stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Carl Klingberg
Ura

Klingberg on Lerums BK:n kasvatti. Hän siirtyi jo juniori-ikäisenä Frölundaan, jossa Klingberg voitti J18 Allsvenskanin hopeaa keväällä 2007. Hän debytoi Elitsenienissä kaudella 2008–2009, jolloin Klingberg sai tililleen kymmenen ottelua tehden niissä tehot 2+1=3. Huhtikuussa 2009 hän teki kaksivuotisen Elitserien-sopimuksen Frölundan kanssa. Varsinaisella tulokaskaudellaan 2009–2010 Klingberg teki 42 runkosarjaottelussa tehot 6+7=13. Hän pelasi myös lainalla HockeyAllsvenskanin Borås HC:ssa kahdella ensimmäisellä Elitserien-kaudellaan.
Atlanta Thrashers varasi Klingbergin toisella kierroksella 34. pelaajana kesällä 2009. Toukokuussa 2010 hän teki kolmen vuoden mittaisen tulokassopimuksen Thrashersin kanssa. Klingberg pelasi kuitenkin ensimmäisen kautensa vielä suurimmaksi osaksi lainalla Elitserienissä. Hän aloitti kauden Frölundassa, mutta siirtyi siirtorajan kynnyksellä tammikuussa 2011 Timråån.
Timrån Elitserien-kauden päätyttyä maaliskuussa 2011 Klingberg siirtyi loppukevääksi Atlanta Thrashersin organisaatioon. Hän siirtyi lähtökohtaisesti pelaamaan farmijoukkue Chicago Wolvesiin, jossa Klingberg teki kahdeksassa ottelussa yhden maalin. Niiden jälkeen hänet nostettiin Atlanta Thrashersiin ja hän debytoi NHL:ssä runkosarjan viimeisessä ottelussa 10. huhtikuuta 2011 Pittsburgh Penguinsia vastaan. Ottelu jäi myös koko Atlanta Thrashersin seurahistorian viimeiseksi, kun joukkue myytiin kaudeksi 2011–2012 Winnipegiin, jolloin siitä tuli Winnipeg Jets.
Klingberg pelasi Winnipegissä NHL:ää vielä 11 ottelua, kunnes siirtyi vuonna 2015 KHL:ään ja sieltä Sveitsiin EV Zugiin. Hän voitti seurassa kaksi Sveitsin mestaruutta. Vuonna 2023 Klingberg palasi kotimaahansa Ruotsiin Frölundaan, jossa oli pelannut juniorivuosinaan. Marraskuussa 2024 Klingberg siirtyi yksivuotisella sopimuksella SM-liigajoukkue Ilvekseen. Sopimukseen sisältyi optio myös seuraavasta kaudesta. Maaliskuussa 2025 Ilves tiedotti käyttäneensä Klingbergin sopimuksessa olleen option.
Maajoukkue

| Mitalit> Maa:   Ruotsi.Miesten jääkiekko.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Ruotsi.Miesten jääkiekko.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Ruotsi.Miesten jääkiekko.MM-kilpailut  | Maa:   Ruotsi> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Saksa/Ranska 2017 | jääkiekko |  |
| Alle 20-v. MM-kilpailut  | Alle 20-v. MM-kilpailut  | Alle 20-v. MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Saskatchewan 2010 | jääkiekko |  |
Klingberg oli voittamassa maailmanmestaruutta MM-kilpailuissa 2017. Lisäksi hän on pelannut MM-kilpailuissa vuosina 2021 ja 2022 sekä olympialaisissa 2018 ja 2022. Hän pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2010 (pronssia) ja 2011 sekä alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2009.
Muuta

Klingbergiä vuoden nuorempi pikkuveli on Dallas Starsin vuonna 2010 varaama puolustaja John Klingberg (s. 1992). Nuorempi pikkuveli Olle Klingberg (s. 1997) on pelannut myös jääkiekkoa.
Keltiberit

Iberian kielialueet 300 eaa.
Keltiberit olivat Hispaniassa asunut ja kelteistä sekä ibereistä koostunut kansa. Varsinainen Keltiberia sijaitsi melko pienellä alueella Keski-Espanjassa, mutta paikannimien perusteella kelttimurteita on puhuttu laajemmallakin alueella Länsi- ja Pohjois-Iberiassa. Keltiberit ovat niitä harvoja antiikin kansoja, joista on todistettavasti käytetty nimitystä "keltti". Nimitys keltiberit on lähtöisin Diodoros Sisilialaiselta ja se viittaa ibeereihin yhdentyneisiin keltteihin.
Historia

Kelttien saapumisajankohdasta Iberiaan on esitetty monia teorioita. Erään teorian mukaan he olisivat tulleet Iberiaan 400 eaa. osana kelttien yleistä liikehdintää pois heidän oletetusta kotimaastaan Keski-Euroopasta. Mikäli tämä teoria pitäisi paikkansa, keltiberit olisivat edustaneet myöhäistä Hallstattin tai varhaista La Tènen kulttuuria. Heidän aineellinen kulttuurinsa ei kuitenkaan eronnut ympäröineestä iberialaisesta kulttuurista. Toisen teorian mukaan keltit olisivat siirtyneet alueelle pronssikauden lopulla. On myös mahdollista ettei mitään muuttoaaltoa tapahtunut, vaan paikalliset iberialaiset omaksuivat kelttiläisiä vaikutteita Pyreneiden yli.
Rooman valtakunta valloitti keltiberien maat sarjassa sotia vuosina 197-179 ja 154-133 eaa. Keltiberit olivat sitkeimpiä roomalaisten vastustajia Iberian niemimaalla ja sodasta tulikin julma. Lopullinen isku tapahtui vuonna 133 eaa., jolloin Scipio Aemilianus piiritti Numantian ja kukisti sen useiden epäonnistuneiden yritysten jälkeen. Roomalaisvalloituksen jälkeen Iberia roomalaistui lähes täysin, vaikka kelttiläisiä kieliä puhuttiinkin alueella keisariajalle saakka.
Kulttuuri

Diodoroksen mukaan keltiberit olivat hyvin vieraanvaraisia tuntemattomillekin. Keltiberien kesken oli solmittu vieraanvaraisuussopimuksia, jotka tekivät heistä liittolaisia sodan syttyessä. Yhteiskunnallinen järjestäytyminen oli jäänyt lähinnä heimotasolle, vaikka jotkut ryhmät olivat alistaneet valtansa alle muita ryhmiä. Keltiberit käyttivät polttohautausta ja hautasivat vainajien mukana joskus myös aseita. Heidän tiedetään myös käyttäneen iberialaistyylisiä kaulakoruja. Keltiberit tunnettiin palkkasotureina ja etenkin heidän ratsuväkensä tuli tunnetuksi Karthagon alaisuudessa. Keltibereillä oli tapana pestä hampaansa virtsalla, mikä inhotti erityisesti roomalaisia.
Espanjalainen falcata, tyypillinen keltiberien käytössä ollut miekka.
Keltiberien pronssiveistos
Lanttien ässä

Rider-Waite-Smith tarot-pakan Lanttien ässä
Lanttien ässä on tarot-pakan pienen arkanan kortti.
Rider-Waite-Smith-pakan kortissa pilven keskeltä ulottuu käsi. Se pitää kolikkoa. Käden alapuolella on puutarha, jonka lävitse kulkee polku. Se johdattaa kaariportin luokse, josta avautuu vuorimaisema.
Kolikossa oleva symboli on pentaakkeli, eli viisisakarainen tähti ympyrän sisällä. Pentaakkeli symboloi viittä elementtiä (tuli, vesi, maa, ilma, henki).
Rio de Janeiro (osavaltio)

| Rio de Janeiro Estado do Rio de Janeiro |
| --- | --- |

 Lippu:  Vaakuna
 Osavaltion sijainti Brasiliassa
Valtio:  Brasilia
Perustettu:  1889
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Rio de Janeiro
Pinta-ala:  43 780 km²
Väkiluku (2016):  16 635 996
 – väestötiheys:  380 as./km²
Lyhenteet:  
 – ISO 3166:  BR-RJ
 
Osavaltion internetsivut
Rio de Janeiro (port. Estado do Rio de Janeiro) on osavaltio Brasilian kaakkoisosassa. Sen pääkaupunki on Rio de Janeiron kaupunki ja se jakautuu 92:een kuntaan. Sen naapuriosavaltiot ovat lännessä São Paulo, luoteessa Minas Gerais ja pohjoisessa Espírito Santo, etelässä rajana on Atlantin valtameri. Rio de Janeiro muodostaa kolmen naapuriosavaltionsa kanssa Sudesten (Kaakkoisen) alueen. Osavaltiossa on arviolta 16 635 996 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 43 780 neliökilometriä.
Osavaltio on tärkeä niin kulttuurisesti kuin taloudellisesti: Rio de Janeiron kaupunki on tärkeä kulttuurikohde, ja 67 prosenttia koko Brasilian kansantuotteesta tuotetaan 500 kilometrin etäisyydellä Rio de Janeiron kaupungista.lähde?
Maantiede > Sijainti

Rio de Janeiro sijaitsee juuri Kauriin kääntöpiirin yläpuolella, joten valoisa ja pimeä aika ovat aina lähes yhtä pitkät. Koska ollaan eteläisellä pallonpuoliskolla, jouluna aurinko paistaa zeniitistä. Hämärän aikaa ei juurikaan ole.
Lämpövyöhykkeistä alue kuuluu tropiikkiin, eli jokaisen kuukauden keskilämpötila on enemmän kuin 18 °C. Näin ollen alueella on vain yksi vuodenaika: kesä.
Maantiede > Ilmasto

Rio de Janeiron osavaltioon vaikuttaa kaakkoispasaati läpi vuoden. Vaikka itse tuuli puhaltaakin eri tavalla vuodenajasta riippuen, osavaltion kohdalla se on aina samanlainen. Edustalla on lämmin merivirta, joka saapuu päiväntasaajalta. Merivirran ansiosta Rion meriveden lämpötila ei talvisinkaan laske.
Kesäisin sataa enemmän, sillä joulukuussa aurinko paistaa zeniitistä ja alueen yllä on matalapaineen keskus. Koska Rio de Janeiro on kuitenkin varsin kaukana päiväntasaajasta, ei voimakkaita sade- ja kuivaa kautta esiinny. Talvella, eli heinäkuussa aurinko on siirtynyt Kravun kääntöpiirille, auringonsäteet osuvat viistommin Rio de Janeiron alueelle ja sataa vähemmän.
Alueellista vaihtelua lämpötilassa esiintyy paljon. Vuorilla sijaitsevissa kaupungeissa lämpötilanvaihtelu on paljon Rio de Janeiron kaupunkia voimakkaampaa Esimerkiksi Petrópoliksessa kylmimmän kuukauden lämpötila on 10–15 °C, kun Rio de Janeiron kaupungissa ei keskilämpötila koskaan putoa alle 21 °C. Itse asiassa huomattavaa vaihtelua esiintyy kaupunginosienkin mukaan; vaihteluun vaikuttavat niin korkeuserot kuin pinnanmuotojen tuulta pysäyttävä vaikutus.
Sateet ovat tropiikille tyypillisiä: äkillisiä ja rajuja kuuroja. Sateista voi olla suuriakin haittoja, sillä yhteen mittaan voi sataa päiväkaupalla. Toisinaan rankkasateet aiheuttavat tuhoisia tulvia ja maanvyöryjä. Suuressa kaupungissa pintavalunta on suurta, ja kun viemärijärjestelmä on jossain määrin puutteellinen, ei ole harvinaista että korkeuseroiltaan mataliin kohtiin jätetyt autot peittyvät veden alle.
Maantiede > Vesistöt

Osavaltiolla on pitkä rantaviiva (636 km) Atlantin valtameren kanssa. Rio de Janeiro on rakennettu Guanabaranlahden suulle, josta se on saanut nimensäkin: Rion perustajat luulivat tulleensa joelle (nimi on suomeksi Tammikuun joki).
Suurimmat järvet ovat Lagoa Feia ja Lagoa de Araruama. Joki Paraíba do Sul erottaa Rio de Janeiron osavaltion Minas Geraisista ja kulkee lähes koko osavaltion halki. Järviä alueella on vain muutamia, jotka kaikki sijoittuvat rannan tuntumaan. Tärkeitä vedenjakajia on vuoret alueen keskellä ja länsiosissa. Tästä syystä pintavesistöjä hallitsevatkin joet. Paraíba do Sulin lisäksi tärkeimmät joet ovat Macaé, Guandu, Piraí ja Muriaé.
Vesistöjen kunto ei ole kehuttava. Eniten on kärsinyt Guanabaranlahti. Siihen laskee 35 eri jokea 4 000 km²:n alueelta, jolla asuu yhteensä 8,2 miljoonaa asukasta. Molemmille puolille rakennetut suuret kaupungit, kalastus ja teollisuus, öljynporaus merestä sekä jätevesien vähäinen puhdistaminen tuovat paljon saasteita. On laskettu, että päivittäin lahteen lasketaan 1,5 miljoonaa tonnia jätettä. Lahden suu on kapea, joten veden vaihtuvuus on varsin vähäistä. Nykyään yksikään lahdella olevista hiekkarannoista ei ole uimakelpoinen.lähde?
| Osavaltio | Sijainti | Rajakilometrejä |
| --- | --- | --- |
| Espírito Santo | Koillinen | 160 |
| Atlantin valtameri | Idästä lounaaseen | 636 |
| São Paulo | Länsi | 264 |
| Minas Gerais | Luoteesta pohjoiseen | 513 |
Maantiede > Pinnanmuodot

Vuoristoisuus on tyypillistä Rio de Janeiron osavaltiolle. Maaperä on syntynyt prekambrisella geologisella kaudella noin 4 600–540 miljoonaa vuotta sitten ja se koostuu graniitista ja greissistä. Korkein kohta on vuori Pico das Agulhas Negras luoteessa, jonka korkeus on 2 787 metriä.
Trooppisen ilmaston maannos on latosolimaannos, joka on hedelmällinen lehtipuille. Maannoksessa on runsaasti lehtijätettä, mutta hyvin vähän orgaanista jätettä. Kallioperä rapautuu nopeasti. Rauta-, alumiini- ja magnesiumoksidit eivät huuhtoudu pohjaveteen, vaan jäävät maankamaran yläosaan. Tästä johtuu maan pinnan punaruskea väri.
Endogeenisten tapahtumien vaikutus alueella on vähäistä. Koko Brasilia sijoittuu Etelä-Amerikan litosfäärilaatalle. Laatan reunat ovat alueesta niin kaukana ettei maanjäristyksiä esiinny.
Eksogeeniset tapahtumat sitä vastoin vaikuttavat maan pinnanmuotoihin paljon. Koska alue on rannikolla, erityisesti tuuli ja aallot ovat merkittäviä eroosiotekijöitä. Myös ihminen on omalla toiminnallaan vaikuttanut pinnanmuotoihin. Rio de Janeiron kaupungin merenrannan edustaa on aikaisemmin täytetty lähinnä kaupungin omista kukkuloista, siksi kaupungin pinnanmuodot ovat nykyään tasaisemmat.
Väestö

Rio de Janeiron asukasmäärä vuonna 2016 oli arviolta 16 635 996. Väestön määrä kasvaa yhä vaikka luonnollinen väestönkasvu on vähentynyt. Kahdessakymmenessä vuodessa vanhusten määrä on moninkertaistunut ja syntyvyys alkanut vähentyä. Työikäisiä on huomattavan paljon. Tulevaisuudessa Rio de Janeiroa odottaa sama ongelma kuin nykyisiä länsimaita: eläkeläisiä on paljon suhteessa työikäiseen väestöön. Brasilian koillisosista muutetaan Rio de Janeiroon jatkuvasti parempien työmahdollisuuksien toivossa, vaikka kouluttamattomille ja köyhille ihmisille harvoin löytyy hyvinpalkattua työtä. Tämä entisestään kasvattaa väestömäärää.
Kaupungistumisaste on koko osavaltiossa 96,0. Asukastiheydessä on suuria alueellisia vaihteluita alle sadasta lähes kahteen tuhanteen asukkaasta neliökilometrillä. Millään alueella ei asukastiheys ole alle 50 asukasta neliökilometrillä, joten osavaltio on kauttaaltaan tiiviisti asutettu. Suurin väestötiheys on luonnollisesti Rio de Janeiron kaupungin alueella ja pienin taas aivan pohjoiskolkassa. Metropolitanan kunta, jossa Rio de Janeiron kaupunki sijaitsee, lohkaisee yli kolme neljäsosaa koko osavaltion väkiluvusta.
Valtauskonto osavaltiossa on katolisuus. Kristinuskon suurta kannatuspohjaa voidaan selittää eurooppalaisten siirtolaisten suurella määrällä ja vaikutuksella. Eurooppalainen geeniperimä näkyy myös ihonvärissä: valkoihoisia on noin 55 %, mulatteja 30 % ja tummia 15 %.lähde?
Rio de Janeiron elinkeinorakenne jakautuu lähinnä kahtia: jalostuselinkeinoihin ja palveluelinkeinoihin, sillä alkutuotannon osuus on minimaalinen (0,4 %). Palveluelinkeinojen runsautta selittää turismin merkitys elinkeinona, mutta myös kotitaloudenhoitajien ja siivoajien yleisyys.
Brasiliassa kuiluista rikkaiden ja köyhien välillä on yksi maailman suurimmista. Kansallinen vähimmäispalkka on noin 50 euroa. Ammatit jakaantuvatkin voimakkaasti matala- ja korkeapalkkaisiin. Jatkuva kouluttamattomien ihmisten muuttovirta erityisesti Koillis-Brasiliasta pitää yllä matalapalkka-alojen työvoimaa. Köyhillä ei ole varaa asuntoihin työpaikkojen lähellä, muttei myöskään julkisen liikenteen maksuihin. Tämä on synnyttänyt suuria slummialueita, faveloita, aivan osavaltion pääkaupungin Rio de Janeiron keskustaan.
Koulutuksen puute on suurin syy köyhyyteen. Valtion, osavaltion tai kaupungin ylläpitämiä ilmaisia kouluja kyllä on, mutta niiden taso alaluokilla on hyvin heikko yksityisiin kouluihin verrattuna. Julkiset yliopistot taas ovat maan parhaita, mutta koulutusta vaille jääneillä köyhillä ei ole niihin asiaa.
Suurimmat kaupungit

Rio de Janeiron osavaltion suurin kaupunki on sen pääkaupunki Rio de Janeiro. Muita suuria kaupunkeja ovat Nova Iguaçu, Niterói, Duque de Caxias, São Gonçalo, São João de Meriti ja Volta Redonda.
Aluejako

Rio de Janeiro jaettu väestönlaskentaa ja tilastointia varten kuuteen suuralueeseen (port. mesorregião): Baixadas Litorâneas, Centro Fluminense, Rion metropoli, Noroeste Fluminense, Norte Fluminense ja Sul Fluminense. Hallinnollisesti osavaltio jakautuu 18 ala-alueeseen (port. microrregião), jotka on jaettu edelleen 92 kuntaan. Ala-alueet ovat:
Bacia de São João
Baía da Ilha Grande
Barra do Piraí
Campos dos Goytacazes
Cantagalo-Cordeiro
Itaguaí
Itaperuna
Lagos
Macacu-Caceribu
Macaé
Nova Friburgo
Rio de Janeiro
Santa Maria Madalena
Santo Antônio de Pádua
Serrana
Três Rios
Vale do Paraíba Fluminense
Vassouras
Talous

Rio de Janeiron bruttokansantuote vuonna 2001 oli 216 miljardia realia eli 15 050 realia per asukas. Vaikka Rion pinta-ala on vain 0,5 % koko maan pinta-alasta, on sen kansantuote 15 % koko maan kansantuotteesta, kokonaisuudessaan yhtä suuri kuin koko Chilen kansantuote.lähde?
Rio de Janeiron osavaltio tuottaa yli 1,3 miljoonaa tynnyriä raakaöljyä vuorokaudessa, mikä vastaa 81 % koko maan tuotannosta. Raakaöljyn tuotanto sijoittuu lähinnä Norten eli pohjoisen merialueelle, mutta jalostus hoidetaan Metropolitanassa. Yli 90% koko maan öljyvarannoista sijaitsee Rio de Janeirossa. Riossa tuotetaan myös 44 % koko maan maakaasusta, eli 19 miljoonaa kuutiometriä.lähde?
Rio de Janeiron tärkeimmät teollisuuden tuotteet ovat synteettinen kumi, paperi ja sementti. Synteettistä kumia tuotettiin 160 000 tonnia ja paperia 200 000 tonnia vuonna 2001. Sen lisäksi on kemianteollisuutta, marmorinlouhintaa, rauta- ja terästeollisuutta, graafista sekä paperiteollisuutta.lähde?
Rio de Janeirossa sijaitsee koko maan ainoa ydinvoimala. Alueella sijaitsee myös yksi hiilivoimala ja kahdeksan maakaasulla toimivaa voimalaa.
Matkailu

Osavaltion talous perustuu pitkälti teollisuudelle sekä matkailulle. Rio de Janeiron kaupunki on matkakohteena tunnettu ympäri maailman, mutta osavaltiossa on muitakin suosittuja turistikohteita. Tärkeimmät nähtävyydet Rion kaupungissa ovat Sokeritoppa-vuori, Cristopatsas, Copacabanan ja Ipaneman uimarannat, maailman suurin jalkapallostadion Maracanã, karnevaalin aikaan täyttyvä Sambódromo sekä Tijucan trooppinen metsä kaupungin keskellä.
190 kilometriä Rion kaupungista itään sijaitsee Costa do Sol, ’aurinkoranta’, joka on tunnettu kauniista uimarannoistaan ja pikkukaupungeistaan. Búzios ja Cabo Frio ovat alueen tärkeimmät kaupungit. Riosta länteen on Costa Verde, ’vihreä rannikko’, joka on saanut nimensä tiivistä kasvillisuudestaan. Luonnonmukaisessa tilassa olevia alueita on paljon: vuoria, sademetsää, hiekkarantoja ja saaria. Viimeisinä kymmenenä vuotena turismista on tullut alueen pääelinkeino. Suurin kaupunki alueella on 80 000 asukkaan Angra dos Reis.
Turismi ulottuu myös sisämaahan. Petrópolis ja Teresópolis ovat vierekkäisiä pieniä vuoristokaupunkeja 65 km Rio de Janeirosta, kuuluisia arkkitehtuuristaan ja kauniista luonnostaan.
Rio de Janeiron osavaltiossa on maan ensimmäinen kansallispuisto, Itatiaia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rio de Janeiron osavaltio Wikimedia Commonsissa
Osavaltion internetsivut (portugaliksi)
| n k Brasilian osavaltiot |
| --- | --- | --- |
| Pohjoinen |  Acre  Amapá  Amazonas  Pará  Rondônia  Roraima  Tocantins  |  |
| Koillinen |  Alagoas  Bahia  Ceará  Maranhão  Paraíba  Pernambuco  Piauí  Rio Grande do Norte  Sergipe  |  |
| Keski-läntinen |  Distrito Federal  Goiás  Mato Grosso  Mato Grosso do Sul  |  |
| Kaakkoinen |  Espírito Santo  Minas Gerais  Rio de Janeiro  São Paulo  |  |
| Eteläinen |  Paraná  Rio Grande do Sul  Santa Catarina  |  |
Rio de Janeiron kaupungin alue satelliittikuvassa
Kartta osavaltion aluejaosta
Suomen jääkiekkomaajoukkue
Historia > Ensimmäiset ottelut

Kansainvälinen jääkiekkoliitto hyväksyi Suomen jäsenekseen 10. helmikuuta 1928. Suomen maa­joukkue oli pelannut ensimmäisen ottelunsa jo 29. tammikuuta. Siinä ruotsalainen seura­joukkue pelasi Suomen yhdistettyä joukkuetta vastaan. Ottelua mainostettiin maa­otteluna, ja sellaiseksi se on myös myöhemmin merkitty. Ruotsi voitti ottelun lukemin 8–1, ja Harald Sundqvist teki Suomen ensimmäisen maa­ottelu­maalin. Suomen Jääkiekkoliitto perustettiin Helsingissä vuosi tämän jälkeen, eli tammikuussa vuonna 1929.
Suomen ensimmäinen maa­ottelu ulko­mailla käytiin 17. helmikuuta 1933. Ruotsiin suuntautuneella peli­matkalla joukkue pelasi kolme ottelua. Niistä ensimmäinen oli virallinen maa­ottelu Ruotsia vastaan. Ottelu päättyi Ruotsin voittoon lukemin 11–1. Tämän jälkeen maa­joukkueen kansain­välinen toiminta oli pitkään olematonta, kunnes se vuonna 1937 vilkastui. Suomessa haaveiltiin jopa vuoden 1936 olympialaisiin osallistumista, mutta haave ei toteutunut. Suomen ensimmäinen maa­ottelu­voitto tuli 20. helmikuuta 1937, kun joukkue voitti Viron lukemin 2–1. Viron jälkeen aukesi myös maa­ottelu­yhteys Romaniaan, jota vastaan Suomi pelasi 22. helmi­kuuta 1938 tasan maalein 6–6.
Romania-ottelun rohkaisemana Jää­kiekko­liitto päätti osallistua vuoden 1939 maailmanmestaruuskilpailuihin. Päätöksen myötä perustettiin myös valmennus­hanke, joka tähtäsi vuoden 1940 olympialaisiin. Vuoden 1939 kisat piti alkujaan järjestää Ruotsissa, mutta maan luovuttua isännyydestä kisat siirrettiin Sveitsiin. Jää­kiekko­liitto päätti silti osallistua turnaukseen, vaikka matka kallistuikin huomattavasti. Suomi hävisi kisoissa kaikki viisi otteluaan. Suomen pää­valmentajana toimi tuolloin Erkki Saarinen, joka oli myös Suomen jää­kiekko­maa­joukkueen ensimmäinen pää­valmentaja.
Talvisodan takia jää­kiekko­toiminta hiljeni hetkellisesti, mutta vuonna 1941 taistelujen tauottua Suomi pelasi useita otteluita. Helmi­kuussa maa­joukkue lähti kuukauden kestäneelle Keski-Euroopan-kiertueelle, jonka aikana se kohtasi maa­joukkueita ja useita seura- ja kaupunki­joukkueita. Jatkosota pysäytti maajoukkueen toiminnan, ja seuraava maa­ottelu pelattiin vasta vuonna 1945.
Historia > Toisen maailmansodan jälkeen

Kauden 1947–1948 Jää­kiekko­liitto teki suunnitelmia vuoden 1948 olympialaisia varten. Liitto pyrki edes­auttamaan jää­kiekkoilijoiden kisa­matkan toteutumista. Se yritti vakuuttaa Olympialaisen komitean järjestämällä 6. tammi­kuuta 1948 ottelun Ruotsin mestari­joukkuetta Södertäljeä vastaan. Suomi voitti ottelun lukemin 5–4, mutta olympialaisiin joukkue ei päässyt. Olympia­hankkeen kariuduttua liitto alkoi järjestää maa­otteluita. Helmi­kuun 16. päivänä pelatussa ottelussa Tšekkoslovakiaa vastaan Suomi käytti ensimmäisen kerran peli­paitaa, jossa oli leijona­tunnus.
Arvo­turnauksiin Suomi palasi vuoden 1949 maailmanmestaruuskilpailuiden myötä. Sitä ennen maajoukkue pelasi myös maa­ottelun Kanadaa vastaan. Hesperian jää­kiekko­radalla pelattua ottelua seurasi noin 5 000 katsojaa. Kanada, jota edusti seura­joukkue Sudbury Wolves, voitti ottelun lukemin  5–4. Maailmanmestaruuskisoissa Suomi sijoittui seitsemänneksi. Samalla Suomi otti ensimmäiset voitot kisoissa, kun se voitti Norjan ja Belgian. Suomen paras pelaaja oli tuolloin hyökkääjä Aarne Honkavaara, joka oli Leijonien tehokkain pelaaja turnauksessa. Suomen pää­valmentajina 1940-luvulla toimivat Risto Lindroos (vuosina 1945–1946 ja 1949–1954) ja Henry Kvist (vuosina 1946–1949).
Historia > Ensimmäinen olympiaturnaus ja kanadansuomalainen valmentaja

Kaudella 1951–1952 Suomi osallistui ensimmäiseen olympia­turnaukseensa ja sai ensimmäisen ulko­mailla syntyneen valmentajansa, kun kanadan­suomalaista syntyperää ollut Joe Wirkkunen palkattiin Jää­kiekko­liiton avustajaksi. Suomi hävisi neljä ensimmäistä otteluaan mutta otti ensimmäisen olympia­voittonsa viidennessä ottelussa isäntä­maa Norjasta lukemin 5–2. Suomi voitti lopulta kaksi ottelua ja sijoittui seitsemänneksi. Suomi osallistui 1950-luvulla maailman­mestaruus­kilpailuihin seitsemästi eli enemmän kuin koskaan ennen. Maailman­mestaruus­kilpailuissa vuonna 1955 Suomi esiintyi vaisusti ja sijoittui viimeiseksi. Huono menestys herätti paljon keskustelua jää­kiekon tilasta. Leijonien paras sijoitus siihen mennessä oli maailman­mestaruus­kilpailujen kuudes sija vuodelta 1954. Tuolloin pää­valmentajana toimi Aarne Honkavaara, josta tuli miltei heti peli­uransa päättymisen jälkeen Suomen maa­joukkueen valmentaja.