Chongqingin pommitukset
Vaikutukset

Chongqingin pommituksen vaikutusta kaupungin eri sosiaalisiin ryhmiin ja väestönosiin on tutkittu sodan jälkeen. Pommituksista kärsivät eniten kaupungin vähävarainen työläisväestö ja erityisesti siihen kuuluvat naiset. Jotkin teollisuusyritykset varasivat työntekijöilleen omat suhteellisen laadukkaat pommisuojansa, mutta yleensä työväestö ja etenkin köyhälistö joutuivat turvaamaan suuriin ja heikosti varusteltuihin julkisiin pommisuojiin. Tunteja kestävien pommitusten aikana näissä saattoi olla hyvin kuuma ja huono ilmanvaihto, joka muodosti oman riskinsä esimerkiksi vanhuksille ja raskaana oleville naisille. Yleensä lapsistaan huolehtivat perheenäidit ja raskaana olevat naiset ehtivät suojiin viimeisinä.
Tapahtuma-aikaan 19-vuotias chongqingilaisnainen Wang Shufen kuvaili sodan jälkeen yhtä pommisuojassa sattunutta joukkokuolemaa:
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” | Kesällä 1939 tuhansia ihmisiä tukehtui kuoliaaksi Shihuishi-markkinapaikan lähellä olleessa luolassa. Kaupungin viranomaiset määräsivät ohikulkijoita hakemaan ruumiit ulos luolasta. Tapahtuman jälkeisenä päivänä minä ja ystäväni olimme kävelemässä alueella kunnes poliisi pysäytti meidät. Protestoimme, mutta poliisi vain pakotti jokaisen lähelle osuneen työhön. Näin kuolleiden lojuvan joka puolella kulkuaukkojen läheisyydessä, mukaan lukien useiden lasten ruumiiden, joista osa oli luultavasti vain muutaman kuukauden ikäinen. Jotkut kuolleista olivat Sinkiang-rouvia, joiden mekot olivat kauniit kuten nukeilla. Olin todella peloissani ja järkyttynyt näkymän vuoksi. Pyörryin heti kun olin päässyt sisälle luolaan ja nähnyt päällekkäin pinotut ruumiit. Sen sijaan, että olisin vetänyt ruumiita luolasta ulos, minut vedettiin sieltä ulos muiden mukana. | ” |
– Wang Shufen teoksessa Echoes of Chongqing: Women in Wartime China. s.89
Alemman tason virkamiehet ja palkansaajat puolestaan saattoivat suojautua toimistorakennustensa alle rakennettuihin pieniin ja suhteellisen hyvin varusteltuihin kellareihin ja suojiin. Vähiten pommituksista kärsivät vauraimmat asukkaat, kuten korkeassa asemassa olevat virkamiehet ja yksityisen sektorin johtajat, jotka suosivat asuinpaikkoinaan keskustasta etäämpänä olevia huvilalähiöitä. Osa heistä rakensi itselleen yksityisiä pommisuojia, joihin ei päästetty muita.
Pommitukset vaaransivat myös tiettyihin ammattiryhmiin kuuluvia. Kaupungissa esiintyi jonkin verran varkautta ja murtovarkauksia pommitusten aikana. Tämän vuoksi esimerkiksi keskustan alueella työskennelleet poliisit ja sotilaspoliisit eivät saaneet mennä suojiin, vaan määräysten mukaan heidän tuli valvoa ja ohjata kaupunkilaisia myös niiden aikana. Toinen ryhmä oli rikšakuskit, jotka eivät uskaltaneet jättää rikšaansa vartioimatta edes pommitusten ajaksi. Chongqingin rikšatyöläisten liitto teki syyskuussa 1939 jäsenkunnastaan tutkimuksen, joka paljasti, että 6 000 jäsenestä pommituksissa oli kuollut 300 ja haavoittunut jopa 800.
Vaikka kaupunki oli tuhoisten pommitusten kohteena, sen väkiluku nousi sodan aikana. Väkilukua kasvatti erityisesti pakolaisväestö, joka muutti pääkaupunkiin japanilaisten valtaamilta alueilta tai rintaman läheisyydestä. Sodan jälkeen vuonna 1946 kaupungissa asui 1 240 000 ihmistä.