stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
István Széchenyi
Elämä > Sukujuuret ja varhaisvuodet 1791–1825

Széchényit olivat vanha ja vaikutusvaltainen unkarilainen aatelissuku, johon kuului paljon sotilaita ja kirkonmiehiä. Esimerkiksi György Széchényi oli Unkarin ylin arkkipiispa (primás) 1600-luvun lopulla.
István Széchenyin isä, kreivi Ferenc Széchényi (1754–1820), lahjoitti suvun yksityiskokoelmia ”kansakunnalle” 1802 ja vaikutti näin sekä Unkarin kansallismuseon että Unkarin kansalliskirjaston perustamiseen. Kansalliskirjasto on nimetty hänen kunniakseen Széchenyin kirjastoksi. István Széchenyin äiti oli kreivitär Juliána Festetics.
Unkarilaisen ylimystön tapaan perhe asui vuorotellen sekä Wienissä että sukutilallaan Nagycenkissa Länsi-Unkarissa, Sopronin kaupungin lähellä.
Széchenyi liittyi 18-vuotiaana veljiensä kanssa Itävallan armeijaan ja taisteli husaarijoukoissa Napoleonin sodissa kunnostautuen muun muassa Leipzigin taistelussa (1813), jossa hän vei tärkeän viestin vihollisen linjojen taakse. Széchenyi sai urotöistään Wienin seurapiireissä huomiota. Sitä lisäsi hänen isänsä testamenttaama lähes 30 000 hehtaarin maaomaisuus. Széchenyi matkusteli paljon varsinkin Englannissa ja Ranskassa, jotka olivat Länsi-Euroopan edistyneimpiä maita. Erityisesti Englannin demokraattinen poliittinen järjestelmä ja taloudellinen kehitys höyrylaivoineen ja rautateineen tekivät häneen vahvan vaikutuksen, jopa niin että häntä on luonnehdittu anglofiiliksi. Lisäksi Széchenyi luki paljon yhteiskunnallista ja filosofista kirjallisuutta, kuten Rousseauta, Adam Smithia ja Jeremy Benthamia.
Vuonna 1820 Széchenyi tutustui paroni Miklós Wesselényiin, joka kuului tunnettuun transilvanialaiseen aatelissukuun. Kummatkin olivat isänmaallisia ja uudistushaluisia nuoria aatelismiehiä, ja he tekivät yhdessä kolmivuotisen opintomatkan Saksaan, Ranskaan ja Englantiin. Takaisin Unkariin he palasivat 1823. Jo 1820-luvun alussa Széchenyi turhautui maanomistajien kapeakatseisuuteen ja feodaaliseen järjestelmään yleensäkin, ja hän ja Wesselényi olivat mukana perustamassa liberaalien ryhmää vuoden 1825 valtiopäiville.
Elämä > Suuri uudistaja 1825–1840 > Perheen perustaminen

István Széchenyin suuri rakkaus oli kreivitär Crescence Seilern (1799–1875), joka oli kolmen lapsen äiti ja naimisissa iäkkään kreivi Károly Zichyn kanssa. Yli kymmenen vuoden ajan suhde kuitenkin säilyi pelkkänä ystävyytenä, kunnes Crescence jäi leskeksi vuonna 1834. István ja Crescence menivät naimisiin 1836, ja heille syntyi kaksi poikaa, Béla ja Ödön.
Elämä > Kohti vallankumousta 1840–1848

Vaikka Széchenyi ajoi monia radikaalejakin uudistuksia, kuten uutta perustuslakia, hänen tavoitteensa eivät olleet niinkään poliittisia vaan taloudellisia. Erityisesti Széchenyi varoi kansallismielisyyttä ja vastakkainasettelua Itävallan keisarikunnan hallinnon kanssa. 1840-luvulla Unkarin reformaatioliike alkoi kuitenkin radikalisoitua, kun sen henkiseksi johtajaksi nousi vankilasta marttyyrina palannut Lajos Kossuth.
Toisin kuin yläluokkainen Széchenyi, Kossuth nojasi alempaan aateliin ja porvaristoon. Hän ei ajanut pelkästään uutta perustuslakia vaan myös Unkarin itsenäisyyttä. Kossuth sai lehtimiehenä ja erinomaisena puhujana yleisön puolelleen. Széchenyin mielestä Kossuth oli kansankiihottaja, joka yksinkertaisti asioita ja vetosi enemmän tunteisiin kuin järkeen. Kirpeässä pamfletissaan Kelet Népe (Idän kansa, 1841) Széchenyi varoitti, että uusi politiikka veisi väistämättä vallankumoukseen ja saattaisi Unkarin konfliktiin Habsburgin dynastian kanssa. Pian ilmeni, että hän oli oikeassa.
Vaikka Kossuthin ja Széchenyin välillä oli ristiriitaa, heillä oli myös yhteisiä tavoitteita. Kossuth vaati talonpoikien välitöntä vapauttamista, vapaata maanomistusta ja aateliston etuoikeuksien, varsinkin verovapauden, poistamista. Széchenyi halusi samoja asioita, mutta olisi edennyt hitaammin. Kyseessä oli liberalismin ja radikalismin kamppailu. Kossuth jatkoi siitä, mihin Széchenyi jäi. Hän myös kunnioitti Széchenyiä ja kutsui häntä ”suurimmaksi unkarilaiseksi”.
»Kreivi Széchenyi laski sormensa aikakauden valtasuonelle ja ymmärsi sen tykytyksen. Ja sentähden katson minä häntä suurimmaksi unkarilaiseksi; sillä minä en tunne ketään muuta historiassamme, josta saattaisimme sanoa, että hän ei ole ryhtynyt vuosisatoja tarkoittaviin toimiinsa liian aikaisin eikä liian myöhään.»
Vaikka Széchenyi olikin varoittanut vallankumouksesta, hän ei kuitenkaan sanoutunut siitä irti, vaan ylisti vallankumouksellisia sanomalehti Pesti Hírlapin pääkirjoituksessa 27. maaliskuuta 1848: ”Nämä miehet ovat onnistuneet luomaan Unkarin tulevaisuudelle sellaisen perustan, jota me muut emme olisi saavuttaneet ehkä koskaan tai vain sukupolvien ponnistuksien jälkeen.” Kun ”ensimmäinen itsenäinen Unkarin hallitus” aloitti toimintansa Lajos Batthyányn johdolla keväällä 1848, Széchenyi nimitettiin liikenneministeriksi.
Széchenyin ketjusilta

1800-luvun alussa Tonavan yli kulki vain ponttonisilta, joka saattoi olla pitkiäkin aikoja poissa käytöstä esimerkiksi vaikeiden jääolosuhteiden vuoksi. Näin tapahtui vuonna 1820, kun István Széchenyi joutui odottamaan joen ylitystä kokonaisen viikon päästäkseen isänsä hautajaisiin Wieniin. Tästä tuskastuneena hän päätti perustaa säätiön kiinteän sillan rakentamiseksi. Vuonna 1832 Széchenyi matkusti Lontoon Hammersmithiin keskustellakseen sillan rakentamisesta tunnetun siltojen suunnittelijan, arkkitehti William Tierney Clarkin kanssa.
Sillan rakentaminen ja osakeyhtiön perustaminen sitä varten hyväksyttiin valtiopäivillä 1835. Ketjusilta vihittiin vuoden 1849 marraskuussa, katkeraan tappioon päättyneen itsenäisyystaistelun jälkeen. Ketjusillan merkitys sekä taloudellisen että valtiollisen kehityksen kannalta oli valtava, sillä lähin samanlainen rakennelma löytyi vasta Wienistä. Mutta sillalla oli paitsi käytännöllinen, myös symbolinen merkitys. Sen avulla kahdesta erillisestä kaupungista syntyi yksi, Unkarin pääkaupunki Budapest.
Vuonna 1945 vetäytyvät saksalaiset räjäyttivät ketjusillan, kuten muutkin Budapestin sillat. Sodan jälkeen se rakennettiin uudelleen entisen mallin mukaan ja otettiin käyttöön 1949, sata vuotta ensimmäisen vihkimisen jälkeen.
Merkitys

István Széchenyiä voi pitää Unkarin reformikauden merkittävimpänä valtiomiehenä. Moni hänen aloittamansa työ alkoi kantaa hedelmää vasta myöhemmin.
Seitsemän vuotta Széchenyin kuoleman jälkeen, 1867, syntyi "Kompromissina" tunnettu sopimus, joka vahvisti huomattavasti Unkarin asemaa. Sopimuksen mukaan Unkari sai oman hallituksensa, jolla oli itsenäinen päätösvalta kaikissa muissa paitsi ulkopolitiikkaa ja armeijaa koskevissa asioissa. Itävallan keisarikunnasta tuli Itävalta-Unkarin kaksoismonarkia, ja keisari Frans Joosef kruunattiin myös Unkarin kuninkaaksi. Kompromissin myötä ulkomainen pääoma alkoi virrata Unkariin ja unkarilaisten tuotteiden, etupäässä viljan, markkina-alue laajeni.
Széchenyin alkuun saattama Ketjusilta vaikutti ratkaisevasti myös siihen, että Buda ja Pest liittyivät yhä enemmän toisiinsa. "Kompromissin" jälkeinen taloudellinen nousu vaikutti varsinkin Pestin kaupungin kasvuun, ja sillan yhdistämistä kaupungeista alkoi muodostua kokonaisuus. Vuonna 1873 Buda ja Pest liitettiin yhteen myös hallinnollisesti, ja näin syntyi uusi pääkaupunki Budapest. Széchenyi oli jo aikanaan kannattanut kaupunkien yhdistymistä.
Nykyään Széchenyin muisto näkyy monin tavoin Budapestin kaupunkikuvassa. Ketjusilta on kenties Budapestin tunnetuin nähtävyys, jolla on samanlainen merkitys kaupungin symbolina kuin Eiffel-tornilla Pariisissa tai Vapaudenpatsaalla New Yorkissa. Sillan Pestin puoleisessa päässä on Rooseveltin aukio, jonka laidalla nousee Unkarin Tiedeakatemian rakennus. Tiedeakatemian edessä on Széchenyin patsas. Patsaan on suunnitellut kuvanveistäjä József Engel, ja se paljastettiin vuonna 1880. Rooseveltin aukiolta lähtee myös Széchenyin mukaan nimetty rantakatu, joka jatkuu pohjoiseen Margitin sillalle asti. Pääkaupungissa on lisäksi useita Széchenyin mukaan nimettyjä katuja ja aukioita, ja Széchenyi-hegy on yksi Budan korkeimmista kukkuloista.
Széchenyin mukaan on nimetty myös Budapestin suurin kylpylä Széchenyin kylpylä (unk. Széchenyi fürdő), joka avattiin vuonna 1913. Uusbarokkia edustava rakennus on myös arkkitehtoninen nähtävyys. Kylpylä sijaitsee Kaupunginpuistossa, ja sen lähellä on samanniminen metroasema.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta István Széchenyi Wikimedia Commonsissa
Kreivi István Széchenyi, suurin unkarilainen. (Arkistoitu – Internet Archive) Péter Kallósin näyttely Széchenyin elämään liittyvistä postikorteista, kirjeistä ja postimerkeistä.
Széchenyin museo Nagycenkissa. (Arkistoitu – Internet Archive)
A Hídember. Széchenyin elämään perustuva elokuva IMDb:ssä.
Antti Jalava (toim.): Unkarin albumi. Helsinki: Weilin & Göös, 1881. 324 s., kuva ja nuottilehti
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Tšekki  Australia  Kroatia  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  RISM  IdRef 
Széchenyin kuva koristaa Unkarin 5000 forintin seteliä.
Setelin toisella puolella on kuvattuna Széchenyin sukutilan päärakennus, joka on nykyään museo.
Széchenyi vuoden 1825 valtiopäivillä. ”Jos syntyy semmoinen laitos, joka edistää unkarin kieltä ja sen kautta kansalaistemme unkarilaista kasvatusta, niin annan minä sille yhden vuoden tulot tilastani.” Vinzenz Katzlerin litografia.
Széchenyi järjesti Unkarin ensimmäiset ravikilpailut Pestissä 1827. Hevosurheilun edistäminen oli kuitenkin vain toissijainen tavoite: "Jotkut ystävistäni eivät varmaankaan ilahtuisi jos he huomaisivat, että itse asiassa yritän kouluttaa heitä eikä hevosia." Johann Prestelin väritetty litografia.
István Széchenyin vaimo Crescence Seilern. Miklós Barabásin maalaus.
Széchenyi Döblingissä. Zsigmond Löschingerin litografia.
Széchenyin ketjusilta yövalaistuksessa.
Taistelu Ahvenanmaasta

| Taistelu Ahvenanmaasta: Oolannin iäisyyskysymys |
| --- | --- |

Kirjailija:  Arvo Komulainen
Kansitaiteilija:  Heikki Kalliomaa
Genre:  poliittinen historia, sotahistoria, maanpuolustus
Kustantaja:  Ajatus
Julkaistu:  2005
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  341
ISBN:  951-20-6796-X
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Taistelu Ahvenanmaasta on ye-komentaja Arvo Komulaisen kirja Ahvenanmaasta käydyistä taisteluista ja solmituista sopimuksista 1700-luvulta nykyaikaan.
Komulaisen mukaan Ahvenanmaan demilitarisointi on purettava ja sinne on sijoitettava tykistö- ja ohjusasemia. Ilman puolustusta oleva maakunta voitaisiin miehittää nopeasti ja Suomen mahdollisuudet pitää meriyhteyksiä olisivat käytännössä menetetyt.
Teoksen kirjoittamisessa ovat auttaneet komentaja Tapani Mattila, kommodori Seppo Lintula, komentaja Ilpo Bergholm, komentajakapteeni Auvo Viita-aho, maisteri Pekka Silvasti ja kapteeniluutnantti Jyrki Myllyperkiö.
Aiheesta muualla

Petri Koskinen: Ahvenanmaa on miehitettävä heti[vanhentunut linkki]. Talouselämä 22.4.2005.
Tabasco (mauste)

Pullo alkuperäistä Tabasco-kastiketta.
Tabasco on yhdysvaltalaisen McIlhenny Companyn valmistama tulinen chilikastike. Se valmistetaan kypsistä tulisista Tabasco-chileistä (Capsicum frutescens 'Tabasco'), etikasta ja suolasta, ja sitä ikäännytetään jopa kolmen vuoden ajan tammitynnyreissä.
Historia

Tabascon keksi louisianalainen mauste- ja kastikeharrastaja Edmund McIlhenny 1800-luvun puolivälissä. McIlhenny kasvatti chilipaprikoita ja alkoi etsiä menetelmää niiden säilömiseen. Hän keksi jauhaa paprikoiden siemenkotia ja säilöä ne suolalla. Kun tulos oli onnistunut, hän nimesi kastikkeen Tabascoksi kuumaa ja kosteaa tarkoittavan intiaanikielisen sanan mukaan.
Valmistusprosessi

Tabascoa valmistetaan edelleen alkuperäisellä menetelmällä. Chilipaprikat korjataan syyskuun ja joulukuun välisenä aikana. Niiden siemenkodat jauhetaan ja niihin sekoitetaan suolaa. Seoksen annetaan kypsyä tammitynnyreissä kolmen vuoden ajan, jolloin kastike saa täyteläisen mausteisen arominsa. Kypsyttämisen jälkeen seoksesta poistetaan ylimääräinen neste ja siihen lisätään tislattua etikkaa. Sitä sekoitetaan vielä jatkuvasti kuukauden ajan, minkä jälkeen siitä poistetaan jäljelle jääneet kuoret ja siemenet. Lopuksi kastike pullotetaan ja pakataan pahvilaatikoihin.
Versioita

Tabascosta on myös kaksi tulisempaa versiota, Habanero Tabasco ja tulisimpana Scorpion Tabasco. Lisäksi on miedompaa Green Pepper Saucea ja muita muunnelmia, kuten esimerkiksi valkosipulilla maustettua Garlic Pepper Tabascoa, Chipotle Tabascoa, Sweet & Spicy Tabascoa, Buffalo Style Hot Sauce Tabascoa ja Spiced Salt Tabascoa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tabasco Wikimedia Commonsissa
Tabascon viralliset kotisivut (englanniksi)
Tabascon historiaa
Tabascoa kypsymässä tammitynnyreissä
Erilaisia Tabascon versioita. Vasemmalta oikealle Tabasco Green Pepper Sauce, Chipotle Pepper Sauce, Garlic Pepper Sauce, Habanero Sauce ja alkuperäinen Pepper Sauce.
Taiping houkui

| Taiping houkui |
| --- | --- |

Tyyppi:  vihreä tee
Muut nimet:  kiin. 太平猴魁, Tài Píng Hóu Kuí
Alkuperä:  Huangshanin prefektuuritason kaupunki, Anhuin maakunta, Kiina
Taiping houkui (kiin. 太平猴魁, Tài Píng Hóu Kuí, suom. ’rauhallinen apinapäällikkö’) on Kiinan kymmenen parhaimman teen joukkoon lukeutuva vihreä tee. Sitä tuotetaan Anhuin maakunnan Huangshanin kaupunkitason prefektuurin alueella.
Tee on nimetty Huangshanin historiallisen Taiping-nimen mukaan. Taiping houkui -teen valmistus aloitettiin 1800-luvun lopulla. Tee saavutti vuonna 1915 kansainvälisestä huomiota voittamalla Panamassa järjestetyn Tyynen valtameren alueen näyttelyn kultamitalin. Parhaimman Taiping houkuin hinta nousi muutamia vuosia sittenmilloin? erittäin korkeaksi, kun Kiinan kansantasavallan presidentti Hu Jintao valitsi teen valtionpäämiehille annettavaksi valtiovieraslahjaksi.
Shi Da Ye -teepensaasta kerättyjä, Taiping houkoun tuoreita latvaversoja, joissa on kärkisilmu ja kaksi lehteä. Kuvan versot ovat noin 10 cm pituisia.
Taiping houkui -teehen käytetyt teepensaat kasvavat Huangshanvuoriston pohjoisrinteillä Kiinan Anhuin maakunnassa.
Nykyään teeviljelmät sijaitsevat Huangvuoriston (Keltainen vuori) pohjoisilla rinteillä. Parasta teetä saadaan Xinmingin kaupungin kolmen kylän alueelta: Houkeng, Hougang ja Yanjiacun. Teepensaslajike on suurilehtinen, ainoastaan Anhuissa kasvatettu Shi Da Ye. Teepensaan lehtien annetaan kasvaa tavanomaista suuremmiksi, joten paras sato poimitaan vasta huhtikuun 19. ja toukokuun 6. päivän välisenä aikana. Teepensaan oksasta valmistusta varten kerättävä suuren, usein valkonukkaisen kärkisilmun ja kaksi suoraa lehteä sisältävä latvaverso voi olla jopa 15 senttimetrin pituinen. Uunikäsittelyn jälkeen lehtien väri on syvän vihreä. Valmiin teen teelehdet ovat poikkeuksellisen pitkiä ja ohuita. Taidokkaasti valmistettua Taiping houkuita pidetäänkin yhtenä Kiinan kauneimmista vihreistä teelaaduista.
Tuotantotavan mukaan tee luokitellaan kolmeen eri luokkaan: Nie Jian, Li Jian ja Bu Jian. 500 grammaa valmista käsin tehtyä Nie Jiania vaatii viideltä ihmiseltä yli tunnin työpanoksen, joten se on kalleinta Taiping houkou -teetä.
Teelehtiä suositellaan haudutettavan 80 °C vedessä 1–2 minuuttia. Lehtiä voi hauduttaa neljä kertaa. Toinen lähde ohjeistaa 2–3 minuutin haudutukseen 75–80-asteisella vedellä. Teejuoma on väriltään vaaleankeltaista. Makua kuvaillaan kevyeksi, pehmeäksi, ja juomasta voi löytää seudulla runsaina kukkivien villiorkideoiden tuoksun tuomaa aromia.  Ensimmäistä haudutusta kuvataan aromikkaaksi, toista täyteläiseksi ja kolmatta ja neljättä miellyttävän sävyiseksi. Parhaiden Taiping houkui -laatujen makeaa jälkimakua kuvataan ainutlaatuiseksi (Hou Yun).
Aiheesta muualla

Tai Ping Hou Kui (englanniksi) (teaspring.com)
Sähkötekniikka

Elektroniikka
Mittaustekniikka
Sähkövoimatekniikka
Säätötekniikka
Kolmivaihevirta
Tasavirta
Vaihtovirta
Virtapiiri
Pätöteho
Näennäisteho
Loisteho
Jännite
Resistanssi
Sähkövirta
näytä
keskustele
Sähkötekniikka (engl. Electrical engineering) on sähköä ja sähkömagnetismia hyödyntävä ja tutkiva tekniikan haara. Sähkötekniikka on myös teollisuudenala. Nykyään sähkötekniikka on pirstoutunut useiksi teollisuuden-, tieteen- ja tekniikanaloiksi ja on merkittävä tekijä nykyaikaisessa teollisessa yhteiskunnassa.
Sähkötekniikan historia

Sähkön historia alkaa noin 1600-luvun alusta. Ensimmäiseksi sähköinsinööriksi on kutsuttu englantilaista William Gilbertiä, joka tutki sähköä ja magnetismia. Hän käytti kirjassaan De Magnete vuodelta 1600 ensimmäisen kerran sanaa ”electricity” eli sähkö. lähde? Sähkötekniikan tutkimus alkoi kehittyä enemmän vasta 1800-luvulla, ja vuosisadan tunnettuja kehitysaskelia olivat Georg Simon Ohmin tekemä ero sähkövirran ja jännitteen välille vuonna 1827, Michael Faradayn vuonna 1831 keksimä sähkömagneettinen induktio ja James Clerk Maxwellin kehittämät Maxwellin yhtälöt.
Vuonna 1882 Thomas Edison rakensi ensimmäisen laajamittaisen sähköjakeluverkoston, joka tuotti sähköä 59 kotiin Manhattanilla. Nikola Tesla jätti vuonna 1887 useita patenttihakemuksia uudesta sähkövirran jakelutavasta, jota hän kutsui vaihtovirraksi. Tesla myös työskenteli radioelektroniikan parissa, jonka uranuurtaja Heinrich Hertz pystyi vuoden 1888 kokeissaan lähettämään ja vastaanottamaan radioaaltoja rakentamallaan laitteistolla. Vuonna 1897 Karl Ferdinand Braun esitteli katodiputken, jonka sovellus, katodisädeputki, mahdollisti myöhemmin kuvaputken ja näin ollen myös televisio toteuttamisen. Englantilainen John Ambrose Fleming keksi ja patentoi vuonna 1904 ensimmäisen elektroniputken, jota Robert von Lieben ja Lee De Forest myöhemmin kehittivät eteenpäin. Britannian sotavoimat ryhtyivät kehittämään 1930-luvulla tutkaa, ja ensimmäinen tutka-asema käynnistettiin Bawdseyssa Englannissa, vuonna 1936.
Saksalainen Konrad Zuse julkisti vuonna 1941 maailman ensimmäisen tietokoneen, jota kutsuttiin nimellä Z3. Muutamaa vuotta myöhemmin, vuonna 1946, esiteltiin ENIAC, joka oli yhdysvaltalainen täysin elektroninen tietokone. Transistorin kehittäminen vuonna 1947 toi Nobelin fysiikanpalkinnon William Bradford Shockleylle, John Bardeenille ja Walter Houser Brattainille. Transistori mahdollisti mikropiirin keksimisen, minkä tekivät Jack Kilby ja Robert Noyce vuosina 1958 ja 1959: Kilby ja Noyce jakavat kunnian keksinnöstä nykyään. Mikroprosessorin kehitys johti mikrotietokoneiden vallankumoukseen.
Alahaarat

Elektroniikka – sähkölaitteiden suunnittelu, valmistus ja käyttö
Mikroelektroniikka – pienten sähkölaitteiden suunnittelu, valmistus ja käyttö
Piiriteoria – virtapiirien suunnittelu, simulointi ja teoreettinen tutkimus
Radioelektroniikka – sähkömagneettiseen säteilyyn perustuvaan tiedonsiirtoon liittyvä tutkimus
Tietotekniikka – koneellinen, yleensä sähköinen, tietojenkäsittely ja -siirto
Sähkövoimatekniikka – sähkön tuottaminen, käsittely, siirto ja käyttö
Mittaustekniikka – myös muita tapoja kuin sähkö
Säätötekniikka – myös muita tapoja kuin sähkö
Sähkötekniikan suureita

Impedanssi Z
Induktanssi L
Jännite U
Kapasitanssi C
Konduktanssi G
Reaktanssi X
Resistanssi R
Sähkövaraus Q
Taajuus f
Teho (pätöteho) P , näennäisteho S, loisteho Q, tehokerroin cos φ
Virta I
Sähkötekniikan suureita > Materiaalien ominaissuureita

Ominaisvastus ρ, sähkönjohtavuus (konduktiivisuus) σ
Permittiivisyys ε, permeabiliteetti μ
Sähkötekniikan peruskäsitteitä

Amplitudi
Sähkömagneettinen spektri
Sähkömagneettinen induktio
Reluktanssi, permeanssi
Magnetismi, magneettivuon tiheys, sähkömagnetismi, diamagnetismi, paramagnetismi
Sähköjohto
Pyörrevirta
Vaihtovirta
Sähköisten suureiden analogiat
Sähkötekniikan peruskomponentteja

Vastus, varistori
Potentiometri, trimmeri
Kela, muuntaja, toroidi
Kondensaattori, häiriönpoistokondensaattori
Rele
Isolaattori
Transistori, IGBT, elektroniputki
Diodi
Kide
Regulaattori
Kytkin
Sähkötekniikan peruslakeja

Ohmin laki
Maxwellin yhtälöt
Boltzmannin vakio
Gaussin laki
Ampèren laki
Faradayn induktiolaki
Kirjallisuutta

Silvonen, Kimmo: Sähkötekniikka ja elektroniikka.  Helsinki:  Otatieto, 2003.  ISBN 951-672-335-7
Sökö

Sökö on Suomen kansallispokeripeli.lähde? Peli on muunnelma viiden kortin avopokerista. Sököstä käytetään myös nimitystä Sousem sekä Canadian tai Scandinavian stud.
Sökön olennainen osa on panostaminen, joka vaikuttaa pelivalintoihin merkittävästi. Koska kortteja ei vaihdeta, pelaaminen ilman panosta on yksinkertaisesti onnenpeliä, jossa parhaat kortit saanut voittaa. Panoksen oikea-aikaisella nostamisella tai pelistä oikealla hetkellä luopumisella voi taitava pelaaja vaikuttaa menestykseensä ratkaisevasti.
Vaihtoehtoisia sääntöjä

Ensimmäisellä panostuskierroksella pelaajalla, jolla on suurin kortti, on pakkolyönti eli pakko asettaa vähintään minimipanos. Muut kierrokset voidaan sököttää ympäri.
Jos joku ei ole vuorollaan korottanut panosta hän ei voi - vuoron mahdollisesti uusien korotusten vuoksi samalla kierroksella tullessa uudelleen kohdalle - enää korottaa panosta. Luopumalla kerran korotusoikeudestaan menettää sen koko kierroksen ajaksi. Panosta korottaneet voivat jatkaa korottamista niin kauan, kunnes kaikki pelaajat ovat maksaneet saman summan.
Pihinäkortti on aito piilokortti. Tällöin se jaetaan kaikille nurinpäin, pelaajat "pihistävät" vilkaistakseen sen yksityisesti ja sen jälkeen käydään panostuskierros (tilanteessa, jossa on kaikilla pelaajilla 3 korttia auki, 2 korttia piilossa), jonka jälkeen pihinäkortti käännetään ympäri. Viimeinen panostuskierros käydään tämän jälkeen tilanteessa, jossa kaikilla pelaajilla on auki 4 korttia, ml. vasta aukaistu pihinäkortti ja piilossa alkuperäinen piilokortti. Tämä merkitsee yhtä panostuskierrosta lisää yllä esitettyyn muunnelmaan nähden.
Kuten edellä, mutta pelaaja saa valita, avaako alkuperäisen piilokorttinsa vai pihinäkortin ennen viimeistä panostusta.
4 kortin värisuora on korkeampi kuin 4 kortin väri, mutta alempi kuin muut ylemmät kädet listalla.
Muuta

Sökön käsien todennäköisyydet ovat samat kuin tavallisessa pokerissa, paitsi että 4 väri ja 4 suora ovat mukana. Perinteisesti sökössä kaksi paria voittaa 4 värin ja 4 suoran, vaikka todennäköisyyksien mukaan ne ovat kahta paria parempia.
Kirjallisuutta

Kantokorpi, Otso: Johdatus baarisököön: Lisänä tikki ja uusi peli, sökötikki.  Helsinki:  Like: Rosebud, 2008.  ISBN 978-952-01-0277-7
Internet

Sökö-aiheisia artikkeleita (Pokeritieto.fi) (Arkistoitu – Internet Archive)
RAY:n Sökön peliohjeet (Arkistoitu – Internet Archive)
Sökö-ohjeet Pokeri.fissä
Taikurin hattu

| Taikurin hattu> Trollkarlens hatt |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Tove Jansson
Kuvittaja:  Tove Jansson
Kansitaiteilija:  Tove Jansson
Kieli:  ruotsi
Genre:  satu
Julkaistu:  1948
Suomennos
Suomentaja:  Laila Järvinen
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  1956
Sivumäärä:  148
ISBN:  951-0-19576-6
Sarja: Muumit
Edeltävä:  Muumipeikko ja pyrstötähti
Seuraava:  Muumipapan urotyöt
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Taikurin hattu (ruots. Trollkarlens hatt) on Tove Janssonin kirjoittama muumikirja. Kirjan ruotsinkielinen alkuteos ilmestyi vuonna 1948 ja suomennos 1956. Kirjassa Muumipeikko ystävineen löytää Taikurin hatun.