stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Koiraeläimet
Kehitys

Koiraeläinten kehityslinja erkaantui karhujen kehityslinjasta noin 40 miljoonaa vuotta sitten Pohjois-Amerikassa, jossa oli silloin trooppinen ilmasto. Aluksi koirat saalistivat puissa, kunnes Hesperocyon-alkukoira laskeutui maahan 35 miljoonaa vuotta sitten. Hesperocyonilla oli hoikka ruumis ja pitkä häntä, ja se oli kaikkiruokainen. Nykyajan koiraeläimistä se muistutti eniten amerikkalaista harmaakettua.
Koiraeläinten heimo monimuotoistui, ja Cynodesmus muistutti jo rakenteeltaan nykyisiä koiraeläimiä, eniten kojoottia. Sillä oli kissan tapaan sisäänvedettävät kynnet. Koirat laajensivat elinaluettaan, ja noin 20 miljoonaa vuotta sitten syntyi nykyisiä hyeenoita ja sakaaleita muistuttavia lajeja, kuten Epicyon. Ne olivat suuria petoja, jotka saalistivat ilmeisesti laumoissa ja elivät kuten sudet nykyisin.
Koiraeläimiä vaelsi Pohjois-Amerikasta Aasiaan Beringian kautta noin 5–7 miljoonaa vuotta sitten. Niihin aikoihin eli Canis davisii -koira, jonka kehitys haarautui kettumaisiin ja susimaisiin koiraeläimiin. Myös aasialaisen supikoiran, amerikkalaisen harmaaketun ja afrikkalaisen korvakoiran kehityslinjat erosivat muihin koiraeläimiin johtaneista kehityslinjoista. Koiraeläimien levittäytymistä Euraasiassa hyödytti niiden pahimpien kilpailijoiden kreodonttien ja monien hyeenojen vähentyminen ilmaston muuttumisen johdosta. Susimaisista koiraeläimistä erkaantuivat ensimmäisinä korvakoirat. Kettumaisista omaan suuntaansa lähtivät ensin kapinketun esi-isät. Varsinaiset ketut kehittyivät Euraasiassa. Kissakettu palasi Amerikkaan noin puoli miljoonaa vuotta sitten, ja siitä kehittyi naali 250 000 vuotta sitten. Osa kissaketuista sopeutui Pohjois-Amerikan eteläosien aavikkojen elämään. Harmaakettu asutti amerikkalaisia metsiä ja säilytti kykynsä kiipeillä puissa. Japanin saaristoon vaeltaneet supikoirat kehittyivät tanukiksi. Lähi-itään ja Pohjois-Afrikkaan 3–4 miljoonaa vuotta sitten syntyneissä autiomaissa kehittyivät fennekki, vaaleakettu, blanfordinkettu ja hiekkakettu.
Canis arnensis -lajista kehittyivät kojootit, kulta- ja juovasakaalit sekä sudet. Kojoottien esi-isät siirtyivät takaisin Pohjois-Amerikkaan 2 miljoonaa vuotta sitten. Myös osa susista palasi Pohjois-Amerikkaan. Niistä kehittyivät eteläamerikkalaiset ketut ja harjasusi.
Susia alkoi elellä ihmisten läheisyydessä jo satojatuhansia vuosia sitten. Niistä kesyyntyivät kesykoirat viimeisen jääkauden lopulla runsaat 10 000 vuotta sitten.
Aiheesta muualla

Canids.org (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q25324  Wikispecies: Canidae  ADW: Canidae  AFD: Canidae  BOLD: 1407  CoL: 622J6  EoL: 7676  EPPO: 1CANIF  Fauna Europaea: 12634  Fauna Europaea (new): b820d16b-bb0f-4b70-b858-7f6271e59943  GBIF: 9701  iNaturalist: 42043  IRMNG: 104585  ITIS: 180594  MSW: 14000691  NBN: NHMSYS0000376166  NCBI: 9608  NZOR: 5a15f60d-bee5-4b92-a1b9-c6eaf1dd84f0  Open Tree of Life: 770319  Paleobiology Database: 41189  WoRMS: 404128 
Piirros siitä, miltä Hesperocyon-sukuun kuulunut Hesperocyon gregarius saattoi näyttää.
Kollaboraattori

Norjalaisen kollaboraattorin valokuva ja aiheeseen liittymätön Suomen talvisodasta saatu kunniamerkki näyttelyssä Kristiansandissa vuonna 2023.
Kollaboraattori eli yhteistoimintamies on henkilö, joka on yhteistyössä vihollisen tai miehittäjän kanssa. Erityisesti sanalla viitataan yhteistoiminnan harjoittajiin toisen maailmansodan aikana saksalaisten kanssa. Kollaboraattoreita oli esimerkiksi miehitetyssä Ranskassa, jossa nimitys syntyi vuonna 1940 tarkoittamaan yhteistoimintaa vihollisen kanssa.
Arto Koivisto

| Arto Koivisto |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Arto Ilmari Koivisto
Syntynyt: 7. joulukuuta 1947 (ikä 76) Isojoki, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Uran tiedot
Seura:  IF Länken
Laji:  maastohiihto 
| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten hiihto. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten hiihto. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten hiihto. Olympialaiset  | Maa:   Suomi> Miesten hiihto. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Innsbruck 1976 | 4×10 km |  |
|  Pronssia | Innsbruck 1976 | 15 km |  |
Arto Ilmari Koivisto (s. 7. joulukuuta 1947 Isojoki) on suomalainen kilpauransa päättänyt kilpahiihtäjä ja olympiavoittaja.
Innsbruckin 1976 talviolympialaisissa Koivisto voitti kultaa 4 × 10 kilometrin viestissä Suomen joukkueen ankkurina. Henkilökohtaisen pronssimitalin hän saavutti 15 kilometrillä ja lisäksi hän sijoittui 30 kilometrillä kahdeksanneksi ja 50 kilometrillä kymmenenneksi.
Falunin MM-kilpailuissa 1974 Koivisto sijoittui 15 kilometrillä 20:nneksi. Lahden MM-kilpailuissa 1978 hän oli 30 kilometrillä 29:s ja Oslon MM-kilpailuissa 1982 15 kilometrillä 27:s.
Seuratasolla Koivisto on edustanut muun muassa IF Länkeniä ja Isojoen Urheilijoita. Hän voitti Suomen mestaruuden 50 kilometrillä vuonna 1974 ja 15 kilometrillä vuonna 1982. Hän voitti Holmenkollenilla 15 kilometrin kilpailun vuonna 1976.
Vuoden 1981 SM-kisoissa Kajaanissa Koivisto sijoittui 15 ja 50 kilometrin kilpailuissa alun perin kolmanneksi, mutta hänen doping-näytteestään löytyi merkkejä efedriinin käytöstä ja suoritukset hylättiin. Koivisto kertoi käryn johtuneen lääkärin määräämästä yskänlääkkeestä. Hänet määrättiin väliaikaiseen kilpailukieltoon, jonka pituudeksi myöhemmin vahvistettiin vain yksi kuukausi. Vuonna 2001 julkaisemassaan kirjassa Elämäni ladulla Koivisto myönsi hyödyntäneensä uransa aikana tuolloin vielä sallittua veritankkausta sekä pieniä määriä hormoneja.
Saavutuksia

Olympiakultaa Innsbruck 1976 (maastohiihto, 4 × 10 km viesti)
Olympiapronssia Innsbruck 1976 (15 km)
Muuta

Urheilu-uransa loppuvaiheessa Koivisto kouluttautui hierojaksi ja on toiminut hierojana uransa päättymisestä lähtien. Lisäksi Koivisto toimi Kaskisissa Lounasravintola Sininen Hetki Oy:n toimitusjohtajana. Aiemmin hän toimi samassa ravintolassa yksityisenä elinkeinon harjoittajana. Koivisto myi yrityksen toukokuussa 2018.
Opetusministeriö myönsi Koivistolle Pro Urheilu -tunnustuspalkinnon vuonna 2007.
Koivisto on lahjoittanut uransa aikana voittamansa mitalit ja kunniakirjat Isojoen kunnalle vuonna 2002. 800 esinettä sisältävä kokoelma on sijoitettu Lauhanvuoren kansallispuiston yhteydessä sijaitsevaan Lauhansarven luontomatkailukeskukseen ja sinne perustettuun Koivisto-saliin.
Kirjallisuutta

Arto Koivisto: Elämäni ladulla.  Helsinki:  Uusi tie, 2001.  ISBN 951-619-345-5
Aiheesta muualla

Arto Koivisto Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
Kolmiliitto (täsmennyssivu)

Kolmiliitolla saatetaan viitata seuraaviin liittoihin:
asteekkien kolmiliitto eli asteekkivaltakunta, 1428–1521
Kolmiliitto, Englannin, Alankomaiden ja Ruotsin vuonna 1668 solmima liitto
Kolmiliitto, Britannian, Hollannin ja Ranskan vuonna 1717 solmima liitto
Kolmiliitto, trippeliallianssi, Saksan keisarikunnan, Itävalta-Unkarin ja Italian vuonna 1882 solmima liitto
Suomen Saha-, Kuljetus- ja Sekatyöväen Liitto, kolmea alaa yhdistänyt ammattiliitto 1921–1924
Pentti Kokkonen

| Pentti Kokkonen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 15. joulukuuta 1955 (ikä 68) Jämsä
Kansalaisuus:   Suomi
Uran tiedot
Laji:  mäkihyppy
Seura:  Kaipolan Vire Lahden Hiihtoseura
| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten mäkihyppy.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten mäkihyppy.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten mäkihyppy.MM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Miesten mäkihyppy. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Engelberg 1984 | joukkuekilpailu |  |
|  Kultaa | Seefeld 1985 | joukkuekilpailu |  |
|  Pronssia | Oslo 1982 | joukkuemäki |  |
Pentti Juhani Kokkonen (s. 15. joulukuuta 1955 Jämsä) on suomalainen mäkihyppääjä ja mäkihyppyvalmentaja. Hän voitti Keski-Euroopan mäkiviikon ja kaksi joukkuekilpailun maailmanmestaruutta. Koulutukseltaan Kokkonen on liikunnanohjaaja.
Kilpailu-ura

Kokkonen voitti Keski-Euroopan mäkiviikon kaudella 1978–1979. Tällöin hän oli mäkiviikon kahdessa ensimmäisessä osakilpailussa kolmas mutta voitti kaksi seuraavaa osakilpailua. Kokkonen oli voittamassa joukkuemäen MM-kultaa vuosina 1984 ja 1985. Oslon MM-kisoista 1982 tuli joukkuepronssia. Henkilökohtaisissa kilpailuissa Kokkonen oli MM-tasolla parhaimmillaan viides Lahden MM-kisojen 1978 normaalimäessä, kuudes Oslon MM-kisojen 1982 suurmäessä ja kahdeksas Seefeldin MM-kisojen 1985 suurmäessä. Kokkonen osallistui kaksiin olympialaisiin (1980 ja 1984). Paras sijoitus oli Lake Placidin 1980 normaalimäen viides tila. SM-tasolta Kokkosella on kaksi mestaruutta suurmäestä (1978 ja 1979), yksi normaalimäestä (1985) sekä neljä joukkuemäestä (1980, 1981, 1984, 1985).
Seuratasolla Kokkonen edusti Kaipolan Virettä ja huippuvuosinaan Lahden Hiihtoseuraa.
Valmentajana

Vuodesta 1987 Kokkonen on toiminut mäkihyppyvalmentajana.
1987–1991 ja 1993–1994 mäkihypyn Suomen A-maajoukkueen kakkosvalmentaja
1993–1994 mäkihypyn Suomen nuorten MM-ryhmän valmentaja
1991–1993 yhdistetyn Suomen A-maajoukkueen A-valmentaja
1994–1996 mäkihypyn Suomen B-maajoukkueen vastuuvalmentaja
1997–  Lahden Hiihtoseuran mäkihypyn vastuuvalmentaja
2003–2008 Suomen nuorten MM-ryhmän päävalmentaja
2008–     Suomen A-maajoukkueen kakkosvalmentaja
AIM-7 Sparrow

| AIM-7 Sparrow |
| --- | --- |
 Yhdysvaltain ilmavoimien F-15 Eagle ampuu Sparrow-ohjuksen.
Tyyppi:  ilmataisteluohjus
Valmistushistoria
Valmistaja:  Sperry, General Dynamics ja Raytheon
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Valmistusvuodet:  1958 -
Ohjus
Massa:  227-231 kg
Räjähdysaineen massa:  20 - 40 kg
Ammuksen lähtönopeus:  n. 2,5 Mach
Kantomatka:  22 km (keskimäärin)
Maalinhaku:  puoliaktiivinen tutkaohjaus
Mitat
Pituus:  3,66 m
Halkaisija:  203 mm
Kärkiväli:  1,02 m; pyrstöväli 0,62 m
Käyttäjämaat:  USA, Japani, Alankomaat, Saksa sekä useita muita maita
AIM-7 Sparrow ("Varpunen") on yhdysvaltalainen, puoliaktiivinen, tutkahakuinen keskimatkan ilmasta-ilmaan-ohjus. Se on ollut muun muassa Yhdysvaltain laivaston, merijalkaväen ja ilmavoimien käytössä. Ohjus on ollut länsimaiden käytössä 1950-luvun lopulta 2000-luvun alkuun asti. Yhdysvalloissa se on väistynyt AIM-120 AMRAAM:n tultua käyttöön. Sen viimeisin versio on AIM-7P, johon olemassa olevia ohjuksia on päivitetty. Ohjuksen varsinainen kehitystyö on kuitenkin päättynyt.
Ohjuksen kehitys

Ohjuksen kehittely aloitettiin 1940-luvun lopulla Yhdysvaltain laivaston ohjelmassa ohjattavan rakettiaseen saamiseksi ilmasta-ilmaan -käyttöön. Ohjus saatiin palveluskäyttöön 1950-luvun lopussa ja oli eräs ensimmäisiä lajissaan. Kuten kaikkien vastaavien ohjusten on sen puoliaktiivisuuden heikkoutena jatkuva tutkalähetteen tarve ampuvasta koneesta. Tämä sitoo ampuvan koneen osoittamaan maalia osumaan tai ohimenoon asti. Jos tässä tilanteessa joutuu väistämään vihollisen hyökkäyksiä se voi aiheuttaa tutkalukituksen menettämisen, jolloin ohjus eksyy. Ohjuksesta tehtiin sekä tavanomainen kiskolta ammuttava versio että runkoon asennettava versio. Laukaisulaitteessa oli tällöin heittäjä, joka irrotti ohjuksen ennen moottorin käynnistymistä.
Asetta käytettiin Vietnamissa, missä sen menestys oli heikkoa. Tämä johtui mm. pitkästä minimilaukaisuetäisyydestä ja yleisestä epäluotettavuudesta, jota trooppinen ilmasto korosti.
Italiassa ja Isossa-Britanniassa ohjuksesta kehitettiin parannetut versiot nimillä Aspide ja Skyflash. RIM-7 Sea Sparrow on AIM-7 -ohjuksesta kehitetty ilmatorjuntaohjus merivoimille. Tutkan tuhoamiseen tarkoitettu AGM-45 Shrike -ohjus kehitettiin Sparrow-ohjuksesta yhdistämällä sen moottoriin ja runkoon tutkasäteilyn ilmaisin.
Kaavaillun R- version kehitys lopetettiin korkeiden kustannusten vuoksi.
Tekniset tiedot

Lähde:
Puoliaktiivinen
Laukaisuetäisyys minimi 600 m
Poispäin lentävää maalia vastaan maksimi toimintamatka 50 km, kohtilentävä 100 km
Pituus 3,70 m
Evien kärkiväli 1 m
Läpimitta 20 cm
Paino 228 kg josta taistelukärki 40 kg
Taistelukärjessä on räjähteen ympärillä toisiinsa sidottuja metallitankoja.
Räjähdyksessä niistä muodostuu laajeneva, leikkaava rengas.
Nopeus Mach 4
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta AIM-7 Sparrow Wikimedia Commonsissa
Kokous

Konferenssipöytä.
Kokous on tilaisuus johon kaksi tai useampi henkilö kokoontuu päätöksentekoon tai keskusteluun asiakysymyksistä. Nykyisin kokous voi olla konkreettisen kokoontumisen lisäksi myös etäkokous, kuten telekokous, videokokous tai web-kokous.
Ennen kokousta kokouksesta tiedotetaan ja samalla kutsutaan osallistujia kokoukseen. Kokouksen laillisuus ja päätösvaltaisuus vaatii ennakkoon koolle kutsumista. Varsinainen kokous kulkee vakiintuneen menettelytavan mukaan. Menettelytapaa kutsutaan kokoustekniikaksi. Kokoustekniikkaan kuuluu esimerkiksi, että kokouksessa on sen kulkua ohjaava ja mm. puheenvuoroja jakava puheenjohtaja, kokouksesta ja erityisesti päätöksistä muistiinpanoja tekevä eli pöytäkirjaa tai kokousmuistiota pitävä sihteeri sekä tarpeen mukaan äänestyksiä varten ääntenlaskijat. Kokoukseen on tehty asialista, jossa on lueteltu kokouksessa käsiteltävät asiat pykälittäin.
Erityyppisiä kokouksia

Vuosittain pidettävät yhtiökokoukset. Projekteissa pidetään projektin aloituskokouksia, (säännöllisiä) projektikokouksia ja päätöskokous. Kriisitilanteissa voidaan kutsua koolle hätäkokous. Yhdistystoiminnassa on yhdistyksen aloittava perustuskokous, vuosikokouksia ja lopetuskokous. Yhdistysten vuosikokouksissa valitaan vuosittain yhdistyksen toimihenkilöt ja päätetään muusta yhdistyksen toiminnasta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kokous Wikimedia Commonsissa
Kolonisaatio

Kolonisaatio tarkoittaa siirtokuntien eli kolonioiden perustamista, asuttamista ja siirtoasutusta.
Kolonisaatio on laajamittaista väestön siirtymistä, jossa siirtolaiset säilyttävät vahvat yhteydet omaan tai esivanhempiensa entiseen maahan, mikä antaa heille merkittäviä etuoikeuksia uuden alueen muihin asukkaisiin nähden. Vallattu alue voi olla myös asumaton.
Kolonisaatio voi olla kolonialistista, jos sen takana on selkeästi kolonalistisia poliittisia järjestelmiä. Tällöin uudisasukkaat usein joko kokonaan syrjäyttävät edelliset asukkaat tai luovat lakeja ja muita järjestelmiä, jotka järjestelmällisesti asettavat alkuperäiset asukkaat heitä heikompaan asemaan.
Rajaseutujen kolonisaatiossa asutusta levitetään laajamittaisesti aiemmin hyödyntämättömille alueille. Usein tämä tapahtuu maan viljelemiseksi tai luonnonvarojen hankkimiseksi. Tällaiseen muuttoliikkeeseen on harvoin liittynyt erillisten poliittisten kokonaisuuksien perustamista, sillä se tapahtuu olemassa olevien asutusten reuna-alueilla. Tällaisen kolonisaation moderni esimerkki on han-kiinalaisten maanviljelijöiden levittäytyminen Sisä-Aasian laidunmaille 1800-luvulta alkaen. Pohjois-Amerikan kolonisaatio tapahtui idästä länteen Euroopasta tulleilla siirtolaisilla. Kehittyvä teknologia kuten rautatie nopeutti tällaista kolonisaatiota suuresti.
Kolonisaation toinen muoto on uudisasutusten perustaminen merentakaisille rannikoille. Tällaisia siirtokuntia olivat esimerkiksi foinikialaisten ja kreikkalaisten siirtokunnat antiikin ajalla sekä englantilaisten varhaiset siirtokunnat Pohjois-Amerikan itärannikolla. Uudisasukkaat ja alkuperäisasukkaat pysyttelivät erillään, eivätkä uudisasukkaat havainneet alkuasukkailla verotettavissa olevaa maataloutta. Siirtokunnat pyrkivät omavaraisuuteen emämaasta ja paikallisista asukkaista. Työvoima otettiin joko kasvavan yhteisön sisältä, kuten Pohjois-Amerikassa ja Australiassa, tai alkuperäisasukkaista, kuten Afrikassa. Kolmas tapa saada työvoimaa tällaisiin siirtokuntiin oli muualta tuotu orjatyövoima.
Kojihappo

| Kojihappo |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  5-hydroksi-2-(hydroksimetyyli)pyran-4-oni
CAS-numero:  501-30-4
PubChem CID:  3840
SMILES:  C1=C(OC=C(C1=O)O)CO
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C6H6O4
Moolimassa:  142,108 g/mol
Sulamispiste:  153,5 °C
Liukoisuus veteen:  Veteen 935 g/l (25 °C)
Kojihappo (C6H6O4) on pyroneihin kuuluva heterosyklinen orgaaninen yhdiste. Sitä tuottavat useat sienet ja sitä käytetään muun muassa kosmetiikkatuotteissa.
Ominaisuudet ja valmistus

Kojihappo on hapan, vaikka se ei sisälläkään karboksyyliryhmää, koska renkaaseen kiinnittynyt hydroksyyliryhmä voi deprotonoitua. Monet sienet, erityisesti Aspergillus-suvun homeet tuottavat yhdistettä aineenvaihduntatuotteenaan glukoosista. Bioteknisesti kojihappoa tuotetaankin tyypillisimmin fermentoinnilla sokereista käyttäen A. oryzae-, A. flavus- tai A. tamarii -kantoja. Glukoosin lähteenä voidaan käyttää esimerkiksi höyrytettyä riisiä.
Käyttö

Kojihappo estää tyrosinaasientsyymin toiminnan, minkä vuoksi sitä on käytetty varsinkin Japanissa ihoa vaalentavissa kosmetiikkatuotteissa. Sen on kuitenkin todettu olevan mahdollisesti yliherkkyyttä aiheuttava yhdiste ja mahdollisesti myös myrkyllinen ja karsinogeeninen. Tyrosinaasin eston vuoksi yhdistettä on toisinaan lisätty myös elintarvikkeisiin estämään tummumista ja antioksidantiksi. Tyrosinaasin ja muiden metallientsyymien estäminen perustuu kojihapon kykyyn kelatoida kuparia ja muita metalli-ioneja.
Aiheesta muualla

DrugBank: 5-Hydroxy-2-(Hydroxymethyl)-4h-Pyran-4-One (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Kojic acid (englanniksi)
ChemBlink: Kojic acid (englanniksi)
Kollaa kestää

Kollaa kestää on talvisodan Kollaan taisteluihin liittyvä sanonta, joka kuvaa suomalaisten tietynlaista periksiantamattomuutta ja yleensä niin sanottua talvisodan henkeä. Suomi hävisi talvisodan, mutta Kollaanjoen rintama Laatokan Karjalassa kesti sodan loppuun asti.
Tarinan mukaan sanonta olisi saanut alkunsa kenraalimajuri Woldemar Hägglundin ja kapteeni Aarne Juutilaisen välisestä keskustelusta sodan alkuvaiheessa joulukuussa 1939. Etulinjassa tarkastusmatkalla ollut armeijakunnan komentaja Hägglund kysyi komppanianpäällikkö Juutilaiselta ”Kestääkö Kollaa?”, mihin Juutilainen vastasi ”Kyllä, herra kenraali. Kyllä kestää, ellei käsketä karkuun juoksemaan.” Sanonta levisi jo sodan aikana Kollaan rintamalla taistelleiden sotilaiden keskuudessa. Toisen tarinan mukaan sodan viimeisinä päivinä kaatunut luutnantti ja entinen olympiamitalisti Martti Uosikkinen olisi kuolettavasti haavoittuneena sanonut viimeisiksi sanoikseen ”Muistakaa, että Kollaa kestää…”
Sanonnan teki laajemmin tunnetuksi Erkki Palolammen Kollaan taisteluista kertova romaani Kollaa kestää, joka ilmestyi vain muutaman kuukauden kuluttua talvisodan päättymisestä kesällä 1940 ja kohosi välittömästi myynti- ja arvostelumenestykseksi. Palolampi oli palvellut Kollaan rintamalla viestintäupseerina.
Muuta

Kontiolahdella entisen Pohjois-Karjalan prikaatin varuskunta-alueen pääsisäänkäynnin edustalla on kuvanveistäjä Kalervo Kallion vuonna 1959 toteuttama, keihäänkärkeä kuvaava patsas, Kollaan vasama, jonka jalustassa lukee: ”Kollaa kesti”.
1970-luvun lopulla toiminut tamperelainen punk-yhtye Kollaa kestää nimettiin sanonnan mukaan. Yhtye tunnetaan parhaiten rauhanlaulustaan ”Jäähyväiset aseille”.
Kollektiiviasuminen

Kimppakämpän olohuone
Kollektiiviasuminen, arkikielessä kimppakämppä, on asumismuoto, jossa samassa asunnossa asuu vähintään neljä henkilöä ilman että he ovat perhe- tai sukulaisuussuhteessa toisiinsa. Kimppakämppä muistuttaa soluasuntoa lukuun ottamatta sitä, että asunnossa asuvista päättävät virallisen tahon sijaan asunnossa jo asuvat tai sinne muuttavat henkilöt. Vaihtoehtoisesti kimppakämpän voi perustaa myös ystävien kanssa. Kimppakämpässä yleensä jokaisella henkilöllä on oma makuuhuone mutta yleiset tilat, kuten olohuone, keittiö ja pesutilat ovat yhteiskäytössä.
Kimppakämppä on yleensä vuokrattu vapailta markkinoilta. Toisaalta kollektiiviasuntoa voi myös hakea opiskelija-asuntosäätiöltä ystävän kanssa yhteen muuttaessa.
Kollektiiviasuminen on suosiossa varsinkin opiskelijoiden ja nuorten aikuisten keskuudessa alhaisten kustannustensa vuoksi ja pienten vuokra-asuntojen pulan takia. Suomessa kimppakämpät eivät ole yhtä yleisiä kuin Keski-Euroopassa.
Aiheesta muualla

Erilaiset asumismuodot Opiskelijoiden asumismuodot selitettynä.
Kimppakämppä.fi Kimppa-asumiseen erikoistunut internet-sivusto.
Kolófonas (Kásos)

| --- | --- |
Muut nimet:  Kolofónas (Κολοφώνας), Kolofónos (Κολόφωνος), Kolófono (Κολόφωνο)
Sijainti:  35°26′18″N, 26°58′7″E, Kásos Kárpathos-Kásos, Etelä-Egean saaret Kreikka
Saariryhmä:  Dodekanesia
Merialue:  Egeanmeri, Välimeri
Pinta-ala:  0,002 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Kolófonas (kreik. Κολόφωνας, myös Kolofónas, Κολοφώνας, Kolofónos, Κολόφωνος, Kolófono, Κολόφωνο) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Dodekanesian saariryhmään ja sijaitsee Kásoksen saaren pohjoispuolella. Saaren pinta-ala on noin 0,002 neliökilometriä ja se on asumaton. Hallinnollisesti Kolófonas kuuluu Kásoksen kuntaan, Kárpathos-Kásoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen.
Kolmijalka

Antiikin kreikkalainen metallinen kolmijalka, Delfoin arkeologinen museo.
Kolmijalka eli tripodi (m.kreik. τρίπους, tripūs tai tripous) on kolmella jalalla tuettu jalusta, pöytä tai istuin. Antiikissa se viittaa erityisesti metalliseen jalustaan, joka kannatteli pronssikattilaa. Kolmijalkoja tehtiin myös keraamisina. Nykyisin kolmijalkoja käytetään muun muassa kameroiden jalustoina.
Antiikin Kreikassa kolmijalka toimi usein lebeksen jalustana. Kolmijalkoja käytettiin myös koristeina, palkintoina ja uhrialttareina. Kolmijalat esiintyvät lahjoina jo Homeroksen Iliaassa ja Odysseiassa. 700-luvulta eaa. lähtien kolmijalkoja annettiin votiivilahjoiksi esimerkiksi Olympiaan. Myöhemmin ne toimivat usein lyyristen kilpailuiden ja näytelmäkilpailuiden palkintoina. Ateenassa kolmijalka oli koregien palkinto voitosta Dionysia-juhlien näytelmäkilpailussa.
Tunnetuimpia kolmijalkoja oli Delfoin kolmijalka, joka liittyi Delfoin oraakkeliin. Sen ennuspapitar Pythia istui kolmijalalla Apollonin temppelissä ennustuksia lausuessaan. Toinen tunnettu kolmijalka oli Delfoin Käärmepylvään huipulla ollut Plataiain kolmijalka, joka juhlisti persialaissodissa saatua voittoa. Koregipalkintoina toimineista kolmijaloista tunnetuin on Lysikrateen muistomerkin katolla ollut kolmijalka.
Minolainen kolmi­jalkainen uhripöytä Akrotírista, 1600-luku eaa.
Keraaminen kolmijalka, n. 850 eaa.
Keraaminen kolmijalka, 700-luku eaa.
Pronssinen kolmijalka Pompejista, 1. vuosisata jaa.?
Nykyaikainen kolmijalka kameran jalustana.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta kolmijalat Wikimedia Commonsissa
Kolmas ruttopandemia

Ruton uhreja Mantšuriassa vuosina 1910–1911
Kolmas ruttopandemia oli paiseruton aiheuttama pandemia, joka riehui maailmalla 1850-luvulta 1900-luvun puoliväliin.
Pandemia alkoi eteläisen Kiinan Yunnanin maakunnassa vuonna 1855. Sieltä se alkoi levitä tina- ja oopiumkauppareittejä pitkin ja saavutti Kunmingin kaupungin vuonna 1866, Tonkininlahden vuonna 1867 ja Guangdongin maakunnan satamakaupungin Beihain vuonna 1882. Tauti levisi Kantoniin vuoteen 1894 mennessä ja sieltä Hongkongiin. Intian Bombayssa tauti alkoi esiintyä vuoteen 1896 mennessä.
1900-luvun taitteessa ruttoa esiintyi jo kaikkien maanosien satamissa. Sitä levittivät uusien höyrylaivojen mukana kulkeneet rotat.
Pandemia jatkui maailmalla vuoteen 1959 saakka. Se aiheutti yhteensä yli 15 miljoonan ihmisen kuoleman, joista suurimman osan Intiassa. Satojatuhansia ihmisiä kuoli myös Kiinassa, Indonesiassa ja Afrikassa. Etelä-Amerikassa kuoli noin 24 000 ja Euroopassa sekä Pohjois-Amerikassa noin 1 000. Australiassa oli vuosina 1900–1925 kaikkiaan 12 ruttoepidemiaa, jotka aiheuttivat 535 kuolemaa. Pandemian myötä rutto levisi kotoperäiseksi uusien alueiden jyrsijäpopulaatioihin, Aasian lisäksi myös Amerikkaan ja Afrikkaan.
Ennen kolmatta ruttopandemiaa ruton aiheuttajaa ei ollut vielä tunnettu. Pandemian aikana vuonna 1894 Alexandre Yersin havaitsi, että tautia aiheuttaa Yersinia pestis -bakteeri, ja vuonna 1898 Paul-Louis Simond tunnisti rotassa asustavan kirpun taudin levittäjäksi.
Nimitys ”kolmas ruttopandemia” johtuu siitä, että aiemmin oli esiintynyt kaksi suurta ruttoa: Justinianuksen rutto sekä Musta surma.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kolmas ruttopandemia Wikimedia Commonsissa