stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Annegret Kramp-Karrenbauer

| Annegret Kramp-Karrenbauer |
| --- | --- |
 Annegret Kramp-Karrenbauer vuonna 2018.
Saksan puolustusministeri
 Merkelin IV hallitus 17.7.2019–8.12.2021  
Edeltäjä:  Ursula von der Leyen
Seuraaja:  Christine Lambrecht
Saksan kristillisdemokraattisen unionin 8. puheenjohtaja
 7.12.2018–22.1.2021  
Edeltäjä:  Angela Merkel
Seuraaja:  Armin Laschet
Henkilötiedot
Syntynyt: 9. elokuuta 1962 (ikä 62) Völklingen, Saksan liittotasavalta
Kansalaisuus:  saksalainen
Puoliso:  Helmut Karrenbauer (1984–)
Tiedot
Puolue:  Saksan kristillisdemokraattinen unioni
Tutkinnot:  Saarlandin yliopisto Trierin yliopisto
Uskonto:  katolinen
Annegret Kramp-Karrenbauer (s. 9. elokuuta 1962 Völklingen, Saarland) on saksalainen kristillisdemokraattisen unionin poliitikko ja Saksan puolustusministeri. Hänet valittiin vuonna 2018 Angela Merkelin seuraajaksi kristillisdemokraattisen unionin puheenjohtajana, mutta hän luopui tehtävästä jo 2021. Kramp-Karrenbauer siirtyi vuonna 2018 liittovaltion politiikkaan toimittuaan pitkään Saarlandin osavaltiopolitiikassa. Hän oli osavaltion pääministerinä 2011–2018, ja liittovaltion puolustusministerinä hän aloitti 2019.
Nuoruus, opiskelu ja perhe

Annegret Kramp syntyi Völklingenissä vuonna 1962. Kuusilapsisen perheen isä oli erityiskoulun rehtori ja äiti kotiäiti. Annegret kasvoi Püttlingenissä, jossa hän kävi peruskoulun. Lukion Annegret kävi Völklingenissä.
Kramp liittyi jo lukioaikanaan vuonna 1981 kristillisdemokraattiseen unioniin. Seuraavana vuonna hän aloitti yliopisto-opintonsa ja meni naimisiin kaivosinsinööri Helmut Karrenbauerin kanssa. Heillä on kolme lasta.
Ura > Kaupunginvaltuustosta ammattipoliitikoksi

Kramp-Karrenbauer valittiin ensimmäisen kerran vuonna 1984 Püttlingenin kaupunginvaltuustoon. Hän istui valtuustossa vuoteen 2000 asti ja uudestaan vuodet 2009–2011. Kramp-Karrenbauer valmistui vuonna 1990 maisteriksi politiikan tutkimuksesta ja julkisoikeudesta. Valmistumisensa jälkeen hänestä tuli ammattipoliitikko, kun hänet valittiin Saarlandin CDU:n poliittiseksi suunnittelijaksi.
Kramp-Karrenbauer valittiin marraskuussa 2000 Saarlandin sisäministeriksi Klaus Meiserin seuraajaksi. Hän oli ensimmäinen nainen tehtävässä. Kramp-Karrenbauer toimi sisäministerinä seitsemän vuoden ajan, ja sai vuonna 2004 lisäksi nais- ja perheasiat hoidettavakseen. Saarlandin hallituksessa kierrätettiin syyskuussa 2007 ministereitä, ja Kramp-Karrenbauer sai koulutus-, perhe-, naisasia- ja kulttuuriministerin tehtävät. Marraskuun 2009 vaalien jälkeen Kramp-Karrenbauerista tuli ministeri, jonka vastuulla olivat muun muassa työ-, perhe- ja sosiaaliasiat.
Kramp-Karrenbauer oli noussut 2000-luvun ensimmäisellä vuosikymmenellä Saarlandin suosituimmaksi poliitikoksi, vaikka hän oli sosiaaliasioiden ministerinä vastuussa sosiaaliturvan leikkauksista. Saarlandin pääministeri Peter Müller valitsi Kramp-Karrenbauerin seuraajakseen, ja elokuussa 2011 Kramp-Karrenbauer voitti pienellä erolla sosiaalidemokraattisen puolueen Heiko Maasin.
Ura > Saarlandin pääministerinä

Kramp-Karrenbauer oli ensimmäinen nainen Saarlandin osavaltion johdossa. Hän asetti tärkeimmäksi tehtäväkseen osavaltion itsemääräämisoikeuden säilyttämisen, sillä toukokuussa 2011 osavaltio oli asetettu Stabilitätsratin valvontaan. Kramp-Karrenbauer ilmoitti tammikuussa 2012 uusista osavaltiovaaleista, kun hallituskoalitio kaatui. Monet kritisoivat hänen ratkaisuaan, mutta maaliskuussa pidetyissä vaaleissa CDU ja SPD saivat enemmistön parlamenttiin. Puolueet sopivat hallitusyhteistyöstä, ja Kramp-Karrenbauer valittiin toistamiseen Saarlandin pääministeriksi.
Kramp-Karrenbauer valittiin marraskuussa 2012 uudestaan Saarlandin CDU:n puheenjohtajaksi. Hän sai äänestyksessä peräti 98,2 prosenttia äänistä. Saarlandin osavaltiovaaleissa maaliskuussa 2017 CDU sai 40,7 prosenttia äänistä, kun se oli vuoden 2012 vaaleissa saanut 35,2 prosenttia. Kramp-Karrenbauer sai jatkokauden osavaltion pääministerinä.
Ura > Nousu CDU:n puheenjohtajaksi

Kramp-Karrenbauer vaihtoi vuonna 2018 osavaltiopolitiikan liittovaltiotasolle, kun hänestä tuli helmikuussa CDU:n puoluesihteeri. Angela Merkel ilmoitti lokakuussa luopuvansa CDU:n puheenjohtajuudesta. Kramp-Karrenbauer julkisti pian tämän jälkeen puheenjohtajaehdokkuutensa. Kramp-Karrenbauer sai joulukuussa puheenjohtajavaalien toisella kierroksella 517 ääntä, kun hänen vastaehdokkaansa Friedrich Merz sai 482 ääntä.
Kramp-Karrenbauer luopui puheenjohtajuudesta 2021.
Kramp-Karrenbauerin vaalimainos vuodelta 1994.
Kramp-Karrenbauer allekirjoittamassa vuonna 2018 koalitiosopimusta.
Turun kaupunginkirjaston pääkirjasto

| Turun kaupunginkirjaston pääkirjasto Åbo stadsbiblioteks huvudbibliotek |
| --- | --- |
 Turun kaupunginkirjaston pääkirjaston uusi rakennus Linnankadun ja Kauppiaskadun risteyksessä.
Osoite:  Linnankatu 2, 20100 Turku
Sijainti:  Turku, Suomi
Koordinaatit:  60.45036°N, 22.27085°E
Rakennustyyppi:  yleinen kirjasto
Valmistumisvuosi:  1903 2007
Suunnittelija:  K. A. Wrede JKMM Arkkitehdit
Omistaja:  Turun kaupunki
Käyttäjä:  Turun kaupunginkirjasto
Tyylisuunta:  hollantilainen myöhäisrenessanssi modernistinen arkkitehtuuri
Verkkosivut
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Turun kaupunginkirjaston pääkirjasto (ruots. Åbo stadsbiblioteks huvudbibliotek) on Turun kaupunginkirjaston päätoimipiste, joka sijaitsee Turun keskustassa, VI kaupunginosan alueella. Pääkirjastoon kuuluu saman korttelin alueella kolme eri rakennusta: vanha kirjastorakennus, uusi kirjastorakennus sekä entinen maaherran kansliarakennus. Se on selkeästi käytetyin Turun kaupunginkirjaston toimipiste.
Fredric von Rettigin lahjoittamin varoin rakennettu ja K. A. Wreden suunnittelema vanha kirjastorakennus valmistui vuonna 1903, ja se on siitä lähtien toiminut kaikkia turkulaisia palvelevana kirjastona. Vanhan kirjastorakennuksen viereen valmistui vuonna 2007 arkkitehtitoimisto JKMM:n suunnittelema uusi kirjastorakennus. Rakennuksia yhdistää Linnankadun varrella oleva käytävä, josta on kulku myös entiseen maaherran kansliarakennukseen.
Vanha kirjastorakennus

Pääkirjaston vanha rakennus valmistui vuonna 1903. Sen rakennutti ja luovutti Turun kaupungille kauppaneuvos Fredric von Rettig. Rakennuksen suunnitteli hänen vävynsä K. A. Wrede ja se on pinta-alaltaan noin 2 900 m². Se edustaa hollantilaista myöhäisrenessanssia ja sen esikuvana on ollut Tukholman ritarihuone. Kirjastotalon ensimmäisessä kerroksessa toimi työväestölle tarkoitettu kansankirjasto ja toisessa sivistyneistölle tarkoitettu kaupunginkirjasto. Vuonna 1912 nämä kirjastot yhdistettiin Turun kaupunginkirjastoksi.
Vanhaan kirjastorakennukseen sijoitettiin vuonna 2008 valmistuneen kunnostuksen jälkeen kaunokirjallisuus, taiteet ja musiikki. Rakennus sai nimekseen Taiteiden talo. Vuonna 1818 valmistuneen maaherran kansliarakennuksen purkamista mietittiin uuden kirjaston tieltä, mutta Museovirasto ja ympäristökeskus eivät suostuneet kumoamaan vuoden 1991 suojelupäätöstä.
Turun kirjastotalo oli kolmas Suomessa. Turkua ennen oman kirjastotalonsa olivat ehtineet saada ainoastaan Helsinki ja Rauma.
Uusi kirjastorakennus

Vuonna 2007 Turun kaupunginkirjaston pääkirjaston toiminta laajeni vanhan kirjastotalon viereen rakennettuun uuteen rakennukseen. Uuden kirjastotalon suunnittelusta vastasi Arkkitehtitoimisto JKMM Oy, ja sen pääsuunnittelijana toimi arkkitehti Asmo Jaaksi. Rakennuksen huoneistoala on noin 5 400 m². Pääasiallisena rakennusmateriaalina on betoni, ja kirjasto on saanut vuoden 2007 betonirakennepalkinnon.
Uudessa kirjastorakennuksessa sijaitsevat lasten alue Saaga, nuorten alue Stoori, Studio ja Tieto-osasto.
Uutta kirjastotaloa rakennettaessa noudatettiin nk. prosenttiperiaatetta, jonka mukaan tietty osa rakentamiskustannuksista varattiin kirjastoon tehtäviin taidehankintoihin. Kirjaston yleisötiloihin hankittiin viisi tilausteosta. Teokset olivat Saara Ekströmin Alkukirjain ja Aakkoset, Hans Christian Bergin Visual Vortex - Passage of Events, Hilkka Könösen Vestigia, Ann Sundholmin Hetkinen ja Merja Pitkäsen Esiintymä. Hankitut teokset liitettiin Wäinö Aaltosen museon hallinnoimaan Turun kaupungin taidekokoelmaan.
Café Sirius

Kirjaston rakennuksia yhdistää toisiinsa käytävä, joka kulkee Uutistorin läpi. Uutistorilta on käynti entisessä maaherran kansliarakennuksessa toimivaan Café Siriukseen, jonka yläkerrassa on kokoustiloja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Turun kaupunginkirjaston pääkirjasto Wikimedia Commonsissa
TSTV Retro: Turun uuden pääkirjaston rakentuminen (Turun Sanomien esittelyvideo uuden kaupunginkirjaston rakentamisesta) ts.fi.  2007.
Vanhan kirjastorakennuksen renessanssityylinen julkisivu.
Uuden kirjastorakennuksen sisätiloja.
Ingelsträde

| Ingelsträde |
| --- | --- |

 Ingelsträde
 Koordinaatit: 56°11′10″N, 12°38′00″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Skånen lääni
Maakunta:  Skåne
Kunta:  Höganäs
Väkiluku (2021):  254
Ingelsträde on taajama Höganäsin kunnassa Skånen läänissä samannimisessä historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 305 asukasta vuonna 2021.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ingelsträde Wikimedia Commonsissa
Mjöhult

| Mjöhult |
| --- | --- |
 Mjöhult
 Koordinaatit: 56°10′33″N, 12°40′54″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Skånen lääni
Maakunta:  Skåne
Kunta:  Höganäs
Väkiluku (2021):  305
Mjöhult on taajama Höganäsin kunnassa Skånen läänissä samannimisessä historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 305 asukasta vuonna 2021.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mjöhult Wikimedia Commonsissa
HK Celje

| HK Celje |
| --- | --- |
Kaupunki:   Celje, Slovenia
Kotiareena:  Celje Ice Hall
– kapasiteetti:  1 500
Sarjataso:  AlpsHL
Värit:                
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
HK Celje on slovenialainen jääkiekkojoukkue Celjen kaupungista. Joukkue pelaa monikansallisessa Alps Hockey Leaguessa, johon se liittyi kaudeksi 2023-2024.
Joukkue kaudella 2024–2025

| Maalivahdit> Numero | Maalivahdit>  | Maalivahdit> Pelaaja | Maalivahdit> Hanskakäsi | Maalivahdit> Sopimus | Maalivahdit> Syntymäpaikka | Maalivahdit>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| 41 |  | Aleksanteri Heiskanen | L | 2025 | Helsinki, Suomi |  |
|   |  | Jaka Gajšek |  | 2025 |  |  |
| Puolustajat> Numero | Puolustajat>  | Puolustajat> Pelaaja | Puolustajat> Kätisyys | Puolustajat> Sopimus | Puolustajat> Syntymäpaikka | Puolustajat>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

|   |  | Jakob Bernard | L | 2025 |  |  |
|   |  | Mark Čepon | L | 2024 | Ljubljana, Slovenia |  |
|   |  | Nik Grahut | R | 2025 | Celje, Slovenia |  |
|   |  | Bruno Kuret | L | Juniori | Ljubljana, Slovenia |  |
|   |  | Miha Logar | R | 2025 | Kranj, Slovenia |  |
|   |  | Joonas Sillanpää | L | 2025 | Göteborg, Ruotsi |  |
|   |  | Nik Širovnik | L | 2025 |  |  |
| Hyökkääjät> Numero | Hyökkääjät>  | Hyökkääjät> Pelaaja | Hyökkääjät> Kätisyys | Hyökkääjät> Pelipaikka | Hyökkääjät> Sopimus | Hyökkääjät> Syntymäpaikka |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

|   |  | Maks Bukovec | R | H / P | 2025 | Ljubljana, Slovenia |
|   |  | Ahmet Jakupović | R | KH | 2025 | Jesenice, Slovenia |
|   |  | Alex Kepič | L | H / P | 2024 |  |
|   |  | Rok Kolar | L | H / P | 2024 | Celje, Slovenia |
|   |  | Mikus Mintauskis | L | H | 2025 | Riika, Latvia |
|   |  | Bohdan Panasenko | R | VLH | 2025 | Harkova, Ukraina |
|   |  | Nik Sečen | L | H | Juniori | Ljubljana, Slovenia |
|   |  | Danil Tsarkovskyi | L | H | 2025 | Kiova, Ukraina |
|   |  | Gal Sodja Zalokar |  | H | Juniori |  |
|   |  | Mark Sojer | L | H | 2025 |  |
|   |  | Jure Sotlar | R | LH | 2024 | Ljubljana, Slovenia |
|   |  | Gregor Žeželj | L | H | 2025 | Ljubljana, Slovenia |
Aiheesta muualla

http://www.hk-celje.si/
Wienin taistelu

Wienin taistelu käytiin 15. heinäkuuta–12. syyskuuta 1683 osana suurta Turkin sotaa. Osmanit piirittivät Wieniä kahden kuukauden ajan kunnes sen puolustajien tueksi saapui Puolan kuningas Juhana III Sobieskin johtama avustusarmeija, joka löi osmanien joukot taistelussa 12. syyskuuta. Kyse oli Pyhän liigan taistelusta Osmanien valtakuntaa vastaan. Tästä sai alkunsa Habsburgien dynastian poliittinen hegemonia Keski-Euroopassa.
Tausta

Osmanien valtakunnan ja Habsburgien Itävallan välit ennen suurta Turkin sotaa olivat pitkään olleet melko rauhalliset molempien valtakuntien ollessa sitoutuneina muille rintamille. Habsburgit ottivat osaa kolmikymmenvuotiseen sotaan 1618–1648 ja Osmanit sotivat Venetsiaa vastaan Kreetan omistuksesta vuosina 1645–1669. Köprülü-suurvisiirien Köprülü Mehmed paššan ja tämän pojan Köprulüzade Fazil Ahmed paššan kausilla Osmanit tekivät kuitenkin useita maiden välit tulehduttaneita sotaretkiä, Unkariin vuosina 1660 ja 1663, Kreetalle 1669, sekä Puola-Liettuaan vuonna 1672. Habsburgit vastasivat osmanien vahvistumiseen sovittelevalla politiikalla ja esimerkiksi Vasvárin sopimuksella vuonna 1664 he tunnustivat osmanien uusimmat valloitukset Unkarissa. Osmanit tulkitsivat tämän osoitukseksi Habsburgien heikkoudesta ja näkemys vahvistui, kun keisarin ei onnistunut kukistaa Imre Thökölyn johtamaa unkarilaisten kapinaa vuosina 1681–1683. Thököly perusti osmaneille ystävällismielisen Keski-Unkarin ruhtinaskunnan, jonka naapurimaita olivat osmanien vasallivaltio Transilvanian ruhtinaskunta ja Habsburgien liittolaisvaltio Unkarin kuningaskunta.
Habsburgien osoittama sotilaallinen heikkous sai suurvisiiri Merzifonlu Kara Mustafa paššan kannattamaan sotaa Habsburgeja vastaan ja vuonna 1682 hänen onnistui vakuuttaa myös sulttaani Mehmed IV sotaretken toteuttamisesta. Mehmed lähti armeijoineen Edirnestä huhtikuussa 1683 ja saapui toukokuussa Belgradiin, jossa armeijaan liittyivät janitsaarit, tykkimiehet ja valtaosa Vähä-Aasian ja arabiprovinssin ratsuväestä. Sulttaani päätti jäädä Belgradiin ja suurvisiiri nimitettiin armeijan ylipäälliköksi. Tulevan sotaretken alkuperäiset kohteet olivat Korom ja Győr, mutta joko Székesfehérvárissa 25. kesäkuuta tai lähellä Győriä heinäkuun 1. ja 7. päivän välillä tehtiin päätös sotaretken kohteen vaihtamisesta Wieniin. Suurvisiiri lähti sotilasleiriltään Győristä kohti Wieniä 7. heinäkuuta. Győriä piirittämään jäi Budan kuvernööri, 25 000 turkkilaista ja 10 000 tataarisotilasta. Wieniin 14. heinäkuuta saapunut armeija oli näin kooltaan 90 000 miestä.
Wienin piiritys

Wienin puolustajien johdossa oli kreivi Ernst Rüdiger von Starhemberg, jonka joukkoihin kuului 16 000 miestä. Wienin linnoituksia oli modernisoitu 1670-luvulla. Keisari Leopold oli hoveineen lähtenyt Wienistä Linziin ja Spandauhun ennen piirityksen alkua 7. heinäkuuta. Diplomatian ansiosta Wienin puolustajat saattoivat odottaa apujoukkoja. Diplomatian apuna oli paavi Innocentius XI. Baijeri ja Saksi olivat luvanneet osallistua 10 000 sotilaan voimin johtajinaan Baijerin vaaliruhtinas Maksimilian II Emanuel ja Saksin Juhana Yrjö III. Lisäksi 31. maaliskuuta, eli ennen sulttaanin armeijan lähtöä Edirnestä Krakovassa solmittiin Puolan kanssa "ikuinen hyökkäys- ja puolustusliitto", jonka mukaisesti taisteluun liittyisivät myös puolalaiset.
Wien oli piiritetty 15. heinäkuuta mennessä ja se alkoi tykkitulella, jota kesti seuraavat kaksi kuukautta. Toisin kuin Wienin piirityksessä vuonna 1529, tällä kertaa osmaneilla ei ollut mukanaan raskasta piiritystykistöä. Heillä oli yhteensä 130 kenttätykkiä ja 19 keskikaliiperista kanuunaa. Puolustajilla oli puolestaan 260 kanuunaa ja mörssäriä. Puolustajien ammusvarastot olivat kuitenkin pienet ja he saattoivat ampua takaisin vain harvakseltaan. Osmanit keskittivät hyökkäyksensä Burg- ja Löbl-bastionien väliseen muurinosaan. Juoksuhautojen kautta tehdyt miinahyökkäykset osoittautuivat tykistöä tehokkaammaksi, mutta puolustajien onnistui tehdä vastarynnäkköjä ja korjata muurin vahingot pystyttämällä varustuksia syntyneiden aukkojen taakse. 2. syyskuuta osmanit valtasivat kuitenkin Burg-raveliinin ja 6. syyskuuta räjäytettiin miina Burg-bastionin alapuolella. Puolustajat olivat tähän mennessä menettäneet noin puolet voimistaan ja he kärsivät punataudista ja hupenevista ruokavarannoista. Puolustajat odottivat viimeistä ratkaisevaa hyökkäystä, jota ei kuitenkaan lopulta tullut. Hyökkäyksen sijaan suurvisiiri marssitti joukkonsa voimannäytteenä muurien eteen kuvitellen puolustajien antautuvan.
Avustusarmeijan saapuminen

Wienin avuksi lähetetyt joukot saapuivat 12. syyskuuta Kahlenbergiin luoteesta. Avustusarmeijaan kuului 75 000–80 000 miestä ja 160 kanuunaa. Mukana oli 30 000–40 000 miestä Baijerista, Saksista, Frankenista ja Schwabenista, Lothringenin herttuan johtamat 20 000 keisarillisten joukkojen sotilasta ja viimeisenä saapuivat Juhana III Sobieskin johtamat 20 000 puolalaista. Kehnon tiedustelunsa takia suurvisiiri Kara Mustafa aliarvioi armeijan vahvuuden ja uskoi näiden hyökkäävän 11. syyskuuta. Jättäen suurimman osan janitsaareistaan juoksuhautoihin hän uskoi voivansa murskata vihollisensa ratsuväen rynnäköllä. Kahlenbergin taisteluun osallistui lopulta tataari- ja muut apujoukot mukaan laskettuna 50 000 sotilasta osmanien puolella. Taistelu alkoi aamunkoitossa 12. syyskuuta lähellä Nussbergia hieman Kahlenbergista etelään. Hyökkäyksen ajankohdan väärin arvioineet osmanit olivat valvottaneet joukkojaan koko edellisen yön. Lothringenin herttua ja saksilaiset hyökkäsivät Nussbergissa osmanien etujoukkoja vastaan edeten nopeasti suurvisiirin komentamaa oikeaa siipeä vastaan. Baijerilaiset ja frankenilaiset hyökkäsivät alas rinteitä kauempana lännessä liittyen taisteluun oikeaa siipeä ja keskustaa vastaan. Puolalaiset olivat avustusarmeijan oikealla siivellä ja etenivät muita hitaammin vaikeakulkuisen maaston takia. Noin kello yhden aikaan päivällä he olivat kuitenkin saavuttaneet Dornbachin. Osmanien puolustus luhistui kristittyjen kello kolmen jälkeen aloittamassa yleishyökkäyksessä. Puolan ratsuväki saavutti osmanien leirin lännestä ja osmanien vasen siipi ei kestänyt sen rynnäkköä. Taistelu oli ohi kello kuuteen mennessä henkiin jääneiden osmanien paetessa ja jättäessä leirinsä runsaine sotasaaliineen kristityille.
Seuraukset

Wienin taistelun myötä eurooppalaiset osoittautuivat ensi kertaa täysin osmanien armeijoiden veroisiksi joukkojen ja aseiden sijoittelussa ja huoltoyhteyksien toimivuudessa. Osmanit olivat menettäneet noin 10 000 miestä kaatuneina ja kristityt 2 000. Historioitsijat ovat olleet erimielisiä taistelun lopulta voittoon johtaneesta tekijästä. Saksalaiset historioitsijat ovat painottaneet Lothringenin herttuan ja avustusarmeijan vasemman siiven merkitystä ja puolalaiset ovat luonnollisesti painottaneet omaa "siivekkäiden husaarien" suorittaman ratsuväkirynnäkön merkitystä.
Taistelun hävinneitä osmaneja johtanut suurvisiiri teloitettiin, ja pian tämän jälkeen myös sulttaani Mehmed IV syrjäytettiin. Osmanien sotaretki johti heidän vastaisensa Pyhän liigan muodostamiseen ja Unkarin menetykseen, joka oli ollut Suleiman Suuren tärkeimpiä valloituksia. Osmanit eivät kuitenkaan romahtaneet täysin. He elpyivät 1700-luvun alussa ja Habsburgit saavuttivat sotilaallisten mahdollisuuksien rajansa. Joka tapauksessa suuren Turkin sodan päättänyt Karlowitzin sopimus merkitsi uutta vaihetta osmanien ja Euroopan välisissä suhteissa.
Suurvisiiri Merzifonlu Kara Mustafa pašša.
Puolan ja Osmanien valtakunnan ratsuväki ottavat yhteen Wienissä, Józef Brandtin maalaus vuodelta 1905.
Puolan kuningas Juhana III Sobieski Marcello Bacciarellin maalauksessa vuodelta 1783-1786. Wienin taistelua pidetään yhtenä Puolan sotahistorian suurimmista voitoista.
Rumpenheimin linna

Rumpenheimin linna vuonna 1847.
Rumpenheimin linna (saks. Rumpenheimer Schloss) on Saksan Offenhach am Mainissa sijaitseva, Hessenin vaaliruhtinaille kuulunut linna; yksi linnan omistajista on ollut myös Suomen kuninkaaksi valittu Friedrich Karl. Hänen esi-isänsä prinssi Fredrik testamenttasi linnan suvulleen vuonna 1837 ja toivoi sen pysyvän suvun yhteisenä kokoontumispaikkana. Ensimmäiseen maailmansotaan saakka siellä kokoontui kesäisin kuninkaallisia ja tulevia kuninkaallisia useista kuningashuoneista. Friedrich Karl jatkoi linnan kunnostamista maailmansodan jälkeen, mutta samanlaista suvun kokoontumista ei enää tapahtunut. Linna tuhoutui liittoutuneiden pommituksissa toisessa maailmansodassa, mutta nykyisin sitä on kunnostettu.
Carlos Condit

| Carlos Jose Condit |
| --- | --- |
 Carlos Condit
Henkilötiedot
Syntynyt: 26. huhtikuuta 1984 (ikä 40) Albuquerque, New Mexico, Yhdysvallat
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Vapaaottelija
Lempinimi:  Natural Born Killer (NBK)
Aktiivisena:  2002–
Pituus:  188 cm
Paino:  77 kg
Taistelutyyli:  potkunyrkkeily, nyrkkeily, thainyrkkeily, brasilialainen jujutsu
Seura:  Fit NHB (1999–2008) Arizona Combat Sports (2008–2009) Jackson Wink MMA (2009–2018)
Tilastot
Ottelut:  45
Voitot:  32
– tyrmäyksellä:  15
– luovutuksella:  13
– päätöksellä:  4
Tappiot:  13
– tyrmäyksellä:  1
– luovutuksella:  6
– päätöksellä:  6
Aiheesta muualla
www.carloscondit.me
Carlos Jose Condit (s. 26. huhtikuuta 1984), joka tunnetaan myös lempinimellä Natural Born Killer (NBK), on yhdysvaltalainen vapaaottelija. Hän voitti Ultimate Fighting Championship -promootion tilapäisen välisarjan mestaruuden 4. helmikuuta 2012 ottelussa Nick Diazia vastaan. Condit on myös entinen World Extreme Cagefighting -promootion välisarjan mestari. Vapaaottelusivusto Sherdog listasi Conditin parhaimmillaan maailman toiseksi parhaaksi välisarjan ottelijaksi 2012, tuolloin loukkaantumisen vuoksi tauolla olleen Georges St. Pierren jälkeen ja 10. parhaaksi pound for pound -listallaan.
Aiheesta muualla

Virallinen sivu (Arkistoitu – Internet Archive)
Carlos Condit UFC.comissa
Carlos Condit Sherdog.comissa
WEC:n välisarjan mestarit
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet :  Europeana
Suomen urheilu 1977

Suomen urheilu 1977 käsittelee vuoden 1977 merkittäviä uutisia ja tapahtumia suomalaisessa urheilussa.
Vuoden urheilija

Urheilutoimittajain Liiton Vuoden urheilija -äänestyksessä kymmenen parhaan joukkoon sijoittuivat:
| Sija | Urheilija | Urheilumuoto |
| --- | --- | --- |
| 1. | Pertti Ukkola | Paini |
| 2. | Heikki Mikkola | Moottoripyöräily |
| 3. | Heikki Ikola | Ampumahiihto |
| 4. | Yrjö Vesterinen | Moottoripyöräily |
| 5. | Pertti Karppinen | Soutu |
| 6. | Lea Hilokoski | Keilailu |
| 7. | Reijo Ståhlberg | Yleisurheilu |
| 8. | Juha Mieto | Hiihto |
| 9. | Harry Hannus | Pyöräily |
| 10. | Taito Haara | Voimanosto |
Lähde: 
Naisten listalla kuusi parasta olivat:
| Sija | Urheilija | Urheilumuoto |
| --- | --- | --- |
| 1. | Lea Hilokoski | Keilailu |
| 2. | Paula-Irmeli Halonen | Pikaluistelu |
| 3. | Outi Borgenström | Suunnistus |
| 4. | Sinikka Kukkonen | Hiihtosuunnistus |
| 5. | Sinikka Tyynelä | Yleisurheilu |
| 6. | Hilkka Riihivuori | Hiihto |
Lähde:
Ampumahiihto

Maailmanmestaruuskilpailuissa Heikki Ikola voitti kultaa henkilökohtaisella 20 kilometrillä. Suomen joukkue, jossa kilpailivat Erkki Antila, Raimo Seppänen, Simo Halonen ja Heikki Ikola, saavutti viestissä hopeaa.
Autourheilu

Jyväskylän suurajojen voittajaksi ajoi Kyösti Hämäläinen Ford Escortilla.
Hiihtosuunnistus

Maailmanmestaruuskilpailuissa Suomen naisten viestijoukkue Kaija Halonen, Aila Flöjt ja Sinikka Kukkonen voitti kultaa. Miesten henkilökohtaisessa kilpailussa Pekka Pökälä saavutti hopeaa ja Jorma Karvonen pronssia. Naisten henkilökohtaisessa kilpailussa Sinikka Kukkonen sijoittui pronssille.