stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kidō senshi V Gundam
Yleistä > Kaupallinen tilanne

Aluksi suunniteltiin elokuva Kidō senshi Gundam F91:n muuntamista TV-sarjaksi, mutta lopulta nämä suunnitelmat haudattiin ja päädyttiin V Gundamin tekoon. Tuohon aikaan odotettiin Bandain ostavan Sunrisen, ja Sunrisen johtohenkilöt pyrkivät kohottamaan yrityksen arvoa nostamalla päätuotteensa Gundamin suosion uuteen nousuun. Tomino sanoi myöhemmin olleensa tuohon aikaan tietämätön kyseisistä suunnitelminsa ja olevansa edelleen vihainen tuon ajan johtajille siitä, etteivät he ole pyytäneet anteeksi.
Bandain vaatimuksista sarjaan lisättiin pyörillä kulkevan taistelulaivan ja rengas- mobile suitien kaltaisia lelumaisia elementtejä. Tominon mielestä lopputulos kuvasi tuon ajan Sunrisea, jossa taiteellisen laadun sijaan painotettiin kaupallisia tavoitteita niin voimakkaasti, että Tomino koki tulleensa painostetuksi V Gundamia tehdessään. Bandain vasstuuhenkilön vaatiessa pyörätaistelulaivaa Tomino oli ilmaissut vastalauseensa jo puoliksi epätoivoisena.
Koska sarjan sisältö oli vaikeaa ymmärtää, eivät kohderyhmäksi tarkoitetut ala-astelaiset ottaneet sitä omakseen, ja katsojajoukon ydin oli lopulta vanhat Gundam-fanit. Tämä johti myös oheistuotteiden ostajakunnan keski-iän nousuun. TV-sarjan videoiden mukana toimitetun kyselyn mukaan tyypillinen ostaja oli 20–25-vuotias mies – ikäluokka, joka oli ollut yläasteella Kidō senshi Z Gundamin ja Kidō senshi Gundam ZZ:n ilmestyessä.
Sarjan toisen kauden lopun ollessa valmistumassa (jaksolla 26) Tominolta kysyttiin, tekisikö hän Gundamia myös seuraavana vuonna. Kun Tomino tiedusteli, oliko kysyjä tosissaan, tämä vastasi: ”Kyllä. Myynti ei ole nyt huonoa.” Tosiasiassa sarja lähetyksen aikaan vuonna 1993 varsinaisten Gundam-sarjojen robottien pienoismallien kysyntä oli kaksinkertaistunut, paikannut SD Gundam -pienoismallien heikon kysynnän synnyttämän vajeen ja kasvattanut Bandain pienoismalliosaston kokonaismyyntiä. Tästä huolimatta V Gundam tuotti Sunriselle tappiota, vaikka LD-julkaisujen hyvän myynnin vuoksi valmistuskulut onnistuttiin kattamaan (V Gundamin VHS- ja LD-julkaisut myivät kukin yhteensä keskimäärin 15 000 kopiota) V Gundam on lisäksi ainoa Avaruusvuosisata-jatkumoon sijoittuva Gundam-tuotanto, jonka robotteja ei ole julkaistu HGUC- ja MG- pienoismalleina tai figuureina (Gundam Fix Figuration, High Complete Model Progressive, Mobile Suit in Action!!).
Hahmot

Üso Ewin (Ääni: Daisuke Sakaguchi)
Shakti Kareen/Seuraavan jakson tapahtumien kertoja (Ääni: Yumi Kuroda)
Katejina Loos (Ääni: Kumiko Watanabe)
Chronicle Asher (Ääni: Tomoyuki Dan)
Sarjassa esiintyvät sotakoneet

Victory Gundam
V2 Gundam
Gun EZ
Tuotantohenkilöstö > Sarja

Suunnittelu: Sunrise
Alkuperäisteos: Hajime Yatate, Yoshiyuki Tomino
Hahmosuunnittelu: Hiroshi Ōsaka
Mekaniikkasuunnittelu: Kunio Ōkawara, Hajime Katoki, Jun’ya Ishigaki
Graafinen suunnittelu: Shigemi Ikeda
Kuvausohjaus: Atsushi Okui, Yōichi Ōgami
Musiikki: Akira Senju
Ääniohjaus: Yasuo Urakami
Yhteistyökumppanit: Dentsū, Sōtsū Agency
Tuottajat: Yoshiaki Koizumi (Terebi Asahi), Masuo Ueda (Sunrise)
Ohjaaja: Yoshiyuki Tomino
Piirrokset: Studio Dub, Soul Dub, Anime R, Nakamura Production, Gainax
Mekaniikkasuunnitteluavustus: Hirotoshi Sano
Animointi: Studio Dub, Studio Deen, Need, Studio Wombat, Gainax, Studio Mark, Twenty-First, Nakamura Production, Kōka-Asahi seisaku, Kino Production, Ginga Pro, Shintomo dōga, Nijibashi dōga
Animaation tarkistus: Yasuo Ishii, Miki Ōtani, Yasushi Ryūde, Tetsuya Uezu, Ryōko Sugiyama
Värisuunnittelu: Yoshie Komatsu, Noboru Nakayama
Väritys: Yūko Kogure, Yūki Kase, Shinji Matsumoto, Noriko Nakajima, Takashi Hasegawa, Junko Aragaki, Akemi Kubota, Keiichi Funada, Miyuki Yoshimura
Tarkastus: Masami Mori
Viimeistely: Studio Bogī, MI, Studio Deen, Need, Kōka-Asahi seisaku, Anime World Ōsaka, Studio AD, Ginga Pro, Shintomo dōga, Nijibashi dōga
Erikoistehosteet: Yutaka Hoshiba (Marix)
Taustat: Baku Production, Atelier Musa
Kuvaus: Asahi Production
Leikkaus: Tomoaki Tsurubuchi
Otsikot: Maki Pro
Äänet: Audio Planning U
Musiikin esitys: Kingrecords Philharmonic Orchestra, Masatsuku Shinozaki Strings
Tehosteet: Akihiko Matsuda (Fizz Sound Creation)
Äänitysstudio: Apu Studio
Äänten muokkaus: Hisanori Ōshiro, Akiyoshi Tanaka
Kehitys: Tōkyō genzōsho
Asetelman suunnittelu: Yoshitaka Kawaguchi
Tuotantoavustaja: Yōko Toike
Tuotannoedistys: Kunihiro Mori, Yumiko Yoshida, Nobumitsu Urasaki, Kōji Muramatsu, Kōichi Ohara, Masahiro Tsukada, Yoshinari Suzuki, Kō Minegishi
Kuvausavustajat: Yoshiyuki Takei, Tetsuya Watanabe
Tuotantosihteeri: Fumie Kobayashi
Viimeistelyavustaja: Junko Aragaki
Tuotantoyhteistyö: Studio Deen
Apulaistuottaja: Masato Mochizuki
Kirjallinen asetelma: Kōichi Inoue
PR-vastaava: Yumiko Miwa, Atsuko Tanba (Terebi Asahi)
Tuotanto: Terebi Asahi, Sunrise
Tuotantohenkilöstö > Yksittäiset jaksot

Käsikirjoitus: Akira Okeya, Hideki Sonoda, Kazuhiko Gōdo, Sukehiro Tomita, Minoru Yokitani
Storyboard: Ikurō Satō, Minoru Yokitani, Akira Nishimori, Kiyoshi Egami, Setsuo Takase, Mitsuko Kase, Takeshi Ashizawa, Kunihisa Sugishima, Mitsuo Fukuda, Yūsuke Yamamoto, Yorifusa Yamaguchi
Kuvaus: Ikurō Satō, Kiyoshi Egami, Akira Nishimori, Hiroshi Tamada, Mitsuko Kase, Takeshi Ashizawa, Osamu Sekida, Yūsuke Yamamoto, Yoshitaka Fujimoto, Yoshiyuki Takei, Tetsuya Watanabe
Kuvausohjaus: Yasuhiro Seo, Masayoshi Nishimura, Akitoshi Maeda, Moriyasu Taniguchi, Tōru Yoshida, Shūkō Murase, Hiroshi Ōsaka, Takurō Shinbo, Kazuhiro Itakura, Hiromitsu Morishita, Keiichi Satō
Tunnus- ja taustakappaleet

Alkupuoliskon alkuteema ”Stand Up to the Victory – To the Victory” (jaksot 1–31)
Sanat Rin Iogi & Reo Mikami, sävel Tomohisa Kawazoe, sovitus Hirokazu Kaminaga, Tomohisa Kawazoe & Ryūjin Inoue, laulu Tomohisa Kawazoe, taustalaulu Naomi Tamura
Loppupuoliskon alkuteema ”Don’t Stop! Carry on!” (jaksot 32–51)
Sanat Yui Nishiwaki, sävel Seiji Koizumi, sovitus Yasuhiko Fukuda, laulu RD
Alkupuoliskon lopputeema ”Winners Forever – shōrisha yo” (jaksot 1–31)
Sanat ja sävel Jōsei Nagatomo, sovitus Masakazu Itakura & Infix, laulu Infix
Loppupuoliskon lopputeema ”Mō ichido tenderness” (jaksot 32–51)
Sanat Tsukasa Hamaguchi, sävel Miharu Ataka, sovitus Takeshi Hayama, laulu Kix-S
Taustakappale ”Hinageshi no tabi no mukō ni”
Sanat Rin Iogi, sävel ja sovitus Akira Senju, laulu Kōko Komine & Yumi Kuroda
Taustakappale ”Itsu ka umareta toki no tame ni”
Sanat Kōko Komine, Rin Iogi, sävel Hisaki Hogari, sovitus ja laulu Karak
Taustakappale ”Umarete kuru mono e”
Sanat Rin Iogi, sävel ja sovitus Akira Senju, laulu Aceilux
Taustakappale ”Ikutsu mo no ai o kasanete”
Sanat Rin Iogi, sävel ja sovitus Motoyoshi Iwasaki, laulu Motoyoshi Iwasaki
”Winners Forever – shōrisha yo” tehtiin alun perin Kamen Rider ZO:n tunnusmusiikiksi (Winners Forever -nimi oli alun perin ”Rider Forever”).
Sarjassa on kymmenisen kappaletta, joita ei ole julkaistu millään soundtrack-levyllä. Huolimatta fanien toistuvista pyynnöistä CD:iden julkaisua ei tiettävästi ole suunnitteilla.
Oheistuotteet > Animaatiot

Vuonna 2004 sarjan kaikki jaksot julkaistiin DVD:llä. Vain ensimmäisen painoksen DVD-boksien mukana olleeseen lehtiseen painetun Yoshiyuki Tominon haastattelun otsikkona oli ”Nämä DVD:t eivät kestä katsomista, joten niitä ei saa ostaa!” Tomino oli antanut samansuuntaisia kommentteja myös Kidō senshi Z Gundamin DVD:iden mukana olleessa haastattelussa.
Oheistuotteet > Romaani

Tomino kirjoitti itse sarjan pohjalta viisiosaisen romaanin, joka julkatistiin Kadokawa Sneaker bunko -sarjassa. Vaikka romaanin tarinan lähtökohdat ovat samat kuin sarjassa, on tarinoissa paljon eroavaisuuksia, ja huomattavana piirteenä romaani sisältää paljon eroottisia kohtauksia ja vuorosanoja. V2 Gundam ei esiinny romaanissa lainkaan, vaan sen tilalla nähdään Minovsky-moottorilla varustettu V Gundam -malli Second V Gundam. Myös Kidō senshi Gundam F91:n tappokone Bugit esiintyvät romaanissa.
Üso Ewin – Kidō senshi V Gundam (1), ISBN 978-4044101473
Multiple Mobile Suits – Kidō senshi V Gundam (2), ISBN 978-4044101480
Maria Reading – Kidō senshi V Gundam (3), ISBN 978-4044101497
Combination – Kidō senshi V Gundam (4), ISBN 978-4044101503
Angel Halo – Kidō senshi V Gundam (5), ISBN 978-4044101510
Oheistuotteet > Sarjakuvat > Sarjakuvaversio

Comic Bom Bom -lehdessä julkaistiin Toshiya Iwamuran piirtämä sarjakuvaversio tv-sarjasta. Sarjakuva hylkäsi televisiosarjan vakavamielisen asenteen ja sisälsi paljon vitsejä ja superrobottimaisia kohtauksia. Üso ja muut hahmot, joista osan luonteita oli muutettu rajustikin, suorittivat sarjassa villejä tempauksia. Kaiken kaikkiaan sisältöä oli muokattu lehden nuorelle lukijakunnalle sopivammaksi. Sarjakuva sisältää myös animessa poissaolevia kohtauksia, jotka kuvaava Üsoa suojellessaan kuolevan Odelon viimeisiä sanoja sekä Üson ja tämän isän Hangergin isä-poikasuhdetta. Monet pelit ovat ottaneet vaikutteita juuri V Gundamin sarjakuvaversiosta: Super robot taisen -pelisarjassa V2 Gundamilla on vain sarjakuvassa nähty jakaantumiskyky, ja SD Gundam GGeneration -sarjassa V Gundamin käyttäessä sädesapeliaan se hyökkää vain sarjakuvassa nähtävällä V-leikkaus-erikoisliikkeellään. Huomattavia eroavaisuuksia sarjakuvan ja tv-sarjan välillä ovat lisäksi muun muassa:
Sarjakuvan robotit käyttävät muiden robottianimaatioiden ja Street Fighter II:n henkisiä erikoisliikkeitä.
Katejina ei esiinny sarjakuvassa lainkaan, vaan viimeinen vastus on sisarensa Marian kuoleman vuoksi kostonhimoinen Chronicle.
Sarjakuvassa on sille ainutlaatuisia elementtejä, kuten Knight Gundamista vaikutteita ottanut haarniskoitu sädesapeleilla varustettu sotakone ja tosielämän F1-kuljettajaa muistuttava pilotti.
Oheistuotteet > Sarjakuvat > Kidō senshi V Gundam gaiden

Shōnen Kids -lehdessä julkaistiin Yūichi Hasegawan piirtämä Sunrisen hyväksymä spinoff-sarjakuva nimellä Kidō senshi V Gundam gaiden. Sarjassa Üso kohtaa ”Jupiterin vaariksi” ja ”Grey Stoke”ksi kutsutun vanhan miehen. Zeongiltä näyttävä kullanvärinen mobile suit esiintyy sarjassa vihollisena, ja sarjakuvan sankaritar käyttää sinistä V2 Gundamia. Kullanvärisen robotin vastaiseen taisteluun yhdistyvät ei vain V-Dash ja V2 Gundam, vaan yllättäen myös eräs tietty Gundam.
Lisäksi, vaikka suoraa yhteyttä ei olekaan, Gundam Acessä julkaistussa Crossbone Gundam – kōtetsu no 7-nin -sarjakuvassa esiintyy V Gundam gaidenin hahmoiksi uskottuja hahmoja, mikä yhdistää V Gundamin ja Kidō senshi Crossbone Gundamin.
Oheistuotteet > Sarjakuvat > Ike! Ike! Bokura no V Gundam

MS Saga -lehdessä julkaistiin Tsukasa Kotobukin piirtämä sarjakuva Ike! Ike! Bokura no V Gundam. Sarjakuva on huumorisarjakuva, joka parodioi televisiosarjan tapahtumia. Katejina Loosia kutsutaan sarjaksi ruhtinatar Kateksi, mikä on jäänyt fanien keskuudessa käytöön hahmon lempinimenä. Hideaki Anno on tunnustautunut sarjakuvan suureksi ihailijaksi, ja yhteen hänen tunnetuista töistään, Top o nerae! pohjautuvalla CD:llä Top o nerae! Kyōsōran olevalla vuorosanakokoelmalla Fumiko Shiraishi lausuu V Gundamin Marvet Fingerhatin kuuluisia repliikkejä kunnianosoituksena sarjalle.
Aiheesta muualla

Bandai Channel (japaniksi)
Kirjava (kirjankustantamo)

| Kustannusosakeyhtiö Kirjava |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  osakeyhtiö
Perustettu:  2002
Toimitusjohtaja:  Satu Susanna Hlinovsky
Puheenjohtaja:  Olavi Johannes Kanervisto
Kotipaikka:  Helsinki, Suomi
Toimiala:  Kirjankustantamo
Liikevaihto:  116 000 (2016)
Liikevoitto:  8,6%
Nettotulos:  9 000 (2016)
Kotisivu:  Kirjava.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kustannusosakeyhtiö Kirjava on suomalainen pienkustantamo, joka on erikoistunut fantasia- ja tieteiskirjallisuuden suomentamiseen. Suomalaiset kustantamot eivät olleet kiinnostuneita julkaisemaan George R. R. Martinin Tulen ja jään laulu -sarjaa, jonka Satu Hlinovsky halusi suomentaa, joten hän perusti miehensä Jan Hlinovskyn kanssa tämän kustantamon.
Yhtiön perustaminen ja kirjat

Satu ja Jan Hlinovsky perustivat Kirjavan vuonna 2002, ja sen ensimmäinen julkaisu, Valtaistuinpeli (engl. A Game of Thrones), ilmestyi vuonna 2003. Sen jälkeen Kirjava on julkaissut koko tähänastisen Tulen ja jään laulu -sarjan sekä muuta fantasia ja sci-fi -kirjallisuutta, muun muassa Neil Gaimanin, Ursula Le Guinin sekä Philip K. Dickin teoksia. Kirjava on myös suomentanut ja julkaissut myös muita uusien nousevien kirjailijatähtien kuten Joe Abercrombien ja Patrick Rothfussin kirjasarjoja.
Julkaisuja

George R. R. Martin: Kuninkaiden koitos.  Suomentanut Satu Hlinovsky. Helsinki:  Kirjava, 2004.  ISBN 952-99268-1-2
George R. R. Martin: Miekkamyrsky 1.  Suomentanut Satu Hlinovsky. Helsinki:  Kirjava, 2005.  ISBN 952-99268-4-7
George R. R. Martin: Miekkamyrsky 2.  Suomentanut Satu Hlinovsky. Helsinki:  Kirjava, 2006.  ISBN 952-99268-6-3
Toim. Jukka Halme: Uuskummaa? Modernin fantasian antologia.  Suomentanut Kristiina Drews ... et al.. Helsinki:  Kirjava, 2006.  ISBN 952-99268-2-0
George R. R. Martin: Korppien kestit.  Suomentanut Satu Hlinovsky. Helsinki:  Kirjava, 2007.  ISBN 978-952-99268-8-6
Joe Abercrombie: Ase itse.  Suomentanut Satu Hlinovsky. Helsinki:  Kirjava, 2009.  ISBN 978-952-5802-03-0
George R. R. Martin: Valtaistuinpeli.  Suomentanut Satu Hlinovsky. Helsinki:  Kirjava, 2009.  ISBN 978-952-5802-02-3
Rothfuss, Patrick: Tuulen nimi.  Suomentanut Satu Hlinovsky. Helsinki:  Kirjava, 2010.  ISBN 978-952-5802-04-7
George R. R. Martin: Miekkamyrsky.  Suomentanut Satu Hlinovsky. Helsinki:  Kirjava, 2014.  ISBN 978-952-5802-08-5
George R. R. Martin: Lohikäärmetanssi 2.  Suomentanut Satu Hlinovsky. Helsinki:  Kirjava, 2014.  ISBN 978-952-5802-10-8
Rothfuss, Patrick: Viisaan miehen pelko.  Suomentanut Satu Hlinovsky. Helsinki:  Kirjava, 2015.  ISBN 978-952-5802-11-5
George R. R. Martin: Jäälohikäärme.  Suomentanut Satu Hlinovsky. Helsinki:  Kirjava, 2016.  ISBN 978-952-5802-12-2
George R. R. Martin: Seitsemän kuningaskunnan ritari. Suomentanut Satu Hlinovsky. Kirjava, 2019. ISBN 978-952-5802-19-1
Muuta

Ennen Kirjavaa Satu Hlinovsky on suomentanut muille kustantajille Margaret Weisin ja Tracy Hickmanin yhdessä kirjoittaman Mustamiekka-trilogian kaikki neljä osaa, Elaine Cunninghamin Hopeavarjot sekä Kirjavan perustamisen jälkeen Anthony Horowitzin Viisi vartijaa -sarjan avausosan Korpinportti  sekä Bryan Cogmanin laatiman teoksen Game of Thrones – Valtaistuinpelin kulisseissa.
Aiheesta muualla

Kirjavan kotisivut
Olof Prytz

Olof Lars Alarik Prytz
Olof Lars Alarik Prytz (8. tammikuuta 1889 Helsinki – 28. huhtikuuta 1935) oli suomalainen jääkärimajuri.
Perhetausta

Prytzin vanhemmat olivat Suomen valtiokonttorin johtaja, laamanni Lars Knut Prytz ja Agnes Amanda Tavaststjerna.
Opinnot

Prytz kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin uudesta ruotsalaista yhteiskoulusta vuonna 1907 ja liittyi Uusmaalaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Helsingin yliopiston lainopillisessa tiedekunnassa vuosina 1908–1915.
Jääkärikausi

Liittyi Hän liittyi yhtenä ensimmäisten vapaaehtoisten joukkoon, joiden päämääränä oli Saksassa sotilaskoulutusta antava Pfadfinder-kurssi, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille hän ilmoittautui 5. maaliskuuta 1915. Hänet sijoitettiin joukon 1. komppaniaan. Myöhemmin 31. elokuuta 1915 hänet sijoitettiin juuri perustettuun Kuninkaallisen, Preussin Jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.
Suomen sisällissota

Hän saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana kapteeniksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan pataljoonan komentajaksi ensin 2. Jääkärirykmentin täydennyspataljoonaan, josta hänet siirrettiin myöhemmin 5. Jääkärirykmentin 14. jääkäripataljoonan komentajaksi. Prytz otti osaa sisällissodan taisteluihin Karjalankannaksella.
Sisällissodan jälkeinen aika

Prytz palveli sisällissodan jälkeen edelleen 5. Jääkärirykmentissä, josta muodostettiin myöhemmin Kuopion jalkaväkirykmentti 4 ja viimein Tampereen rykmentti, jossa hän toimi II pataljoonan komentajana. Hän erosi armeija palveluksesta 21. toukokuuta 1921. Hän työskenteli armeijasta eronsa jälkeen pankkivirkailijana ja myöhemmin prokuristina Pohjoismaiden Yhdyspankki osakeyhtiössä Helsingissä. Hänet on haudattu Helsingin vanhalle hautausmaalle.
Luottamustoimet

Prytz toimi 3. Divisioonan kunniatuomioistuimen jäsenenä vuonna 1919 ja varajäsenenä vuonna 1920. Tampereen rykmentin kunnianeuvoston jäsenenä hän toimi vuonna 1920.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Hilfsgruppenführer 2. syyskuuta 1915  Gruppenführer 10. tammikuuta 1916  Zugführer 23. elokuuta 1916  Kapteeni 11. helmikuuta 1918  Majuri 25. toukokuuta 1921 |    |  Vapaudenristi 3. lk.  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Jääkärimerkki |
Jääkäripataljoona 27:n 3. komppania
Kirsimalmi

Kirsimalmi on metasomaattisesti syntynyt malmi, jossa on sulfidimineraaleja, esimerkiksi kiisuja. Sitä on muodostunut, kun magmasta peräisin olevat magnesium, piidioksidi ja rauta ovat syrjäyttäneet silikaattikivilajien aineksia. Tällöin muodostuu malmimineraalien lisäksi muun muassa antofylliittiä ja kordieriittia. Fennoskandian tunnetuimmat kirsimalmiesiintymät sijaitsevat Salon Kiskossa ja Ruotsin Falunissa.
Raoul Pugno

Stéphane Raoul Pugno (23. kesäkuuta 1852 Montrouge, Ranska – 3. tammikuuta 1914 Moskova, Venäjä) oli ranskalainen pianisti, opettaja ja säveltäjä. Hän debytoi pianistina jo 1858 ja saatuaan prinssi Poniatowskilta taloudellista apua opiskeli Ecole Niedermeyer -koulussa. Vuosina 1866–1869 hän opiskeli Pariisin konservatoriossa, missä hän voitti palkinnon pianonsoitossa 1866, harmoniassa 1867, säveltapailussa 1867 ja urkujensoitossa 1869.
Pugno osallistui aktiivisesti Pariisin kommuunin toimintaan 1871 ja oli sen oopperan musiikillinen johtaja. Kommuunin kaaduttua hänestä tuli 1872 St Eugène-Ste Cécile -kirkon urkuri ja saman kirkon kuoronjohtaja vuosiksi 1878–1892. Vuodet 1892–1896 hän toimi Pariisin konservatorion harmoniaopin professorina ja 1896–1901 pianonsoiton professorina. Vuonna 1893 hän aloitti uudelleen konsertoinnin ja oli pian aikansa tunnetuimpia pianisteja. Hänen soittoaan levytettiin 1903 Pariisissa, jolloin jälkipolvet saivat käsityksen hänen kevyestä kosketuksestaan ja joustavasta tekniikastaan. Vuonna 1896 hän aloitti resitaalit viulisti Eugène Ysaÿen kanssa ja tuloksena oli juhlittuja esityksiä. Hän esitti myös varhain Wagnerin teoksia. Kuuluisa tapahtuma oli esimerkiksi 1893 yhdessä Debussyn kanssa pianolla soitettu esitys Reininkulta-oopperan kohtauksista. Pugno sävelsi operetteja, koomisia oopperoita ja salonkimusiikkia, mutta teokset on nykyään unohdettu. Pugno muistetaan parhaiten monista piano-oppilaistaan.
Oppilaita

Marion Bauer
Nadia Boulanger
Henry Février
Fanny Flodin-Gustafsson
Philippe Gaubert
Boris Markewitsch
Germaine Schnitzer
Magda Tagliaferro
Jakow Tkatsch, Emil Gilelsin opettaja
Juliusz Wolfsohn
Henry Woollett
Psykiatrinen sairaala (Helsinki)

| Psykiatrinen sairaala> Fredriksbergin epidemiasairaala |
| --- | --- |
 Sairaalan portti ennen valvomon purkamista vuonna 2022 ja päärakennus.
Osoite:  Nordenskiöldinkatu 20, 00250 Helsinki
Sijainti:  Länsi-Pasila
Rakennustyyppi:  sairaala
Valmistumisvuosi:  1913-1914, 1955
Suunnittelija:  Magnus Schjerfbeck, Jonas Cedercreutz ja Helge Railo
Haltija:  Helsingin kaupunki
Tyylisuunta:  funktionalismi, modernismi
Runkorakenne:  tiili, teräsbetoni
Julkisivumateriaali:  rappaus, lasi
Kerrosluku:  4, 8
Verkkosivut
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Psykiatrinen sairaala (aiemmin Auroran sairaala) on Helsingin kaupungin omistama psykiatrinen sairaala Helsingin Länsi-Pasilassa. Sairaala-alueella on aikuisten psykiatrisia akuutti- sekä kuntoutusosastoja. Aiemmin sairaalarakennukset ovat olleet myös muussa sairaalakäytössä.
Sairaala sijaitsee noin 10 hehtaarin laajuisella tontilla Länsi-Pasilan etelälaidalla, osoitteessa Nordenskiöldinkatu 20. Lännessä sairaalatontti rajoittuu Helsingin keskuspuistoon eteläisimpään osaan, joka tässä kohdassa, Auroran ja läheisen Laakson sairaalan välissä on kapeimmillaan, vain noin 200 metrin levyinen.
Historia > Kulkutautisairaala 1913-

Alun perin sairaala perustettiin vuonna 1913-1914 Helsingin kaupungin kulkutautisairaalaksi nimellä Fredriksbergin (Pasila) epidemiasairaala. Marian sairaalan johtaja Richard Sieversille ja arkkitehti Magnus Schjerfbeckille annettiin vuonna 1907 tehtäväksi tutkia ulkomaisia kulkutautisairaaloita. Heidän luonnostensa pohjalta päätettiin rakentaa seitsemän erillistä potilasrakennusta eli paviljonkia tulirokko-, kurkkumätä-, tuhkarokko-, isorokko-, tarkkailu-, vara- ja eristyspaviljongit sekä hallintorakennus, alilääkärin, toimitsijan ja palveluskunnan rakennus, ruokalarakennus, höyrykattila- ja pesularakennus, talli- ja desinfiointimislaitos, kappeli ja obduktiorakennus, likavedenpuhdistuslaitos sekä ylilääkärin asuinrakennus.
Kaikissa rakennuksissa oli rapatut tiiliseinät ja tiilikatto. Ylilääkärin asuntoa, isorokkopaviljonkia ja kappeli- ja obduktiorakennusta lukuunottamatta talot oli yhdistetty toisiinsa tunneleilla, joissa kulkivat lämpö-, vesi-, viemäri-, kaasu-, sähkö- ja puhelinjohdot. Sairaalan pääviemäri johti biologiseen puhdistuslaitokseen Eläintarhassa. Kaikilla osastoilla oli sähkövalo, mutta ulkona kaasuvalaistus.
Potilaspaviljongit muodostivat kukin oman erillisen sairaalansa. Paviljonkien henkilökunta ei saanut olla kosketuksissa toisen paviljongin henkilökunnan kanssa. Tulirokko-, tuhkarokko- ja kurkkumätäpaviljonkien edessä eteläpuolella oli hiekkakentät, joilla toipilaat oleskelivat kauniilla ja lämpimällä säällä.
Historia > Lastensairaala 1930-1998, infektiosairaala 1977-2018

Hoito­keinojen kehittyessä ja erityisesti antibioottien käytön yleistyessä, tällaisten sairaala­paikkojen tarve väheni, ja 1930-luvulta lähtien sairaala muutettiin vähitellen lastensairaalaksi, jollaisena se toimi vuoteen 1997 asti. Vanha nimi ei enää vastannut sairaalan muuttunutta toiminta-alaa, ja vuonna 1952 sairaala sai nykyisen nimensä Aurora Karamzinin mukaan. Uusi lastenosastorakennus valmistui vuonna 1955, jonka suunnittelivat Jonas Cedercreutz ja Helge Railo. Sihen kuului seitsenkerroksinen vuodeosastosiipi ja matalampi toimenpideosastojen siipi. Terassien parvekkeet toivat valoa kaikkiin kerroksiin. Jokaisesta potilashuoneesta oli pääsy parvekkeelle. Siellä hoidettiin kesään 1998 asti lapsia. Nykyisin rakennus toimii psykiatrisena hoitoyksikkönä. Sairaalan portaikossa on Tove Janssonin vuosina 1955-1957 maalaama kuuluisa muumi-aiheinen seinämaalaus.
Sairaalassa hoidettiin vuodesta 1977 lähtien aikuisten infektiotauteja, harvinaisia trooppisia tauteja sekä aikuispsykiatriaa. Suomen ensimmäisiä AIDS potilaita hoidettiin Auroran sairaalassa 1980-luvun lopulla. Infektiotautien hoito siirrettiin vuonna 2018 Meilahden Kolmiosairaalaan.
Sairaalaa peruskorjattiin vuodesta 1999 lähtien. Vuodesta 2000 lähtien Auroran sairaalassa eli Psykiatrisessa sairaalassa on annettu ympärivuorokautista psykiatrista hoitoa.
Suunnitelmat

Eräissä pääkaupunkiseudun sairaala-alueiden tulevaisuutta koskevissa skenaarioissa Auroran sairaalaa esitettiin lakkautettavaksi. Vuoden 2009 suunnitelmien mukaan se aiottiin viimeistään 2030-luvulla muuttaa kokonaan psykiatriseksi sairaalaksi, johon tulee erilaisia palveluja psykiatrisille potilaille.
Uuden Laakson yhteissairaalan huoltoliikenne tulee johtamaan tunnelia pitkin Auroran sairaalan suunnasta Nordenskiöldinkadulta. Laakson yhteissairaala korvaa Helsingin kaupungin Laakson sairaalan somaattiset vuodeosastot, osan Suursuon sairaalan toiminnasta sekä Auroran sairaalan psykiatrisen toiminnan. HUSin toiminnan osalta yhteissairaala korvaa Psykiatriakeskuksen (entinen Hesperian sairaala) ja lastenpsykiatrisen sairaalahoidon tilat. Ensimmäinen rakennusvaihe valmistuu vuonna 2026.