Taranton Bohemund
Sotilasura > Ensimmäinen ristiretki

Mahdollisuus tuli, kun paavi Urbanus II käynnisti ensimmäisen ristiretken marraskuussa 1095 tarjoamalla palkintoja sekä tässä että kuoleman jälkeisessä maailmassa niille, jotka valtaisivat takaisin saraseeneilta Pyhän haudan kirkon Jerusalemissa. Kun sana saavutti Bohemondin, hän suuntasi itään. Hän ja hänen pieni normannijoukkonsa ylittivät kreikkalaisten asuttamat alueet talvella 1096–1097 kohtaamatta juurikaan vastarintaa. Bohemond otti osaa ensimmäiseen ristiretkeen enemmänkin siitä syystä, että saisi vallata kreikkalaisia maita, kuin uskonnollisista syistä. Bohemond keräsi kokoon hyvin varustetun armeijan normanneista, kenties ristiretken parhaimman.
Kulkiessaan Konstantinopolin kautta, hän solmi ystävälliset, vaikkakin varautuneet suhteet keisari Aleksioksen kanssa. Bysanttilaiset onnistuivat saamaan useimmat normannijohtajista vannomaan valan, myös Bohemondin, ja auttoivat heitä ylittämään Bosporinsalmen. Toisten tietojen mukaan useimmat eivät valaa vannoneet keisari Aleksios I Komnenokselle, etenkään Bohemondin sisarenpoika Tankred. Valassa he lupautuivat luovuttamaan keisarille kaikki valloittamansa alueet. Aleksioksen tytär, historioitsija Anna Komnena, oli erityisen kiinnostunut Bohemondista ja antaa tästä ihailevan kuvauksen isänsä Alexiad-nimisessä elämäkerrassa.
Heidän matkaansa siivitti lupaus avunannosta, jos he onnistuisivat palauttamaan keisarin suvereniteetin ja karkottaisivat muslimit näiden valtaamilta Bysantin alueilta. Bohemond kunnostautui seldžukkeja vastaan ​​käydyillä sotaretkillä Nikaiassa, Doryleumissa ja Antiokiassa, jota piiritettiin lähes yhdeksän kuukauden ajan lokakuusta 1097 lähtien aina 3. kesäkuuta 1098 saakka. Antiokian kaupunki joutui ristiretkeläisten käsiin hänen viekkautensa ja petturin kanssa käytyjen neuvottelujen ansiosta. Turkkilaisten lyhyen ja epäonnistuneen vastapiirityksen jälkeen, jonka aikana Bohemond piti komennon itsellään, ristiretkeläiset vaelsivat kesän ja syksyn mittaan kaupungista eteenpäin. Kun ristiretki saapui Antiokiaan, Bohemond otti kaupungin piirityksen johtoonsa. Kun kaupungin lopulta vallattiin vuonna 1098, Bohemond julisti itsensä Antiokian ruhtinaaksi.
Ristiretkiarmeija marssiessa tammikuussa 1099 kohti etelää Jerusalemiin, Bohemond jäi Antiokiaan sen tosiasialliseksi käskynhaltijaksi. Hänen vaadettaan ei tuettu avoimesti, koska sen pelättiin rikkovan keisari Aleksiokselle annettua valaa. Normannien johtajana hän ei osallistunut Jerusalemin piiritykseen ja valtaukseen, mutta matkusti myöhemmin vain näön vuoksi Pyhälle haudalle. Useitten ristiretkeläisten lähdettyä kotimaihinsa, Bohemond jäi kaupunkiin. Voi olla että ​​Bohemond aikoi jo vuonna 1100 perustaa suuren ruhtinaskunnan Antiokiaan. Hänellä oli hallussaan sopiva alue, jolla oli hyvä strateginen asema sekä vahva armeija. Mutta hänen piti kohdata vielä kaksi suurta voimaa – Bysantin valtakunta, joka vaati takaisin alueitaan sekä voimakkaat muslimiruhtinaskunnat Syyrian koillisosassa. Näiden kahden vastustajan välissä hän epäonnistui.
Aleppoon kohdistuneiden taistelujen jälkeen vuonna Bohemond teki virheen lähdettyään hyökkäämään Sebastean (Sivas) emiiriä vastaan ​​Antiokian pohjoispuolella. Hän joutui väijytykseen ja joutui useiden kuukausien ajaksi danishmendien vangiksi, ja hänet päästettiin vapaaksi vasta vuonna 1103.