stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kuoleman alttari
Julkaisu

Kuoleman alttari julkaistiin kotimaassaan Isossa-Britanniassa joulukuussa vuonna 1968. Yhdysvalloissa elokuva sai ensi-iltansa 15. huhtikuuta vuonna 1970. Suomessa Kuoleman alttaria esitettiin Night Visions Film Festivalilla 5. maaliskuuta vuonna 2005 ja IIK!!-kauhuelokuvafestivaalilla 6. marraskuuta vuonna 2010. American International Pictures toimi elokuvan levittäjänä.
Kuoleman alttari on julkaistu videolle ja DVD:lle.
Aiheesta muualla

Kuoleman alttari Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Kuoleman alttari Elonet.
Kuoleman alttari AllMoviessa. (englanniksi)
Kuhmolaisteatteri

Kuhmolaisteatteri on Kuhmossa toimiva Kuhmon Nuorisoseuran alainen teatteri.
Kuhmossa oli ollut vilkasta näytelmätoimintaa jo 1900-luvun alussa. Kuhmossa toimi vuosina 1953-1959 myös Kuhmon Näytelmäkerho. Monet aiemmin aktiivisesti Kuhmossa näytelleet päätyivät näyttelemään Kuhmolaisteatterissa.
Vuosina 1970-luvulla Kuhmolaisteatterilla oli siihen aikaan ainutlaatuisia piirteitä Suomessa: kuhmolainen kirjailija Unto E. Heikura kirjoitti näytelmiä paikallisista aiheista ja myös ohjaaja Jussi Koivusilta ja näyttelijät olivat paikallisia. Kesäteatterin markkinointinimeksi otettiin osuvasti käyttöön Kuhmolaisteatteri.
Myös Kuhmon Lapsiteatteri oli aktiivinen 1970-luvulla, jolloin Kuhmossa oli useita lapsiteatterileirejä. Tuohon aikaan Suomessa oli kaksi vakituista lapsiteatteria, toinen Hämeenlinnan Aulangon Satuteatteri ja toinen Kuhmon lapsiteatteri.
Televisiossa näytelmistä on esitetty Rykmentin murheenkryyni (1964) sekä Kettuvaari (1973). Lukuisat näyttelijät avustivat Havukka-ahon ajattelija -televisiosarjassa (1971) ja tähdittivät Timo Linnasalon ohjaamaa kokoillan elokuvaan Vartioitu kylä 1944.
Kuhmolaisteatterissa on uransa aloittanut myös moni ammattinäyttelijä, muun muassa: Vartioidussa kylässä (1974-1975) näytellyt Ulla Tapaninen, Peppi Pitkätossua (1977) näytellyt Eija Kyllönen, sekä vuosina 1993-2007 näytellyt ja ohjannut Matti Halmetvaara.
Kuhmolaisteatterin kesäohjelmisto 1963-2019

1963	Topias: Rykmentin murheenkryyni
1964	Teuvo Pakkala: Tukkijoella
1965	Maiju Lassila: Kun ruusut kukkivat
1966, 1968	Aleksis Kivi: Seitsemän veljestä
1969-71	Unto E. Heikura: Härkähäät
1972-73	Unto E. Heikura: Kettuvaari
1974-75	Unto E. Heikura: Vartioitu kylä
1976	Tatu Pekkarinen: Peräkylän profeetta
1977-78	Unto E. Heikura: Kylän viimeinen nainen
1979	Leena Härmä: Viekää tuhkatkin pesästä
1980	Maiju Lassila: Kun ruusut kukkivat
1981	Joel Lehtonen: Putkinotko
1982	Hugo Raudsepp: Vetelys
1983	Reino Helismaa: Ruoska ja rakkaus
1984	Maiju Lassila: Ikiliikkuja
1985	Unto E. Heikura: Härkähäät
1986	Kyllikki Mäntylä: Opri ja Oleksi
1987	Matti-Juhani Karila: Tervetuloa Kälkyälle Mr.Woodson
1988-89	Jussi Kylätasku: Runar ja Kyllikki
1990	Maiju Lassila: Nuori mylläri
1991	Astrid Lindgren: Vaahteramäen Eemeli
1992	Maiju Lassila: Mimmi Paavaliina
1993	J.M.Barrie: Peter Pan
1994	Simo Hämäläinen: Kätkäläinen
1995	Heikki Turunen: Simpauttaja
1996	Heikki Luoma: Matkalaukkukostaja
1997	Raimo Suuronen: Mooseksen pontikkapisnes
1998	Arto Paasilinna: Onnellinen mies
1999	Jussi Kylätasku: Mies, joka ei osannut sanoa ei
2000	Teuvo Pakkala: Tervareitillä
2001	Unto E. Heikura: Kylän viimeinen nainen
2002	Raimo Suuronen: Mooseksen penninpyöritys
2003	Raimo Suuronen: Mooses ja mahvianmiehet
2005	Sisko Istanmäki: Liian paksu perhoseksi
2006	Raimo Suuronen: Mooses Viinanen, luojan mieliharmi
2007	Minna Canth: Papin perhe
2008	Heikki Luoma: Akkaralli
2009	Tuomo Kemppainen: Tärkeintä elämässä
2010	Ilkka Kylävaara: Naisten sauna
2012	Pirkko Saisio: Kuume
2013	John Finnemore: Robin Hood
2014	Jalmari Finne: Kiljusen herrasväki
2015	Simo Ojanen: Rajaralli
2019	Aila Hilden: Remontti
2021	Heikki Luoma: Kahen akan loukussa
Lapsiteatterin esitykset

1977	Olli J. Pellikka: Pekka Puupää
1977	Gösta Knutsson: Pekka Töpöhäntä
1977	Olli J. Pellikka: Sukupolven saatti
1978	Astrid Lindgren: Peppi Pitkätossu
1978	Oiva Paloheimo: Pan ja kaupunki
1979	A. Exupery: Pikku Prinssi
1979	Jalmari Finne: Kiljusen Herrasväki
1980	Lähiöteatteri: Sirkuskoiran tarina
1983	Nuorisoteatteri: Cabaree
Sisäesitykset 1975-1989 ja 2022

1975	Unto E. Heikura: Yli nollarajan
1977	Annikki Kariniemi: Salakaato
1978	Ensio Rislakki: Ruma Elsa
1980	Artturi Järviluoma: Pohjalaisia
1981	Teuvo Pakkala: Tukkijoella
1982	Minna Canth: Anna-Liisa
1984	Slavomir Mrozek: Kettu
1989	Timo K. Mukka: Kyyhky ja Unikko
2022	Eppu Nuotio ja Tiina Brännare: Anopit
Nuorisoteatterin esitykset

1995	Matti Nieminen: Prinssi ja supermies
2000	Frank Baum, Matti Nieminen: Taikuri Oz
2001	Carlo Collodi: Pinokkio
2002	Jukka Jauhiainen: Sinbad
Aiheesta muualla

Kuhmolaisteatterin verkkosivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Kuhmolaisteatteri sai historiansa, Kuhmolainen, 3.9.2021 (Arkistoitu – Internet Archive)
Kempit

| Kempit |
| --- | --- |
 Cacopsylla pulchella
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Nivelkärsäiset Hemiptera
Alalahko::  Sternorrhyncha
Yläheimo::  Kempit Psylloidea  Latreille, 1807
Katso myös
   Kempit Wikispeciesissä   Kempit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kempit (Psylloidea)  ovat esimerkiksi omenassa ja porkkanassa viihtyviä hyönteisiä. Ne muodostavat hyönteisten luokittelussa yläheimon, johon on aiemmin sisältynyt vain yksi heimo (kempit eli lehtikempit, Psyllidae) , mutta joka on nykyään jaettu kuuteen heimoon.
Kempit ovat 2–3 mm pitkiä, ja muistuttavat voimakkaiden takajalkojensa takia pieniä kaskaita. Ne voi erottaa kaskaista kemppien selvästi pitempien tuntosarvien avulla.
Yksi tunnetuimmista lajeista on tuhohyönteinen porkkanakemppi (Trioza apicalis). Lajit talvehtivat aikuisina, ja aiheuttavat tuhoa keskikesällä kasvimailla. Muita Suomessa tavattavia lajeja ovat orapihlajakemppi (Cacopsylla peregrina), leppäkemppi (Psylla alni) ja omenakemppi (Cacopsylla mali).
Heimoja

Psyllidae
Liviidae
Aphalaridae
Triozidae
Aiheesta muualla

Laji.fi: Psylloidea
ITIS (taksonomian lähde)
Kerasiá (Arkadia)

| Kerasiá Κερασιά |
| --- | --- |
 Kerasiá
 Koordinaatit: 37°22′00″N, 22°23′33″E 
Valtio:  Kreikka
Hajautetun hallinnon alue:  Peloponnesos,Länsi-Kreikka jaJooniansaaret
Alue:  Peloponnesos
Alueyksikkö:  Arkadia
Kunta:  Trípoli
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
 – Kallikrates-koodi:  4001060501
Korkeus:  946 m
Väkiluku (2011):  130
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kerasiá (kreik. Κερασιά), myös Arvanitokerasiá (Αρβανιτοκερασιά) ja Dóthe Kerasiá (Δώθε Κερασιά), on Kreikan kylä, joka kuuluu hallinnollisesti Trípolin kuntaan, Arkadian alueyksikköön ja Peloponnesoksen alueeseen. Kylän väkiluku on 130 (vuonna 2011).
Kerasiá eli Arvanitokerasiá (”Arvaniittien Kerasiá”) sijaitsee Skirítidan metsän laidalla noin 23 kilometriä etelään Trípolin kaupungista. Se on rakennettu noin 946 metrin korkeuteen merenpinnasta laskettuna. Vain 1,5 kilometriä kylästä länteen sijaitsee Vlachokerasián (”Valakkien Kerasiá”) kylä. Kerasiá muodostaa oman kyläyhdyskuntansa (Τοπική Κοινότητα Κερασιάς, Topikí Koinótita Kerasiás).
Aiemmin kylä kuului Skirítidan kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Trípolin kunnan Skirítidan kunnallisyksikköön.
Kjetil Haraldstad

Frost esiintymässä vuonna 2009.
Kjetil-Vidar Haraldstad (s. 28. kesäkuuta 1973 Øyer), tunnetaan yleisesti taiteilijanimellä Frost, on rumpali norjalaisessa black metal -yhtyeessä Satyricon, johon hän liittyi vuonna 1992. Vuodesta 2000 alkaen Haraldstad on soittanut myös yhtyeessä 1349. Lisäksi hän on ollut jäsenenä yhtyeissä Gorgoroth, Zyklon-B, Gehenna ja Keep of Kalessin. Hänellä on käytössään Mapexin rummut ja Zildjianin symbaalit. Frost tunnetaan yhtenä extreme metalin nopeimmista rumpaleista.kenen mukaan?
Keep of Kalessin
| Obsidian C>  • Thebon • Wizziac • Vyl |
| --- | --- |
Studioalbumit:  Through Times of War • Agnen: A Journey Through the Dark • Armada • Kolossus • Reptilian • Epistemology • Katharsis
EP:t:  Reclaim • Introspection • Heaven of Sin
Singlet:  "The Dragontower" • "The Divine Land" (2011 edit)
Demot:  Skygger av sorg
Kempeleen kotiseutumuseo

| Kempeleen kotiseutumuseo |
| --- | --- |
 Kempeleen kotiseutumuseon museoalue Kirkkotieltä katsottuna.
Tyyppi:  kotiseutumuseo
Sijainti:  Kempeleen keskustaajama (Kirkkotie 18 90440 Kempele)
Perustettu:  1966 1980 (nykyinen museo)
Ylläpitäjä:  Kempeleen kunta
Kotisivut:  Kotisivut
Koordinaatit:  64°54′50″N, 25°29′42″E
 fiKempeleen kotiseutumuseo 
    
Kempeleen kotiseutumuseo on Kempeleen keskustaajamassa sijaitseva kotiseutumuseo. Museo on auki kesäkuusta elokuuhun. Museonäyttelyn lisäksi alueella järjestetään useita erilaisia tapahtumia, kuten laulutapahtumia sekä kesäteatteria.
Museo perustettiin vuonna 1966, ja alun perin se toimi Kempeleen vanhan kirkon läheisyydessä. Vuonna 1980 museo siirtyi nykyiselle paikalleen Kirkkotielle kunnan ostamalle Marttilan tilalle.
Historia

Vuonna 1733 rakennettiin Marttilan tilalle ruotuväkirykmentin komentajan virkatalo. Silloiset rakennukset olivat komeita, mistä syystä paikalliset kutsuivat taloa Hovilaksi. Ruotuväkilaitoksen lakkauttamisen jälkeen tila vuokrattiin. Vuonna 1886 asuinrakennus uusittiin. Hänen jälkeensä tilan vuokrasi liminkalainen talousneuvos F. P. Matturi 1907, ja vuonna 1939 hän osti tilan poikansa Aappo Matturin kanssa. Tilan viimeiset viljelijät olivat Aino ja Aappo Matturi, joilta kunta osti tilan peltoineen ja rakennuksineen vuonna 1975.
Museoalue

Kempeleen kotiseutumuseo esittelee tyypillistä pohjoispohjalaista pihapiiriä. Erikoisuutena museoalueella ovat Suomen ainoat 1940-luvun tyyppitaloa edustava asevelitalo ja turpasmökki. Hirsinen päärakennus vuodelta 1886 koostuu pirtistä, neljästä kamarista, porstuasta ja kahdesta kuistista. Vuosisadan alussa Kempeleen Säästöpankki toimi "pankkikamarissa" noin 30 vuoden ajan. Hirsinen navettarakennus on vuodelta 1886, jonka sisustus on uusittu 1930-luvulla. Tallipuoli on vuodelta 1897, jossa on neljä erillistä huonetta: talli,- mankeli-, kalusto- ja traktorihuone. Rakennusryhmä kuuluu samaan kokonaisuuteen vanhan kirkon, Junttilan talon ja puutarhaoppilaitoksen vanhojen rakennusten kanssa.
Museoalue > Museoalueelle siirretyt rakennukset

vanha asuinrakennus Oulun Hallituskadulta, joka toimii näyttelytilana sekä museonhoitajan työtilana
asevelitalo Sohjanasta (nykyinen Hakamaan alue)
vuonna 1870 Tyrnävällä rakennettu kalustohuone
1900-luvun alussa rakennettu savusauna
vuonna 1857 Oulun Pikisaaressa rakennettu kala-aitta
Hemmilän varastoaitta 1880-luvulta
tuulimylly Tyrnävältä vuodelta 1892
turpasmökki, joka rakennettu vanhan mallin mukaan 1980-luvun alussa. Turpasmökit kuuluivat vuosisadan vaihteen kempeleläismaisemaan. Erityisesti Honkasessa niitä oli runsaasti, vielä 1950-luvulle asti.
Kjetil Mørland

| Kjetil Mørland |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1980 Grimstad, Norja
Ammatti:  laulaja, lauluntekijä
Muusikko
Taiteilijanimi:  Mørland
Tyylilajit:  pop
Soittimet:  laulu, kitara, piano
Yhtyeet:  Absent Elk
Levy-yhtiöt:  Sony Music Entertainment 
Aiheesta muualla
Kotisivut
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Kjetil Mørland (taiteilijanimeltään pelkästään Mørland; s. 1980 Grimstad) on norjalainen laulaja-lauluntekijä, kitaristi ja pianisti. Hän edusti Norjaa vuoden 2015 Eurovision laulukilpailussa Itävallan Wienissä yhdessä Debrah Scarlettin kanssa kappaleella A Monster Like Me. Mørland on itse säveltänyt ja sanoittanut kappaleen.
Mørland on asunut suuren osan aikuisiästään Isossa-Britanniassa. Hän kuuluu myös brittiläiseen yhtyeeseen Absent Elk (suom. Poissaoleva hirvi). Mørland on yhtyeen ainoa ei-brittiläinen jäsen. Nykyisin Mørland asuu kuitenkin Oslossa.
Kevin Bacon

| Kevin Bacon |
| --- | --- |
 Kevin Bacon vuonna 2014
Henkilötiedot
Koko nimi:  Kevin Norwood Bacon
Syntynyt: 8. heinäkuuta 1958 (ikä 66) Philadelphia, Pennsylvania, Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä, muusikko
Puoliso:  Kyra Sedgwick (1988–)
Näyttelijä
Aktiivisena:  1978–
Aiheesta muualla
Viralliset kotisivut
IMDb 
Elonet
Kevin Norwood Bacon (s. 8. heinäkuuta 1958 Philadelphia, Pennsylvania) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Bacon on näytellyt muun muassa elokuvissa Footloose, JFK – avoin tapaus, Apollo 13 ja Sleepers – katuvarpuset.
Hän on ollut naimisissa näyttelijätär Kyra Sedgwickin kanssa syyskuusta 1988. Heillä on kaksi lasta, Travis Sedgwick Bacon ja Sosie Ruth Bacon.
Vuonna 1995 Kevin ja hänen vanhempi veljensä Michael Bacon perustivat The Bacon Brothers -yhtyeen, joka on ollut kiertueilla silloin tällöin. Baconin isä oli asemakaavoittaja Edmund Norwood Bacon ja hänen äitinsä Ruth Hilda Holmes, opettaja sekä poliittinen aktivisti (liberaali).
Televisiosarja Pahan jäljillä, jossa Bacon esittää FBI:n agenttia, sai yli kymmenen miljoonaa katsojaa FOX-kanavalla vuoden 2013 alussa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kevin Bacon Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
The Oracle of Bacon (Six Degrees of Kevin Bacon game solver)
Baconin virallinen sivu
Katarina Witt

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Katarina Witt (2014) |  Katarina Witt (2014) |  Katarina Witt (2014) |  |
Maa:  Itä-Saksa
Naisten taitoluistelu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Sarajevo 1984 | yksinluistelu |  |
|  Kultaa | Calgary 1988 | yksinluistelu |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Ottawa 1984 | yksinluistelu |  |
|  Kultaa | Tokio 1985 | yksinluistelu |  |
|  Kultaa | Cincinnati 1987 | yksinluistelu |  |
|  Kultaa | Budapest 1988 | yksinluistelu |  |
|  Hopeaa | Kööpenhamina 1982 | yksinluistelu |  |
|  Hopeaa | Geneve 1986 | yksinluistelu |  |
Katarina Witt (s. 3. joulukuuta 1965 Staaken, Itä-Saksa) on entinen saksalainen taitoluistelija ja kaksinkertainen olympiavoittaja. Hän edusti urallaan Itä-Saksaa. Hänet tunnettiin aktiiviaikanaan yleisesti nimellä "Kati".
Witt voitti urallaan olympiakultaa 1984 Sarajevossa sekä 1988 Calgaryssä. Hän oli ensimmäinen naistaitoluistelija, joka puolusti menestyksekkäästi olympiakultaansa sitten Sonja Henien. Lisäksi hänellä on neljä maailmanmestaruutta ja kuusi Euroopan-mestaruutta.
Witt aloitti vuonna 1988 ammattilaisuran, joka oli harvinaista itäsaksalaisille urheilijoille. Hän kierteli Yhdysvalloissa toisen olympiavoittaja Brian Boitanon kanssa. Heidän show’nsa "Witt and Boitano Skating" (”Witt ja Boitano luistelemassa”) oli niin suosittu, että ensimmäisen kerran kymmeneen vuoteen Madison Square Garden oli loppuunmyyty jääshow’ssa.
Lillehammerissa 1994 Witt palasi olympiajäille, nyt jälleenyhdistyneen Saksan edustajana. Hän sijoittui kisoissa seitsemänneksi. Wittin esiintyminen oli enemmän iloitsemisesta vapaasta Itä-Saksasta kuin voittotaistelusta. Hänen vapaaohjelmansa musiikki herätti huomioita, sillä se oli sovitus Pete Seegerin kappaleesta ”Where Have All the Flowers Gone”. Esitys oli taiteellisesti vakuuttava ja se sisälsi ajatuksen rauhasta Sarajevoon.
Uran jälkeen Witt on saanut huomattavasti tunnustuksia. Vuonna 1995 hänet valittiin World Figure Skating Hall of Fameen. Lisäksi hänet on äänestetty muun muassa vuosisadan suosituimmaksi naistaitoluistelijaksi.
Muuta

Uransa päättymisen jälkeen Katarina Witt näytteli elokuvissa ja työskenteli mallina. Vuonna 1998 Witt poseerasi alasti Playboyssa. Numero, jossa kuvat julkaistiin, oli toinen loppuunmyyty Playboy-lehti (ensimmäisessä oli kuvia Marilyn Monroesta) kautta aikain.
Ken Sansom

| Ken Sansom> Henkilötiedot.Näyttelijä |
| --- | --- |
Taiteilijanimet:  Kenneth Sansom
Aktiivisena:  1971–2012
Merkittävät roolit:  Kani (Nalle Puhin uudet seikkailut)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Ken Sansom (2. huhtikuuta 1927 – 10. lokakuuta 2012) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tuli 1990-luvulla uudeksi vakituiseksi Kanin ääneksi Nalle Puhin animaatioissa ja elokuvissa. Hän teki kuitenkin ensimmäisen ääniroolinsa Kanina jo vuonna 1988. Sansom aloitti uransa 1970-luvulla vierailevissa rooleissa televisiosarjoissa, kuten The Brady Bunch, That's My Mama, Charlien enkelit, Päivien viemää ja Waltonin perhe. 1980-luvulta lähtien hän on tehnyt enimmäkseen äänirooleja ja oli muun muassa The Transformersissa Houndin äänenä ja  Pilipalipiloteissa Ralph Throgmortonin äänenä.
Hän kuoli 10. lokakuuta 2012 85-vuotiaana aivohalvaukseen.
Aiheesta muualla

Ken Sansom TV.comissa (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Ken Sansom Voice Chasersissa (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Ken Sansom Filmreferencessa (englanniksi)
Ken Sansom Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Kevin Altieri

Kevin Altieri vuonna 2019.
Kevin Altieri on televisioanimaatiosarjojen ohjaaja ja animaattori. Hän tuli tunnetuksi ohjattuaan Batman-animaatiosarjaa 21 jakson verran. Altieri on myös toiminut tuottajana Stan Leen kehittämässä Stripperella-animaatiossa, jossa Stripperella toimii iltaisin stripparina ja myöhään illalla sankarittarena.
Filmografia > Elokuvat

Scared to Death (1981)
Batman – Mustan kostajan paluu (1993)
Gen 13 (1999)
Ultimate Avengers 2 (2006)
Doctor Strange: The Sorcerer Supreme (2007)
Scooby-Doo ja peikkokuningas (2008)
Hulk Vs Wolverine (2009)
9 (2009)
Filmografia > Televisiosarjat

Robotech II: The Sentinels (1986)
Haamujengi (1986)
Alf Tales (1988-1990)
C.O.P.S. (1988-1989)
Batman (1992-1995)
Stripperella (2003-2004)
Hämmästyttävä Hämähäkkimies (2009)
G. I. Joe: Renegades (2010–)
Aiheesta muualla

Kevin Altieri Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Kuolemajärvi

| Kuolemajärvi> Entinen kunta – luovutettu Neuvostoliitolle |
| --- | --- |

 sijainti 
Lääni:  Viipurin lääni
Maakunta:  Karjalan historiallinen maakunta
Kihlakunta:  Rannan kihlakunta
Kuntanumero:  296
Perustettu:  1871
– emäpitäjä:  Uusikirkko
Lakkautettu:  1948 (luovutettu Neuvostoliitolle 1944)
Pinta-ala:  400,00 km²   (12.3.1940)
– maa:  367,40 km²
– sisävesi:  32,60 km²
Väkiluku:  5 686   (31.12.1939)
– väestötiheys:  15,5 as./km²
Kuolemajärven perinnevaakuna.
Kuolemajärven kirkko ennen talvisotaa.
Kuolemajärvi (ven. Пионе́рское; kappeliseurakunnan entinen nimi Hatjalahden kappeli, ruots. Hatialax Kapell) on entinen Suomen kunta Karjalankannaksella Suomenlahden rannalla Neuvostoliitolle 1944 luovutetulla alueella. Pinta-ala oli 367,4 km² ja asukkaita 5 686 (1939). Kuolemajärven entisen kirkonkylän venäläinen nimi on vuodesta 1948 lähtien ollut Pionerskoje.
Pitäjän nimen oletetaan usein virheellisesti liittyvän Mikael Agricolan kuolemaan. Agricola kuoli Kuolemajärven Kyrönniemen kylässä 9. huhtikuuta 1557 palatessaan Moskovasta rauhanneuvotteluista. Järven ja paikkakunnan nimi juontaa kuitenkin varhaisemmilta ajoilta. Kuolemajärvi-nimiset kylä ja järvi tunnettiin jo 1550-luvun puolivälissä. Vuoden 1554 voudintileihin Kuolemajärven kylä on kirjattu muodossa Koolemaierffuen by.
Kuolemajärven kirkko tuhoutui talvisodassa 1939. Suojajoukkotaisteluiden tuloksena Suomen talvisodan pääpuolustusasema Kannaksella muodostui 6. joulukuuta 1939 mennessä Kuolemajärven kohdalle. Rintamavastuu alueella kuului 4. divisioonalle.
Kuolemajärven väestö asutettiin jatkosodan jälkeen seuraaviin Turun ympäristökuntiin: Askainen, Aura, Kakskerta, Kustavi, Lemu, Maaria, Masku, Merimasku, Mietoinen, Naantali, Nousiainen, Paattinen, Raisio, Rusko, Rymättylä, Taivassalo, Tarvasjoki, Vahto ja Velkua.
Historiaa

Kuolemajärven pitäjän alueelta on tehty lukuisia kivi- ja rautakautisia esinelöytöjä. Kesällä 1936 tehtiin kaivauksia Muurilan kylässä arkeologi Sakari Pälsin johdolla.
Ruotsin vallan aikana (ennen vuotta 1721) Kuolemajärven eteläosa kuului hallinnollisesti Viipurin hallintopitäjään ja Rannan kihlakuntaan. Pohjoisemmat kylät taas kuuluivat Uudenkirkon hallintopitäjään ja Äyräpään kihlakuntaan. Kirkollisesti Kuolemajärvi kuului jo keskiajalta lähtien Uudenkirkon seurakuntaan. Kuolemajärven eteläosan kylät muodostivat jo 1600-luvun alkupuolella Kuolemajärven kappeliseurakunnan. Sen nimenä oli aluksi Hatjalahden kappelikunta (Hatialax Cappelgeld). Karl Gabriel Leinbergin mukaan ensimmäiset maininnat Hatjalahden kappelikunnasta ovat vuodelta 1619. Kuolemajärven kappeliseurakunnalla ei ollut aluksi omaa pappia, vaan kappeliseurakuntaa hoidettiin Uudenkirkon kirkolta käsin. Oman papin kappeliseurakunta sai 1680-luvulla.
Kuolemajärven kappeliseurakunta laajeni huomattavasti 1700-luvun puolivälissä tapahtuneessa seurakunnallisessa aluejaossa. Tuolloin Kuolemajärven kappeliseurakuntaan liitettiin seuraavat Uudenkirkon emäseurakuntaan kuuluneet kylät: Hopiala, Huumola, Järvenpää (eli Träskända), Pihkala, Pitkälä, Siprola, Summa ja  Viuhkola sekä Kaukjärveltä Iivanala, Kaukola, Kiskola, Mellola, Nuutila, Paavola ja Varpulila. Koiviston seurakuntaan kuulunut Näykkilän kylä liitettiin Kuolemajärven kappeliseurakuntaan 1800-luvun puolivälin tienoilla. Kuolemajärven seurakunta itsenäistyi omaksi kirkkoherrakunnaksi 1864. Kuolemajärven kunnan ensimmäinen kuntakokous pidettiin 1. huhtikuuta 1871.
Kylät 1939

Akkala, Hatjalahti (Hatelahti), Hietanen, Hopiala, Huumola, Iivanala, Inkilä, Juvanruukki, Järvenpää, Karjalainen, Kaukola, Kipinola, Kiskola, Kolkkala, Kuolemajärvi, Kämärä, Laasola, Mellola, Muurila, Nuutila, Näykki, Paavola, Pentikkälä, Pihkala, Pinnonniemi, Pitkälä, Seivästö (myös majakka), Siprola, Summa, Taatila, Työppölä, Varpulila, Viuhkola, Yläkirjola.
Akkalan kylään kuulunutta Kirkkoniemen seutua kutsuttiin Kirkonkyläksi, mutta maarekisteriin merkitty virallinen kylän nimi se ei ollut.
Lukuvuonna 1937–1938 kunta oli jaettu 13 koulupiiriin.
Väestö

Seuraavassa kuvaajassa on esitetty Kuolemajärven väestönkehitys kymmenen vuoden välein vuosina 1880–1940.
| Kuolemajärven väestönkehitys 1880–1940 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1880 | 1880 |    | 3 363 | 3 363 |
| 1890 | 1890 |    | 3 832 | 3 832 |
| 1900 | 1900 |    | 4 496 | 4 496 |
| 1910 | 1910 |    | 5 151 | 5 151 |
| 1920 | 1920 |    | 5 749 | 5 749 |
| 1930 | 1930 |    | 6 120 | 6 120 |
| 1940 | 1940 |    | 5 245 | 5 245 |
Lähde: Tilastokeskus.
Nykytilanne

Entisen Kuolemajärven kunnan alue kuuluu nykyään Leningradin alueen Viipurin piiriin, sen Koiviston (Primorsk), Uudenkirkon (Poljany) ja Kähärin (Gontšarovo) kuntiin. Ennen vuoden 2006 kuntaliitoksia Kuolemajärven ydinalue muodosti Akkalan (ven. Кра́сная Доли́на, Krasnaja Dolina) kyläneuvostoalueen ja kunnan länsiosa kuului Humaljoen (ven. Jermilovo) kyläneuvostoalueeseen, jotka nyt kuuluvat Koivistoon.
Kuolemajärven kirkonkylän nimi on nykyään Pionerskoje (ven. Пионе́рское), mutta kylällä ei ole mitään hallinnollista merkitystä. Kuolemajärven asema on yksi niistä harvoista Karjalankannaksen paikannimistä, joita neuvostohallinto ei venäläistänyt tai itse asiassa ”neuvostolaistanut”. Aseman nimi on siis edelleen Kuolemajärvi, vaikka Kuolemajärven asemanseudun eli Pentikkälän nimi on ollut vuodesta 1948 Rjabovo (ven. Ря́бово).