stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Itävaltalainen taloustiede
Teoreettinen viitekehys

Itävaltalaisen talousteorian määrävä luonne on sen metodologia, jonka mukaan positivistinen asenne ja luonnontieteellisen metodin käyttö ei ole läheskään yhtä hyvä idea kuin taloustieteen ja ihmisen toiminnan tutkiminen käytännönläheisen logiikan, prakseologian avulla. Ludwig von Mises katsoi, että taloustiede poikkeaa luonnontieteistä, joten taloustieteissä ei voi teorian luomisessa käyttää empiiristä metodia vaan apriorista päättelyä. Itävaltalaisen taloustieteen kuuluisimmat edustajat ovat Carl Menger, Ludwig von Mises ja Friedrich Hayek. Nimestään huolimatta itävaltalainen taloustiede oli suosituinta Yhdysvalloissa toisen maailmansodan jälkeen, koska esimerkiksi Ludwig von Mises muutti Yhdysvaltoihin, ja Itävallassa oli kansallissosialismin valtakaudella vaikeata harjoittaa itävaltalaista taloustiedettä. Koulukunta on kuitenkin nykyään varsin marginaalisessa asemassa uusklassiseen taloustieteeseen nähden.lähde?
Itävaltalaisen taloustieteen mukaan markkinat eivät ole tasapainossa markkinataloudessa kuten uusklassinen taloustiede teorioissaan usein olettaa. Itävaltalaiset taloustieteilijät kritisoivat uusklassisen taloustieteen yksinkertaistettuja tasapainomalleja ja niiden naiiveja taustaoletuksia (ks. täydellinen kilpailu), jotka ovat heidän näkemystensä mukaan kaukana rahoitusmarkkinoiden todellisesta luonteesta. Kapitalismi ja sen mukanaan tuoma kilpailu ja hajautettu vapaa markkinatalous koetaan kuitenkin parhaana talousjärjestelmänä, koska sen nähdään reagoivan parhaimmalla mahdollisella tavalla markkinoiden epätasapainoon, kuten esimerkiksi pääoman ja omistuksen keskittymiseen. Itävaltalaiset taloustieteilijät katsovat valtion olevan monopolien ja kartellien lähde ja tukija eivätkä määrittele yksityistä, potentiaalisesti kilpailulle altista yritystä monopoliksi tai katso vapaassa markkinataloudessa syntynyttä kartellia tai luonnollista monopolia välttämättä haitalliseksi ja tyypillisesti vastustavat kilpailulainsäädäntöä, joka vähentää sopimusvapautta.lähde?
Uusklassisesta taloustieteestä itävaltalaisen koulukunnan erottaa ennen kaikkea jälkimmäisen negatiivinen suhtautuminen yksittäisten toimijoiden toimintojen vaikutusten summan aggregointiin makrotasolle, sekä usein kriittinen suhtautuminen uusklassisen taloustieteen yksinkertaistettuihin matemaattisiin malleihin. Itävaltalaiset taloustieteilijät katsovat, että yksinkertaistetut matemaattiset mallit epärealistisine taustaoletuksineen eivät ole hyödyllisiä talouden monimutkaisuuden ja ihmisen käyttäytymisen ennakoimattomuuden takia.lähde?
Teoreettinen viitekehys > Metodologinen dualismi

Itävaltalaisen taloustieteen tutkimusperinne poikkeaa merkittävästi valtavirran taloustiedettä nykyisin hallitsevasta neoklassisen taloustieteen lähestymistavasta. Itävaltalaisen koulukunnan edustajien mukaan talouselämän ja rahoitusmaailman tutkimista ei voida lähestyä kuin muita luonnontieteitä, joissa tutkitaan lähinnä fyysisiä ilmiöitä joilla ei ole omaa tahtoa (kuten kemiaa, fysiikkaa ja biologiaa). Heidän tutkimuskäsityksensä perustuu metodologiseen dualismiin, jossa taloustieteen tutkimuskohde on lähempänä yhteiskuntatieteitä kuin luonnontieteitä. Luonnontieteet pyrkivät tutkimaan kasveja ja planeettoja, kun taas yhteiskuntatieteilijät tutkivat inhimillistä ajattelua, asioiden subjektiivista arvostusta ja taloudellisten toimijoiden omaa tahtoa. Itävaltalaiset taloustieteilijät pyrkivät välttämään sellaisia tutkimusasetelmia, jossa inhimilliset taloudelliset toimijat oletetaan tahdottomiksi objekteiksi, jotka ovat täysin poliittisten aatteiden ja valtiovallan ohjailtavissa. Objektiivisena pysyminen on itävaltalaisten ajattelijoiden mukaan suurempi ongelma yhteiskuntatieteille, sillä niissä tutkija ei ole samalla tavalla ulkopuolinen ja erillinen tutkimuskohteestaan, toisin kuin luonnontieteille. Yhteiskuntatieteissä tutkija on aina välttämättä osa tutkimiaan ilmiöitä.
Teoreettinen viitekehys > Apriorismi ja prakseologia

Itävaltalaisten ratkaisu tähän taloustieteen objektiivisuusongelmaan on apriorismi, jonka perusajatuksena on se että tutkijalla on käytössään eräänlaisia perustavanlaatuisia postulaatteja eli totena pidettäviä aksioomia, joiden kautta hän voi johtaa päätelmiä deduktiivisesti. Aksioomat ovat tosia, eikä niitä voida osoittaa empiirisesti oikeiksi tai vääriksi. Näistä loogisesti tehtyjen johtopäätösten tulee myös silloin olla tosia. Tästä loogisesta päättelyprosessista on itävaltalaisten taloustieteilijöiden mukaan helppo erottaa moitteettomat ja puolueettomat tutkimukset, ja ne tutkimukset joihin on sekoitettu analyysin mukaan omia toiveita ja poliittisia uskomuksia.
Teoreettinen viitekehys > Subjektivismi

Klassisen taloustieteen kehitys jumittui aikanaan pitkälti arvonmäärityksen ongelmaan, ja he yrittivätkin osoittaa että asioilla olisi olemassa jokin rahassa ilmaistava perustavaa laatua oleva objektiivinen arvo. Itävaltalaisen koulukunnan merkittävä saavutus on ollut ratkaisun tarjoaminen tähän ongelmaan. Itävaltalaisten taloustieteilijöiden mukaan asioilla on se arvo, minkä ihmiset niille antavat, riippumatta niiden valmistamiseen sitoutuneista työtunneista ja muista kustannuksista, eli subjektiivinen arvoteoria. Subjektivismi ja rajahyödyn teoria olivat vallankumouksellisia ideoita taloustieteellisessä ajattelussa, ja näitä itävaltalaisen koulukunnan ajatuksia pidetään edelleen yhtenä taloustieteen merkittävimmistä edistysaskeleista.
Itävaltalaisen taloustieteen edustajia

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Carl Menger  Eugen von Böhm-Bawerk  Ludwig von Mises  Friedrich von Wieser  Friedrich August von Hayek  Murray Rothbard  Israel Kirzner  Ludwig Lachmann |  |  Ralph Raico  Hans-Hermann Hoppe  Walter Block  Roger Garrison  Peter Boettke  Jörg Guido Hülsmann  Llewellyn Rockwell  Mark Thornton |  |  David Gordon  Joseph Salerno  Roderick T.Long |  |  |
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Suomen Ludwig von Mises -Instituutti. (Arkistoitu – Internet Archive)
Roderick T.Long. (englanniksi)
Barry Smith. (englanniksi)
Walter Block. (englanniksi)
David Gordon. (englanniksi)
Joerg Guido Huelsmann. (englanniksi)
Peter J. Boettke. (englanniksi)
Ralph Raico. (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Roger Garrison. (englanniksi)
Joseph Salerno. (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Lew Rockwell. (englanniksi)
Jesus Huerta de Soto. (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Josef Šíma. (Arkistoitu – Internet Archive) (tšekiksi)
Makrotaloustieteelliset koulukunnat
Uusklassinen taloustiede
Itävaltalainen taloustiede
Monetaristinen taloustiede
Keynesiläinen taloustiede
Tuotantopuolen taloustiede
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi
Juha-Pekka Pietilä

| Juha-Pekka Pietilä> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 30. huhtikuuta 1991 (ikä 33) Hollola, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  J-P, JiiPee
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  oikea
Pituus:  194 cm
Paino:  94 kg
Seura
Seura:  Pelicans
Sarja:  SM-liiga
Pelinumero:  5
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2011–
Aik. seurat:  HeKi/Peliitat (Mestis)
Juha-Pekka Tapani Pietilä (s. 30. huhtikuuta 1991 Hollola) on suomalainen uransa lopettanut jääkiekkopuolustaja. Pietilä pelasi viimeksi SM-liigajoukkue Pelicansissa.
Ura > Seuraura

Pietilä on hollolalaisen Pelicans 2000:n kasvatti. Hän pelasi myöhemmät juniorivuotensa Lahdessa, jossa Pietilä edusti Pelicansia ja Kiekkoreipasta. Pelicansin A-nuoret joutuivat kauden 2009–2010 päätteeksi karsintoihin. Pietilä oli karsintasarjan tehokkain puolustaja tekemällä kahdeksassa ottelussa tehot 5+7=12.
Pietilä teki SM-liigadebyyttinsä kaudella 2010–2011 ja pelasi ensimmäisen SM-liigaottelunsa 18. tammikuuta 2011 ottelussa Helsingin IFK:ta vastaan. Hänet merkittiin kakkospakkipariin Aaron Brocklehurstin viereen ja Pietilä sai jääaikaa 16.17 minuuttia. Hän pelasi kauden aikana SM-liigassa kahdeksan runkosarjaottelua tehden yhden syöttöpisteen ja neljä liigakarsintaottelua tehden kaksi syöttöpistettä. Suurimman osan kaudestaan Pietilä pelasi kuitenkin lainalla Mestis-joukkue Heinolan Kiekossa, jonka tehokkain puolustaja hän oli tehoilla 7+14=21. Pietilä pelasi Mestistä myös alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa syyskaudella 2010 ja hän teki siellä viidessä ottelussa kaksi syöttöpistettä. Pietilä sijoittui yhteensä 23 pisteellään Mestiksen puolustajien pistepörssissä kymmenneksi. Tammikuussa 2011 Pietilä teki kaksivuotisen jatkosopimuksen Pelicansin kanssa.
Kaudeksi 2011–2012 Heinolan Kiekko vaihtoi nimensä takaisin Peliitoiksi. Pietilä aloitti siellä kautensa lainalla. Hän palasi syyskauden lopulla Pelicansin vahvuuteen ja oli kohtuullisessa pelivireessä, mutta Pietilä ei mennyt kuitenkaan kovin paljon eteenpäin kehityksessään, eikä vakiinnuttanut paikkaansa joukkueen kokoonpanossa. Hän pelasi kauden aikana yhteensä 17 SM-liigaottelua tehden kuusi syöttöpistettä.
Kaudesta 2012–2013 Pietilä pelasi ison osan Mestiksessä; Pelicansin yhteistyöjoukkue Peliitoissa sekä marras-tammikuun välillä vuokralla KooKoossa. Pelicansissa Pietilä pelasi kauden aikana 24 ottelua tehopistein 1+5=6. Hänen liigauransa ensimmäinen syntyi 23. helmikuuta 2013 Oulun Kärppiä vastaan. Pietilä palkittiin ottelun Ilta-Sanomien kahden tähden tähtipelaajana. Maaliskuussa 2013 hän teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen Pelicansin kanssa. Huhtikuussa 2014 Pietilä teki taas joukkueen kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen.
Pietilä teki kaudella 2014–2015 SM-liigan yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 2+8=10, vaikka hän pelasi loukkaantumisen vuoksi vain 28 runkosarjaottelua. Huhtikuussa 2016 Pietilä teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen Pelicansin kanssa. Kauden 2016–2017 hän oli kokonaan pelaamatta loukkaantumisen vuoksi.
Ura > Maajoukkueura

Pietilä valittiin joulukuussa 2010 Suomen ensimmäiseen alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuihin valmistautuvaan leiriryhmään, mutta noin viikkoa myöhemmin hänet ja maalivahti Jonathan Iilahti supistettiin joukkueesta ja he jäivät ilman lopullista kisapaikkaa. Yhteensä Pietilä on pelannut kolme nuorten maaottelua.
Khashamin taistelu

Khashamin taistelu oli yhteenotto 7.–8. helmikuuta 2018 Yhdysvaltojen, SDF:n ja Syyrian hallinnolle uskollisten joukkojen välillä Eufratin itäpuolella Khashamissa lähellä Deir al-Zourin kaupunkia Syyrian sisällissodan aikana. Yhteenotto syttyi Syyrian joukkojen ylitettyä Eufratin ja tulitettua yhdysvaltalaisjoukkoja Conocon kaasulaitoksella. Yhdysvaltojen mukaan taisteluun osallistui myös venäläisen Wagner-ryhmän joukkoja Syyrian puolella. Yhdysvallat vastasi suurella tulikeskityksellä ilmasta ja maasta. Eufratjoen yli edenneet syyrialaiset vetäytyivät yöllä 8. helmikuuta.
Taistelu herätti huomiota etenkin venäläisten palkkasotilaiden väitetyn osallistumisen takia. Taistelun tappioista on kiistelty ja myös moni muu yksityskohta on epäselvä.
Tausta

Noin 30 Yhdysvaltojen Erikoisoperaatioiden esikunnan alaista Delta Forcen ja armeijan Rangers-joukkojen sotilasta olivat kurdien ja arabien asejoukkojen (SDF) kanssa Conocon kaasuvoimalalla lähellä Deir al-Zourin kaupunkia Syyriassa. Yhdysvallat ja Venäjä olivat vuonna 2017 sopineet Eufratjoen erottavan SDF:n ja Bašar al-Assadin hallinnolle uskollisia joukkoja. Joen itäpuolella SDF:n hallitsemalla alueella sijaitsee useita kaasukenttiä.
Aamulla noin kello 05.00 paikkeilla arviolta 250 Assadille uskollisten asejoukkojen sotilasta yritti ylittää Eufratin yli kulkevan ponttoonisillan. Joukkoihin kuului puoliaseellisia joukkoja Bekera- ja Albo Hamadin heimoista, Syyrian 4. divisioonan sotilaita, sekä Iranin komennossa olevien Fatimiyoun ja Zainabiyoun-prikaatien irakilaisia ja afganistanilaisia jäseniä. Yhdysvaltojen joukot vastasivat ylitysyritykseen varoituslaukauksin. Lopulta ylitystä yrittäneet joukot vetäytyivät ilman tappioita kummallakaan puolella.
Taistelu

Kello 15.00 syyrialaiset joukot aloittivat hitaan etenemisen kohti Conocon kaasulaitosta. Iltaan mennessä syyrialaisia oli noin 500. Mukana oli myös 27 ajoneuvoa, joihin lukeutui panssarivaunuja ja panssaroituja miehistönkuljetusajoneuvoja. Yhdysvaltojen tiedustelulähteiden mukaan joukkojen mukana oli myös venäläisiä palkkasotilaita, todennäköisimmin niin sanotusta Wagner-ryhmästä.
Syyriassa muutaman kymmenen kilometrin päässä oli Yhdysvaltojen operaatiotukikeskus, jossa Yhdysvaltain merijalkaväki ja Green Berets -joukot seurasivat tilannetta lennokeilla. Tilanteen kehittyminen huomattiin edelleen Al Udeidin lentotukikohdassa Qatarissa ja edelleen Pentagonissa Yhdysvalloissa. Operaatiotukikeskuksella alettiin valmistella 16:ta sotilaan MRAP-ajoneuvoilla varustettua valmiusosastoa varmuuden vuoksi.
Noin kello 20.30 kolme T-72-panssarivaunua olivat edenneet muutaman kilometrin päähän Conocon kaasulaitokselta. Operaatiotukikeskus pisti valmiusosastonsa liikkeelle. Panssarivaunuja ja muita ajoneuvoja koottiin läheiselle rakennetulle alueelle ilmeisesti niiden kätkemiseksi. Kello 22.00 ne alkoivat lähestyä Yhdysvaltojen sotilaiden asemia Conocolla. Tulitus alkoi tuntia myöhemmin. Yhdysvaltojen asemiin osui tykistö- ja kranaatinheitintulta, sekä panssarivaunujen tykkitulta. Yhdysvaltain sotilasjohto yritti ottaa 15 minuutin ajan yhteyttä venäläisiin. Venäläiset vakuuttivat, että paikalla ei ollut venäläisiä joukkoja. Tuolloisen Yhdysvaltain puolustusministeri James Mattisin mukaan hän antoi tämän jälkeen kenraali Joseph Dunfordille käskyn tuhota etenevät joukot.
Seurasi kolme tuntia kestänyt Yhdysvaltojen tulikeskitys, johon osallistui merijalkaväen raketinheittimiä, F-22- ja F-15-hävittäjiä, B-52-pommikoneita, AC-130-tulitukikoneita ja AH-64-taisteluhelikoptereita. Lentokoneet tulivat paikalle useina eri aaltoina. Tulikeskitys alkoi hillitä aamuyöllä kello 01.00 8. helmikuuta, kun suurin osa lentokoneista joutui palaamaan polttoaineen ja ammuksien loppuessa. Tulitus jatkui Conocon sotilaiden ja valmiusjoukon saapuessa paikalle. Yhdysvaltalaisia oli nyt yhteensä noin 40. Syyrialaiset ja palkkasotilaat lähestyivät edelleen jalan Yhdysvaltojen tulittaessa konekivääreillä ja Javelin-ohjuksin. Lopulta alueelle alkoi saapua myös uusia pommikoneita. Syyrian puolella jalkaväki alkoi viimein vetäytyä noin kello 02.00 ja tulitus lakkasi.
Seuraukset

Yksikään yhdysvaltalaissotilas ei kaatunut tai haavoittunut. Heidän puolellaan haavoittui yksi SDF:n sotilas. Syyrian puolen tappioista on kiistelty. Syyrian asevoimien upseeri kertoi aluksi noin 100:n kaatuneen. Kaatuneita on voinut muiden arvioiden mukaan voinut olla jopa 200–300. On epäselvää, kuinka moni venäläinen palkkasotilas sai surmansa. Venäläiset viranomaiset ilmoittivat aluksi neljän venäläisen kaatuneen. Venäläinen yksityinen tutkimuskeskus Conflict Intelligence Team väitti vahvistaneensa kahdeksan kaatuneen venäläisen henkilöllisyyden. Voice of American ja Radio Free Europen ylläpitämä Polygraph.info julkaisi äänitteen, joka sen mukaan sisälsi venäläisten palkkasotilaiden radiokeskustelua. Keskustelussa puhutaan "kahdestasadasta kaatuneesta". Jotkin muut lähteet mainitsivat vieläkin suurempia tappiolukuja. Esimerkiksi Igor Girkin ja muut äärikansallismieliset tahot puhuivat jopa 600:sta kaatuneesta.. Etenkin äärikansallismieliset tahot ovat kuitenkin saattaneet antaa liioiteltuja lukemia, jotta osoitettaisiin että Venäjä ei tue toimia Syyriassa tarpeeksi.
Sputnik 3

| Sputnik 3 |
| --- | --- |
 Sputnik 3:n piirros
COSPAR ID:  1958-004B
Ohjelma:  Sputnik-ohjelma
Organisaatio:  Neuvostoliitto
Valmistaja:  Energija
Tehtävätyyppi:  Ilmakehätutkimus
Kohde:  Maa
Laukaisu:  15. toukokuuta 1958 klo 7.12 UTC
Laukaisualus:  R-7:ään perustuva Sputnik 8A91
Loppu:  6. huhtikuuta 1960
Tehtävän kesto:  692 päivää
Massa:  1 327 kg
Kiertorata
Viitejärjestelmä:  Maakeskeinen
Kiertorata:  LEO
Isoakselin puolikas:  7 418,7 km
Eksentrisyys:  0,110932
Inklinaatio:  65,18°
Kiertoaika:  105,9 minuuttia
Apogeum:  1 864 km
Perigeum:  217 km
Kiertoradat:  n. 10 000
Sputnik 3 (Спутник-3 eli Matkatoveri 3) oli Neuvostoliiton  15. toukokuuta, 1958 Baikonurista laukaisema satelliitti. Kantorakettina oli R-7. ISZ-satelliittiohjelmaan kuulunut satelliitti tutki ilmakehää ja lähiavaruutta. Sen suunnittelu alkoi aiemmin kuin Sputnik-1:n mutta monimutkaisuutensa vuoksi siitä ei tullut ensimmäistä satelliittia. Sen nauhurin vaurioitumisen vuoksi se ei havainnut Van Allenin säteilyvyöhykkeitä.
Se oli kartiomainen: korkeus 3,6 m ja halkaisija 1,7 m. Sen paino oli 1 327 kg. Se kiersi maata 6. huhtikuuta 1960 asti, jolloin se paloi ilmakehässä.
Mittalaitteet

| Instrumentit |
| --- | --- |
 Yläilmakehä: Koostumuksen mittaus
 Geiger-mittari: Varatut partikkelit
 Mikrometeoroidi-ilmaisimet: Mikrometeoroidit
Aiheesta muualla

Sputnik 3 - Encyclopedia Astronautica
Judon maailmanmestaruuskilpailut 2011

Judon maailmanmestaruuskilpailut 2011 olivat järjestyksessään 28. judon maailmanmestaruuskilpailut. Ne käytiin Palais Omnisports de Paris-Bercy -areenalla Pariisissa 23.–28. elokuuta 2011.
Tulokset

Kilpailujen ohjelmassa oli seitsemän painoluokkaa ja joukkuekilpailu sekä miehille että naisille.
Tulokset > Miehet

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| Sarja | Kultaa | Hopeaa | Pronssia |
| 60 kg | Rišod Sobirov  Uzbekistan | Hiroaki Hiraoka  Japani | İlqar Müşkiyev  AzerbaidžanHeorhi Zantaraja  Ukraina |
| 66 kg | Masashi Ebinuma  Japani | Leandro Cunha  Brasilia | Cho Jun-Ho  Etelä-KoreaMusa Moguškov  Venäjä |
| 73 kg | Riki Nakaya  Japani | Dex Elmont  Alankomaat | Navruz Jurakobilov  UzbekistanUgo Legrand  Ranska |
| 81 kg | Kim Jae-Bum  Etelä-Korea | Srđan Mrvaljević  Montenegro | Leandro Guilheiro  BrasiliaSirigu Toma  Moldova |
| 90 kg | Ilias Iliadis  Kreikka | Daiki Nishiyama  Japani | Asley Gonzalez  KuubaTakashi Ono  Japani |
| 100 kg | Tagir Hajbullajev  Venäjä | Maksim Rakov  Kazakstan | Lukas Krpalek  TšekkiIrakli Tsirekidze  Georgia |
| Yli 100 kg | Teddy Riner  Ranska | Andreas Tölzer  Saksa | Kim Sung-Min  Etelä-KoreaAleksandr Mihailin  Venäjä |
| Joukkuekilpailu |  Ranska |  Brasilia |  Etelä-Korea Japani |
Tulokset > Naiset

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| Sarja | Kultaa | Hopeaa | Pronssia |
| 48 kg | Haruna Asami  Japani | Tomoko Fukumi  Japani | Éva Csernoviczki  UnkariSarah Menezes  Brasilia |
| 52 kg | Misato Nakamura  Japani | Yuka Nishida  Japani | Ana Carrascosa  EspanjaAndreea Chiţu  Romania |
| 57 kg | Aiko Sato  Japani | Rafaela Silva  Brasilia | Corina Căprioru  RomaniaKaori Matsumoto  Japani |
| 63 kg | Gévrise Emane  Ranska | Yoshie Ueno  Japani | Anicka van Emden  AlankomaatUrška Žolnir  Slovenia |
| 70 kg | Lucie Décosse  Ranska | Edith Bosch  Alankomaat | Yoriko Kunihara  JapaniAnett Meszaros  Unkari |
| 78 kg | Audrey Tcheuméo  Ranska | Akari Ogata  Japani | Mayra Aguiar  BrasiliaKayla Harrison  Yhdysvallat |
| Yli 78 kg | Tong Wen  Kiina | Qin Qian  Kiina | Jelena Ivaštšenko  VenäjäMika Sugimoto  Japani |
| Joukkuekilpailu |  Ranska |  Japani |  Kuuba Saksa |
The Crying Game

| The Crying Game |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Neil Jordan
Käsikirjoittaja:  Neil Jordan
Tuottaja:  Stephen Woolley Nik Powell
Säveltäjä:  Anne Dudley
Kuvaaja:  Ian Wilson
Leikkaaja:  Kant Pan
Pääosat:  Stephen Rea Miranda Richardson Jaye Davidson Forest Whitaker
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdistynyt kuningaskunta
Tuotantoyhtiö:  Palace Pictures Channel Four Films British Screen
Levittäjä:  Mokép
Ensi-ilta:  1992
Kesto:  111 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
The Crying Game on brittiläinen psykologinen jännityselokuva vuodelta 1992. Sen on käsikirjoittanut ja ohjannut Neil Jordan. Pohjois-Irlannin levottomuuksiin sijoittuvan elokuvan teemoja ovat seksuaalisuus, sukupuoli, rotuidentiteetti ja kansallisuus.
Juoni

Irlannin tasavaltalaisarmeijan (IRA) vapaaehtoisjäsen Fergus (Stephen Rea) käsketään vartioimaan panttivangiksi otettua brittisotilasta Jodya (Forest Whitaker). Keskustellessaan kolmen päivän aikana he ystävystyvät. Jody pyytää Fergusilta, että jos hänet tapetaan, Fergus menisi Lontooseen ja etsisi käsiinsä hänen tyttöystävänsä Dilin (Jaye Davidson). Fergus saa käskyn teloittaa Jody, mutta ei halua ampua tätä tämän juostessa pakoon. Brittiarmeijan joukot tekevät rynnäkön IRA:n tukikohtaan, ja Fergusin jahtaama Jody kuolee tapaturmaisesti omien joukkojensa ajoneuvon yliajamana.
Fergus luulee IRA-tovereidensa kuolleen ja pakenee Lontooseen, jossa hän hankkii työpaikan nimellä Jimmy. Hän pitää lupauksensa ja löytää Jodyn ystävän Dilin työskentelemässä eräässä kampaamossa. Fergus ihastuu ja alkaa tapailla Diliä, muttei kerro IRA-taustastaan eikä osuudestaan Jodyn kuolemaan. Dil paljastuu transnaiseksi, mikä on aluksi Fergusille järkytys, mutta hän haluaa jatkaa suhdetta.
Fergusin IRA-toveri Jude (Miranda Richardson) ilmestyy yllättäen Lontooseen ja kertoo Fergusille, että hänet tapetaan rangaistuksena aiemmista virheistään ellei hän suostu murhaamaan uudeksi kohteeksi valittua tuomaria. Suunniteltua murhaa edeltävänä iltana Fergus tunnustaa Dilille osuutensa Jodyn kuolemaan. Seuraavana aamuna Dil sitoo nukkuvan Fergusin sänkyyn. Koska Fergus ei saavu paikalle, IRA-ryhmän johtaja Peter joutuu tappamaan tuomarin itse ja saa surmansa tämän henkivartijoiden ampumana, jolloin Jude saapuu kostamaan Fergusille. Dil ampuu Juden Fergusin aseella kostona tämän osuudesta Jodyn kuolemaan ja pakenee. Fergus ottaa vastuun Juden murhasta ja saa pitkän vankeustuomion, mutta Dil vierailee hänen luonaan vankilassa.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Stephen Rea  | … |  Fergus (Jimmy)   |
|  Jaye Davidson  | … |  Dil   |
|  Miranda Richardson  | … |  Jude   |
|  Forest Whitaker  | … |  Jody   |
|  Adrian Dunbar  | … |  Peter   |
|  Jim Broadbent  | … |  Col, baarimikko   |
|  Ralph Brown  | … |  Dave   |
|  Tony Slattery  | … |  Deveroux   |
|  Birdy Sweeney  | … |  Tommy   |
Musiikki

Elokuvan tunnuslaulun ”The Crying Game” esittää Boy George. Geoff Stephensin sävellyksen levytti alun perin Dave Berry vuonna 1964, ja myös tätä versiota kuullaan elokuvassa.
Vastaanotto

Neil Jordan voitti elokuvastaan parhaan alkuperäiskäsikirjoituksen Oscarin. Vuoden 1993 Oscar-gaalassa The Crying Game sai Oscar-ehdokkuudet myös parhaan elokuvan, miespääosan (Rea), miessivuosan (Davidson), ohjauksen (Jordan) ja leikkauksen (Kant Pan) sarjoissa. Bafta palkitsi elokuvan vuoden parhaana ja se sai lisäksi kuusi muuta ehdokkuutta. Kymmenine muine ehdokkuuksineen ja palkintoineen The Crying Game oli vuoden 1992 palkituimpia elokuvia maailmassa. Se oli myös vuoden 1993 toiseksi tuottoisin eurooppalainen elokuva maailmassa ranskalaiskomedian Vierailijat jälkeen.
Vuonna 1999 British Film Instituten kyselyssä The Crying Game äänestettiin kaikkien aikojen 26. parhaaksi britti­elokuvaksi. Vastaajina oli tuhat Ison-Britannian elokuva- ja televisio­ammattilaista.The New York Timesin kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa.
Kirjallisuutta

Tuhkanen, Mikko: ”Minuuden pelit”, Filmihullu 2/1994.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:The Crying Game
Käännös suomeksi
Soundi

| Soundi |
| --- | --- |

Kustantaja:  Pop Media
ISSN:  ISSN 0785-0891
Perustettu:  1975
Päätoimittaja:  Matti Riekki
Kotikunta:  Tampere
Kotimaa:  Suomi
Ilmestymistiheys:  11 kertaa vuodessa
Kieli:  suomi
Aiheesta muualla
Kotisivu
Soundi-lehtiä vuosilta 1976–1983.
Soundi on suomalainen rockmusiikkilehti. Lehteä kustantaa Pop Media. Lehti ilmestyy 11 kertaa vuodessa, ja sen painos on 25 000 kappaletta. Lehti perustettiin vuonna 1975. Sen toimitus sijaitsee Tampereella.