stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Organisaatio
Organisaatiomuodot

Organisaatiomuodot ovat pitkälti ihmisen evoluution mukaisesti:
sukulaisuuteen perustuva (sukulaisuus)
instituutioihin perustuva (hierarkia)
vapaisiin markkinoihin perustuva (kauppa) ja
verkostoihin perustuva organisaatiomuoto (verkko) sekä näiden erilaiset sekamuodot, hybridit.
Koska mitään vanhaa ei kehityksessä poistu, kaikki neljä organisaatiomuotoa esiintyvät edelleen, vain valtajakso vaihtuu. Oleellista on myös organisaatiomuotojen yhteistoiminta ja käyttö niille parhaiten sopivaan tehtävään mm. yhteiskunnissa, yrityksissä ja asevoimissa.
Hierarkia optimoi erikoistuneen, tehokkaan organisaation muuttumattomissa olosuhteissa. Hierarkian ja instituutioiden syntyminen mahdollisti toiminnan yksiköiden oleellisen laajentamisen klaanista valtioon. Oleellista oli tässä vaiheessa myös uusi, uudelle organisaatiotyypille välttämätön  informaatiotekniikka ja tiedon taltioinnin uudet välineet: Kirjoitettu tieto savitauluissa (Babylonia), papyruksessa (Egypti) tai solmuissa (Perun inkat).
Uusi informaatiotekniikka ja uusi organisaatiomuoto mahdollisti suurien töiden, kuten kasteluverkkojen, kaupunkien, pyramidien ja teiden rakentamisen, ja myöhemmin valtioiden ja valtioiden valtioiden synnyn.
Hierarkia on myös merkittävä olemassaolon rakenneperiaate. Olemassaolon systeemit rakentuvat pitkälti hierarkiaan. Laaja olemassaolon systeemihierarkia on: kvarkit, alkeishiukkaset, atomit, molekyylit, solut, monisoluiset (elimet, keskushermosto) ja monisoluisten organisaatiotasojen hierarkia: yksilö, perhe, klaani, heimo, valtio, valtioliitot ja globalisaatio.
Markkinat, vapaa kilpailu mahdollistaa erikoistumisen laajentamisen, mutta ei pysty edelleenkään vastaamaan muutokseen. Kaupankäynnin kehittyessä 1500-luvun jälkeen globaaliksi sen monimutkaisuus kasvoi.
Merkantilismilla globaalia kaupankäyntiä yritettiin hallita hierarkkisesti 1500-, 1600- ja 1700-luvuilla, mutta vapaiden markkinatalouksien syntyminen 1800-luvulla Isoon-Britanniaan ja Yhdysvaltoihin osoittivat ylivoimansa. Myös Neuvostoliiton kaatumisella katsotaan olevan organisaatioihin, monimutkaistumiseen ja uusiin tietoteknisiin menetelmiin liittyvä tausta.
Verkostot mahdollistavat edelleen erikoistumisen laajentamisen uudella tietotekniikalla ja niiden voima on monimutkaisuuden hallinnassa  ja monipuolisessa ja suuressa tiedonkäsittelyn kyvyssä, eli kyvyssä "käsitellä muutosta monimutkaisessa ja avoimessa järjestelmässä".
Verkoston merkityksen kasvu liittyy oleellisesti uuden globaalin informaatioteknologian syntyyn, joka laajentaa toimintapiiriä ja pienentää transaktiokuluja. Globaali tietokonepohjainen informaatioteknologia mahdollistaa taas paikkariippumattomien organisaatioiden rakentamisen, tiedon tallentamisen verkon kautta koneella luettavaan muotoon sekä aika- ja paikkariippumattomien organisaatioiden luomisen.
Organisaation sidosryhmät

Organisaation toiminnan edellytyksenä ovat sidosryhmät. Sidosryhmiä ovat kaikki tahot, joiden kanssa organisaatio on tekemisissä. Sidosryhmä on tyypillisesti henkilöiden muodostama toinen organisaatio tai toistensa kanssa vuorovaikutuksessa oleva ihmisten ryhmä. Organisaation sidosryhmä voi tarkoittaa myös yksittäistä toisistaan riippumattomien henkilöiden joukkoa. Sidosryhmiä voivat olla esimerkiksi:
Organisaation sisäiset tai osittain sisäiset sidosryhmät
Rahoittajat
Omistajat
Henkilöstö
Organisaation ulkopuoliset sidosryhmät
Asiakkaat
Yhteistyökumppanit
Viranomaiset
Media
Kansalaiset
Valtionhallinnot
Organisaatiomuodot ja monimutkaisuus

Verkostoilla on fyysikko Heinz R. Pagelsin mukaan mielenkiintoinen suhde monimutkaisuuteen: "Toinen teema kompleksisuuden maailmassa on rinnakkaisen (verkon) painottuminen peräkkäisen (hierarkkisen) järjestelmän sijasta. ... Peräkkäinen järjestelmä voidaan yleistää hierarkkiseksi järjestelmäksi ... Hierarkkiset järjestelmät ovat sellaisia, että niissä on aina yläpuoli ja alapuoli kaikilla tasoilla. Jos yläpuoli poistetaan, kaikkia alla oleva on irti muusta järjestelmästä".
Organisaatiomallit tasosiirtyminä

Siirtymien olemassaolon tasomallissa tasolta toiselle tapahtuu mm. ratkaisemalla edellisen tason keskeinen ongelma. Myös tiedon käsittelyssä tapahtuu yleensä merkittävä muutos.
Edellä olevassa organisaatiomallissa keskeisiksi rajoituksiksi, ongelmiksi, on esitetty:
sukulaisuudessa johtamisen päätöksenteko
instituutioissa merkantiilinen (kaupallinen) kontrolli
markkinoissa sosiaalinen tasa-arvo ja
verkostoissa informaation ylikuormitus.
Ratkaisut näihin ongelmiin organisaatiotasoihin liittyen ovat olleet:
Ongelma: Johtamisen päätöksenteon vaikeus sukulaisuudessa: Ratkaisu: Keskitetty, hierarkkinen päätöksenteko, joka luo järjestystä.
Ongelma: Kaupallisen kontrollin vaikeus hierarkiassa: Ratkaisu: (taloudellisen toiminnan) Vapaus.
Ongelma: Sosiaalinen tasa-arvo vapaassa markkinataloudessa: Ratkaisu: Oikeudenmukaisuus ja tasa-arvo sekä konsensus verkoissa.
Ongelma: Informaation ylikuorma verkostoissa: Ratkaisu löytyy vasta verkostoja seuraavassa organisaatiomallissa. Tällä hetkellä näyttäisi siltä että ratkaisu siihen on tekninen: Keinoälypohjainen, oppiva tietokonejärjestelmä, joka pystyy täsmätiedon luomiseen muuttuvista tarpeista ja massatiedosta.
Esimerkkejä tasosiirtymistä aiheutuvista ongelmista

Esimerkki näistä ongelmista ja ratkaisuista on Neuvostoliiton kaatuminen ja sen keskeiset ongelmat. Vapaan markkinatalouden aikakaudella Neuvostoliitto pyrki ratkaisemaan talouteen liittyvää monimutkaisuutta instituutioilla: Keskitetyllä tuotannon suunnittelulla ja siihen liittyvällä keskitetyllä tavaroiden hintojen laskennalla. Monimutkaisuuteen ja laajenevaan erikoistumiseen liittyvät ongelmat tiedostettiin, mutta tietotekniikan kehitys lupasi koko ajan monimutkaisuuden ratkaisua hierarkkisesti seuraavan sukupolven tietokoneilla ja tietotekniikalla. Monimutkaisuus, kehittynyt kulutuskysyntä ja monimutkaistuva sotatekniikka aiheuttivat aina suurempia ongelmia kuin mitä pystyttiin tekniikan tasolla ratkaisemaan. Myös keskitetyn valvonnan tarve, luottamuksen puuttuminen, teki mahdottomaksi paikallisen hallinnan keskeisen uuden välineen, tietokoneiden lähiverkon käytön. Lopulta tilanne ajautui valtavaan sisäiseen kitkaan, tehottomuuteen ja jälkeen jäämiseen vapaan markkinatalouden maista.
Vastaava tilanne syntyy, jos vapaan markkinatalouden organisaatio perustuu hierarkian sijasta sukulaisuuteen.  Samoin tietysti verkostoajan ongelmien ratkaisu hierarkkisesti synnyttää ongelmia.
Verkostoajan "Ilkeät ongelmat"

Hierarkkisen ja verkko-ajan ongelmien eroja on käsitellyt professori Markku Sotarauta havainnollisesti väitöskirjateoksessaan "Kohti epäselvyyden hallintaa". Sotarauta esittää kirjassaan termin "Ilkeä ongelma". Se tarkoittaa verkottunutta, dynaamista ongelmaa jota ei voi ratkaista. Nykyajan verkottuneet ongelmat ovat yhä enemmän "ilkeitä ongelmia". Niitä ei ratkaista, niitä voi vain hallita verkottuneella tiedolla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Organisaatio Wikimedia Commonsissa
Pekka Wikström

Pekka Anton Wikström (12. elokuuta 1938 Viipuri – 5. huhtikuuta 2011 Kemi) oli suomalainen teollinen muotoilija ja yksi alan pioneereja Suomessa.
Wikström valmistui metallitaiteilijaksi Taideteollisesta oppilaitoksesta vuonna 1964.  Hänen lopputyönsä Auton sisätilatutkimus oli tiettävästi ensimmäinen suomalainen ergonomiaa käsitellyt tutkimus. Hän oli opiskeluaikanaan työssä Olli Kuusen arkkitehtitoimistossa suunnitellen asuintalojen kiintokalusteita sekä Korson kirkon alttarihopeat. Valmistuttuaan Wikström oli työssä Matti Halmeen sisustustoimistossa, jossa hän suunnitteli sairaaloiden kiintokalusteita sekä suurkeittiö- ja sähkölaitteita. Hän oli 1960-luvulla myös kotitalouskoneita valmistaneen Oy Slev Ab:n palveluksessa suunnitellen sähköliesiä, sähkölämmittimiä ja sähkökiukaita, muun muassa vuosina 1968–1972 valmistetun pyöreän punaisen Saunamatic-sähkökiukaan.
Pekka Wikströmillä oli oma suunnittelutoimisto 1970-luvun alusta aina vuoteen 1992 saakka. Hän oli vuodesta 1970 alkaen mukana Kone Oy:n instrumenttitehtaan (silloin vielä Ollituote Oy) sairaalalaitteiden tuotekehitysryhmässä ja suunnitteli potilasvalvontalaitteita ja kliinisen kemian analysaattoreita. Muita Wikströmin suunnittelemia tuotteita olivat esimerkiksi Olli-sähköpaimenet, säteilynvalvontamittarit ja lentoasemien videonäytöt.
Wikström oli vuodesta 1990 alkaen vs. erikoissuunnittelijana Lapin yliopiston Kemin muotoilukeskuksessa ja sen jälkeen tuntiopettajana Vantaan käsi- ja taideteollisessa oppilaitoksessa sekä tuotesuunnittelijana ja mallinrakentajana Venla-Tuote Oy:ssä. Hän harrasti huonekalujen entisöintiä ja toimi 1990-luvulla entisöinnin ohjaajana Keminmaan kansalaisopistossa.
Pavel Lednjov

| Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten nykyaikainen viisiottelu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten nykyaikainen viisiottelu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten nykyaikainen viisiottelu. Olympialaiset  | Maa:   Neuvostoliitto> Miesten nykyaikainen viisiottelu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | München 1972 | joukkue |  |
|  Kultaa | Moskova 1980 | joukkue |  |
|  Hopeaa | Mexico City 1968 | joukkue |  |
|  Hopeaa | Montreal 1976 | henkilökohtainen |  |
|  Pronssia | Mexico City 1968 | henkilökohtainen  |  |
|  Pronssia | München 1972 | henkilökohtainen  |  |
|  Pronssia | Moskova 1980 | henkilökohtainen |  |
Pavel Serafimovitš Lednjov (ven. Павел Серафимович Леднëв, 25. maaliskuuta 1943 Gorki – 23. marraskuuta 2010 Moskova) oli neuvostoliittolainen nykyaikainen viisiottelija ja olympiavoittaja.
Lednjov osallistui olympialaisiin vuosina 1968, 1972, 1976 ja 1980. Hän voitti yhteensä seitsemän olympiamitalia – joukkuekilpailusta kaksi kulta, yhden hopean sekä henkilökohtaisesta kilpailusta hopean ja kolme pronssia. Lisäksi Lednjov voitti neljä henkilökohtaista maailmanmestaruutta vuosina 1973, 1974, 1975 ja 1978 sekä kaksi joukkuemaailmanmestaruutta 1973 ja 1974.
Pasi Virtanen (pesäpalloilija)

Pasi Virtanen (s. 13. maaliskuuta 1964 Pori) on suomalainen pesäpalloilija ja uransa jälkeen pelinjohtaja.
Pelaajaura

Virtasen kasvattajaseura on Ulvilan Pesä-Veikot. Pääsarjaurallaan Pesäpallon SM-sarjassa ja Superpesiksessä hän edusti Kankaanpään Mailaa ja Hyvinkään Tahkoa. Hyvinkään Tahkossa pelatessaan hän saavutti kolme SM-pronssia kaudella 1987, kaudella 1989 ja kaudella 1990. Virtanen pelasi kaksi Liitto–Lehdistö-ottelua vuosina 1985 ja 1987. Virtanen pelasi 180 runkosarjan ottelua. Näissä hän löi 13 kunnaria ja 107 tavallista juoksua, toi 76 juoksua ja keräsi 610 kärkilyöntipistettä. Virtanen pelasi 21 ylemmän loppusarjan ottelua. Näissä hän löi 18 tavallista juoksua, toi seitsemän juoksua ja keräsi 66 kärkilyöntipistettä. Virtanen pelasi 41 alemman loppusarjan ottelua. Näissä hän löi yhden kunnarin ja 13 tavallista juoksua, toi 11 juoksua ja keräsi 111 kärkilyöntipistettä.
Pelinjohtajaura

Virtanen toimi Tahkon pelinjohtajana kaudet 1996–2000. Hyvinkään Tahko saavutti hänen alaisuudessaan kaksi SM-hopeaa kaudella 1996 ja kaudella 1999. Kaudella 1996 hänet valittiin myös Vuoden pelinjohtajaksi. Kaudet 2001–2002 Virtanen toimi Kiteen Pallon pelinjohtajana. Kaudella 2001 Kiteen Pallo saavutti hänen alaisuudessaan SM-hopean. Kauden 2003 Virtanen toimi Kinnarin Pesiksen pelinjohtajaksi. Kinnarin Pesis saavutti SM-hopean ja Virtanen valittiin toisen kerran pelinjohtourallaan Vuoden pelinjohtajaksi. Virtanen toimi Hyvinkään Tahkon pelinjohtajana myös kaudet 2004–2005 ja 2011–2013.
Pelaajakauppa

Pelaajakauppa on ilmiö ammattilaisurheilussa, jossa urheiluseura ostaa pelaajan toisesta seurasta tai myy pelaajan toiseen seuraan. Vastineeksi toinen seura voi saada rahaa, toisen pelaajan tai varaustilaisuuden varausvuoron.
Ensimmäinen pelaajakauppa nähtiin baseballissa vuonna 1886. Sittemmin pelaajakaupat ovat vakiintuneet pohjoisamerikkalaisessa ammattilaisurheilussa normaaliksi tavaksi rakentaa joukkuetta. Nykyään etenkin jääkiekossa ja jalkapallossa pelaajakauppoja tehdään kaikkialla maailmassa. Kaupantekoon on luotu myös sääntöjä ja reunaehtoja.
Useissa sarjoissa on pelaajasiirtojen takaraja, jonka jälkeen joukkue ei voi tehdä enää pelaajakauppoja. Tällä estetään joukkuetta tuomasta kauden lopun ratkaisupeleihin uusia pelaajia. Pelaaja itse ei voi hirveästi vaikuttaa pelaajakauppaan, ellei hänellä ole pelaajasopimuksessa kaupan kieltävää pykälää.
Paul Simonon

Paul Simonon esiintymässä vuonna 2007.
Paul Gustave Simonon (s. 15. joulukuuta 1955 Brixton, Englanti) tunnetaan parhaiten brittiläisen punk-yhtye The Clashin basistina.
Vuonna 1976 Mick Jones, The Clashin kitaristi, pyysi Simononia soittamaan yhtyeessä. Jones yritti opettaa hänelle kitaraa, mutta Paulille soitin oli liian vaikea, joten hän opetteli basson soittoa. Silloinkin hänen piti liimata otelautaan tarroja muistaakseen, mikä nuotti oli missäkin.
The Clash -vuosinaan Simononia kutsuttiin ”Lontoon komeimmaksi mieheksi”. Hän on kirjoittanut kolme The Clashin kappaletta: ”Guns of Brixton” levyllä London Calling, ”Crooked Beat” levyllä Sandinista!, sekä ”Red Angel Dragnet” levyllä Combat Rock. ”Guns of Brixtonin” hän kirjoitti vain sen takia, että oli kateellinen Joe Strummerille ja Mick Jonesille heidän saamistaan rojalteista.
The Clashin lopetettua Simonon perusti vuonna 1986 uuden yhtyeen, Havana 3am:n. Se levytti yhden levyn Japanissa ennen eroa. Sen jälkeen Simonon päätyi teinivuosiensa intohimon pariin ja ryhtyi taidemaalariksi. Hänellä on ollut useita näyttelyitä, ja hän suunnitteli myös yhden Mick Jonesin uuden yhtyeen, Big Audio Dynamiten, levynkansista.
Paul Simonon ikuistettiin London Callingin kanteen, jossa hän hakkaa bassoaan maahan lavalla. Pennie Smithin ottama valokuva on nykyään yksin rockin kuuluisimmista kuvista.
Simonon soittaa Blur-johtohahmo Damon Albarnin vuonna 2006 kasaamassa The Good, the Bad and the Queen -kokoonpanossa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Paul Simonon Wikimedia Commonsissa
The Clash
| --- | --- |
Studioalbumit:   The Clash  Give 'Em Enough Rope  London Calling  Sandinista!  Combat Rock  Cut the Crap 
Muita:   Career Opportunities  I Fought the Law  Know Your Rights  Lost in the Supermarket  Should I Stay or Should I Go  The Singles
Pekka Zimmermann

Kalle Pekka Zimmermann (5. kesäkuuta 1876 Rautavaara – 9. kesäkuuta 1934 Helsinki) oli suomalainen varatuomari ja Viipurin kunnallispormestari.
Zimmermannin vanhemmat olivat nimismies Otto Olivier Zimmermann ja Hilma Elisabet Collan. Hän pääsi ylioppilaaksi 1895 Kuopion lyseosta ja suoritti Helsingin yliopistossa yleisen oikeustutkinnon 1901. Zimmermann sai varatuomarin arvon 1904.
Zimmermann oli Suistamon piirin nimismiehenä 1906–1907, Viipurin kaupunginvoutina 1907–1909, Heinolan kaupungin pormestarina 1909, Viipurin 2. kaupunginvoutina 1909–1910 ja Viipurin hovioikeuden ylimääräisenä virkailijana 1910–1913. Hän toimi Viipurin vt. kunnallispormestarina 1914–1915 ja uudelleen vakinaisena kunnallispormestarina 1918–1933. Zimmermann oli poliittisista syistä vangittuna Krestyn vankilassa Pietarissa 1915 ja oli sen jälkeen asianajajana 1915–1918.
Pekka Zimmermann oli naimisissa 1907–1917 Aino Bergin (k. 1917) kanssa ja vuodesta 1931 Anna Siviä Pietisen kanssa.
Osmo Kaipainen

| Osmo Kaipainen |
| --- | --- |
 Osmo Kaipainen hyppäämässä kaiteen yli vuonna 1972.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Osmo Ensio Kaipainen
Syntynyt: 12. elokuuta 1933 Pieksämäki
Kuollut: 15. toukokuuta 1985 (51 vuotta) Helsinki
Osmo Ensio Kaipainen (12. elokuuta 1933 Pieksämäki – 15. toukokuuta 1985 Helsinki) oli suomalainen poliitikko ja lääkäri. Hän oli SDP:n kansanedustaja vuosina 1970–1975 ja toimi Suomen sosiaali- ja terveysministerinä Paasion II hallituksessa 1972. Hän siirtyi 1970-luvun lopulla Pohjoismaiden ministerineuvoston sihteeristön osastopäälliköksi mutta palasi Kelaan asiantuntijalääkäriksi, josta virasta jäi eläkkeelle ja kuoli pian sydänkohtaukseen.
Kaipainen syntyi Pieksämäellä Viktor Kaipaisen ja Anna-Liisa Miettisen pojaksi. Hän kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1951. Lääketieteen kandidaatti Kaipaisesta tuli 1954 ja lisensiaatti 1958. Hän oli vuodesta 1955 naimisissa kirjailija Anu Kaipaisen kanssa. Säveltäjä Jouni Kaipainen oli heidän poikansa.
Kaipainen jäi 1973 kiinni rattijuopumuksesta, josta hänet tuomittiin kolmen kuukauden vankeuteen.
Kaipainen oli sotilasarvoltaan korpraali. Hänet valittiin eduskuntaan Uudenmaan läänin vaalipiiristä. Kaipainen kuului puolueensa radikaaliin vasemmistosiipeen, ja osallistui muun muassa Pälkäneen liikkeeseen.
Kirjallisuus

Kansa kaikki kärsinyt: Onko terveys kauppatavaraa vai oikeus?.  Hämeenlinna:  Karisto, 1969.
Aiheesta muualla

.aspx Osmo Kaipainen Suomen kansanedustajat. Eduskunta.
Hentilä, Seppo: / Kaipainen, Osmo (1933–1985). Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen).  6.9.2001. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Anu Kaipaisen haastattelu
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Alli Lahtinen | Suomen sosiaali- ja terveysministeri 1972 | Seuraaja: Seija Karkinen |
Owen Kline

Owen Kline
Owen Joseph Kline (s. 14. lokakuuta 1991) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja ja entinen lapsinäyttelijä. Hänen vanhempansa ovat näyttelijät Kevin Kline ja Phoebe Cates. Hänellä on yksi sisar.
Kline esiintyi Frank Berkmanin lapsiroolissa elokuvassa The Squid and the Whale (2005), josta hän sai Young Artist Award -ehdokkuuden vuonna 2006.
Aiheesta muualla

Owen Kline Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Nibelungein laulu

Nibelungein laulu (saks. Nibelungenlied) on keskiaikainen sankarieepos, joka on kirjoitettu 1200-luvun alussa keskiyläsaksan kielellä. Se alkaa sanoin: "Uns ist in alten mæren wunders vil geseit", Osmo Pekosen suomentamana: "Sankarten seikkailuita menneisyys kätkee monta".
Eepoksen alkuperä ja nimi

Eepos tunnetaan nimellä Nibelungenlied 1700-luvun puolivälistä alkaen, jolloin se kirjoitettiin puhtaaksi. Nimi tulee taruston viimeisestä säkeestä hie hât daz mære ein ende: daz ist der Nibelunge liet, nykysaksaksi hier ist die Geschichte zu Ende: das ist das Lied von den Nibelungen ja suomeksi suurin piirtein tähän päättyy tämä tarina: se on Nibelungin laulu. On huomattava, että vaikka nykysaksassa sanaa "Lied" käytetään merkityksessä "laulu" tai "kappale", on sitä tarinan muistiin merkitsemisen aikoihin käytetty merkityksessä "eepos" tai "tarusto", vaikkakin kirjoitusasussa "liet".
Runoelmasta on olemassa kaksi alkuperäistä käsikirjoitusta, molemmat noin vuodelta 1200. Useissa käsikirjoituksissa on lisäosa Valitus, joka kertoo henkilöiden myöhemmistä vaiheista. Pekosen mukaan taiteelliselta tasoltaan heikkoa Valitusta' kuitenkin luetaan harvoin.
Eepoksen rakenne ja teemat

Nibelungein laulu jakautuu 39 "seikkailuun" ja käsittää 2 379 säkeistöä, kussakin neljä kesuuran jakamaa, parittain loppusointuista (jambi-)säettä, joista viimeisen loppupuoli on yhtä runojalkaa muita pitempi..
Eepoksen juoni ja päähenkilöt

Nibelungein laulu on sankaritaru, jossa yhdistyvät historialliset tapahtumat, myytit sekä pakanalliset ja kristilliset ainekset. Nibelungein laulun juoni on germaaneille yhteistä muinaistarustoa, joka näyttää omaksuneen historiallisia aineksia kansainvaellusten ajalta. Runoelmassa esiintyy todellisia valtakuntia ja henkilöitä, muun muassa Attila. Aihepiiriltään se muistuttaa myös muinaisskandinaavista Runo-Eddaa.
Eepoksen päähenkilöitä ovat Siegfried, lohikäärmeen tappaja, tämän vaimo Kriemhild sekä kuningatar Brunhilde (tunnetaan myös kirjoitusasussa Brynhild). Eepos kertoo ensimmäisessä osassaan Siegfriedin nuoruudesta. Siegfried surmaa lohikäärmeen ja anastaa nibelungein kirotun aarteen lohikäärmeen vartioimasta luolasta. Myöhemmin hän kosii Burgundin kuninkaan Guntherin sisarta Kriemhildiä ja voittaa näkymättömänä Guntherille Isenlandin sankarillisen kuningattaren Brunhilden. Sen jälkeen kerrotaan Siegfriedin ja Kriemhildin onnellisesta avioliitosta ja lopuksi Siegfriedin murhasta, jonka Hagen tekee Brunhilden yllytyksestä. Brunhilde on saanut tietää, että Siegfried onkin hänen oikea voittajansa, ja haluaa kostaa petoksen.
Toinen osa kertoo Kriemhildin avioliitosta Etzelin (Attilan) kanssa ja Siegfriedin murhan kostosta, jonka Kriemhild toteuttaa hunni Attilan hovissa.
Tarina päättyy synkkään toteamukseen: kaikki kuolivat – niin murhaan syyllinen Hagen miehineen, kuningas Gunther ja onneton Kriemhild sekä hänen pieni poikansa – ja hunnien riehunta läntisessä maailmassa oli kauhea kosto valonsankari Siegfriedin murhasta.
Suomennokset

Eepos on suomennettu kaksi kertaa. Toivo Lyyn suomennos on vuodelta 1934, ja siinä on Rafael Koskimiehen alkusanat. Osmo Pekosen suomennos on vuodelta 2023. Molemmat suomennokset on tehty keskiyläsaksasta. Pekosen suomennos perustuu sen standardiversioon. Lisäksi on vuonna 1925 ilmestynyt Hilja Walldenin suomentama Rudolf Herzogin proosamukaelma Nibelungien tarina.
Suomennokset > Toivo Lyyn suomennos

Teosta on ensimmäisen suomennoksen ilmestyessä luonnehdittu saksalaisten kansalliseepokseksi. Juha-Pekka Kilpiö sanoo vuonna 2023 Parnassossa, että "[t]eosta voi pitää Saksan kansalliseepoksena, jos uskoo sellaisiin." Lyy oli suomennostyön parissa viitisen vuotta, tiiviimmin vuoden verran. Teoksesta julkaistiin Wäinö Aaltosen suunnittelema kultanahkainen loistopainos ja kaksi muuta, joiden ulkoasun suunnitteli Kyllikki Malin.
Lyyn suomennos huomattiin laajalti suomalaisessa lehdistössä. V. I. Mikkonen kirjoittaa, että Lyy on selviytynyt työstä hyvin ja suomen kieli antaa kääntäjälle paremmat työkalut kuin saksa: suomen kielen rakenteen ansiosta rytmissä on enemmän vaihtelua ja eloisuutta. Nimimerkki E. E. kiittää Forssan Lehdessä Lyyn suomennosta pienin varauksin: "Eipä siinä juuri pihtien pitämiä voida osoittaa, jollei tällaista jotain pientä  – –". Ajan Suunnan O. R-ri hehkuttelee ensin teoksessa ilmenevällä sankaruuden traagisuudella ja lausuu lopuksi uskollisuudesta alkutekstille kiitossanat Lyylle, joka on "kyennyt – – eläytymään saksalaisten sankarirunoelman henkeen – –". Monet lehdet julkaisivat Gummeruksen tiedotteen sellaisenaan.
Nykykriitikoista Vesa Rantama (HS) sanoo Lyyn suomennosta "pölyiseksi", ja siinä on käytöstä poistuneita ilmauksia. Myös Juha-Pekka Kilpiö (Parnasso) pitää suomennosta kömpelönä.