stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Maaöljy
Öljynjalostus

Modernin öljynjalostuksen historia alkaa vuodesta 1852, jolloin keksittiin öljyn tislaus. Raakaöljystä tislasi petrolia ensimmäisenä puolalainen Ignacy Łukasiewicz.
Öljynjalostamossa eri kemikaalit erotetaan tislaamalla. Raakaöljystä voidaan jakotislauksella erottaa erilaisia hiilivetyjä, kuten petrolia, bensiiniä, parafiinia ja bitumia. Raskaampia hiilivetyjä voidaan hajottaa arvokkaammiksi kevyemmiksi hiilivedyiksi krakkauksella.
Suomen ja Pohjoismaiden suurin öljynjalostuksen keskus sijaitsee Porvoon Kilpilahdessa.
Käyttö

Fysikaalisia perusteita
Aurinko · Auringon säteily

Fotosynteesi · Kasvi · Biomassa
 Humifikaatio · Fossiloituminen
Palaminen
Fossiiliset polttoaineet
Kivihiili · Maakaasu ·
 Maaöljy:
(Bensiini · Diesel · Polttoöljy) 
· Turve
Biopolttoaineet
Bioetanoli · Biodiesel · Biokaasu · Puupelletti · Puupolttoaine · Puukaasu
Muita käsitteitä
Energiakasvi · Epätavanomainen öljy · Ydinpolttoaine
Öljyä käytetään laajalti polttoaineena ja raaka-aineena synteettisiä aineita valmistettaessa. 40 % kaikesta maailmassa käytetystä energiasta ja 95 % liikenteessä käytetystä energiasta tulee öljystä.
Öljyä käytetään polttoaineena tehtaiden ja autojen koneissa sekä lämmityksessä. Tällaisia öljytuotteita ovat bensiini, dieselöljy ja lämmitysöljy. Öljystä jalostettuja petrokemian tuotteita käytetään muun muassa muoveihin, maalien sidos- ja väriaineisiin sekä esimerkiksi fenolia lääkekemikaalien syntetisointiin.
Öljyn käyttö on laajaa, koska se on helposti mukana kuljetettava energianlähde. Millään muulla tekniikalla ei ole saatu aikaan yhtä kevyttä, turvallista ja energiatiivistä voimanlähdettä.
Ensimmäinen varsinainen öljystä saatavalla energialla kulkeva auto keksittiin vuonna 1885. Siinä oli polttomoottori. Kun vielä kehitettiin laite, jota nyt kutsutaan kaasuttimeksi, saatiin bensiinin voimalla käyvä moottori. Se syrjäytti silloin kilpailijansa, raskaan ja kömpelön höyryauton ja rajoittuneemman ajomatkan antaneen sähköauton.
Suomessa öljyn kulutus kasvoi nopeasti 1960-luvulla. Vuonna 1960 se oli 2,3 miljoonaa tonnia ja vuonna 1970 jo 9,3 miljoonaa tonnia. Samaan aikaan myös polttomoottorilla toimivien henkilöautojen lukumäärä kasvoi. Vuonna 1960 Suomessa oli 183 000 henkilöautoa. Vuonna 1970 niitä oli jo 1 010 000. Suomessa on noin 250 000 öljyllä lämmitettyä rakennusta.
Tulevaisuus ja mahdolliset korvaajat

Öljyn tulevaisuus on epäselvä. On raportoitu, että öljy säilyisi varteenotettavana polttoaineena vain 40 vuotta ja tuotannon huippu saavutetaan jo tällä vuosikymmenellä.milloin? Toisaalta jotkut pitävät öljyvaroja lähes ehtymättöminä, koska maailmassa on vielä valtavia tunnettuja hiilivetyreservejä, esimerkiksi öljyliuske tai kivihiili. Jo aikaisempien energiakriisien yhteydessä on myös todettu, että markkinamekanismi siirtää automaattisesti energiantuotannon muihin menetelmiin niiden tultua hinnaltaan öljyä edullisemmiksi.
Polttoaineista bensiini voidaan sangen helposti korvata etanoli-bensiiniseoksella (E85) ja diesel biodieselillä. Puhdastakin etanolia voidaan käyttää esimerkiksi lentobensiinin korvikkeena yksinkertaisilla muutostöillä, Brasilia onkin jo aloittanut vuonna 2005 etanolikäyttöisten lentokoneiden valmistuksen. Yksi merkittävä syy öljyn polttamista vastaan on se, että palamistuotteena syntyvä hiilidioksidi kiihdyttää maailmanlaajuista ilmastonmuutosta.
Nestemäisten biopolttoaineiden tuotanto ei ole kovin energiatehokasta, eikä näiden tuotantoon ole käytettävissä nykyisen kulutuksen vaatimia riittäviä maa-alueita. Aikaisempien öljynhinnannousujen aiheuttamien muutosten vuoksi on ennustettavissa, että hupenevat öljyvarat tullaan käyttämään kohteissa, joissa öljy on vaikeimmin korvattavissa eli ajoneuvojen polttoaineina ja petrokemiantuotteiden kuten muovien tuotantoon. Öljyn hinnan noustessa öljyn käyttäminen lämmitykseen ja voimalaitoksissa tulee kannattamattomaksi ja näissä on myös teknisesti helpointa ottaa käyttöön korvaavia energialähteitä. Polttoaineiden hinnan kallistuminen tukee myös kevyempien ajoneuvojen ja energiatehokkaampien voimanlähteiden, kuten dieselmoottorien käyttöä.
Öljy ja maailmanpolitiikka

Öljyntuottajamaiden järjestö OPEC perustettiin 1960 Bagdadissa. OPECin jäsenet muodostavat kartellin, joka jakaa tuotantomäärät. Se pyrkii ohjailemaan öljyn tuotantoa ja siten säätelemään sen hintaa asettamalla jäsenilleen tuotantokiintiöt. Jäsenmaat hallitsevat kahta kolmannesta maailman öljyvaroista ja tuottavat 40 prosenttia tuotannosta.
Öljyn runsaan käytön vuoksi sen hinnan vaihteluja seurataan tarkasti. Öljyn maailmanmarkkinahinnat vaikuttavat voimakkaasti maailmantalouteen. Vuoden 1973 öljykriisissä OPEC kieltäytyi myymästä öljyä länsimaille, jotka olivat tukeneet Israelia jom kippur -sodassa Egyptiä ja Syyriaa vastaan. Viisi kuukautta kestänyt boikotti aiheutti öljyn hinnan kohoamisen nelinkertaiseksi. OPECin menestyksen takana on ollut pääasiassa Saudi-Arabia, joka on sietänyt muiden tuottajien kiintiöhuijauksia ja kompensoinut niitä omalla tuotannollaan. OPECin ulkopuolella ovat merkittävistä öljyntuottajista muun muassa Norja, Venäjä ja Yhdysvallat. Vuonna 2014 Yhdysvallat nousi maailman suurimmaksi öljyntuottajaksi.
Euroopan unionin energiankulutuksesta vuonna 2004 öljy oli 41 % ja siihen läheisesti liittyvä maakaasu edellisen lisäksi 22 %. Vuonna 2030 lukujen arvioidaan olevan 38 % (öljy) ja 29 % (maakaasu).
Maailman raakaöljyvarannot arvioitiin vuonna 2000 seuraaviksi:
koko maailma 1067,2 miljardia barrelia (100 %) (barreli = 159 litraa)
Lähi-itä 671,2 miljardia barrelia (62,9 %)
Saudi-Arabia 262,8 miljardia barrelia (24,6 %)
Irak 115 miljardia barrelia (10,8 %)
Iran 99,1 miljardia barrelia (9,3 %)
Yhdistyneet Arabiemiraatit 97,8 miljardia barrelia (9,2 %)
Kuwait 96,5 miljardia barrelia (9 %)
Muut 396 miljardia barrelia (37,1 %).
Öljy kuljetetaan laivoilla ja öljyputkilla. Laivareiteistä öljyntuotantoalueelta kulutusalueille ja öljyputkien reiteistä ja niiden varrella olevista maista tulee maailmankaupan ja politiikan keskeisiä tekijöitä.
Maailman suurin öljynkuluttaja on Yhdysvallat. Se tuo öljystään yli 50 prosenttia. Bensiinin hinta on Yhdysvalloissa tärkeä sisäpoliittinen kysymys.
Venäjä on suurin OPECin ulkopuolinen öljyn viejä. Venäjän öljyntuotannon kustannukset ovat yli nelinkertaisia Lähi-idän öljyyn verrattuna. Siitä huolimatta öljy ja kaasu ovat Venäjän päävientiartikkelit. Öljy ja maakaasu ja niiden hinta on siis Venäjälle elintärkeä kysymys.
Merkittäviä öljyn kuluttajia Pohjois-Amerikan ja EU:n lisäksi ovat Japani ja kasvavasti Kiina ja Intia.
Israelista on löytynyt 2010-luvun alussa valtavia maakaasu- ja öljyliuske-esiintymiä, jotka ovat muuttamassa Israelin poliittista, taloudellista ja sotilaallista asemaa merkittävästi. Israelista viime aikoina löydettyjen öljyesiintymien arvioidaan olevan jopa saman suuruisia kuin Saudi-Arabian öljyesiintymät.
Öljyn merkitys näkyy Suomessa muun muassa omina öljynjalostamoina ja niihin liittyvinä laajoina ja suurina varmuusvarastoina. Merkittävä kysymys on myös Suomenlahden kasvava tärkeys Venäjän öljyviennille. Neste etsi öljyä Pohjanlahdelta useana vuonna 1960- ja 1970-luvun vaihteessa, mutta sitä ei löytynyt Suomen alueelta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Maaöljy Wikimedia Commonsissa
Energiantuotanto
Kevyitä öljynporauslauttoja.
Öljyputki Alaskassa.
Sabina Spielrein

Spielrein vuonna 1918
Sabina Spielrein (ven. Сабина Нафтуловна Шпилрейн, Sabina Naftulovna Špilrein; 7. marraskuuta (J: 25 lokakuuta) 1885 Rostov, Jekaterinoslavin kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 12. elokuuta 1942 Rostov, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) oli venäläinen lastenlääkäri ja yksi ensimmäisistä naispsykoanalyytikoista.
Elämänvaiheet

Spilrein syntyi juutalaisen kauppiaan perheeseen Donin Rostovissa (Rostov-na-Donu), ja hän kuoli kotikaupungissaan saksalaissotilaiden murhaamana vuonna 1942. Hänen sisaruksiaan olivat psykologi, lingvisti Isaak Spielrein (1891–1937), matemaatikko Jan Spielrein (1887–1937) ja biologi, dekaani Emil Spielrein (1899–1938). Hänen puolisonsa oli juutalainen lääkäri Pavel Scheftel (Šeftel).
Spielrein joutui vuonna 1904 mielenterveysongelmien vuoksi Eugen Bleulerin johtamalle Burghölzlin psykiatriselle klinikalle Zürichiin, ja hänestä tuli Carl Gustav Jungin potilas. Jung oli Spielreinin psykoanalyytikko vuosina 1905–1909 ja sittemmin sekoitti ammattiroolinsa ja heidän välilleen syntyi romanttinen jännite. On kahdenlaista spekulaatiota siitä, oliko heidän välillään myös seksuaalinen yhteys. Tämä oli yksi syy Sigmund Freudin ja Jungin välirikkoon.
Spielrein laati ensimmäisenä naisena psykoanalyysiin keskittyvän tohtorinväitöskirjan (Über den psychologischen Inhalt eines Falles von Schizophrenie) vuonna 1911. Hän tutustui Freudiin, ja hänestä tuli Wienin psykoanalyyttisen yhdistyksen jäsen.
Vuonna 1912 Spielrein avioitui Pavel Scheftelin kanssa, ja heille syntyi kaksi tytärtä: Irma Renata vuonna 1913 ja Eva vuonna 1926. Ensimmäisen maailmansodan ajan Spielrein asui Sveitsissä Lausannessa ja julkaisi kirjoituksia lapsipsykologiasta ja muista aiheista. Hän toimi Jean Piaget’n koulutusanalyytikkona.
Vuonna 1923 Spielrein palasi kotimaahansa, joka oli muuttunut Neuvostoliitoksi, ja perusti Moskovaan ”Valkoisen koulun”. Nimensä koulu sai siitä, että kaikki sen huonekalut oli maalattu valkoisiksi. Koulun johtavana ajatuksena oli lasten mahdollisimman suuri vapaus. Seuraavana vuonna hän muutti Rostoviin aviomiehensä luo, kun Josif Stalin oli alkanut vainota psykoanalyytikkoja Moskovassa. Stalinin vainojen aikana (1935–1938) Spelreinin aviomies Pavel Scheftel kuoli ja veljet Isaak, Jan ja Emil katosivat. Psykoanalyysi kiellettiin Neuvostoliitossa vuonna 1936, ja tämän jälkeen Spielrein työskenteli opettajana ja lääkärinä.
Spielrein julkaisi kirjoituksia länsimaalaisissa psykoanalyyttisissa aikakausjulkaisuissa.
Kun natsi-Saksan joukot olivat miehittäneet Rostovin toistamiseen 24. heinäkuuta 1942, oli kaupungin kaikkien juutalaisten kokoonnuttava erääseen koulurakennukseen, josta heidät vietiin teloitettavaksi. Uhrien joukossa olivat Sabina Spielrein (57) sekä hänen tyttärensä Renata (29) ja Eva (16).
Populaarikulttuurissa

Elisabeth Márton ohjasi vuonna 2002 dokumenttielokuvan Nimeni oli Sabina Spielrein (Ich hieß Sabina Spielrein). Samana vuonna valmistui Roberto Faenzan näytelmäelokuva Sabina Spielreinin tarina, joka keskittyi Spielreinin ja Jungin väliseen suhteeseen. Samasta teemasta kertoo myös vuoden 2011 elokuva A Dangerous Method, jonka on ohjannut David Cronenberg.
Kirjallisuutta

Airas, Christel 2007: ”Kuka oli Sabina Spielrein?” – Elokuva ja psyyke: Verhon takana (toim. Antti Alanen), s. 115–131. Minerva, Helsinki. ISBN 978-952-492-105-3.
Karsten Alnæs, 1994: Sabina: Biografisk roman. Aschehoug, Oslo. ISBN 8203174132.
Covington, Coline 2001: ”Comments on the Burghölzli Hospital Records of Sabina Spielrein”. – Journal of Analytical Psychology, 46, s. 105–116.
Covington, Coline – Wharton, Barbara 2003: Sabina Spielrein: Forgotten Pioneer of Psychoanalysis. Brunner-Routledge, New York. ISBN 1-58391-903-1.
Goldberg, A. 1984: ”A Secret Symmetry: Sabina Spielrein Between Jung and Freud”. – Psychoanalytical Quarterly, 53, s. 135–137.
Hoffner, A. 2001: ”Jung's Analysis of Sabina Spielrein and His Use of Freud's Free Association Method”. – Journal of Analytical Psychology, 46, 117-128.
Kerr, John 1993: A Most Dangerous Method: The Story of Jung, Freud and Sabina Spielrein. Alfred A. Knopf, New York. ISBN 0-679-73580-1.
Martynkewicz, Wolfgang 1999: Sabina Spielrein und Carl Gustav Jung: Eine Fallgeschichte. Rowohlt, Berliini. ISBN 3-87134-287-4.
Richebächer, Sabine 2008: Sabina Spielrein: Eine fast grausame Liebe zur Wissenschaft: Biographie. Btb, München. ISBN 978-3-442-73598-3.
Rutanen, Mirja 1995: Mitä nainen tahtoo? Kolme naista Freudin koulussa. Otava, Helsinki. ISBN 951-1-13483-3.
Spielrein, Sabina 2002: Sämtliche Schriften. Mit einem Vorwort von Ludger Lütkehaus. Edition Kore, Freiburg. ISBN 3-926023-03-1.
Spielrein, Sabina 2002: Tagebuch und Briefe: Die Frau zwischen Jung und Freud. Herausgegeben von Traute Hensch. Nachwort und Epilog übersetzt von Beate Thill. Psychosozial-Verlag, Gießen. ISBN 3-89806-184-1.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sabina Spielrein Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Kroatia  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  Dictionnaire historique de la Suisse  IdRef
Staryja Darohi

| Staryja Darohi, Staryje Dorogi (Стары́я Даро́гі, Ста́рые Доро́ги) |
| --- | --- |
 vaakuna
 Staryja Darohi, Staryje Dorogi
 Koordinaatit: 53°02′22″N, 28°15′54″E 
Valtio:   Valko-Venäjä
Alue:  Minskin alue
Väkiluku (10/2009):  11 036
Aikavyöhyke:  UTC+3
 
 www.staryedorogi.minsk-region.by 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Staryja Darohi (valkoven. Стары́я Даро́гі) eli Staryje Dorogi ven. Ста́рые Доро́ги) on pieni kaupunki ja hallinnollinen piiri Valko-Venäjän Minskin alueen kaakkoisosissa. Vuoden 2009 väestönlaskennan mukaan Staryja Darohin kaupungissa asui 11 036 ja koko piirissä (ven. Стародорожский р-н) yhteensä 21 937 ihmistä.
Staryja Darohin vaakuna maantien varrella.
Lähimmät suuremmat kaupungit ovat Slutsk (49 km kantatietä P43 länteen) ja Babruisk (67 km kantatietä P43 itään). Lyhin tieyhteys pääkaupunki Minskiin (125 km) kulkee Marina Horkan kautta ensin kantatietä P92 ja sitten valtatietä M5 pitkin. Kaupunkiin pääsee myös junalla; rautatieasema Staryje Dorogi on yksi Valko-Venäjän rautateiden poikittaisen Baranavitšy-Kletsk-Slutsk-Asipovitšy-radan asemista.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Staryja Darohi Wikimedia Commonsissa
Tiivis kaupunkikuvaus (bycity.org) (englanniksi)
Maakuntahallinnon viralliset Staryja Darohin piirin sivut (Arkistoitu – Internet Archive) (minsk-region.gov.by) (venäjäksi)
Staryja Darohi - lyhyt kuvaus (Arkistoitu – Internet Archive) (garady.org) (valkovenäjäksi)
Kaupungin keskustan kartta (bycity.org) (venäjäksi)
Wikimapia karttalinkki kaupunkiin, kohteiden selitykset pääosin (englanniksi) tai (venäjäksi)
Neuvostoliiton aikaisia topografiakarttoja alueesta (venäjäksi)
Valko-Venäjän juna-aikatauluja (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Kreationismin opetus kouluissa

Tyyppejä
Nuoren Maan kreationismi
Teistinen evoluutio
Uuskreationismi
Vanhan Maan kreationismi
Luomiskertomus
Ensimmäinen Mooseksen kirja
Raamatun luomiskertomus
Luomistiede
Baraminologia
Tulvageologia
Älykäs suunnittelu
Kreationismi ja evoluutio
Kreationismi kouluissa
näytä
keskustele
Osa artikkelisarjaa
Kreationismin opetus kouluissa on aiheuttanut oikeudellisia kiistoja erityisesti Yhdysvalloissa, jossa julkisissa kouluissa ei lain mukaan saa olla uskonnonopetusta. Kreationistit ovat joissakin maissa pyrkineet saamaan kreationismia osaksi kouluopetusta.
Yhdysvallat

Neuvostoliittolaisen Sputnikin laukaisu 1957 järkytti yhdysvaltalaiset 1960-luvulla panostamaan tehokkaammin tieteeseen ja sen laadukkaaseen opetukseen. Evoluutioteorian opetusta vastustavia lakeja kumottiin, koska ne asettivat uskonnollisia rajoituksia akateemiselle vapaudelle ja opetukselle. Luomiseen uskovien piirien vastustuksen herätti tilanne, että kouluun tuotiin evoluution opetus, muttei uskonnonopetusta. Yhdysvalloissa valtio on erotettu kirkosta eikä valtion julkiseen opetukseen kuulu uskonnon tunteja, kuten Suomessa. Reaktiona tälle Yhdysvalloissa syntyi uusi liike, joka pyrki tieteen keinoin osoittamaan evoluution virheelliseksi, jolloin heidän mukaansa jäljelle jäisi ainoastaan luomisoppi. Yhdeksi keskeisimmistä lähtölaukauksista tässä osoittautui "nuoren maan kreationismia" ja Nooan tulvaa puolustava Morrisin ja Whitcombin kirja The Genesis Flood (1961), josta lähtivät liikkeelle nykyaikaisen kreationismin suuntaukset. Pian tämän jälkeen Morris ja Gish perustivat Institute for Creation Research (ICR) -järjestön. Kreationistisia suuntauksia on syntynyt useita muitakin, myös niin sanottuja "vanhan maan" hyväksyviä suuntauksia.
Yhdysvallat > Evoluutio ohitetaan usein

Viime aikoina on myös tullut ilmi julkisuuteen tavallisten opettajien ja tiedevalistajien suulla kertomuksia, että varsinkin Yhdysvaltojen eteläosissa niin sanotulla raamattuvyöhykkeellä evoluution opettaminen on aina ollut vaikeaa. Monet aikuiset ovat kertoneet, etteivät nuorena ole saaneet lainkaan evoluutio-opetusta kouluissa. Joskus vanhemmat, koululaiset ja jopa rehtorit ja kouluviranomaisetkin painostavat opettajia ja kouluja suorastaan jättämään evoluution opetusosuuden pois biologian kurssilta, vaikka se olisi säädetty osavaltion tiedeopetus-standardeissa. Lisäksi osa opettajista ohittaa oppikirjan evoluutio-kappaleen jo etukäteen pelätessään painostusta tai kiistoja. Tässä kohden usein puhutaan niin sanotusta e-sanasta (engl. e-word), jota monet käyttävät karttaessaan lausumasta evoluutio-sanaa ääneen muuallakin kuin kouluissa, koska kaihtavat uskovaisten voimakkaita reaktioita. Myös miljardeja tai miljoonia vuosia ei saa aina mainita tai pyydetään karttamaan, jos esimerkiksi dinosaurusten harrastaja tai tutkija on kutsuttu kouluille esitelmöimään.
Eurooppa

Euroopan neuvosto vastustaa kreationismin opetusta kouluissa, myös sen uusinta muotoa älykästä suunnittelua. Euroopan neuvoston mukaan älykäs suunnittelu ei täytä tieteen tunnusmerkkejä eikä se perustu tosiasioihin. Euroopan neuvosto kannustaa jäsenmaidensa opetusviranomaisia edistämään luonnontieteellistä tietämystä ja evoluution opetusta.
Eurooppa > Serbia

Syyskuussa 2004 Serbian opetusministeri Ljiljana Colić sai suurta julkista huomiota vaatimalla  kouluja lopettamaan evoluution opetuksen, jollei myös "vanhatestamentillista" (”Nuoren Maan”) kreationismia oteta oppiaineeksi evoluutioteorian rinnalle. Tieteenharjoittajat, opettajat ja lasten vanhemmat nostivat arvostelumyrskyn. Pääministeri Vojislav Koštunica kutsui opetusministerin puhutteluun, hallitus kumosi ”evoluutio-kiellon” ja Colić erosi. lähde?
Eurooppa > Puola

Vuonna 2006 Puolassa opetusministerin sijainen Miroslaw Orzechowski tuomitsi evoluution "yhtenä monista valheista", joita opetetaan Puolan kouluissa. Hänen esimiehensä opetusministeri Roman Giertych totesi, että sitä opetetaan niin kauan kuin maan useimmat tiedemiehet pitävät sitä oikeana teoriana. Hänen isänsä MEP Maciej Giertych kuitenkin vastusti evoluution opetusta ja väitti dinosaurusten ja ihmisten eläneen samanaikaisesti.
Eurooppa > Yhdistynyt kuningaskunta

Yhdistyneessä kuningaskunnassa "Truth in Science" -kreationistiryhmä lähetti vuonna 2006 kouluihin opetuspaketteja, jotka sisälsivät älykästä suunnittelua ja kreationismia tukevaa ja evoluution kyseenalaistavaa opetusmateriaalia, kuten DVD:itä ja muuta materiaalia. Britannian opetusministeri Jim Knight kuitenkin kielsi tiukasti niiden käytön toteamalla: "Älykäs suunnittelu ja kreationismi eivät ole hyväksyttyjä tieteellisiä teorioita, eikä niitä sisällytetä tieteen oppitunneille".
Canterburyn arkkipiispa ja Englannin kirkon nykyinen johtaja tohtori Rowan Williams on myös ilmaissut kantansa, ettei kreationismia pitäisi opettaa kouluissa.
Eurooppa > Suomi

Kreationismi voimistui 1980-luvun alussa Suomessakin. Päivälehtiin tuli kreationismia puolustavia yleisönosastokirjoituksia ja 1980-luvun lopulla helluntailaisten johdolla kirjoitetussa, kouluhallituksen pääjohtaja Erkki Aholle osoitetussa 14 220 nimen adressissa vaadittiin luomisopin opetusta Suomen kouluihin evoluutio-opetuksen rinnalle.
Kristillisten kansanedustaja Leena Rauhala teki 2003 kirjallisen kysymyksen, jossa hän totesi evoluutioteorian opetuksen parhaiten sopivan elämänkatsomustiedon tunneille, kommentoiden asiaa: "Onhan kysymys enemmänkin uskonnosta kuin tieteestä".
Bioprosessitekniikan laboratorio sai vuonna 2004 Huuhaa-palkinnon. Matti Leisola on myös suomentanut ja julkaissut
Schererin ja Junkerin kirjan Evoluutio – Kriittinen analyysi.
Suomen evankelis-luterilaisen valtionkirkon mukaan luomisusko ei ole ristiriidassa evoluution kanssa, sillä luomisusko on uskonnollinen tulkinta ja evoluutio luonnontieteellinen selitysmalli. Arkkipiispa Jukka Paarma on sanonut Oulun kirkkopäivillä 2005 pitämässään saarnassaan: "Kun lähestymme luomiskertomuksen sanomaa, huomaamme, ettei Raamattu ole luonnontieteellisten tosiasioiden hakuteos."
Helmikuussa 2006 tuli julkisuuteen, että kristillisissä kouluissa opetetaan kreationistista luomisoppia myös biologian tunneilla, muun muassa Helsingin Sanomissakin olleen oppilashaastattelun ja opetusministeri Antti Kalliomäen STT:n haastattelun ja Kotimaa-lehden mukaan. Tämä vaikutti osaltaan kristillisten koulujen lupa-anomusten hylkäämiseen helmikuussa 2006lähde?.
Skepsis ry myönsi joulukuussa 2008 Kustannus Oy Uudelle Tielle Huuhaa-palkinnon kasvatustieteen professori Tapio Puolimatkan kirjojen Usko,tiede ja Raamattu ja Usko, tiede ja evoluutio julkaisemisesta, joiden Skepsis ry katsoi sekoittaneen uskonnon ja tieteen ja tuoneen Suomeen luomisoppia amerikasta kiilastrategian muodossa, jonka pyrkimyksenä on ujuttaa luomisoppia kouluihin naamioituna "kriittiseen avoimuuteen" tarjoten kaiken selitykseksi yliluonnollisia voimia. Usko, tiede ja evoluutio oli vuoden kristillinen kirja 2008 -kilpailun yleisöäänestyksen voittaja.
Kirjallisuutta

Moran, Jeffrey P.: American Genesis: The Antievolution Controversies from Scopes to Creation Science.  Oxford:  Oxford University Press, 2012.  ISBN 978-0-19-518349-8
Aiheesta muualla

Skeptikko 1/05: Professori Anssi Sauran artikkeli
Skeptikko 2/06: Jussi K. Niemelä ja Osmo Tammisalo: Historiallinen ennakkopäätös Yhdysvalloissa & Miksi älykäs suunnittelija vetoaa?
National Center for Science Education
Science and Creationism: A View from the National Academy of Sciences (Arkistoitu – Internet Archive)
Teaching About Evolution and the Nature of Science
Wired Magazine on Creationism and Intelligent Design
Tuomari John Jones johti Doverin evoluutio-oikeudenkäyntiä.
Maata etsimässä

Maata etsimässä -kuunnelmasarjat on kirjoittanut James Follett BBC Radio 4:lle. Kuunnelmien alkuperäiset nimet ovat Earthsearch ja Earthsearch 2, ja ne lähetettiin ensimmäisen kerran tammikuussa 1981. Earthsearch on yksi tunnetuimmista Follettin kuunnelmista. Kuunnelmasarjan kolmatta osaa Earthsearch: Mindwarp, joka sijoittuu kronologisesti ennen ensimmäisen tapahtumia, ei ole tehty suomeksi.
Kuunnelmat on suomentanut Ari Koskinen ja sen on ohjannut Rauni Ranta. Tehosteista on vastannut Åke Andersson, äänityksestä Asta Nieminen ja Raija Munck-Lagus. Yleisradio esitti sarjat yhden nimen alla radiossa viikoittain etenevänä kuunnelmana osa kerrallaan 1980-luvun alussa. Sarja on tullut uusintana 4. tammikuuta 2003 alkaen.
Sarja on kirjastoluetteloiden mukaan saatavana muutamissa kirjastoissa lainattavina äänikasetteina, mutta kaukolainapyyntöön vuonna 2006 saadun vastauksen mukaan kasetteja ei loppuunkulumisen vuoksi voi lainata. Yleisradion tallennepalvelu on vuonna 2004 julkaissut sarjan 9 ensimmäistä osaa CD-levyinä, jotka löytyvät ainakin pääkaupunkiseudun kirjastoista. Joulukuussa 2019 sarjan kaikki jaksot tulivat kuunneltaviksi Yle Areenassa.
Päähahmot

Kertoja: Lars Svedberg
Telson (laivan kapteeni): Ahti Jokinen
Sharna (tiedeupseeri): Terhi Panula
Astra: Karin Pacius
Darv: Seppo Pääkkönen
Bran: Jukka Rantanen
Elka: Marjukka Halttunen
Enkeli 1 (tekoäly): Soila Komi
Enkeli 2 (tekoäly): Aaro Jaronen
Siivo (androidi): Seppo Laine
Jore (androidi): Seppo Laine / Kari Paju