stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Elenchus

| Elenchus seu refutatio succinta thesium calviniarum ex ordinantia ecclesiastica ecclesiarum Heidelbergensium decerptarum, et in suecicum idioma a reverendo, docto ac pio viro Petro Johannis Gotho Norcopensi transfusarum> Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Marcus Henrici Helsingius
Kieli:  latina
Genre:  dogmatiikka
Julkaistu:  1603
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Elenchus, pidemmin Elenchus seu refutatio succinta thesium calviniarum ex ordinantia ecclesiastica ecclesiarum Heidelbergensium decerptarum, et in suecicum idioma a reverendo, docto ac pio viro Petro Johannis Gotho Norcopensi transfusarum, on Marcus Henrici Helsingiuksen kirjoittama kalvinilaisvastainen kiistakirjoitus, joka on samalla ensimmäinen Suomessa syntynyt tieteellinen teos. Teos ilmestyi vuonna 1603.
Tausta

Kirjoittaessaan teoksensa Helsingius toimi Turun katedraalikoulun rehtorina. Hänen teoksensa pohjana toimivat kalvinilaiset teesit, jotka oli julkaistu ruotsiksi Petrus Johannis Gothuksen kirjasessa Puncta aff them Heydelbergiska Pfaltziska kyrkeordningen, som är nu nyliga uprettat, Anno 1596, mikä teos on ilmeisesti painettu Rostockissa vuonna 1601. Kyseessä oli yksi Gothuksen antikalvinilaisista teoksista, ja nimensä mukaan se väittää sisältävänsä otteita vuoden 1596 Heidelbergin kirkkojärjestyksestä. Kuitenkaan tuona vuonna ei Heidelbergissä ollut ilmestynyt uutta kirkkojärjestystä, vaan teoksen siteeraamat kohdat perustuvat aikaisempiin, pääosin 1560-luvulla tehtyihin kirkkojärjestyksiin, ja ne on poimittu useammasta saksalaisesta kalvinilaisvastaisesta kiistakirjoituksesta. Niinpä ruotsinnos ei esitä kalvinilaisten näkemyksiä alkuperäisinä, vaan sellaisina kuin luterilaiset ne ymmärsivät. Niinpä Helsingiuksen oli kohtuullisen helppoa kumota ne vuonna 1603 Rostockissa painetussa teoksessaan.
Sisältö

Helsingius käsittelee teoksessaan 22 teesiä, joitten käsittelyjärjestys on aina sama. Ensin hän tuo esille teesin Gothuksen ruotsintamassa muodossa antaen sen jälkeen latinankielisen käännöksen. Tätä seuraa vastateesi, joka on jaettu arabialaisin numeroin lyhyihin kappaleisiin. Helsingiuksen päälähde on hänen opettajanaan Wittenbergin yliopistossa toiminut ja varhaisortodoksian johtaviin teologeihin kuulunut Aegidius Hunnius. Kolmannes Helsingiuksen teoksesta on lähtöisin Hunniuksen dogmaattisista teoksista. Helsingius ei kuitenkaan tyydy plagioimaan, vaan hän on muotoillut ja tiivistänyt Hunniuksen monisanaista esitystä, esittäen asiansa selkeästi ja järjestelmällisesti. Hän myös yleensä tulkitsee vastustamiansa teesejä siten kuin ne on kirjoitettu eikä yritä tulkita niitä pahimmalla mahdollisella tavalla. Tosin tähän ei ollut tarvettakaan, sillä hänen lähteensä oli jo esittänyt teesit luterilaisilla näkemyksillä väritettyinä.
Merkitys

Teos liittyy teologiseen keskusteluun, jota Ruotsin papisto kävi silloisen valtionhoitajan Kaarle-herttuan (myöhemmin kuningas Kaarle IX) kanssa. Tämä näet oli saanut kalvinilaisia vaikutteita. Elenchus on ensimmäinen Suomessa uskonpuhdistuksen jälkeen valmistunut dogmaattinen teos, ja ensimmäinen kannanotto kalvinismia koskien. Teos kuvastaa siirtymää tunnustuksellisesti epämääräisemmästä uskonpuhdistuskaudesta kohti tunnustuksellista luterilaista varhaisortodoksiaa.
Engan maanvyöry 2024

| Engan maanvyöry 2024 |
| --- | --- |
Päivämäärä:  24. toukokuuta 2024
Kellonaika:  noin 3.00 paikallista aikaa
Tapahtumapaikka:   Enga, Papua-Uusi-Guinea
Kuolleita:  12 varmistettu
Kadonneita:  yli 2 000
Loukkaantuneita:  17
Engan maanvyöry tapahtui perjantaina 24. toukokuuta 2024 aamukolmen aikaan paikallista aikaa Yambalin kylässä Engan maakunnassa, Papua-Uudessa-Guineassa. Maanvyöryssä uskotaan kuolleen pahimmillaan yli 2 000 ihmistä.
Tapahtumat ja vaikutukset

Monet paikalla olleet kertoivat kuulleensa yöllä kello yhden ja kahden välillä kaksi kovaa halkeamisen ääntä. Yksi paikallinen kertoi lehdistölle, kuinka ääni oli kuulunut vuorelta alas vierineestä isosta kivestä. Hän ja monet muut olivat sen jälkeen tulleet ulos taloistaan ja yrittäneet herättää vielä nukkuvia.
Kun maanvyöry iski noin kello 3.00 noin 4 000 asukkaan alueelle, se tuhosi kokonaan ainakin 60 kotia ja erään Engan hallituksen jäsenen mukaan hautasi yhteensä 1 182 taloa. Vyöryn vaikutukset ulottuivat noin 200 neliökilometrin alueelle, mukaan lukien Engaan vievälle moottoritielle noin 150 metrin matkalta. Pelastustöissä herätti huolta myös maan jatkuva liikkuminen.
Arviot kuolleiden lukumääristä vaihtelevat suuresti. Pian tapahtuman jälkeen Yhdistyneet kansakunnat arvioi noin sadan ihmisen saaneen surmansa. Arvio nousi kumminkin pian 670:een. Papua-Uuden-Guinean hallituksen mukaan jopa yli 2 000 voi olla hautautunut elävältä, joskin entinen paikallinen virkamies väitti kuolleiden määrän olevan vain noin 160.
Reaktio

Papua-Uuden-Guinean pääministeri kertoi pian tapahtuneen jälkeen viranomaisten reagoineen tapahtuneeseen. Papua-Uuden-Guinean Punainen Risti kertoi, että paikalle oli lähetetty apua muun muassa poliisilta ja puolustusvoimilta. Myös Yhdysvaltain presidentti Joe Biden kertoi, että Yhdysvallat olivat valmiita tarjoamaan apua. Australian hallitus lähetti 2,5 miljoonan dollarin arvoista humanitääristä apua, sekä teknisiä asiantuntijoita. Pelastakaa Lapset -järjestön mukaan alueella tarvittiin välitöntä humanitääristä apua, kuten ruokaa ja puhdasta vettä. Pääministerin mukaan maanvyöryn aiheutti ilmastonmuutoksesta johtuva runsaat sademäärät.
Käännös suomeksi
Evangelical Mennonite Conference

Evangelical Mennonite Conference on evankelinen mennoniittakirkko Kanadassa. Sillä on seurakuntia viidessä Kanadan provinssissa: Albertassa, Brittiläisessä Kolumbiassa, Manitobassa, Ontariossa, ja Saskatchewanissa. Vuonna 2006 sillä oli 7270 jäsentä ja 53 seurakuntaa.
Linkit

Kotisivut
Etelä-Savo (täsmennyssivu)

Etelä-Savo on Savon historiallisen maakunnan eteläinen osa. Nimi voi viitata seuraaviin:
Etelä-Savon maakunta, nykymaakunta Suomessa
Etelä-Savo, Lappeenrannassa ilmestynyt sanomalehti
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Etelä-Savo”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Elizabeth Goudge

| Elizabeth Goudge> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 24. huhtikuuta 1900 Wells, Somerset, Englanti
Kuollut: 1. huhtikuuta 1984 (83 vuotta) Rotherfield Peppard, Oxfordshire, Englanti
Kansalaisuus:  brittiläinen
Kirjailija
Äidinkieli: englanti
Aikakausi:  1919–1974
Esikoisteos:  The Fairies' Baby and Other Stories (1919)
Palkinnot
 Carnegie-mitali 1947 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Elizabeth Goudge (24. huhtikuuta 1900 – 1. huhtikuuta 1984) oli englantilainen kirjailija, jonka tuotantoon kuuluu sekä aikuisten että lasten kirjoja. Goudgen menestys alkoi vuonna 1934 ilmestyneestä lastenromaanista Saaren lumot, joka sijoittuu 1800-luvun Guernseylle. Vuonna 1946 julkaistu The Little White Horse palkittiin arvostetulla Carnegie-lastenkirjallisuuspalkinnolla.
Elämä

Goudge syntyi Wellsin pikkukaupungissa Somersetissa vuosisadan vaihteessa. Hänen isänsä, pastori Henry Leighton Goudge, toimi opettajana paikallisessa katedraalikoulussa. Äiti Ida oli osittain invalidisoitunut kaaduttuaan polkupyörällä raskausaikana. Elizabeth oli perheen ainoa lapsi ja sai alkuopetuksensa kotiopettajattaren johdolla. Wellsin ohella Kanaalisaarten Guernseylla oli merkittävä osa Goudgen lapsuudessa, sillä siellä asuivat hänen äidinpuoleiset isovanhempansa, joiden luona hän vieraili vuosittain. Sekä Wells että Guernsey innoittivat Goudgen myöhempiä romaaneja.
Goudgen ollessa 11-vuotias perhe muutti isän työn perässä Elyyn. Sieltä Goudge lähetettiin kouluun Hampshireen samoihin aikoihin kun maailmalla syttyi ensimmäinen maailmansota. Koulutustaan hän ei juurikaan arvostanut ja katsoi sen valmistaneen tyttöjä kotitalouden hoitoon ja kukkien asetteluun pikemmin kuin itsensä elättämiseen. Siellä hän kuitenkin tutustui syvällisemmin englantilaiseen kirjallisuuteen ja erityisesti Shakespeareen. Hampshiren koulusta Goudge jatkoi Readingiin collegeen.
Vuonna 1923 perhe muutti Oxfordiin, kun isä Henry sai teologian professorin viran yliopistolta. Oxfordin ahdas kaupunkiympäristö osoittautui kuitenkin äidille liian ahdistavaksi, ja päädyttiin ratkaisuun jossa hän muutti kesiksi meren äärelle Barton-on-Sean kylään Hampshireen ja palasi talviksi Oxfordiin. Äitinsä ollessa estyneenä arka Elizabeth joutui edustamaan perhettä isän työn tuomissa sosiaalisissa ympyröissä.
Seuraavina vuosina Goudge alkoi kirjoittaa. Hänen ensimmäiset kirjoituksensa olivat näytelmiä, mutta kun hän tarjosi niitä kustantajalle, tämä käski kirjoittaa romaanin. Saaren lumot julkaistiin 1934, ja uusia kirjoja seurasi pian perässä. Kasvava suosio tuotti siinä määrin tuloja, että hän saattoi tehdä ulkomaanmatkoja muun muassa Norjaan, Kreetalle ja Korsikaan.
Keväällä 1939 Henry Goudge kuoli. Elizabeth ja hänen äitinsä myivät Oxfordin talon sekä pian myös Barton-on-Sean asunnon, jonka ostivat toisen maailmansodan pommituksia paenneet lontoolaiset sukulaiset, ja muuttivat itse devonilaiseen pikkukylään. Seurannut vuosikymmen oli Goudgelle kirjallisesti hyvin tuottelias. Jakso päättyi äidin kuolemaan 1951.
Lopun elämäänsä Goudge vietti Readingin läheltä Rotherfield Peppardista ostamassaan talossa. Hänellä oli apunaan nuori Jessie Munroe, johon hän tutustui äitinsä kuolemaa seuranneena talvena. Peppardissakin Goudge jatkoi tuotteliaana kirjailijana kunnes hänen terveytensä alkoi pettää. Hänen viimeisekseen jäi vuonna 1974 julkaistu omaelämäkerta Joy of the Snow.
Vaikutus

Harry Potterin luoja J. K. Rowling on maininnut The Little White Horsen yhdeksi lapsuutensa lempikirjoista. 2000-luvulla kirjasta tehtiin elokuvasovitus nimellä Kuuprinsessa (The Secret of Moonacre).
Suomennetut teokset

Saaren lumot.  ((Island Magic, 1934) Suom. Olli Nuorto)  Porvoo:  [s.n.], 1949.
Kellojen kaupunki.  ((A City of Bells, 1936) Suom. Liisa Vesikansa-Saarinen)  Porvoo:  WSOY, 1959.
Vihreän delfiinin maa.  ((Green Dolphin Country, 1944) Suom. Liisa Vesikansa-Saarinen)  Porvoo:  WSOY, 1948.
Vanha majatalo.  ((The Herb of Grace, 1948) Suom. Laine Järventaus-Aav, runot V. Arti)  Porvoo:  WSOY, 1948.
Kappeli kappiolla.  ((Gentian Hill, 1949) Suom. Aune Brotherus)  Porvoo:  WSOY, 1950.
Perheen sydän.  ((The Heart of the Family, 1953) Suom. Kaarina Visakanto, runot Mikko Kilpi)  Porvoo:  WSOY, 1954.
Muisto on kuolematon.  ((The Rosemary Tree, 1956) Suom. Kaija Kauppi)  Porvoo:  WSOY, 1957.
Syksy katedraalikaupungissa.  ((The Dean's Watch, 1960) Suom. Kaija Kauppi)  Porvoo:  WSOY, 1961.
Aiheesta muualla

Elizabeth Goudge Society. (englanniksi)
Eläinoikeudenkäynti

Emakko ja porsaat syytettyinä lapsen murhasta.
Eläinoikeudenkäynti on oikeudenkäynti, jossa syytettynä on eläin. Eläimiä tuomittiin oikeudessa ihmisten tapaan kaikkialla Euroopassa erityisesti keskiajalla, mutta eläinten rankaisemisesta on tietoa jo antiikin ajalta. Eläinoikeudenkäyntien alkuperää on pidetty ranskalaisena, mutta niitä järjestettiin keskiajan lopulla myös esimerkiksi Alankomaissa, Saksassa ja Italiassa. Rikosoikeudenkäyntejä tiedetään olleen vielä 1800-luvulla. Eläinten vahingontekoja ei kuitenkaan käsitelty keskiajan Euroopassa systemaattisesti rikoksina, eivätkä eläinoikeudenkäynnit olleet missään vaiheessa tavanomaisia. Esimerkiksi Ranskasta tunnetaan noin 60 elänoikeudenkäyntiä 1200-luvulta 1500-luvulle.
Keskiajan eläinoikeudenkäynnit

Eläimiä saatettiin tuomita vankeuteen tai pahimmillaan kuolemaan, jos ne vahingoittivat ihmistä tai omaisuutta. Ajatus tuomioiden taustalla oli, että eläimillä on vapaa tahto ja ne ovat vastuullisia teoistaan. Eläinoikeudenkäynnit jakautuivat yhtäältä maallisissa tuomioistuimissa ratkottuihin isompien eläinten henkirikosjuttuihin, jotka johtivat tavallisesti fyysisiin ja kuolemanrangaistuksiin, ja toisaalta kirkollisissa tuomioistuimissa puituihin pienempien tuhoeläinten kollektiivisia tihutöitä koskeviin juttuihin, jotka johtivat karkotuksiin, manausritualeihin ja kirkonkirouksiin. Syytökset otettiin vakavasti ja käsiteltiin ajan oikeusistuinten tapojen ja säädösten mukaisesti. Eläimillä oli oikeus puolustautua oikeudessa, ja niillä oli puolustusasianajajia. Eläinoikeudenkäynneissä noudatettiin yleensä inkvisitorista menetelmää. Ihmisten ja eläinten oikeusjutuissa oli kuitenkin myös eräitä eroja, kuten että eläin-syytettyä ei tuotu oikeussaliin, kidutusta ei käytetty, tuomio tehtiin tiettäväksi syypäälle vankisellissä eikä tuomittu ripittäytynyt papille.
Eläinoikeudenkäyntien tavoitteena ei ollut tarjota kansalle viihdettä kiduttamalla eläimiä, vaan eläinten tuomitseminen koettiin tärkeäksi ennen kaikkea mielikuvasyistä ja tarpeesta viestiä oikeusrituaalin esimerkillisyyttä ja yhteisiä oikeudellisia arvoja. Asennoitumisessa eläinoikeudenkäynteihin oli kuitenkin vaihtelua. Tuomas Akvinolainen vastusti niitä, koska eläimet olivat järjettömiä olentoja ja vain toteuttivat toimissaan Jumalan tahtoa. Myös tunnetun maakuntalakikokoelman, Les Coutumes du Beauvoisis, laatija Philippe de Beaunoir suhtautui nuivasti eläinoikeudenkäynteihin, katsoen niiden olevan juridisesti turhanpäiväisiä ja merkityksettömiä. Eläinoikeudenkäyntien puolustajiin lukeutuivat ranskalainen Jacques d'Ableiges, joka käytti korkeinta tuomiovaltaa Tournain alueella, jossa eläinoikeudenkäynnit olivat tavallisia, ja perusteli niitä viittauksilla Raamattuun, flaamilainen Jossé de Damhouder, joka käsitteli eläinten rankaisemista teoksessaan Rerum Criminalium Praxis, ja Barthélemy de Cassenée, joka laati listan tärkeimmistä satoa tuhoavista eläimistä ja niiden rangaistuksista.
Suomesta eläinoikeudenkäynneistä ei ole tarkkaa tietoa. Ruotsin keskiaikaisten lakien mukaan eläimen omistaja oli vastuussa sen tekemistä vahingoista, eikä keski- tai varhaisen uuden ajan Ruotsista tunneta yhtään tapausta, jossa eläin olisi haastettu oikeuteen.
Keskiajan länsieurooppalaisista eläinoikeudenkäynneistä on kirjoitettu jonkin verran, mutta kirjallisuus voi olla vanhaa, epäsystemaattista ja lähdepohjaltaan epämääräistä.
Keskiajan eläinoikeudenkäynnit > Huomattavia eläinoikeudenkäyntejä

Parhaiten dokumentoitu eläinoikeudenkäynti sijoittuu Normandian Falaiseen vuonna 1386. Syytettynä oli kolmevuotias emakko, joka oli löytänyt valvomatta jätetyn kolmen kuukauden ikäisen lapsen ja jyrsinyt tämän käsivarren ja osan kasvoista niin pahasti, että lapsi kuoli vammoihinsa. Oikeudenkäynti kesti yhdeksän päivää, ja sen lopuksi emakko todettiin syylliseksi ja tuomittiin kuolemaan. Rangaistusseremoniaan paikalle määrättiin myös emakon omistaja ja surmatun lapsen isä, jotta edelliselle lankeaisi ansaittu häpeä ja jälkimmäinen saisi rangaistuksen lapsensa jättämisestä valvontaa vaille, sekä muut talonpojat sikoineen, jotta tapahtuma olisi "opiksi" myös niille. Tapahtumasta myös teetettiin suuri seinämaalaus paikalliseen kirkkoon.
1500-luvun alussa Autunissa Ranskassa oli oikeustapaus, jossa puolustettiin rottalaumaa. Rotat olivat tuhonneet viljasatoa, ja ne haluttiin vastuuseen. Asianajaja Bartholomé Chassené puolusti rottia monin tavoin, esimerkiksi vetoamalla siihen, etteivät rotat voi saapua oikeuteen, koska matkan varrella on niin paljon kissoja.
Useissa kirjallisissa lähteissä, kuten Johann Grossin vuonna 1624 painetussa historiateoksessa Kurtze Baßler Chronick, kerrotaan, että vuonna 1474 Baselissa tuomittiin oikeudessa kuolemaan paikallinen kukko, joka oli muninut munan. Varhaisin tunnettu maininta tapahtumasta on pappina Baselissa toimineen Johannes Knebelin päiväkirjasta vuodelta 1474, jossa kuitenkin kerrotaan, että pitkänmunaisen munan munineen kukon pää leikattiin irti pyövelin toimesta ilman oikeudenkäyntiä. Kertomus on mahdollisesti yhteydessä tarinoihin basiliskista, joka omaksuttiin keskiajalla Baselin kaupungin tunnukseksi. Nykytieteen mukaan kanojen anatomian vuoksi niiden spontaani sukupuolenvaihdos voi olla mahdollinen, vaikkakin varsinkin kukoilla erittäin harvinainen, mikä saattaa myös selittää tapahtuman.
Kirjallisuutta

Evans, E. P. (suom. Koste, Asmo): Eläimet tuomiolla: Eläinten oikeudenkäynnit ja kuolemantuomiot.  Helsinki:  Naastamuumio, 2019.
Fanny Horn Birkeland

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Fanny Horn Birkeland |  Fanny Horn Birkeland |  Fanny Horn Birkeland |  |
Maa:   Norja
Naisten ampumahiihto
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Sotši 2014 | viesti |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Oslo 2016 | viesti |  |
|  Pronssia | Ruhpolding 2012 | viesti |  |
|  Pronssia | Kontiolahti 2015 | sekaviesti |  |
Fanny Horn Birkeland (o.s. Welle-Strand Horn, s. 8. maaliskuuta 1988 Oslo) on norjalainen uransa lopettanut ampumahiihtäjä. Hän kilpaili ampumahiihdossa vuosina 2004-2017.
Ruhpoldingin MM-kilpailuissa 2012 Horn Birkeland oli mukana Norjan pronssia voittaneessa viestijoukkueessa. Sotšin olympialaisissa 2014 hän saavutti pronssia viestistä Norjan joukkueen kanssa. Ampumahiihdon MM-kilpailuissa 2015 hän oli pronssia saaneessa sekajoukkueessa. Oslon MM-kilpailuissa 2016 hän hiihti toisen osuuden maailmanmestaruuden voittaneessa Norjan naisten viestijoukkueessa. Yhteislähtökilpailussa hän sijoittui yhdeksänneksi.
Maailmancupissa Horn Birkeland saavutti ensimmäisen palkintosijansa tammikuussa 2015 voitettuaan Ruhpoldingin pikakilpailun.
Horn Birkeland lopetti uransa keväällä 2017.
Horn Birkeland meni naimisiin Lars Helge Birkelandin kanssa elokuussa 2015.
Eläinten hautausmaa

Eläinten hautausmaa (myös lemmikkieläinten tai pieneläinten hautausmaa) on hautausmaa, johon on haudattu lemmikkieläimiä ja joskus myös muita kotieläimiä, kuten hevosia.
Suomen ensimmäinen eläinten hautausmaa perustettiin 1927 Helsinkiin Ruskeasuolle, josta se siirtyi 1947 nykyiselle paikalleen Keskuspuistoon Haagaan. Hautausmaa on Helsingin eläinsuojeluyhdistyksen (HESY ry) ylläpitämä.
Kuvia

Eläinten hautausmaa Helsingissä.
Sotakoira Pörrin hauta eläinten hautausmaalla Helsingissä.
Tierfriedhof Tierheim Berliinissä.
Hartsdale Pet Cemetery Hartsdalessa New Yorkissa.
Kaknäs djurkyrkogård Tukholmassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Eläinten hautausmaa Wikimedia Commonsissa
Hans van Baalen

| Hans van Baalen |
| --- | --- |
 Van Baalen kuvattuna vuonna 2014
ALDE:n puheenjohtaja
 21.11.2015 – 29.4.2021  
Edeltäjä:  Graham Watson
Seuraaja:  tyhjä
Liberal Internationalin puheenjohtaja
 20.4.2009 – 26.4.2014  
Edeltäjä:  John Alderdice
Seuraaja:  Juli Minoves
Henkilötiedot
Syntynyt: 17. heinäkuuta 1960  Rotterdam, Alankomaat
Kuollut: 29. huhtikuuta 2021 (60 vuotta)  Rotterdam, Alankomaat
Kansalaisuus:   alankomaalainen
Puoliso:  Ineke Sybesma (vih. 2006)
Lapset:  1
Tiedot
Puolue:  VVD
Tutkinnot:  Leidenin yliopisto
Johannes Cornelis "Hans" van Baalen (17. heinäkuuta 1960 – 29. huhtikuuta 2021) oli alankomaalainen juristi ja poliitikko. Hän toimi urallaan niin Alankomaiden kansallisessa politiikassa kuin myös kansainvälisellä tasolla mm. Liberal Internationalin puheenjohtajana. Hän edusti VVD-puoluetta.
Tausta ja yksityiselämä

Van Baalen syntyi Rotterdamissa vuonna 1960. Hän kävi koulua Krimpen aan den IJsselin kunnassa lukioon saakka. Tämän jälkeen hän muutti Leideniin, jossa hän opiskeli oikeustiedettä Leidenin yliopistossa.
Vuonna 2006 Van Baalen meni naimisiin Ineke Sybesman kanssa. Parilla on yksi poika.
Van Baalen kuoli lyhyen sairauden jälkeen 29. huhtikuuta 2021.
Poliittinen ura

Van Baalen liittyi VVD:n jäseneksi vuonna 1986.
Vuonna 1999 van Baalen valittiin Alankomaiden edustajainhuoneeseen ja hän istui vuoteen 2002 asti. Hänet valittiin uudelleen vuoden 2003 vaaleissa ja hän istui parlamentissa vuoteen 2009 saakka. Tämän jälkeen hän asettui ehdolle europarlamenttivaaleissa 2009 ja tuli valituksi. Hän uusi paikkansa vuoden 2014 vaaleissa. Vuonna 2018 hän ilmoitti, ettei aio enää asettua ehdolle tulevissa EU-vaaleissa.
Vuosina 2009–2014 van Baalen toimi Liberal Internationalin puheenjohtajana. Vuonna 2015 hän aloitti Euroopan liberaalidemokraattisen puolueen puheenjohtajana.
Urallaan van Baalen joutui muutamaan otteeseen vastakkain autoritääristen valtioiden kanssa. Vuonna 2014 van Baalen kuului EU:n lähettämään tarkkailijaryhmään, joka tarkkaili Ukrainan sen vuoden parlamenttivaaleja. Tämän yhteydessä van Baalen kertoi haluavansa lisätä Naton resursseja ja sotilasliiton pitävän oveaan auki Ukrainalle. Vuotta myöhemmin uutisoitiin, että van Baalen oli joutunut Venäjän mustalle listalle, mikä esti häntä matkustamasta Venäjälle. Tämän lisäksi van Baalen ärsytti Kiinaa ylläpitämällä ystävällismielisiä henkilökohtaisia suhteita Taiwaniin. Erään Kiinan-vierailunsa aikana kiinalaiset tulliviranomaiset väitetysti neuvoivat häntä katkaisemaan nämä suhteet uransa helpottamiksi, mihin van Baalen vastasi uhkaamalla lähteä välittömästi pois Kiinasta.
Kunnianosoitukset

Ansioritarikunta (Ukraina, 2016)
Orania-Nassaun ritarikunta (Alankomaat, 2020)
Bundesverdienstkreuz (Saksa, 2015)
Bernardo O'Higginsin ritarikunta (Chile, 2014)
Bintang Mahaputra Utama -ritarikunta (Indonesia, 2009)
Suotuisten pilvien ritarikunta (Taiwan, 2008)
Ouissam Alaouiten ritarikunta (Marokko, 2008)
Puolan tasavallan ansioritarikunta (Puola, 2006)
Romanian tähden ritarikunta (Romania, 2006)
Kruunun ritarikunta (Belgia, 2006)
Loistavan tähden ritarikunta (Taiwan, 2002)
Sotilasarvoltaan van Baalen oli reservin eversti.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hans van Baalen Wikimedia Commonsissa
Hans van Baalen Euroopan parlamentin jäsenet. Euroopan parlamentti.
Estádio Asa Delta

| Estádio Asa Delta> Rakennuksen tiedot |
| --- | --- |
Sijainti:  Primavera do Leste, Brasilia
Avattu:  ?
Omistaja:  ?
Kenttä:  Nurmi
Käyttäjät
 Sociedade Esportiva e Recreativa Juventude 
Katsojakapasiteetti
 5 000 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Estádio Asa Delta on monikäyttöinen stadion Primavera do Lestessä Brasiliassa. Nykyään sitä käytetään enimmäkseen jalkapallossa Sociedade Esportiva e Recreativa Juventuden kotikenttänä. Stadionille mahtuu 5 000 ihmistä.[lähde? ]
Estádio Antônio Accioly

| Estádio Antônio Accioly |
| --- | --- |

Rakennuksen tiedot
Sijainti:  Goiânia, Brasilia
Avattu:  ?
Omistaja:  ?
Kenttä:  Nurmi
Käyttäjät
 Atlético Clube Goianiense 
Katsojakapasiteetti
 8 000 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Estádio Antônio Accioly on monikäyttöinen stadion Goiâniassa Brasiliassa. Nykyään sitä käytetään enimmäkseen jalkapallossa Atlético Clube Goianiensen kotikenttänä. Stadionille mahtuu 8 000 ihmistä.
Etapit 12–21 Italian ympäriajossa 2016

Etappien 12–21 tulokset Italian ympäriajossa 2016
Fanny Holmberg

Fanny Holmberg (s. 29. huhtikuuta 1998) on suomalainen salibandyn pelaaja, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on pelannut Suomen naisten maajoukkueessa yhden ottelun.
Naisten Salibandyliigassa Holmberg on edustanut Porvoon Salibandyseuraa kausina 2012–2017 ja 2018–2022. Hän on voittanut Suomen-mestaruuden vuonna 2021 sekä saavuttanut SM-hopeaa vuonna 2019 ja SM-pronssia vuonna 2017. Kevään 2021 ratkaisevassa seitsemännessä loppuottelussa hän teki 1–1-tasoitusmaalin, minkä jälkeen mestaruus ratkesi rangaistuslaukauskilpailussa. Kauden 2017–2018 hän pelasi Sveitsin liigassa Unihockey Berner Oberlandin joukkueessa.
Fanny Holmbergin isosisko Ella Holmberg on myös liigatason salibandyn pelaaja.
Esha Gupta

| Esha Gupta |
| --- | --- |
 Esha Gupta vuonna 2012.
Henkilötiedot
Syntynyt: 28. marraskuuta 1985 (ikä 38) New Delhi, Intia
Ammatti:  näyttelijä, malli
Näyttelijä
Aktiivisena:  2012–
Aiheesta muualla
IMDb 
AllMovie
Esha Gupta (hindiksi ईशा गुप्ता, Īśā Guptā; s. 28. marraskuuta 1985 New Delhi, Intia) on intialainen näyttelijä, malli ja missi. Voitettuaan Miss India International -tittelin vuonna 2007 hän on luonut uraa näyttelemällä pääasiassa hindinkielisissä elokuvissa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Esha Gupta Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Esha Gupta Allmoviessa (englanniksi)