stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
F.E.A.R.
Pelaaminen > Taistelu

F.E.A.R.:n taistelujärjestelmän tärkein erityispiirre on pelaajahahmon salamannopeat refleksit, jotka kuvataan bullet time -tyylisenä tehosteena, joka kulkee pelissä nimellä ”SlowMo”. Koska SlowMo-tilassa reaalimaailma hidastuu viisinkertaisesti ja pelaajahahmo liikkuu kaksi kertaa nopeammin, se kykenee helpottamaan tilanteita, joissa pelaajahahmo ei muuten kykenisi selviytymään. Vaikka SlowMo’ta voi käyttää rajallisesti, sen kestoa kuvaava palkki latautuu itsestään pelin normaalitilassa.
Pelin asearsenaali koostuu joukosta käsiaseita, kuten pistooleista, konepistooleista ja rynnäkkökivääreistä, joskin pelin loppupuolella pelaaja voida saada myös fiktiivisiä, scifi-tyyppisiä aseita. Koska pelaajahahmo voi kantaa ainoastaan kolmea asetta kerrallaan, pelaajan kannattaa valita aseita, jotka sopivat hänen pelityyliinsä tai käynnissä olevaan pelitilanteeseen. Pelaajahahmo myös hallitsee erilaisia lyöntejä ja potkuja, joiden teho riittää tappamaan lähitaistelussa useimmat viholliset yhdellä iskulla.
F.E.A.R.:n tekoälyä on kehuttu kehittyneeksi ja hienostuneeksi. Vihollissotilaat osaavat esimerkiksi ampua sulkutulta, heittää käsikranaatteja, hyppiä ikkunoiden läpi, kiivetä tikkaita pitkin, tehdä yhteistyötä, työntää hyllyjen kaltaisia huonekaluja nurin saadakseen suojaa ja jopa koordinoida hyökkäyksiä. Taistelutilanteessa sotilaiden välinen radiokeskustelu kertoo pelaajalle taistelun kulusta, esimerkiksi pyyntö vahvistusjoukkojen saamiseksi paljastaa, että pelaaja on tappanut useimmat lähialueen vihollisista. Sotilaat eivät hyökkää pelaajan kimppuun edestäpäin, vaan pyrkivät iskemään sivultapäin tai selustasta.
Aiheesta muualta

Pelin virallinen kotisivusto (englanniksi)
Førde

Førde on Norjan entinen kunta Sognin ja Fjordanen läänissä. Sen rajanaapureita olivat pohjoisessa Naustdal, idässä Jølster, Sogndal ja Balestrand, etelässä Gaular ja lännessä Askvoll. Kunnan hallinnollinen keskus oli Førden kaupunkitaajama. Vuoden 2020 alussa Førdestä tuli osa uutta Sunnfjordin kuntaa.
Kuvia

Førden keskusta
Hafstadin lukio
Førden kirkko
Førden lentoasema
Tunnettuja henkilöitä

Ingolf Elster Christensen (1872–1943), poliitikko
Martinus Grov (s. 1974), jousiampuja
Rasmus Nordbø (1915–1983), poliitikko
Kjell Opseth (1936–2017), poliitikko
Oddvar Torsheim (s. 1938), kuvataiteilija ja muusikko
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Førde Wikimedia Commonsissa
Ivry Gitlis

Ivry Gitlis vuonna 2010
Ivry Gitlis (hepr. ‏עברי גיטליס‎, 25. elokuuta 1922 – 24. joulukuuta 2020) oli israelilainen viulisti.
Gitlis syntyi Haifassa etnisesti venäläisille vanhemmille. Hän aloitti viulunsoiton 5-vuotiaana ja piti ensimmäisen konserttinsa 10 vuoden iässä. Hän pääsi Pariisin konservatorioon ja sai opetusta muiden muassa Carl Fleschiltä, George Enesculta ja Jacques Thibaud'lta.
Gitlis esiintyi muun muassa New Yorkin filharmonikkojen sekä Berliinin filharmonikkojen kanssa ja saavutti levytyksillään kansainvälistä arvostusta. Alban Bergin viulukonserton (Enkelin muistolle) levytyksellään hän voitti Ranskassa Grand Prix du Disquen; Bruno Maderna kirjoitti Piece for Ivryn hänelle, ja vuonna 1972 hän piti Iannis Xenakiksen Mikkan kantaesityksen.
Ivry Gitlis toimi Unescon hyvän tahdon lähettiläänä. Hän julkaisi vuonna 1980 kirjan L’âme et la corde.
Iván Campo

Iván Campo
Iván Campo Ramos (s. 21. helmikuuta 1974 San Sebastián, Guipúzcoan maakunta, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän oli aluksi keskuspuolustaja, mutta nykyään hän pelaa useimmiten puolustavana keskikenttäpelaajana.
Campo on Logroñésin kasvatti, mutta pääsarjadebyyttinsä hän teki Real Valladolidissa vuonna 1995. Vuonna 1998 hän siirtyi Real Madridiin, jossa hän saavutti Espanjan pääsarjan Primera Divisiónin mestaruuden kerran ja Mestarien liigan voiton kahdesti. Vuodet 2003–2008 hän pelasi Englannin Valioliigassa Bolton Wanderersissa.
Campo pelasi neljä peliä Espanjan maajoukkueessa, ja kuului joukkueen kokoonpanoon 1998 MM-kilpailuissa.
Ivy Compton-Burnett

| Ivy Compton-Burnett> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1892
Kuollut: 1968 (75–76 vuotta)
Kansalaisuus:  Britannia
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: englanti
Tuotannon kieli: englanti
Esikoisteos:  Dolores
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Ivy Compton-Burnett (1892 Pinner, Middlesex, Britannia – 1968 Lontoo, Britannia) oli brittiläinen kirjailija.
Compton-Burnett opiskeli klassisia kieliä Lontoon yliopistossa. Hänen esikoisromaaninsa Dolores ilmestyi 1911. Vuonna 1925 ilmestynyt toinen kirja Pastors and Masters on ensimmäinen lukuisista myöhäisviktoriaanisen ja edvardiaanisen kauden keski- ja yläluokkaista elämää kuvaavista kirjoista.
Janakpur (kaupunki)

| Janakpur (जनकपुर) Janakpurdham |
| --- | --- |
 Janakpur
 Koordinaatit:  
Valtio:  Nepal
Kehitysalue:  Keskinen
Vyöhyke:  Janakpur
Piirikunta:  Dhanusa
Pinta-ala  ():  
 – Kokonaispinta-ala:  24,6 km²
Väkiluku (2011)  ():  97 776
 – Väestötiheys:  4 000 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+5:45
 
 www.janakpurmun.gov.np 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Janakpur (nepaliksi  जनकपुर, Janakpur) tai Janakpurdham nepaliksi जनकपुरधाम) on kaupunki Nepalin Keskisen kehitysalueen Janakpurin vyöhykkeen eteläosissa, linnuntietä 125 kilometriä pääkaupunki Kathmandusta kaakkoon.
Vuonna 2011 kaupungin väkiluku oli 97 776. Janakpur on sekä 754 777 asukkaan  Dhanusan piirikunnan että koko 2,84 miljoonan asukkaan Janakpurin vyöhykkeen hallinnollinen keskus.
Kaupungin pinta-ala on 24,6 neliökilometriä.
Vuoden 2014 joulukuussa Janakpur nostettiin yhdeksi Nepalin yhdestätoista suurkaupungista. Tässä yhteydessä moniin  uusista suurkaupungista liitettiin läheisiä maaseutualueita (kyläkehityskomiteoita, VDC).
Kaupungin eteläpuolella on kansallisessa käytössä oleva Janakpurin lentoasema.
Janki Mandir, naiseuden Sita-jumalatarelle pyhitetty hindutemppeli.
Janakpurin kaupunkikeskustaa.
Kaupunkinäkymää, Janakpur.
Marraskuussa vietettävän Chhath Parva -juhlan osallistujia.
Janakpurin lentoaseman rakennus.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Janakpur (kaupunki) Wikimedia Commonsissa
Janakpur Online (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (janakpur.com.np)
FSO Polonez

| FSO Polonez (Daewoo-FSO Polonez) |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Puola
Valmistaja:  FSO/Daewoo
Valmistusvuodet:  1978-1986 (MR'78/MR'83/MR'85) 1986-1991 (MR'86/MR'87/MR'89) 1991-1997 (Caro) 1997-2002 (Caro Plus)
Korimalli:  5-ovinen liftback
Luokka:  keskiluokan perheauto
Teknisesti samankaltaisia:  Lada Samara Škoda Favorit Opel Astra Volkswagen Golf
Tekniset tiedot
Moottori:  Fiat-pohjaisia bensiinimoottoreita, Ford-moottori, PSA-diesel ja Roverin bensiinikone.
Iskutilavuus:  1300 - 2000 cm³
Teho:  n. 60 - 110 hv
Vetotapa:  takaveto
FSO Polonez (1978–2002) on FSO:n automalli, joka perustui FSO 125P-autoon. Auton moottori oli melkein samanlainen kuin Polski Fiatin, mutta jakopäässä oli siirrytty hiljaisempaan hihnaan ja öljynkiertoa oli parannettu moottorin kestoiän lisäämiseksi - Polonezin moottoria ei pidetä erityisen kestävänä. Kori oli uusi, mutta alusta periytyi Polski Fiatista.
Muotoilu

Poloneziin oli suunniteltu uusi kori, joka oli 1970-luvulla moderni, mutta kuitenkin hieman raskaan näköinen. Korin oli suunnitellut ItalDesign, mutta viimeistelytyön oli hoitanut FSO. Kori ennen FSO:n viimeistelyä oli takaa päin hieman Lancia Deltan näköinen, ja eturekisterikilpi oli osittain upotettu puskuriin.
Asema FSO:n mallistossa

Polonez ei varsinaisesti korvannut Polski-Fiatia, jota kehitettiin yhdessä Polonezin kanssa. Polski-Fiat oli suunniteltu enemminkin kansanautoksi, vaikka Puolassa oli vielä tuotannossa varsinainen kansanauto, FSM 126, eli "käppänä". Polonez oli tarkoitettu keskijohdon tarpeisiin sekä vientiin. Polonezista tuli myös varsinaisia edustusmalleja, kuten Coupé-versio uudelleenmuotoillulla keulalla ja X-versio vinyylikatolla ja alumiinivanteilla. Toisaalta saatavissa oli myös halpamalleja, kuten C-versio, jossa ei ollut edes kylkisuojalistoja tai sumuvaloja. Yleisesti Polonez oli hyvin varusteltu, kuten tehtaan muutkin mallit.
Tekniikka

Teknisesti Polonez oli vanhanaikainen, moottori oli peräisin Fiat 1500-autosta, joka oli myynnissä 1960-luvun alussa. Polonezin moottorissa oli vain kolme runkolaakeria ja nokka-akseli sylinteriryhmässä. Moottori oli periaatteessa urheilullinen, koska siinä oli läpihengittävä sylinterikansi ja tehokkaasti muotoiltu pakosarja. Moottori otti kierroksia hyvin, ja käyntinopeusmittarin punaraja tuli vastaan vasta 7000 r/min kohdalla. Tämä on kuitenkin jo liian kova pyörintänopeus, joka saa venttiilien tahdistuksen sekaisin. Polonezin omistaja tuskin kierrättää moottoria näinkään paljon, sillä ääni muuttuu kierrosten myötä repivän raa'aksi, menohalujen pysyessä ymmärrettävästi rajallisina.
Polonezin vaihteisto oli alkujaan 4-vaihteinen, mutta myöhemmin siitä tuli 5-vaihteinen. Vaihteisto kärsi huonosti toteutetusta viidennestä vaihteesta, joka jo parinkymmenen tuhannen jälkeen alkaa pudota päältä. Vaihteisto on ainakin aluksi jäykkätoiminen, mutta vetreytyy kilometrien myötä. Vaihteisto on yksi Polonezin heikoista lenkeistä.
Polonezin jarrut ovat nimellisesti nykyaikaiset: Levyjarrut joka pyörässä, paineenrajoitinventtiili takana ja tehostin, mutta käytettävyydeltään ne eivät ole kovinkaan hyvät. Käsijarrusta moni Polonez saa katsastuksessa huomautuksen.
Jousitus on peräisin Fiat 1500-mallista, ja on perusrakenteeltaan seuraava: Edessä kierrejouset, kolmiomaiset tukivarret ja nesteiskunvaimentimet jousien sisällä. Takana on lehtijouset, iskunvaimentimet ja eteen suunnatut reaktiotangot. Polonezin alusta on yllättävän hyvä konstruktioonsa nähden, ja etenkin takapyörillä on hyvä pito hyvän taka-akselin lisätuennan vuoksi. Iskunvaimentimet ovat alkuperäisenä heikot.
Ohjaus on tyypiltään kierukka ja rulla, ja sen öljyllä on tapana jäykistyä kylmällä säällä. Yleisestikin ohjaus on aika jäykkä.
Tekniset tiedot (1.5 LE 1987)

Moottori
Eteen pitkittäin sijoitettu 4 -sylinterinen 4 -tahtinen rivimoottori
Sylinterimitat: 		Halkaisija 77 mm, isku 79,5 mm
Iskutilavuus:			1481cm³
Puristussuhde:			9
Suurin teho:			82 hv/5200r/min
Suurin vääntömomentti:	114 Nm/3400r/min
Sylinteriryhmä:			Valurautaa
Kampiakseli:			Laakeroitu kolmella runkolaakerilla
Sylinterikansi:			Kevytmetallia
Vaihteisto
Viisivaihteinen synkronoitu vaihteisto, takapyoräveto, lattialle sijoitettu vaihteenvalitsin
Jousitus
Etujousitus:			Erillisjousitus, kolmiomalliset ylätukivarret, poikittaiset alatukivarret, vinosti eteen suunnatut tukitangot, kallistuksenvakaaja, kierrejouset
Takajousitus:			Jäykkä akseli, lehtijouset, tukitangot
Mitat ja painot
Pituus:				4322 mm
Akseliväli:			        2509 mm
Raideleveys:			 edessä 1341 mm, takana 1292 mm
Leveys:				1650 mm
Korkeus:				1420 mm
Omapaino:				1130 kg
Kokonaispaino:			1560 kg
Mallit

Ensimmäinen Polonez-malli oli lempinimeltään "Borewicz", ja sen tunnistaa konepellin edessä olevasta palasesta, joka on muovia, sekä takaoven takaisen takasivuikkunan puutteesta. Akwarium-korimalli tuli vuonna 1986, ja se oli saanut keulansa Coupé-mallilta. Akwarium on Suomen yleisin Polonez-malli. Akwariumin jälkeen tuli siirtymämalli, jossa oli jo uusi takaosa, jossa takaluukku avautui puskurin tasolta. Tätä mallia ei tuotu Suomeen. Seuraavana (1992) tuli Caro, joka oli jo selvästi modernimman näköinen malli. Sisätiloissa ei ollut kuitenkaan mitään suurta muutosta sitten Polonezin markkinoille tulon. 1990-luvun puolivälissä tuli markkinoille Caro Plus, joka oli lievästi modernisoitu Caro, johon sai jopa polttoaineen monipistesuihkutuksella varustetun moottorin - kuitenkin pohjimmiltaan se sama Fiat-moottori 1960-luvulta.
FSO Polonez MR'78
FSO Polonez MR'87 - Akwarium-mallin takaosa
FSO Polonez Caro MR'91
Daewoo-FSO Polonez Caro Plus
Flóilaisten saaga

Flóilaisten saaga [flouilaisten] (isl. Flóamanna saga tai Þorgils saga Örrabeinsstjúps) on keskiaikainen islantilainen saaga, jonka kirjoittajaa ei tunneta. Se luetaan niin kutsuttuihin islantilaissaagoihin. Saagan alkuosa sijoittuu Islannin asuttamisen aikaan 800-luvun lopulle ja kuvaa saagan varsinaisen päähahmon, Þorgils Örrabeininkasvatin (isl. Örrabeinsfóstri), esi-isiä. Loppuosa keskittyy kuvaamaan Þorgilsin elämää 900-1000-lukujen taitteessa: tämä lähtee ensin 16-vuotiaana miehenalkuna Norjaan vaatimaan esi-isiensä perintöä. Matkojensa aikana Þorgils päätyy myös Britteinsaarille ja Irlantiin, missä saa itselleen kallisarvoisen miekan. Þorgils kääntyy kristityksi, ja kun hän matkustaa myöhemmin Grönlantiin, pakanajumala Þórr, jota hän on aiemmin palvonut, näyttää jatkuvasti seuraavan Þorgilsia. Þorgils pysyy kuitenkin uskossaan, vaikka hänen Grönlannin asutusyrityksensä epäonnistuukin täysin. Erinäisten seikkailujen ja konfliktien jälkeen Þorgils kuolee lopulta vanhana Islannissa, 85-vuotiaana. Flóilaisten saagaa ei ole suomennettu.
Kirjoittajasta ja ajoituksesta

Flóilaisten saaga on laadittu vuoden 1300 tietämillä. Sen kirjoittaja on todennäköisesti ollut Islannin eteläosasta, Gaulverjabæristä, missä oli keskiajalla pappila ja kirkko. Kirjoittajan oletetaan olleen kirkonmies. Saagan osalta on tuotu esille myös sen yhteys vuonna 1334 kuolleeseen islantilaiseen poliitikkoon ja laintuntijaan Haukr Erlendssoniin, jonka esi-isistä Flóilaisten saaga kertoo. Tämä on esimerkiksi saattanut olla työn tilaaja.
Käsikirjoitukset ja versiot

Saagasta on säilynyt nykypäivään kaksi eri versiota. Näistä pitempää on pidetty alkuperäisempänä. Se ei ole kuitenkaan säilynyt täydellisenä. Säilyneet sivut, jotka käsittävät luvut 18-25, ovat niin kutsutusta Pseudo-Vatnshyrna -käsikirjoituksesta (AM 455b 4to, n. 1390-1425). Tästä versiosta puuttuvista osista on säilynyt huonolaatuinen kopio nuoremmassa paperikäsikirjoituksessa AM 515 4to (n. 1660-1695). Lyhemmästä versiosta, jota pidetään nuorempana, on saatavilla useita käsikirjoituksia. Pääkäsikirjoituksena pidetään käsikirjoitusta AM 517 4to (v. 1686-1688), joka on perustunut Kööpenhaminan palossa vuonna 1728 tuhoutuneelle Vatnshyrna-käsikirjoitukselle. Sen lisäksi tästä lyhyemmästä versiosta on säilynyt myös lukuisia muita keskiajan jälkeisiä paperikäsikirjoituksia.
Vaikutteet > Muu saagakirjallisuus

Flóilaisten saagan kirjoittaja on todennäköisesti tuntenut muita islantilaissaagoja ja Islannin asuttamisesta kertovia tekstejä. Esimerkiksi saagan alkuosa (luvut 1-10 ja 18), jossa kuvataan Etelä-Islannissa sijaitsevan Flóin alueen asukkaita, seuraa monilta osin Landnámabókin Sturlubók-versiota. Sen lähteenä ei kuitenkaan todennäköisesti ole ollut Sturlubók, vaan joku siitä juontuva mutta ei identtinen käsikirjoitus, jonka kautta Sturlubókin tiedot ovat siirtyneet Flóilaisten saagan kirjoittajalle ja Landnámabókin Hauksbók-versioon. Tyylillisesti Flóilaisten saagan on katsottu saaneen vaikutteita myös ritarisaagoista. Osio, jossa kuvataan Þorgilsin pyrkimyksiä saada Norjassa haltuunsa esi-isiensä perintö, taas muistuttaa toista islantilaissaagaa, Egillin, Kalju-Grímrinpojan saaga. 


Flóilaisten saagassa Grönlantiin sijoittuva episodi, jossa haaksirikkoutuneen Þorgilsin matkalla mukana olleet miehet ja naiset alkavat vähitellen sairastua, kuolevat ja muuttuvat sen jälkeen elävien kuolleiden joukoksi, sisältää yhtymäkohtia pariin islantilaissaagaan. Vastaavia, tautiin kuolemisen jälkeen alkavaa kummittelua ja useista elävistä kuolleista muodostuvia kummitusjoukkoja kuvataan Grönlantiin sijoittuvissa saagoissa Eiríkr Punaisen saaga (isl. Eiríks saga rauða, suom. Viinimaan saaga) ja Grönlantilaisten saaga (isl. Grænlendinga saga) sekä Eyrin asukkaiden saagassa, jonka tapahtumat sijoittuvat Islantiin. Saagan viikinkiepisodit ja Norjaan sijoittuvat elävä kuollut -episodit ovat saaneet vaikutteita muinaissaagoista (esim. Nuoli-Oddrin saaga, Friðþjófr Uljaan saaga) sekä toisista islantilaissaagoista, kuten Hávarðr Jäävuonolaisen saagasta, Tappaja-Glúmrin saagasta sekä Savulaaksolaisten saagasta. Näiden lisäksi Flóilaisten saagan kirjoittaja on todennäköisesti tuntenut Grettir Väkevän saagan.
Vaikutteet > Eurooppalainen kristillinen kirjallisuus

Flóilaisten saaga sisältää myös useita kuvauksia unista, yhteensä kolmetoista kappaletta. Osa niistä on säilynyt vaihdellen vain joko saagan lyhyemmässä tai sen pitemmässä versiossa. Joissain Þorgilsin näkemissä unissa esimerkiksi Þórr-jumala ilmestyy hänelle ja uhkaa kostolla, toisissa taas Þorgilsin ystävä Auðunn ilmestyy hänelle ja antaa hänelle aseita tuleviin urotekoihin. Myöhemmin Þorgilsin vaimo Þórey näkee unessaan taivaallisen näyn hieman ennen kuolemaansa, ja Þorgils ja hänen poikansa Þorleifr näkevät enneunia. Flóilaisten saagan unikuvausten on katsottu saaneen vaikutteita kristillisestä kirjallisuudesta, mm. Raamatusta sekä Gregorius Suuren teksteistä. Viimeksi mainitut olivat keskiajan Islannissa erityisen suosittuja. Flóilaisten saagan lähteenä ja esikuvana on ollut todennäköisesti myös eurooppalainen hagiografinen kirjallisuus, jota oli alettu kääntää kansankielisiksi saagoiksi jo 1100-luvulta alkaen. Tähän viittaa Þorgilsin unikuvausten lisäksi myös Þorgilsin sankarillisen lujana pysyvä usko.
Käännökset ja editiot

Finnur Jónsson (toim.) 1932. Flóamannasaga. Copenhagen: Jørgensen.
Flóamanna saga. Teoksessa Þórhallur Vilmundarson & Bjarni Vilhjálmsson (toim.). 1991. Harðar saga. Íslenzk fornrit 13. Reykjavík: Hið Íslenzka Fornritfélag.
Guðbrandur Vigfusson & Theodor Möbius (toim.). 1860. Fornsögur. Vatnsdælasaga. Hallfreðarsaga. Flóamannasaga. Leipzig: Hinrichs.
Guðbrandur Vigfusson & F. York Powell (toim. & käänt.). 1905. Origines Islandicae. A Collection of the More Important Sagas and Other Native Writings Relating to the Settlement and Early History of Iceland, 2. Oxford: Clarendon, 629-672.
The Saga of the People of Floi. Käänt. Paul Acker. Teoksessa Viðar Hreinsson et al. (toim.). 1997. The Complete Sagas of Icelanders, 3. Reykjavík: Leifur Eiríksson Publishing, 271-304.
Aiheesta muualla

Flóamanna saga islanniksi Sagadb.org -sivustolla
Flóamanna saga islanniksi Snerpa.is -sivustolla
Flóamanna sagan tapahtumapaikat Islannissa Icelandic Saga Map -sivustolla
Flóamanna sagan sisältämästä runoudesta Skaldic Poetry of the Scandinavian Middle Ages -projektin sivustolla
Kanerva, Kirsi. Kummitusten rooli kulttuurissa ja kirjallisuudessa. Elävät kuolleet keskiajan Islannissa. Elävä kuollut -ilmiöstä ja sen historiasta, 26.2.2018. <https://elaviakuolleita.wordpress.com/2018/02/26/kummitusten-rooli-kulttuurissa-ja-kirjallisuudessa/  > (Þorgilsin kohtaamista elävistä kuolleista  Flóamanna sagassa)
Gaulverjabær í Flóa. (Gaulverjabærin kirkollisesta keskuksesta islanniksi)
Ihmisoikeudet Venäjällä

Ihmisoikeuksien toteutuminen Venäjällä on länsimaihin nähden heikko. Venäjä on perinyt tämän osin Neuvostoliiton ajoilta. Venäjä on ratifioinut monta ihmisoikeuksia takaavaa sopimusta. Tästä huolimatta ihmisoikeustilanne on pahentunut varsinkin 2010-luvulla. Länsimaissa mainitaan yleensä oppositioaktivistien pidätykset, tekaistut syytteet,  kidutukset vankiloissa, toimittajien ja poliittisten aktivistien salamurhat, järjestöjen toiminnan kieltämiset "ulkomaisina agentteina". LGBTQ+ -väestön asema on pahentunut. Yhtä hyvin ihmisoikeusia huonontavat rikollisuus ja joskus tapahtuvat terrotiteot. Venäjä on myös prostituutioon kytkeytyvän ihmiskaupan lähtömaa. Perheväkivalta on yleistä. Orpolapsien olot ovat yhä huonot.
Yleistä

Venäjän hallitus pyrkii estämään vallan vaihdoksen keinolla millä hyvänsä. Tällöin poliittinen oppositio, jotkut uskonnot ja erilaiset etniset ja seksuaaliset vähemmistöryhmät joutuvat erilaisten virallisten ja epävirallisten painostustoimien uhriksi. Läntisten arvioiden mukaan Venäjän ihmisoikeustilanne on heikentynyt 2000-luvun aikana. Valtion johdon asenne kansalaistoimintaa kohtaan on muuttunut epäluuloiseksi.  Esimerkiksi ihmisoikeusjärjestöjen katsotaan olevan vihamielisen lännen rahoittamia ulkomaisia toimijoita tai oppositiota, joiden tarkoituksena on kaataa Venäjän hallitus.
Oppositiota hiljennetään mm tekaistuin rikossyyttein. Poliittisten vankien tilannetta seuraavan OVD-infon mukaan Venäjällä oli 2024 maaliskuussa yhteensä 1 143 vankia, joiden vapaus oli riistetty poliittisin perustein. Heistä tunnetuimmat ovat venäläinen oppositiopoliitikko Vladimir Kara-Murza ja yhdysvaltalainen toimittaja Evan Gershkovich.
Poliisi ja muut paikalliset viranomaiset kiduttavat Venäjällä monesti vankejaan.
Venäjä, Georgia ja Etelä-Ossetia tekivät kaikki Human Rights Watch -järjestön mukaan ihmisoikeusloukkauksia aseellisessa konfliktissa vuonna 2008. Venäjän toinen sota Tšetšeniassa jatkui vuonna 2008.. Monia Tšetšenian sotien ihmisoikeusrikkomuksia julkituoneita ja valtaeliitin korruptiota tutkineita aktivisteja on murhattu tai pahoinpidelty Venäjällä. Muutenkin oppositioaktivisteja on häiritty. Erityisen näkyvä oli oppositioaktivisti Aleksei Navalnyin myrkytys Omskissa elokuussa 2020.
Venäjä kiisti häpeämättömästi siviiliuhrit Syyriassa sekä esti YK:n turvallisuusneuvoston toimet Syyrian suhteen.
Valtioon osin kielteisesti suhtautuvien uskontojen toimintaa rajoitetaan. Esimerkiksi Jehovan todistajat lakkautettiin Venäjällä vuonna 2017.
Viranomaisten näkemyksen mukaan kansalaistoiminnan tehtävänä on tukea hallituksen politiikkaa. Riippumattomien järjestöjen toimintaa haittaa tiukka valvonta, joka jättää tilaa viranomaisten mielivallalle. Järjestöt jakautuvatkin viranomaisten silmissä "rakentaviin" ja oppositiohenkisiin järjestöihin. Yhteistä kaikille itsenäisesti muodostuneille järjestöille on voimakas paikallisuuden korostaminen, jota on pidetty vastareaktiona aiemmalle neuvostoliittolaiselle keskittämiselle.
Venäjän presidentin komitean johtaja Mihail Fedotovin mukaan vuonna 2011 antaman lausunnon mukaan Venäjän perustuslain 2. osion toteutuminen oli "kaukana siitä mitä sen pitäisi olla".
Putinin kolmannella kaudella ihmisoikeustilanne vaikeutui entisestäänkin.
Amnesty International vuosiraportti 2016 mukaan Venäjä käytti ylimalkaisesti kansallista turvallisuutta ja ääriliikkeiden vastaista lainsäädäntöä sortotoimiin ja yritti hiljentää kansalaisyhteiskuntaa.
Arvio

Yhdysvaltain hallituksen rahoittaman Freedom Housen mukaan Venäjä on "ei-vapaa" maa. Maailmanpankin arvion mukaan Venäjä kuuluu maailman heikoimpiin maihin lain noudattamisen ja poliittisen osallistumisen suhteen.[lähde? ] Transparency Internationalin korruptioindeksillä Venäjä sijoittuu 143. sijalle, Indonesian ja Nigerian tasolla. Maailman rauhanindeksillä Venäjä sijoittuu 131. sijalle. Toimittajat ilman rajoja-järjestön mukaan Venäjän lehdistönvapaus oli vuonna 2019 keskitasoa alempi, 149. sijalla.
Tuloerot

Moskovassa asuu 100 000 miljonääriä ja 74 miljardööriä. Köyhiä on 18–19 prosenttia, jopa 50 % kansalaisista. Venäläisistä 3 % on varakkaita, 7 % tulee hyvin toimeen, 20 % on keskiluokkaa, 50 % sen alle ja 20 % on köyhiä.
Siirtotyöläiset

Human Rights Watch -järjestön mukaan Venäjällä on 4-9 miljoonaa siirtotyöläistä, joista 80 % on entisistä neuvostotasavalloista. 40 % siirtotyöläisistä työskentelee rakennuksilla. Rakennustyömaiden väärinkäytöksiin sisältyy: passin takavarikointi, sopimuskielto, myöhästyneiden palkkojen maksamattomuus ja vaaralliset työolot. Osa työnantajista uhkailee tai käyttää väkivaltaa pelotellakseen työntekijöitä, jotka protestoivat maksamattomista palkoista. Poliisi tarkistaa säännöllisesti papereita kiristääkseen rahaa vähemmistöiltä mukaan lukien siirtotyöläiset. Poliisi saattaa käyttää heitä fyysisesti hyväkseen tai pakottaa työhön ilman palkkaa. Venäjä on vapauttanut muuttopolitiikkansa, mutta siirtotyöläisillä on vähän todellisia keinoja puolustautua väärinkäytöksissä.
Lehdistönvapaus

Kansainvälisen lehdistöinstituutin IPI:n mukaan Venäjällä on vuosina 1992-2008 tapettu 77 toimittajaa.