stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sulo Teittinen

Sulo Johannes (Sulo J.) Teittinen (3. heinäkuuta 1882 Juva – 11. elokuuta 1964 Mikkeli) oli suomalainen maanmittausinsinööri, yli-insinööri ja kansallisen edistyspuolueen kansanedustaja.
Teittisen vanhemmat olivat maanviljelijä Karl Johan Teittinen ja Maria Serafia Ilvonen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1903 ja valmistui maanmittausinsinööriksi 1906.
Teittinen oli varamaanmittarina Lahden piirissä 1911–1919, nuorempana maanmittausinsinöörinä 1919–1927 ja vakinaisena maanmittausinsinöörinä 1927–1949. Hän oli Lahden kaupungin vakaajana 1914–1950 ja toimi maatalousministeriön siirtoväen asutustoiminnan johtajana ja pika-asutusneuvottelukunnan puheenjohtajana 1940–1943 sekä maatalousministeriön asutusasiainosaston vt. ylijohtajana 1943. Teittinen omisti maatilan Padasjoella 1923–1936 ja Juvalla vuoteen 1964 saakka. Teittinen sai ylipormestarin arvon 1946.
Teittinen oli kansallisen edistyspuolueen kansanedustajana 1939–1948 edustaen Hämeen läänin eteläistä vaalipiiriä. Hän oli presidentin valitsijamiehenä vuosien 1925 ja 1931 presidentinvaaleissa ja hän oli Lahden kaupunginvaltuuston puheenjohtajana sekä Lahden rahatoimikamarin ja kaupunginhallituksen jäsenenä. Teittinen oli muun muassa edistyspuolueen Lahden piirijärjestön ja Keskusmetsäseura Tapion hallintoneuvoston puheenjohtajana.
Sulo Teittinen oli naimisissa vuodesta 1905 Hilja Amanda Schadewitzin kanssa.
Näivekasvit

| Näivekasvit |
| --- | --- |
 Suomukka eli pähkinäsuomukka (Lathraea squamaria)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Lahko::  Lamiales
Heimo::  Näivekasvit Orobanchaceae  Vent.
Katso myös
   Näivekasvit Wikispeciesissä   Näivekasvit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Näivekasvit (Orobanchaceae) on Lamiales-lahkon kasviheimo, johon kuuluu 104 sukua ja niihin noin 2 310 lajia. Heimon kaikki lajit ovat joko muiden kasvien loisia tai puoliloisia. Heimo on kosmopoliittinen ja sitä esiintyy Euraasiassa, Pohjois-Amerikassa sekä osassa Australiaa ja Uutta-Seelantia. Trooppisessa Afrikassa ja Amerikassa esiintyy vain muutama laji.
Loisivat lajit, kuten Lounais- ja Etelä-Suomessa harvinaisena kasvava suomukka eli pähkinäsuomukka (Lathraea squamaria), ovat tyypillisesti täysin lehtivihreättömiä ja niiden lehdet ovat surkastuneet paksuiksi ja suomumaisiksi. Puoliloiset, kuten Suomessa yleiset maitikat (Melampyrum), tuottavat osan ravinnostaan myös itse yhteyttämällä ja muistuttavat ulkoasultaan enemmän tavallisia kasveja. Juuristo on yleensä vaatimaton ja joillakin lajeilla hyvin voimakkaasti surkastunut. Näivekasvit kasvattavat erityisiä säikeitä, imujuuria eli haustorioita, jotka tunkeutuvat isäntäkasvin solukkoon ja imevät sieltä ravinteita.
Luokittelu

Heimossa on 99 sukua ja 2060 lajia. Ne kuuluvat kahdeksaan alaryhmään:
Rehmannieae: sukuja kaksi (soiliot Rehmannia ja Trianeophora), lajeja seitsemän Kiinassa.
Lindenbergieae: vain suku Lindenbergia, jossa 12 lajia Koillis-Afrikasta Pohjois-Filippiineille ulottuvalla alueella.
Cymbarieae: sukuja viisi, lajeja 16 Pohjois-Amerikan itäosassa ja Euraasiassa.
Orobancheae: sukuja 12, lajeja 180 pohjoisessa lauhkeassa vyöhykkeessä ja Pohjois-Afrikassa. Suurin suku on näiveet (Orobanche, 150 lajia).
Brandisia: suku, jossa 13 lajia Myanmarista Kiinaan ulottuvalla alueella.
Rhinantheae: 18 sukua, 540 lajia lähes koko maapallolla, erityisesti Euraasiassa. Suurimmat suvut ovat silmäruohot (Euphrasia, 170–350), punakot (Bartsia, 50 lajia), laukut (Rhinanthus, 45 lajia).
Buchnereae: 16 sukua, 350 lajia tropiikissa. Suurimmat suvut ovat Buchnera (100 lajia), Alectra (40 lajia), Harveya (40 lajia), Sopubia (40 lajia).
Pedicularideae: 16 sukua, 857 lajia enimmäkseen pohjoisella pallonpuoliskolla, eräitä Etelä-Amerikassa ja Karibian alueella. Suurimmat suvut: kuusiot (Pedicularis, 600–?800 lajia), kastiljat (Castilleja, 160–200 lajia) ja Agalinis (45 lajia).
Luokittelu > Suvut

Aeginetia
Agalinis
Asepalum
Aureolaria
Bartsiella
Bartsia – punakot
Bornmuellerantha
Boschniakia
Buchnera
Bungea
Buttonia
Castilleja – kastiljat
Centranthera
Christisonia
Cistanche – maahikit
Clevelandia
Conopholis – näiviöt
Cordylanthus
Cyclocheilon
Cycnium
Cymbaria
Epifagus
Eremitilla
Escobedia
Esterhazya
Euphrasia – silmäruohot
Gentrya
Gerardiina
Gleadovia
Graderia
Harveya
Hedbergia
Hyobanche
Kopsiopsis
Lamourouxia
Lathraea – suomukat
Leptorhabdos
Lindenbergia
Macranthera
Macrosyringion
Mannagettaea
Melampyrum – maitikat
Melasma
Micrargeria
Monochasma
Necranthus
Nesogenes
Nothobartsia
Nothochilus
Odontitella
Odontites – sänkiöt
Omphalotrix
Ophiocephalus
Orobanche – näiveet
Orthocarpus
Parentucellia – tahmayrtit
Pedicularis – kuusiot
Phacellanthus
Phelypaea
Phtheirospermum
Physocalyx
Platypholis
Radamaea
Rehmannia – soiliot
Rhamphicarpa
Rhaphispermum
Rhinanthus – laukut
Rhynchocorys
Schwalbea
Seymeria
Silviella
Siphonostegia
Sopubia
Striga – kelminkukat
Tetraspidium
Tienmuia
Tozzia
Trianeophora
Xylanche
Xylocalyx
Suomessa esiintyviä näivekasvisukuja ovat:
Bartsia – punakot (puoliloisia)
Euphrasia – silmäruohot (puoliloisia)
Lathraea – suomukat (loisia)
Melampyrum – maitikat (puoliloisia)
Odontites – sänkiöt (puoliloisia)
Pedicularis – kuusiot (puoliloisia)
Rhinanthus – laukut (puoliloisia)
Muita suomeksi nimettyjä sukuja ovat bellardiat (Bellardia), kastiljat (Castilleja), maahikit (Cistanche), näiviöt (Conopholis), näiveet eli mehunimijät (Orobanche), tahmayrtit (Parentucellia), soiliot (Rehmannia) ja kelminkukat (Striga).
Kuvia

Aeginetia indica
Agalinis acuta
Alectra sessiliflora
Aureolaria flava
Punakko eli pohjanpunakko (Bartsia alpina)
Boschniakia hookeri
Buchnera americana
Castilleja affinis
Hietamaahikki (Cistanche phelypaea)
Conopholis alpina
Cordylanthus maritimus
Dasistoma macrophylla
Epifagus virginiana
Esterhazya macrodonta
Euphrasia collina -silmäruoholaji
Graderia subintegra
Harveya pauciflora
Hyobanche sanguinea
Lathraea clandestina -suomukkalaji
Lindenbergia grandiflora
Peltomaitikka (Melampyrum arvense)
Odontites luteus -sänkiölaji
Orobanche aegyptiaca -näivelaji
Orthantha lutea
Orthocarpus bracteosus
Punatahmayrtti (Parentucellia latifolia)
Pedicularis acaulis -kuusiolaji
Pikkusoilio (Rehmannia glutinosa)
Villalaukku (Rhinanthus alectorolophus)
Tozzia alpina.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Näivekasvit (Orobanchaceae)
Luontoportti: Näivekasvit (Orobanchaceae)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q156192  Wikispecies: Orobanchaceae  APNI: 155847  BioLib: 3343  CoL: DQG  EoL: 4427  EPPO: 1ORAF  FloraBase: 22911  FNA: 10639  FoAO2: Orobanchaceae  FoC: 10639  GBIF: 6651  GRIN: 801  iNaturalist: 47322  IPNI: 30003446-2  IRMNG: 119096  ITIS: 34267  NBN: NBNSYS0000160587  NCBI: 91896  NZOR: 071892f3-2419-4627-a628-0c550f2d22f5  Open Tree of Life: 23373  Paleobiology Database: 55766  Plazi: 0D81BEEA-EB43-5265-B21F-FFFAC0464FBA  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:30003446-2  Tropicos: 42000301  VASCAN: 182  VicFlora: c013de6a-5f8e-4a2f-9f0a-2edbba874c30  Watson & Dallwitz: orobanch  WFO: wfo-7000000430  WoRMS: 382476
Jussi Tirkkonen

Johannes (Juho, Jussi) Tirkkonen (24. kesäkuuta 1883 Kaavi – 14. huhtikuuta 1934 Joensuu) oli suomalainen räätäli, näyttämönjohtaja ja sosialidemokraattien kansanedustaja.
Tirkkosen vanhemmat olivat torppari Paavo Tirkkonen ja Vilhelmiina Heikkinen. Hän oli räätälinä Kuopiossa, Joensuussa ja Kaavilla. Tirkkonen oli Kuopion läänin itäisen vaalipiirin sosiaalidemokraattien puhujana ja hän toimi työväennäyttämöiden johtajana eri paikkakunnilla.
Tirkkonen oli kansanedustajana huhtikuun alusta 1917 syyskuun lopulle 1918 edustaen Kuopion läänin itäistä vaalipiiriä.
Jussi Tirkkonen oli naimisissa vuodesta 1910 Saimi Emilia Kinnusen kanssa.
Väinö Tikkaoja

Väinö Iisakki Tikkaoja (26. syyskuuta 1909 Ilmajoki – 30. tammikuuta 1964 Seinäjoki) oli sosialidemokraattien kansanedustajana toiminut suomalainen aluetarkastaja.
Tikkaojan vanhemmat olivat pienviljelijä Iisakki Tikkaoja ja Maria Sofia Marjomäki. Hän kävi kansakoulun ja työskenteli sitten maa- ja sekatyömiehenä Ilmajoella vuoteen 1936 saakka. Tikkaoja oli sitten Kansa-yhtiöitten palveluksessa matka-asiamiehenä 1936–1940 sekä aluetarkastajana Ilmajoella 1945–1951. Vuosina 1951–1957 Tikkaoja toimi lautamiehenä.
Tikkaoja oli kansanedustajana 1951–1964 edustaen Vaasan läänin eteläistä vaalipiiriä 1951–1962 ja Vaasan läänin vaalipiiriä 1962–1964. Hän kuoli kesken edustajakautensa tammikuussa 1964 ja hänen tilalleen eduskuntaan tuli SDP:n Akseli Rodén. Tikkaoja oli presidentin valitsijamiehenä vuosien 1950, 1956 ja 1962 presidentinvaaleissa ja hän oli myös Ilmajoen kunnanvaltuuston varapuheenjohtajana. Tikkaoja oli Valtion margariinitehtaan johtokunnan ja Etelä-Pohjanmaan korkeakouluyhdistyksen valtuuston varapuheenjohtaja. Hän kuului muun muassa Etelä-Pohjanmaan seutukaavaliiton liittohallitukseen, Maaseudun teollistamisliiton hallitukseen ja Säästöpankkiliiton valtuuskuntaan.
Väinö Tikkaoja oli naimisissa vuodesta 1936 Helvi Matilda Ritolan kanssa.
J. H. Saaristo

| J>  H. Saaristo |
| --- | --- |
 J. H. Saaristo 1900-luvun alkuvuosina.
Kansanedustaja
 1.8.1908–28.2.1910  
Ryhmä/puolue:  SDP
Vaalipiiri:  Hämeen eteläinen
Henkilötiedot
Syntynyt: 12. joulukuuta 1877 Leppävirta
Kuollut: 30. syyskuuta 1937 (59 vuotta) Turku
Ammatti:  suutari, puoluetoimitsija
Johan Henrik (Juho Heikki) Saaristo (vuoteen 1903 Sikanen, 12. joulukuuta 1877 Leppävirta – 30. syyskuuta 1937 Turku) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1908–1910. Hämeenlinnassa ja Turussa vaikuttanut Saaristo oli ensimmäisen sortokauden aikana työläisaktivistien liikkeessä ja joutui myöhemmin karkotetuksi Suomesta. Sisällissodan käynnistyttyä Saaristo työskenteli punaisten hallinnossa saaden pitkan vankilatuomion, jonka jälkeen hän lähti kommunistien toimintaan. Saaristo oli vielä 1930-luvulla pidätettynä poliittista syistä, mutta säästyi vankeusrangaistukselta.
Elämä > Aktivistina

Saariston vanhemmat olivat työmies Gustav Henrik Sikanen (s. 1842) ja Anna Maija Lipponen (s. 1847). Jäätyään yksitoistavuotiaana orvoksi Saaristo ei suostunut huutolaiseksi vaan elätti itsensä muun muassa marjojen poiminnalla ja kerjäämisellä. Neljätoistavuotiaana Saaristo ryhtyi rengiksi, mutta pääsi pian suutarin oppiin Viipuriin, jossa liittyi työväenyhdistykseen vuonna 1895. Vuosisadan vaihteessa hän muutti suutariksi Hämeenlinnaan. Saariston liikkeessä oli oppipoikana muun muassa myöhemmin kansanedustajksi noussut Otto Toivonen, jonka hän innosti politiikkaan.
Saaristo toimi Hämeenlinnan työväenyhdistyksen puheenjohtajana ja lähti aktivistiliikkeeseen organisoimalla talvella 1902 kutsuntalakkoja Hämeenlinnan ympäristökunnissa. Hän johti kaupunkiin keväällä 1904 perustettua työläisaktivistien järjestöä, joka teki yhteistyötä porvarillisten aktivistien kanssa ja liittyi myöhemmin osaksi atiivista vastustuspuoluetta. Kesäkuussa 1904 Saaristo sai kagaalilta tehtäväkseen organisoida venäläistämistoimia vastustavan mielenosoituksen. Hän ei itse osallistunut siihen, vaan oli viranomaisia hämätäkseen samana päivänä Helsingissä pidetyssä mielenosoituksessa. Saaristo kuitenkin pidätettiin, jolloin kagaali laati suunnitelman hänen vapauttamisekseen väkivalloin, mutta hän pääsi putkasta ennen sen toteuttamista. Oikeus määräsi Saaristolle kielletyn mielenosoituksen järjestämisestä 50 markkaa sakkoa, jotka hän sovitti kymmenen päivän vankeudella. Saariston vapautuessa parisataapäinen väkijoukko oli kokoontunut lääninvankilan portille, josta hänet vietiin juhlasaatossa Hämeenlinnan työväentalolla pidettyyn tilaisuuteen. Syyskuussa 1905 Saaristo osallistui kuvernööri Aleksandr Papkovin murhayritykseen. Saaristo sai Helsingistä pommin, jota hän säilytti suutarinliikkeessään. Itsetehty pommi ei kuitenkaan räjähtänyt ja kuvernööri seurueineen säilyi vahingoittumattomana. Vuonna 1905 Saaristo valittiin myös Voimaliiton paikallisosaston johtajaksi ja vuotta myöhemmin keskushallintoon. Suurlakon aikana hän oli Hämeenlinnan lakkovaliokunnan jäsen.
Elämä > Kansanedustajaksi

Keväästä 1906 lähtien Saaristo keskittyi puoluepoliitiikkaan. Hän käynnisti sosialidemokraattien Etelä-Hämeen piiritoiminnan ja oli ensimmäinen piirisihteeri vuosina 1906-1908. Vuonna 1908 Saaristo valittiin kansanedustajaksi ja hän uusi paikkansa vielä seuraavissa vaaleissa. Eduskunnan jätettyään Saaristo oli muun muassa Hämeen Voiman johtokunnan puheenjohtajana 1912-1913. Hän vaikutti myös kulttuurielämässä kuuluen Hämeenlinnan Työväen Näyttämön perustajiin. Saariston suutarinliike meni konkurssiin vuonna 1912, jonka jälkeen hän muutti Turkuun toimien muun muassa Suomen Tehdas- ja Sekatyöväen Liiton ja Sosialidemokraattisen nuorisoliiton puhujana. Saaristo oli ehdolla jälleen vuoden 1916 eduskuntavaaleissa, mutta jäi Ida Aalle-Teljon varaedustajaksi.
Ensimmäisen maailmansodan alkuvuosina Saaristo toimi sosialidemokraattien piiripuhujana. Paimion työväentalolla pidetystä puheesta tehtiin ilmianto, jonka seurauksena Saaristo pidätettiin keväällä 1916 epäiltynä "saksalaisystävällisyydestä". Kenraalikuvernööri F. A. Seyn määräsi Saariston karkotettavaksi, mutta kuvernööri E. I. Wuorinen piti rangaistusta liian kevyenä ja määräsi lisäksi 3 kuukautta vankeutta. Tuomion jälkeen hänet karkotettiin syksyllä 1916 Pietarin kautta Vjatkaan. Saariston mukaan kaupungissa oli tuolloin 25 suomalaista ja koko Vjatkan kuvernementissa noin 300. Hän oli karkotettuna yli seitsemän kuukautta, kunnes palasi kotimaahan helmikuun vallankumouksen jälkeen huhtikuussa 1917.
Elämä > Yleislakko ja sisällissota

Karkotuksen päätyttyä Saaristo jatkoi sosialidemokraattien kiertävänä puhujana. Marraskuun 1917 yleislakon päätyttyä Turun työväki esitti muiden vaatimustensa ohella Saariston tai Evert Elorannan nimittämistä vihatun E. I. Wuorisen tilalle maaherraksi, johon sisäasiaintoimituskunnan päällikkö Arthur Castrén ei suostunut. Kielteinen päätös johti joulukuun puolivälissä käynnistyneeseen miliisilakkoon, joka kärjistyi mellakoiksi. Sisällissodan aikana Saaristo toimi muun muassa punaisten Turun ja Porin läänin lääninvaltuuskunnan sihteerinä. Sodan loppuvaiheessa hän matkusti Neuvosto-Venäjälle hankkimaan elintarvikkeita osallistuen punaisten antaumisen jälkeen Moskovassa pidettyyn SKP:n perustavaan kokoukseen. Suomeen palattuaan Saaristo pidätettiin syyskuussa 1919 Viipurissa. Lokakuussa 1920 Turun hovioikeus tuomitsi hänet 9 vuodeksi kuritushuoneeseen valtio- ja maanpetoksesta. Saaristo suoritti tuomionsa Tammisaaren pakkotyölaitoksessa, josta hän pääsi vapaaksi 1927.
Vapauduttuaan Saaristo vaikutti kommunistisessa STPV:ssä. Hän oli muun muassa Turun kaupunginvaltuuston jäsen sekä toimi kommunistien valtaamien Suomen Nahka- ja Kumiteollisuustyöväen Liiton, Suomen Metallityöntekijäin Liiton ja Suomen Ammattijärjestön toimitsijana. Maaliskuussa 1933 Saaristo pidätettiin jälleen poliittisista syistä, mutta kesällä oikeus hylkäsi syytteet toteennäyttämättöminä. Kertomansa mukaan Saaristo ei enää tuomionsa jälkeen osallistunut kielletyn SKP:n toimintaan ja katsoi olevansa puolueen jäsen ainoastaan "historiallisessa mielessä". Saaristo kuoli Turussa 59-vuotiaana syyskuussa 1937. Hänet on haudattu Turun hautausmaalle.
Perhe

Saariston puoliso oli Anna Vilhelmiina Kinnunen, jonka kanssa hän avioitui vuonna 1900.
Karkotettuja Vjatkassa. J. H. Saaristo istumassa ensimmäisenä vasemmalla vieressään merimies Juho Vilén Kemiöstä.
Santeri Saarikivi

| Santeri Saarikivi |
| --- | --- |
 Santeri Saarikivi 1920-luvulla.
Kansanedustaja
 1.8.1908–31.5.1909, 1.3.1910–31.1.1911, 4.4.1917–16.5.1918  
Ryhmä/puolue:  SDP
Vaalipiiri:  Viipurin läänin itäinen, Kuopion läänin läntinen
Henkilötiedot
Syntynyt: 18. elokuuta 1877 Sortavalan mlk
Kuollut: 6. kesäkuuta 1969 (91 vuotta) Helsinki
Ammatti:  piirisihteeri, puuseppä
Puoliso:  Lyydi Saarikivi
Lapset:  Orvo Saarikivi  Paavo Pellervo Saarikivi  Sakari Saarikivi
Alexander (Santeri) Saarikivi (vuoteen 1905 Gröhn, 18. elokuuta 1877 Sortavalan maalaiskunta – 6. kesäkuuta 1969 Helsinki) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1908–1911 ja 1917–1918.
Elämä > Varhaiset vuodet

Saarikivi syntyi Läskelän kylässä Pielisjärveltä kotoisin olleen Anna Gröhnin (1847—1901) aviottomana lapsena. Kansakoulun jälkeen hän työskenteli 12-vuotiaasta lähtien kotiseudullaan sekatyömiehenä ja myöhemmin puuseppänä suoritettuaan Eero Mäkisen käsityö- ja puuseppäkurssit. Vuosina 1898–1904 Saarikivi työskenteli puuseppänä Helsingissä ja Kuopiossa, kunnes sai työnjohtajan paikan Sortavalan maalaiskunnan Myllykylässä toimineesta Mäkisen puusepäntehtaasta. Helsingissä Saarikivi opiskeli myös Suomen taideakatemian iltakursseilla.
Saarikivi lähti työväenliikkeeseen vuonna 1898 liittymällä Helsingin Työväenyhdistyksen puuseppien ammattiosastoon. Vuonna 1903 hän osallistui Forssan puoluekokoukseen Kuopion työväenyhdistyksen edustajana. Toukokuussa 1907 Saarikivi jätti työnsä puusepäntehtaassa ja siirtyi sosialidemokraattisen puolueen palvelukseen. Hän toimi puhujana Sortavalassa 1907–1909 sekä piirisihteerinä Joensuussa, Kotkassa ja Kuopiossa 1909–1918. Saarikivi valittiin kansanedustajaksi vuosina 1908 ja 1910 Viipurin läänin itäisestä vaalipiiristä.
Elämä > Sisällissota

Saarikivi nousi jälleen eduskuntaan Kuopion läänin läntisestä vaalipiiristä vuoden 1916 eduskuntavaaleissa. Saarikivi vastusti aseellista kapinaa ja sisällissodan sytyttyä hän kieltäytyi kansanvaltuuskunnan tarjoamista tehtävistä, mutta ryhtyi lopulta helmikuun lopussa neuvomaan punaisia kirjanpidossa. Keskushallinnon ohella Saarikivi kiersi opastamassa lääninhallituksissa sekä punakaartien esikunnissa. Saarikivi valittiin myös SDP:n puolueneuvoston jäseneksi ja Työväen pääneuvoston varajäseneksi, mutta hän ei osallistunut sen toimintaan. Punaisten antauduttua Saarikivi vangittiin Helsingissä 10. toukokuuta 1918. Lokakuussa 1918 hän sai kahdeksan vuoden kuritushuonetuomion valtiopetoksesta.
Elämä > Sodan jälkeen

Saarikivi suoritti rangaistuksensa Tammisaaren pakkotyölaitoksessa, josta hän vapautui armahduslakien nojalla marraskuussa 1919. Vapauduttuaan Saarikivi työskenteli SDP:n piirisihteerinä Kuopiossa 1920–1921, Uudenmaan sosialidemokraattisen piirijärjestön luennoitsijana 1922, Keuruun kunnankirjurina 1923–1924, sosialidemokraattisen raittiusliiton luennoitsijana 1925–1926 ja Ruoveden kunnankirjurina 1927–1944. Välirauhan aikana hän oli myös Suomen huollon komitean toimistonhoitajana Tampereella. Saarikivi oli Ruoveden kunnanvaltuuston jäsen ja toimi presidentin valitsijamiehenä vuosina 1925, 1931, 1937, 1940 ja 1943.
Saarikivi kuoli Helsingissä 91-vuotiaana kesäkuussa 1969. Hänet on haudattu perhehautaan Honkanummen hautausmaalle.
Perhe

Saarikiven puoliso oli kansanedustaja Lyydi Saarikivi (o.s. Pennanen), jonka kanssa hän avioitui vuonna 1903. Elokuvaohjaaja Orvo Saarikivi, insinööri/viulisti Paavo Saarikivi ja taidehistorioitsija Sakari Saarikivi olivat heidän poikiaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Santeri Saarikivi Wikimedia Commonsissa
Sosialidemokraattien kansanedustajat
| n k Sosiaalidemokraattien kansanedustajat 1908–1909 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (83):  Aalle-Teljo  Ahlström  Airola  Aro  E. Aromaa  Eloranta  Eronen  Gylling  Heikkilä  Herrala  Hoikka  Hokkanen  A. Huotari  An. Huotari  Huttunen  A. Hämäläinen  K. Hämäläinen  Jalava  Johansson  A. Jokinen  V. Jokinen  Jokisalo  Järvinen  Kaipio  Kanervo  Kannisto  Kiiskinen  Kirjarinta  Kirves  Komu  Koponen  J. Korhonen  V. Korhonen  Koskinen  Kuusinen  Lahtinen  Lautasalo  Lehtinen  Lehtonen  Leivo  Lundström  Lylykorpi   Martikainen  A. Mäkelin  Y. Mäkelin  Mäki  Mömmö  Orasmaa  Paasivuori  Partanen  Paunu  Perttilä  Pietikäinen  Piirainen  Pohjaväre  Pärssinen  F. Rantanen  S. Rantanen  Raunio  Ruotsalainen  Saarikivi  Saaristo  Sainio  Salo  Savolainen-Tapaninen  Sillanpää  Sirén  Sirola  Sivenius  Tainio  Tanner  Telkkä  Tikkanen  Tokoi  Tuomi  Turkia  Valavaara  Valjakka  Valpas  Vesa  Virkki  S. Wuolijoki  W. Wuolijoki 
| n k Sosiaalidemokraattien kansanedustajat 1910–1911 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (86):  Aakula  Aalle-Teljo  Airola  Annala  Aro  Aromaa  Aronen  Boman  E. Eloranta  V. Eloranta  Eronen  Etelämäki  Halonen  Heikkilä  Helle  Herrala  Hoikka  Huttunen  K. Hämäläinen  M. Hämäläinen  Häyrynen  Hörhammer  A. Jokinen  V. Jokinen  Järvinen  Kanervo  Kannisto  Kautto  Kellosalmi  Kiiskinen  Kirves  Kivikoski  Komu  Kopila  Koponen  Koskinen  Kotonen  Kronqvist  Kurkinen  Kääriäinen  Laine  Lautasalo  Lehtonen  Lonkainen  Lumio  Lundström  Manner  Miettinen  Murros  Mäkelin  Mäkelä  Mäki  Mänty  Nuorteva  Orasmaa  Paasivuori  Perttilä  Pohjola  Pärssinen  F. Rantanen  S. Rantanen  Saari  Saarikivi  E. Saarinen  K. Saarinen  Sainio  Salmi  Salo  Savolainen-Tapaninen  Sillanpää  Sirén  Sivenius  Tanner  Telkkä  Tikkanen  Tokoi  Tuomi  Turunen  Typpö  Törmä  Vainio  Valavaara  Valjakka  Valpas  Virkki  S. Wuolijoki 
| n k Sosiaalidemokraattien kansanedustajat 1917 (ensimmäiset valtiopäivät) |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (103):  Aakula  Aalle-Teljo  Alavirta  Airola  Annala  Aromaa  Aronen  Blomqvist  Eloranta  Eronen  Forsten  Gylling  Hakala  Hakkinen  Hautala  Herrala  Hiekkaranta  Hiltunen  Hoikka  Huhtinen  A. Huotari  An. Huotari  E. Huttunen  P. Huttunen  Jalava  Jalonen  Johansson  A. Jokinen  V. Jokinen  Karhinen  Kiiskinen  J. Kohonen  H. Kohonen  Komu  Koponen  Korhonen  Kujala  Kurkinen  Kuusinen  Laakkonen  Lapveteläinen  Latvala  Lautasalo  Lehmus  Lehokas  Lehtimäki  Lehtinen  Lehtosaari  Leivo  Lepola  Leppä  Leppänen  Letonmäki  Lindqvist  Lonkainen  Lumivuokko  Manner  Marttila  Murto  A. Mäkelin  Y. Mäkelin  Mäkelä  Mäki  Mänty  Nurminen  Orasmaa  Paasonen  Paasivuori  Peitsalo  Perttilä  Piisinen  Pohjaväre  Pohjola  Pärssinen  Raitanen  F. Rantanen  S. Rantanen  Rikkonen  Saarikivi  Sainio  Salmi  Salomaa  Savolainen-Tapaninen  Sillanpää  Sirén  Sundberg  Suosalo  Takala  Tirkkonen  Toivonen  Tokoi  Tolonen  Tuomi  Typpö  Valjakka  Valpas  Vatanen  Vihersalo  Virkki  Väisänen  Wiik 
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Eduskunta
Oili Suomi

| Oili Suomi> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 17. joulukuuta 1927 Turku
Kuollut: 24. huhtikuuta 2023 (95 vuotta) Turku
Poliitikko
Puolue:  Suomen Kommunistinen Puolue
Entiset puolueet:  Suomen Kansan Demokraattinen Liitto
Asema:  kansanedustaja (1970–1972, 1977–1979), kaupunginvaltuutettu (1965–1984)
Vaalipiiri:  Turun läänin eteläinen vaalipiiri
Kotipaikka:  Turku
Oili Suomi (o.s. Kaisla, 17. joulukuuta 1927 Turku – 24. huhtikuuta 2023 Turku) oli suomalainen poliitikko, joka toimi 1970-luvulla kahteen otteeseen kansanedustajana (1970–1972, 1977–1979) ja parikymmentä vuotta Turun kaupunginvaltuustossa (1965–1984). Vaaleissa 1978 hänet valittiin myös presidentin valitsijamieheksi. Suomi edusti luottamustehtävissä Suomen kansan demokraattista liittoa. Hän kuului myös Suomen kommunistiseen puolueeseen ja sen ”taistolaiseen” oppositioon. Myöhemmin Suomi vaikutti uudessa SKP:ssä.
Oili Suomi vaikutti lukuisissa kansalaisjärjestöissä nuoruudestaan alkaen. Hän työskenteli Turussa Suomen demokraattisen nuorisoliiton ohjelmasihteerinä, Suomen demokratian pioneerien liiton piirisihteerinä ja Suomen Rauhanpuolustajien toiminnanohjaajana sekä kuului muun muassa SKP:n Turun piirijärjestön piirikomiteaan, Suomi–Neuvostoliitto-seuran piiritoimikuntaan, Suomen naisten demokraattisen liiton liittotoimikuntaan ja Kansan raittiusliiton liittovaltuustoon. Suomi oli Turun vapaa-ajattelijoiden jäsen ja sai vuonna 2008 Vapaa-ajattelijain liiton kultaisen ansiomerkin.
Suomi on haudattu Turun hautausmaan muistolehtoon.