stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kairo (ravintola)
Aiheesta muualla

Ravintola Kairon kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive)
Petri Niemi, Merimieskapakat katosivat, kun merimiehet vaihtoivat viinan ja satamien naiset perhe-elämään, Yle.fi uutiset 8.5.2018
Kaprion kihlakunta

Kaprion linna.
Kaprion kihlakunta eli ujesti (ven. Копо́рский уе́зд, Koporski ujezd) oli hallintoalue Novgorodin Vatjan viidenneksessä. Sen keskuksena toimi Kaprion linna.
Vuoden 1500 verokirjan mukaan Kaprion kihlakuntaan kuului 15 pogostaa:
Djatlitsyn eli Paastonkylän Jumalansynnyttäjän suojeluksen pogosta (Pokrovski Djatelinski pogost)
Grjaznon Nikolaoksen pogosta (Nikolski Greznevski pogost)
Iljussan Gregorioksen pogosta (Grigorjevski Lješski pogost)
Jastrebinon Nikolaoksen pogosta (Nikolski Jastrebinski pogost)
Kargalin pogosta (Kargalski pogost) Kaprion ympäristössä ja lännempänä Suomenlahden rannalla
Kuippinan Dimitrioksen pogosta (Dmitrejevski Kipenski pogost)
Orinan Vapahtajan pogosta (Spasski Orlinski pogost)
Osertsan Jumalansynnyttäjän suojeluksen pogosta (Pokrovski Ozerettski pogost)
Ruudan Jumalansynnyttäjän pogosta (Bogoroditski Vrudski pogost)
Saamostin Eliaan pogosta Pekunitsassa (Iljinski Zamozskoi pogost v Begunitsah)
Saaritsan Vapahtajan pogosta (Spasski Zaretski pogost)
Suijan Nikolaoksen pogosta (Nikolski Suidovski pogost)
Tillitsan Georgioksen pogosta (Jegorjevski Vzdylitski pogost)
Tääkelin Jumalansynnyttäjän pogosta (Bogoroditski Djagilenski pogost)
osa Ratsinan Georgioksen pogostasta (Jegorjevski Radtšinski pogost)
Ruotsalaiset valtasivat alueen 1500-luvun lopussa ja uudelleen 1600-luvun alussa, jolloin sitä ryhdyttiin kutsumaan Kaprion lääniksi. Venäjän vallattua Inkerin vuosina 1702–1703 muodostettiin Inkerinmaan (vuodesta 1710 Pietarin) kuvernementti ja vuonna 1719 kuvernementin osana Pietarin provinssi, johon myös Kaprion kihlakunta (myöhemmin piirikunta, ven. distrikt) kuului. Kihlakunta lakkautettiin 1770-luvulla.
Karel Husa

Karel Husa (7. elokuuta 1921 Praha, Tšekkoslovakia – 14. joulukuuta 2016 Apex, Pohjois-Carolina, Yhdysvallat) oli tšekkiläissyntyinen taidemusiikin säveltäjä.
Husa pääsi Prahan konservatorioon vuonna 1939 ja valmistui 1947. Hän opiskeli vielä sen jälkeen Pariisissa mm. Arthur Honeggerin ja Nadia Boulangerin johdolla.
Karel Husa oli vuodesta 1959 Yhdysvaltain kansalainen. Hän toimi Cornellin yliopiston professorina 1954–1992 ja asui Ithacassa, New Yorkin osavaltiossa.
Husan tuotantoon kuuluu mm. orkesterimusiikkia, kamarimusiikkia ja baletteja. Hänelle myönnettiin vuonna 1993 Grawemeyer-palkinto sellokonsertosta ja vuonna 1969 Pulitzer kolmannesta jousikvartetosta.
Kameo

Kameo voi viitata seuraaviin:
Kameo: Elements of Power, videopeli
Ágios Sóstis eli Kaméo, saari Jooniansaarten saariryhmässä Kreikassa
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Kameo”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Kaidanlampi (Joutsa)

| Kaidanlampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Joutsa
Koordinaatit:  61°47′15″N, 26°19′00″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Ala-Suonteen alue (14.84)
Laskuoja:  oja Kolmisoppiseen 
Järvinumero:  14.841.1.012
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  97,6 m  
Pituus:  540 m  
Leveys:  70 m  
Rantaviiva:  1,159 km  
Pinta-ala:  2,449 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiKaidanlampi 
Kaidanlampi tai Kaitalampi on Keski-Suomessa Joutsassa  Pylsyn lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 540 metriä pitkä, 70 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 2,4 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 1,2 kilometriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Sysmän reitin valuma-alueen (14.8) Ala-Suonteen alueella (14.84), jonka Ala-Suonteen lähialueeseen (14.841) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 97,6 metriä mpy.
Kalužskajan metroasema

| Kalužskaja (Калужская) |
| --- | --- |

 Moskovan metro 
Perustiedot
Metrolinjat:  Kalužsko-Rižskaja
Sijainti:  55.6571°N, 37.5405°E
Paikkakunta:  Moskova, Venäjä
Avattu:  12. elokuuta 1974
Rakenne
Tyyppi:  tunneliasema
Kalužskaja (ven. Калужская) on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 12. elokuuta 1974.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kalužskajan metroasema Wikimedia Commonsissa
Ilmastoahdistus

Ilmastoahdistus eli ilmastonmuutosahdistus tarkoittaa ahdistustilaa, jossa henkilö kokee ilmastonmuutokseen liittyvien asioiden uhkaavan häntä. Ilmastoahdistus on merkittävä osa ympäristöahdistuksen ilmiötä.
Suomi

Joka neljännessä suomalaisessa ilmastonmuutos on joskus herättänyt ahdistuksen tunnetta. Heistä 10 % (eli 2,5 % kaikista) koki sen erittäin voimakkaana ja 20 % (eli 5 % kaikista) voimakkaana. Yleisimmät tunteet olivat kiinnostus (58 %), turhautuminen ja riittämättömyys (44 %), voimattomuus (39 %) ja toivo (36 %), harvinaisin lamaantuneisuus (12 %). Yli 15-vuotiaista 22 % koki sanan "ahdistus" kuvaavan "melko hyvin" tuntemustaan ilmastonmuutoksesta ja 5 % "erittäin hyvin". Näin kokivat etenkin naiset, alle 30-vuotiaat, työttömät ja "ne, jotka joutuvat taloudessaan tinkimään lähes kaikesta". Yli 65-vuotiaat, yrittäjät ja miehet kokivat näin harvimmin. Masennusta ilmastonmuutoksen vuoksi ajatteli kokeneensa 9 %, unihäiriöitä 5 % ja epätoivoa 12 %.
Suurin osa yläkouluikäisistä suomalaisista kuitenkin suhtautuu tulevaisuuteensa optimistisesti.
Somessa asiaa on kommentoitu lauseilla "Luonnossa kulkiessa jättää toisinaan ikään kuin hyvästejä mielessään." sekä "Ahdistaa se, että tunnen syyllisyyttä ylipäätään olemassaolosta."
Suomi > 43 % nuorista: "ihmiskunta on tuhoon tuomittu"

43 % 16-25-vuotiaista suomalaisista ajattelee, että "ihmiskunta on tuhoon tuomittu" (kansainvälisesti 56 %), 42 % epäroi lasten hankintaa ilmastokriisin vuoksi ja 54 % ajattelee hallituksen valehtelevan ilmastotekojensa vaikuttavuudesta (64 %), 38 % (36 %) katsoi hallituksen pohjaavan ne tieteeseen (2021). Maailman nuorista 75 % piti tulevaisuutta pelottavana.
Suomi > Aiemmat pelonaiheet

Toimittaja Saska Saarikosken mukaan ilmastoahdistus vertautuu 1980-luvun pelkoihin ydinsotaa ja aidsia kohtaan: Neuvostoliitto toi Eurooppaan ohjukset, joilla se voisi tuhota haluamansa eurooppalaiset kaupungit viidessä minuutissa, jolloin Yhdysvallat toi omansa. Kymmenet tuhannet marssivat ydinaseita vastaan Helsingissäkin. Joka viidennen helsinkiläisen ennustettiin kuolevan aidsiin. Saarikoski huomauttaa ihmisten kokevan usein, että "juuri nyt" tapahtuu historian suuri muutos.
Pääkirjoitustoimittaja Annikka Mutasen mukaan ilmastonmuutos ei ole syy jättää lapsia tekemättä. Ennenkin nuoret ovat kokeneet maailmantuskaa, mutta isovanhempamme joutuivat 60 miljoonaa ihmistä surmanneeseen maailmansotaan, kun olisi pitänyt perustaa perhe, ja aiemmilla sukupolvilla oli nälänhädät, taudit ja isoviha.
Suomi > Historia

Suomessa ilmastoahdistuksesta on keskusteltu julkisuudessa enemmän syksyn 2017 jälkeen. Silloin ilmestyi kaksi teosta, jotka käsittelevät osaltaan tätä teemaa: Hyvän sään aikana (toim. Hanna Nikkanen) ja Päin helvettiä? Ympäristöahdistus ja toivo (Panu Pihkala). Suomen ensimmäinen opiskelijoille suunnattu keskusteluryhmä ilmastoahdistuksesta perustettiin keväällä 2018 Aalto-yliopistoon.
Ilmastoahdistuksen mekanismit

Ilmastoahdistus on osa ilmastonmuutoksen psyykkisiä vaikutuksia. Tällaiset vaikutukset voivat olla joko suoria tai epäsuoria. Suoria vaikutuksia, kuten ilmastonmuutoksen pahentamien sääilmiöiden seurauksia, on tutkittu enemmän kuin epäsuoria vaikutuksia. Ilmastonmuutoksen pahentamat luonnonkatastrofit aiheuttavat esimerkiksi ahdistusta, posttraumaattista stressiä, masennusta ja vahingollista käyttäytymistä.
Ahdistuneisuushäiriö ennustaa ilmastoahdistusta. Enempi tietämys ilmastonmuutoksesta ennustaa vähäisempää ilmastoahdistusta, joten lisätieto aiheesta saattaisi tutkijoiden mukaan lievittää pelkoja.
Ilmastonmuutoksen yksi epäsuora vaikutus on sellainen ilmastoahdistus, jossa ihminen ei vielä itse kärsi suoraan kovin paljon ilmastonmuutoksen fyysisistä vaikutuksista, mutta kokee silti huomattavaa psyykkistä kuormittumista. Esimerkiksi Ruotsissa on keskusteltu 2010-luvulla tällaisesta ilmastoahdistuksesta. Asiaa on tutkittu myös esimerkiksi Australiassa ja Yhdysvalloissa. Lisätutkimusta tehdään parhaillaan eri puolilla maailmaa.
Ilmastonmuutos on lukuisille ihmisille keskeinen tulevaisuuteen liittyvä uhkakuva, minkä vuoksi ilmastoahdistuksen yksi peruspiirre on tulevaisuuteen liittyvä pelko ja huoli. Ilmastoahdistus ja niin kutsuttu tulevaisuusahdistus liittyvät usein yhteen.
Helsingin yliopiston tutkijatohtori, ympäristöteologian dosentti ja teologi Panu Pihkala on todennut mielipiteenään, että "Ilmastoahdistus on luonnollinen reaktio ympäristökriisiin". Pihkalan kirjoittama raportti esittää, että "ilmastoahdistukseen ehdotetaan usein ratkaisuksi toimintaa". Ympäristöahdistuksesta kirjoittavalla Pihkalalla ei JulkiTerhikin mukaan ole psykologin, lääkärin tai muunkaan terveydenhoitoalan ammatin pätevyyttä.
Alarmismi ja vinoutunut uutisvirta

Aiemmin ilmastonmuutoksesta ahdistuneen tietokirjailija Risto Isomäen mukaan toivon luominen voi nyt olla tärkeämpää kuin varoittaa ilmastonmuutoksen uhista, mikä lamaannuttaa. Samasta syystä myös ilmastotieteilijä Michael Mann katsoo epärealistisen ilmastokatastrofifiktion olevan yhtä haitallista kuin ilmastonmuutoksen kieltäjien tiedevastainen propaganda. Myös akateemikko Markku Kulmala, Helsingin yliopiston ilmakehätieteiden keskuksen (INAR) johtaja katsoo, että ilmastouhkien vähättelijöillä ja liioittelijoilla ei ole paljonkaan eroa.
Ympäristöfilosofi Ville Lähde korostaa, että myös kahden ja kolmen asteen välillä on valtava ero. Ei pidä ajatella, että ilmasto-ongelma ratkeaa tai epäonnistuu, vaan siinä on eritasoisia onnistumisia.
Ympäristöahdistuksen tutkija Panu Pihkala kertoo, miten uhkakuvaviesteistä huokuu henkilökohtaista katkeruutta ja traumojen siirtämistä eteenpäin. Hän muistuttaa, että uutisvirrassa korostuvat poikkeukselliset eli ikävät tapahtumat ja siksi se luo vinoutuneen kuvan todellisuudesta.
Aiheesta muualla

Ilmastoahdistus ja sen kanssa eläminen (Arkistoitu – Internet Archive), Panu Pihkala, kevät 2019, MIELI Suomen Mielenterveys ry
Pelttari, Mikko: "Il­mas­ton­muu­tos ah­dis­taa, mut­ta huo­len voi kään­tää toi­min­nak­si, Yliopisto 3/2018
Ilmastoahdistus, YLE TV1 Perjantai-ajankohtaisohjelma
Koskinen, Minea: Merenpinta nousee, uinuvat taudit heräävät – Mitä tehdä, kun lähestyvä maailmanloppu ahdistaa?, Aviisi: Tampereen yliopiston ylioppilaslehti, 2.2.2018
Nuorten huoli ilmastonmuutoksesta kasvanut jyrkästi – "Nuoret ovat paljon tietoisempia kuin aiemmat sukupolvet tuossa iässä" Ylen uutinen 13.8.2018
Ilmastonmuutos on pakko pysäyttää (Arkistoitu – Internet Archive), Nuorten ideat -verkkopalvelu, 26.4. / 1.6.2018
Kaarina Maununtytär
Nousu Ruotsin kuningattareksi

Kaarina Maununtyttären lapsuudesta ja syntyperästä tiedetään hyvin vähän. Hänen vanhempansa olivat suomalaiset vaikka syntyisin Uplannista. Isä Måns (Maunu) oli jalkaväen sotilas eli nihti Ruotsin armeijassa. Äiti Ingrid oli syntyisin talonpoikaissäädystä, ja hänen kerrotaan kuolleen Kaarinan ollessa pieni. Perhe muutti jo varhain Tukholmaan, missä Kaarina syntyi 6. marraskuuta 1550. Kaarina oli näin siis tulevaa miestään Eerik XIV:ttä seitsemäntoista vuotta nuorempi.
Kaarinan ja Eerikin ensimmäisestä kohtaamisesta on olemassa useita eri kertomuksia. Suosituimman Johannes Messeniuksen kronikan mukaan, Eerik kohtasi Kaarinan Tukholman torilla pähkinöitä myymässä. Eerik hurmaantui kauniiseen neljätoistavuotiaaseen Kaarinaan ja kutsui tämän prinsessa Elisabethin seurueeseen. Vakavat historiankirjoitukset kuitenkin kumoavat tämän väitteen. Todennäköisempänä pidetään sitä, että Kaarina olisi tavannut Eerikin Gert Cantorin luona, joka piti vaimoineen krouvia linnan lähellä ja työskenteli samanaikaisesti myös muusikkona hovissa. Nykytutkimuksen mukaan Eerikin ja Kaarinan oletetaan joka tapauksessa tavanneen tammikuussa 1565, vähän sen jälkeen kun Kaarina oli täyttänyt 14 vuotta. Jo pian tämän jälkeen Kaarinasta on mainintoja linnassa kuninkaan rakastajattarena. Virallisesti Kaarina esiintyi hovissa Eerikin nuorimman sisarpuolen, prinsessa Elisabet Vaasan hovineitona. Elisabet oli Kaarinaa vain vuoden vanhempi.
Seuraavana vuonna 15. lokakuuta 1566, ollessaan vasta 15-vuotias, Kaarina synnytti ensimmäisen lapsensa Svartsjön linnassa. Tytär sai nimekseen Sigrid Vaasa. Kaksi vuotta myöhemmin, vain vähän sen jälkeen kun Eerik ilmoitti julkisesti hänen ja Kaarinan avioliitosta, syntyi heidän ensimmäinen poikansa ja täten kruununperijä 28. tammikuuta 1568. Pojan nimeksi annettiin tämän isoisän mukaan Kustaa Eerikinpoika Vaasa. Eerik ja Kaarina avioituivat ensin salaa ja vasta 4. heinäkuuta 1568 virallisesti. Kuninkaan veljet eivät olleet häissä läsnä, mutta Kaarina Maununtyttären enot olivat. Häissä Eerik kantoi itse poikansa kirkkoon ja sekä Kustaa että Sigrid olivat morsiuskatoksen alla arkkipiispa Laurentius Petrin suorittaessa vihkimisen. Vihkimistä seuraavana päivänä Kaarina kruunattiin Ruotsin kuningattareksi. Aatelittoman Kaarina Maununtyttären nostaminen Ruotsin kuningattareksi oli yksi syy, miksi Ruotsin aatelisto syrjäytti Eerik XIV:n valtaistuimelta vain pari kuukautta myöhemmin syyskuussa 1568.
Siirto takaisin Ruotsiin

Juhanan pelko venäläisten hyökkäyksestä ei ollut täysin aiheeton. Eerik oli venäläisten asiakirjojen mukaan onnistunut päästä Turun linnassa kosketuksiin erään tulkin, Jöns Olenpojan kanssa, joka tuli linnaan syksyllä 1570 seuratessaan ruotsalaisten lähetystöä Moskovaan. Lähetystön saavuttua Venäjälle Jöns Olenpoika onnistui saamaan tsaari Iivanalta salaisen audienssin, jossa hän esitti tsaarille Eerikin avunpyynnön. Jöns Olenpoika sai tsaarilta mukaansa kirjeen, joka piti salakuljettaa Turun linnaan, mutta hänen palatessaan Tukholmaan tapaamatta Eerikiä paluumatkalla kirje joutui Juhanan käsiin ja viestienvaihto paljastui.
5. elokuuta 1571 Eerik seurueineen lähti Turusta lähimpänä päämääränä Ahvenanmaalla sijaitseva Kastelholma. Turkuun jäi taakse ainoastaan puolitoistavuotias Henrik-poika, joka oli todennäköisesti sairaalloinen. Henrik kuoli seuraava vuonna 1572 syyskuussa ja hänet haudattiin Turun tuomiokirkkoon Turun linnan tykkien ampuessa kunnialaukauksia pojan muistolle. Linnasta toimitettiin 600 tiiltä tuomiokirkkoon, jonne rakennetettiin Henrikille hauta, todennäköisesti sama johon myöhemmin haudattiin myös hänen äitinsä Kaarina ja sisar Sigrid. Nykyään kyseinen hauta kappeleineen tunnetaan Tottien hautana Sigridin pojan Åke Tottin mukaan. Tämän ja hänen vaimonsa kuva on marmoriin veistettynä haudalla.
Perheen siirtämistä Kastelholmaan johti Klaus Fleming ja 10. tai 11. elokuuta oltiin perillä. Juhanan tarkoituksena ei todennäköisesti ollut jättää perhettä pysyvästi Kastelholmaan ja matka jatkuikin kolme kuukautta myöhemmin eteenpäin länteen. Kastelhomasta lähdettiin 12. marraskuuta ja muutaman Tukholmassa vietetyn päivän jälkeen perhe saapui Gripsholmiin 1. joulukuuta. Siellä Eerikin ja Kaarinan vankeuteen tuli tietty muutos, sillä linna Eerikin toiselle nuoremmalle veljelle Kaarle-herttualle. Juhana ei siis ollut enää yksin vastuussa vankien säilytyksestä. Grispholmissa perhe viipyi puolitoista vuotta, kesäkuun 13. päivään 1573 asti.
Grispholmissa Kaarina synnytti 1. marraskuuta 1572 perheeseen vielä yhden pojan, Arnoldin, joka tosin kuoli ilmeisesti melko pian syntymänsä jälkeen. Pelkästään ajatus siitä että Eerik ja Kaarina pystyivät vielä saamaan lisää lapsia sai Juhanan todennäköisesti suunnittelemaan perheen erottamista toisistaan. Lisäksi Juhana oli kuullut huhun, jonka mukaan Ruotsin rahvas halusi Eerikin takaisin valtaistuimelle. Juhanan 7. tammikuuta 1572 kirjoittamassa kirjeessä Kaarle-herttualle sanotaankin, että "mitään rauhallista hallitusta tähän valtakuntaan ei voi saada niin kauan kuin hän (ts. Eerik) elää, vaan hän aiheuttaa päivittäin enemmän ja enemmän pahaa". Grispholmissa perhe sai vielä olla koossa, mutta vartiointi oli selvästi ankarampaa kuin Turussa tai Kastelhomassa. Eerik ei koskaan saanut olla yksin, ja jokaisella aterialla hänellä tuli olla seuranaan kolme vartijaa ja kolme lakeijaa.
Kuolema ja perintö

Kaarinan viimeisistä ajoista tiedetään hyvin vähän, mutta ainakin se tiedetään, että hän kuoli 13. syyskuuta 1612 Liuksialassa 61-vuotiaana lyhyen sairauden jälkeen. Mahdollisesti hänen vävynsä Nils Nilsinpojan vierailu ja oleskelu Suomessa vuoden 1613 alussa tapahtui samaa aikaa kun Kaarina haudattiin. Kaarinan "tomumaja" siirrettiin Turun tuomiokirkkoon, jonne hänet haudattiin seuraava vuonna, 21. maaliskuuta 1613 "kaksinkertaisella soitolla ja muurattuun hautaan Pyhän Laurin kuoriin". Tämä tarkoittaa että hänet laskettiin muurattuun hautaholviin Pyhän Laurin kappelin alle, kappelin jota myöhemmin kutsuttiin Tottien kuoriksi Kaarina Maununtyttären tyttärenpojan Åke Tottin mukaan. Aiemmin samaan hautaholviin lienee haudattu jo Kaarinan pienenä lapsena vuonna 1572 kuollut poika Henrik Vaasa. Sigrid-tyttären kuoltua Liuksialan kartanossa 24. huhtikuuta 1633 oli viimeinenkin Kaarinan lapsista kuollut. Sigridin jäänteet vietiin ensin Maarian kirkkoon Turun ulkopuolelle, mutta kaksi vuotta myöhemmin hänen arkkunsa laskettiin äitinsä Kaarina Maununtyttären viereen tuomiokirkon hautaholviin. Vain viisi vuotta myöhemmin samaan hautaholviin laskettiin myös Kaarinan tyttärenpoika Åke Tott.
Kaarina Maununtytär oli Suomessa suosittu ja nautti köyhälistön laajaa arvostusta, mikä näkyi muun muassa siinä, että nuijamiehet jättivät hänen kartanonsa rauhaan nuijasodan aikana 1596–1597. Kaarina Maununtyttären marmori kaiverretussa epitafissa Turun tuomiokirkossa lukee latinaksi:
»Tässä haudassa on hänen tuhkansa, joka oli muinoin ensimmäisten joukossa säätyyn, hyveisiin ja onneen nähden ylistetty, Katariinan, Liuksialan valtiattaren, jolle Eerik XIV, svealaisten ja goottien kuningas soi kunnian olla kumppanina kuninkaallisessa aviovuoteessa. Sen jälkeen hän vietti leskeysaikansa rauhassa aina elämänsä 63:een vuoteen saakka tavoiltaan ylistettynä, hurskaana ja viattomana Liuksialan kartanossa. Hän kuoli uudistetun pelastuksen vuotena 1612. Lisäksi hänen kuninkaallisesta aviovuoteesta laillisesti saamansa tyttären, rouva Sigridin (tuhka), joka oli mitä kuuluisimman herra Henrik Tottin puoliso ja hyvin suuren sankarin Åke Tottin synnyttäjä, minkä osoittaa seikkaperäisemmin vastakkaiselle puolelle asetettu taulu.

Herran vuonna 1678 mitä loistavin Ruotsin valtakunnan drotsi, kreivi Pietari Brahe huolehti tämä epitafin teettämisestä mitä kuuluisimman kreivitär rouva Christina Brahen nimissä ja varoilla, joka oli syntyään Wisingsborgin vapaaherratar, Skoftebyn, Eksholmsundin ja Lehalslähnin läänin valtiatar. Samalla hän lahjoitti tälle Turun seurakunnan katedraadille tuhat riikintaalaria»
Kirjallisuutta

C. J. Gardberg: Kivestä ja puusta. Suomen linnoja, kartanoita ja kirkkoja.  Helsinki:  Otava, 2002.  ISBN 951-1-17423-1.
Anu Lahtinen, Sini Ojala ja Kirsi Vainio-Korhonen: Naisten kaupunki, Turkulaisten naisten historiaa.  Turku:  Turun historiallinen yhdistys, 2010.  ISBN 978-952-99637-6-8.
Mika Waltari: Kaarina Maununtytär.  Porvoo:  Werner Söderström, 1942.
Raine Raitio: Totta ja tarua Kangasalan kolmesta Kaarinasta.  Kangasala:  Kangasala-Seura, 2004.  ISBN 951-97877-2-0.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Anneli Mäkelä-Alitalo: / Kaarina Maununtytär (1550–1612) Kansallisbiografia-verkkojulkaisu.  10.3.2008. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Jul. Finnberg : Turun tuomiokirkon hautakappelien kuningatar ja hänen kadonnut sormuksensa, Suomen Kuvalehti, 15.06.1929, nro 24, s. 17, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Kaarina Maununtytär, Eerik XIV ja kuninkaan sihteeri Yrjänä Pietarinpoika Georg von Rosenin maalauksessa vuodelta 1871.
Tre Kronorin linna eli Tukholman kuninkaanlinna sijaitsi samalla paikalla jossa nykyisin sijaitsee Tukholman kuninkaanlinna.
Erik Johan Löfgrenin maalaus Eerik XIV ja Kaarina Maununtytär vuodelta 1864 kuvaa Kaarinaa lohduttamassa miestään. Kaarina Maununtyttärestä ei ole Eerik XIV:n luonnoksia lukuun ottamatta yhtään oman aikansa muotokuvaa.
Gripsholmin linna Ruotsissa oli viimeinen paikka jossa Eerik ja Kaarina saivat viettää aikaa yhdessä ennen kuin Juhana III erotti heidät toisistaan.
Piirros Kaarinasta, jonka Eerik on tehnyt muistikirjansa reunaan vankeusaikanaan ollessaan erotettuna Kaarinasta.
Kaarina vapautettiin Eerikin kuoleman jälkeen 20. maaliskuuta 1577 Turun linnasta, jossa hän oli ollut vangittuna lähes viisi vuotta.
Liuksialan kartanon nykyinen päärakennus, kuva on vuodelta 1910.
Kaarina Maununtyttären muistoreliefi Turun tuomiokirkossa oli Daniel Jusleniuksen mukaan suosittu nähtävyys jo 1700-luvulla.
Kaarina Maununtyttären sarkofagi Turun tuomiokirkossa.
Kantalan rautatieasema

Kantalan rautatieasema (lyh. Knl) on lakkautettu rautatieliikennepaikka Savon radalla Mikkelissä. Se avattiin 1. lokakuuta 1889 samaan aikaan Savon radan kanssa. Asemarakennus rakennettiin vuosina 1887–1889 Oulun radan pysäkin tyyppipiirustusten mukaan. Sitä laajennettiin vuonna 1928. Aseman ulkoasussa on tapahtunut muutoksia ja sisätilat on uusittu. Miehitys asemalla lopetettiin 1. maaliskuuta 1969 ja henkilöliikenne lakkautettiin 29. toukokuuta 1983. Vuonna 1998 asemarakennuksen katto muutettiin tiilisestä peltiseksi. Tavaraliikenne lakkautettiin vuonna 2000 ja koko liikennepaikka lakkautettiin 22. marraskuuta 2001. Lakkauttamisen jälkeen sivuraiteet purettiin. Asemarakennus siirtyi 2007 Senaatti-kiinteistöille ja sitä kautta myyntiin.
Kaprekarin luku

Kaprekarin luku annetussa lukujärjestelmässä on positiivinen kokonaisluku, jonka neliö tuossa lukujärjestelmässä voidaan jakaa kahteen numero-osaan niin, että näiden osien summa on tuo alkuperäinen luku. Esimerkiksi 297 on Kaprekarin luku kymmenjärjestelmässä, koska 2972 = 88 209, joka voidaan jakaa 88:ksi ja 209:ksi, jolloin 88 + 209 = 297. Jälkimmäinen osa voi alkaa numerolla 0, mutta sen on oltava positiivinen. Esimerkiksi 999 on Kaprekarin luku kymmenjärjestelmässä, koska 9992 = 998 001, joka voidaan jakaa 998:ksi ja 001:ksi, jolloin 998 + 001 = 999. Sen sijaan 100 ei ole Kaprekarin luku: vaikka 1002 = 10 000 ja 100 + 00 = 100, jälkimmäinen osa ei ole positiivinen.
Matemaattisesti ilmaistuna: Olkoon X positiivinen kokonaisluku. X on Kaprekarin luku b-lukujärjestelmässä, jos on olemassa ei-negatiiviset kokonaisluvut n ja A sekä positiivinen kokonaisluku B niin, että seuraavat kolme ehtoa täyttyvät:
Ensimmäiset Kaprekarin luvut kymmenjärjestelmässä ovat 1, 9, 45, 55, 99, 297, 703, 999, 2 223 ja 2 728.
Binäärijärjestelmässä kaikki parilliset täydelliset luvut ovat Kaprekarin lukuja.
Jokaisessa lukujärjestelmässä on äärettömän monta Kaprekarin lukua. Oikeastaan b-lukujärjestelmässä kaikki luvut muotoa bn − 1 ovat Kaprekarin lukuja.
Kaprekarin luvut on nimetty D. R. Kaprekarin mukaan. Niitä ei tule sekoittaa lukuun 6 174, jota sanotaan Kaprekarin vakioksi.
Aiheesta muualla

Douglas E. Iannucci, The Kaprekar Numbers, Journal of Integer Sequences, Vol. 3 (2000), http://www.math.uwaterloo.ca/JIS/VOL3/iann2a.html (englanniksi)
Kankijärvi (Ruovesi)

| Kankijärvi |
| --- | --- |

Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Ruovesi
Koordinaatit:  62°03′15″N, 23°51′45″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Tarjanneveden alue (35.41)
Laskuoja:  oja Luomaan 
Järvinumero:  35.413.1.017
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  135,6 m  
Rantaviiva:  1,519 km  
Pinta-ala:  6,982 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiKankijärvi 
Kankijärvi  on Pirkanmaalla Ruovedellä Pohtion kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 7,0 hehtaaria, se on 600 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 1,5 kilometriä.