stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Huutomerkki (kirjasarja)
Huutomerkki-sarjassa julkaistuja kirjoja > Vuosina 2008–2010 julkaistut kirjat

Seppo Konttinen: Salainen pankkituki (2008)
Heidi Hautala: Venäjä-teesit  (2008)
Benazir Bhutto: Sovinto (2008)
Jyrki Karvinen, Nina Suomalainen: Suomalaisten kovat paikat (2008)
Jaakko Okker: Praha 21.8.1968 (uusintapainos, 2008)
Esko Seppänen: Hullun rahan tauti (2009)
Aleksi Neuvonen, Roope Mokka: Olimme kuluttajia (2009)
Tommi Laitio, Antti Järvi: Saa koskea (2010)
Belgian Grand Prix 2001

|  Belgian Grand Prix 2001  |
| --- | --- |
 14. osakilpailu 17 osakilpailusta kaudella 2001. 
 vaalea osa radasta oli käytössä
Päivämäärä:  2. syyskuuta 2001
Sijainti:  Circuit de Spa-Francorchamps, Spa, Belgia
Ratatyyppi:  Moottorirata
Radan pituus:  6,968 km
Kilpailun pituus:  36 kierrosta, 305,592 km
Sää:   Pilvinen
Paalupaikka
Kuljettaja:   Juan Pablo Montoya   (Williams-BMW)
Paaluaika:  1.52,072
Palkintokoroke
Voittaja:   Michael Schumacher   (Ferrari)
Toinen:   David Coulthard   (Mclaren)
Kolmas:   Giancarlo Fisichella   (Benetton-Renault)
Nopein kierros
Kuljettaja:   Michael Schumacher   (Ferrari)
Kierrosaika:  1.49,758 (kierroksella 3)
Belgian Grand Prix 2001 oli Formula 1 -kauden 14. osakilpailu, joka ajettiin 2. syyskuuta 2001 Spa-Francorchampsin radalla Belgiassa. Kilpailun voitti Ferrarilla ajanut Michael Schumacher, jolle voitto oli jo kauden kahdeksas. Voitto oli Schumacherille uran 52:s ja näin ollen Schumacherista tuli siihen mennessä eniten osakilpailuja voittanut F1-kuljettaja.
Tulokset

| Sija | Nro | Kuljettaja | Talli | Kierrokset | Aika/keskeytys | Lähtöruutu | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | 1 |  Michael Schumacher | Ferrari | 36 | 1.08.05,002 | 3 | 10 |
| 2. | 4 |  David Coulthard | McLaren-Mercedes | 36 | + 10,098 | 9 | 6 |
| 3. | 7 |  Giancarlo Fisichella | Benetton-Renault | 36 | + 27,742 | 8 | 4 |
| 4. | 3 |  Mika Häkkinen | McLaren-Mercedes | 36 | + 36,087 | 7 | 3 |
| 5. | 2 |  Rubens Barrichello | Ferrari | 36 | + 54,521 | 5 | 2 |
| 6. | 12 |  Jean Alesi | Jordan-Honda | 36 | + 59,684 | 13 | 1 |
| 7. | 5 |  Ralf Schumacher | Williams-BMW | 36 | + 59,986 | 2 |   |
| 8. | 10 |  Jacques Villeneuve | BAR-Honda | 36 | + 1.04,970 | 6 |   |
| 9. | 22 |  Heinz-Harald Frentzen | Prost-Acer | 35 | + 1 krs. | 4 |   |
| 10. | 14 |  Jos Verstappen | Arrows-Asiatech | 35 | + 1 krs. | 19 |   |
| 11. | 9 |  Olivier Panis | BAR-Honda | 35 | + 1 krs. | 11 |   |
| 12. | 15 |  Enrique Bernoldi | Arrows-Asiatech | 35 | + 1 krs. | 21 |   |
| 13. | 20 |  Tarso Marques | Minardi-European | 31 | + 5 krs. | 22 |   |
| Kesk. | 11 |  Jarno Trulli | Jordan-Honda | 31 | Moottori | 16 |   |
| Kesk. | 8 |  Jenson Button | Benetton-Renault | 17 | Ulosajo | 15 |   |
| Kesk. | 6 |  Juan Pablo Montoya | Williams-BMW | 1 | Moottori | 1 |   |
| Kesk. | 19 |  Pedro de la Rosa | Jaguar-Cosworth | 1 | Kolari (Heidfeld) | 10 |   |
| Kesk. | 16 |  Nick Heidfeld | Sauber-Petronas | 0 | Kolari (de la Rosa) | 14 |   |
| DNS | 17 |  Kimi Räikkönen | Sauber-Petronas | 0 | Voimansiirto | 12 |   |
| DNS | 18 |  Eddie Irvine | Jaguar-Cosworth | 0 | Kolari (Burti) | 17 |   |
| DNS | 23 |  Luciano Burti | Prost-Acer | 0 | Kolari (Irvine) | 18 |   |
| DNS | 21 |  Fernando Alonso | Minardi-European | 0 | Vaihdelaatikko | 20 |   |
Muuta

Paalupaikka: Juan Pablo Montoya – 1.52,072
Nopein kierros: Michael Schumacher – 1.49,758 (kierroksella 3)
Ensimmäinen lähtö uusittiin, jonka seurauksena kierrosmäärää vähennettiin yhdellä.
Kilpailu keskeytettiin viiden ajetun kierroksen jälkeen Luciano Burtin onnettomuuden takia ja kierrosmäärää vähennettiin alkuperäisestä viidellä.
Fernando Alonso, Eddie Irvine, Luciano Burti ja Kimi Räikkönen keskeyttivät ensimmäisessä lähdössä.
Giancarlo Fisichella ajoi koko kisan läpi samoilla eturenkailla.
Benetton-tallin viimeinen palkintopallisija.
Luciano Burtin uran viimeinen kilpailu.
Renault-moottorin 300. kilpailu.
Jean Alesin ainoa piste Jordanilla ja samalla uran viimeinen piste.
Tarso Marquesin uran viimeinen kilpailu.
Beat-sukupolvi

Beat-runoilija Allen Ginsberg (vas.) seurassaan Timothy Leary ja John C. Lilly.
Beat-sukupolvi oli Yhdysvalloissa, erityisesti New Yorkissa ja San Franciscossa, 1950- ja 1960-luvulla vaikuttanut kirjailijoiden ja runoilijoiden liike.
Beat-sukupolven varhaisia johtajia ja edustajia olivat Jack Kerouac, Allen Ginsberg, William S. Burroughs, Lawrence Ferlinghetti ja Gary Snyder. Heissä henkilöityi uudenlainen tapa käyttäytyä ja elää, jonka ryhmän muutkin jäsenet pian omaksuivat. Beat-liikkeeseen kuului muun muassa sovinnaisuuden torjuminen, protesti, runouden vapauttaminen akateemisesta arvokkuudesta ja "takaisin kaduille" sekä kiinnostus erilaisiin tapoihin puhdistautua ja vapautua henkisesti, kuten huumeet, jazz, seksi ja zenbuddhalaisuus.
Beat-runoilijat ja kirjailijat, esimerkiksi Ginsberg ja Kerouac, kannattivat välittömyyden vaikutelman antavaa vapaata ja epämuodollista tekstin sommittelua, johon eivät kuulu suunnittelu ja tekstin muokkaaminen. Kaikki kirjailijat nousivat yhdenmukaista ja materialistista kulttuuria vastaan. Heille keskeistä oli avoimuus, spontaanius ja yksilöllisen kokemuksen keskeisyys.
Pääosa beat-kirjallisuudesta ja -runoudesta on omaelämäkerrallista kirjallisuutta, jossa konservatiivisen yhteiskunnan marginaaliin kuuluvaksi itsensä kokeva kirjailija tukeutuu suoraan henkilökohtaiseen kokemukseensa. Osoittamalla, että "yksityinen on julkista", beat-kirjailijat pyrkivät murtautumaan yhteiskunnan tekopyhyyden läpi.
Historia > Alkuvaiheet

Suuntauksen alkupisteenä pidetään Kerouacin, Burroughsin ja Ginsbergin tapaamista 1940-luvun puolivälissä. Beat-kirjailijoita yhdisti samanlainen ymmärrys elämästä – havaintojen, arviointien, tunteiden ja pyrkimysten mutkikas verkko. He jakoivat historiallisen ja poliittisen kokemuksen toisen maailmansodan loppuvaiheista ja Hiroshiman atomipommituksesta alkaneesta suuresta muutoksesta, johon kuului kylmän sodan alku ja kommunistivainot Yhdysvalloissa. Varhaiset beat-kirjailijat nostivat esikuvikseen edellisen sukupolven kirjallisesta kaanonistaan torjumat Arthur Rimbaudin, Dylan Thomasin ja Kenneth Rexrothin sekä bop-muusikot Charlie Parkerin ja Dizzy Gillespien.
Beat-sukupolven itsemäärittelyssä oleellista oli termin beat löytyminen. Sanaa olivat käyttäneet toisen maailmansodan jälkeen etupäässä jazzmuusikot ja katupojat slangissaan, jossa se merkitsi ’kelkasta pudonnutta’, ’köyhää’ ja ’uupunutta’. Newyorkilainen Herbert Huncke opetti sanan kirjailija William S. Burroughsille, joka vuorostaan opetti sen Columbia Collegen ensimmäisen vuosikurssin opiskelijalle Allen Ginsbergille ja hänen ystävälleen, collegen keskeyttäneelle Jack Kerouacille. Kerouac kiinnostui sanasta ja näki sillä syvemmän henkisen merkityksen kuin katuslangissa käytetty merkitys oli. Sanan lainasi Kerouacilta John Clellon Holmes, joka Kerouacilta lainaamaansa ilmaisua käyttäen ensimmäisenä kutsui The New York Times Magazinessa vuonna 1952 beat-sukupolveksi konservatiivista Amerikkaa vieroksunutta taiteilija- ja elämäntaiteilijajoukkoa.
Ginsberg ja hänen opiskelutoverinsa Lucien Carr kehittelivät collegessaan taiteelle ”uutta visiota” ja filosofiaa, jossa maailma yritettiin nähdä uudessa valossa, antaa sille merkitystä ja löytää pätevät arvot. Tämä oli tarkoitus toteuttaa kirjallisuuden kautta, minkä Ginsberg ja Kerouac myöhemmin tekivätkin.
Ensimmäinen tunnettu beat-tyylinen teos on William S. Burroughsin ja Jack Kerouacin vuonna 1945 kirjoittama Ja virtahevot kiehuivat altaissaan. Se tosin julkaistiin ensimmäisen kerran vasta 2008.
Kerouacin esikoisromaani The Town and the City valmistui vuonna 1948. Kirjailijatoveri John Clellon Holmes pyysi marraskuussa 1948 Kerouacia luonnehtimaan tarinoidensa välittämää uutta asennetta muutamalla lauseella, ja vastauksessaan Kerouac kutsui ryhmäänsä ensi kertaa beat-sukupolveksi. Holmes käytti nimitystä kirjassaan Go (1952) ja marraskuussa 1952 artikkelissaan The New York Timesissa, jonka kautta se levisi yleiseen tietoisuuteen. Holmes luonnehti beat-sukupolvea meneillään olevaksi kulttuuriseksi vallankumoukseksi, jota suorittaa toisen maailmansodan jälkeinen ja kylmän sodan aikainen, erkaantunut sukupolvi, joka ei ole löytänyt henkisiä arvoja joita se voisi kunnioittaa. Holmes ei kuitenkaan vielä puhunut ”beat-kirjailijoista”.
Historia > Hiipuminen hippiyteen

1960-luvun aikana beatnikkien tilalle vastakulttuurin edustajina nousivat hipit, ja beat-sukupolven aika oli vuosikymmenen lopulla jo ohi. Jotkut liikkeen jäsenistä, kuten Ginsberg ja Snyder, jatkoivat uraansa liikkeen hiipumisenkin jälkeen ja menestyivät edelleen. San Franciscossa toimii edelleen Lawrence Ferlinghettin vuonna 1953 perustama kirjakauppa City Lights Bookstore, jolla oli ja on yhä edelleen tärkeä asema beat-kirjallisuuden julkaisijana.
Suomalaisia beatrunoilijoita

Pekka Kejosta on kutsuttu suomalaisen beat-kirjallisuuden isäksi. Muita suomalaisia beatrunoilijoita ovat olleet Jarkko Laine ja Markku Into. Beat-runouden suomentajana ansioitui erityisesti Anselm Hollo.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Beat-sukupolvi Wikimedia Commonsissa
Beat-legendat Allen Ginsberg ja William S. Burroughs Suomessa. Ylen Elävä arkisto
Beat Saber

| Beat Saber |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Beat Games
Julkaisija:  Beat Games
Jakelija:  Humble Store, Steam, PlayStation Store ja Meta Store
Pelimoottori:  Unity
Julkaistu:  Windows 1. toukokuuta 2018 (ennakkojulkaisu) PlayStation 4 20. marraskuuta 2018
Lajityyppi:  musiikkipeli
Pelimuoto:  yksinpeli
Ikäluokitus:  ESRB: Kaikenikäisille 
Alusta:  PlayStation 4, Windows
Jakelumuoto:  Digitaalinen jakelu
Oheislaite:  HTC Vive, PlayStation VR, Oculus Rift, Windows Mixed Reality
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK  : 
Beat Saber on Beat Gamesin kehittämä ja julkaisema rytmipeli. Peli on julkaistu ennakkojulkaisuna vuonna 2018 Windowsille ja seuraavana vuonna PlayStation 4:lle. Pelin pelaamiseen käytetään virtuaalitodellisuuslaseja, joista tuettuja ovat HTC Vive, Oculus Rift, PlayStation VR, ja Windows Mixed Reality.
Peliä voi pelata Linuxilla käyttäen Valven yhteensopivuustyökalu Protonia.
Pelaaminen

Peli on rytmipeli, jossa pelaaja lyö yleensä musiikin rytmissä eteensä tulevia palikoita kahdella Star Wars-universumin kaltaisella valomiekalla. Peli sisältää monia kappaleita, jotka on jaoteltu viiteen eri vaikeustasoon. Jokainen kappale koostuu etukäteen valmistetusta kartasta ("mapista"), joissa 4x3 ruudukkoon asetellut palikat kiitävät kohti pelaajaa, joka lyö palikoita musiikin tahdissa. Pelaaja käyttää VR-liikeohjaimia kahtena valosapelina, joilla tämä tuhoaa eteensä tulevat palikat. Jokainen palikka on joko punainen tai sininen osoittaakseen kumpaa valomiekkaa tulee käyttää sen tuhoamiseen (punainen on vasen ja sininen oikea). Palikassa voi olla myös nuoli indikoidakseen mistä kahdeksasta eri suunnasta palikkaa tulee lyödä. Palikan jossa on piste nuolen sijaan voi tuhota mistä suunnasta tahansa. Kun palikkaa huitaisee miekalla, se tuhoutuu ja pelaajalle annetaan pisteitä perustuen huitaisun pituuteen, tulokulmaan ja osumatarkkuuteen. Jollei palikkaan osu, se laskee pelaajan elämäpisteitä. Kun nämä elämäpisteet laskevat nollaan, laulu pysähtyy ja pelaaja joutuu joko aloittamaan alusta tai valitsemaan toisen laulun. Elämäpisteet nousevat, kun palikoihin osutaan. Tämän lisäksi karttoihin on asetettu miinoja, joiden lyöminen vähentää elämäpisteitä, ja lähestyviä seiniä, jotka vähentävät elämänpisteitä pelaajan pään osuessa seinään. Näiden väistäminen ei nosta pisteitä eikä elämäpisteitä
Pelin ennakkojulkaisuversiossa on yksinpeli- ja ryhmätila, jossa on tulostaulu.
Julkaisu

Peli julkaistiin samanaikaisesti Steamissa ennakkojulkaisuna ja Oculus Storessa 1. maaliskuuta 2018 sisältäen kaksi pelitilaa (yksinpeli ja ryhmätila) ja kymmenen kappaletta.
Muokkausohjelma, joka mahdollistaisi omien kappaleittensa ja tasojen tekemisen paljastettiin olevan tulossa, mutta myöhemmin sitä lykättiin määrättömäksi ajaksi. 25. kesäkuuta 2018 kehittäjät paljastivat moninpelitilan olevan tulossa.
Beat Saber julkaistiin PlayStation 4:lle 20. marraskuuta 2018.lähde? Peli käyttää PlayStation VR -laitetta ja kahta PS-liikeohjainta. Tässä versiossa on myös tila, jossa on vain yksi valomiekka tavanomaisen kahden sijaan.
2. maaliskuuta 2019, juhlistaakseen pelin yksivuotissyntymäpäivää, pelin prototyyppiversio – Beat Saber Origins  – kolmen vuoden takaa julkaistiin saataville.
Julkaisu > Kappalevalikoiman laajentuminen

Marraskuussa 2019 Beat Games julkaisi maksullisen lisäosan peliin, nimeltään "Monstercat Music Pack Vol. 1", joka sisältää kymmenen levy-yhtiö ja mediaverkosto Monstercatin kappaletta. Kuukausi tämän jälkeen meeminä tunnetuksi tullut "Crab Rave" lisättiin peliin ilmaisena päivityksenä.
Vastaanotto

Ennakkojulkaisun aikana Beat Saber on saanut ylivoimaisesti positiivisia arvioita, ja siitä tuli Steamin parhaat arvostelut saanut peli alle viikko ennakkojulkaisunsa jälkeen. Maaliskuuhun 2019 mennessä peli oli myynyt yli miljoona kappaletta.
Vastaanotto > Palkinnot ja ehdokkuudet

| Vuosi | Palkintotilaisuus | Kategoria | Tulos | Lähde |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2018 | The Game Awards 2018 | Paras VR/AR-peli | Ehdokkuus |  |
| 2018 | Gamers' Choice Awards | Fanien mieluisin VR-peli | Voitto |  |
| 2019 | New York Game Awards | Coney Island Dreamlandin palkinto parhaasta virtuaalitodellisuuspelistä | Ehdokkuus |  |
| 2019 | D.I.C.E. Awards | Immersiivisen todellisuuden tekninen saavutus | Ehdokkuus |  |
| 2019 | D.I.C.E. Awards | Vuoden immersiivisen todellisuus -peli | Voitto |  |
| 2019 | National Academy of Video Game Trade Reviewers Awards | Peli-, musiikki- tai esityspohjainen | Voitto |  |
| 2019 | National Academy of Video Game Trade Reviewers Awards | Äänen miksaus virtuaalitodellisuudessa | Voitto |  |
| 2019 | SXSW Gaming Awards | Täydellisyys pelikokemuksen saralla | Ehdokkuus |  |
| 2019 | SXSW Gaming Awards | Lupaavin älyllinen ominaisuus | Voitto |  |
| 2019 | SXSW Gaming Awards | Vuoden trendaavin peli | Ehdokkuus |  |
| 2019 | SXSW Gaming Awards | Vuoden VR-peli | Voitto |  |
| 2019 | Game Developers Choice Awards | Paras VR/AR-peli | Voitto |  |
| 2019 | Game Developers Choice Awards | Yleisön palkitsema | Voitto |  |
| 2019 | 15th British Academy Games Awards | Debyyttipeli | Ehdokkuus |  |
| 2019 | Czech Game of the Year Awards | Kehittäjien pääpalkinto | Voitto |  |
| 2019 | Czech Game of the Year Awards | Pelijournalistien palkinto | Voitto |  |
| 2019 | Czech Game of the Year Awards | Tubettajien palkinto | Ehdokkuus |  |
| 2019 | Czech Game of the Year Awards | Audiovisuaalinen toteutus | Ehdokkuus |  |
| 2019 | Czech Game of the Year Awards | Paras pelin suunnittelu | Ehdokkuus |  |
| 2019 | Czech Game of the Year Awards | Paras teknologinen ratkaisu | Ehdokkuus |  |
Käännös suomeksi
Silvia Pinal

Silvia Pinal suunnilleen vuonna 1955.
Silvia Pinal Hidalgo (12. syyskuuta 1931 – 28. marraskuuta 2024) oli meksikolainen näyttelijä, joka esiintyi useissa Luis Buñuelin elokuvissa, kuten Viridianassa (1961) ja El ángel exterminadorissa (1962). Hän näytteli myös telenoveloissa ja loi toissijaisen uran politiikassa.
Day Tripper

| ”Day Tripper” The Beatles |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 A-puoli: ”We Can Work It Out”
 Äänitetty : 16. lokakuuta 1965 Abbey Road Studios, Lontoo
 Julkaistu:  3. joulukuuta 1965    6. joulukuuta 1965
 Formaatti: 7″-single, CD
 Tekijä(t): John Lennon, Paul McCartney
 Tuottaja(t): George Martin
 Tyylilaji: rock
 Kesto: 02.46
 Levy-yhtiö:  Parlophone    Capitol
Listasijoitukset
  Iso-Britannia – 1.    Yhdysvallat – 5. (Billboard) Kts. lisää listasijoituksia
The Beatlesin muut singlet
| ”Help!”   1965  ”Yesterday” (USA) 1965 | ”Day Tripper” 1965 | ”Paperback Writer”   1966  ”Nowhere Man” (USA) 1966 |
Day Tripper on brittiläisen The Beatles -yhtyeen vuonna 1965 julkaistu kappale, jonka kirjoittivat yhteistyössä John Lennon ja Paul McCartney, joka myös laulaa sen. ”Day Tripper” julkaistiin myös kahden A-puolen singlenä yhdessä kappaleen ”We Can Work It Out” kanssa ollen ensimmäinen kyseisen mallinen single rockhistoriassa. Singlen ilmestymisen on katsottu aloittaneen yhtyeen ”keskivaiheen”.
Laulun sanoituksesta on useita teorioita. John Lennon kertoi myöhemmin, että kappale kertoo ”viikonloppuhipeistä” – sellaisista, jotka käyttävät huumeita vain viikonloppuisin.
Kappale oli ensimmäinen, joka julkaistiin Rubber Soul -albumin sessioista, vaikkakaan se ei ilmestynyt kyseisellä levyllä. ”Day Tripper” nousi listaykköseksi Britanniassa viiden viikon ajaksi. Yhdysvalloissa sijoitus oli viides.
Laulun synty ja sanoitus

”Day Tripper” perustui John Lennonin tekemään kitarariffiin ja melodiahahmotelmaan. Riffiin oli antanut inspiraation ilmeisesti Bobby Parkerin kappale ”Watch Your Step”. Lennon ja Paul McCartney viimeistelivät laulun nopeasti Lennonin Kenwoodin asunnossa Weybridgessa Surreyssa, sillä yhtye tarvitsi uuden singlenä julkaistavan kappaleen. Kiirehtimisen takia Lennon ilmaisi myöhemmissä haastatteluissa tyytymättömyytensä kappaleeseen. Sen sijaan kriitikot ja yhtyeen fanit arvostavat yleisesti sitä.
»”Day Tripper” kirjoitettiin täydellisen paineen alla, perustuen vanhaan folklauluun, jonka olin kirjoittanut noin kuukautta aiemmin. Se oli hyvin vaikeaa, ja siltä se (kappale) kuulostaa. Siinä ei ollut varsinaista viestiä. Se oli huumelaulu. Tavallaan se oli päivämatkustaja (engl. day tripper) – minä vain pidin sanasta.» 
(John Lennon)
Termillä day trip tarkoitetaan brittiläisessä slangissa lyhyttä lomaa. Laulun sanoitus on herättänyt kiivasta keskustelua yhtyeen fanien keskuudessa, ja jotkut ovat epäilleet sen liittyvän LSD:hen. Tenho Immosen kirjoittaman The Beatles – Suuri historia -kirjan mukaan kappaleen teksti oli hyökkäys ”viikonloppuhippejä” kohtaan. Sillä viitattiin viikonloppuisin toimistotöidensä välisinä aikoina kukkapaitoihin ja otsapantoihin pukeutuneisiin henkilöihin, jotka kuuntelivat happorockia ja käyttivät LSD:tä. Kirjan mukaan tekstin kirjoittaja Lennon halusi siten kuvata kasvavaa huumekulttuuria. Paul McCartney on puolestaan sanonut, että kappale kertoi huumeista. John Lennon ja kitaristi George Harrison olivat molemmat ehtineet kokeilla LSD:tä ensi kerran vuonna 1965, vaikka heidän käyttönsä saavutti huippunsa vasta vuonna 1967.
Tiedetään myös, että rivi She’s a big teaser (suom. Hän on iso kiusaaja) oli vain sensuroitu versio sen alkuperäisestä muodosta She’s a prick teaser (suom. Hän on kullinhärnääjä), sillä Lennon tiesi, ettei sitä hyväksyttäisi radioon. Termi prick teaser viittasi naisiin, jotka tarkoituksella kiihottivat miehiä ilman aikomusta harrastaa seksiä. Tähän viittaa myös laulun seuraava rivi She only took me half the way there (suom. Hän vei minut vain puolimatkaan asti).
Nauhoitus

”Day Tripper” äänitettiin Rubber Soul -albumin sessioissa Abbey Road Studiosin kakkosstudiossa kahdessa erillisessä sessiossa lauantaina 16. lokakuuta 1965. Ensimmäinen pidettiin kello 14.30–17 välisenä aikana, ja sen tuloksena saatiin nauhalle kaikkiaan kolme ottoa kappaleesta. Niistä vain viimeinen oli kokonainen. Äänitettiin myös kaksi pohjaraitaa, joista ensimmäinen sisälsi bassokitaran ja rummut, ja toinen Lennonin ja George Harrisonin sähkökitarat. Vaikka nämä osuudet nauhoitettiin neliraitatekniikan mukaisesti erillisille raidoille, äänitettiin ne studiossa samanaikaisesti.
Toinen sessio alkoi samana päivänä kello ja 17 ja se jatkui aina puoleenyöhön asti. Sen aikana McCartney, Lennon ja Harrison lauloivat vokaaliraitansa, minkä lisäksi mukaan lisättiin rumpali Ringo Starrin soittama tamburiini sekä ylimääräisiä Lennonin ja Harrisonin kitaraosuuksia. Kun kappaleen nauhoitus oli päättynyt, äänitettiin pohjaraita George Harrisonin kirjoittamaan kappaleeseen ”If I Needed Someone”.
Nauhoitus > Kokoonpano

Paul McCartney – laulu, bassokitara (Höfner 500/1)
John Lennon – rytmi- ja soolokitara (Rickenbacker 325), taustalaulu
George Harrison – soolokitara (Gibson ES-345), taustalaulu
Ringo Starr – rummut (Ludvig), tamburiini
Norman Smith – äänittäjä
George Martin – tuottaja
Nauhoitus > Miksaus

Tuottaja George Martin suoritti kappaleen ensimmäisen monomiksauksen Abbey Roadin kakkosstudion tarkkaamossa maanantaina 25. lokakuuta. Samassa sessioissa tehtiin monomiksaus myös Rubber Soul -albumin kappaleisiin ”Drive My Car”, ”In My Life”, ”If I Needed Someone”, ”Norwegian Wood (This Bird Has Flown)” ja ”Nowhere Man”. Työ alkoi kello 10 aamupäivällä ja päättyi kello 13. Muita kappaleita ei tämän jälkeen enää työstetty, mutta ”Day Tripperista” tehtiin kaksi uutta monomiksausta perjantaina 29. lokakuuta. Niistä toinen korvasi neljä päivää aiemmin tehdyn miksauksen.
Kappaleen ensimmäinen stereomiksaus tehtiin tiistaina 26. lokakuuta 1965 yhdessä samojen Rubber Soul -albumin kappaleiden kanssa, joihin oli tehty monomiksaus edellisenä päivänä. Se luotiin Yhdysvaltain ja Australian markkinoita varten, sillä Britanniassa The Beatlesin singlet julkaistiin tuolloin ainoastaan monona. Uusi stereomiksaus tehtiin lähemmäs vuosi kappaleen julkaisun jälkeen, 10. marraskuuta 1966. Se työstettiin Britanniassa julkaistua A Collection of Beatles Oldies (But Goldies) -kokoelmalevyä varten. Tässä sessiossa, jossa tehtiin stereomiksauket lisäksi kappaleisiin ”We Can Work It Out” ja ”This Boy”, George Martin ei ollut läsnä, vaan hänen sijaansa miksaajana toimi Peter Brown. Uusi stereomiksaus korvasi aiemman stereomiksauksen, joka oli tehty edellisenä vuonna. Myöhemmin The Beatles 1 -kokoelmalla julkaistua stereomiksausta on hieman korjailtu.
Rakenne

Kappaleen sävellaji on E-duuri ja tahtilaji 4/4. Se etenee seuraavasti:
Intro
Ensimmäinen säe
Toinen säe
Väliosa
Kolmas säe
Outro (häivytys)
Kappaleen päävokaalit laulaa Paul McCartney. Hänen lauluraitansa on tuplattu. John Lennon laulaa suurimman osan kestosta harmonioita. Lennon soittaa myös kitarasoolon.
Julkaisu

”Day Tripper” oli alun perin tarkoitus julkaista tavanomaisena singlen A-puolena. Kun yhtye äänitti 20. lokakuuta 1965 kappaleen ”We Can Work It Out”, tultiin toisiin ajatuksiin, sillä kyseistä laulua pidettiin kaupallisempana. John Lennonin protestointi johti siihen, että kappaleet päätettiin julkaista kahden A-puolen singlenä – ensimmäistä kertaa musiikin historiassa. Radioasemat kuitenkin suosivat kappaletta ”We Can Work It Out” ja soittivat sitä enemmän.
Kappale on julkaistu jälkeenpäin yhtyeen kokoelma-albumeilla A Collection of Beatles Oldies (But Goldies) (1966), The Beatles 1962–1966 (1973), Past Masters, Volume Two (1988) ja The Beatles 1 (2000). Alkuperäinen vinyylisingle julkaistiin Britanniassa uudelleen vuosina 1976, 1982 ja 1985. CD-formaatissa se ilmestyi 1989 ja 1992. Yhdysvalloissa vinyylisinglestä ei ole julkaistu uusintapainosta, mutta CD:nä se julkaistiin 1989 ja 1992.
”Day Tripper” kuului The Beatlesin liveohjelmistoon vuodesta 1965 aina siihen asti, kunnes yhtye lopetti konsertoinnin vuonna 1966. Se esitettiin neljäntenä kappaleena yhtyeen viimeisessä maksullisessa konsertissa, Candlestick Parkissa San Franciscossa 29. elokuuta 1966.