stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Forrestinpihta
Luokittelu > Muunnokset > A. forrestii var. smithii

Abies forrestii var. smithii (syn. A. smithii, A. delavayi var. smithii, Abies georgei var. smithii) on yksi lajin muunnoksista. Muunnoksen versorangat ovat karvaisia. Käpyjen leveät ja kärjestään jyrkästi pitkäksi piikiksi kaventuvat peitinsuomut näkyvät selkeästi käpysuomujen takaa. Muunnosta esiintyy luonnonvaraisena Kiinan Yunannin luoteisosissa.
Levinneisyys

Forrestinpihta kasvaa luonnonvaraisena Kiinan lounaisosissa. Sitä esiintyy Sichuanin maakunnan kaakkoisosissa, Yunnanin maakunnan luoteisosissa ja Tiibetin alueen kaakkoisosissa.
Elinympäristö ja ekologia

Forrestinpihta on korkeiden vuoristoalueiden puu. Lajia esiintyy 2 400 – 4 300 metrin korkeudella merenpinnasta yleisimpänä 3 000 ja 4 000 metrin välillä. Lajin luontaisen esiintymisalueen kylmän ja kostean vuoristoilmaston vuosittainen sadanta vaihtelee 1 000 ja 2 000 millimetrin välillä. Sen kasvupaikkojen maannos on tavallisesti ruskomaata.
Forrestinpihta muodostaa lähellä puurajaa usein yksilajisia metsiköitä. Alempana se kasvaa usein sekametsissä likianginkuusen (Picea likiangensis), kiinanlehtikuusen (Larix potaninii), himalajanhemlokin (Tsuga dumosa) sekä useiden lehtipuiden kuten kuparikoivun (Betula albosinensis), vaahteroiden (Acer) ja pihlajien (Sorbus) kanssa. Metsien kanervakasvivaltaista pensaskerrosta hallitsevat yleensä alppiruusut (Rhododendron).
Uhat ja suojelu

Forrestinpihdan metsiä on kaadettu pitkään erityisesti alavammilta alueilta ja lajin kanta on supistunut joillakin sen esiintymisalueista. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN on luokitellut lajin kokonaisuudessaan elinvoimaiseksi, mutta sen tyyppimuunnoksen Abies forrestii var. forrestii silmälläpidettäväksi.
Merkitys ihmiselle

Forrestinpihtaa on käytetty jonkin verran sahapuuna Kiinassa. Puuta on istutettu puutarhoihin Kiinan ulkopuolella Euroopassa ja Yhdysvalloissa.
Muunnos A. forrestii var. georgei.
Kartanokimalainen

| Kartanokimalainen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
  
 
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Pistiäiset Hymenoptera
Alalahko::  Hoikkatyviset Apocrita
Osalahko::  Myrkkypistäiset Aculeata
Yläheimo::  Mesipistiäismäiset Apoidea
Heimo::  Aitomehiläiset Apidae
Alaheimo::  Apinae
Tribus::  Bombini
Suku::  Kimalaiset Bombus
Alasuku::  (Pyrobombus)
Laji::  hypnorum
Kaksiosainen nimi
 Bombus hypnorum  (Linnaeus, 1758) 
Synonyymit
 Apis hypnorum 
Katso myös
   Kartanokimalainen Wikispeciesissä   Kartanokimalainen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kartanokimalainen (Bombus hypnorum) on kimalaisten sukuun kuuluva mesipistiäislaji. Muista kimalaislajeista poiketen se pesii usein rakennuksissa.
Koko ja ulkonäkö

Kartanokimalainen on musta kimalaislaji, jonka keskiruumin selkäpuoli on kokonaan oranssinruskea ja takaruumin kärki kirkkaanvalkoinen. Ruskeaa väriä on etenkin koiraalla myös takaruumiin tyvessä sekä pään etuosassa. Ruumiin pituus 11–20 mm.
Levinneisyys

Kartanokimalaista tavataan suuressa osassa Eurooppaa. Se puuttuu Välimeren ympäristöstä. Britteinsaarilta laji tavattiin ensimmäisen kerran vuonna 2001 ja on levinnyt siellä hyvin nopeasti ollen paikoitellen jo yleinen. Laji tavattiin Islannista ensimmäisen kerran vuonna 2008 ja sen odotetaan leviävän sielläkin nopeasti. Suomessa se esiintyy koko maassa, mutta harvinaistuu pohjoista kohti.
Elinympäristö ja elintavat

Kun kimalaispesät yleensä ovat maan alla, kartanokimalainen pesii puunkoloihin ja rakennuksiin, mihin sen nimikin monilla kielillä viittaa. Se kelpuuttaa pesäpaikaksi myös linnunpöntöt ja pystyy häätämään sinne jo asettuneen pikkulinnun. Pesän sisäänkäynti on ulkokautta, mutta asuinrakennuksissa sijaitsevista pesistä kimalaisia eksyy usein sisätiloihinkin. Pesät ovat monesti suuria. Yhdessä pesässä saattaa olla jopa 400 työläistä. Laji on kimalaiseksi aggressiivinen ja yhdyskunta puolustaa pesää tarvittaessa kiivaasti. Pesässä loisii joskus kartanoloiskimalaisia.
Lajin ominta ympäristöä ovat niityt ja kedot sekä kaupunkiympäristöt. Lyhyen imukärsänsä vuoksi kartanokimalainen ei pääse käsiksi pitkätorvisten kukkien meteen. Se on kuitenkin monien puutarhakasvien keskeinen pölyttäjä.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Kartanokimalainen (Bombus hypnorum)
Ötökkätieto: Kartanokimalainen (Bombus hypnorum)
Artdatabanken (ruotsiksi)
Artsdatabanken (norjaksi)
UniProt: Bombus hypnorum (Tree bumblebee) (Pyrobombus hypnorum)(englanniksi)
Pherobase: Semiochemicals of Bombus hypnorum, the Tree bumblebee (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q811585  Wikispecies: Bombus hypnorum  BioLib: 70354  BOLD: 21178  CoL: MFL7  EoL: 1065258  EPPO: BOMUHY  EUNIS: 254035  Fauna Europaea: 231880  Fauna Europaea (new): 21ea9148-fef7-408d-9da9-009fd32e6246  GBIF: 1340513  iNaturalist: 61803  ISC: 112744  ITIS: 714926  IUCN: 13340413  NBN: NHMSYS0000875564  NCBI: 30191  Observation.org: 1432  Open Tree of Life: 161183  Laji.fi: MX.204748
Kassandra

Aias raiskaa Kassandran. Kuvitusta attikalaisessa mustakuviotekniikalla koristellussa kyliksissä noin vuodelta 550 eaa.
Kassandra (m.kreik. Κασσάνδρα, lat. Cassandra) oli kreikkalaisessa mytologiassa traaginen hahmo. Hän oli Troijan kuninkaan Priamoksen ja Hekaben tytär, jolle Apollon oli antanut ennustamisen lahjan voittaakseen hänen rakkautensa.
Kassandra kunnioitti orakkelijumalaansa Apollonia, joka halusi tehdä Kassandrasta rakastettunsa. Tämä kuitenkin hylkäsi tarjouksen. Kostoksi Apollon muutti Kassandran profetoimislahjaa lisäehdolla, että tämän ennustuksia ei kukaan uskoisi. Siksi Kassandran ennustuksia Troijan tuhosta ei uskottu. Troijan kukistuttua Kassandra joutui Aiaksen sotasaaliina Agamemnonille. Hänet vietiin Mykeneen, jossa hänet murhattiin.
Myöhemmin ruvettiin nimittämään ”Kassandran huudoiksi” varoituksia, joista ihmiset eivät välitä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kassandra Wikimedia Commonsissa
Kartiokotilo

| Kartiokotilo |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Nilviäiset Mollusca
Luokka::  Kotilot Gastropoda
Alaluokka::  Keuhkokotilot Pulmonata
Lahko::  Maakeuhkokotilot Stylommatophora
Heimo::  Kartiokotilot Euconulidae
Suku::  Euconulus
Laji::  fulvus
Kaksiosainen nimi
 Euconulus fulvus  (Muller, 1774) 
Synonyymit
 Conulus fulvus  Hyalinia fulva 
Katso myös
   Kartiokotilo Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kartiokotilo (Euconulus fulvus) on pieni kotilolaji. Se on yksi Suomen yleisimmistä maakotiloista.
Koko ja ulkonäkö

Kartiokotilon kierteinen kuori on sivuprofiililtaan kartiomainen, väriltään kellanruskea ja 2,8–3,5 mm leveä ja 2,0–2,5 mm korkea. Alapuolelta kuori on samettimaisen himmeä, mutta yläpuolelta kiiltävä. Kierteitä on 5,5. Alapinnalla erottuu hyvin heikkoja kuoren kiertymisestä spiraalimaisesta seuraavia uurteita eikä kuoressa ole napaa. Viimeisen kierteen ulkoreuna ei kaarru pyöreästi, vaan siinä on hieman kulmaa. Kuoren suuaukko on muodoltaan puolikuumainen eikä siinä ole paksuuntunutta huulta tai hammasmaisia ulokkeita. Itse eläin on väriltään harmaa.
Lajin erottaminen läheistä sukua olevasta tummakartiokotilosta (Euconulus praticola) on varsin vaikeaa ja vaatii käytännössä mikroskooppia. Myös keskenkasvuiset siemenkotilot (Vertigo) ovat samannäköisiä, mutta niiden kuoressa on aina napa.
Levinneisyys

Laji on holarktinen eli sen levinneisyys ulottuu Euroopasta Aasian pohjoisosien poikki Pohjois-Amerikkaan. Suomessa se lukeutuu kaikkein yleisimpiin kotilolajeihin ja esiintyy koko maassa Ahvenanmaalta ja etelärannikolta pohjoisimmille tuntureille.
Elinympäristö ja elintavat

Kartiokotilo elää hyvin monenlaisissa ympäristöissä, mutta kulttuuriympäristöissä se ei ole yhtä runsaslukuinen kuin luonnontilaisilla paikoilla. Se suosii etenkin viileää ja kosteaa maaperää, jossa on runsaasti kuollutta puuainesta. Kotilot elävät maassa karikkeen seassa ja puiden tai kivien alla.
Eteläranskalaisten havaintojen mukaan kotilo tuottaa 20–30 munaa, jotka se munii lehtien alle keväällä. Poikaset kuoriutuvat paria viikkoa myöhemmin.
Aiheesta muualla

Kartiokotilo – Euconulus fulvus Suomen Lajitietokeskus. laji.fi
Hive snails (Euconulidae) The Living World of Molluscs (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q3198567  AFD: Euconulus_fulvus  BioLib: 2812  BOLD: 312046  CoL: 3BXGX  EoL: 2566345  EPPO: EWCOFU  EUNIS: 289794  Fauna Europaea: 425742  Fauna Europaea (new): c25c035a-f5fd-454a-9bd2-7b1e630cd088  GBIF: 4304721  iNaturalist: 172099  IRMNG: 11047759  ITIS: 77324  NatureServe: 2.118750  NCBI: 145590  Observation.org: 19926  Open Tree of Life: 462401  WoRMS: 851350  Laji.fi: MX.52740
Aimo Kasurinen

Aimo Alvar Olavi Kasurinen (27. tammikuuta 1928 – 24. helmikuuta 2015) oli suomalainen jalkapalloilija.
Kasurinen edusti lähes koko uransa ajan vuosina Kuopion Pallotovereita. Hän pelasi Pallotovereissa 1945–1953 ja 1956–1962. Vuosina 1954–1955 Kasurinen edusti Kajaanin Palloilijoita ja kaudella 1963 Kuopion Palloseuraa. Kasurinen pelasi valtaosan pelaajaurastaan 1. divisioonassa. Ainoastaan ensimmäinen ja viimeinen hänen pelaamista kausista oli mestaruussarjassa. Noiden kahden kauden aikana hänelle kertyi 18 ottelua.
Kasurinen pelasi maajoukkueessa yhden maaottelun 1953.
Karvoni

| Karvoni |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  2-metyyli-5-prop-1-en-2-yylisykloheks-2-en-1-oni
CAS-numero:  99-49-0
PubChem CID:  7439
SMILES:  CC1=CCC(CC1=O)C(=C)C
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C10H14O
Moolimassa:  150,212 g/mol
Kiehumispiste:  230 °C
Tiheys:  0,961 g/cm3
Liukoisuus veteen:  1,3 g/l (25 °C)
Karvoni (C10H14O) on terpeeneihin kuuluva syklinen ketoni. Karvonia esiintyy lukuisissa kasvien eteerisissä öljyissä. Yhdistettä esiintyy myös kukkien tuoksuissa ja semiokemikaalina eliöiden viestinnässä.
Esiintyminen ja ominaisuudet

Karvoni on optisesti aktiivinen yhdiste, joka esiintyy luonnossa niin puhtaina enantiomeereinä kuin raseemisena seoksena. S(+)-karvoni eli d-karvoni (CAS 2244-16-8) on yksi pääkomponenteista kuminan ja tillin siementen eteerisissä öljyissä. Kuminan eteeriset öljyt koostuvat jopa 50–75 %  karvonista. R(-)-karvoni eli l-karvoni (CAS 6485-40-1) on piparmintun, ja muiden minttujen suvun (Mentha) kasvien, eteerisissä öljyissä vallitseva enantiomeeri, jota on öljyissä 55–75 %. Raseemisena seoksena karvonia esiintyy muun muassa laventelin ja inkivääriruohon öljyissä.
Karvonin isomeerit ovat tyypillinen esimerkki enantiomeerien tuoksujen eroista: S-karvoni muistuttaa tuoksultaan tilliä ja kuminaa, R-karvoni piparminttua. Ihminen aistii R-karvonin tuoksun pienemmistä pitoisuuksista kuin isomeerinsa tuoksun. Isomeerit voidaan muuntaa toisikseen epoksidoinnin pelkistyksen ja hapetuksen avulla. Karvoni on öljymäistä nestettä, joka liukenee vain vähäisissä määrin veteen.
Valmistus ja käyttö

Nykyään karvonia tuotetaan synteettisesti, mutta aikaisemmin isomeereja tuotettiin tislaamalla kumina- tai piparminttuöljyä. S(+)-karvonin synteettisen valmistuksen lähtöaineena on (-)-limoneeni ja R(-)-karvonia tuotetaan (+)-limoneenista. Limoneenin syklohekseenirenkaan kaksoissidos reagoi nitrosyylikloridin kanssa ja muodostaa välituotteena limoneeninitrosokloridia. Tämä muodostaa emäskäsittelyn seurauksena karvonioksiimin, joka reagoi hapon kanssa karvoniksi. Karvonin valmistukseen on kehitetty myös bioteknisiä menetelmiä.
Karvonin enantiomeereistä on R(-)-karvoni tuotetumpi ja käytetympi. Sitä käytetään muun muassa hammastahnoissa ja suuvesissä tuomaan piparmintun makua. Sitä voidaan lisätä aromiksi myös ruokiin ja juomiin. Karvonista voidaan syntetisoida myös muita yhdisteitä, esimerkiksi terpeenejä. Katalyyttinen vedytys johtaa niin ikään aromiaineina käytettäviin karveoliin tai dihydrokarvoniin. Käsiteltäessä yhdistettä vahvoilla hapoilla se isomeroituu karvakroliksi. (-)-Karvoni on yksi pikrotoksiinin synteesin lähtöaineista.
Karvonin on havaittu estävän perunoiden itämistä. Erityisesti tehokas on (+)-enantiomeeri, joka on jopa tehokkaampi kuin tarkoitukseen yleisesti käytetyt profaami (isopropyylifenyylikarbamaatti) ja klooriprofaami (isopropyyli-3-kloorifenyylikarbamaatti). Karvoni estää myös eräiden sienien, homeiden ja hiivojen, kuten Aspergillus niger ja Candida albicans, kasvua.
Aiheesta muualla

PubChem: d-Carvone (englanniksi)
PubChem: (-)-Carvone (englanniksi)
Food Component Database (FooDB): alpha-Carvone (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): (+)-(S)-Carvone (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): (-)-Carvone (englanniksi)
ChemBlink: D(+)-Carvone (englanniksi)
ChemBlink: L(-)-Carvone (englanniksi)
Liber Herbarum II: Karvonia sisältäviä kasveja
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Carvone (englanniksi)
Pherobase: Floral Compound - carvone (englanniksi)
Pherobase: Semiochemical - carvone (englanniksi)
Kasséles

| --- | --- |
Muut nimet:  Kaséles (Κασέλες), Kasélles (Κασέλλες)
Sijainti:  36°45′17″N, 24°34′25″E, Kímolos Mílos, Etelä-Egean saaret Kreikka
Saariryhmä:  Kykladit
Merialue:  Egeanmeri, Välimeri
Pinta-ala:  0,008 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Kasséles (kreik. Κασσέλες, myös Kaséles, Κασέλες, Kasélles, Κασέλλες) on kolmen pienen Kreikan saaren ryhmä, joka kuuluu Kykladien saariryhmään ja jonka saaret sijaitsevat Kímoloksen saaren eteläpuolella Ágios Geórgioksen saaren lounaiskärjen edustalla. Saaret ovat asumattomia. Hallinnollisesti Kassélesin saaret kuuluvat Kímoloksen kuntaan, Míloksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen.
Saaret

Saariryhmän saaret ovat:
|  | Sijainti | Pinta-ala (km²) (n> ) |
| --- | --- | --- |
| 1 | 36°45′17.6″N, 24°34′22.7″E | 0,0034 |
| 2 | 36°45′17.0″N, 24°34′26.4″E | 0,0022 |
| 3 | 36°45′19.4″N, 24°34′26.8″E | 0,0021 |
Kaskö Tidning

Lehden ensimmäisen numeron etusivu.
Kaskö Tidning oli Kaskisissa  ja Närpiössä vuosina 1914–1980 ilmestynyt ruotsinkielinen sanomalehti. Vuosina 1961–1964 sitä julkaistiin kolmena painoksena nimillä Kaskö Tidning, Närpes Tidning ja Övermarks Tidning. Vuonna 1964 lehti muutettiin Närpiöön nimellä Närpes–Övermark–Kaskö Tidning. Vuonna 1968 nimeksi tuli Närpes Tidning.
Ruotsinmieliseksi ja perustuslailliseksi perustettu Kaskö Tidning oli 1920-luvulla jyrkän oikeistolainen, mutta muuttui 1930-luvulla maltillisemmaksi ja vapaamielisemmäksi. Pieni ja ulkoasultaan vanhanaikainen lehti keskittyi vähitellen yhä enemmän paikallisiin asioihin. Vuonna 1980 se yhdistettiin Syd-Österbotteniin.
Kahdesti ja viimeisenä vuotenaan kolmesti viikossa ilmestyneen lehden levikki oli 3 000–5 000 kappaletta.
Päätoimittajina ja vastaavat päätoimittajat

Axel Cederberg (1914–1915)
Artur Jacklin (1915–1916)
J. M. Eriksson (1916–1918)
Artur Jacklin (1918–1924)
Ragnar Björk (1924–1927)
Artur Jacklin (1927–1956)
Olav Jacklin (1956–1972)
Björn Hindström (1972–1980).
Aiheesta muualla

Kaskö Tidning (1914–1920) digitoituna kansalliskirjastossa
Kasvatustiede: Pedagogisen ihmistyön tiede

| Kasvatustiede: Pedagogisen ihmistyön tiede |
| --- | --- |

Kirjailija:  Juha Hämäläinen & Elina Nivala
Genre:  kasvatustiede
Kustantaja:  Unipress
Julkaistu:  2008
Ulkoasu:  nidottu
Sivumäärä:  222
ISBN:  978-951-579-055-2
Sarja: Taskutieto
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Kasvatustiede: Pedagogisen ihmistyön tiede on Juha Hämäläisen ja Elina Nivalan vuonna 2008 ilmestynyt kirja kasvatustieteestä. Teos ei ole varsinainen kasvatustieteen oppikirja vaan se esittelee tekijöidensä käsityksiä kasvatuksesta ja sen tutkimuksesta. Tekijöiden tarkoituksena on muodostaa kirjassa yleiskäsitys kasvatuksesta toimintana ja tutkimuksen kohteena. Kirjassa tarkastellaan kasvatuksen luonnetta ja pyritään jäsentämään kasvatustutkimuksen tavoite tämän perusteella. Kasvatusta tarkastellaan koulukasvatusta laajempana käsitteenä. Tekijät ottavat kantaa kasvatustutkimuksen peruskysymyksiin ja luonteeseen.
Kastrí (Sýros)

| Kastrí> Καστρί.Sijainti |
| --- | --- |
 Kastrí
Koordinaatit:  37°29′27″N, 24°56′02″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Chalandrianí, Áno Sýros, Sýros-Ermoúpoli, Etelä-Egean saaret
Historia
Tyyppi:  asutus
Ajanjakso:  noin 2500–2200 eaa.
Kulttuuri:  kykladinen kulttuuri
Aiheesta muualla
  Kastrí Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kastrí (kreik. Καστρί) on kykladisen kulttuurin aikaisen asutuksen arkeologinen kohde Sýroksen saarella Kreikassa. Se sijaitsee saaren pohjoisosassa noin 800 metriä pohjoiseen Chalandrianín kylästä. Kohteen nimi on nykyaikainen ja tarkoittaa ”Linnaa”.
Kastríssa oli akropolis eli linnavuori, joka oli ympäröity tornein varustetulla linnoitusmuurilla. Asutukseen liittyy hautausmaa, joka sijaitsi lähempänä Chalandrianín kylää, ja johon nimellä ”Chalandrianí” arkeologiassa yleensä viitataan. Sen hautalöytöjen määrä kertoo asutuksen merkittävyydestä. Arkeologinen kohde on yksi Kykladien merkittävimpiä kykladisen kulttuurin ajalta.
Kastrín asutuksesta on saanut nimensä varhaiskykladisten kausien II ja III (EC II–III) vaihteen Kastrín kulttuuri noin ajalla 2500–2200 eaa. Se seurasi varhaisempaa kykladista niin kutsuttua Kéros-Sýros-kulttuuria. Kulttuurin muihin merkittäviin löytöpaikkoihin Kastrín lisäksi kuuluvat muun muassa Lefkantí Euboialla, Markianí Amorgóksella sekä Agía Eiríni Kéalla. Kulttuurin kuuluu muun muassa tinapronssin yleistyminen aikaisemman arsenikkipronssin sijaan.
Kastrín, samoin kuin Chalandrianín, arkeologiset kaivaukset suoritti Chrístos Tsoúntas vuodesta 1892 alkaen.
Kasimir

| Kasimir |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  1. heinäkuuta
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Casimir
Vastineita eri kielissä:  Kazimir, Kazimierz
Nimen alkuperä:  slaavilainen, rauhantekijä
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kasimir on miehen etunimi, josta on käytössä myös kirjoitusasu Casimir. Nimi on slaavilaista alkuperää ja merkitsee rauhantekijää.  Kasimir (Kazimierz) on ollut myös useiden Puolan hallitsijoiden nimi.
Suomessa nimi Kasimir on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu 1900-luvun alusta vuoden 2019 loppuun mennessä 1208 ja Casimir 671 henkilölle.  Suurin osa heistä on syntynyt vuoden 1980 jälkeen. Nimeä ei ole suomenkielisessä kalenterissa, mutta suomenruotsalaisen kalenterin mukaan Kasimirin nimipäivä on 1. heinäkuuta.
Tunnettuja Kasimireja ja Casimireja > Puolan hallitsijoita ja prinssejä

(Kazimierz) on ollut usean Puolan hallitsijan nimi:
Kasimir I (1034–1058), Mieszko II:n poika, yhdisti Puolan
Kasimir II Oikeudenmukainen (1177–1194)
Kasimir III Suuri (1333–1370)
Kasimir IV (1446–1492)
Pyhä Kasimir, Kasimir IV:n poika, Puolan ja Liettuan suojeluspyhimys
Tunnettuja Kasimireja ja Casimireja > Muita

Kasimir Felix von Badeni, puolalais-itävaltalainen kreivi ja valtiomies, Itävallan pääministeri 1895-1897
Kasimir Baltzar, suomalainen näyttelijä
Kasimir Edschmid, oik. Eduard Schmidt, saksalainen kirjailija
Casimir Delavigne, ranskalainen runoilija
Casimir Ehrnrooth, suomalainen kenraaliluutnantti, Bulgarian pääministeri, Suomen ministerivaltiosihteeri
Casimir Ehrnrooth, suomalainen vuorineuvos ja liike-elämän vaikuttaja
Kasimir Fajans, puolalais-yhdysvaltalainen radiokemisti, protaktiniumin löytäjä
Casimir Gnanadickam, intialainen katolinen arkkipiispa ja jesuiitta
Casimir Jürgens, suomalainen jääkiekkoilija
Kasimir Kaskisuo, suomalainen jääkiekkomaalivahti
Casimir von Kothen, suomalainen vapaaherra, kenraaliluutnantti, senaattori ja maaherra
Kasimir Leino, suomalainen kirjailija, sanomalehtimies ja teatterimies
Kasimir Lilius, suomalainen everstiluutnantti, pankinjohtaja ja liikemies
Casimir Lindholm, suomalainen yritysjohtaja
Kazimir Malevitš, ukrainalais-venäläinen kuvataiteilija ja taideteoreetikko
Kasimir Uno Montin, suomalainen tuomari ja Rauman pormestari
Casimir Ninga, tšadilainen jalkapalloilija
Casimir Palmroth, suomalainen virkamies, ministerivaltiosihteerin apulainen
Kasimir Pennanen, suomalainen näyttelijä
Casimir Périer, Ranskan pääministeri
Casimir Pulaski, puolalaissyntyinen yhdysvaltalainen prikaatinkenraali, "Amerikan ratsuväen isä"
Tunnettuja Kasimireja ja Casimireja > Casimir sukunimenä

Hendrik B. G. Casimir, alankomaalainen fyysikko, jonka mukaan on saanut nimensä Casimirin ilmiö
Jean Casimir-Perier (1847–1907), Ranskan presidentti 1894–1895
Kasimovin tataarit

Kasimin tataariperheen isä lastensa kanssa 1800-luvun lopulla.
Kasimovin tataarit (tat. Касыйм татарлары, Qasıym tatarları, kasimin murteella: Käçim tatarları, кәчим татарлары, ven. Касимовские татары, Kasimovskije tatary) ovat Venäjällä Rjazanin alueen Kasimovin kaupungissa ja sen ympäristössä asuva Volgan tataarien alaryhmä. Kasimovin tataarit muodostuivat Qasimin kaanikunnassa lähinnä misäärien ja kazanilaisten sekoituksen tuloksena, mutta heissä on havaittavissa myös muita-, kuten nogaipiirteitä. Vuonna 2002 heitä arvioitiin olevan vajaa tuhat henkeä.
Historia

Ryhmä muodostui Moskovan suuriruhtinaskunnan rajalle 1400-luvulla perustetussa Qasimin kaanikunnassa. Sen asukkaat koostuivat pääsääntöisesti Kazanin kaanikunnasta muuttaneesta tataariylimystöstä, mišääritataareista ja mordvalaisista. 1500-1600-luvuilla seudulle muutti paljon venäläisiä. Asukkaina oli myös nogaitataareja sekä Astrahanin-, Krimin- ja Siperian kaanikuntien väestöä. Kaanikunta muuttui vähitellen läänitykseksi, joka lakkautettiin 1600-luvun lopussa. Tataariylimystö kääntyi ortodokseiksi tai menetti asemansa. 1800-1900 -lukujen taitteessa Kasimovin tataareja muutti elinkeinon perässä Kazanin-, Simbirskin-, Nižni Novgorodin- ja Orenburgin alueille Venäjällä, sekä myös Keski-Aasiaan.
Qasimin kaanikunnassa lopulta paljolti muodostuneet misäärit tunnetaan myös joissain lähteissä "Kasimovin tataareina". Tutkija Salavat Ishakovin mukaan Kasimovin tataarit olivat kuitenkin "etninen siirtymäryhmä Kazanin tataarien ja misääritataarien välillä". Kazanin kaanikunnan valtauksen (1552) jälkeen misäärejä sekottui kazanilaisten kanssa. Qasimin tataareja osallistui Kazanin kaanikunnan valtaukseen sekä Iivana Julman joukkoihin sodissa Ruotsia vastaan.
Kulttuuri

Kasimovin tataarit puhuvat tataarin kielen keskimurretta. Siinä on havaittavissa misääri- ja nogaivaikutusta. Kasimovin tataarien oma nimitys on Käçim tatarları / xalkı. Uskontona on tataarienemmistön tavoin sunnalainen islam.
Kasimovin tataarien perinteisiä elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito ja käsityöt. Myöhemmin he harjoittivat kauppaa ja erilaisia palveluammatteja. 1700-luvulla alkaneen muuttoliikkeen seurauksena seudun tataariväestö väheni 5 800 hengestä vuonna 1719 aina 4 400 henkeen vuonna 1917. Tataarin kirjakieli levisi Kasimovien tataarien keskuuteen, ja he alkoivat pitää itseään Volgan tataareina säilyttäen samalla myös oman ryhmäidentiteettinsä. Tataarinkielinen kulttuuritoiminta lakkautettiin 1930-luvun lopulla ja yhteydet Kazaniin heikkenivät. Nuoriso on siirtynyt käyttämään venäjää, mutta ryhmä on säilyttänyt identiteettinsä ja eräitä kulttuuripiirteitä. Vuonna 2002 heitä arvioitiin olevan vajaa tuhat henkeä.
Tunnettuihin Kasimovin tataaritaustan omaaviin henkilöihin kuuluu ensimmäiseksi tataarilaiseksi naismatemaatikoksi kutsuttu, Sorbonnen yliopistolta valmistunut Neuvostoliiton sankari S. K. Shakulova (1887–1964).
Aiheesta muualla

Sabantuy Kasimovissa
Moskeija ja minareetti Kasimovissa.