stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Erkki Tuomioja
Poliittinen ura > SDP:n puheenjohtajaehdokkaana

Tuomioja on ollut useita kertoja ehdokkaana SDP:n puheenjohtajaksi, ensimmäisen kerran vuonna 1991 jolloin Pertti Paasion seuraajaksi valittiin Ulf Sundqvist. Toisen kerran hän antoi suostumuksensa 2002, jolloin Paavo Lipponen valittiin jälleen puheenjohtajaksi. Kolmannen kerran hän kilpaili vuonna 2005 Eero Heinäluoman kanssa ja sai puoluekokouksessa kannatusta myös liiallista ay-sidonnaisuutta arvostelleilta lipposlaisilta. Vuonna 2008 hän oli neljättä kertaa puheenjohtajaehdokkaana, mutta hävisi ratkaisevan toisen äänestyksen Jutta Urpilaiselle äänin 218–132.
Poliittiset linjanvedot

Tuomioja oli 1960-luvun keskeisiä suomalaisia aktivistivaikuttajia. Hänen erikoisalana olivat kansainväliset ja kasvatusasiat. Tuomioja on toiminut lähes koko aikansa kansanedustajana ulkoasianvaliokunnassa ja on kirjoittanut useita taloudellista yhdentymistä sekä globalisaatiota kriittisesti käsitteleviä kirjoja ja artikkeleita. 1970-luvulla hän vastusti silloista EEC-vapaakauppasopimusta, mutta kannatti Suomen liittymistä Euroopan unioniin ennen kansanäänestystä vuonna 1994. Myöhemmin Tuomioja on todennut EEC-sopimuksen vastustamisen olleen virhe.
Ulkoministerinä Tuomioja on osallistunut aktiivisesti globalisaatiokysymysten käsittelyyn ja ollut globalisaationhallintaa käsittelevän Helsinki-prosessin suomalainen vetäjä.
SDP:ssä Tuomioja on aktiivisesti osallistunut puolueen linjaa ja politiikkaa koskevaan keskusteluun. Hän on puolustanut pohjoismaista laaja-alaista hyvinvointivaltiota ja arvostellut julkisten palvelujen leikkaamiseen tähtäävää liberaalia talouspolitiikkaa. Puolueessa häntä on pidetty sen vasemmistoon kuuluvana. Vuonna 2008 Tuomioja osallistui keskusteluun puolueen ja traditioiden uusimisesta esittämällä, että nuivettuneesta vappumarssiperinteestä voidaan luopua. Tuomioja kertoi myös vastustavansa Vasemmistoliiton ja SDP:n yhdistämistä viitaten Vasemmistoliiton stalinisti-siipeen, joka ei halua SDP:hen ja jota SDP ei halua puolueeseen.
Keväällä 2009 kansanedustaja Tuomioja arvosteli poikkeuksellisen kovin sanoin Italian pääministeri Silvio Berlusconia. Tuomioja kirjoitti blogissaan, ettei Berlusconi ole häpeä vain kotimaalleen Italialle, vaan koko Euroopalle.
Poliittiset linjanvedot > Lähi-itä

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” | “On aika järkyttävää, että jotkut ajavat suhteessa palestiinalaisiin samanlaista politiikkaa, jonka uhreiksi he itse joutuivat 1930-luvulla | ” |
– Tuomiojan kommentti Israelin ja Palestiinan konfliktista Suomen Kuvalehden haastattelussa vuodelta 2002 
Euroopan unionin ulkoasiainneuvostossa, jossa Tuomioja on edustanut Suomea vuosina 2000–2007 ja 2011–2015, on Lähi-itä ollut lähes jokaisen kokouksen asialistalla. Tuomioja on vieraillut kaikissa alueen maissa usein ja tukenut rauhanpyrkimyksiä. Suomen EU-puheenjohtajuus sattui Libanonin sodan aikaan, jolloin Tuomioja toimi aktiivisesti pääasiassa Ranskan tuella aselevon saamiseksi Hizbollahin ja Israelin kesken. Suomen kriisinhallintavaroja lisättiin yllättävän tilanteen myötä, ja Ranskan tapaan Suomi osallistui Etelä-Libanonin vakauttamiseen pääasiassa rakentajapioneerein, koska Israel järjesti Dan Haluzin johdolla strategiseksi katsottavia pommituksia siltoja, tienristeyksiä, viestiyhteyksiä ja vesilaitoksia vastaan.
Tuomiojan Israelin suhteisiin vaikuttanut asia oli kaasutunnistimien vientikielto Israelille vuonna 2002. Israel oli Suomen ulkopoliittisen linjauksen mukaan sotaa käyvä maa, johon ei pidä viedä sotatarvikkeita eikä kaksoiskäyttöön kelpaavia tarvikkeita. Tämän seurauksena Tuomiojan sähköpostiin tuli tuhansittain roskapostia, joiden Tuomioja uskoi olleen peräisin Israelin ulkoministeriöistä. Kauppasuhteet Israelin kanssa olivat muutoin normaalit.
Poliittiset linjanvedot > Yhdysvallat

Tuomioja tunnetaan Yhdysvaltojen politiikan ja Donald Trumpin arvostelijana. Suomen Kuvalehti ja Helsingin Sanomat ovat arvostelleet presidentti Tarja Halosta ja myös Erkki Tuomiojaa ulkoasiainministerinä siitä, että Suomen suhteet Yhdysvaltoihin olisivat viilentyneet. Yhdysvaltain ulkoministeri Condoleezza Ricen kerrottiin vuonna 2006 suuttuneen Tuomiojalle, kun hän Euroopan unionin ulkoministerinä tivasi vastauksia CIA:n vankilennoista ja terroristiepäiltyjen kidutuksista. Tapaamisen kerrotaan päättyneen "kohtuullisen kiivaaseen sananvaihtoon".
Poliittiset linjanvedot > Nato

Toukokuussa 2022 Tuomioja kertoi muuttaneensa kantaansa Nato-myönteiseksi ja äänestävänsä siihen liittymisen puolesta yhteisrintamassa eikä halunnut pitää kiinni periaatteellisesta kannastaan. Hän olisi kuitenkin toivonut tarkasteltavan muitakin vaihtoehtoja. Hän arvostelee mediaa siitä, että se on luonut Nato-myönteistä mielipidettä, "joskus epäasiallisinkin keinoin”.
Kirjallinen tuotanto

Tuomioja sai vuoden 2006 Tieto-Finlandia-palkinnon Hella Wuolijokea käsittelevästä, alun perin englanniksi kirjoittamastaan teoksesta Häivähdys punaista (alkukielellä A Delicate Shade of Pink). Teos on kaksoiselämäkerta Hella Wuolijoesta ja tämän sisaresta Salme Pekkalasta. Tuomiojan aikaisempaan tuotantoon kuuluvat muun muassa elämäkerrat K. H. Wiikistä, Sakari Tuomiojasta ja Pekka Kuusesta sekä Suomen ulkopolitiikkaa käsittelevän kirja Suomen ulkopolitiikka Anno 2004. Vuonna 2010 Tuomiojalta ilmestyi Viron merkkimiehiin kuuluvan Jaan Tõnissonin elämäkerta Jaan Tõnisson ja Viron itsenäisyys.
Tuomioja on myös ahkera verkkojulkaisija, ja hänen kotisivunsa ovat herättäneet useita julkisia keskusteluja.
Yksityiselämä

Erkki Tuomiojan puoliso on vuodesta 1978 ollut toimittaja, taloustieteen kandidaatti Marja-Helena Rajala. Heillä ei ole lapsia. Tuomiojalla on ollut suhde Tarja Halosen kanssa 1970-luvun puolivälissä.
Liikuntaa harrastava Tuomioja joutui jättämään koripallon rannevamman vuoksi. Juoksussa hän on voittanut ikämiesten SM-kisoista hopeaa ja pronssia 3 000 metrin estejuoksussa, jossa hänen ennätyksensä on 10.52,6. Maratonin hän on juossut aikaan 2 tuntia ja 59 minuuttia. Erkki Tuomioja on edustanut Helsingin Jyryä vuodesta 1968 lähtien yleisurheilussalähde?.
Tuomioja on kertonut olevansa ateisti. Vapaa-ajattelijain liitto myönsi Tuomiojalle vuonna 2008 Väinö Voipio -palkinnon. Palkintoperusteiden mukaan Tuomioja edisti sekularismia kyseenalaistaessaan teologian opetuksen yliopistossa sekä herättäessään pohdintaa uskonnon asemasta yhteiskunnassa tuodessaan julkisesti esille ateisminsa. Tuomioja on myös kertonut tunteneensa ulkoministerinä ollessaan huonoa omaatuntoa rauhoitellessaan Muhammad-pilapiirrosjupakan aiheuttamaa kohua.
Vuonna 2017 Tuomioja esiintyi Tiisun musiikkivideolla Suomi on poliisivaltio.
Tunnustukset

Tieto-Finlandia, 2006.
Kunniatohtorin arvo yhteiskuntatieteiden alalta, Turun yliopisto, 2013.
Kunniatohtorin arvo kansainvälisen humanitaarisen oikeuden alalta, University of Palestine, 2013.
Saksan liittotasavallan ansioritarikunnan suuri ansioristi tähden ja olkanauhan kera, 2017.
Vuoden sykkiläinen 2019, SYK:n alumniyhdistys SYKE ry
Teokset

Tahditon rauhanmarssi.  Helsinki:  Weilin+Göös, 1967.
(toim.): Valkoisen vallan Afrikka.  Helsinki:  Tammi, 1969.  (Huutomerkki-sarja)
Öljypeli.  Helsinki:  Tammi, 1970.
Suomi ja EEC.  Jyväskylä:  Gummerus, 1971.  ISBN 951-20-0402-X  Sarja: Sipuli, 8
K. H. Wiik: Itsenäisyysmies ja internationalisti. Elämäkerta vuoteen 1918.  Helsinki:  Tammi, 1979.  ISBN 951-30-4962-0
Vaihtoehdottoman demokratian kritiikki.  Helsingissä:  Otava, 1980.  ISBN 951-1-05837-1
& Jansson, Jan-Magnus: Tulevaisuuden varjossa.  Helsinki:  Tammi, 1981.  ISBN 951-30-5205-2
K. H. Wiik: Puoluesihteeri ja oppositiososialisti. Elämäkerta 1918–1946.  Helsinki:  Tammi, 1982.  ISBN 951-30-5722-4
Sakari Tuomioja, suomalainen sovittelija.  Helsinki:  Tammi, 1986, 3. uudistettu ja täydennetty painos 2007.  ISBN 951-30-6676-2
Helsinki, Suomen pääkaupunki.  (Valokuvat: Veikko Rinne)  Helsinki:  Tammi, 1988.  ISBN 951-30-7160-X
Eurooppalainen Suomi.  Helsinki:  Hanki ja jää, 1989.  ISBN 951-8916-19-5
Europe and the Nordic Fringe.  Helsinki:  Finnish Committee for Europe, 1991.
Suomen rauhanliikkeen tausta ja tulevaisuus.  Kuopio:  Snellman-instituutti, 1991.  ISBN 951-842-102-1  (Snellman-instituutin B-sarja 27)
Kukkaisvallasta Kekkosvaltaan.  Helsinki:  Tammi, 1993.  ISBN 951-31-0273-4
Matkaopas kansanäänestyspaikalle.  Työväen sivistysliitto:  Helsinki, 1994.  ISBN 951-701-392-2
Pekka Kuusi: Alkoholipoliitikko, sosiaalipoliitikko, ihmiskuntapoliitikko.  Helsinki:  Tammi, 1996.  ISBN 951-31-0903-8  (Väitöskirja: Helsingin yliopisto)
Markka vai euro? Tuleeko Suomen liittyä Euroopan talous- ja rahaliittoon?  Helsinki:  Eurooppa-toimikunta, 1997.  ISBN 951-97624-0-X
Millaiseen Eurooppaan?  Helsinki:  Eurooppa-toimikunta, 1998.  ISBN 951-97624-1-8
Suomen ulko- ja turvallisuuspolitiikka anno 2004.  Helsinki:  Tammi, 2004.  ISBN 951-31-3041-X
Häivähdys punaista: Hella Wuolijoki ja hänen sisarensa Salme Pekkala vallankumouksen palveluksessa.  Helsinki:  Tammi, 2006.  ISBN 951-31-3693-0
Jaan Tõnisson ja Viron itsenäisyys.  Helsinki:  Tammi, 2010.  ISBN 978-951-31-5731-9
Siinä syntyy vielä rumihia: Poliittiset päiväkirjat 1991–1994.  (Toimittanut Veli-Pekka Leppänen)  Helsinki:  Tammi, 2014.  ISBN 978-951-31-7555-9
Luulin olevani aika piruileva: Poliittiset päiväkirjat 1995–1997.  (Toimittanut Veli-Pekka Leppänen)  Helsinki:  Tammi, 2016.  ISBN 978-951-31-8751-4
Ei kai eilisestä jäänyt vammoja: Poliittiset päiväkirjat 1998–2000.  (Toimittanut Veli-Pekka Leppänen)  Helsinki:  Tammi, 2018.  ISBN 978-951-31-9852-7
Tunnustan pelänneeni pahinta: Poliittiset päiväkirjat 2001–2002.  (Toimittanut Veli-Pekka Leppänen)  Helsinki:  Tammi, 2019.  ISBN 978-952-04-0722-3
Tulevaisuuden varjossa: Selviääkö ihmiskunta?  Helsinki:  Tammi, 2021.  ISBN 978-952-04-2316-2
Suomi ja Nato: Miksi Suomella pitää olla mahdollisuus hakea Naton jäseneksi ja miksi sitä mahdollisuutta ei nyt kannata käyttää.  Helsinki:  Työväen sivistysliitto, 2022.  ISBN 978-951-701-551-6
Lievää voimakkaampaakin tyrmistystä: Poliittiset päiväkirjat 2003–2004.  (Toimittanut Veli-Pekka Leppänen)  Helsinki:  Siltala, 2022.  ISBN 978-952-388-057-3
Leena Peltonen-Palotie

| Leena Peltonen-Palotie> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 16. kesäkuuta 1952 Helsinki
Kuollut: 11. maaliskuuta 2010 (57 vuotta) Helsinki
Kansalaisuus:  suomalainen
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Oulun yliopisto LL 1976, LKT 1978
Väitöstyön ohjaaja:  Kari Kivirikko
Instituutti:  Oulun yliopisto Helsingin yliopisto Kansanterveyslaitos Rutgers Medical School UCLA (Kalifornian yliopisto) Broad Institute (MIT / Harvard) Sanger-instituutti
Tutkimusalue:  genetiikka, tautigeenit, sairauksien synty
Tunnetut työt:  15 tautiperimään kuuluvan geenin löytäminen
Palkinnot:  Matti Äyräpään palkinto Tieteen akateemikko Stora Fernströmpriset Prix van Gysel Anders Jahre -palkinto Yhdysvaltain kansallinen tiedeakatemia, Foreign Associate Vuoden nainen
Leena Päivi Marketta Peltonen-Palotie (16. kesäkuuta 1952 Helsinki – 11. maaliskuuta 2010 Helsinki) oli suomalainen professori, akateemikko ja yksi maailman johtavista ihmisen geeneihin liittyvän tutkimuksen harjoittajista. Kotimaisten tiedebarometrien mukaan hän oli kansalaisten keskuudessa ehkä kaikkein tunnetuin aikansa suomalaistieteilijöistä. Palotie käytti julkisuutta tehokkaasti hyväkseen kansantajuistaakseen geenitutkimusta ja kannustaakseen nuoria tutkijan uralle.
Palotien tutkimusalue oli ihmisen molekyyligenetiikka, erityisesti tautigeenit ja sairauksien synty. Kansainvälisissä julkaisuissaan hän esiintyi tyttönimellään Leena Peltonen, muissa yhteyksissä nimellä Palotie.
Paulon Säätiön hoidossa on Akateemikko Leena Palotien rahasto.
Koulutus

Palotie valmistui ylioppilaaksi Oulun yhteislyseosta 1971 ja opiskeli lääketiedettä Oulussa. Hänestä piti tulla lastenlääkäri, mutta laboratoriotyö vei voiton. Palotie työskenteli tohtorikoulutettavana Oulun yliopistossa professori Kari Kivirikon kollageenitutkimusyksikössä vuodet 1973–1976 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 24-vuotiaana vuonna 1976. Kaksi vuotta myöhemmin hän väitteli lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi lääketieteellisen biokemian alalta.
Tutkijana ja tutkimuslaitosten johdossa

Vuosina 1978–1980 Palotie oli post-doc-tutkijana sidekudostautien asiantuntijan Darwin Prockopin opissa Rutgers Medical Schoolin biokemian laitoksella New Jerseyssä Yhdysvalloissa. Sen jälkeen 1981–1984 hän toimi Oulun yliopiston solubiologian laitoksen määräaikaisena apulaisprofessorina (solubiologian dosentti 1982) ja vuodet 1985–1986 Suomen Akatemian vanhempana tutkijana Helsingin yliopiston yhdistelmä-DNA-laboratoriossa. Kansanterveyslaitoksessa hän toimi molekyyligenetiikan laboratorion johtajana vuodet 1987–1991 ja molekyylibiologian professorina molekyylibiologian ohjelman johtajana 1991–1994 (Helsingin yliopiston molekyyligenetiikan dosentti 1991). Vuosina 1995–1998 hänellä oli professuuri sekä Kansanterveyslaitoksessa että Helsingin yliopistossa.
Vuosina 1998–2002 hän oli perustamassa Kalifornian yliopisto, UCLA:aan geenitutkimuslaitosta. Palotie palasi Helsinkiin ja toimi vuosina 2002–2003 Helsingin yliopiston ja Kansanterveyslaitoksen lääketieteellisen genetiikan ja molekyylilääketieteen professorina. Vuosina 2002–2006 hän koordinoi EU:n GenomEUtwin -genomitutkimushanketta, jossa selvitettiin geneettis-epidemiologisin keinoin yleisten tautien perinnöllisiä tekijöitä.
Vuonna 2003 Palotie sai Suomen Akatemian akatemiaprofessorin määräaikaisen viran ja jatkoi tutkimustaan Helsingin yliopistossa ja Kansanterveyslaitoksessa Helsingin Biomedicumissa. Palotie oli Biomedicumin molekyylilääketieteen tutkimusohjelman varajohtaja ja toimii tutkimusjohtajana Suomen molekyylilääketieteen instituutissa. Hän veti myös Pohjoismaiden ministerineuvoston tukemaa pohjoismaista geneettisten sairauksien huippuyksikköä NCoEDG:ia, joka pyrkii yhdistämään kaksostutkimuksen sekä epidemiologisen ja molekyyligenetiikan tutkimuksen lisätiedon saamiseksi perimän ja ympäristön vaikutuksesta merkittävien sairauksien syntyyn. Palotie toimi myös vierailevana professorina MIT:n ja Harvardin yliopiston Broad Institutessa vuodesta 2005 lähtien.
Syyskuussa 2007 Palotie siirtyi johtamaan brittiläisen Wellcome Trust -säätiön Sanger-instituutin ihmisgenetiikan tutkimusohjelmaa. Sanger-instituutti on Euroopan johtava genomiikan tutkimuslaitos. Instituuttia rahoittava The Wellcome Trust on puolestaan suurin tutkimusta rahoittava säätiö Englannissa ja toiseksi suurin lääketieteen rahoitusta tukeva säätiö maailmassa. Palotie säilytti uudesta tehtävästään huolimatta osa-aikaisen professuurin Suomessa.
Tutkimustyön tuloksia

Palotie ryhmineen on saanut tunnustusta nimenomaan tautigeenien tutkijana. Hänen tutkimusryhmänsä löysivät 15 suomalaiseen tautiperimään kuuluvaa geenivirhettä. Näihin kuuluvat muun muassa verenpainetauti, skitsofrenia, veren rasvataudit, laktoosi-intoleranssi, käsi- ja nivelrikko sekä multippeliskleroosi. Palotie tutki muun muassa perinnöllistä rasva-aineenvaihdunnan häiriötä nimeltä familiaalinen kombinoitu hyperlipidemia (FKH), jossa potilaat sairastuvat nuorella iällä sepelvaltimotautiin. Palotien tutkimusryhmä osoitti vuonna 1998, että suomalaisissa FKH-suvuissa sairaus kytkeytyi kromosomin 1 pitkän käsivarren (1q21-q23) geeneihin. Myöhemmin, vuonna 2004, Palotie ryhmineen löysi tautiin assosioituvan USF1-geenin, joka koodaa erästä sokeri- ja rasva-aineenvaihduntaa säätelevää transkriptiotekijää.
Palotie selvitti neuronaalisten seroidilipofuskinoosien eli NCL-tautien geneettistä alkuperää, erityisesti tautiryhmän lapsuusiän infantiilia (INCL) ja juveniilia (JNCL) muotoa. INCL osoittautui lysosomaalisen entsyymin puutostaudiksi, jonka suomalaisväestöön rikastunut geenimutaatio (INCLFin) löytyi kromosomista 1. Palotie tutki myös suomalaiseen tautiperimään kuuluvan AGU-taudin eli aspartyyliglukosaminurian geenimutaatioita ja niiden aiheuttamia häiriöitä. Valtaosa suomalaisista tautitapauksista johtuu samasta AGUFin-mutaatiosta, kun taas ulkomaisilla potilailla vaikuttaa olevan omia, yksilöllisiä mutaatioitaan. Palotien ryhmä selvitti taudin aiheuttavan AGA-geenin luentaa ja sen koodaaman proteiinin laskostumista.
MS-taudissa on havaittu neljä tautiin kytkeytyvää geenialuetta, joista tärkein on HLA-lokus kromosomissa 6. Palotien ryhmä paikansi toiseksi tärkeimmän lokuksen kromosomiin 17, jossa PRKCA-geenin tietyt alleelit liittyvät MS-taudin syntyyn ainakin suomalaisissa ja kanadalaisissa perheissä. Palotie tutki myös harvinaista APECED-tautia, toiselta nimeltään tyypin I autoimmuunipolyendokrinopatiaoireyhtymää, joka kuuluu suomalaiseen tautiperimään.  Vuonna 1990 Palotien ryhmä paikansi perinnöllistä sidekidostautia Marfanin oireyhtymää aiheuttavan geenin kromosomin 15 pitkään käsivarteen. Myöhemmin taudin osoitettiin johtuvan mutaatioista fibrilliinia koodaavassa FBN1-geenissä. Palotien ryhmä löysi useita eri FBN1-geenimutaatioita, jotka johtavat taudin erilaisiin vaikeusasteisiin.
Palotie julkaisi yli 400 tieteellistä artikkelia ja noin 70 katsausartikkelia. Hänen artikkeleitaan ovat julkaisseet muun muassa arvostetut lehdet Nature, Nature Genetics, Lancet, New England Journal of Medicine, American Journal of Human Genetics, Human Molecular Genetics ja Science. Palotie ohjasi lisäksi noin 70 väitöskirjatyötä Suomessa ja Yhdysvalloissa.
Tunnustukset

Palotie kutsuttiin sekä Suomalaiseen Tiedeakatemiaan että Academia Europæan jäseneksi. Hän sai lukuisia palkintoja, kuten Matti Äyräpään palkinnon ja Anders Jahre -palkinnon. Hän on Uppsalan (2000) ja Joensuun yliopiston (2004) kunniatohtori. Vuonna 2006 Palotielle myönnettiin ensimmäisenä suomalaisena Prix van Gysel -tiedepalkinto, jonka suuruus on 100 000 euroa. Hänelle myönnettiin myös vuoden 2006 Eric K. Fernströmin säätiön suurpalkinto (Stora Fernströmpriset), jonka suuruus on miljoona Ruotsin kruunua. Vuonna 1994 hänet valittiin Suomessa Vuoden naiseksi. Oulun yliopisto valitsi Palotien vuoden alumniksi 2000.
Yhdysvaltain kansallisen tiedeakatemian lääketieteen instituutti valitsi hänet 2006 ensimmäisenä suomalaisena Foreign Associate -jäsenekseen. Valinta on yksi suurimmista kunnianosoituksista, jonka lääketieteen ja terveydenhuollon alalla voi Yhdysvalloissa saada. Tiede-lehden tiedebarometreissa 2000-luvulla Palotie vakiinnutti asemansa kansalaisten selvästi parhaiten tuntemana suomalaisena tieteenharjoittajana. Vuoden 2007 tiedebarometrissa hän sai ylivoimaisesti eniten mainintoja nykyisten suomalaisten tieteentekijöiden sarjassa.
Palotie nimitettiin Euroopan tiedeneuvoston hallitukseen ensimmäisenä ja vuoteen 2010 mennessä ainoana suomalaisedustajana sekä kansainvälisen HUGO-neuvoston (The Human Genome Organisation) puheenjohtajaksi.
Palotie nimitettiin 29. lokakuuta 2009 tieteen akateemikoksi.
Palotie sai oman postimerkin 8. maaliskuuta 2010, kun Kansainvälisen naistenpäivän kunniaksi julkaistiin postimerkkivihko kuudesta suomalaisesta merkkinaisesta. Oulun yliopisto nimesi lääketieteellisen tiedekunnan Kontinkankaan kampuksen päärakennuksen auditorion Leena Palotien nimikkosaliksi 19. helmikuuta 2013.
Stadin Slangi ry. valitsi Palotien vuoden 2006 Stadin Friiduksi Helsinki-päivänä 12. kesäkuuta 2006.
Koulutus- ja tutkimuspoliittiset näkemykset

Palotien näkemyksiä koulutuspolitiikasta ja tiedepolitiikasta on esitelty näyttävästi julkisuudessa. Pisimpään hän lobbasi huippututkimuksen puolesta, jonka suomalaiseksi menestysreseptiksi hän tarjosi erikoistumista kapeaan alueeseen parhaiten maailmassa. Esimerkiksi geenitutkimuksessa Suomen vahvuusalueina hän piti tautigeenien tutkimusta ja syöpätutkimusta. Vuonna 2004 ehdotetun Suomen geenipankin hän tyrmäsi todeten: "Meidän pitää tehdä sitä, missä olemme kilpailukykyisiä, hyödyntää jo kerättyjä epidemiologisia tietokantoja ja tehostaa niiden analysointia."
Palotie kantoi huolta huippuosaajista ja piti huippuyliopistoa yhtenä oikeansuuntaisena ratkaisuna. Myös yritysten ja yliopistojen yhteistyön olisi tiivistyttävä. Tutkimusrahoitusta jaetaan Palotien mielestä liian tasaisesti tutkintomääräilmoitusten pohjalta, ilman minkäänlaisia laatukriteerejä. Hän esitti vaihtoehdoksi amerikkalaismallista kilpailua tutkimusrahoituksesta.
Palotie oli korkea-asteen lukukausimaksujen kannattaja. Hän ihmetteli, miksi monissa muissa maissa ollaan valmiita panostamaan lasten koulutukseen siinä, missä uuden auton hankintaan. Hänen mukaansa sopiva maksu voisi olla jotain tuhannen euron ja 5 000 euron väliltä. Ulkomaalaisille kaavailtuja lukukausimaksuja hän piti hyvänä asiana ja toivoi niitä harkittavan koko Euroopassa. Maksullisuuden Palotie väitti haastavan yliopistot rakentamaan hyviä ja kansainvälisesti kilpailukykyisiä ohjelmia. Palotie ei pitänyt luokatonta lukiota hyvänä ratkaisuna. Hänestä yhteisöllisyys oli kadonnut sen myötä. PISA-hurmiota hän piti vaarallisena. Tammikuussa 2008 silloinen opetusministeri Sari Sarkomaa otti kantaa Palotien arvosteluun. Hän torjui lukukausimaksut sekä tyrmäsi väitteen luokattoman lukion epäonnistumisesta.
Toukokuussa 2008 antamassaan haastattelussa Palotie kertoi korkeakoulujärjestelmän tuottavan hyvää massaa, minkä PISAkin osoittaa, mutta se ei kannusta riittävästi huippuja. Hän korosti edelleen myös tieteen rahoitusjaon olevan liian tasapäistävää. Viisivuotisen ulkomaanpestinsä Palotie otti vastaan, koska suomalaisen perimän selvitystyöhön ei käyty hänen toiveistaan huolimatta. Palotie toivoi voivansa palata asiaan kuitenkin uuden tehtävänsä kautta.
Yksityiselämä

Peltonen-Palotien aviomies oli vuodesta 1981 tutkija Aarno Palotie. Pari sai kaksi lasta, joista nuorempi on koripallovalmentaja ja -selostaja Kristian Palotie.
Peltonen-Palotie menehtyi 11. maaliskuuta 2010 luusyöpään, joka oli todettu noin kaksi vuotta aikaisemmin.
Julkaisuja > Alkuperäistutkimuksia

J. Vesa et al.: Mutations in the palmitoyl protein thioesterase gene causing infantile neuronal ceroid lipofuscinisis. Nature, 1995, nro 376, s. 584–587.  (englanniksi)
S. Kuokkanen et al.: A putative vulnerability locus to multiple sclerosis maps to 5p14-p12 in a region syntenic to the murine locus Eae2. Nature Genetics, 1996, nro 13, s. 477–480.  (englanniksi)
J. Aaltonen et al.: An autoimmune disease, APECED, caused by mutations in a novel gene featuring two PHD-type zinc-finger domains. Nature Genetics, 1997, nro 17, s. 399–403.  (englanniksi)
S. Kuokkanen et al.: Genomewide scan of multiple sclerosis in Finnish multiplex families. American Journal of Human Genetics, 1997, nro 61, s. 1379–1387.  Artikkelin verkkoversio. (pdf) (englanniksi)
P. Pajukanta et al.: Linkage of familial combined hyperlipidemia to chromosome 1q21-q23. Nature Genetics, 1998, nro 18, s. 369–373.  (englanniksi)
M. Savukoski et al.: CLN5, a novel gene encoding a putative transmembrane protein mutated in the Finnish variant late infantile neuronal ceroid lipofuscinosis (vLINCL). Nature Genetics, 1998, nro 19, s. 286–288.  (englanniksi)
J. Kaukonen et al.: Role of ANT1 in mtDNA maintenance. Science, 2000, nro 289, s. 782–785.  (englanniksi)
N. Enattah, et al.: Identification of a DNA variant associated with adult type hypolactasia. Nature Genetics, 2002, nro 30, s. 233–237.  (englanniksi)
P. Pajukanta et al.: Familial combined hyperlipidemia is associated with upstream transcription factor 1 (USF1). Nature Genetics, 2004, nro 36 (4), s. 371–376.  (englanniksi)
Julkaisuja > Katsausartikkeleita

L. Peltonen et al.: Use of Population Isolates for Mapping Complex Traits. Nature Reviews Genetics, 2000, nro 1, s. 182–191.  (englanniksi)
L. Peltonen & V. A. McKusick: Dissecting human diseases after the human genome project. Science, 2001, nro 291, s. 1224–1229.  (englanniksi)
L. Peltonen et al.: Lessons from studying monogenic disease for common disease. Human Molecular Genetics, 2006, nro 15 Suppl 1, s. R67–74.  Artikkelin verkkoversio. (englanniksi)