stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Isoviha (elokuva)
Vastaanotto > Esityslupa ja -kielto

Isoviha valmistui syyskuussa 1939, ja elokuvatarkastamo antoi sille esitysluvan 29. syyskuuta 1939. Elokuvatarkastamo leikkasi elokuvasta noin neljä minuuttia. Isoviha tarkastettiin kuitenkin vain kolme päivää myöhemmin uudelleen, ja tarkastustilaisuudessa oli mukana puolustusministeriön edustajana eversti Honko ja ulkoasiainministeriön edustajana Heikki Brotherus. Vaikka elokuva saikin nyt esitysluvan lapsille sallittuna elokuvana, opetusministeriö peruutti esitysluvan vain paria päivää ennen sen suunniteltua ensi-iltaa 8. lokakuuta 1939. Peruutuspäätös johtui Neuvostoliiton 5. lokakuuta 1939 esittämästä kehotuksesta lähettää Suomen edustajat Moskovaan neuvottelemaan ”konkreettisista poliittisista kysymyksistä”.
Vastaanotto > Ensi-ilta

Talvisodan sytyttyä erillinen sensuurivirasto kumosi Isonvihan esityskiellon 14. joulukuuta 1939, ja ensi-iltakierros pääsi alkamaan. Esityskiellon kumoamista käytettiin hyväksi myös mainonnassa, sillä esimerkiksi Turun Sanomien ilmoituksessa luki: ”[- -] jonka kauan odotettu esityskielto nyt on peruutettu”. Talvisodan olosuhteista johtuen elokuvan yleisönsuosio jäi huomattavasti alle vuoden keskitason.
Isoviha sai positiivisen vastaanoton ennen muuta maakuntalehdissä. Vaasa-lehden kriitikko piti sitä erittäin onnistuneena kuvauksena ”suomalaisten rohkeudesta, uljuudesta ja tinkimättömästä isänmaanrakkaudesta”, ja se oli hänen mukaansa ”mitä suurimmassa määrin innoittava ja isänmaallisen hengen täyttämä”. Samoilla linjoilla oli Lahti-lehden kriitikko, jonka mielestä aihe oli ”erikoisen sopiva nykyajalle”. Aamulehden kriitikko Erve puolestaan kiitteli historiallista todenmukaisuutta ja elokuvan vaikuttavia tuotannollisia arvoja. Lisäksi Erve oli ilahtunut siitä, että Kaarna oli päässyt eroon teatterimaisesta ohjaustavastaan. Kansan Lehden kriitikko oli varautuneempi ja piti varsinkin elokuvan alkua pitkäveteisenä ja rakkaustarinaa naiivina. Hän totesi myös, että ”Jäger-Filmillä ei näytä olleen myöskään riittävästi kykeneviä näyttelijöitä”. Arvostelija kehui lähinnä Helinän ja Karilon roolisuorituksia.
Vastaanotto > Uusi esityskielto, katoaminen ja löytyminen

Isovihan esitykset jatkuivat välirauhan aikana aina syyskuuhun 1940 asti, jolloin sisäasiainministeriö antoi poliisille määräyksen estää elokuvan esitykset, kommunistien esitettyä paheksuntansa. Jatkosodan jälkeen elokuvaa ei enää esitetty lainkaan. Elokuvan viimeiset silloin tunnetut kopiot tuhoutuivat Adams Filmin tulipalossa keväällä 1959. Elokuvasta oli kuitenkin myyty leikkaamaton kopio Ruotsiin 1940, ja siellä kopio oli myös säilynyt. Kun Suomen elokuva-arkisto käynnisti 1972 vanhojen suomalaisten nitraattielokuvien pelastamisprojektin, elokuva-arkiston erikoistutkija oli etsimässä Nyrki Tapiovaaran kadonnutta Herra Lahtinen lähtee lipettiin -elokuvaa. Hattulassa sijaitsevasta kellarista ei kuitenkaan löytynyt Tapiovaaran elokuvaa mutta sen sijaan ruotsalaisen Ragnar Friskin Huomispäivän sävel (1942). Kun elokuva-arkisto lähetti tämän ja vastikään Suomesta löytyneen Pauline Bruniuksen Elä elämäsi hymyillen (1921) Tukholmaan, Suomen elokuva-arkisto sai 1978 vastineeksi säilyneen kopion Isostavihasta.
Vastaanotto > Vapautuspäätös ja uusintaesitys

Jäger-Filmin tekijänoikeuksien omistaja Matti Helkapalo jätti Valtion elokuvatarkastamolle Isonvihan uudelleenhyväksymishakemuksen 5. toukokuuta 1982. Elokuvatarkastamolta kesti lähes kaksi vuotta ennen kuin se antoi esitysluvan 26. huhtikuuta 1984. Elokuvan uusintaesitys televisiossa tammikuussa 1985 oli kuitenkin vielä sensuroitu: elokuvatarkastamon johtajan suosituksesta siitä poistettiin kuusi repliikkiä.
Isonvihan vastaanotto 1985 oli ristiriitaista. Turun Sanomien Tapani Maskula piti elokuvaa ”menneisyyden kuriositeettina” ja Helsingin Sanomien Mikael Fränti puolestaan aikakautensa propagandatuotteena, joka suurimmalta osaltaan oli heikohko ja taiteellisesti ala-arvoinen. Aamulehden Michel Grünstein puolestaan piti elokuvaa osittain tahallisen koomillisena, mutta toisaalta sen ilmaisua modernina ja myös kriittisen nykykatseen kestävänä. Suomen Sosialidemokraatin Jyrki Palo piti sitä yllättävän sujuvana ohjauksena ja moitti vain kopion heikkoa teknistä laatua ja teennäisenmakuista ”entisaikaista näyttelemistä”.
Jimmy Destri

Jimmy Destri (s. 13. huhtikuuta 1954 Brooklyn, New York) on yhdysvaltalainen muusikko, joka tunnetaan Blondie-yhtyeen kosketinsoittajana.
Destri kuului Blondien alkuperäiseen kokoonpanoon. Hän julkaisi vuonna 1981 sooloalbumin Heart on a Wall, ja Blondie hajosi melko pian tämän jälkeen. Hajoamisen jälkeen Destri aloitti yhtiötoiminnan. Hän myös tuotti äänitteitä ja uudelleenmiksasi musiikkia mm. Princelle ja INXS:lle.
Destri liittyi takaisin Blondieen, kun se perustettiin uudelleen 1990-luvun lopussa. Destrin kynästä ovat lähtöisin mm. Blondien kappaleet "Atomic" (Deborah Harryn kanssa), "Maria" ja "Nothing Is Real But The Girl".
Destri lopetti Blondien kanssa kiertämisen 2004, mutta on yhä virallisesti sen jäsen.
Aiheesta muualla

Viralliset sivut[vanhentunut linkki] (englanniksi)
Joe Greene (yleisurheilija)

| Mitalit> Miesten yleisurheilu.Maa:   Yhdysvallat. Olympialaiset  | Mitalit> Miesten yleisurheilu.Maa:   Yhdysvallat. Olympialaiset  | Mitalit> Miesten yleisurheilu.Maa:   Yhdysvallat. Olympialaiset  | Miesten yleisurheilu> Maa:   Yhdysvallat. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Barcelona 1992 | pituushyppy |  |
|  Pronssia | Atlanta 1996 | pituushyppy |  |
| Sisäratojen MM-kilpailut  | Sisäratojen MM-kilpailut  | Sisäratojen MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Toronto 1993 | pituushyppy |  |
|  Pronssia | Pariisi 1997 | pituushyppy |  |
Joseph Tilford Lee ”Joe” Greene (s. 17. helmikuuta 1967 Wright-Patterson Air Force Base, Ohio) on yhdysvaltalainen pituushyppääjä, joka saavutti useita arvokisamitaleja 1990-luvulla.
Greene sai Barcelonan olympialaisissa 1992 pronssia tuloksella 834 cm. Seuraavana vuonna hän oli Toronton sisäratojen MM-kilpailuissa toinen hypättyään 813, mutta karsiutui loppukilpailusta Stuttgartin MM-kilpailuissa. Barcelonan MM-hallikilpailuissa 1995 hän sijoittui neljänneksi.
Greene saavutti olympiapronssia Atlantassa 1996 tuloksella 824. Pariisin sisäratojen MM-kilpailuissa 1997 hän oli niin ikään kolmas halliennätyksellään 841. Saman vuoden Ateenan MM-kilpailuissa hän karsiutui loppukilpailusta.
Greene voitti pituushypyn Yhdysvaltojen-mestaruuden ulkoradoilla 1997 ja sisäradoilla 1995. Hän hyppäsi ennätyksensä 848 São Paulossa 14. toukokuuta 1995. Kolmiloikkaa hän hyppäsi parhaimmillaan 16,32 New Yorkissa 22. toukokuuta 1994.
Jamiroquai

| Jamiroquai |
| --- | --- |

 Yhtyeen vokalisti Jay Kay
Tiedot
Toiminnassa:  1992–
Tyylilaji:  acid jazz disko funk
Kotipaikka:  Yhdistynyt kuningaskunta
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Jason "Jay" Kay, laulu (1992–)  Rob Harris, kitara (2000–)  Derrick McKenzie, rummut (1994–)  Paul Turner, basso (2005–)  Sola Akingbola, lyömäsoittimet (1995–)  Matt Johnson, koskettimet (2001–) 
Entiset jäsenet:  ks. luettelo  
Levy-yhtiö:  Sony BMG Music Entertainment   Columbia Records  
Aiheesta muualla
www.jamiroquai.com
Infobox OKNimi-testi OK: 
Jamiroquai on brittiläinen musiikkiyhtye, jota johtaa Jay (Jason) Kay. Yhtye on maailmanlaajuisesti tunnettu ja se on 1990-luvun parhaiten tunnettuja acid jazz -yhtyeitä yhdessä Incogniton, The Brand New Heaviesin, Gallianon ja Corduroyn kanssa. Sen jälkeen Jamiroquai on kuitenkin muuttanut hiukan musiikillista tyylisuuntaansa.
Kokoonpano > Nykyinen kokoonpano

Jason Kay – laulu
Rob Harris – kitara
Derrick McKenzie – rummut
Paul Turner – basso
Sola Akingbola – lyömäsoittimet
Matt Johnson – koskettimet
Lorraine McIntosh – taustalaulu
Hazel Fernandez – taustalaulu
Kokoonpano > Entiset jäsenet

Toby Smith – koskettimet (1992–2002)
Wallis Buchanan – didgeridoo (1992–2001)
Gavin Dodds – kitara (1993–1994)
Simon Katz – kitara (1995–2000)
Stuart Zender – basso (1992–1998)
Nick Fyffe – basso (1998–2003)
Nick Van Gelder – rummut (1993)
Darren Galea (DJ D-Zire) – levysoitin (1993–2001)
Adrian Revell – huilu, saksofoni
Winston Rollins – trumpetti
Simon Carter – koskettimet (1999–2001)
Samantha Smith – taustalaulu (–2007)
Diskografia > Albumit

Emergency On Planet Earth (17. toukokuuta 1993)
The Return of the Space Cowboy (17. lokakuuta 1994)
Travelling without Moving (9. syyskuuta 1996)
Synkronized (14. kesäkuuta, 1999)
A Funk Odyssey (3. syyskuuta 2001)
Live In Verona (11. marraskuuta 2002)
Late Night Tales: Jamiroquai (10. marraskuuta 2003)
Dynamite (20. kesäkuuta 2005)
High Times: Singles 1992–2006 (Marraskuu 2006)
Rock Dust Light Star (1. marraskuuta 2010)
Automaton (2017)
Diskografia > Singlet

Emergency On Planet Earth -albumilta:
"When You Gonna Learn" (1992)
"Too Young to Die" (1993)
"Blow Your Mind" (1993)
"Emergency on Planet Earth" (1993)
"When You Gonna Learn" (1993, uudelleenjulkaisu)
The Return of the Space Cowboy -albumilta:
"Space Cowboy" (1994)
"Half the Man" (1994)
"Stillness in Time" (1995)
Travelling Without Moving -albumilta:
"Virtual Insanity" (1996)
"Cosmic Girl" (1996)
"Alright" (1996)
"High Times" (1996)
Godzilla-soundtrackiltä:
"Deeper Underground" (1998)
Synkronized-albumilta:
"Canned Heat" (1999)
"Supersonic" (1999)
"King for a Day" (1999)
Singlet, joita ei ole albumeilla
"I'm in the Mood for Love" (mukana Jools Holland) (2001)
A Funk Odyssey -albumilta:
"Little L" (2001)
"You Give Me Something" (2001)
"Love Foolosophy" (2001)
"Corner of the Earth" (2002)
"Main Vein" (2002)
Dynamite-albumilta:
"Feels Just Like It Should" (2005)
"Seven Days in Sunny June" (2005)
"(Don't) Give Hate a Chance" (2005)
High Times: Singles 1992–2006 -albumilta:
"Runaway" (2006)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Viralliset sivut (englanniksi)
Jamiroquain pitkäaikaisin fanisivusto (englanniksi)
Jimmy Durante

Jimmy Durante vuonna 1964.
James Francis ”Jimmy” Durante (10. helmikuuta 1893 New York, New York – 29. tammikuuta 1980 Santa Monica, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen koomikko ja näyttelijä.
Durante aloitti viihdyttäjän uransa pianistina Coney Islandilla ollessaan 17-vuotias. 1920-luvulla hän esiintyi Broadway-musikaaleissa kuten Show Girl ja The New Yorkers. Duranten 1940-luvun radio-ohjelmiin kuuluivat muun muassa The Jimmy Durante Show ja The Camel Comedy Caravan. 1950-luvulla Durante siirtyi televisioon esiintyen ohjelmissa The Four-Star Revue The All-Star Revue ja The Jimmy Durante Show.
Durante nimettiin Radio Hall of Fameen vuonna 2007 ja hänellä on kaksi tähteä Hollywood Walk of Famella.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Jimmy Durante Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Jarkon

| Jarkon |
| --- | --- |
 Jarkonjokea Tel Avivissa
Laskupaikka:  Välimeri
Maat:   Israel
Pituus:  26 km
Valuma-alue:  1 800 km²
Jarkon eli Yarkon (hepr. ‏נחל הירקון‎, Naḥal ha-Yarkon) on joki Israelissa. Yhteensä 26 kilometriä pitkä joki on veden määrässä mitattuna Israelin toiseksi suurin heti Jordanjoen jälkeen. Joki laskee mereen Tel Avivin kaupungissa. Joessa ja sen varrella tavataan useita kasvi- ja eläinlajeja, mutta se on kärsinyt myös huomattavasta saastumisesta.
Maantiede

Jarkonjoki laskee mereen Tel Avivin kaupungissa ja se saa alkunsa Tell Aphekin luona noin 13 kilometriä mereltä sisämaahan päin. Joen pituus on yhteensä noin 26 kilometriä. Joen valuma-alue käsittää noin 1 800 km². Jokeen laskevat Nahal Natuf pohjoisessa ja Aijalon etelässä. Sivujoista Aijalon on suurin. Nahal Natuf on puolestaan muodostanut Juudean ja Samarian historiallisen rajan. Jarkonjoki on jokeen laskevan veden määrässä mitattuna Israelin toiseksi suurin joki heti Jordanjoen jälkeen. Nykyisin jokeen laskevien sivujokien ja purojen seudulle tyypillinen piirre on intensiivinen maatalous ja kaupunkirakentaminen. Keskimääräinen vuotuinen sadanta vaihtelee Jarkonin valuma-alueella noin 600 mm:stä alueen länsiosassa 500 mm:iin alueen itäosassa.
Joessa ja sen varrella esiintyy useita eläinlajeja. Acanthobrama telavivensis on joessa esiintyvä endeeminen laji. Muita kalalajeja ovat esimerkiksi moskiittokala, ankerias ja pietarinkala. Trionyx triunguis on joella tavattava kilpikonna. Joen varrella tavattavia lintulajeja ovat esimerkiksi liejukana, yöhaikara, harmaahaikara, kuningaskalastaja, kirjokalastaja ja merimetso. Nisäkäslajeja ovat nutria, viidakkokissa ja kultasakaali. Kasvilajeista joessa tai sen varrella kasvaa esimerkiksi pajuja, vatukoita, rantakukkia, papyruskaislaa, ulpukkaa ja limaskoja.
Historia

Jarkonjoen nimi on johdettu heprean vihreää tarkoittavasta juuresta yarok. Nimellä on viitattu joen vihreään veteen. Vanhan testamentin Joosuan kirjassa Me-Jarkon mainitaan Danin heimon alueiden rajana. Kreikkalaisessa mytologiassa joki on puolestaan paikka, jolla Perseus pesi miekkansa taisteltuaan lohikäärmettä vastaan ja vapautettuaan Andromedan. Joki mainitaan myös Talmudin teksteissä.
Jarkon on muodostanut eri aikoina eri alueiden, kuten Palestiinan, Jaffan ja Juudean rajan. Joki on ollut aikanaan purjehduskelpoinen ja Tell Qasile noin 3 kilometriä sisämaassa oli muinainen satama. Joen varrella on ollut myös linnoituksia. Juudean kuningas Aleksanteri Jannaios yritti omalla valtakaudellaan pysäyttää etenevän seleukidien armeijan joelle ja kuningas Herodes perusti sen varrelle Antipatriin kaupungin. Sittemmin alueen vallanneet arabit tunsivat joen aluksi kaupungin nimestä johdetulla nimellä Nahr Abu Futrus ja sittemmin nimellä Nahr al-Awja.
Vuonna 885 Egyptin tulunidit ja abbasidit kävivät joen varrella taistelun Palestiinan hallinnasta. Ristiretkeläiset tunsivat joen Jaffa-jokena (Flum de Japhe). Joen kartoitti tarkasti ensimmäisen kerran ranskalainen Pierre Jacotin vuonna 1799. 1800-luvulla juutalaiset siirtolaiset alkoivat perustaa asutuskeskuksia joen viereen. Sen varrelle kasvoivat esimerkiksi Bnei Brak, Petah Tikva ja Tel Aviv. Ensimmäisessä maailmansodassa brittijoukkojen eteneminen joen yli vuonna 1917 merkitsi käännekohtaa Palestiinan rintamalla.
Itsenäisessä Israelissa joen vettä on käytetty Negevin autiomaan alueen maanviljelykseen. Keinokastelun vuoksi joen vesitaso on laskenut huomattavasti ja sen varren väestökeskusten ja teollisuuden kasvu on puolestaan johtanut huomattavaan saastumiseen. Joessa onkin nykyisin juoksevaa vettä vain sen itäosissa, ja länsiosissa on merivettä. Sittemmin on ryhdytty hankkeisiin joen veden puhdistamiseksi esimerkiksi jätevesiä puhdistamalla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jarkon Wikimedia Commonsissa
Joen kartta.
Joen vartta.
Joen suu Tel Avivissa.
Jouko Lumme

Jouko Lumme (s. 10. helmikuuta 1946) on suomalainen elokuvaäänittäjä.
Lumme on toiminut äänittäjänä kaikissa Aki Kaurismäen elokuvissa Kaurismäen toisesta elokuvasta, Calamari Union (1985) lähtien. Tämän lisäksi hän on äänittänyt ison osan myös Mika Kaurismäen ja Veikko Aaltosen elokuvia. Muita elokuvaäänityksiä ovat muun muassa Kuutamosonaatti (1988), Ripa ruostuu (1993), Vaiennut kylä (1997) ja Eläville ja kuolleille (2005). 
Lumme on työskennellyt eri tehtävissä 104:ssä elokuvassa vuosina 1970-2006.
John Mazur

Mazur vuonna 1954
John Edward Mazur (17. kesäkuuta 1930 – 1. marraskuuta 2013) oli yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja ja valmentaja.
Mazur nousi maineeseen pelinrakentajana Notre Damen yliopistolla, mutta vaikutti uransa aikana myös Yhdysvaltain ulkopuolella: hän pelasi 1950-luvulla vuoden Canadian Football Leaguen British Columbia Lionsissa.
Myöhemmällä urallaan Mazur saavutti julkisuutta varsinkin New England Patriotsin päävalmentajana, jona hän toimi vuosina 1970–1972. Hän sairastui vanhemmiten Parkinsonin tautiin. Hän oli naimisissa Bernadine Mazurin  (o.s. Melovitz) kanssa ja hänellä oli kaksi lasta, tytär ja poika.
Jelizaveta Dementjeva

| Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Naisten ratamelonta. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Naisten ratamelonta. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Naisten ratamelonta. Olympialaiset  | Maa:   Neuvostoliitto> Naisten ratamelonta. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Melbourne 1956 | K-1, 500 m |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Praha 1958 | K-1, 500 m |  |
|  Hopeaa | Praha 1958 | K-2, 500 m |  |
Jelizaveta Dementjeva (ven. Елизавета Дементьева, 5. maaliskuuta 1928 Kostroma – 27. heinäkuuta 2022 Pietari) oli Neuvostoliittoa edustanut ratameloja, olympiavoittaja ja maailmanmestari. Hän saavutti kultaa Melbournen kesäolympialaisissa 1956 naisten 500 metrin kajakkiyksikössä. Dementjeva voitti myös maailmanmestaruuden naisten 500 metrin kajakkiyksikössä Prahan MM-kilpailuissa 1958, joissa hän saavutti myös MM-hopeaa naisten 500 metrin kajakkikaksikossa parinaan Antonina Seredina.
Jim Verraros

Jim Conrad Verraros (s. 8. helmikuuta 1983 Crystal Lake, Illinois) on yhdysvaltalainen laulaja, joka oli yhdeksäs American Idolin ensimmäisellä tuotantokaudella.
Hänen esikoisalbuminsa nimi oli Unsaid and Understood, jonka hän julkaisi vuonna 2004. Toinen albumi Rollercoaster julkaistiin vuonna 2006. Hän on myös näyttelijä, joka on näytellyt mm. komediaelokuvassa Eating Out.
Diskografia > Albumit

Unsaid and Understood (2003)
Rollercoaster (2005)
Do Not Disturb (2011)
Diskografia > Singlet

You Turn it On (2005)
You're Getting Crazy (Estas Enloqueciendo) (2005)
You Make it Better (2007)
Touch (Don't U Want 2) (2009)
Electric Love (2009)
Do Not Disturb (2009)
Diskografia > Vierailevana artistina

Another Lifetime (DJ Russ Harris feat. Jim Verraros) (2008)
Jeffrey Boam

Jeffrey Boam (1946–2000) oli yhdysvaltalainen käsikirjoittaja ja tuottaja. Hän opiskeli alaa Sacramento State Collegessa ja Kalifornian yliopistossa.  Boamista tuli yksi 1980- ja 1990-lukujen menestyneimmistä elokuvakäsikirjoittajista, joka työskenteli monien Hollywoodin suuruuksien kanssa Mel Gibsonista Sean Conneryyn.
Boam kirjoitti lähinnä huumorin sävyttämiä seikkailuelokuvia kuten Indiana Jones ja viimeinen ristiretki, Mustanaamio ja Tappava ase 2 ja 3.
Filmografia

Isku selkään (Straight Time, 1978)
Viimeinen yhteys: The Dead Zone (The Dead Zone, 1983)
The Lost Boys (1987)
Pieni suuri seikkailu (Innerspace, 1987)
Funny Farm (1988)
Tappava ase 2 (Lethal Weapon 2, 1989)
Indiana Jones ja viimeinen ristiretki (Indiana Jones and the Last Crusade, 1989)
Tappava ase 3 (Lethal Weapon 3, 1992)
Mustanaamio (The Phantom, 1996)
Aiheesta muualla

Jeffrey Boam Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Jean-Louis Duport

Jean-Louis Duportin muotokuva
Jean-Louis Duport (4. lokakuuta 1749 Pariisi – 7. syyskuuta 1819) oli ranskalainen sellisti, musiikkipedagogi ja säveltäjä.
Duport opiskeli Martin Berteaun johdolla. Hänen vanhempi veljensä oli sellisti Jean-Pierre Duport. Ranskan vallankumouksen aikoihin Duport lähti veljensä seuraan Berliiniin, jossa hän työskenteli sellistinä Fredrik Vilhelm II:n hovissa. Ludwig van Beethovenin kaksi vuonna 1796 säveltämää sellosonaattia (op. 5) ovat Duportille sävellettyjä.
Duport palasi Pariisiin vuonna 1806 ja opetti siellä sekä Marseillessa. Hänen pedagogiset sävellyksensä ovat pysyneet sello-ohjelmistossa. Duport oli aikanaan virtuoosin maineessa ja tärkeä hahmo sellonsoiton tekniikan kehityksessä. Duport sävelsi sellolle myös sonaatteja ja konserttoja, jotka eivät ole enää tunnettuja. Vuonna 1813 hän julkaisi Pariisissa sellonsoitosta tutkielman Essai sur la doigte du violoncelle et sur la conduite de l'archet.
Aiheesta muualla

IMSLP: nuotteja
Johan Agrell

Johan Agrell
Johan Joachim Agrell (Agrelius; 1. helmikuuta 1701 Löth, Itä-Götanmaa – 19. tammikuuta 1765 Nürnberg) oli ruotsalainen barokkisäveltäjä, jonka teoksissa on kuultavissa aavistuksia varhaisesta klassismista. Hän lähti Uppsalasta hoviin lähelle Saksan Kasselia ja myöhemmin kunnalliseksi kapellimestariksi Nürnbergiin. Hän oli myös viulu- ja kosketinsoitinvirtuoosi, joka kiersi vuosina 1733–46 Italiassa, Ranskassa sekä Englannissa ja toimi Frauenkirchen urkurina.
Agrellilta on säilynyt sinfonioita, soolokonserttoja, kamarimusiikkiteoksia, kaksitoista sonaattia kosketinsoittimelle ja 17 motettia. Kadonneiden teosten joukossa on 80 kantaattia. Helsingin Barokkiorkesteri julkaisi Aeolus-levymerkillä soittamiensa Agrellin orkesteriteosten levytyksen vuonna 2010.
Aiheesta muualla

IMSLP: Johan Agrell: nuotteja
Jana (nimi)

| Jana |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  –
Nimen alkuperä:  Johanna, Jan
Infobox OKNimi-testi OK: 
Jana on naisen etunimi, joka tunnetaan useissa Euroopan maissa. Se voi olla Johannan lyhentymä tai Jan-miehennimen feminiininen vastine.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Suomessa on vuoteen 2023 mennessä tilastoitu noin 880–890 Jana-nimistä naista. Heistä suurin osa on syntynyt 1900-luvun jälkipuoliskolla.
Tunnettuja Janoja

Jana Bobošíková (s. 1964), tšekkiläinen europarlamentaarikko
Jana Borodina (s. 1992), venäläinen kolmiloikkaaja
Jana Burčeska (s. 1993), pohjoismakedonialainen laulaja
Jana Čepelová (s. 1993), slovakialainen tennispelaaja
Jana Cova (s. 1980), tšekkiläinen pornonäyttelijä ja alastonmalli
Jana Dementjeva (s. 1978), ukrainalainen soutaja ja olympiavoittaja
Jana Fernández (s. 2002), espanjalainen jalkapalloilija
Jana Fett (s. 1996), kroatialainen tennispelaaja
Jana Gereková (s. 1984), slovakialainen ampumahiihtäjä
Jana Jegorjan (s. 1993), venäläinen miekkailija ja olympiavoittaja
Jana Kask (s. 1991), virolainen laulaja
Jana Kasova (s. 1981), bulgarialainen pika-aitajuoksija
Jana Klotškova (s. 1982), ukrainalainen uimari ja olympiavoittaja
Jana Kudrjavtseva (s. 1997), venäläinen rytminen voimistelija ja olympiamitalisti
Jana Lahodová (1957–2010), tšekkoslovakialainen maahockeypelaaja ja olympiamitalisti
Jana Novotná (1968–2017), tšekkiläinen tennispelaaja ja olympiamitalisti
Jana Pittman (s. 1982), australialainen aita- ja pikajuoksija ja rattikelkkailija
Jana Rabasová (1933–2008), tšekkoslovakialainen telinevoimistelija ja olympiamitalisti
Jana Rediger (s. 1981), yhdysvaltalainen koripalloilija
Jana Romanova (s. 1983), venäläinen ampumahiihtäjä
Jana Šemjakina (s. 1986), ukrainalainen miekkailija ja olympiavoittaja
Jana Sorgers (s. 1967), saksalainen soutaja ja olympiavoittaja
Jana Teschke (s. 1990), saksalainen maahockeypelaaja ja olympiamitalisti
Jana Thieme (s. 1970), saksalainen soutaja ja olympiavoittaja
Jana Tšurikova (s. 1978), venäläinen televisiotoimittaja
Jana Velďáková (s. 1981), slovakialainen pituushyppääjä
Jana Zinkevytš (s. 1995), ukrainalainen poliitikko ja sotilas
Jana miehennimenä
Jana Krishnamurthi (1928–2007), intialainen poliitikko
Aiheesta muualla

Etunimien taivutus: Jana (Kotimaisten kielten keskuksen verkkojulkaisu)
Joe Finley

| Joe Finley |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 29. kesäkuuta 1987 (ikä 37) Edina, MN, Yhdysvallat
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Big Joe, Iso Kolmonen
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  203 cm
Paino:  109 kg
Seura
Seura:  -
Sarja:  -
Pelinumero:  3
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2011–2019
Aik. seurat:  Hershey Bears (AHL) South Carolina Stingrays (ECHL) Rochester Americans (AHL) Buffalo Sabres (NHL) New York Islanders (NHL) Bridgeport Sound Tigers (AHL) Hamilton Bulldogs (AHL) Iowa Wild (AHL)  HIFK (SML)
NHL-varaus:  27. varaus, 2005 Washington Capitals
Joseph Scott Finley (s. 29. kesäkuuta 1987 Edina, Minnesota) on yhdysvaltalainen  uransa päättänyt jääkiekkoilija, joka pelasi puolustajana. Finley on 203 cm pitkä ja 109 kg painava. HIFK:n entinen urheilutoimenjohtaja Tom Nybondas on kuvaillut häntä vahvaksi ja ulottuvaksi puolustajaksi. Finley on pelannut urallaan myös laitahyökkääjänä. Hän on aiemmin pelannut 21 NHL-ottelua tehden yhden syöttöpisteen ja keräten 32 jäähyminuuttia. Finley on ajoittain myös tapellut.