stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Aki Ruotsala
Poliittinen ura

Ruotsala on toiminut Seinäjoen kaupunginvaltuutettuna vuodesta 2021 alkaen. Hän toimii tällä hetkellä myös tarkastuslautakunnan puheenjohtajana.
Ruotsala on toiminut Suomen Kristillisdemokraattisen puolueen puoluevaltuuston puheenjohtajana vuosina 2015–2021 ja Suomen Kristillisdemokraattisten nuorten puheenjohtajana vuosina 2011–2012 sekä Kauhavan kaupunginvaltuutettuna 2008–2013. Ruotsala on ollut ehdokkaana eduskuntavaaleissa 2011 ja 2019 Vaasan vaalipiirissä muttei ole tullut valituksi. Jälkimmäisellä kerralla hän ylsi kansanedustajan varaedustajaksi.
Ruotsala on toiminut Siikaisten kunnan kunnansihteerinä sekä Merikarvian kunnan hallintopäällikkönä ja kehittämispäällikkönä. Vuonna 2018 Ruotsala valittiin Kuortaneen elinkeinovastaavaksi. Hänet valittiin myös Rauman kaupunkikehitysjohtajaksi kaupunginjohtaja Kari Kosken vastustuksesta huolimatta, mutta hän ei ottanut virkaa vastaan.
Eduskuntavaalien 2019 aikana Ruotsala selviytyi voittajaksi MTV3 järjestämässä, "Sinustako kansanedustaja"- väittelykilpailussa jossa hän voitti mm. Anna-Kaisa Ikosen, Eeva Kallin ja Riikka Purran leikkimielisessä väittelytaitoja mittaavassa ohjelmaformaatissa.
Poliittinen ura > Pori Jazzin toimitusjohtajuuden peruutus

6. kesäkuuta 2018 Satakunnan Kansan Porilainen-liite julkaisi Altti Papinsaaren kirjoittaman kolumnin, jossa kirjoitettiin Pori Jazzin toimitusjohtajaksi valitun Ruotsalan edistäneen kampanjaa, jonka "pääviestin mukaan homoseksuaalisuudesta voi parantua." Satakunnan Kansa julkaisi samana päivänä Ruotsalan haastattelun, jonka mukaan hän ei kyseenalaista homoseksuaalisuudesta eheytymistä. Ruotsalaan liitettyjen kommenttien vuoksi monet muusikot ja kansanedustajat ilmoittivat boikotoivansa Pori Jazz -tapahtumaa. Pori Jazz ry piti Ruotsalaan liitettyjä kommentteja festivaalin arvojen vastaisina ja purki nimityksen. Aki Ruotsala lähetti Satakunnan Kansalle uutisesta oikaisupyynnön. Satakunnan Kansan vastaavan päätoimittajan mukaan Ruotsala olisi halunnut muuttaa haastattelusta kahta kohtaa. Päätoimittajan mukaan Ruotsalan haastattelu nauhoitettiin, hän oli saanut tarkistaa jutun ennen sen julkaisua ja myöntänyt sanoneensa asiat niin kuin ne oli kirjoitettu.
Ruotsalan mukaan hänen sanomisensa ymmärrettiin väärin ja hän ilmaisi pahoittelunsa seksuaalivähemmistöihin kuuluvia kohtaan häneen liitetyistä kommenteista.
Poliittinen ura > Pori Jazzin toimitusjohtajuuden peruutus > Reaktiota

Ilta-Sanomien toimittaja Katri Utula piti potkuja hätiköityinä. Eero Paloheimon mukaan tapaus oli pahin temppu oikeusmurhien sarjassa ja tekijät epärehellisiä, ilkeitä ja tyhmiä ihmisiä. Kirjailija Leena Krohnin mukaan Pori Jazzin toimitusjohtajan ja Teatterikorkeakoulun lehtorin erottamiset työstään ovat kvasiliberaalia suvaitsemattomuutta. Pori Jazzin halllituksen puheenjohtajan mukaan organisaatio irtisanoutui täysin ja ehdottomasti kaikesta syrjinnästä. Puheenjohtaja kertoi Ruotsalaan liitettyjen mielipiteiden aiheuttaneen jazzien julkisuuskuvaan lommon.
Cornelia Funke

| Cornelia Funke |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 10. joulukuuta 1958 Dorsten
Kirjailija
Äidinkieli: saksa
Tuotannon kieli: saksa
Aiheesta muualla
corneliafunke.com ja www.corneliafunke.nl
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Cornelia Caroline Funke (s. 10. joulukuuta 1958 Dorsten, Länsi-Saksa) on saksalainen fantasiakirjailija, jonka teokset ovat suosittuja maailmalla ja Suomessa. Teoksista Mustesydän ja Rosvoruhtinas on tehty elokuvat. Oikeudet elokuvien tekoon on ostanut Taru Sormusten Herrasta -trilogian tehnyt New Line Cinema. Funkesta on sanottu, että hän ymmärtää lapsen sielua ja mieltä kuin Astrid Lindgren ikään.kenen mukaan?
Me Vauhtikanat (1993) on viisiosaisen sarjan aloitusosa. Kirjan päähenkilön Sprotten luokan pojilla on oma jengi, joten Sprotte päättää perustaa neljän ystävänsä kanssa tyttöjen jengin. Nimeksi tulee Vauhtikanat, ja tunnukseksi höyhen. Sarjan romaanit ovat saaneet kirjallisuuspalkintoja Saksassa, Itävallassa ja Sveitsissä.
Suomennetut teokset

Rosvoruhtinas (Herr der Diebe 2000; suom. Marja Kyrö, Otava 2003)
Lohikäärmeellä ratsastaja (Drachenreiter 2004; suom. Tiina Hakala, Otava 2005)
Mustesydän-trilogia: (Die Tintenherz -trilogie )
Mustesydän.  ((Tintenherz, 2003.) Suomentanut Marja Kyrö)  Otava, 2004.  ISBN 951-1-19575-1
Musteloitsu.  ((Tintenblut, 2005.) Suomentanut Marja Kyrö)  Otava, 2006.  ISBN 951-1-21204-4
Mustemaailma.  ((Tintentod, 2007.) Suomentanut Marja Kyrö)  Otava, 2009.  ISBN 978-951-1-22589-8
Me Vauhtikanat
Vauhtikanat luokkaretkellä
Reckless - Kiveen Kadonnut
Reckless 2 - Veljeni peloton
Kirjallisuutta

Koski, Mervi: Ulkomaisia nuortenkertojia 2. BTJ Kirjastopalvelu, 2006.
Aiheesta muualla

Risingshadow-sivusto
Kirjailijan esittely Otavan sivuilla
Cornelia Funke Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Maria Loikkanen: Rosvoruhtinas. Onnimanni 3/2003.
Mustesydän (Arkistoitu – Internet Archive). Pirkkalan kunnankirjaston kirjaesittelyt.
Maria Loikkanen: Lohikäärmeellä ratsastaja. Onnimanni 4/2005.
Maria Loikkanen: Musteloitsu. Onnimanni 1/2007.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove  Elonet 
Muut:  Europeana  IdRef
Walter Moers

Moersin luoma hahmo Kapteeni Sinikarhu joka esiintyy muun muassa suomennetussa teoksessa Kapteeni Sinikarhun 13 1/2 elämää. Veistos on Gera-joessa Erfurtissa.
Walter Moers (s. 24. toukokuuta 1957) on saksalainen kirjailija, sarjakuvapiirtäjä, kuvataiteilija ja kuvanveistäjä.
Moersin sarjakuvia ei ole julkaistu suomeksi, mutta hän on ollut mukana piirtämässä Ralf Königin Jagoa. Toisessa Königin sarjakuvassa viitataan Moersin Kleines Arschloch -hahmon (suom. Pikku Persereikä) sarjakuviin. Muita hänen hahmojaan ovat Adolf, die Nazisau (Adolf, natsisika) ja Der alte Sack (Vanha Äkämys).
Aikuisten sarjakuvien lisäksi Moers on julkaissut lukuisia lastenkirjoja ja kertomuksia. Niistä tunnetuimpia ovat kuvitteelliselle Zamonian mantereelle sijoittautuvat teoksensa. Saksankielisestä alkuteoksesta poiketen Zamonia-sarjaan kuuluva Rumo & Die Wunder im Dunkeln on julkaistu Suomessa kahtena kirjana, jotka muodostavat oman Pimeyden ihmeet -sarjan.
Teokset > Zamonia-kirjasarja

Kapteeni Sinikarhun 13 1/2 elämää (Die 13½ Leben des Käpt’n Blaubär, 1999)
Huviretki hukkateille – Seikkailu Zamoniassa (Ensel und Krete, 2000)
Rumo Ylämaailmassa ja Rumo Alimaailmassa (Rumo & Die Wunder im Dunkeln, 2003).
Uinuvien kirjojen kaupunki (Die Stadt der Träumenden Bücher, 2004)
Der Schrecksenmeister (2007)
Uinuvien kirjojen labyrintti (Das Labyrinth der Träumenden Bücher, 2011)
Hän on myös kirjoittanut fiktiivisen romaanin Hurja matka halki yön taiteilija Gustave Dorén nuoruudesta. Teoksen kuvituksena on 12 Dorén puupiirrosta jotka on aiemmin julkaistu kuvituksina mm. teoksiin Kadotettu paratiisi, Korppi, Raamattu ja Don Quijote.
Kirjallisuutta

Mervi Koski: Ulkomaisia nuortenkertojia 2. BTJ Kirjastopalvelu, 2006.
Sisättö, Vesa & Halme, Jukka & Jerrman, Toni (toim.): Ulkomaisia fantasiakirjailijoita 2.  Helsinki:  BTJ, 2009.  ISBN 978-951-692-732-2
Aiheesta muualla

Adolf, die Nazisau: Ich hock' in meinem Bonker ZDF:n sivustolla (saksaksi)
www.kleines-arschloch.de (saksaksi)
Paula Havaste: Dorén kuvista seikkailutarinaksi [vanhentunut linkki]. Helsingin Sanomat 26.3.2003.
Marjatta Ripsaluoma: Kuka ratsastaa läpi yön ja tuulen.
Riina Mäenpää: Rumo Ylämaailmassa[vanhentunut linkki]. Helsingin Sanomat 5.10.2006.
Mari Viertola: Rumo Ylämaailmassa[vanhentunut linkki]. Turun sanomat 12.4.2006.
Mari Viertola: Rumo Alimaailmassa[vanhentunut linkki]. Turun sanomat 14.10.2006.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz  RKD Artists 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  IdRef
4266 Waltari

| 4266 Waltari> Löytäminen |
| --- | --- |
Löytäjä:  Yrjö Väisälä
Löytöpäivä:  28. joulukuuta 1940
Muut nimet:  1940 YE, 1957 YA ja 1978 NR7
Fyysiset ominaisuudet
Halkaisija:  22,638  km
Pyörähdysaika:  11,2 h
Albedo:  0,063
Absoluuttinen magnitudi:  12,0  ja 12,09
Kiertorata
Kiertokohde:  Aurinko
Eksentrisyys:  0,18 , 0,1767127  tai 0,1772528866832626
Inklinaatio:  16,49155 astetta tai 16,49402983371946 astetta
Keskianomalia:  260,28400 astetta tai 179,9855408765043 astetta
Kiertoaika:  5,65 vuotta ja 2 060,794672052697 vuorokautta
Periapsis:  2,6104332 au ja 2,607497483744643 au
Apoapsis:  3,731 au ja 3,731017575233925 au
Radan isoakselin puolikas:  3,1707441 au ja 3,169257528520852 au
Aiheesta muualla
Minor Planet Center
JPL Small-Body Database
4266 Waltari on tähtitieteilijä Yrjö Väisälän vuonna 1940 löytämä asteroidi eli pikkuplaneetta. Se on nimetty kirjailija Mika Waltarin mukaan.
Waltarin likimääräinen läpimitta on 20 kilometriä. Kohde sijaitsee Auringosta suunnilleen 3,17 kertaa niin kaukana kuin Maa, ja sen kierros Auringon ympäri kestää noin 5 vuotta ja 8 kuukautta.
Jean-François Revel

| Jean-François Revel |
| --- | --- |
 Revel vuonna 1999
Henkilötiedot
Syntynyt: 19. tammikuuta 1924 Marseille, Ranska
Kuollut: 30. huhtikuuta 2006 (82 vuotta) Le Kremlin-Bicêtre, Ranska
Ammatti:  kirjailija, filosofi
Muut tiedot
Järjestö:  Ranskan akatemia (1997–2006)
Jean-François Revel (19. tammikuuta 1924 Marseille – 30. huhtikuuta 2006 Kremlin-Bicêtre lähellä Pariisia) oli ranskalainen kirjailija, journalisti ja filosofi. Hän oli syntyjään Jean-François Ricard, mutta otti myöhemmin nimimerkkinsä Revel viralliseksi sukunimekseen. Hän oli Ranskan akatemian 24. jäsen kesäkuusta 1997 alkaen.
Tausta

Toisen maailmansodan aikaan Jean-François Revel oli Ranskan vastarintaliikkeen jäsen. Hän opiskeli sodan jälkeen filosofiaa École Normale Supérieuressa ja opetti sitä valmistuttuaan aina vuoteen 1963. Hän toimi opettajana ensin Algeriassa, sitten ulkomailla Meksikossa ja Italiassa sekä tämän jälkeen Ranskan Lillessä. 1963 mennessä hän oli ehtinyt julkaista jo useita kirjoja, ja ensimmäisen teoksen Pourquoi des philosophes ? menestys rohkaisi häntä keskittymään kirjojen ja lehtiartikkelien kirjoittamiseen.
Tausta > Poliittinen historia

Revel piti pitkään itseään poliittisesti vasemmistolaisena ja vuoteen 1970 saakka myös sosialistina (hän yritti sosialistien ehdokkaana politiikkaan 1967 vaaleissa), mutta hänen ajatuksiaan ja kirjoituksiaan 1960- ja 1970-luvun läntisessä maailmassa pidetään pikemminkin oikeistolaisina ja liberaaleina. Tuohon aikaan nimittäin monet läntiset intellektuellit näkivät kommunismin hyvänä ja jopa tavoiteltavana yhteiskuntamuotona, kun taas Revel edusti klassista liberalismia, suosien Yhdysvaltain järjestelmää ja amerikkalaistyylistä liberalismia. Hän toi näkemyksensä selvästi ilmi 1970 julkaistussa kirjassaan Ni Marx ni Jésus (suomennettu nimellä Ei Marx eikä Jeesus, 1972), josta tuli nopeasti hyvin suosittu ja joka teki hänestä kansainvälisesti kuuluisan.
Teoksessaan Revel käsitteli 1960-luvun lopun (vuoden 1968) opiskelijoiden ja nuorison vallankumouksellisia liikkeitä sekä niiden välisiä eroja Euroopassa ja (Pohjois-)Amerikassa. Hänen mukaansa vasemmistopainotteiset eurooppalaiset liikkeet eivät pyrkineet oikeisiin päämääriin, mutta "ideologiattomat" liikkeet Yhdysvalloissa taas olivat hyvinkin rohkaisevalla tiellä vapaamielisyyden ja demokratian puolesta, juuri siksi etteivät ne nojanneet ylhäältä annettuihin ideologioihin, vaan olivat ikään kuin kasvaneet ruohonjuuritasolta. Samaten hän suomi eurooppalaista älymystöä sen ylenkatseellisesta asenteesta amerikkalaiseen liikehdintään. Yhdysvalloissa kirja sai myönteistä huomiota ja Reveliä kuvattiin vapauden filosofiksi.
Tausta > Vaikuttaminen kirjoittamisen keinoin

Seuraavalla vuosikymmenellä Jean-François Revel jatkoi yhteiskunnallista pohdintaa kirjoissa La Tentation totalitaire (Totalitarismin houkutus) ja Comment les démocraties finissent (Kuinka demokratiat loppuvat). Kylmän sodan jatkuessa hän oli huolestunut Neuvostoliiton kasvaneesta vaikutusvallasta ja ihmetteli sitä, miten demokraattisissa maissa asuvat saattoivat nähdä myönteisiä puolia totalitaarisessa diktatuurissa. Revel kirjoitti myös fasismista ja piti typeränä joidenkin eurooppalaisten tapaa nähdä amerikkalaisessa politiikassa totalitaristisia piirteitä, kun nimenomaan monet Euroopan valtiot olivat itse suistuneet fasismiin 1920- ja 1930-luvuilla. Hän teki tunnetuksi käsitettä amerikkalaisvastaisuus; hänen mukaansa monet eurooppalaiset ja myös jotkut amerikkalaiset arvostelivat Yhdysvaltoja ilman järkevää syytä. Revel myönsi Yhdysvalloissa ja sen politiikassa kyllä olevan myös puutteita ja epäkohtia, mutta hänen mielestään se kuitenkin kokonaisuudessaan toteutti vapauden ja oikeudenmukaisuuden ihanteita paremmin kuin mikään muu maa. Revelin mukaan Euroopassa hyvin monilla oli taipumus nähdä pienetkin amerikkalaisuuden epäkohdat jättimäisinä virheinä.
Politiikan lisäksi Revel kirjoitti laaja-alaisesti muistakin aiheista: hänen kirjansa ovat käsitelleet esimerkiksi filosofiaa, kirjallisuutta, taiteen historiaa ja gastronomiaa. Kylmän sodan päätyttyä hän kirjoitti informaation aikakauden tarjoamasta mahdollisuudesta levittää väärää tietoa suurelle yleisölle. Tämäkin kirja sai vastakaikua, mutta kriitikoiden mielestä se oli vain yritys puolustella hänen muuta vasemmistovastaista työtään. Mielipiteet Revelin poliittisesta ja yhteiskunnallisesta kirjallisuudesta ovat jakaantuneet pitkälti poliittisten näkökantojen mukaan: vaikka häntä pidetäänkin yleisesti hyvänä kirjoittajana, ja hänen usein sarkastista ja kyynistäkin tyyliään on kehuttu, eivät hänen poliittiset mielipiteensä ole vakuuttaneet samalla tavoin. Vaikka hän onkin oikeiston piirissä etenkin Yhdysvalloissa hyvin arvostettu, jopa lähes samaan tapaan kuin ihailemansa Alexis de Tocqueville, vasemmisto katsoo hänen vain sanoneen sen mitä amerikkalaiset halusivat kuulla.
Poliittisista erimielisyyksistä huolimatta Jean-François Revel oli Ranskassakin tunnustettu ajattelija. 19. heinäkuuta 1997 hänet valittiin Ranskan akatemian 24. paikan uudeksi haltijaksi. Tällä paikalla häntä edelsi Étienne Wolff. Akatemian 40 oppituolia pysyvät niille valituilla henkilöillä koko näiden loppuelämän ajan, ja vasta edesmenneille valitaan seuraaja. Niinpä Revel kuului akatemiaan kuolemaansa saakka.
Uran päätös

Eräänlaisena päätöksenä hänen uralleen oli 2002 julkaistu L'obsession anti-américaine (Amerikkalaisvastainen pakkomielle), joka ilmestyi vuoden Yhdysvalloissa tapahtuneiden syyskuun 11. terrori-iskujen jälkeen. Se on yhteenveto hänen aiemmissa kirjoissaan esiintuomista eurooppalaisen niin kutsutun amerikkalaisvastaisuuden eri puolista. Revel arvostelee edelleen eurooppalaisten tapaa keskittyä Yhdysvaltain epäkohtiin, kun Euroopan pitäisi hänen mukaansa auttaa Yhdysvaltoja sen taistelussa terrorismia vastaan. Hän pitää absurdina väitteitä, joiden mukaan Yhdysvaltain oma politiikka olisi aiheuttanut terrori-iskut, ja on sillä kannalla, että amerikkalaisten toiminta maailmanpolitiikassa hyödyttää myös Eurooppaa. Revelin näkemyksiä kutsuttiin tässä vaiheessa usein paitsi liberaaleiksi, myös konservatiivisiksi.
Perhesuhteet

Jean-François Revel oli naimisissa kahdesti, ja hänellä on näistä avioliitoista kolme poikaa. Hänen ensimmäinen vaimonsa oli maalari Yahne le Toumelin, mutta liitto päättyi eroon. Hänen toinen vaimonsa oli tunnetun kirjailijan Nathalie Sarrauten tytär journalisti Claude Sarraute, tämä liitto kesti Revelin kuolemaan saakka. Yksi hänen pojistaan, Matthieu Ricard, on tunnettu buddhalainen munkki ja kirjailija, joka oli aiemmin biokemian tutkija Pasteur-instituutissa, mutta kääntyi buddhalaisuuteen ja toimii nykyään muun muassa 14. dalai-laman tulkkina. Revelin viimeisimpiä teoksia oli hänen ja hänen poikansa välisiä keskusteluja sisältänyt Le Moine et le Philosophe vuodelta 1997, joka on käännetty myös suomeksi nimellä Munkki ja filosofi.
Kuolema

Jean-François Revel kuoli 30. huhtikuuta 2006 sydänsairauteen Kremlin-Bicêtren sairaalassa Pariisissa 82-vuotiaana. Hänen seuraajakseen Ranskan akatemiaan valittiin Max Gallo runsaan vuoden kuluttua 31. toukokuuta 2007.
Keskeisiä teoksia

Pourquoi des philosophes ? (1957)
Pour l'Italie (1958)
Sur Proust (1960)
La Cabale des dévots (1962)
Contrecensures (1966)
Ni Marx ni Jésus  (1970)
Descartes inutile et incertain (1976)
La Tentation totalitaire (1976)
La Grâce de l'État (1981)
Comment les démocraties finissent (1983)
Le Rejet de l'État (1984)
Une anthologie de la poésie française (1984)
Le Terrorisme contre la démocratie (1987)
La Connaissance inutile (1988)
L'Absolutisme inefficace, ou Contre le présidentialisme à la française (1992)
Le Regain démocratique (1992)
Histoire de la philosophie occidentale, de Thalès à Kant (1994)
Le Moine et le Philosophe (dialogue avec son fils Matthieu Ricard)  (1997)
Le Voleur dans la maison vide, Mémoires (1997)
Fin du siècle des ombres (1999)
La grande parade. Essai sur la survie de l'utopie socialiste (2000)
Les Plats de saison, Journal de l'année 2000 (2001)
L'obsession anti-américaine (2002)
Suomennoksia

Revel, Jean-François & Ricard, Matthieu: Munkki ja filosofi.  Basam Books, 1999.  ISBN 952-9842-32-5
Kunnianosoituksia

Kunnialegioonan upseeri (Ranska)
Etelän Ristin ritarikunnan upseeri (Brasilia)
Henrik Purjehtijan ritarikunnan suurupseeri (Portugali, 1991)
Isabella Katolilaisen ritarikunnan suurristi (Espanja, 2003)
Lähde:
Aiheesta muualla

Epävirallinen Revel-sivusto
L'Académie française
Revel: Europe's Anti-American Obsession (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Erkki Tuomioja Revelin kirjasta La grande parade
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Étienne Wolff | Ranskan akatemian jäsen  Tuoli 24 1997 – 2006 | Seuraaja: Max Gallo |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Belgia 2  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Boswell Sisters

| The Boswell Sisters |
| --- | --- |
 Sisarukset Vet, Connee ja Martha vuonna 1931
Tiedot
Toiminnassa:  1925–1936
Tyylilaji:  laulu
Kotipaikka:  New Orleans, Yhdysvallat
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Martha Boswell   Connee Boswell   Vet Boswell  
Levy-yhtiö:  Victor Records   Okeh Records   Brunswick Records   Decca  
Aiheesta muualla
www.bozzies.com
Infobox OKNimi-testi OK: 
The Boswell Sisters oli yhdysvaltalainen laulutrio, jota pidetään ensimmäisenä jazz- ja tanssimusiikkia esittäneenä naistriona. Trion jäsenet olivat sisarukset Martha (9. kesäkuuta 1905 Kansas City, Missouri – 2. heinäkuuta 1958 Peekskill, New York), Connee (alkup. Connie, 3. joulukuuta 1907 New Orleans, Louisiana – 11. lokakuuta 1976 New York) ja Vet (alkup. Helvetia, 20. toukokuuta 1909 Birmingham, Alabama – 12. marraskuuta 1988 Peekskill, New York) Boswell.
Tausta

Sisarukset kasvoivat New Orleansissa jazz-musiikin alkuvuosina ja he oppivat musiikkia kotinsa mustilta palveluskunnan jäseniltä. He opiskelivat aluksi instrumentaalimusiikkia, Martha pianonsoittoa, Helvetia viulua, kitaraa ja banjoa sekä Connee selloa, saksofonia ja pasuunaa. He esiintyivät kerran jopa New Orleansin filharmonikkojen kanssa. Vuoteen 1925 mennessä he olivat muodostaneet lauluryhmän, mutta heidän ensimmäiset levynsä eivät tuoneet mainittavaa menestystä.
Ura

Sisarukset löysivät menestyksensä avaimeksi muodostuneen tyylin ensimmäisen radioesiintymisensä yhteydessä. Päälaulajana toiminut Connee oli vilustunut, jonka vuoksi hän esiintyi heikentyneen äänensä kera lähempänä mikrofonia. Nyt löytynyt ääni toi yhtyeen lauluharmonian paremmin esille ja Connee Boswellia pidetään eräänä ensimmäisistä laulajista, jotka käyttivät mikrofonin kapasiteetin täysimittaisesti hyväkseen.
Yhtye oli suosionsa huipulla vuosina 1930–1935, jolloin he tekivät myös tärkeimmät levytyksensä. Sisarustrio esiintyi säännöllisesti radiossa ja elokuvissa, kuten Rakkaus ja radio (The Big Broadcast 1932) ja Tähti Pariisista (Moulin Rouge 1934). Trio tuli tunnetuksi tiukoista harmonioistaan, scat-laulutyylistään, instrumentti-imitoinneista ja yllättävistä tempovaihteluista. He leikittelivat alkuperäismelodioitten harmonioilla muutellen niitä täysin uusiin muotoihin ja heidän tyylinsä tuli tunnetuksi kuumana jazzina ja swinginä, jota useat sen ajan jazz-muusikot ihastelivat. Trio teki yhteistyötä useiden aikansa toisten huippunimien, kuten Bing Crosbyn, Burns and Allenin, the Dorsey Brothersin, Benny Goodmanin ja Artie Shaw'n kanssa.
Vuonna 1936, joidenkin Decca-levytysten jälkeen, Vet ja Martha lopettivat uransa asettaen perhe-elämän etusijalle. Connee jatkoi soolouralla kohtalaisella menestyksellä jääden eläkkeelle 1970-luvun puolivälissä. Hän esiintyi pyörätuolissa sairastettuaan lapsena polion. Hänen tuolinsa oli usein korokkeelle nostettuna, jolloin saatiin aikaan vaikutelma, että hän esiintyi seisten. Connee Boswell esiintyi myös useissa elokuvissa 1940-luvulla ja vieraili säännöllisesti 1950-luvun alkupuolen televisiosarjassa Pete Kelly's Blues Jack Webbin aisaparina.
Vaikutus

Boswell Sistersiä pidetään ensimmäisenä kevyen musiikin kuuluisana naistriona. Ella Fitzgerald viittasi Connee Boswelliin ainoana esikuvanaan. The Andrews Sisters sai myös paljon vaikutteita Boswellin sisaruksilta. Trion levytyksiä julkaistiin uudelleen 1980-luvulta alkaen ja nykyisin heitä pidetään eräänä merkittävimmistä jazz-lauluyhtyeistä kautta aikojen.
Harmony Sisters tunnusti jäljitelleensä Boswell Sistersia ja kopioineensa heidän laulujaan savikiekoilta. Muutamat näistä pysyivät Valtosen sisarusten ohjelmistossa vuosikymmeniä. Harmony Sistersin esikuvaksi on virheellisesti väitetty Andrew Sistersiä, joiden "liiaksi huutava" laulutyyli ei heitä erityisesti innostanut.
The Recording Industry Association of America listasi Boswell Sistersien levytyksen Alexander’s Ragtime Band erääksi 1900-luvun "Vuosisadan sävelmistä".
Aiheesta muualla

Ote levytyksestä "Rock and Roll" vuodelta 1934, Jimmy Grier's Orchestran kanssa
Yhtyeen muistolle omistettu sivusto www.bozzies.com
Rudolf Maister

| Rudolf Maister |
| --- | --- |
 Rudolf Maister valokuvassa 1910-luvulta.
Henkilötiedot
Syntynyt: 29. maaliskuuta 1874 Kamnik
Kuollut: 26. heinäkuuta 1934 (60 vuotta) Unec
Sotilashenkilö
Taistelut ja sodat:  ensimmäinen maailmansota
Sotilasarvo:  kenraali
Rudolf Maister (29. maaliskuuta 1874 – 26. heinäkuuta 1934) oli slovenialainen kenraali ja runoilija.