stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vladivostokin kansainvälinen lentoasema

Vladivostokin kansainvälinen lentoasema eli Vladivostok-Knevitšin lentoasema (ven. Международный аэропорт Владивосток (Кневичи),  Meždunarodnyi aeroport Vladivostok (Knevitši), IATA: UHWW, ICAO: VVO) on Venäjän Primorjen aluepiiriä palveleva kansainvälinen lentoasema. Se sijaitsee noin 40 kilometriä Vladivostokin keskustasta koilliseen Artjomin kaupungin alueella, Artjomin kantakaupungista pohjoiseen ja Artjomin Knevitšin kaupunginosan länsipuolella.
Noin 9 kilometriä Vladivostokin kansainvälisestä lentoasemasta lounaaseen sijaitsee sotilaslentokenttä.
Lentoaseman kiitotie ja kentän lähestymisvarustus on hyväksytty kansainvälisen siviili-ilmailujärjestö ICAO:n kategoriaan II. Vuonna 2013 Vladivostokin lentoaseman kautta kulki 1 853 000 lentomatkustajaa. Tällä lukemalla se kuului 15 vilkkaimman venäläisen lentoaseman ryhmään.
Vladivostokin lentoasema Venäjällä.
Vladivostokin lentoaseman sijainti Primorjen aluepiirissä.
Suhoi Superjet 100 Vladivostokin lentoasemalla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vladivostokin kansainvälinen lentoasema Wikimedia Commonsissa
Vladivostok (Knevitši), meždunarodnyi aeroport (venäjäksi) (aviapages.ru)
Skyvector aeronautical charts (englanniksi) (skyvector.com)
Vjalikaja Berastavitsa

| Vjalikaja Berastavitsa, Bolšaja Berestovitsa (Вялікая Бераставіца, Больша́я Берестови́ца) |
| --- | --- |
 Katolinen kirkko Vjalikaja Berastavitsassa
 vaakuna
 Vjalikaja Berastavitsa, Bolšaja Berestovitsa
 Koordinaatit: 53°11′31″N, 24°01′06″E 
Valtio:   Valko-Venäjä
Alue:  Hrodnan alue
Korkeus:  135–170 m
Väkiluku (10/2009):  5 720
Aikavyöhyke:  UTC+3
 
 berestovitsa.grodno-region.by/en 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Vjalikaja Berastavitsa (valkoven. Вялікая Бераставіца) eli Bolšaja Berestovitsa (ven. Больша́я Берестови́ца; puol. Brzostowica Wielka) on pieni kaupunkimainen taajama ja Puolan vastaisella rajalla sijaitsevan maaseutuvaltaisen Berastavitskin hallintopiirin (ven. Берестовицкий район, Berestovitski raion) keskus Hrodnan maakunnan länsiosissa Valko-Venäjällä. Vjalikaja Berastavitsan taajama sijaitsee linnuntietä noin 55 kilometriä maakunnan pääkaupungin Hrodnan eteläpuolella.
Kaupunkimaisen taajaman väkiluku oli lokakuun 2009 väestönlaskennassa 5 720 ja koko Berastavitskin piirin 18 017.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vjalikaja Berastavitsa Wikimedia Commonsissa
Lyhyt kuvaus taajamasta (englanniksi) (BYcity.org)
Берестовицкий район - Lyhyet artikkelit kaupunkimaisista taajamasta ja hallintopiiristä (venäjäksi) (dorogiby.info)
Lyhyt kuvaus Berastavitskin hallintopiiristä (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (region.grodno.by)
Taajaman keskustan kartta (venäjäksi) (BYcity.org)
Perustietoa hallintopiiristä (venäjäksi) (emaps-online.com)
WikiMapia karttalinkki taajamasta ympäristöineen, kohteiden selitykset pääosin (englanniksi) tai (venäjäksi)
Neuvostoliiton aikaista topografiakarttaa alueesta (venäjäksi)
Kuvia hallintopiirin keskustaajamasta (venäjäksi) (globus.tut.by)
Kuvia hallintopiirista (englanniksi),(puolaksi),(valkovenäjäksi) ja (venäjäksi) (radzima.org)
Willem de Vlamingh

Willem de Vlaminghin muotokuva.
Willem de Vlaminghin patsas Vlielandissa.
Willem de Vlamingh (28. marraskuuta 1640 Vlieland Alankomaat – noin 1698) oli  flaamilainen merikapteeni, joka kävi tutkimusmatkalla Australian lounaisrannikolla 1600-luvun loppupuolella.
Vlamingh liittyi vuonna 1688 VOCiin eli Hollannin Itä-Intian kauppakomppaniaan ja lähti samana vuonna ensimmäiselle matkalleen Bataviaan. Vuonna 1696 de Vlaminghin retkikunta lähti kartoittamaan Amsterdamista Uuden Hollannin (nykyisen Australian) lounaisrannikoa niitä aluksia varten, jotka purjehtivat Intian valtamerellä ja myös etsimään aluksen Ridderschap van Hollant haaksirikosta vuonna 1694 selviytyneitä. Hänen komennossaan oli kolme alusta, lippulaiva Geelvink sekä Nyptangh ja Wezeltje.
Haaksirikkoisia ei löytynyt, mutta 29. joulukuuta 1696 de Vlamingh löysi Rottnestin (”rotanpesä”) saaren, jonka hän nimesi havaittuaan siellä rotan kaltaisia eläimiä, jotka todellisuudessa olivat pussieläimiin kuuluvia lyhythäntäkenguruja eli quokkia. 10. tammikuuta 1697 hän osui joelle Swan River (”joutsenvirta”), jonka hän nimesi, koska joessa ja sen ympäristössä oli mustia joutsenia.
Aiheesta muualla

Playford, Phillip E. (1998) Voyage of discovery to Terra Australis : by Willem De Vlamingh in 1696-97 Perth, W.A. Western Australian Museum. ISBN 0730712214
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Saksa  Belgia  Yhdysvallat  Australia  Alankomaat 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Australia  Alankomaat  Trove 
Muut:  SNAC
Cyndi Lauper

| Cyndi Lauper |
| --- | --- |
 Cyndi Lauper vuonna 2008.
Henkilötiedot
Syntynyt: 22. kesäkuuta 1953 (ikä 71)
Muusikko
Taiteilijanimi:  Cyndi Lauper, Cyn, Mona Flambè
Aktiivisena:  1977–
Tyylilajit:  pop, poprock, dance rock, new wave, blues
Soittimet:  akustinen kitara ja Appalachian dulcimer 
Levy-yhtiöt:  Epic Records, Portrait (käännä suomeksi) ja Downtown Records 
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
www.cyndilauper.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Cynthia Ann Stephanie ”Cyndi” Lauper (s. 22. kesäkuuta 1953) on 1980-luvulla tunnetuksi tullut yhdysvaltalainen säveltäjä, poplaulaja, näyttelijä, tuottaja ja filantrooppi.
Diskografia > Albumit

(vuonna 1980 Blue Angel-albumi Blue Angelin kanssa)
She's So Unusual (1983)
True Colors (1986)
A Night to Remember (1989)
Hat Full of Stars (1993)
Sisters of Avalon (1996)
Merry Christmas...Have a Nice Life (1998)
Shine (2001, EP-levy)
At Last (2003)
Shine (2004, kokopitkä levy, vain Japanissa)
The Body Acoustic (2005)
Bring Ya to the Brink (2008)
Memphis Blues (2010)
Detour (2016)
Polly Pocket (2019)
Diskografia > Kokoelmat

The Best Remixes (1989)
Twelve Deadly Cyns...and Then Some (1994)
Wanna Have Fun (1996)
The Essential Cyndi Lauper (2003)
The Great Cyndi Lauper (2003)
Hey Now! (Remixes & Rarities) (2005)
Floor Remixes (2009)
Diskografia > Singlet

Blue Angelin singlet
You Make Loving Fun (1978)
I'm Gonna Be Strong (1980)
I Had a Love (1980)
Late (1980)
Fade (1980)
Albumin She's So Unusual singlet
Girls Just Want to Have Fun (1983)
Time After Time (1983)
She Bop (1983)
All Through The Night (1984)
Money Changes Everything (1984)
I’ll Kiss You (1985)
When You Were Mine (1985)
Albumin True Colors singlet
True Colors (1986)
Change of Heart (1986)
What's Going On (1986)
Boy Blue (1987)
Maybe He'll Know (1987)
Albumin A Night to Remember singlet
I Drove All Night (1989)
My First Night Without You (1989)
Heading West (1989)
A Night To Remember (1989)
Primitive (1989)
Unconditional Love (1991)
The World is Stone (1991)
Albumin Hat Full of Stars singlet
Who Let in the Rain (1993)
That’s What I Think (1993)
Hat Full of Stars (1993)
Hey Now (Girls Just Want To Have Fun) (1994)
I'm Gonna Be Strong (1994)
Come on Home (1995)
Albumin Sisters of Avalon singlet
You Don’t Know (1996)
Sisters of Avalon (1997)
Ballad of Cleo And Joe (1997)
Albumin Shine singlet
Shine Remixes (2003)
Walk on By (2003)
Until You Come Back to Me (2004)
Stay (2004)
Silent Night (2005)
Diskografia > Muut singlet ja soundtrackit

The Goonies 'R' Good Enough (1985)
Hole in My Heart (All the Way to China) (1988)
Early Christmas Morning (1998)
Disco Inferno (1999)
Time After Time (akustinen versio, 2005)
Change of Heart (akustinen versio, 2006)
Filmografia

Pyramidin salaisuus (Vibes) (1988)
Avain salaisuuteen (Off and Running) (1991)
Tenavatähdet (Life with Mickey) (1993)
Pienet piirit (Mrs. Parker and the Vicious Circle) (1994)
Queensin onnenonkija (The Opportunists) (1999)
Tamo i ovde (2009)
Kirjat

Cyndi Lauper: A Memoir. 2012. ISBN 978-1-47111-424-3.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Cyndi Lauper Wikimedia Commonsissa
Official site
Official Fan site
Fearless Cyndi Lauper Network (Arkistoitu – Internet Archive)
Cyndi Lauper Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Emmy Awards  Grammy Awards  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Synchronkartei  Deutsche Biographie  Trove  Elonet  Yle 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef 
Cyndi Lauper esiintyy Gay Games VII -päätösjuhlassa Wrigley Field -stadionilla Chicagossa 22. heinäkuuta 2006.
Amadeu Vives i Roig

Amadeo Vives
Amadeu Vives i Roig (esp. Amadeo Vives; 18. marraskuuta 1871 Collbató – 1. joulukuuta 1932 Madrid) oli espanjalainen säveltäjä. Hän sävelsi enimmäkseen oopperoita, operetteja ja zarzueloja.
Vives puhui äidinkielenään katalaania. Hän opiskeli Felipe Pedrellin ja Josep Ribera i Mirón johdolla. Vuonna 1891 Vives perusti Lluís Milletin kanssa Katalonian musiikkielämän elpymisessä avainasemaan nousseen Orfeó Catalá -kuoron. Pian Vives lähti Madridiin, jossa vietti loppuikänsä. Hän julkaisi ensin konserttiteoksia, soolo- ja kuorolauluja (kuten L'emigrant, 1894), kunnes siirtyi zarzuelojen pariin. Vivesin yli sadasta näyttämöteoksesta ensimmäinen oli Walter Scottin teokseen perustuva nelinäytöksinen ooppera Artús, joka kantaesitettiin Barcelonassa vuonna 1897. Teoksen alkuperäinen libretto oli katalaaninkielinen, ja teoksessa käytettiin katalonialaisia kansanlauluja. Vivesin ensimmäinen zarzuela oli yksinäytöksinen La primera del barrio, joka esitettiin Madridin Teatro de la Zarzuelassa vuonna 1898.
Läpimurtonsa Vives teki yksinäytöksisellä zarzuelalla Bohemios (1904), joka perustui samaan aiheeseen kuin Giacomo Puccinin ooppera La bohème. Vivesin teoksessa oli kuitenkin enemmän ranskalaisia kuin italialaisia tyylivaikutteita. Conrado del Campo teki Vivesin zarzuelasta oopperaversion vuonna 1920, mutta se ei syrjäyttänyt alkuperäisen zarzuelan asemaa ohjelmistossa. Pian Bohemioksen jälkeen Vives teki yhteistyössä Gerónimo Giménezin kanssa ohjelmistossa pysyneet teokset El húsar de la guardia (1904) ja La gatita blanca (1905). Zarzuela Doña Francisquita (1923) vakiintui Vivesin tunnetuimmaksi ja arvostetuimmaksi teokseksi. Hänen oopperoistaan suosituimmaksi nousi todennäköisesti Maruxa (Madrid, 1914). Suosiota saavutti myös Balada de carnaval (Madrid, 1919). Näyttämömusiikin ulkopuolelta Vivesin tuotantoon kuuluu esimerkiksi laulusarja Canciones epigramáticas.
Vuonna 1923 Vives julkaisi omaelämäkerrallisen esseekokoelman Sofía. Hän kirjoitti myös menestyksekkään näytelmän Jo no sabia que el món era així (1929). Vivesin kuoltua vuonna 1932 Espanjassa lykättiin parlamentin istuntoa, jotta edustajat voisivat osallistua hänen hautajaisiinsa.
Aiheesta muualla

IMSLP: nuotteja
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Tšekki  Australia  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Taiteenala:  Discography of American Historical Recordings  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  RISM  SNAC  IdRef
Voilokki

Voilokki on paksua huopamaista villakangasta, joka on yleensä vanutettua. Sitä käytetään hevosen loimena, pehmikkeenä ja täytteenä esimerkiksi satuloissa sekä eristystarkoituksiin. Voilokki on myös puolipaksu vanutettu huopa, satulahuopa, ja ravihevosilla selän yli menevä numerolappu.
Voilokki voidaan tehdä myös nautaelämen karvasta, ja sitä käytetään esimerkiksi puuveneenrakennuksessa lautojen saumoihin tiivisteenä. Rakennusalan slangissa se tarkoittaa karvoista valmistettua levymäistä eristettä.
Nykysuomen sanakirjassa voilokki määritellään näin: paksu huopamainen villakangas, josta tehdään hevosenloimia; paksuhko vanutettu huopa, jota käytetään pehmikkeenä tai eristeenä esimerkiksi satulan alla. Sana tulee etymologisen sanakirjan mukaan venäjän kielen huopaa tarkoittavasta sanasta vójlok.
Thomas Sankara

| Thomas Sankara |
| --- | --- |

Burkina Fason 1. presidentti
 4. elokuuta 1983 – 15. lokakuuta 1987  
Edeltäjä:  Jean-Baptiste Ouédraogo
Seuraaja:  Blaise Compaoré
Ylä-Voltan 5. pääministeri
 10. tammikuuta 1983 – 17 toukokuuta 1983  
Edeltäjä:  Saye Zerbo
Seuraaja:  Virka lakkautettu
Henkilötiedot
Syntynyt: 21. joulukuuta 1949 Yako, Ranskan Ylä-Volta
Kuollut: 15. lokakuuta 1987 (37 vuotta) Ouagadougou, Burkina Faso
Puoliso:  Mariam Sankara
Lapset:  2
Tiedot
 Nimikirjoitus
Sotilaspalvelus
Taistelut ja sodat:  Agacherin kaistaleen sota
Aiheesta muualla
www.thomassankara.net
Thomas Isidore Noël Sankara (21. joulukuuta 1949 Yako – 15. lokakuuta 1987 Ouagadougou) oli marxilainen ja panafrikkalainen vallankumouksellinen, sekä Burkina Fason (ent. Ylä-Volta) presidentti 1983–1987.
Sankara nousi Ylä-Voltan presidentiksi tukijoidensa vallankaappauksen jälkeen vuonna 1983. Kansansuosiota nauttivan vallankumouksen johdossa ollut Sankara aloitti heti suuret määrät yhteiskunnallisia, taloudellisia ja ympäristöä koskevia uudistuksia ja nimesi maan uudelleen Burkina Fasoksi (suom. "Suoraselkäisten ihmisten maa").
Sankaran hallituksen sisäpolitiikka keskittyi maanviljelyn edistämiseen ja omavaraisuuden saavuttamiseen, koulutuksen sekä terveydenhuollon lisäämiseen, naisten aseman parantamiseen sekä korruption kitkemiseen. Hänen mullistava ohjelmansa aiheutti suurta vastustusta vanhoillisten johtajien ja määrältään vähäisen, mutta vaikutusvaltaisen keskiluokan keskuudessa. Kun myös hallitsevan juntan sisällä oli eripuraa radikaalien ja konservatiivisten jäsenten välillä, Sankara joutui lopulta salamurhan kohteeksi verisessä vallankaappauksessa syksyllä 1987. Hänen seuraajakseen tuli hänen entinen ystävänsä Blaise Compaoré.
Sankaraa on pidetty malliesimerkkinä karismaattisesta afrikkalaisesta johtajasta. Häntä on verrattu jopa Ernesto Che Guevaraan.
Nuoruus

Katoliseen perheeseen syntynyt Sankara kuului silmi-mossien etniseen ryhmään, joka syntyi mossien ja fulbejen avioliiton kautta. Silmi-mossit ovat mossien kastijärjestelmässä alimpina ja siten huono-osaisimpia. Sankara kävi koulun alaluokat Gaouassa ja opiskeli myöhemmin Bobo Dioulassossa, maan toiseksi tärkeimmässä kaupungissa.lähde?
Sankaran isä, joka oli myös sotilas, palveli Ranskan armeijassa toisen maailmansodan aikana, jolloin saksalaiset pidättivät hänet. Sankaran perhe toivoi pojasta katolista pappia. Joidenkin lähteiden mukaan hän ei koskaan menettänyt uskoaan vaikka olikin vakaumukseltaan vahvasti marxilainen. Hän oli myös tutustunut muslimien pyhään kirjaan Koraaniin.lähde?
Sotilasura

Sankara aloitti sotilasuransa 19-vuotiaana. Hän meni sotilaskoulutukseen Madagaskariin, missä hän oli todistamassa kansannousua Philibert Tsirananan hallintoa vastaan. Kansannousun tapahtumat ja hänen samaan aikaan lukemansa Karl Marxin ja Vladimir Leninin teokset muokkasivat merkittävästi hänen poliittista ajatteluaan. 1970-luvulla hän taisteli Ylä-Voltan ja Malin välisessä rajasodassa. Sankara niitti sodassa mainetta urheana taistelijana, vaikka pitikin koko sotaa "hyödyttömänä ja epäoikeutettuna". 1970-luvulla Sankara alkoi pohjustaa myöhempää mainettaan karismaattisena hahmona. Hän oli hyvä kitaristi ja soitti Tout-á-coup Jazz -nimisessä yhtyeessä ja oli tunnettu moottoripyöräharrastuksestaan. Sekä musiikki että moottoripyörä tekivät hänestä näkyvän hahmon Ouagadougoussa.lähde?
Sankara nimitettiin vuonna 1976 Pôn kaupungissa sijaitsevan armeijan koulutusyksikön johtajaksi. Samana vuonna hän tutustui myös Blaise Compaoréen, jonka kanssa muodosti kommunistiupseerien ryhmän (Regroupment des officiers communistes).lähde?
Poliitikkona

Sotilashallitus nimitti vuonna 1981 Sankaran tiedotusministeriksi. Hän erosi tehtävästään huhtikuun 21. päivä vuonna 1982, koska katsoi, että hallitus ei aja kansan etujen mukaista politiikkaa. Marraskuun 7. päivänä vuonna 1982 tapahtui uusi vallankaappaus joka nosti valtaan Jean-Baptiste Ouédragon ja Sankarasta tuli uuden hallituksen pääministeri. Sankara erotettiin pääministerin tehtävistä 17. toukokuuta 1983 ja asettiin kotiarestiin heti Ranskan Afrikan asioiden neuvonantajan, Jean-Christophe Mitterrandin vierailun jälkeen. Sankaran ja muiden suosittujen poliitikkojen vangitseminen aiheutti kansannousun.
Kuolema

9. lokakuuta vuonna 1987 Thomas Sankara antoi haastattelun, jossa hän totesi enteellisesti: "Vallankumoukselliset voidaan murhata yksilöinä, mutta heidän ajatuksiaan ei voi murhata."lähde? Hän kuoli 15. lokakuuta 1987.
Blaise Compaoré johti yhdessä 12 upseerin kanssa vallankaappausta, jonka yhteydessä Sankara sai surmansa. Vallankaappausta perusteltiin sillä, että Sankaran hallinto oli vaarantanut Burkina Fason suhteet ulkovaltoihin. Erityisesti entisen siirtomaaisäntä Ranskan ja varakkaamman naapurivaltion Norsunluurannikon suhteiden väitettiin vaarantuneen.lähde?
Sankaran leski ja hänen kaksi lastaan pakenivat maasta. Thomas Sankaran ruumis haudattiin hiljaisuudessa. Vuonna 2015 se päätettiin kaivaa esiin virallista tunnistamista varten.
Thomas Sankaran murha on herättynyt spekulaatioita. On pohdittu niin sen syitä kuin tilaajiakin. Liberialainen sotaherra Prince Johnson kertoi Liberian totuus- ja sovintokomission istunnossa, että murhan taustavoimana olisi ollut Charles Taylor, toinen liberialainen sotaherra ja maan myöhempi presidentti.lähde?
Henkilökuva

Thomas Sankara sai suurta suosiota johtajana henkilökohtaisen karismansa ansiosta. Hänellä oli myös silmää erilaisille kansaanmeneville tempauksille, joilla hän sai paitsi huomiota, myös kansansuosiota. Hän puuttui virkamieseliitin asemaan myymällä näiden käyttämät Mercedes Benz -henkilöautot ja osti niiden tilalle pieniä Renault 5 -henkilöautoja. Lisäksi hän kielsi heitä käyttämästä ensimmäisen luokan paikkoja lentokoneissa virkamatkoilla. Lisäksi virkamiehiä velvoitettiin lahjoittamaan yhden kuukauden palkka julkisten hankkeiden rahoittamiseen.
Oman palkkansa Sankara laski tuohon aikaan 450 Yhdysvaltain dollaria vastaavaan summaan. Omaisuudekseen hän ilmoitti ainoastaan kolme kitaraa, neljä polkupyörää, auton, jääkaapin ja rikkinäisen pakastimen. Lisäksi hän kieltäytyi ilmastoinnin asentamisesta toimistoonsa, koska suurimmalla osasta kansalaisista ei ollut samaa mahdollisuutta.lähde?
Toisin kuin muut afrikkalaiset johtajat, Sankara ei antanut ripustaa kuviaan julkisille paikoille. Haastattelussa tähän kysyttiin syytä, ja hän totesi: "Meillä on seitsemän miljoonaa Thomas Sankaraa."lähde?
Aiheesta muualla

Thomas Sankara -verkkosivusto, Thomassankara.net
Cudjoe, Alfred: Who killed Thomas Sankara?, University of California 1988, ISBN 9964903545
| n k  Burkina Fason valtionpäämiehet |
| --- | --- | --- |
| Ylä-Volta (1960–1984) |  Yaméogo (1960–1966)  Lamizana (1966–1980)  Zerbo (1980–1982)  Ouédraogo (1982–1983)  Sankara (1983–1984)  |  |
| Burkina Faso (1984–) |  Sankara (1984–1987)  Compaoré (1987–2014)  Diendéré (2015)  Kaboré (2015–2022)  Damiba (2022–)  |  |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Alankomaat  Puola  Portugali 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  IdRef 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Thomas Sankara
Käännös suomeksi
Vogeesit

Vuoriston sijainti
Topografinen kartta
Vogeesit (ransk. Vosges, saks. Vogesen, Wasgenwald) on noin 250 kilometriä pitkä vuorijono Alsacen ja Lorrainen alueella Ranskan itäosassa. Se ulottuu Belfortista Saverneen ja seurailee Reinin länsirantaa pohjoiskoillisen suuntaan. Saksan puolella, Rheinland-Pfalzin osavaltiossa, vuorijono jatkuu Wasgau-nimisenä.
Vogeesit muistuttavat maastoltaan  ja kasvillisuudeltaan Schwarzwaldia Saksan puolella. Vogeesien eteläosa on graniittia, johon liittyy porfyyrikivilajeja ja punaista hiekkakiveä. Vuoriston korkein huippu on 1 424 metriin merenpinnasta kohoava Grand Ballon (saks. Großer Belchen).
Vogeeseilla on metsäteollisuutta; siellä valmistetaan 15 prosenttia Ranskan paperituotannosta.
Vogeesit ovat antaneet nimensä vuoriston länsipuolella sijaitsevalle Vosgesin departementille.
Vogeesien läpi kulkee Maurice Lemairen maantietunneli.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vogeesit Wikimedia Commonsissa
M/S Viking XPRS

| M/S Viking XPRS |
| --- | --- |
 M/S Viking XPRS saapumassa Tallinnaan heinäkuussa 2015.
Tyyppi:  matkustaja-autolautta
Nykyinen reitti:  Helsinki–Tallinna
Lippuvaltio:   Ruotsi (2008–2012)  Viro (2012–2023)  Suomi (2023–)
Kotipaikka:  Norrtälje (2008–2012)  Tallinna (2012-2023) Maarianhamina (2023–)
IMO-numero:  9375654
MMSI-numero:  230705000
Tunnuskirjaimet:  SBXN (2008–2012) ESKC (2012–2023) OJND (2023–)
Omistaja:  Viking Line
Rakennustelakka:   Aker Yards, Helsingin telakka, Suomi
Rakennusnumero:  1358
Kölinlasku:  16. huhtikuuta 2007
Vesillelasku:  19. syyskuuta 2007
Status:  liikenteessä
Tekniset tiedot
Kansien määrä:  11
Pituus:  185 m
Leveys:  27,7 m
Syväys:  6,55 m
Bruttovetoisuus (GT):  34 000
Koneisto:  4 × Wärtsilä 46F -dieselmoottoria  lähde?
Koneteho:  40 000 kW
Jääluokitus:  1A Super
Nopeus:  46,3 km/h
Nopeus:  25 kn
Hyttipaikkoja:  736 henkilölle
Matkustajia:  2 500
Lastikapasiteetti:  1 000 m
Autokapasiteetti:  230 henkilöautoa tai noin 60 rekkaa  lähde?
Lähteet:  
M/S Viking XPRS on Viking Line -varustamolle huhtikuussa 2008 valmistunut matkustaja-autolautta. Laiva rakennettiin Aker Yardsin Helsingin telakalla. Alus luovutettiin Viking Linelle 21. huhtikuuta 2008.
Alus on suunniteltu Helsingin ja Tallinnan väliseen reittiliikenteeseen ja sillä on kaksi päivittäistä edestakaista vuoroa. Matka-aika on kaksi tuntia ja 30 minuuttia. Laivan kummi on iskelmälaulaja Paula Koivuniemi.
Kansikuvaus

Kansi 11: Helikopterikansi
Kansi 10: Sextant deck – Baari ja aurinkokansi.
Kansi 9: Compass deck – Komentosilta.
Kansi 8: Restaurant deck – Bistro Bella ja Wine & Dine -ravintolat, Xpresso Street -kahvila, Blue Deli, Red Rose -baari, leikkihuone ja aurinkokansi peräosassa.
Kansi 7: Shopping & conference deck – Kokoustilat (kesällä Adventure Island -seikkailusaaret, kesän ulkopuolisina loma-aikoina Kid's playroom -leikkimaailma), Viking’s Inn -pubi, Dance Pavilion, tax-free-myymälä, neuvonta, aurinkokansi peräosassa, maihin- ja laivaannousu.
Kansi 6: Cabin deck – Hytit, maihin- ja laivaannousu.
Kansi 5: Car deck – Autokansi.
Kansi 3–4: Cargo deck – Autokansi.
Kansi 1–2: Pää- ja apukonehuoneet, konevalvomo ja muita teknisiä tiloja.
Hytit

Viking Gracen myötä Viking Line muutti hyttiluokkien nimet perinteisistä kirjain-numerolyhenteistä uusiin kuvailevampiin nimiin. Nimet on muutettu hiljalleen myös muilla Viking Linen aluksilla. Kaikissa hyteissä on WC ja suihku.
Seaside Premium (LYX): Tilava 4 hengen ikkunallinen hytti. Parivuode ja vuodesohva. Pinta-ala 17,5–23,0 m².
Seaside Standard (A4): Ikkunallinen 4 hengen hytti. 2 ala- ja 2 ylävuodetta. Pinta-ala 9,5 m².
Seaside Standard Allergy (A4R): Ikkunallinen 4 hengen hytti ilman kokolattiamattoa. 2 ala- ja 2 ylävuodetta. Pinta-ala 9,5 m².
Seaside Standard (A2P): Ikkunallinen 2 hengen hytti. Ala- ja ylävuode. Pinta-ala 8,6 m².
Inside Standard (B4): Ikkunaton 4 hengen hytti. 2 ala- ja 2 ylävuodetta. Pinta-ala 9,3 m².
Inside Standard Allergy (B4R): Ikkunaton 4 hengen hytti ilman kokolattiamattoa. 2 ala- ja 2 ylävuodetta. Pinta-ala 9,3 m².
Inside Handicap (HB3): Ikkunaton 3 hengen hytti. Suunniteltu liikuntarajoitteisille. 2 alavuodetta ja ylävuode. Pinta-ala 13,4 m².
Inside Piccolo (B2P): Pieni ikkunaton hytti 2 hengelle. Ala- ja ylävuode. Pinta-ala 6,8 m².
Inside Piccolo Allergy (B2R): Pieni ikkunaton hytti 2 hengelle ilman kokolattiamattoa. Ala- ja ylävuode. Pinta-ala 6,8 m².
Inside Piccolo Small (B2S): Pieni ikkunaton hytti 2 hengelle. Ala- ja ylävuode. Pinta-ala 5,9 m².