stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hannu Rönkkönen
Uran loppuvaiheet

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” | ...mutta kyllähän minä täällä viihdyn. Pukkilalaiset ovat hulluja. | ” |
– Hannu Rönkkönen kesällä 2012
Rönkkönen loukkasi päänsä vakavasti vuonna 2004 pudottuaan tikapuilta pää edellä maahan. Tapahtuman jälkeen hän ei ole maalannut. Hänet oli ehditty vammojensa vuoksi loppusijoittaa vanhainkotiin, mutta hän toipui huomattavasti ja jopa avioitui tapahtuman jälkeen. Rönkkösen taiteilijauraa kokonaisuutena yhteenvetänyt, enimmäkseen yksityiskokoelmista koottu, Pukkilan kunnan hänen kunniakseen järjestämä näyttely Retrospektiivi oli esillä Galleria Kohisevassa, Pukkilassa kesällä 2012.
Hannu Rönkkönen kuoli tulipalossa kotonaan Pukkilassa joulukuussa 2016.
Aiheesta muualla

Kuvia Hannu Rönkkösen Retrospektiivi-näyttelystä 2012 (Arkistoitu – Internet Archive)
Hannu Rönkkösen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Tromboksaanit

Tromboksaani A2:n rakenne
Tromboksaani B2:n rakenne
Tromboksaanit ovat ryhmä eikosanoideihin kuuluvia orgaanisia yhdisteitä. Ne vaikuttavat muun muassa verihiutaleiden takertumiseen toisiinsa verihyytymän muodostuessa ja verisuonten supistumiseen. Tromboksaaneille yhteinen rakenteellinen piirre on tetrahydropyraanirengas.
Biosynteesi ja biologinen rooli

Tromboksaaneja esiintyy erityisesti verihiutaleissa. Yleisin tromboksaaneista on tromboksaani A2. Sitä muodostuu arakidonihaposta prostaglandiini H:n ollessa välivaiheena. Biosynteesiä katalysoivat entsyymit ovat syklo-oksigenaasi ja tromboksaanisyntaasi. Tromboksaani A2 on suhteellisen epästabiili molekyyli ja kun sen rakenteen sisältämä neljästä atomista koostuva rengas hajoaa, muodostuu tromboksaani B2:ta. Tämä yhdiste metaboloituu edelleen muun muassa 2,3-dinortromboksaani B2:ksi ja 11-dehyhdrotromboksaani B2:ksi.
Biologisesti aktiivisin tromboksaaneista on tromboksaani A2. Se aikaansaa sileän lihaskudoksen supistumista, mikä supistaa verisuonia, indusoi verihiutaleiden takertumista toisiinsa ja siten verihyytymän syntymistä, supistaa keuhkoputkia ja vaikuttaa lymfosyyttien kasvuun ja erikoistumiseen. Asetyylisalisyylihappo on tromboksaanisyntaasin inhibiittori ja tähän perustuu sen veren hyytymistä ehkäisevä vaikutus. Tromboksaani B2 ja sen johdannaiset ovat biologisesti inaktiivisia.
Tromboksaaneja

Tromboksaani A2 C20H32O5, CAS-numero 57576-52-0
Tromboksaani A3 C20H30O5, CAS-numero 60114-68-3
Tromboksaani B1 C20H36O6, CAS-numero 64626-32-0
Tromboksaani B2 C20H34O6, CAS-numero 54397-85-2
Tromboksaani B3 C20H32O6, CAS-numero 71953-80-5
Hr. Ms. Tromp (F801)

| Hr>  Ms. Tromp |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Royal Schelde, Vlissingen, Alankomaat
Kölinlasku:  4. elokuuta 1971
Laskettu vesille:  4. kesäkuuta 1973
Palveluskäyttöön:  3. lokakuuta 1975
Poistui palveluskäytöstä:  1999
Tekniset tiedot
Uppouma:  3 724 t (kuiva) 4 377 t (kuormattu)
Pituus:  133,2 m (kokonaispituus)
Leveys:  14,8 m
Syväys:  6,6 m
Koneteho:  2-akselinen COGOG: 2 x Rolls Royce Olympus -kaasuturbiinia 44 000 shp 2 x Rolls Royce Tyne -kaasuturbiinia 8 200 shp
Nopeus:  28 solmua 18 solmua
Miehistöä:  306
Aseistus
Aseistus:  1 x Standardohjusten laukaisualusta 2 x neliohjuksista Harpoon-ohjusten laukaisualustaa 1 x kahdeksan ohjuksen Sea Sparrow -ohjusten laukaisualusta 2 x Bofors 120 mm -tykki 1 x 30 mm Goalkeeper CIWS 3 x torpedoputkea 1 x Westland Lynx -helikopteria
Hr. Ms. Tromp (runkonumero F801) oli Alankomaiden kuninkaallisen laivaston Tromp-luokan ohjusfregatti.
Valmistus

Alus tilattiin Royal Scheldeltä Vlissingenistä ja sen köli laskettiin 4. elokuuta 1971. Alus laskettiin vesille 4. kesäkuuta 1973 ja se valmistui 3. lokakuuta 1975.
Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta 1999.
Tšatkal

Tšatkaljoki sen laskiessa Chorvoqin tekojärveen.
Tšatkal (kirg. Чаткал) tai uzb. Chatqol on Chirchiqin alkujoki Kirgisiassa ja Uzbekistanissa. Sen pituus on 217 kilometriä, valuma-alueen laajuus 7110 neliökilometriä ja keskimääräinen virtaus 126 kuutiometriä sekunnissa.
Tšatkal saa alkunsa Karakulža-nimisenä Tšatkal- ja Talas Alatoosu -vuorten yhtymäkohdasta. Se virtaa kohti lounasta ensin kapeassa rotkossa, sen jälkeen leveällä tulvatasangolla ja lopuksi syvässä ja leveässä laaksossa. Joki laskee Chorvoqin tekojärveen.
Joki saa vetensä lumen ja jäätiköiden sulamisvesistä. Sen vesimäärä on suurimmillaan maalis-kesäkuussa. Vettä käytetään maatalouden keinokasteluun. Uzbekistanin alueella sijaitsevat Chatqolin biosfäärialue ja Ugom–Chatqolin kansallispuisto, Kirgisiassa Beš-aralin luonnonpuisto.
Tšamalalin kieli

| Tšamalali |
| --- | --- |
Oma nimi:  цIамалалдуб мицIцI, c’amalaldub mic’c’
Tiedot
Alue:  Dagestan
Virallinen kieli:  -
Puhujia:  4 000 – 5 000
Sija:  ei sadan suurimman joukossa
Kirjaimisto:  –
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  dagestanilaiset kielet
Kieliryhmä:  avaarilaiskielet andilaiset kielet
Kielikoodit
ISO 639-1:  –
ISO 639-3:  cji
 Ohje 
Tšamalalin eli tšamalin kieli (tšamaliksi цIамалалдуб мицIцI, c’amalaldub mic’c’) on tšamalien puhuma dagestanilainen kieli. Sitä puhutaan Venäjällä Dagestanin tasavallan Tsumadan piirissä Andijskoje Koisu -joen vasemman rannan kylissä sekä Tšetšeniassa Kenhinkajoen laakson kylissä. Tšamaleja on muuttanut myös Dagestanin tasangon uudiskyliin sekä tasavallan kaupunkeihin ja muualle Venäjälle.
1990-luvulla tšamaleja arvioitiin olleen 5–6 tuhatta. Venäjän vuoden 2002 väestönlaskennassa rekisteröitiin 2 400 tšamalin puhujaa, joista vain 354 asui Dagestanissa. Väestönlaskennan tulosten perusteella lähes kaikki tšamalit pitävät itseään avaareina. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan Venäjällä on 500 tšamalalin puhujaa.
Tšamal kuuluu dagestanilaisten kielten avaarilaisen ryhmän andilaiseen alaryhmään. Kielen rakenteeseen on vaikuttanut voimakkaasti avaari.  Murteita on kaksi, joista toinen on lähellä godoberiä. Tšamal toimii kieliyhteisön suullisen kanssakäymisen välineenä. Sivistyskielenään puhujat käyttävät avaaria ja venäjää.
Trostjanets

| Trostjanets (Тростянець) |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Trostjanets
 Koordinaatit: 50.4728°N, 34.9593°E 
Valtio:   Ukraina
Alue:  Sumyn alue
Piiri:  Oh’tyrkan piiri
Väkiluku (2021 (arvio)):  19 797
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Trostjanets (ukr. Тростянець) on kaupunki Koillis-Ukrainan Sumyn alueen Oh’tyrkan piirissä. Vuoden 2021 alun väkilukuarvio oli 19 797.
Dieseljunayksikkö Trostjanetsin aseman alueella.
Koenigin kartanoa.
Kirkko Trostjanetsissä.
Kirkko Trostjanetsissä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Trostjanets Wikimedia Commonsissa
Tsakalonísi

| --- | --- |
Muut nimet:  Tsákalos (Τσάκαλος), Tsakálo (Τσακάλο)
Sijainti:  38°27′43″N, 21°02′11″E, Sámi Kefaloniá, Jooniansaaret Kreikka
Saariryhmä:  Ekhinadit, Jooniansaaret
Pinta-ala:  0,1 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Tsakalonísi (kreik. Τσακαλονήσι, myös Tsákalos, Τσάκαλος, Tsakálo, Τσακάλο; kath.kreik. Τσακαλονήσιον, Tsakalonísion) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Jooniansaarten saariryhmään ja tarkemmin Ekhinadeihin, ja sijaitsee Aitolia-Akarnanian rannikon edustalla Joonianmeressä länteen Provátin saaresta. Saaren pinta-ala on 0,100 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Tsakalonísi kuuluu Sámin kuntaan, Kefalonián alueyksikköön ja Jooniansaarten alueeseen.
Tsahurin kieli

| Tsahuri |
| --- | --- |
Oma nimi:  цӀаьхна миз, c’аxna miz
Tiedot
Alue:  Azerbaidžan, Dagestan
Virallinen kieli:  -
Puhujia:  17 000 - 20 000
Sija:  ei sadan suurimman joukossa
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  dagestanilaiset kielet
Kieliryhmä:  lezgiläiskielet
Kielikoodit
ISO 639-2:  cau (muut kaukasialaiset kielet)
ISO 639-3:  tkr
 Ohje 
Tsahurin kieli (tsahuriksi цӀаьхна миз, c’аxna miz) on tsahurien puhuma dagestanilainen kieli. Sitä puhutaan Dagestanin tasavallan Rutulin piirissä Venäjällä sekä Azerbaidžanin Zaqatalan ja Qaxin piireissä. Tsahur on yksi Dagestanin virallisista kirjakielistä.
Vuoden 1989 väestönlaskennan mukaan Neuvostoliitossa oli 20 000 tsahuria, joista 13 500 Azerbaidžanissa ja 5 200 Dagestanissa. 95 % tsahureista puhui tsahuria äidinkielenään. Venäjällä oli vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan 9 800 tsahurin puhujaa, joista 8 000 Dagestanissa. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan Venäjällä on 10 600 tsahurin puhujaa.
Tsahurin kieli kuuluu dagestanilaisten kielten lezgiläiseen ryhmään, jossa se muodostaa rutulin kanssa oman alaryhmänsä. Kieli jakaantuu kolmeen toisistaan selvästi erottuvaan murteeseen, jotka koostuvat useista paikallismurteista. Murre-erot eivät kuitenkaan estä puhujia ymmärtämästä toisiaan.
Tsahurit käyttävät sivistyskielinään Azerbaidžanissa azeria ja Dagestanissa venäjää ja azeria. 1930-luvulla luotiin latinalaiseen kirjaimistoon perustunut kirjakieli, jotka käytettiin kouluopetuksessa vuodesta 1934 lähtien. Vuonna 1938 sekä Azerbaidžanissa että Dagestanissa siirryttiin azerinkieliseen opetukseen, joka Dagestanissa korvattiin vuonna 1952 venäjällä. 1990-luvun alussa Dagestanissa luotiin uusi kyrilliseen kirjaimistoon perustuva kirjakieli, jota käytetään opetuskielenä koulujen alaluokilla ja ylemmillä luokilla opetetaan aineena. Dagestanin muiden kielten tapaan venäjästä poikkeavia äänteitä merkitään kirjainyhdistelmillä sekä merkin Ӏ avulla. Vuodesta 1995 lähtien Mahatškalassa ilmestyy tsahurin- ja venäjänkielinen sanomalehti Nur.
Edward Rydz-Śmigły

| Edward Rydz-Śmigły |
| --- | --- |
 Virallinen kuva vuodelta 1937
Henkilötiedot
Muut nimet:  Edward Śmigły-Rydz
Syntynyt: 11. maaliskuuta 1886
Kuollut: 2. joulukuuta 1941 (55 vuotta)
Kansalaisuus:  Puolalainen
Ammatti:  sotilas, poliitikko, kuvataiteilija
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):   Itävalta-Unkari  Puola
Palvelusvuodet:  1910–1939
Komentajuudet:  Puolan asevoimien komentaja toisen maailmansodan alussa
Taistelut ja sodat:  Ensimmäinen maailmansota  Puolan–Venäjän sota  Puolan offensiivi
Sotilasarvo:  Puolan marsalkka
 Nimikirjoitus
Edward Rydz-Śmigły, joskus myös asussa Edward Śmigły-Rydz  (11. maaliskuuta 1886 – 2. joulukuuta 1941) oli Puolan marsalkka, Puolan epävirallinen johtaja 1935–1939 ja Puolan asevoimien komentaja toisen maailmansodan alussa.
Nuoruus

Edward Rydz syntyi pienessä Łapszyn kylässä Itävalta-Unkarille kuuluneessa osassa Galitsiaa vuonna 1886. Hänen isänsä kuoli Rydzin ollessa kaksivuotias. Hän jäi kokonaan orvoksi äitinsä kuoltua 1896, minkä jälkeen hänen kasvattajinaan olivat hänen vähävaraiset isovanhempansa. Kaupungin lääkärin Uranowiczin avulla Rydz onnistui käymään lukion, josta hän kirjoitti ylioppilaaksi erinomaisin arvosanoin vuonna 1905.
Hän opiskeli filosofiaa ja taidehistoriaa Jagiellonian yliopistossa. Valmistuttuaan hän opiskeli taidemaalariksi Krakovan kuvataideakatemiassa sekä Wienissä ja Münchenissä. Jo vuodesta 1908 alkaen Rydz toimi erilaisissa puolalaisissa patrioottisissa järjestöissä. Taideopintojen ohella Rydz kävi myös reserviupseerikorkeakoulun Wienissä ja Itävallan 4. keisarillisessa jalkaväkirykmentti ”Hoch- und Deutschmeisterissa”. Hän kieltäytyi tarjotusta upseerinpestistä ja valmistui kuvataiteilijaksi 1912. Samana vuonna hän oli mukana perustamassa puolisotilaallista järjestöä Związek Strzelecki (”Kiväärimiesten yhdistys”).
Ensimmäinen maailmansota

Heinäkuussa 1914 Rydz kutsuttiin palvelukseen Itävallan armeijaan. Sodan sytyttyä elokuussa hänet siirrettiin Galitsiassa perustettuihin puolalaisiin legiooniin, jotka palvelivat itsenäisenä osana Itävallan keisarillista armeijaa. Hänet sijoitettiin upseeriksi Józef Piłsudskin johtamaan 1. prikaatiin. Ensimmäisen maailmansodan alussa Rydz palveli itärintamalla taistellen venäläisiä joukkoja vastaan. Hän kohosi nopeasti arvoissa ja vuonna 1916 hän oli ylennyt jo everstiksi. Sodasta huolimatta Rydz ei unohtanut taidetta, vaan maalasi ja piti näyttelyn Krakovassa.
Saksa ja Itävalta-Unkari olivat vallanneet Venäjältä alueet, jotka aiemmin olivat kuuluneet Puolaan. Saksa perusti alueelle Puolan kuningaskunnan nukkevaltioksi itselleen. Puolalaiset legioonat ajoivat kuitenkin täyttä itsenäisyyttä eivätkä suostuneet vannomaan uskollisuusvalaa Saksalle. Legioonat hajotettiin 1917 ja niissä sotineet internoitiin. Rydz onnistui välttymään vankeudelta vedoten heikkoon terveyteen. Vangittu Piłsudski nimitti Rydzin itsenäisyyttä ajaneen salaisen sotilasorganisaation POW:n (Polska Organizacja Wojskowa, ”Puolan sotilasorganisaatio”) komentajaksi.  Noihin aikoihin Rydz sai lisänimen ”Śmigły”, joka tarkoittaa reipasta tai nopeaa. Myöhemmin Rydz liitti lisänimen virallisesti sukunimeensä.
Itsenäisyys

Pian Keskusvaltojen tappion ja Saksan antautumisen jälkeen Puola sai itsenäisyytensä. Piłsudski julisti maan itsenäiseksi sodan päättymispäivänä 11. marraskuuta 1918. Puolalaisten legioonien sotilaista ja upseerikunnasta muodostettiin uuden armeijan ydin. Piłsudski, josta tuli uuden valtion johtaja,  ylensi Rydz-Śmigłyn samana päivänä prikaatinkenraaliksi.
Puolan–Neuvosto-Venäjän sodassa 1919–1921 taisteltiin kahden uuden valtion välisestä rajasta. Rydz-Śmigły johti sodassa joitakin onnistuneita hyökkäyksiä, kunnes puolalaiset joutuivat vetäytymään puna-armeijan vastahyökkäyksen jälkeen. Varsovan taistelussa, jossa Rydz-Śmigły komensi keskistä rintamaa, Puola saavutti kuitenkin voiton. Rauhan jälkeen hän toimi Puolan armeijan tarkastajana Vilnassa ja Varsovassa.
Vuonna 1926 Piłsudski järjesti vallankaappauksen, jossa Rydz-Śmigły asettui tukemaan entistä komentajaansa. Tämä ei unohtanut upseerinsa lojaalisuudenosoitusta. Piłsudskin kuoltua toukokuussa 1935 Rydz-Śmigły rupesi presidenttiehdokkaaksi, mutta teki vallanjakosopimuksen istuvan presidentin Ignacy Mościckin kanssa voittaakseen pääministeri Walery Sławekin. Rydz-Śmigłystä tuli todellisuudessa Puolan korkein johtaja, vaikka Mościcki säilytti virkansa ja asemansa. Vaikka Puolan poliittinen eliitti, Sanacja yritti luoda Rydz-Śmigłylle samanlaista sankarikulttia, joka oli ympäröinyt Piłsudskia, Rydz-Śmigłyn hallintoaikaa kutsutaan joskus "diktatuuriksi ilman diktatuuria", sillä hän ei ollut Piłsudskin kaltainen vahva ja näkyvä yksinvaltias. Tämä aiheutti närää "piłsudskilaisissa" ja Sławekin tukijoissa, ja hallinto siirtyi enemmän autoritäärisyyttä ja konservatiivisuutta kohti.
Rydz-Śmigły oli asenteiltaan antisemitistinen. Piłsudskin hallintoaikana syntynyt nationalismi vahventui. Puolan juutalaisten olot olivat heikentyneet jo ensimmäisen maailmansodan lopusta lähtien ja ne kurjistuivat edelleen Rydz-Śmigłyn aikana.
Toinen maailmansota

Natsi-Saksa miehitti Tšekkoslovakian ja teki Slovakiasta nukkevaltionsa keväällä 1939. Rydz-Śmigły näki lännestä uhkaavan vaaran, mutta hänen varoituksiaan ei kuitenkaan otettu vakavasti kaikissa hallintoelimissä. Hän yritti neuvotella tukisopimusta Neuvostoliiton johdon kanssa, mutta pidättäytyi Lännen tukemista ehdoista, joiden mukaan puna-armeija olisi voinut kriisin aikana edetä Puolan maaperälle. Rydz-Śmigłyn mukaan ei ollut ensinnäkään varmaa, että Neuvostoliitto todella auttaisi kriisin hetkellä ja jos se auttaisi, sen joukot eivät välttämättä lähtisi pois.
Piłsudskin ja myöhemmin Rydz-Śmigłyn politiikka oli epäonnistunut laajalti turvallisuuspoliittisissa kysymyksissä. Kun sota alkoi käydä todennäköiseksi Puola huomasi omaavansa pitkän rajan läntistä vihollistaan vastaan. Sillä ei ollut myöskään todellisia liittolaisia naapureinaan. Iso-Britannia ja Ranska takasivat Puolan itsenäisyyden. Tähän Rydz-Śmigłyn viimeinen puolustussuunnitelma nojasi, tietämättä ettei länsiliittoutuneilla juuri ollut aikomuksia auttaa maata, jonka itsenäisyyden ne olivat taanneet puheissaan.
Vieraillessaan aiemmin Ranskassa Rydz-Śmigły oli leuhkinut kenraali Maurice Gamelinille, ettei Puola tarvitse Maginot-linjan kaltaisia puolustusrakennelmia, sillä sen asevoimien taistelukyky perustuu liikkuvuuteen. Tällä ajatuksella ei ollut juuri mitään tekemistä todellisuuden kanssa. Sodan aattona Puolalla oli 313 panssarivaunua, jotka olivat hajautettu tukiaseiksi jalkaväkiyksiköihin. Vastaavasti Saksalla oli käytössään 2 600 tankkia. Myös ilmavoimien tilanne oli todellisuudessa surkea: 388 lähinnä vanhentunutta taistelukonetta Saksan 1 900 konetta vastaan.
Toinen maailmansota > Sota alkaa

1. syyskuuta 1939 natsi-Saksan hyökätessä Puolaan Rydz-Śmigły nimitettiin asevoimien komentajaksi. Huolimatta urheasta vastarinnastaan puolalaiset jäivät jatkuvasti alakynteen hiotulle ja modernille sotakoneelle. Rydz-Śmigły oli myös levittänyt joukkonsa leveäksi ja liian ohueksi rintamaksi, joka oli tasaisen altis saksalaisten joukkojen puhkaistavaksi. Rydz-Śmigły syyllistyi strategiseen virheeseen jakaessaan joukkonsa yrittäessään puolustaa kaikkea. Poliittisista syistä hän ei halunnut luovuttaa entisiä Saksalle kuuluneita alueita, taloudellisista syistä hän yritti suojella Ylä-Sleesian merkittävää kaivosaluetta ja strategisista syistä hän halusi viivyttää saksalaisia, jotta ehtisi koota kunnon puolustukseen tarvittavat divisioonat.
Neuvostoliiton osallistuttua hyökkäykseen 17. syyskuuta Rydz-Śmigły ymmärsi kaiken vastarinnan turhaksi ja määräsi joukot vetäytymään Romaniaan välttäen taistelukosketusta puna-armeijan kanssa. Vaikka marsalkan vetäytyminen oli kyseenalainen teko, määräys pelasti puolalaisia sotilaita, jotka saattoivat jatkaa taistelua myöhemmin liittoutuneiden riveissä. Rydz-Śmigły internoitiin Romaniassa.
Rydz-Śmigłyn kyvyt sotapäällikkönä jäivät selvästi jälkeen hänen taidoistaan rintamakomentajana. Vuonna 1922 Piłsudski oli kirjoittanut ehkä osuvan arvion Rydz-Śmigłystä sotilasjohtajana: ”Operatiivisessa työssä hänen toimintansa osoittaa tervettä järkeä ja hänellä on suuresti itsepäistä energiaa. Voin suositella häntä kenelle vain armeijan komentajaksi, mutta en ole varma siitä, onko hänellä riittäviä kykyjä toimia ylipäällikkönä kahden valtion välisessä sodassa”. Rydz-Śmigły otti vastuun tappiosta omille harteilleen.
Internointinsa aikana Rydz-Śmigły alkoi perustaa Puolan vastarintaliikettä, jonka hän kokosi Piłsudskin muistolle uskollisten upseerien ympärille. Hänen tehtävänsä otti kuitenkin Władysław Sikorski. Rydz-Śmigły pakeni Unkariin joulukuussa 1940. Sieltä hän matkusti takaisin Varsovaan lokakuussa 1941. Hän luopui marsalkan arvostaan toimiakseen tavallisena vastarintaliikkeen jäsenenä. Hän kuoli kuitenkin yllättäen sydänkohtaukseen 2. joulukuuta 1941.
Elintavoiltaan Rydz-Śmigły oli pääosin askeettinen. Hän poltti halpoja savukkeita ja hänen asuntonsa oli niukasti sisustettu. Hän nukkui rautasängyssä. Rydz-Śmigły oli innokas Napoleonin ajan historian harrastaja ja tutkija.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
The Living Age s.416-418 (Artikkeli vuodelta 1936) (englanniksi)
Cepnik, Kazimierz. Wódz Naczelny i Marszałek Polski Edward Śmigły-Rydz, Życie i Czyny. Lwów, 1937.
Eckert,Marian. Historia polityczna Polski lat 1918-1939. Warszawa, 1989.
Jabłonowski, Marek,i Stawecki, Piotr. Następca komendanta. Edward Śmigły-Rydz. Materiały do biografii. Pułtusk,1998
Jędruszczak, Hanna, and Tadeusz Jędruszczak. Ostatnie lata Drugiej Rzeczypospolitej (1935-1939). Warszawa, 1970.
Kaden-Bandrowski,Juliusz. Piłsudczycy. Oświęcim, 1916.
Mirowicz, Ryszard. Edward Rydz-Śmigły: działalność wojskowa i polityczna. Warszawa, 1988.
Pepłoński,Andrzej. Wywiad a dyplomacja II Rzeczypospolitej. Toruń, 2004.
Piłsudski,Józef. Pisma zbiorowe. Warszawa: 1937.
Seidner, Stanley S., "The Camp of National Unity: An Experiment in Domestic Consolidation," The Polish Review vol. xx, nos. 2-3, 1975, pp. 231–236.
Seidner,Stanley S., "Reflections from Rumania and Beyond: Marshal Śmigły-Rydz Rydz in Exile," The Polish Review vol. xxii, no. 2, 1977, pp. 29–51.
Seidner, Stanley S. Marshal Edward Śmigły-Rydz Rydz and the Defense of Poland. New York, 1978.
Serwatka, Tomasz. "Edward Rydz-Śmigły," Gazeta:Historia mało znana(January) 2007.
Stachiewicz, Wacław. Wierności dochować żołnierskiej. Warsaw, 1998.
Zaremba, Paweł. Historia Dwudziestolecia 1918 - 1939. 2 vols., Paris, 1967.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 2  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Puola 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef 
Majuri Rydz-Śmigły noin vuonna 1915.
Pilsudski (vas.) ja Rydz-Śmigły vuoden 1920 aikoihin.
Presidentti Ignacy Mościcki nimitti Rydz-Śmigłyn 10. marraskuuta 1936 Puolan marsalkaksi.
Rydz-Śmigły, natsi-Saksan ulkoministeri Joachim von Ribbentrop ja presidentti Moscicki tapaamisessa Varsovassa helmikuussa 1939.
Puolan 1930-luvun lopun todellinen vallanpitäjä kenraali Edward Rydz-Śmigłyvuonna 1937 julkaistussa postimerkissä.
Natsi-Saksa aloitti sodan ilman sodanjulistusta pommittamalla Wielunia.
Rydz-Śmigłyn hauta ja muistomerkki.
Käännös suomeksi
Ruukki

| Ruukki> Entinen kunta – nykyiset kunnat: Siikajoki |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 
Sijainti:  64°39′50″N, 025°06′05″E
Lääni:  Oulun lääni
Maakunta:  Pohjois-Pohjanmaan maakunta
Seutukunta:  Raahen seutukunta
Kuntanumero:  708
Hallinnollinen keskus:  Ruukki
Perustettu:  1973
Kuntaliitokset:  Paavola (1973) Revonlahti (1973)
Liitetty:  2007
– liitoskunnat:  Siikajoki Ruukki
– syntynyt kunta:  Siikajoki
Pinta-ala:  772,58 km²   (2006)
– maa:  766,79 km²
– sisävesi:  5,79 km²
Väkiluku:  4 500   (31.12.2006)
– väestötiheys:  5,88 as./km²
Entisten Paavolan ja Revonlahden kuntien rajat vuoden 1960 tilastokartassa.
Ruukki on entinen Suomen kunta, joka sijaitsee Pohjois-Pohjanmaalla. Kunta syntyi Paavolan ja Revonlahden kuntien yhdistyessä vuonna 1973. Kunnan nimi tuli tuolloisen Paavolan kunnassa sijainneen Ruukin kylän nimestä. Kunnassa asui 4 600 ihmistä, ja sen pinta-ala oli 772,58 km², josta 5,79 km² oli vesistöjä. Väestötiheys oli 5,88 asukasta/km².
1. tammikuuta 2007 Ruukki ja Siikajoki lakkautettiin ja samalla perustettiin uusi Siikajoen kunta.
Ruukki-sana tarkoittaa varhaista raudan- ja kuparinvalmistukseen keskittynyttä laitosta ja sen ympärille muodostunutta aluetta.
Kylät

Hartaanselkä
Luohua
Relletti
Saarikoski
Tuomioja
Taajamat

Paavola
Revonlahti
Ruukki (kuntakeskus)
Yhteydet

Kunnan päätiet olivat valtatie 8 (Kasitie) ja kantatie 86. Edellinen kulkee Revonlahden ja jälkimmäinen Paavolan kirkonkylän kautta. Vanhastaan Siikajoki on toiminut tärkeänä sahateollisuuden tukinuittojen kuljetusväylänä. Vuonna 1886 Ouluun saakka jatkettu Pohjanmaan rata kulkee Ruukin kautta. Eräänä tuon ajan perintönä on Ruukissa kunnanviraston molemminpuolin kaksi rautaista niitattua siltaa. Vanhempi siirrettiin nykyiselle paikalleen rautatiesillaksi, ja "Huokausten silta" on nykyisin kevyemmän liikenteen käytössä. Radasta erkanee Tuomiojan rautatieasemalla Raahen rata. Lähin lentokenttä on Oulun lentoasema.
Teollisuus

Ruukissa toimii saha- ja puutavarateollisuuden (Ruukki Wood, MSJ-Wood), metalli- ja konepajateollisuuden (FinnBlast, TeknoComp, Reko-Kone, JMC Engine), eristevalmistuksen (Ruukin EPS) ja muiden alojen yrityksiä. Huomattava osa teollisuudesta on keskittynyt Ruukin yrityspuistoon.
Ruukissa tuotetaan vesivoimaa Pöyryn ja Ruukinkosken voimalaitoksissa, jotka siirtyivät Revon Sähkön myynnin yhteydessä Vattenfallin omistukseen.
Palvelut

Ruukissa on kaksi toisen asteen oppilaitosta, Siikajoen lukio (ennen kuntaliitosta nimeltään Ruukin lukio) ja Ruukin maaseutuopisto. Oppilaitokset tekevät yhteistyötä hevostalouden alalla.
Ruukissa sijaitsee myös Maa- ja elintarviketalouden tutkimuskeskuksen (MTT) alainen Pohjois-Pohjanmaan tutkimusasema.
Vastaanottokeskus

Sisäasiainministeriö päätti maaliskuussa 2009 perustaa SPR:n ylläpitämän vastaanottokeskuksen entiseen Ruukkiin, jossa oli siis aiemminkin toiminut vastaanottokeskus.
Tunnettuja ruukkilaisia

Marika Fingerroos (s. 1979), malli ja laulaja
Kulttuuri > Tapahtumat

Vanhoillislestadiolaisten suviseurat on järjestetty Ruukissa vuosina 1971 sekä 2001.
Kulttuuri > Ruoka

Ruukin pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla lahtivelli eli klimppisoppa ja porkkanakiisseli.