stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Iloinen Linnanmäki

| Iloinen Linnanmäki |
| --- | --- |
 Elokucan juliste.
Ohjaaja:  Jack Witikka
Käsikirjoittaja:  Roy
Tuottaja:  Veikko Itkonen
Säveltäjä:  Mario Weber
Kuvaaja:  Osmo Harkimo Veikko Itkonen
Leikkaaja:  Armas Laurinen
Lavastaja:  Roy
Pääosat:  Niilo Tarvajärvi Tea Ista Ismo Kallio Matti Aulos
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Veikko Itkonen
Ensi-ilta:  1960
Kesto:  81 min
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Iloinen Linnanmäki on Jack Witikan ohjaama komediaelokuva vuodelta 1960. Päähenkilöinä ovat Tea Istan esittämä pulaan joutuva mainostoimittaja sekä Niilo Tarvajärvi, joka esittää itseään. Komedian nimi mainostaa Linnanmäen huvipuistoa.
Tuottaja Itkonen halusi panostaa ”varmaan aiheeseen”, mutta yleisön kiinnostus ei täyttänyt odotuksia ja elokuva jäi katsojamääriltään vuoden heikoimpaan päähän.
Arviot

Aikalaisarviossaan Paula Talaskivi (Helsingin Sanomat) piti elokuvaa mieluisana kesäisenä tuulahduksena, kun taas Heikki Eteläpää (Uusi Suomi) valitteli, että ”tekniikka kyllä pelaa tässä elokuvassa, mutta sitä huutavammalta sitten tuntuu kaikkinainen luovan kyvyn puute”.
Myöhemmin elokuva on nähty muun muassa suomalaisen komedian pohjanoteerauksena. Tv-kriitikko Arto Pajukallio näkee elokuvan kehystarinan lempeänä satiirina.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Niilo Tarvajärvi  | … |  Niilo Tarvajärvi, Tarva   |
|  Tea Ista  | … |  Tea, Sussuxin mainostoimittaja "Ilona Vaahtonen"    |
|  Ismo Kallio  | … |  Pimuxin mainospäällikkö Airo   |
|  Matti Aulos  | … |  Pimux-firman johtaja Turpeinen   |
|  Pentti Irjala  | … |  Sussux-firman johtaja Varjo   |
|  Ekke Hämäläinen  | … |  Turpeisen lakimies   |
|  Elina Salo  | … |  Tuija   |
|  Heimo Lepistö  | … |  Tean isä   |
|  Kerttu Hämeranta  | … |  Tean äiti   |
|  Emmi Jurkka  | … |  emäntä, Jussin äiti   |
|  Reino Valkama  | … |  isäntä, Jussin isä   |
|  Kullervo Kalske  | … |  konstaapeli   |
|  Leo Riuttu  | … |  avulias herra   |
|  Jaakko Pakkasvirta  | … |  mainospäällikkö Sorri   |
|  Rolle Harkimo  | … |  Jussi   |
|  Heikki Savolainen  | … |  maalari Jantunen   |
|  Leo Jokela  | … |  maalari Berqvist   |
|  Ari Laine  | … |  maalari   |
|  Oiva Luhtala  | … |  maalari Natunen   |
|  Jarno Hiilloskorpi  | … |  valokuvaaja   |
|  Jukka Virtanen  | … |  mainostoimittaja Hamunen   |
|  Aimo Paapio  | … |  mainospäällikkö Sutinen   |
|  Leo Pentti  | … |  taksinkuljettaja Joukahainen   |
|  Riitta Eriksson  | … |  keskusneiti   |
|  Taisto Mäki  | … |  mainostoimittaja   |
|  Veikko Itkonen  | … |  mies mainostoimistossa   |
|  Tapio Vilpponen  | … |  mainosmies   |
|  Leo Sarri  | … |  mainosmies   |
|  Maria Wolska  | … |  pimu   |
|  Lu Nova  | … |  numerotyttö   |
Iloisia veijareita

| Iloisia veijareita> Love on the Run |
| --- | --- |
 Alkuperäinen teatterilevitykseen tarkoitettu juliste
Ohjaaja:  W. S. Van Dyke
Käsikirjoittaja:  John Lee Mahin Manuel Seff Gladys Hurlbut
Perustuu:  Alan Greenin ja Julian Brodien tarinaan
Tuottaja:  Joseph L. Mankiewicz W. S. Van Dyke
Säveltäjä:  Franz Waxman
Kuvaaja:  Oliver T. Marsh
Leikkaaja:  Frank Sullivan
Tuotantosuunnittelija:  Cedric Gibbons
Pukusuunnittelija:  Adrian
Pääosat:  Joan Crawford Clark Gable Franchot Tone
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Metro-Goldwyn-Mayer
Ensi-ilta:   20. marraskuuta 1936  19. maaliskuuta 1937
Kesto:  80 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  578 000 USD
Tuotto:  1 860 000 USD
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Iloisia veijareita (engl. Love on the Run) on vuonna 1936 julkaistu W. S. Van Dyken ohjaama romanttinen komedia, jonka pääosissa ovat Joan Crawford, Clark Gable ja Franchot Tone. Metro-Goldwyn-Mayer toimi elokuvan tuotantoyhtiönä ja jakelijana.
Iloisia veijareita -elokuvan käsikirjoituksen sovittivat John Lee Mahin, Manuel Seff ja Gladys Hurlbut Alan Greenin ja Julian Brodien tarinan pohjalta. Ohjaaja Van Dyke ja Joseph L. Mankiewicz tuottivat elokuvan. Iloisia veijareita on Crawfordin ja Gablen seitsemäs kahdeksasta yhteistyöelokuvasta.
Iloisia veijareita -elokuvan tuotanto alkoi 19. elokuuta 1936 ja päättyi 12. syyskuuta 1936. Elokuva kuvattiin Metro-Goldwyn-Mayerin studioilla Kalifornian Culver Cityssä 578 000 dollarin budjetilla. Iloisia veijareita sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 20. marraskuuta vuonna 1936 ja Suomessa 19. maaliskuuta vuonna 1937. Ilmestyessään elokuva oli taloudellinen menestys; elokuva tuotti ilmestymisvuonnaan 1 860 000 dollaria. Iloisia veijareita julkaistiin Yhdysvalloissa DVD:lle 23. maaliskuuta vuonna 2009.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Joan Crawford  | … |  Sally Parker   |
|  Clark Gable  | … |  Michael "Mike" Anthony   |
|  Franchot Tone  | … |  Barnabus W. "Barney" Pells   |
|  Reginald Owen  | … |  Paroni Otto Spandermann   |
|  Mona Barrie  | … |  Paronitar Hilda Spandermann   |
|  Ivan Lebedeff  | … |  Prinssi Igor   |
|  William Demarest  | … |  Lees Berger   |
Aiheesta muualla

Iloisia veijareita Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Iloisia veijareita Elonet.
Iloisia veijareita AllMoviessa. (englanniksi)
Ikämiessuojeluskunnan säätiö

Ikämiessuojeluskunnan lippu. (Kuva: IMSKS)
Ikämiessuojeluskunnan Säätiö on suomalainen maanpuolustuskoulutusta tukeva säätiö, jonka kotipaikka on Helsinki. Säätiön tarkoituksena on maanpuolustushengen edistäminen. Syksyllä 1944 lakkautetulta helsinkiläiseltä suojeluskunnalta siirtyneen varallisuuden turvin Ikämiessuojeluskunnan Säätiö tukee vapaaehtoista maanpuolustuskoulutusta sekä sodista kärsimään joutuneita suomalaisia. Säätiö myös vaalii vuosina 1919–1944 toimineen Ikämiessuojeluskunnan perinteitä.
Ikämiessuojeluskunta

Ikämiessuojeluskunta perustettiin vuonna 1919. Sen taustalla oli helsinkiläinen Oldboys Clubben, jonka joukko keski-ikäisiä urheilun harrastajia oli perustanut pari vuotta aiemmin. Tämä oli kiinteässä yhteydessä suojeluskuntaan, jonka nimi oli Oldboys Regementet. Osa jäsenistöstä ei hyväksynyt ruotsia harjoitusten komentokieleksi, joten he perustivat oman jalkaväkisuojeluskunnan. Nimeksi annettiin Ikämiespataljoona. Jäsenmäärä kasvoi nopeasti; 1930-luvun alussa siitä tuli Helsingin suojeluskuntapiirin suurin suojeluskunta.
Ikämiessuojeluskunnan jäsenet osallistuivat Kannaksen linnoitustöihin kesällä 1939. Talvisodassa osa taisteli Kannaksella JR 11:n (Ässärykmentin) riveissä, osa toimi Helsingissä ilmapuolustus- ja muissa vartiotehtävissä. Jatkosodan liikekannallepanossa ikämiessuojeluskuntalaiset lähtivät rintamalle Vallilan Rykmentin mukana; osa jäi kotikaupungin ilmasuojelutehtäviin.
Säätiön synty

Suojeluskuntajärjestö lakkautettiin syksyllä 1944, jolloin suojeluskunnat siirsivät varansa yhdistyksille ja säätiöille. Ikämiessuojeluskunnan omaisuus, joka koostui arvopapereista ja Herttoniemessä sijainneesta Ikämiesten Majasta, siirtyi marraskuussa 1944 Ikämiesten Säätiölle, joka aloitti ensin ikämiesten ja ässärykmenttiläisten avustamisen. Myöhemmin avustettavien piiri laajeni, ja vuonna 2005 nimi muutettiin Ikämiessuojeluskunnan Säätiöksi.
Toiminnan painopisteet

Ikämiessuojeluskunnan Säätiön tukitoiminnan kohteina ovat sotien jälkeen olleet sotasokeat ja heidän leskensä. Tämä ryhmä on nyt jo suurelta osin poissa, joten uudeksi avustettavien ryhmäksi on valittu suomalaiset kriisinhallintaveteraanit.
Maanpuolustustyön tukemisessa on 2020-luvulla korostunut kyberturvallisuudesta huolehtiminen. Kyberuhkat ovat nousseet perinteisten sotilaallisten uhkakuvien rinnalle, jopa niiden ylikin, ja kybermaailmassa kansalainen joutuu vastaamaan omasta turvallisuudestaan. Erityisesti nuorison tietoturvataitojen kehittämiseksi säätiö rahoitti kevättalvella 2021 julkistetun Everyday-tietoturvapelin.
Iranin moottoritieverkko

Iranin moottoritieverkko
Iranin moottoritieverkkoon kuuluu yli 2 000 kilometriä moottoriteitä. Sen ensimmäinen osuus avattiin 1970-luvun lopulla Teheranin ja Karajin välille.[lähde? ] Moottoritieverkkoa on laajennettu siitä lähtien, ja se on nyt yksi Lähi-idän laajimmista. Uusia moottoriteitä on avattu erityisesti viimeisten kymmenen vuoden aikana, esimerkiksi A2 Tabrizista itään ja Qomista itään, A5:n joitakin osuuksia ja A6 Savehista länteen. Suuria hankkeita ovat A2 Garmsarin ja Mašhadin välillä, A3 Teheranista pohjoiseen, A5:n täydentäminen valmiiksi ja A9 Isfahanista etelään. Suurin osa näistä sekä muita pienempiä on rakenteilla tai tulossa rakenteille.[lähde? ]
Iranin kautta kulkeva liikenne Euroopan ja Aasian välillä kasvanee voimakkaasti tulevaisuudessa, etenkin Iranin vastaisten pakotteiden päätyttyä. Reitti Turkin, Iranin, Turkmenistanin, Uzbekistanin ja Kazakstanin kautta Kiinaan valmistunee moottoritieksi kokonaan ennen pohjoisempaa Venäjän kautta kulkevaa reittiä. Turkin osuus on tavoitteissa saada kokonaan valmiiksi 2023 mennessä, Iranin ja Kazakstanin osuudet noin vuosina 2020–2022. Sen valmisttua puuttuu enää pieni pätkä Turkmenistanissa ja Uzbekistanissa. Kiinan viimeinen osuus moottoritiestä Xinjiangissa valmistuu 2016 ja Euroopan viimeinen osuus Bulgariassa ja Serbiassa 2017–2018.[lähde? ]
Numerointi

Aiemmin kaikki Iranin moottoritiet olivat yksinumeroisia. Koska mahdollisia numeroita on vain 9, ne ovat kuitenkin loppumassa kesken. Numerointisääntöä on viime aikoina muutettu siten, että tärkeimmät moottoritiet ja aiemmin tiettömälle reitille rakennetut moottoritiet ovat yksinumeroisia. Muut moottoritiet ovat kaksinumeroisia. Nämä numeroidaan samoin kuin vanha tie, jonka viereen ne on rakennettu, esimerkiksi tien 71 viereen rakennettava moottoritie saa numeron A71. Tienumerointijärjestelmässä on varaus siihen, että mikään tienumero ei pääty numeroon 0. Sitä tultaneen käyttämään myöhemmin rinnakkaistien numeroinnissa, esimerkiksi moottoritien A5 rinnakkaistie saanee numerokseen 50 ja moottoritien A71 rinnakkaistie saanee numerokseen 710.[lähde? ]
Luettelo moottoriteistä

| # | Nimi | Alkupiste | Reitti | Päätepiste |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|   |  | Astara  | Taleš–Rašt–Manjil–Qazvin | Saveh |
|   |   | Bazargan  | Maku–Evogli–Marand–Tabriz–Haštrood–   Ghara Bouta–Zanjan–Alvand–Takestan–Qazvin   –Nazarabad–Karaj–Teheran–Qom–Čarmšahr–   Garmsar–Semnan–Damghan–Šahroud–Sabzevar–   Neyšabur–Binalood–Mašhad | Sarakhs  |
|   |  | Čalus | Alborz | Teheran |
|   |  | Zibašahr | Eštehard–Zavieh | Čarmšahr |
|   |   |  Sari | Qaemšahr–Amol–Rudehen–Teheran–Eslam Šahr–   Saveh–Salafčegan–Arak–Borujerd–Khoramabad–   Andimešk–Dezful–Šooštar–Ahvaz | Bandar Imam Khomeini |
|   |  |  Khosravi  |  Eslamabad-e-Gharb–Kermanšah–Kangavar–Hamedan–   Jushqan–Saveh–Salafčegan |  Qom |
|   |   | Rudehen  | Pišva–Čarmšahr-Qom–Kašan–Natanz–   Šahin Šahr–Najafabad | Šahreza |
|   |  | Bostan  | Susangerd–Ahvaz–Haftkel–Izeh–Šahrekord | Najafabad |
|   |  | Šahin Šahr | Isfahan–Šahreza–Sedeh-Ardekan–Širaz–   Baladeh–Borazjan | Bandar Bušehr |
|   |  | Maluneh  | Urmia–Sahand | Tabriz |
|   |   | Jolfa  |  Hadišahr | Marand |
|   |  | Rašt | Lahijan–Tonekabon–Čalus–Amol–Babol–   Qaemšahr–Sari–Behšahr–Kordkuy–Gorgan–   Aliabad-e-Katul–Minudašt-Bojnurd–Širvan–   Qučan–Čenaran | Mašhad |
|   |  | Bonab |  Maragheh | Haštrood |
| 33 |  | Ardabil | Hir–Mianeh | Ghara Bouta |
| 36 |  |  Binalood | Torbat Eydariyeh |  Taybad  |
| 49 |  | Bandar Anzali |   | Rašt |
|   |  | Isfahan |   | Najafabad |
|   |  | Širaz |  Firuzabad–Dehram | Jam |
|   |  |  Natanz | Ardestan–Naein–Meybod–Yazd–Mehriz–   Anar–Šahr-e-Babak–Sirjan–Haji Abad–   Bandar Abbas–Qešm | Hormoz  |
| 84 |  | Anar |  Rafsanjan–Kerman–Bam–Narmašir-   Nosrat Abad–Zahedan | Mirjaveh  |
| 96 |   |  Bandar Bušehr | Ahram–Khormoj–Jam |  Asaloyeh |
| 99 |  | Zaranj  | Zabol | Zahedan |
Ilmastofiktio

Ilmastofiktio (lyhennetään cli-fi sanoista climate fiction) on tieteiskirjallisuuden lajityyppi, joka käsittelee ilmastonmuutosta. Nimityksen synty yhdistetään Dan Bloomiin, joka nimesi novellinsa Polar City Red lajityypiltään ilmastofiktioksi. Bloomin teos ei menestynyt kaupallisesti, mutta National Public Radio (NPR) otti termin käyttöön, jonka jälkeen se on levinnyt viraalisesti. Termi on jälkikäteen yhdistetty useisiin teoksiin ja vanhimmat tieteiskirjallisuuden teokset, joissa käsitellään ympäristöä ja ilmastoa ovat peräisin 1960-luvulta (esimerkiksi J.G. Ballardin Uponnut maailma, The Drowned World). Kiinnostus aiheeseen on herännyt muun muassa Michael Crichtonin ekoterroristeja käsittelevästä teoksesta Pelon ilmasto (State of Fear, 2004). Frank Herbertin teosta Dyyni pidetään lajityypin pioneerina. Kirjailijat kuten Amitav Ghosh kyseenalaistivat 2010-luvulla miksi aihetta käsitellään niin vähän fiktiossa. Lajityyppi usein esittää painajaismaisen uuden todellisuuden, joka on seurausta katastrofisesta tapahtumasta. Margaret Atwood on ehkä tunnetuin lajityypin kirjailija.
Iloluodonjärvi

| Iloluodonjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Karjala
Kunnat:  Savitaipale
Koordinaatit:  61°01′50″N, 27°31′20″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Kivijärven reitin valuma-alue (14.19)
Laskuoja:  oja Kaihlaseen 
Järvinumero:  14.192.1.007
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  82 m  
Pituus:  320 m  
Leveys:  370 m  
Rantaviiva:  1,239 km  
Pinta-ala:  3,884 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiIloluodonjärvi 
Iloluodonjärvi  on Etelä-Karjalassa Savitaipaleella Kunttulan kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 3,9 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 350 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 1,2 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Kivijärven reitin valuma-alueella (14.19), jonka Kivijärven alueeseen (14.192) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 82 metriä mpy.
Isabella (minisarja)

| Isabella |
| --- | --- |
Tyyli:  draama
Kestoaika:  60 min
Pääosissa:  Irina Björklund   Peter Franzén   Svante Martin   Linda Zilliacus   Stina Ekblad
Alkuperämaa:  Suomi
Verkko:  Yleisradio
Esitetty:  3. tammikuuta 2007 – 17. tammikuuta 2007
Jaksoja:  3
Tuotanto
Ohjaaja(t):  Anders Engström
Käsikirjoittaja(t):  Michael Mueller
Aiheesta muualla
IMDb 
Isabella on suomalainen kolmiosainen minidraamasarja, joka ensiesitettiin FST:llä vuoden 2007 alussa. Ruotsinkielisen sarjan on ohjannut Anders Engström ja käsikirjoittanut Michael Mueller. Sen päärooleissa näyttelevät Irina Björklund, Peter Franzén, Svante Martin, Linda Zilliacus ja Stina Ekblad. Sarjaa kuvattiin Vaasassa, keskeisenä tapahtumapaikkana Palosaaren kirkko, ja sen tuotti Ab Svengcom Production Ltd.
Palkintoehdokkuudet

Venla 2007:
Paras miesnäyttelijä (Svante Martin)
Paras naisnäyttelijä (Irina Björklund)
Paras draamasarja
Vastaanotto

Uusintaesityksen alla helmikuussa 2019 Seura-lehden Pertti Avola kirjoitti, ettei aika ei ole päällisin puolin syönyt 13 vuoden takaista sarjaa, mutta piti sen kerrontaa varsin jähmeänä. Sekä jännitystarinan että saippuasarjan piirteitä saavan minisarjan teemaksi muodostuu hänen mukaansa idealistisen nuoren naispapin joutuminen vastakkain realiteettien kanssa.
Ipanapa iltalaulut

| Ipanapa 3 Eri esittäjiä |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Julkaistu: 30. syyskuuta 2009
 Formaatti: CD
 Tuottaja(t): Hannu Pikkarainen
 Tyylilaji: lastenmusiikki, kehtolaulu
 Kesto: 44.28
 Levy-yhtiö: Ipanapa Records
  muut julkaisut
| Ipanapa liikenteessä 2009 | Ipanapa 3 2009 | Ipanapa talvilaulut 2010 |
Ipanapa iltalaulut on Ipanapa Recordsin julkaisema suomalainen lastenmusiikkikokoelmalevy, joka ilmestyi 30. syyskuuta 2009. Nimensä mukaisesti albumi sisältää eri suomalaisartistien säveltämiä, sanoittamia ja esittämiä kehtolauluja. Albumin on tuottanut Hannu Pikkarainen, joka vastaa myös kappaleiden sovituksista. Kokonaan uusien kappaleiden lisäksi albumi sisältää ruotsin kielelle käännetyn version Tapio Rautavaaran kappaleesta Sininen uni, jonka esittää Magnus Carlson.
Kappaleet

Sovitukset Hannu Pikkarainen.
Unien kulkuri – 3.26 (esittäjä Tuure Kilpeläinen)
Kuinka ihmeessä nukkuukaan hauki – 2.53 (esittäjä Essi Wuorela)
Ei vielä – 2.47 (esittäjä Kim Lönnholm)
Naavakuusi ja iltatähti – 3.14 (esittäjä Tapio Liinoja)
Pikku ihminen – 4.16 (esittäjä Maarit Hurmerinta)
Keinuu naurusuu – 3.24 (esittäjä Hannu Pikkarainen)
Unijuna – 3.02 (esittäjä Puntti Valtonen)
Kultasiipinen – 4.02 (esittäjä Eeppi Ursin)
Lelukaupan siivet – 3.37 (esittäjä Timo Kiiskinen)
Koiranpentu Pessi – 3.01 (esittäjä Ali Alikoski)
Matka höyhensaarille – 2.21 (esittäjä Susanna Haavisto)
Hyvää yötä nalle – 2.19 (esittäjä Janne Raappana)
Kuu vain kulkee haaveinensa – 2.41 (esittäjä Liisa Akimof)
Den blåa drömmen – 3.25 (esittäjä Magnus Carlson, alkuperäinen kappale Sininen uni)
Muusikot

Hannu Pikkarainen – äänitys, miksaus, tuotanto, kitara, kielisoittimet
Pekka Gröhn – kosketinsoittimet
Ilma Ikonen

Ilma Ikonen (23. toukokuuta 1904 Lappeenranta – 9. kesäkuuta 2003 Helsinki) oli suomalainen raviohjastaja, näyttelijä ja nuortenkirjailija.
Ikonen oli Suomen ensimmäisiä naispuolisia raviohjastajia. Hän toimi myös kilparatsastajana ja ratsastuksenopettajana.
Teoksia

Pepe ravityttö. Otava 1977
Pepe raviradalla. Otava 1980
Pepe hevoshoitokoulussa. Otava 1983
Pepe valmentajana. Otava 1986
Pepen tempaus. Otava 1990
Palkinnot

Pirkanmaan Plättä -palkinto 1984
Isomäen legenda

| ”Isomäen legenda” Remix |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Julkaistu: 1. syyskuuta 2012
 Formaatti: lataus
 Kesto: 03.29
 Levy-yhtiö: Magnum Music
Remixin muut singlet
|   | ”Isomäen legenda” 2012 | ”Sinut tahtoisin luokseni” 2014 |
Porin Ässien muut julkaisut
| ”Ässät taistelee” 2003 | ”Isomäen legenda” 2012 |   |
Isomäen legenda on vuonna 2012 julkaistu Porin Ässien kannatuslaulu, jonka esittää Remix. Mukana on laulamassa myös Ässien kauden 2012–2013 joukkue. Kyseessä on Remixin ensimmäinen singlejulkaisu. Isomäen jäähallin mukaan nimetty kappale on tavanomaisista kannatuslauluista poiketen hidastempoinen ja jopa melankolinen balladi.
Isomäntyaratti

| Isomäntyaratti |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Erittäin uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Papukaijalinnut Psittaciformes
Heimo::  Papukaijat Psittacidae
Suku::  Mäntyaratit Rhynchopsitta
Laji::  terrisi
Kaksiosainen nimi
 Rhynchopsitta terrisi  Moore, 1894 
Katso myös
   Isomäntyaratti Wikispeciesissä   Isomäntyaratti Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Isomäntyaratti (Rhynchopsitta terrisi) on Meksikon kotoperäinen papukaija, joka on aikaisemmin usein luokiteltu mäntyaratin alalajiksi. Sen elinympäristö käsittää suppean vuoristoalueen Meksikon itäosassa Nuevo Leónin osavaltiossa. Robert Thomas Moore kuvaili lajin holotyypin Galeanasta Sierra Potosísta 1947.
Isabella Andreini

| Isabella Andreini Canali |
| --- | --- |
 Isabella Andreini
Henkilötiedot
Koko nimi:  Isabella Canali
Syntynyt: 1562 Padova
Kuollut: 10. kesäkuuta 1604 Lyon
Ammatti:  näyttelijä, kirjailija
Näyttelijä
Taiteilijanimet:  Isabella Andreini
Aktiivisena:  1576–1604
Isabella Andreini Canali (1562 Padova – 10. kesäkuuta 1604 Lyon) oli italialainen näyttelijä, kirjailija ja runoilija. Häntä pidetään commedia dell’arten mestarina ja eräänä aikakautensa lahjakkaimmista näyttämötaiteilijoista.
Elämä ja ura

Isabella Canalin vanhemmat olivat venetsialaisia, muutoin hänen lapsuudestaan tiedetään sangen vähän. Vuonna 1576 tuolloin neljätoistavuotias Isabella liittyi Bolognassa näyttelijäryhmään, jonka nimi oli I Gelosi. Ryhmään kuului muun muassa Flaminio Scala. Isabella alkoi näytellä prima donna innamorata -rooleja, joista hän sittemmin sai kuuluisuutta.
Isabellan edeltäjä I Gelosi -ryhmän prima donnana oli ferraralainen näyttelijätär Vittoria Piissimi, joka vetäytyi kokoonpanosta vuonna 1580.
Isabella Canali avioitui pistoialaisen Francesco Andreinin kanssa 1578, Francesco oli Isabellan lailla koomikkona I Gelosi -ryhmässä. Isabella jatkoi prima donna -roolejaan ja Francesco Andreini näytteli hänen romanttista vastapariaan. Isabellan nimikkonäytelmäksi tuli Pazzia d'Isabella. Se esitettiin muun muassa Ferdinand I:n ja Cristina di Lorenan häissä Firenzessä 13. toukokuuta 1589. Menestys oli valtaisa.
Isabella Andreini näytteli toisinaan myös muissa ryhmissä, kuten Confidentissa vuonna 1589 ja Unitissa vuonna 1601. Vuonna 1604 Isabella matkusti Gelosin kanssa kolmannen kerran Ranskaan. Hän kuoli Lyonissa paluumatkallaan Pariisista Italiaan.
Isabella Andreinin ensimmäinen julkaistu kirjallinen teos oli pastoraalinäytelmä La Mirtilla, joka ilmestyi 1589. Seuraavalla vuosikymmenellä hän keskittyi näyttelijän uraansa ja hänen toinen näytelmänsä ilmestyi vasta 1601. Isabella Andreinin kolmas kirjallinen teos Lettere di Isabella Andreini padovana comica gelosa ilmestyi kolme vuotta hänen kuolemansa jälkeen. Julkaisijana oli Francesco Andreini. Myös muuta Isabella Andreinin tuotantoa julkaistiin postuumisti.
Pariskunnalla Andreini-Canali oli neljä tytärtä ja kolme poikaa. Yksi pojista, Giovan Battista Andreini, seurasi vanhempiensa polkua näyttelijänä. Hän omisti runokokoelman äidilleen vuonna 1606.
Aiheesta muualla

Treccani: ANDREINI, Isabella
The Literary Encyclopedia: Isabella Andreini (3235 words)
Isabella Andreini, La Mirtilla: A Pastoral
Isabella Andreini
Ilma Orkamo

Ilma Orkamo (1892–1977) oli suomalainen sukututkija.
Julkaisuja

Tammerkosken ensimmäinen miljoonikko, kihlakunnantuomari Claes Detloffson Bars. Tampere. Tutkimuksia ja kuvauksia, 2. Tampere 1934
Satakunnan Jonsson-suku; tekijät Ilma Orkamo ja Yrjö Raevuori.  Artturi Hellemaa, Ulvila 1935, näköispainos 1994
Tuderus, Tudeer. Uusi sukukirja 1. Helsinki 1943
Uusi sukukirja 1: 2 vihko; toim. Ilma Orkamo ja Liisa Poppius. Suomen sukututkimusseuran julkaisuja 16. Otava 1943
Rautalin-Paavola-Sohlberg. Tekijä, Helsinki 1951
Vanhan-Ruoveden historia. Liiteosa; kirj. Mauno Jokipii, Viljo Nissilä, Ilma Orkamo. Vanhan-Ruoveden historiatoimikunta, Vammala 1960, Vanhan Ruoveden historiatoimikunta - Keuruun kaupunki, Keuruu  1990
Helkkilän Hellman-suku vuodesta 1540 nykypäiviin. Helkkilän Hellman-suvun sukutoimikunta, Helsinki 1964, 2. painos Turku 1981
Pysing/Pyysalon suvun sukuluettelo. 3, luettelon koonneet vuosina 1937, 1988, 1993 ja 1998 Ilma Orkamo, Tauno Pyysalo ja Maija Hulkkonen. Pysing/Pyysalon sukuseura, Lappeenranta 1998
Pysing/Pyysalon suvun sukuluettelo. 4, luettelon koonneet vuosina 1937, 1988, 1993 ja 1998 Ilma Orkamo, Tauno Pyysalo ja Maija Hulkkonen. Pysing/Pyysalon sukuseura, Lappeenranta 2003
Aiheesta muualla

Uusi sukukirja työn alaisena. Parinkymmenen suvun menneisyyttä tutkitaan. Sukututkijoista on puutetta, Aamulehti, 24.03.1939, nro 81, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Itä-Timorin ritarikunta

Ritarikunnan rintatähti ja nauha
Itä-Timorin ritarikunta (port. Ordem de Timor-Leste) on Itä-Timorin korkein mahdollinen kunniamerkki, joka voidaan myöntää sellaiselle henkilölle, joka ei ole maan itsenäisyystaistelija tai kansallinen martyyri. Kunnianosoitus myönnetään henkilölle, joka on tehnyt poikkeuksellisen suuren palveluksen timorilaisille tai ihmiskunnalle. Lisäksi se voidaan myöntää sotilashenkilöstölle erittäin sankarillisesta toiminnasta.
Kunnianosoitus voidaan myöntää myös postuumisti.
Kunniamerkkiä jaetaan neljässä luokassa:
Suurketju
Ketju
Mitali
Merkki
Suurketjua jaetaan ainoastaan valtionpäämiehille. Myös Itä-Timorin entiset presidentit, joita ei ole pantu viralta oikeusteitse, palkitaan suurketjuilla virkakautensa päätteeksi.
Hyundai–Kia J -pohjalevy

Hyundai–Kia J -pohjalevy on Hyundai Kia Automotive Groupin kehittämä pohjalevy keskikokoisille etu- ja nelivetoisille automalleille.
Hyundai–Kia J2

Hyundai Coupé (RD) (1996–2001)
Hyundai Elantra (RD) (1995–2000)
Hyundai–Kia J3

Hyundai Coupé (GK) (2002–2008)
Hyundai Elantra (XD) (2000–2006)
Hyundai Matrix (2001–2010)
Hyundai Tucson (JM) (2004–2009)
Kia Carens (UN) (2006–2013)
Kia Cerato (LD) (2003–2008)
Kia Sportage (JE/KM) (2004–2010)