stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kuivatelakka
Kuivatelakkatyypit > Uiva telakka

Kelluva kuivatelakka (uiva telakka) koostuu pää-asiassa laatikkomaisista ponttoneista, sekä niiden välissä olevasta työalueena ja korjattavan kohteen tukemiseen käytettävästä alustasta. Ponttonit voivat olla sarja yhteenliitettyjä lohkoja, joiden määrää muuttamalla saadaan telakalle sopimaan erimittaisia aluksia. Hinaajaan kiinnittämistä varten telakkaan voidaan kiinnittää myös erityinen päätylohko, joka toimii toisinaan myös maakuljetusten lastauslaiturina, sekä staging-alueena. Pienemmissä uivissa telakoissa päätypala on kiinteä ja se voi olla varustettu omalla ohjausjärjestelmällä.
Ponttoneissa on sisäänrakennetut painolastikammiot, joiden tarkoitus on joko nostaa tai laskea telakan korkeutta suhteessa veden pintaan. Kammioiden painolastina toimii yleensä vesi, jonka määrää vaihdellaan jokaiseen lohkoon rakennettujen venttiilien ja pumppujen avulla.
Suuremmissa uivissa telakoissa ponttonien päälle on yleensä kiinnitetty kiskot satamanosturin kaltaista yhtä tai useampaa nosturia varten, joilla hoidetaan suuri osa korjauskohteen telakoinnin aikaisesta tavaraliikenteestä.
Uivan telakan etuna on sen liikuteltavuus. Telakka voidaan siirtää hinaamalla käytännössä mihin tahansa maailmassa. Tästä on etua myös telakkaa myytäessä eteenpäin koska se ei ole sidottu tiettyyn paikkaan.
Kuivatelakkatyypit > Uiva telakka > Uivan telakan toimintaperiaate

Uivan telakan toiminta perustuu painolastikammioiden sisällä olevan veden määrän säätelyyn. Lastauksen aikana kammioihin päästettävä vesi aiheuttaa koko telakan vaipumisen syvemmälle veteen, jolloin työtaso uppoaa veden pinnan alapuolelle. Kun telakka on tarpeeksi syvällä, laiva tai muu korjauskohteena oleva alus voidaan siirtää ponttonien väliin. Korjauskohteen ollessa telakointisuunnitelman (engl. docking plan) määrittelemällä kohdalla, ponttonin painolastikammioissa oleva vesi pumpataan pois. Tyhjäksi pumpatut kammiot aiheuttavat ponttoneihin nosteen, jonka vaikutuksesta telakka kuormineen kohoaa. Vettä pumpataan pois niin paljon, että ponttoneiden väliin jäävä työalue on kokonaan veden pinnan yläpuolella. Myös korjauskohteena oleva alus jää tällöin kokonaan vedenpinnan yläpuolelle jolloin huoltoja ja korjauksia voidaan tehdä myös muutoin vesirajan alla olleisiin paikkoihin.
Työn valmistuttua kammioiden venttiilit avataan, jolloin kammioihin virtaava vesi aiheuttaa ponttoneihin vaikuttavan nosteen vähenemisen. Kammioiden täyttyessä vedellä telakka vaipuu syvemmälle, jonka jälkeen korjauskohteena ollut alus voidaan siirtää pois.
Kuivatelakkatyypit > Shiplift

Shiplift on telakalla käytettävä korjattavien alusten kuivalle maalle nostoa varten rakennettu nostin sekä kuljetinjärjestelmä. Shiplift-nostimella korjaukseen tuleva alus nostetaan telakka-alueen laiturin tasalle, josta se rullataan eteenpäin telakka-alueelle asennetuilla radoilla kulkevien vahvojen dollyjen päällä.
Shipliftin etuihin kuuluu sen liikuteltavuus telakka-alueella, sekä esimerkiksi vetotelakkaan verrattuna sen vaakasuora liikerata. Shipliftiin kuuluvia dollyja varten rakennetaan useasti ratoja myös poikittaissuunnassa, jolloin se on itsessään myös kuljetin, jolla aluksia, sekä niiden lohkoja voidaan siirrellä telakka-alueella ja sieltä veteen kulloinkin tarvittavassa järjestyksessä.
Koska shiplift-kokonaisuuteen kuuluu kuljettimesta erillinen nostin, sitä on myös mahdollisuus käyttää muiden alusten nostossa, toisten ollessa työn alla. Nostimesta riippuen sen liikerataa voi tarvittaessa muuttaa myös kaltevaksi.
Ensimmäiset shiplift-telakat toimivat suoraan hydraulisylintereihin ohjattavalla öljynpaineella, mutta nykyään niissä käytetään hydrauli- tai sähkömoottoreilla ohjattuja vinssejä.
Kuivatelakkatyypit > Vetotelakka

Vetotelakka on maalta veteen johtava rata, jossa kulkevia kelkkoja tai dollyja liikutellaan niihin vaijereilla kytkettyjen vetotaljojen avulla. Vetotelakan toiminta ei perustu veden pinnan säätelyyn vaan kaltevalla alustalla tapahtuvaan liikkeeseen.
Vetotelakka ei sovellu kaikkein suurimpien alusten nostoon, mutta on käytännöllinen lähes kaiken muun kokoisia aluksia nostettaessa. Vetotelakkaa käytetään myös laivoja rakennettaessa sen yksinkertaisen rakenteen vuoksi. Jotkut vetotelakat ovat katettuja, jossa työn alla olevan aluksen huollot voidaan suorittaa sisätiloissa. Hallirakennelmalla katettua vetotelakkaa käytetään esimerkiksi uusien laivojen rakennuksessa.
Vetotelakkaa vastaavaa järjestelmää on käytetty myös metsärautateillä olleilla tukinsiirtoradoilla, tai ns. rautakanavilla, joissa vinssin, hevosen tai höyryveturin avulla vedettiin uittamalla junanvaunuihin kasattuja puutavaranippuja kuivalle maalle ja siitä eteenpäin joko kannaksen yli seuraavaan vesistöön tai suoraan sahalle jalostettavaksi. Tukinsiirtoratoja on Suomessa ollut ainakin nykyisen Kajaanin alueella sijaitseva Kuluntalahden siirtorata, sekä Ristiinan kunnan rajalla sijainnut Honkataipaleen rata.
Kuivatelakkatyypit > Veneenlaskupaikka

Veneenlaskupaikka on yksinkertainen kuivatelakkaa vastaava rakennelma, jossa pienempiä vesikulkuneuvoja voidaan laskea tai nostaa vedestä maalta vesirajan alle johtavaa ramppia pitkin. Kuten vetotelakka, veneenlaskupaikan toiminta ei perustu veden pinnan säätelyyn vaan kaltevalla alustalla tapahtuvaan liikkeeseen. Veneelaskupaikalla kärryllä oleva vene tai muu vesikulkuneuvo rullataan veteen tai sieltä ylös yleensä autoa, traktoria tai mönkijää apuna käyttäen.
Muita ratkaisuja

Raskaskuljetusalus on uivaa telakkaa lastaustapansa puolesta muistuttava alus, vaikkakin sen käyttötarkoitus eroaa hieman normaalista, pää-asiassa huoltotöihin tarkoitetusta kuivatelakasta. Nosteen voimakkuutta säätämällä ja osittain upottamalla lastattava raskaskuljetusalus voi kuljettaa hyvin painavia kuormia kuten hylkyjä pitkiäkin matkoja, kun taas huolto- ja korjaustöihin tarkoitettuja uivia telakoita ei yleensä siirretä pitkiä matkoja kuorman kanssa. Raskaskuljetusalus kulkee yleensä omin avuin ja siinä on lisäksi tilat miehistölle. Uittamalla tapahtuva ns. "flo / flo" lastaustapa tulee sanoista "uita kyytiin / uita pois" (engl. "float-on / float-off") (vrt. Ro-ro-alus).
Kuvia kuivatelakoista

Laivan ensimmäisien pohjalevyjen yhteenhitsausta kuivatelakalla Yhdysvalloissa vuonna 1942
Vanhan vuorovedellä toimineen allastelakan jäännökset Angleseyn saarella Walesissa
USS Michigan saapumassa kuivatelakalle Naval Base Kitsapissa, Bangorissa, Washingtonissa
Siemens Schottel Ruoripotkurit tarkastuksessa laivan ollessa kuivatelakalla
Coastal Inspirationin potkurin asennusta Flensburger Schiffbau-Gesellschaftin kuivatelakalla, Saksassa
Yasminen vesillelasku Flensburger Schiffbau-Gesellschaft -yhtiön katetulta vetotelakalta
Rakenteilla oleva laiva Northern Shipyard -telakalla Gdańskissa, Puolassa
Rakenteilla olevan laivan vesillelasku Northern Shipyard -telakalla
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Drydock Magazine – Kuivatelakoista ja laivanrakennuksesta kertova alan lehti
Shiplift & Transfer System Animation (Arkistoitu – Internet Archive) – Bosch-yhtiön animaatioesittely Shipliftin toiminnasta
Sudden Drydock Flooding – "A tragic event in Dubai, March 2002", Dubaissa vuonna 2002 tapahtuneesta kuivatelakalla sattuneesta onnettomuudesta kertova websivu
WSY / Telakka – Esimerkki Suomessa sijaitsevasta kuivatelakasta
Italialainen kuva uivasta telakasta vuodelta 1560.
Blohm + Voss-yhtiön 351 m pitkä allastelakka Hampurissa, Saksassa.
Suomenlahdella 2007 vaurioitunut kreikkalainen tankkeri Propontis uivalla telakalla Hampurissa.
Shipliftin-ratoja Volkswerft-yhtiön kuivatelakalla, Stralsundissa, Saksassa.
Shiplift-kuivatelakalla käytettäviä 250-tonnin dollyja Stralsundissa.
Paulinen vesillelasku saksalaisen Flensburger Schiffbau-Gesellschaft yhtiön katetusta vetotelakasta.
Jarkko Herala

Jarkko Jaakko Henrikki Herala (23. marraskuuta 1952 Turku – 25. tammikuuta 1974 Helsinki) oli näyttelijä Helge Heralan ja näyttelijä Marja Korhosen poika.
Herala nähtiin näyttelemässä isänsä kanssa Fennada-Filmin vuonna 1962 valmistuneessa elokuvassa Tähdet kertovat, komisario Palmu. Tuolloin 10-vuotias Herala näytteli majuri Carl Gustav Vadenblickin (Helge Herala) poikaa.
Herala sai surmansa auto-onnettomuudessa vuonna 1974. Hänet on haudattu Maunulan uurnalehtoon Helsinkiin, johon myöhemmin myös hänen vanhempansa ovat haudattu.
Iso Hiekka-aavikko (Iran)

Iranin alueen kasvillisuusvyöhykekartta, jossa näkyy myös Iso Hiekka-aavikko.
Iso Hiekka-aavikko satelliittikuvassa helmikuussa 2006.
Iso Hiekka-aavikko (pers. ‏دشت لوت‎, Dasht-e Lut, käytetään myös nimitystä Kaluts) sijaitsee Iranin kaakkoisosassa maan keskitasangolla Kermanin provinssissa ja Sistan ja Baluchestanin provinssissa. Aavikko on yksi maailman kuumimpia paikkoja, sillä vuosina 2004 ja 2005 aavikko oli Nasan mittausten mukaan maailman lämpimin paikka 70,7 celsiusasteellaan. Uusia tutkimuksia tehtiin vuonna 2018, jolloin mitattiin 80,8 celsiusasteen lämpötila. Kuumin kohta aavikolla on nimeltään Gandom Beryan, jossa lämpötilaan vaikuttaa tumma laavakivi. Aavikolla sataa vettä vain lyhyesti keväällä sadekaudella, jolloin ympäröiviltä vuorilta virtaa alueelle jokia. Aavikolla virtaavan Shoor-joen vesi on niin suolaista, ettei sitä voi juoda eikä sitä voi käyttää kasteluun.
Iso Hiekka-aavikko, läntinen alue, Kermanin maakunta
Iso Hiekka-aavikko, läntinen alue, Kermanin maakunta
Suolajoki Isolla Hiekka-aavikolla
Iranin keskitasanko on kuivaa vuoristojen ympäröimää seutua, ja se muodostuu pääosin Isosta Hiekka-aavikosta ja Isosta Suola-aavikosta. Kymmeniä miljoonia vuosia sitten alueella sijaitsi valtameri, jonka vesi on haihtunut vähitellen, mutta suolakerroksia on jäänyt maaperään. Tutkijat ovat tehneet myös havaintoja kosteudesta syvällä maan pinnan alla. Suurin osa autiomaata on vailla kasvillisuutta, mutta siellä elää hyönteisiä, matelijoita ja aavikkokettuja.
Kokonaisuudessa Iso Hiekka-aavikko on 480 kilometriä pitkä ja 320 kilometriä leveä. Aavikko voidaan jakaa kahteen vyöhykkeeseen. Läntinen alue on matalaa tasankoa, jolla on useita suolatasankoja sekä rotkoja ja doliineita. Lisäksi läntisessä osassa on maailman suurimpiin lukeutuvia yardangeja, jotka ovat tuulen muovaamia kiviharjoja. Ison Hiekka-aavikon kaakkoisosassa on sen sijaan laajoja hiekkakenttiä, jossa kohoaa 300-metrisiä dyynejä, jotka kuuluvat maailman korkeimpiin.
Iran kuuluu Arabian laatan ja Euraasian laatan väliseen alueeseen, joka on seismisesti aktiivista, ja myös Isolla Hiekka-aavikolla ja sen läheisyydessä esiintyy maanjäristyksiä. Bamissa, joka sijaitsee aavikon etelälaidalla, kuoli vuoden 2003 järistyksessä noin 30 000 ihmistä. Vulkaaninen toiminta ei ole aktiivista, mutta alueella on kraattereita ja mustaa vulkaanista laavakiveä.
Unesco lisäsi aavikon maailmanperintöluetteloon vuonna 2016. Nimitys on lisännyt alueen tunnettavuutta ja geoturismia, jota pyritään kehittämään. Turistit saapuvat useimmiten Kermanin kaupungista aavikon luoteisosaan (matkaa n. 140 km), jonne kulkee hyvä autotie Shahdadin kautta. Matkatoimistot järjestävät myös päiväretkiä aavikolle muutaman kymmenen kilometrin päähän tiestä, ja jopa telttayöpymisiä on tarjolla. Yksi houkutus on kirkkaan tähtitaivaan tarkkailu yöllä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Iso Hiekka-aavikko (Iran) Wikimedia Commonsissa
Jari Kinnunen (poliisi)

| Jari Kinnunen> Kansanedustaja |
| --- | --- |
 9.9.2021–4.4.2023  
Ryhmä/puolue:  Kansallisen kokoomuksen eduskuntaryhmä
Vaalipiiri:  Pirkanmaan vaalipiiri
Henkilötiedot
Syntynyt: 1960 (ikä 63–64) Kotka
Tiedot
Puolue:  Kansallinen Kokoomus
Jari Kinnunen (s. 1960 Kotka) on suomalainen rikosylikomisario, joka johtaa Sisä-Suomen poliisilaitoksen keskitetyn tutkinnan Pirkanmaan yksikköä. Tunnettuja Kinnusen johdolla selvitettyjä rikostapauksia ovat olleet esimerkiksi Tesoman murhan tutkinta vuonna 2014−2018 , mikä ratkesi, kun epäilty halusi tavata Kinnusen ja tunnustaa tekonsa. Kinnunen johti vuonna 1993 kadonneen ja 18 vuotta kateissa olleen Raija Juutilan murhatutkintaa. Vainaja löytyi vuonna 2011. Vuonna 2018 Kinnunen johti mm. paljon julkisuutta saaneen Tampereen kokaiiniliigan  rikostutkintaa. Kinnunen oli syyskuusta 2021 alkaen kansanedustaja (kok.) vuoden 2023 eduskuntavaaleihin.
Kinnunen on kertonut julkisuudessa avoimesti omasta lapsuudestaan ja nuoruudestaan sosiaalitoimen asiakkaana. Hän on kertonut mm. varastaneensa lapsena ruokarahaa.
Poliittinen ura

Jari Kinnunen nousi kansanedustajaksi syksyllä 2021 Anna-Kaisa Ikosen siirryttyä pormestariksi. Kinnunen on ollut Nokian kaupunginvaltuutettu vuodesta 2017.
Jack Beresford

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Jack Beresford |  Jack Beresford |  Jack Beresford |  |
Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta
Miesten soutu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Pariisi 1924 | yksikkö |  |
|  Kultaa | Los Angeles 1932 | perämiehetön nelonen |  |
|  Kultaa | Berliini 1936 | pariairokaksikko |  |
|  Hopeaa | Antwerpen 1920 | yksikkö |  |
|  Hopeaa | Amsterdam 1928 | kahdeksikko |  |
Jack Beresford (nuorempi) (1. tammikuuta 1899 Chiswick – 3. joulukuuta 1977) oli brittiläinen soutaja ja olympiavoittaja. Hän voitti mitalin viisissä peräkkäisissä olympialaisissa (1920–1936). Samaan on miessoutajista kyennyt vain toinen britti Steve Redgrave (1984–2000) ja parempaan kaikista soutajista Romanian Elisabeta Lipă (1984–2004).
Olympiasaavutukset

1920 Antwerpen: hopeaa yksikkösoudussa (aika 7.36,0)
1924 Pariisi: kultaa yksikkösoudussa
1928 Amsterdam: hopeaa kahdeksikossa
1932 Los Angeles: kultaa perämiehettömässä nelosessa
1936 Berliini: kultaa pariairokaksikossa
Vuoden 1940 kisojen peruuntuminen vei Beresfordilta mahdollisuuden kuudensiin olympialaisiin. Vuoden 1952 kesäolympialaisissa hän toimi Britannian soutujoukkueen johtajana. Hänen isänsä Julius Beresford voitti soudussa hopeaa kahdeksikossa vuoden 1912 kisoissa.
Aiheesta muualla

Jack Beresford Kansainvälinen olympiakomitea. (englanniksi)
Miesten yksikkösoudun olympiavoittajat
1900: Hermann Barrelet | 1904: Frank Greer | 1906: Gaston Delaplane | 1908: Harry Blackstaffe | 1912: William Kinnear | 1920: John Kelly | 1924: Jack Beresford | 1928: Henry Pearce | 1932: Henry Pearce | 1936: Gustav Schäfer | 1948: Mervyn Wood | 1952: Juri Tjukalov | 1956: Vjatšeslav Ivanov | 1960: Vjatšeslav Ivanov | 1964: Vjatšeslav Ivanov | 1968: Henri Jan Wienese | 1972: Juri Malyšev | 1976: Pertti Karppinen | 1980: Pertti Karppinen | 1984: Pertti Karppinen | 1988: Thomas Lange | 1992: Thomas Lange | 1996: Xeno Müller | 2000: Rob Waddell | 2004: Olaf Tufte | 2008: Olaf Tufte | 2012: Mahé Drysdale | 2016: Mahé Drysdale | 2020: Stéfanos Ntoúskos | 2024: Oliver Zeidler
Jarkko Heimonen

Jarkko Tapani Heimonen  (s. 6. maaliskuuta 1972 Saarijärvi) on suomalainen keihäänheittäjä, joka edusti lähes koko uransa ajan Äänekosken Urheilijoita ja urheilu-uransa loppuvaiheessa myös Laukaan Urheilijoita. Häntä valmensi Markku Heimonen. Heimonen sijoittui hopealle alle 20-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailuissa 1991 tuloksella 75 metriä voittaen pronssille sijoittuneen  Aki Parviaisen. Alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 1990 hän sijoittui pronssille tuloksella 72,30 Tommi Viskarin voittaessa tuloksella 73,88.
Miesten keihäässä Heimosen ennätys on 78,02 vuodelta 1995.
Itä-Viron vesistöalue

Itä-Viron vesistöalue (vir. Ida-Eesti vesikond) on Viron vesistöjen hallintoalue, jonka alle on koottu ne vesistöt, joiden vedet laskevat Suomenlahteen. Itä-Viron vesistöalue jaetaan vielä kolmeen yksiköön eli alavesistöalueisiin (vir. alamveskond), joita ovat Virun alavesistöalue, Peipsijärven alavesistöalue ja Võrtsjärven alavesistöalue. Võrtsjärven ja Emäjoen valuma-alueiden vedet laskevat Peipsijärveen, jonka valuma-alueen Viron puoleiset alueet muodostavat Peipsijärven alavesistöalueen. Raja Koivan vesistöalueen välissä kulkee Etelä-Virossa, missä tämä kohtaa Võrtsjärven alavesistöalueen ja Peipsijärven alavesistöalueen etelärajat. Peipsijärven laskujoki Narvanjoki laskee Suomenlahteen Viron ja Venäjän rajalla. Itä-Viron vesistöalueeseen lasketaan mukaan myös joitakin pienempien jokien valuma-alueet Länsi-Viron vesistöalueeseen asti. Vesistöalueiden valuma-alueiden yläjuoksulla vesistöalueiden välinen raja kulkee Pandiveren ylängöllä ja alajuoksulla raja kulkee Loobu jõen valuma-alueen länsipuolella. Raja Länsi-Viron vesistöalueeseen seuraa Pärnun alavesistöalueen itärajaa.
Hallinnolliset rajat eivät aina seuraa luonnon muovaavia vesistörajoja. Esimerkiksi Viron Suomenlahden rannikon valuma-alue on jaettu hallinnollisesti puoliksi Länsi-Viron Harjun alavesistöalueen ja Itä-Viron Virun alavesistöalueen kesken. Hallintoalueella sijaitsee 1 873 yli hehtaarin kokoista järveä tai lampea.
Aiheesta muualla

Lääne-Eesti vesikond. Ida-Eesti vesikond. Koiva vesikond: veepoliitika raamdirektiivi artikli 5 nõuete täitmine Eestis: vesikondade koondaruanne, 2005 (viroksi)
Jean Gachet

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Jean Gachet vuonna 1920. |  Jean Gachet vuonna 1920. |  Jean Gachet vuonna 1920. |  |
Maa:   Ranska
Miesten nyrkkeily
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Antwerpen 1920 | 57,2 kg |  |
Jean Gachet (2. kesäkuuta 1894 Saint-Étienne, Loire – 4. helmikuuta 1968 Saint-Étienne, Loire) oli ranskalainen nyrkkeilijä. Hän kilpaili vuoden 1920 kesäolympialaisissa Antwerpenissä ja sai siellä miesten höyhensarjassa hopeaa hävittyään finaalissa Paul Fritschille.
Jean Stapleton

Jean Stapleton vuonna 1977.
Jean Stapleton (alun perin Jeanne Murray, 19. tammikuuta 1923 New York, New York, Yhdysvallat – 31. toukokuuta 2013 New York, New York, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen näyttelijä.
Hän esiintyi urallaan niin kameran edessä kuin teatterissakin. Ensimmäisen varsinaisen läpimurtoroolinsa hän teki vuoden 1960 musikaalielokuvassa Langat kuumina (Bells Are Ringing). Viimeisen roolinsa hän teki televisioelokuvassa, vuoden 2001 rikostrillerissä A Most Deadly Family. Elokuvaa ei ole esitetty Suomen televisiossa.
Stapleton muistetaan kaikkein parhaiten Perhe on pahin -televisiosarjan Archie Bunkerin vaimona. Hän voitti Edith Bunkerin roolistaan kolme Emmyä ja kolme Golden Globea.
Stapleton oli naimisissa William H. Putschin kanssa tämän kuolemaan vuonna 1983 saakka. Avioliitosta syntyi kaksi lasta, Pam ja John. Miehensä kuoleman jälkeisenä aikana Stapleton kertoi yleisölle, ettei hän pysty puhumaan surustaan, mutta hän kuitenkin kertoi elävänsä elämäänsä yksi päivä kerrallaan.
Stapleton kuoli 90-vuotiaana toukokuussa 2013. Kuoleman syy oli luonnollinen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jean Stapleton Wikimedia Commonsissa
Jean Stapleton Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
La soule

La soule (joskus myös choule) on Ranskassa keskiajalla pelattu jalkapalloa muistuttava peli. Sitä pelattiin 1100-luvulta. Soulen säännöissä ei kielletty mitään ja siksi peli olikin erittäin väkivaltainen. Pelaajien määrää ei ollut rajoitettu. Vastakkain olivat yleensä kaksi kylää, tosin joissakin otteluissa pelasivat jopa 16 kylää ja 500 henkilöä. Pelaajien lisäksi mukana oli myös paljon katsojia ja yksittäisessä ottelussa mukana saattoivat olla kaikki kylän asukkaat joko pelaajina tai katsojina. Ottelut saattoivat kestää useita päiviä ja loppuivat joskus vasta silloin, kun pelaajat ovat täysin uupuneita eivätkä jaksaneet enää pelata. Soulea ei pelattu erityisillä kentillä, vaan ottelu saatettiin järjestää niin metsässä kuin avoimellakin paikalla. Pelin tavoitteena oli viedä pallo ennalta määrättyyn paikkaan.
Jari Laukkanen (curlingpelaaja)

| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten curling.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten curling.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten curling.MM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Miesten curling. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Kamloops 1998 |  |  |
|  Pronssia | Glasgow 2000 |  |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Oberstdorf 2000 |  |  |
|  Pronssia | Chamonix 1999 |  |  |
|  Pronssia | Vierumäki 2001 |  |  |
Jari Petteri Laukkanen (s. 12. kesäkuuta 1965 Kesälahti) on suomalainen kilpauransa päättänyt curlingpelaaja ja Euroopan mestari.
Laukkanen kuului Markku Uusipaavalniemen joukkueeseen 1980-luvun lopulta vuosituhannen vaihteeseen asti edustaen Suomea useissa arvokilpailuissa. Salt Lake Cityn talviolympialaisissa 2002 Suomen joukkue sijoittui viidenneksi. Vuosina 1998 ja 2000 Laukkanen voitti Suomen joukkueessa MM-pronssia, vuonna 2000 Oberstdorfissa Euroopan mestaruuden ja vuosina 1999 sekä 2001 EM-pronssia. Laukkanen on työskennellyt luokanopettajana.
Aiheesta muualla

Jari Laukkanen Bio, Stats, and Results (Arkistoitu – Internet Archive) Olympics at Sports-Reference.com (englanniksi)
Kupariteltta

Kupariteltta
Kupariteltta on Solnan Hagaparkenissa sijaitseva rakennus. Kupariteltta muodostuu keskellä olevasta suuremmasta teltasta sekä sen molemmin puolin olevista sivuteltoista.
Ruotsin kuningas Kustaa III tilasi Kupariteltan alun perin kuninkaallisten henkivartijoiden majoitustiloiksi. Kupariteltta rakennettiin vuosina 1787–1790 arkkitehti Louis Jean Desprezin suunnitelmien mukaan. Itse majoitustilat ovat puurakenteisia, mutta Desprez suunnitteli niille kuparipäällysteiset ja koristeellisesti maalatut telttajulkisivut, jolloin saatiin aikaan vaikutelma metsän reunalla sijaitsevasta telttaleiristä. Esikuvana toimivat roomalaisten teltat.
Ensimmäisen maailmansodan aikana osa Kupariteltan alkuperäisistä kuparilevyistä varastettiin, ja ne jouduttiin korvaamaan uusilla. Keskimmäinen teltta tuhoutui tulipalossa vuonna 1953, ja se rakennettiin uudelleen kymmenen vuotta myöhemmin linna-arkkitehti Ragnar Hjortin johdolla. Teltta maalattiin tuolloin vihreäksi ja keltaiseksi. Sivuteltat maalattiin uudelleen siniseksi ja keltaiseksi 1970-luvun puolivälissä. Vuosina 1977–1978 telttajulkisivun takana oleva avoin tallipiha rakennettiin katolla varustetuksi telttahuoneeksi, niin sanotuksi hopeateltaksi.
Vuonna 2009 Kupariteltta peruskorjattiin perinteisiä materiaaleja ja menetelmiä käyttäen. Kaikki kuparilevyt hiottiin käsin, minkä jälkeen ne maalattiin pellavaöljymaalilla. Telttaan palautettiin samalla sen alkuperäiset värit, koboltinsininen ja keltainen. Vuonna 2016 Kupariteltta sai lisäksi julkisivuvalaistuksen.
Janne Perttilä

| Janne Perttilä |
| --- | --- |
 Janne Perttilä Rytmihäiriön riveissä Rakuunarockissa, Lappeenrannassa 2013.
Henkilötiedot
Syntynyt: 17. tammikuuta 1978 (ikä 46)
Ammatti:  muusikko
Muusikko
Aktiivisena:  1992–
Tyylilajit:  hardcore punk, thrash metal, death metal
Soittimet:  kitara
Yhtyeet:  Rytmihäiriö (1998–) Barren Earth (2007–) Moonsorrow (sessio, 2001–) Lakupaavi
Levy-yhtiöt:  Sakara Records
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Janne Perttilä (tunnetaan myös nimellä Janne Pertilla, s. 17. tammikuuta 1978) on suomalainen muusikko sekä laulaja, joka tunnetaan parhaiten hardcore punk -yhtye Rytmihäiriön kitaristina. Perttilän muita yhtyeitä ovat Barren Earth sekä Moonsorrow, jossa hän laulaa puhtaita osuuksia sekä toimii livekitaristina.
Muusikkona

Janne Perttilä kuunteli klassista musiikkia sekä The Beatlesia jo varhaisessa iässä, ja jälkimmäisen innoittamana hän aloitti kitaran soiton. Vuonna 1992 Perttilä ystävineen perusti ensimmäisen yhtyeensä, ja on soittanut aktiivisesti eri yhtyeissä siitä lähtien. Perttilän toimiessa thrash metal -yhtye Winds of Painissa hän tutustui Otto Luotoseen, joka oli toiminut jo hajonneessa Rytmihäiriössä. Kun yhtye perustettiin uudelleen vuonna 1998, Perttilä liittyi yhtyeeseen kitaristiksi. Rytmihäiriön lisäksi Perttilä soittaa kitaraa metalliyhtye Barren Earthissa.
Yksityiselämä

Janne Perttilällä on lentäjän pätevyys. Hän on myös näytellyt pienen osan Perttu Lepän ohjaamassa elokuvassa Pitkä kuuma kesä (1999).