stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kurskin ydinvoimalaitos
Kursk II

Venäjän hallitus hyväksyi marraskuussa 2013 laajan, vuoteen 2030 ulottuvan uusien ydinvoimaloiden hankesuunnitelman. Sen mukaan Kurskin vanhoja reaktoreita korvaamaan rakennettaisiin uusi, Kurskin ydinvoimalan toinen vaihe. Kursk II -hankkeen myötä entisen ydinvoimalan läheisyyteen rakennettaisiin neljä reaktorityypiin VVER-1200 pohjautuvaa voimalayksikköä. Ensimmäinen uuden vaiheen yksikkö pyritiin saamaan tuotantokäyttöön vuonna 2020. Rakentaminen kuitenkin viivästyi. Ensimmäisen uuden reaktorin rakentaminen aloitettiin vasta huhtikuussa 2018 ja toisen toukokuussa 2019.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kurskin ydinvoimalaitos Wikimedia Commonsissa
Laitoksen tiedotussivut (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Kursk NPP (Arkistoitu – Internet Archive) Ympäristöjärjestö Bellona (englanniksi)
Antti Hosioja

Antti Hosioja (4. kesäkuuta 1949 Karijoki) on suomalainen kansanmuusikko ja harmonikansoittaja. Hosioja soittaa 1-, 2- ja 5-rivisiä harmonikkoja sekä kontrabassoa ja hänet tunnetaan useiden kansanmusiikkiyhtyeiden jäsenenä, kuten Kyläpelimannit ja Tallari. Hän on ollut Kyläpelimannien jäsenenä vuodesta 1974 ja Tallarin vuodesta 1986 sekä toiminut myös Tallarin johtajana. Hän jäi eläkkeelle Tallarista vuonna 2013. Muita Hosiojan pelimannikokoonpanoja ovat olleet muun muassa Karijoen pelimannit sekä Fedja Happo.
Toimiessaan opettajana ja sovittajana Hosioja on syventynyt suomalaiseen ja suomenruotsalaiseen pelimannitraditioon. Hän on toiminut myös Finlands svenska folkmusikinstitutin johtajana 1978-1982. Hän on asunut Kaustisella vuodesta 1986 alkaen.
Hosiojalle myönnettiin valtion taiteilijaeläke 2013 ja Kaustisen kansanmusiikkifestivaali nimesi hänet mestaripelimanniksi samana vuonna.
Levytyksiä

Ramppanpuljua ja pluttanaa, 1989
Mestarien jäljillä, 1989.
Aiheesta muualla

Antti Hosiojan esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala :  MusicBrainz
Hotel California (kappale)

| ”Hotel California” Eagles |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Hotel California
 Julkaistu: 22. helmikuuta 1977
 Tuottaja(t): Bill Szymczyk
 Tyylilaji: rock
 Kesto: 06.30
 Levy-yhtiö: Asylum Records
Listasijoitukset
  1. (The Billboard Hot 100, 1977)    2. (23. heinäkuuta 1977)    5. (viikko 20/1977)    5. (10. huhtikuuta 1977)    6. (30. huhtikuuta 1977)    6.    8. (huhtikuu 1977)    13. (15. syyskuuta 1977)    15. (marraskuu 1989)
Eaglesin muut singlet
| ”New Kid in Town” 1976 | ”Hotel California” 1977 | ”Life in the Fast Lane” 1977 |
Hotel California on yhdysvaltalaisen rock-yhtye Eaglesin vuonna 1976 julkaistu kappale samannimiseltä levyltä. Kappaleen on säveltänyt pääosin kitaristi Don Felder. Sovituksesta vastasivat kaksikko Frey-Henley. Singlenä se ilmestyi seuraavan vuoden helmikuussa, jolloin kappale saavutti suuren suosion Yhdysvaltain ja Ison-Britannian hittilistoilla. ”Hotel California” kuuluu myös Eaglesin konserttien vakiokappaleisiin.
Eaglesin rumpali Don Henley, joka on myös kappaleen yksi sanoittajista, on sanonut ”Hotel Californian” kertovan ”ahneudesta ja itsensä pilalle hemmottelusta amerikkalaisen unelman pimeinä puolina”. Sanoituksiin liittyi vahvasti myös huumeet, joiden liikakäytöstä bändin jäsenillä oli paljon kokemusta. Kaliforniaa on kappaleessa Henleyn mukaan kuvattu Yhdysvaltojen ”mikrokosmoksena”.
Alkuperäinen versio kappaleesta esitettiin slow rock -tyylillä, jossa mukana oli pitkä, toistuva sähkökitara. Kertosäkeessä bassolla ja kitaralla oli ikään kuin vastamelodia laululle. Kappale huipentuu loppuun, jossa kitaristit Joe Walsh ja Don Felder soittavat soolon päällekkäin eli tuplasoolona.
”Hotel California” voitti vuoden levytyksen Grammy-palkinnon vuonna 1978.
Suomen äänitearkiston tietokanta tuntee kappaleesta kolme suomenkielistä versiota: ”Koivu ja Tähti” (esittäjä Seppo Närhi, äänitetty 1977), ”Yksinäisten kaupunki” (esittäjä Jyrki Härkönen, äänitetty 1990) sekä parodia ”Hotelli helpotus” (esittäjä Eläkeläiset, äänitetty 1999).
Tammikuussa 2022 Helsingin Sanomat pyysi yli 70:ää suomalaista musiikkialan vaikuttajaa nimeämään korkeintaan 20 itselleen juuri sillä hetkellä tärkeintä laulua paremmuusjärjestyksessä, minkä perusteella lehti laati sadan parhaan laulun listan. ”Hotel California” ylsi sijalle 94.
Kappaleet singlellä

A-puoli
Hotel California – 6.08
B-puoli
Pretty Maids All in a Row – 3.51
New Kid in Town (Ranskan- ja Italian-painoksissa)
Kurtinvuoren kalliomaalaukset

| Kurtinvuoren kalliomaalaus |
| --- | --- |
 Onkalo ja kalliomaalaukset
Sijainti
 Kurtinvuoren kalliomaalaus
Koordinaatit:  62°8′36.7362″N, 28°55′43.6106″E
Valtio:  Suomi
Historia
Tyyppi:  kalliomaalaus
Huippukausi:  kivikautinen
Kaupunki:  Enonkoski
Aiheesta muualla
  Kurtinvuoren kalliomaalaus Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kurtinvuoren kalliomaalaus sijaitsee Enonkoskella Etelä-Savossa. Kalliomaalaus on tehty suureen siirtolohkareeseen, jonka alle on jäänyt luolamainen tila. Maalauksen löysivät Aarre ja Pirjo Rauhala (Uino) vuonna 1975, ja se ajoitetaan kivikaudelle.
Kallio ja sen sijainti

Maalauskallio sijaitsee Enonkosken kirkosta noin 6 kilometriä pohjoiseen tärkeän vesireitin varrella Enonveden ja Pyyveden yhdistävän Hanhivirran lähellä sen pohjoisrannassa. Matkaa Hanhivirran lossista on noin 4,2 kilometriä. Kallio laskee veteen Kurtinvuoren eteläpuolella ja kallion itäpuolella on kallioseinämän terassilla siirtolohkare, jossa maalaus sijaitsee. Maalaus on 7,2 metriä Enonveden pintaa ylempänä.
Siirtolohkareesta ylempänä sijaitsee kallioseinien suojaama tasaisempi alue, joka on saattanut olla sopiva oleskelupaikka. Maalausalueen muu ympäristö on louhikkoisena oleskelulle sopimatonta aluetta.
Maalaus

Maalaus on tehty louhikon päälle rojahtaneen suureen siirtolohkareeseen, jonka alle on muodostunut luolamainen tila. Suojaisan suuaukon ympärille on maalattu joitakin kuvioita ja on täysin mahdollista, että luolaa on käytetty pakanallisiin riitteihin.
Siirtolohkareen terävä lippa työntyy kauaksi eteenpäin tarjoten suojaisan ja viiston alapinnan punamaalilla tehdyille merkintöille ja muille jäljille. Myös luolan suuaukon reunaa on rajattu punavärillä, ellei se sitten ole valuvan kosteuden sinne kuljettamaa punaväriä. Rajaus on noin 2 metriä pitkä. Lipan oikealla puolella erottuu kaksi kuviota. Toinen on täyteisesti maalattu roikkuvavatsainen hirvimäinen eläinhahmo, jolla on pitkänomainen oikealle katsova pää. Pekka Kivikkään tulkinnan mukaan hirvi olisi ensin maalattu normaalin kokoisena, mutta jälkeenpäin siihen olisi lisätty mahdollisesti pieni venekuvio. Nykyään hirvi ja vene ovat sulautuneet yhteen ja saavat aikaan erikoisen vaikutelman. Hirven vasemmalla puolella on katkelmallinen kuvio, joka jää tunnistamattomaksi.
Suuaukon edessä on suurehko kivi, jossa on punaväriä. Suttaantuneen punavärin alapuolelta voi mahdollisesti erottaa noin 60 senttimetriä pitkän oikealle katsovan hirven. Kiven kärki on rapautunut rikki ja siitä kohtaa on punaväri hävinnyt.
Kushari

Kushari
Kushari (myös kosheri tai koshari) on egyptiläinen linssiruoka. Ruoka valmistetaan sekoittamalla riisi, makaroni sekä linssit. Joukkoon laitetaan esimerkiksi kuullotettua sipulia, tomaattimurskaa ja etikkaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kushari Wikimedia Commonsissa
Berta Hrubá

| Mitalit> Maa:   Tšekkoslovakia.Naisten maahockey. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Tšekkoslovakia.Naisten maahockey. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Tšekkoslovakia.Naisten maahockey. Olympialaiset  | Maa:   Tšekkoslovakia> Naisten maahockey. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Moskova 1980 |  |  |
Berta Hrubá (8. huhtikuuta 1946 Praha – 24. heinäkuuta 1998 Praha, Tšekki) oli Tšekkoslovakiaa edustanut maahockeypelaaja ja olympiamitalisti.
Hrubá pelasi Tšekkoslovakian olympiahopeaa saavuttaneessa naisten maajoukkueessa Moskovassa 1980, missä naisten maahockeyturnaus kuului ensimmäisen kerran olympiaohjelmaan. Hän pelasi jokaisessa viidessä ottelussa.
Paul Kustaanheimo

Paul Edwin Kustaanheimo (vuoteen 1935 Gustavsson; 12. huhtikuuta 1924 Turku – 24. elokuuta 1997 Tanska) oli suomalainen matemaatikko ja tähtitieteilijä, joka tutki esimerkiksi suhteellisuusteoriaa ja taivaanmekaniikkaa. Hän oli Helsingin yliopiston matematiikan apulaisprofessori vuosina 1958–1964, sovelletun matematiikan professori 1964–69 ja tähtitieteen professori 1969–1977. Vuonna 1965 hän julkaisi yhdessä Eduard Stiefelin kanssa niin kutsutun KS-muunnoksen, jolla poistetaan laskennalliset ongelmat, joita syntyy kappaleiden tullessa hyvin lähelle toisiaan ja liikeyhtälön nimittäjässä olevan etäisyyden lähestyessä nollaa. Hän myös ehdotti viikkokalenteriin siirtymistä.
Kustaanheimon nimitys tähtitieteen professoriksi johti vuonna 1969 Helsingin yliopiston observatorion valtauksena tunnettuun opiskelijoiden protestiin. Tämän seurauksena Kustaanheimo luopui professuurin hoitamisesta vuonna 1971 ja toimi sen jälkeen vuoteen 1975 Suomen Akatemian tutkijaprofessorina. Vuonna 1976 hän muutti pysyvästi Tanskaan ja oli 1976–1989 Tanskan insinööriakatemian matematiikan professori.
Tähtitieteilijä Liisi Oterman vuonna 1942 löytämä pikkuplaneetta 1559 Kustaanheimo on nimetty Paul Kustaanheimon mukaan.
Aiheesta muualla

Karttunen, Hannu: Vanhin tiede – Tähtitiedettä kivikaudesta kuulentoihin, s. 455–456.  ("Paul Kustaanheimo (1924–1997)")  Helsinki:  Ursa, 2003.  ISBN 978-952-5329-26-1
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat 
Tieteilijät:  MathSciNet  Scopus  zbMATH 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Kansallisbiografia  Biografiasampo 
Muut:  IdRef
Kurlaajaluuranen

| Kurlaajaluuranen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Luurat Grallariidae
Suku::  Luuraset Grallaricula
Laji::  flavirostris
Kaksiosainen nimi
 Grallaricula flavirostris  (Sclater, 1858) 
Katso myös
   Kurlaajaluuranen Wikispeciesissä   Kurlaajaluuranen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kurlaajaluuranen (Grallaricula flavirostris) on Keski- ja Etelä-Amerikassa elävä luuriin kuuluva pienikokoinen varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö

Kooltaan kurlaajaluuranen on noin 10 cm. Laji on muodoltaan pieni ja pallomainen ja pyrstö on lähes olematon. Selästään ja siivistään lintu on väriltään tummanruskea ja päälaeltaan hivenen harmahtava. Naama ja rinta ovat väritykseltään okrankeltaiset. Rinnassa on myös raidoitusta. Rinnan okran väri muuttuu valkoiseksi vatsassa.
Levinneisyys, elinympäristö ja elintavat

Kurlaajaluurasta tavataan Costa Ricassa, Panamassa, Ecuadorissa, Kolumbiassa, Perussa ja Boliviassa. Lajin elinympäristöä ovat kosteiden vuoristometsien pohjakerrokset. Yleensä lajia tavataan metsissä, jotka sijaitsevat 500–2 100 metrin korkeudella merenpinnasta.. Kurlaajaluuraset elävät yleensä yksin tai pareittain. Lintu on aktiivinen ja vaikea havaita pienen koon ja nopeiden liikkeiden vuoksi.
Pesintä

Ensimmäisen kerran kurlaajaaluurasen pesä löydettiin Boliviasta La Pazin maakunnasta 25. marraskuuta 2001. Kuppimainen pesä sijaitsi kuolleen puun oksalla epifyyttien seassa 46 cm maanpinnan yläpuolella ja oli rakennettu kasvikuiduista, lehdistä ja saniaisten osista sekä vuorattu sammalella. Pesässä oli kaksi vaalean kahvinruskeaa, pilkullista munaa.
Taksonomia

Kurlaajaluurasen luokittelu eli taksonomia on epäselvä. Lajista tunnetaan kaksi alalajia, flavirostris ja boliviana, tosin ITIS ei tunne lainkaan alalajeja. On esitetty, että nämä kaksi alalajia tulisi yhdistää yhdeksi uudeksi lajiksi Grallaricula boliviana.
Kuttasen–Kaaresuvannon alue

Kuttasen–Kaaresuvannon alue (vesistöaluetunnus 67.5) on Tornionjoen vesistössä sijaitseva ensimmäisen jakovaiheen alue, 
jonka pinta-ala on 2 943,09 neliökilometriä, ja josta 1 677,65 neliökilometriä kuuluu Suomen puolelle ja 1 265,44 neliökilometriä kuuluu Ruotsin puolelle. Alueen järvisyys on 3,86 %. 
Vesistön alueen alarajana on Palojoki, jonka yläpuolisen valuma-alueen pinta-ala on 7 824,49 neliökilometriä ja sen järvisyys on 3,3 %.
Toisen jakovaiheen alueita ovat seuraavat kahdeksan aluetta tai valuma-aluetta :
Kuttasen alue (67.51)
Kaaresuvannon alue (67.52)
Jietajoen valuma-alue (67.53)
Pahtajoen valuma-alue (67.54)
Maljasjoen valuma-alue (67.55)
Tarvantojoen valuma-alue (67.56)
Palojoen alaosan alue (67.57)
Palojoen yläosan valuma-alue (67.58)
Kustannustoimittajan kirja

| Kustannustoimittajan kirja |
| --- | --- |

Kirjailija:  Teijo Makkonen (toim.)
Kansitaiteilija:  Pasi Romppanen
Kieli:  suomi
Genre:  kirja-ala
Kustantaja:  Gaudeamus
Julkaistu:  2004
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  362
ISBN:  951-768-137-2

Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Kustannustoimittajan kirja on Teijo Makkosen toimittama kustannustoimittamisen käsikirja, jonka on julkaissut Suomen kustannusyhdistys. Teos ilmestyi 2004 Vastapainon kustantamana.
Aiheesta muualla

Marjo Mäenpää: Miten palauttaa luomisinto[vanhentunut linkki]. Helsingin sanomat 2.2.2005.
Ida Lähdetkorpi: Kustannustoimittajan kirja. Unikankare.net 14.4.2005.
Sanna Kivimäki: Käsikirja kustannustoiminnasta. Kiiltomato.net 23.7.2005.
Clarence Houser

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Clarence Houser |  Clarence Houser |  Clarence Houser |  |
Maa:   Yhdysvallat
Miesten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Pariisi 1924 | kuula |  |
|  Kultaa | Pariisi 1924 | kiekko |  |
|  Kultaa | Amsterdam 1928 | kiekko |  |
Clarence (Bud) Houser (25. syyskuuta 1901 – 1. lokakuuta 1994) oli yhdysvaltalainen kiekonheiton ja kuulantyönnön olympiavoittaja.
Bud Houser on yhä viimeisin mies, joka on voittanut olympiakultaa sekä kiekonheitossa että kuulantyönnössä - naisista samaan ovat myöhemmin yltäneet Micheline Ostermeyer ja Tamara Press.
Pariisin 1924 olympialaisissa Houser voitti kuulantyönnön tuloksella 14,995, jonka hän työnsi jo alkukilpailussa. Kiekonheiton voittotuloksen 46,155 Houser heitti myös alkukilpailussa, ja loppukilpailussa kuudesta heittäjästä vain yksi paransi tulostaan mutta hänkään ei sijoitustaan. Suomen Vilho Niittymaa hävisi Houserille 1,205 metriä ja sai hopeaa.
Amsterdamin 1928 olympiakisoissa Houser heitti kiekkoa alkukilpailussa kahden pahasti epäonnistuneen heiton jälkeen tulokseen 47,32, joka säilyi voittotuloksena. Suomen Antero Kivi jäi loppukilpailussa hänen tuloksestaan 9 cm:n päähän ja sai hopeaa.
180-senttinen ja 83-kiloinen Houser käytti kiekonheitossa aaltotyyliä, joka muutaman vuoden kuluttua väistyi edistyneemmän ruuvityylin tieltä. Hän heitti vuonna 1926 maailmanennätyksen 48,20, joka pysyi voimassa vajaat kolme vuotta.
Saavutuksia

Olympiakultaa kiekonheitossa Pariisissa 1924 ja Amsterdamissa 1928
Olympiakultaa kuulantyönnössä Pariisissa 1924
Kiekonheiton ME-tulos 48,20 (Palo Altossa, Kaliforniassa, 3. huhtikuuta 1926)
Kustannustoimittaja

Kustannustoimittaja on kirjankustantamossa työskentelevä henkilö, jonka tehtäviin kuuluu erilaisten kustannustuotteiden, kuten kirjojen toteutus ja suunnittelu. Kustannustoimittaja tekee yhteistyötä sekä tekijän, teknisen valmistuksen että markkinoinnin kanssa. Kustannustoimittajan työ kohdistuu kotimaiseen ja käännettyyn kaunokirjallisuuteen, oppikirjoihin, sähköisiin oppimateriaaleihin, lasten- ja nuortenkirjallisuuteen, tietokirjallisuuteen ja sarjakuviin. Kirjailijalle luotettava kustannustoimittaja on tärkeä. Hän on usein ensimmäinen käsikirjoituksen ulkopuolinen lukija, ja hänen tehtävänsä on auttaa kirjailijaa parantamaan tekstiään.
Varsinaista ammattiin johtavaa koulutusta ei ole. Edellytyksenä on useimmiten soveltuva korkeakoulututkinto. Yleensä kustannustoimittajat ovat opiskelleet suomen kieltä tai kirjallisuustieteitä. Tietokirjojen kustannustoimittajilla on usein eri erikoisalojen koulutus. Suomessa kustannustoimittajan paikkoja avautuu harvoin vapaaseen hakuun ja paikoista käydään kovaa kilpailua. Kustannustoimittajien ammattiliittona on toiminut vuodesta 1995 alkaen Suomen journalistiliitto.
Suomen Kirjasäätiö myöntää vuosittain Alvar Renqvist -palkinnon ansioituneelle kustannustoimittajalle.
Kirjallisuutta

Makkonen, Teijo (toim.): Kustannustoimittajan kirja.  Tampere: Vastapaino:  Helsinki: Suomen kustannusyhdistys, 2004.  ISBN 951-768-137-2
Kurikan vaakuna

Tammikuussa 2009 käyttöön otettu uusi Kurikan vaakuna
Kurikan vaakunan on suunnitellut jurvalainen Kirsi-Maaria Markus, ja se on hyväksytty Kurikan vaakunaksi Kurikan kaupunginvaltuuston juhlaistunnossa 31. joulukuuta 2008. Vaakunan heraldinen selitys on: ”Siniseen ja hopeaan lohenpyrstökoroilla halkaistu kilpi.” Kurikan ensimmäisen vaakunan suunnitteli taiteilija Ahti Hammar, ja se vahvistettiin syyskuussa 1951. Vuoden 2009 alusta Jurva liittyi Kurikkaan, minkä vuoksi Kurikalle valittiin kilpailulla uusi vaakuna.
Vanha vaakuna > Eduskunnassa valmisteilla vaakunalaki – Kurikka asettaa vaakunatoimikunnan

Etelä-Pohjanmaan maakuntaliitto lähetti Kurikan kunnanvaltuustolle vuoden 1948 joulukuun alussa maalaiskuntien vaakunoita käsittelevän kirjeen. Eduskunnassa oli valmistelussa laki, jonka ansiosta maalaiskunnatkin saisivat oman vaakunan. Kirjeessä maakuntaliitto kehotti, ettei kunnanvaltuusto lähettäisi ennen vaakunalain voimaantuloa vaakunaa vahvistettavaksi sisäasiainministeriöön. Maakuntaliitto kertoi myös, että kunnanvaltuuston tuli pitää huoli siitä, että vaakunaehdotukset olisivat korkeatasoisia. Kurikan kunnanvaltuusto asetti tammikuussa 1949 vaakunatoimikunnan, jonka johtoon valittiin kansanedustaja ja kunnallisneuvos Juho Koivisto. Toimikunnan muut jäsenet olivat herastuomari Matti Rinta-Paavola, maanviljelijä Mikko Mikkola, tehtailija J. L. Huhtanen ja tehtailija J. A. Muurimäki. Asiantuntijana toimikunnassa toimi arkkitehti Viljo Saarinen. Eduskunta hyväksyi 8. huhtikuuta 1949 lain, jonka mukaan kaikki Suomen kunnat saisivat oikeuden hankkia itselleen oman vaakunan. Kansanedustaja Koivisto oli mahdollisesti tietoinen vaakunalain sisällöstä. Koivisto toimi myös Kurikka-Seuran puheenjohtajana ja oli muutenkin kotiseututyössä aktiivisesti mukana.
Kurikan vaakunaa alettiin suunnitella kevättalvella 1949. Alustavaksi aiheeksi vaakunatoimikunta valitsi hirven, sillä Hirvelän taloa pidettiin pitäjän vanhimpana. Kurikan ensimmäinen asukas on perimätiedon mukaan Heikki-niminen metsästäjä Huittisista. Heikki saapui nykyisen Kurikan alueelle juuri hirven perässä. Toimikunta piti myös jokiteemasta, sillä Kyrönjoki halkoo pitäjää ja pitäjän asutus on keskittynyt joen varrelle. Toimikunta kysyi myös kurikkalaisten mielipiteitä Kurikan ja Jalasjärven kunnallislehdessä. Yleisökin oli hirven kannalla, joten vaakunatoimikunta päätti valita sen tulevan vaakunan pääaiheeksi. Myös historioitsija Armas Luukko piti valintaa asiallisena.
Aiheen valinnan jälkeen muun muassa Ilkan patsaan piirtänyt arkkitehti ja kuvataiteilija Matti Visanti sai vaakunan suunniteltavakseen. Visanti suunnitteli syksyyn 1950 mennessä kolme vaakunaehdotusta. Vaakunatoimikunta otti ehdotuksista yhden käsittelyynsä. Tämä ehdotus oli luultavasti Juho Koiviston ideoima, ja siinä oli nuija ja tappara muistuttamassa nuijasotaan kuuluneesta Santavuoren taistelusta sekä hirvenpää, joka puolestaan kuvasi pitäjän asutushistoriaa. Visannin ehdotukset eivät kuitenkaan luultavasti olleet riittävän korkeatasoisia, minkä vuoksi vaakunan kehittely pysähtyi talvella 1950–1951. Eräs heraldikko oli todennut, että ”vaakuna ei ole mikään sekatavarakaupan kyltti”. Myös Juho Koiviston mielestä vaakunaehdotuksissa oli liikaa aiheita. Vaakunaehdotusten heraldinen huonolaatuisuus ei kuitenkaan ollut yllätys, sillä suomalaisen heraldiikan saralla oli ollut hiljaista koko 1900-luvun alkupuoliskon.
Vanha vaakuna > Ahti Hammar suunnittelee vaakunan

Alkuvuodesta 1951 vaakunatoimikunta päätti antaa vaakunan suunnittelun taiteilija Ahti Hammarille, joka oli suunnitellut muun muassa edellisenä vuonna naapuripitäjä Ilmajoen vaakunan. Hammar suunnitteli yli kymmenen ehdotusta vaakunaksi. Ehdotusten aiheina oli nuija (tai tappara) ja hirvi. Osassa ehdotuksista molemmatkin. Kurikan kunnanvaltuusto pyysi kolmesta Hammarin ehdotuksesta lausuntoa Maalaiskuntien liitolta eli nykyiseltä Suomen Kuntaliitolta. Maisteri Kauko Pirinen Maalaiskuntien liiton vaakunatoimikunnasta asetti kolmesta ehdotuksesta parhaimmaksi vaakunan, jossa on sininen kävelevä hirvi hopeisessa punaisin nuolenkärjin sirotellussa kentässä. Taiteilija Hammar piti parhaimpana puolestaan ehdotusta, jossa oli kaksi ristikkäin olevaa piikkinuijaa sinisessä kentässä sekä jokaisessa kulmassa kullanvärinen nuolenkärki. Hammar piti heikoimpana ehdotusta, jossa oli sininen hirvenpää punaisine hampaineen ja kielineen hopeisessa yläkentässä ja sinisessä alakentässä puolestaan ristikkäin kaksi hopeanväristä piikkinuijaa. Kurikan kunnanhallitus esittikin Hammarin näkemystä arvostaen kunnanvaltuustolle hyväksyttäväksi vaakunaa, jossa oli ristikkäin kaksi piikkinuijaa. Kunnanhallituksen kaksi jäsentä kahdeksasta oli kuitenkin vaakunan, jossa oli yläkentässä hirvenpää ja alakentässä ristikkäin piikkinuijat, kannalla. Lopulta kunnanhallitus toi kaikki kolme ehdotusta kunnanvaltuuston kokoukseen. Vaakunasta päättävä kunnanvaltuuston kokous pidettiin 7. heinäkuuta 1951, jossa oli paikalla 27 valtuutettua. Tiukassa äänestyksessä valituksi tuli 14 äänellä vaakuna, jossa on yläkentässä hirvenpää ja alakentässä piikkinuijat ristikkäin. Hammarin parhaana pitämä vaakuna, jossa on kaksi piikkinuijaa ristikkäin tuli toiseksi 13 äänellä. Kolmas ehdotus eli Pirisen suosittelema vaakuna, jossa oli kävelevä hirvi ja punaisia nuolenkärkiä, ei saanut lainkaan kannatusta. Kunnanvaltuusto valitsi siis vaakunan, jonka asiantuntijat olivat arvioineet heikoimmaksi. Kunnanvaltuuston pöytäkirjassa ei ole perusteluita valinnalle. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan 14. syyskuuta 1951.
Vaakunan heraldinen selitys on ”hopea-sinikatkoisen kilven yläkentässä sininen hirvenpää, jonka kieli ja hampaat punaiset; alakentässä kaksi hopeista piikkinuijaa ristikkäin”. Kurikan vanhassa vaakunassa on havaittavissa suuntaus, jossa kunnanvaakunoihin haettiin jokin kansatieteellinen esine. Useasti esine viittaa vielä kunnan historiaan, elinkeinoon tai nimeen. Kurikan vaakunan piikkinuijat viittaavat kunnan nimeen ja Santavuoren taisteluun. Kuvioiltaan vaakuna on suomalaiselle kunnalle tyypillinen: Suomen kunnanvaakunoiden kuva-aiheina on monesti eläin ja hirvi on Kurikan vanhan vaakunan lisäksi kuvattuna esimerkiksi tietenkin Hirvensalmen, myös Hollolan ja Mäntsälän vaakunassa.
Vuoden 2009 kuntaliitoksen yhteydessä vaakuna muuttui epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi.