Suomen sotien Korkeajännitys
Henkilöitä > Pekka Haapanen

Pekka Haapanen on esiintynyt kuudessa Suomen taisteluista ja konflikteista kertovissa Korkeajännitys-sarjakuvissa, jotka ovat Kansalaissodan korkeajännitys, Talvisodan korkeajännitys, Jatkosodan korkeajännitys ja kolme Vaaran vuosien Korkeajännitystä. Vilho Hannulan ohella, Pekka Haapanen on toinen Suomen sotien korkeajännitysten päähenkilöistä.
Pekka Haapanen oli työväenluokkaisesta perheestä ja asui nuoruutensa Sahanpää-nimisessä fiktiivisessä kylässä Tampereen lähellä Pohjois-Hämeessä. Vuonna 1908 Pekka Haapanen pelasti Sahanpään sahatirehtöörin pojan Vilho Hannulan hukkumasta ja heistä tuli ystävät.
Sisällissodan sytyttyä Pekka liittyi työväen puolella oleviin punaisiin. Siksi hänen välinsä Vilhoon erkanivat, sillä Vilho oli liittynyt porvareiden tukijoihin, eli valkoisiin. Sotiessaan punaisten riveissä Pekka tutustui kumousaktivisti Antti Kovaleviin ja naapuritilan isännän vanhimpaan poikaan Lauri Yliseen. Sodan lopulla Tampereen taistelussa Pekka, Lauri ja Antti yrittivät pakoon junalla, mutta Lauri haavoittui saadessaan osuman valkokaartilaisen kiväärinluodista. Antti ja Pekka törmäsivät rautatieasemalla jääkärikapteeni Kalmarsjöhön ja sotilaspoika Kiveen. Antti päätti käydä pienemmän sotilaspojan kimppuun jättäen jääkärikapteenin Pekan huoleksi. Pekka tyrmäsi jääkärikapteenin kiväärinsä perällä, mutta Kovalev sai surmansa sotilaspojan pitkän puukon iskeydyttyä hänen rintalastaansa.
Pekka oli aikeissa käydä sotilaspoika Kiven kimppuun, mutta Vilhon ja hänen kumppaneidensa asettamat panokset räjäyttivät panssarijunan, jonka äärellä kamppailu käytiin, tyrmäten sekä Pekan että puukkoa heristäneen Kiven. Jääkärikapteeni Kalmarsjö virkosi ensimmäisenä ja pidätti Pekan. Sodan loputtua aloitettiin sodan voittaneiden valkokaartilaisten pitämät sotaoikeudenkäynnit, joissa myös Pekka tuomittiin kuolemaan. Tampereella haavoittunut Lauri todettiin syyttömäksi osittain naapuritilan Alasen todistettua Laurin joutuneen vahingossa punakaartiin. Teloituskomppanian edessä Pekka kohtasi myös lapsuudenystävänsä Vilhon, joka oli päättänyt maksaa velkansa takaisin. Vilho käski Pekkaa kaatumaan ennen laukausta ja Pekka teki työtä käskettyä ja säästyi teloitukselta Vilhon avulla. Pian tuon jälkeen Pekka katosi Sahanpäästä.
Vuoteen 1939 mennessä Pekka oli onnistunut entisten punakaartilaistovereidensa avustuksella hankkimaan uuden henkilöllisyyden itselleen. Pekan sukunimi vaihtui Haapasesta Halttulaan ja hän asettui Helsingin satamaan työläiseksi. Talvisodan syttymispäivänä Pekan työkaveri sai surmansa venäläisten pommituksissa ja sitten Pekka päätti liittyä armeijaan sotimaan Neuvostoliittoa vastaan. Karjalankannaksella Pekka tapasi kanssaan kansalaissodassa sotineen Laurin ja hänet teloitukselta säästäneen Vilhon. Sodan loppupuolella Pekka ja Lauri törmäävät venäläiseen komissaariin ja hänen adjutanttiinsa, jotka pyrkivät pakoon suomalaisten hajotettua heidän joukkonsa. Komissaari yritti salavihkaisesti ampua Pekan ja Laurin ja onnistuikin haavoittamaan Lauria. Pekka ampui neuvostokomissaarin Suomi-konepistoolilla ja hommasi Laurin paikattavaksi. Pekka pääsi lopulta tapaamaan myös luutnantiksi ylenneen Vilhon ja Tampereella kansalaissodan loppupäivinä puukkoa heristäneen Koljatti Kiven, joiden kanssa hän ystävystyi.
Jatkosodan syttyessä 1941 majuriksi ylennyt Vilho hommasi alikersantiksi talvisodassa ylenneen Pekan juuri perustettuun Jääkärirykmentti 69:ään, koska hän halusi itselleen luotettavan aliupseerin joukkueeseensa. JR 69 koostui kansalaissodassa punaisten puolella sotineista tai heidän jälkeläisistään, joten Pekan seuraan liittyi myös kirjurin tehtäviin siirtynyt Lauri Ylinen, hänen poikansa Onni Ylinen, pikakiväärimies Ismo Saloranta ja kersantiksi ylennyt Koljatti Kivi. JR 69:n johdossa oli majuri Bror Örnkloo ja rykmenttiin kuuluivat myös luutnantti Jukka Vuorela ja vääpeli Urho Pohjonen, kansalaissodassa kuolleen punikkivihaaja Heimo Pohjosen poika, joka oli perinyt punaisten vastaisen asenteensa isältään.
Vääpeli Pohjonen otti Pekan silmätikukseen sodan alkupäivistä alkaen osittain siitä syystä, että oli kateellinen Pekan saavutuksille taisteluissa. Urho yritti jopa pidättää Pekkaa niskuroinnista, mutta tämä oli silloin kaukopartiossa luutnantti Vuorelan johtamassa ryhmässä. Lopulta Pekka tuhoaa neuvostopanssareita kersantti Kiven kanssa ja selviää taistelusta hengissä – tosin kuin SS-kapteeni Konttinen, joka aikaisemmin opasti Pekkaa saksalaisten panssariaseiden käytössä. Kapteeni Konttinen sai surmansa vihollisen hyökättyä leiriin. Samassa taistelussa henkensä menetti myös Pekan ystävä Lauri. Vilho haavoittui tuossa taistelussa ja pääsi turvaan luutnantti Vuorelan avulla. Vilho sanoi Pekalle suosittavansa hänelle Mannerheimin ristiä, mutta Pekka kieltäytyi kunniasta sanoen: ”Eihän punikki puuristiä parempaa saa ja pääasia on että henki minussa pihisee.”
Jatkosodan päätyttyä Pekka palasi työelämään mutta auttoi vielä Vilhoa torjumaan muun muassa vuonna 1948 presidentti Paasikiveen kohdistuneen kaappausyrityksen ja vuonna 1961 presidentti Kekkosen salamurhahankkeen. Pekka palasi vielä kerran Vilhon avuksi kun Vilho tarvitsi Pekan sisäpiiritietoa Suomen kommunistien mielipiteestä Neuvostoliiton tekemään Tšekkoslovakian miehitykseen vuonna 1968.