stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Elena Ferrante
Teokset > Suomennetut teokset

Amalian rakkaus.  (L’amore molesto, 1992)  Suomentanut Taru Nyström Abeille. Helsinki:  Avain, 2005.  ISBN 952-5524-15-9
Hylkäämisen päivät.  (I giorni dell’abbandono, 2002)  Suomentanut Taru Nyström Abeille. Helsinki:  Avain, 2004.  ISBN 952-5524-01-9
Loistava ystäväni.  (L’amica geniale, 2011)  Suomentanut Helinä Kangas. Helsinki:  WSOY, 2016.  ISBN 978-951-0-41469-9
Uuden nimen tarina.  (Storia del nuovo cognome, 2012)  Suomentanut Helinä Kangas. Helsinki:  WSOY, 2016.  ISBN 978-951-0-41469-9
Ne jotka lähtevät ja ne jotka jäävät: aikuisvuodet. (Storia di chi fugge e di chi resta, 2013). Suomentanut Helinä Kangas. Helsinki: WSOY, 2018 ISBN 978-951-0-42239-7
Kadonneen lapsen tarina.  (Storia della bambina perduta, 2014)  Suomentanut Helinä Kangas. WSOY, 2018.  ISBN 978-951-0-42241-0
Tyttären varjo.  (La figlia oscura, 2006)  Suomentanut Helinä Kangas. Helsinki:  WSOY, 2019.  ISBN 978-951-0-44504-4
Aikuisten valheellinen elämä.  (La vita bugiarda degli adulti, 2019)  Suomentanut Helinä Kangas. Helsinki:  WSOY, 2020.  ISBN 978-951-0-45313-1
Aiheesta muualla

Meghan O’Rourke: Elena Ferrante: the global literary sensation nobody knows 31.10.2014. The Guardian. (englanniksi)
Louis Wise: The unknown great 8.5.2015. The Sunday Times. Arkistoitu 10.6.2016. Viitattu 28.5.2015. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel 2  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID 
Henkilöt:  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  IdRef
Finnkarelia Virke

| Virke Oy |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  osakeyhtiö
Perustettu:  1949
Lakkautettu:  2011
Toimitusjohtaja:  Lassi Laaksonen
Puheenjohtaja:  Rolf Paulow
Avainhenkilöt:  Yrjö Paulow
Kotipaikka:  Orimattila
Toiminta-alue:  maailmanlaajuinen
Toimiala:  muu takkien, pukujen, housujen, hameiden yms. valmistus
Liikevaihto:   16,2 milj. euroa (2008)
Liikevoitto:   5 000 euroa (2008)
Henkilöstö:  131 (2008)
Tytäryhtiöt:  Mixxxit Oy  Saksa: Finn Karelia Mode GmbH Puola: Finn Karelia Poland Ltd.
Omistaja:  Teks-Invest Oy
Kotisivu:  finnkarelia.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Virke Oy, aputoiminimi Finnkarelia, oli suomalainen vaatetusalan yritys, joka toimi vuodesta 1945 vuoteen 2011. Loppuaikoina se toimi markkinointinimellä Finnkarelia Virke. Yrityksen tuotemerkkejä olivat FK, Finnkarelia, P.R.+ ja vuodesta 2007 Anne Linnonmaa Ecological Fashion.
Yritys asetettiin konkursiin joulukuussa 2011.
Virkkeen tuotteet menivät pääosin vientiin, esimerkiksi vuonna 2006 viennin osuus oli jopa 90 prosenttia.
Tehtaan sisäänkäynti Orimattilassa
Tehdas toisesta suunnasta
Historiaa

Toiminimi Virke aloitti Orimattilassa vuonna 1945 vaatekauppana ja tilauspukimona. Seuraavana vuonna se alkoi valmistaa naisten leninkejä 30 työntekijän voimin. Talous-Osakekauppa tuli 1949 mukaan Virke Oy:ksi muuttuneen yrityksen enemmistöomistajaksi ja alkoi voimakas kasvuvaihe, jossa liikevaihto kaksinkertaistui joka vuosi. 1950-luvun puolivälissä Virke työllisti 110 henkeä ja valmisti leninkien lisäksi miesten verryttelypukuja ja villapaitoja. Yritys alkoi panostaa trikootuotteisiin hankkimalla 1957 pyörökoneen ja 1964 muotoonneulontaan kykenevän cotton-koneen yhtenä ensimmäisistä Suomessa.
Vuonna 1967 perustaja Tauno Sulin myi loputkin osakkeensa Talous-Osakekaupalle ja jättäytyi pois yhtiön johdosta. Uudeksi toimitusjohtajaksi tuli Seppo Hyyppä, joka jatkoi tehtävässä eläkkeelle siirtymiseensä 1993 saakka. 1970-luvun alkupuolella Virke rakennutti uuden tehtaan, johon tuli myös oma värjäämö. Tuotantoa laajennettiin Hämeenlinnaan, ja Virkkeen palveluksessa oli yhteensä 550 työntekijää. Naistenvaatteiden ohella Virke valmisti miesten tuotteita nimellä Mutkattomat. 1970-luvulla Virke keskittyi yli 40-vuotiaiden naisten kohderyhmään.
1960-luvulta alkaen Virke suuntautui voimakkaasti vientimarkkinoille, ensin muihin Pohjoismaihin ja Neuvostoliittoon. Virkkeelle myönnettiin presidentin vientipalkinto 1977 ja Suomen Yrittäjien valtakunnallinen yrittäjäpalkinto 1981. Vuonna 1979 Virke perusti tytäryhtiön Saksaan.
1990-luvulla Virke käytti suomalaisten vaatesuunnittelijoiden (Pirkko Pätynen, Lea Naatti ja Pirjo Heidemann) lisäksi myös saksalaisten Jutta Buschin ja Inge Rueffin palveluksia. Vuonna 1993 Virke Oy oli 480 työntekijällä Suomen toiseksi suurin vaatetusteollisuuden työnantaja. Tuolloin toimi lisäksi 70 hengen kokoonpanotehdas Puolassa.
Virke-konserni osti Anne Linnonmaa Ecological Fashion -tuotemerkin 2007, mutta Linnonmaa osti sen takaisin konkurssipesältä 2012.
Aiheesta muualla

Kauppaneuvos Yrjö Paulow (1928–). Suomen talouselämän vaikuttajat -verkkojulkaisu (maksullinen). Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Osakehistoriaa Pörssitiedon nettisivuilla
Aiheesta muualla > Kirjallisuutta

Erkki Jantunen: Finn Karelia. Perustettu 1945. Finn Karelia Virke 1995.
Seppo Hyyppä: Virke voittaja. Osa I: Maailmalla; Osa II: Menestyksen eväät. Mermerus 1994. ISBN 9789529766062, ISBN 9789529766055.
Fleminggatan

Fleminggatania itään päin 2008.
Fleminggatan on Tukholman Kungsholmenilla sijaitseva katu, joka ulottuu Kungsbronilta Mariebergsgatanille.
Katu oli 1600-luvulla nimeltään Glasbruksgatan sen alkupäässä sijainneen lasitehtaan mukaan. Lasitehdas paloi vuonna 1653 ja siirtyi muualle. Vuosisadan lopulla katu sai uuden nimen Tegelbruksgatan tällä kertaa tiilitehtaan mukaan. Vuoden 1733 kartassa katu puolestaan oli Reparebansgatan köydenpunomon mukaan. Toisinaan nimi esiintyi muodossa Repslagargatan. Vuonna 1885 katu sai nykyisen nimensä ylikäskynhaltija Klas Larsson Flemingin muistoksi, joka 1640-luvulla toteutti Tukholmassa ruutukaavauudistuksen.
Fleminggatanin varrella sijaitsivat aikoinaan muun muassa Separatorin ja Bolinderin tehtaat, ja Vasemmistopuolueen päätoimisto sijaitsee edelleen lähellä entistä työläiskeskittymää Kungsgatan 84:ssä.
Kuvia

Fleminggatania 1900-luvun alussa.
Kadun alkupäässä sijaitseva virastotalo Tekniska nämndhuset nähtynä Klara sjöltä päin.
AB Separatorin (nykyinen Alfa Laval) entinen pääkonttori Fleminggatan 8:ssa. Separatorin tehtaat siirtyivät Kungsholmenilta Tumbaan vuonna 1962.
Optikkoliike Ringdahlin valomainos Fleminggatan 36:ssa.
Ostoskeskus Västermalmsgallerian Fleminggatanin ja Sankt Eriksgatanin kulmassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Fleminggatan Wikimedia Commonsissa
Loppi

| Loppi Loppis |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 
Sijainti:  60°43′05″N, 024°26′30″E
Maakunta:  Kanta-Hämeen maakunta
Seutukunta:  Riihimäen seutukunta
Kuntanumero:  433
Hallinnollinen keskus:  Lopen kirkonkylä
Perustettu:  1632
Kokonaispinta-ala:  655,97 km² 182:nneksi suurin 2022 
– maa:  597,69 km²
– sisävesi:  58,28 km²
Väkiluku:  7 658 122:nneksi suurin 31.12.2024 
– väestötiheys:  12,81 as./km² (31.12.2024)
Ikäjakauma:  2020 
– 0–14-v.:  16,0 %
– 15–64-v.:  58,1 %
– yli 64-v.:  25,9 %
Äidinkieli:  2023 
– suomenkielisiä:  96,2 %
– ruotsinkielisiä:  0,5 %
– muut:  3,4 %
Kunnallisvero:  8,9 % 154:nneksi suurin 2025 
Kunnanjohtaja:  Mikko Salmela
Kunnanvaltuusto:  27 paikkaa
  2021–2025   • Kok.   • Kesk.   • Lop Si1   • PS   • SDP   • Lop Pp2   • Vas.   • Vihr. 1 Lopen Sitoutumattomat 2 Lopen Puolenpitäjät:   8 7 3 3 3 1 1 1
www.loppi.fi
Infobox OKNimi-testi OK: 
Loppi (ruots. Loppis) on kunta Kanta-Hämeen maakunnassa. Lopen asukasluku on 7 658 ja sen pinta-ala on 655,97 km². Pinta-alasta 58,28 km² on vesistöjä. Väestötiheys on 12,81 asukasta/km². Kunnan väkiluku on laskenut 2010-luvulta lähtien. Lopella on noin 2 400 asuntoa ja noin 3 100 kesämökkiä. Lopen naapurikunnat ovat Hyvinkää, Hämeenlinna, Janakkala, Karkkila, Riihimäki, Tammela ja Vihti. Aikaisempia naapurikuntia ovat olleet vuoteen 1968 saakka Hyvinkään maalaiskunta ja Pyhäjärvi Ul, joista edellinen liitettiin Hyvinkään kaupunkiin ja jälkimmäinen Karkkilaan, sekä vuoteen 2008 saakka Renko, joka liitettiin Hämeenlinnaan.
Luonto

Lopen länsiosaan ulottuva metsäinen Tammelan ylänkö ja kunnan aluetta halkovat Salpausselät muodostavat vedenjakajan pohjoiseen laskevan Kokemäenjoen vesistön ja etelään laskevien pienempien jokivesistöjen välille. Pohjoiseen laskevat vesireitit saavat alkunsa Kaartjärvestä ja Loppijärvestä ja yhtyvät Janakkalassa Kernaalanjärvessä. Vantaanjoen vesistöön laskee Hirvijärvi kaakossa Lopen, Riihimäen ja Hyvinkään rajalla ja Keihäsjärvi etelässä Läyliäisissä. Keritty ja Punelia Lopen lounaisosassa kuuluvat Lohjanjärven kautta laskevaan Karjaanjoen vesistöön. Pääjärvi Lopen luoteiskulmassa kuuluu Loimijoen valuma-alueeseen Kokemäenjoen vesistössä.
Räyskälässä sijaitseva Ison-Melkuttimen järvi on suosittu laitesukelluskohde. Alueella on Komion luonnonsuojelualue, jonka läpi kulkee vaellusreitti Luutaharjun Samo. Lopelta löytyy merkittyjä ulkoilureitistöjä yhteensä yli 100 kilometriä.
Historia

Loppi on historiallista Hämeen maakuntaa. Alkujaan se on ollut Janakkalan kappeliseurakunta. 1500-luvulla muodostuneeseen Lopen kappeliseurakuntaan kuului nykyisistä Lopen kylistä vain seitsemän: Läyliäinen, Sajaniemi, Joentaka, Loppi, Hunsala, Teväntö ja Pilpala. Muut kylät kuuluivat suoraan Janakkalaan. Itsenäinen seurakunta Lopesta tuli vuonna 1632. Tämä käsitti myös muut sittemmin Loppeen kuuluneet kylät ja lisäksi Kytäjärven kylä, joka sittemmin on kuulunut Hyvinkääseen. Vuoteen 1579 Kytäjärvi oli ollut osa Janakkalaa, tullut sitten osaksi Nurmijärveä ja Lopen seurakunnan itsenäistyessa siitä tuli osa Loppea. 1600-luvun lopulla Kytäjärvi siirrettiin osaksi Nurmijärveä lukuun ottamatta Lopen yhteyteen jäänyttä Vatsian taloa. Lopen hallintopitäjä oli alueeltaan kirkkopitäjää paljon laajempi. Kun Riihimäen kauppala perustettiin vuonna 1926, siirrettiin Kytäjärven kylän Vatsian talo Lopesta Riihimäen kauppalaan.
Toisen maailmansodan jälkeen Lopelle asutettiin Karjalan siirtoväkeä hieman alle 1 100 henkeä. Suurin osa heistä, liki 900, oli kotoisin Antrean pitäjästä.
Kylät

Lopen kylät ovat Hunsala, Joentaka, Kormu, Launonen, Loppi, Läyliäinen, Ourajoki, Pilpala, Räyskälä, Sajaniemi, Salonkylä, Teväntö, Topeno ja Vojakkala.
Liikenne

Lopen halki kulkee Forssan ja Riihimäen välinen kantatie 54. Lopen kautta kulki aikoinaan Helsingin ja Hämeenlinnan välinen valtatie 3 ja sen reittiä noudattaa nykyinen seututie 132 Läyliäisten kautta Vihtijärvelle ja edelleen Helsingin suuntaan. Tiestä erkanevat Läyliäisissä seututie Karkkilaan ja yhdystie Hyvinkäälle. Vanhan valtatie 3:n pohjoispää toimii yhdystienä Launosista Janakkalaan. Lopen luoteiskulmaa sivuaa historiallinen Hämeen Härkätie.
Lopella on kulkenut kaksi kapearaiteista rautatietä, jotka kummatkin on purettu. Kunnan eteläosan halki kulki vuosina 1911–1967 käytössä ollut Hyvinkään–Karkkilan rautatie, jolla oli rautatieasemat Läyliäisissä ja Hunsalassa. Riihimäen–Lopen rautatie kulki Lopen Launosista Riihimäelle. Hyvinkään–Karkkilan rautatie palveli erityisesti Kytäjän kartanoa Hyvinkäällä ja Högforsin tehdasta Karkkilassa. Riihimäen–Lopen rautatie rakennettiin alkujaan H. G. Paloheimon Lopen Launosissa Kesijärven rannassa sijainneen sahan tarpeisiin. Kumpikin rata palveli kuitenkin lopulta muutakin tavara- ja henkilöliikennettä.
Liikenne > Etäisyyksiä Lopelta

Forssa 50 km
Helsinki 75 km
Hyvinkää 33 km
Hämeenlinna 42 km
Karkkila 29 km
Lahti 80 km
Riihimäki 20 km
Väestönkehitys

Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen.
| Lopen väestönkehitys 1980–2020 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1980 | 1980 |    | 6 691 | 6 691 |
| 1985 | 1985 |    | 6 836 | 6 836 |
| 1990 | 1990 |    | 7 405 | 7 405 |
| 1995 | 1995 |    | 7 506 | 7 506 |
| 2000 | 2000 |    | 7 578 | 7 578 |
| 2005 | 2005 |    | 7 964 | 7 964 |
| 2010 | 2010 |    | 8 273 | 8 273 |
| 2015 | 2015 |    | 8 175 | 8 175 |
| 2020 | 2020 |    | 7 833 | 7 833 |
Lähde: Tilastokeskus.
Väestönkehitys > Taajamat

Vuoden 2018 lopussa Lopella oli 7 861 asukasta, joista 4 295 asui taajamissa, 3 481 haja-asutusalueilla ja 85:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Lopen taajama-aste on 55,2 %. Lopen taajamaväestö jakautuu neljän eri taajaman kesken:
| # | Taajama | Väkiluku (31> 12.2018) |
| --- | --- | --- |
| 1 | Lopen kirkonkylä | 2 141 |
| 2 | Launonen | 1 243 |
| 3 | Läyliäinen | 851 |
| 4 | Riihimäen keskustaajama* | 60 |
Kunnan keskustaajama on lihavoitu. Asteriskilla (*) merkityt taajamat kuuluvat tähän kuntaan vain osittain. Riihimäen keskustaajama ulottuu pääosin Riihimäen kaupungin alueelle.
Palveluja

Lopen perusterveydenhoidon palvelut tuottaa Kanta-Hämeen hyvinvointialue OmaHäme. Se tarjoaa esimerkiksi kiireettömät lääkäripalvelut sekä sairaanhoitajan vastaanoton Lopella (Lopen lähiasema, Pajatie 1). Lähin kiireellisen hoidon lääkärin vastaanotto sijaitsee Riihimäen sairaalassa (päivittäin kello 8-22; Kontiontie 77, Riihimäki). Öisin kiireellistä hoitoa saa Hämeenlinnassa sijaitsevan Kanta-Hämeen keskussairaalan päivystyksestä (Ahvenistontie 20, Hämeenlinna). Julkisen palvelun erikoissairaanhoito on järjestetty lähinnä Kanta-Hämeen keskussairaalan Riihimäen ja Hämeenlinnan sairaaloissa.
Lopen Kirkonkylän Pajatien lähiasemalta löytyy lääkäri- ja sairaanhoitajapalvelujen lisäksi hammashoito ja neuvolapalvelut.
Palveluja > Koulutus

Lopella sijaitsee yhteensä seitsemän peruskoulua. Launosten, Läyliäisten, Kormun, Joentaan, Länsi-Lopen ja Pilpalan alakoulut tarjoavat opetusta luokille 1.-6. Lopen Kirkonkylällä sijaitseva Lopen Yhtenäiskoulu on kunnan ainoa luokille 1.-9. opetusta tarjoava koulu. Yhtenäiskoulun tiloissa toimii myös n. 80 oppilaan lukio.
Lopella on Räyskälän lentokenttä, jolla toimii Suomen ilmailuliittoon kuuluva Suomen Urheiluilmailuopisto. Samassa yhteydessä sijaitsee Räyskälän lentokenttärata, jossa ajetaan vuosittain ratamoottoripyöräilyn SM-osakilpailu.
Etelä-Hämeen tanssiopisto on Maiju Miladin perustama tanssiopisto, jonka pääsali sijaitsee Lopen kirkonkylän keskustassa. Se on yksi Suomen kahdestatoista tanssiopistosta jolla on opetus- ja kulttuuriministeriön lupa tanssitaiteen perus- ja syventävien opintojen suorittamiseen.
Palveluja > Kirjasto

Lopen kirjasto perustettiin vuonna 1852 ja se on Hämeen kolmanneksi vanhin kirjasto. Kirjasto sai oman rakennuksensa vuonna 1988.
Kulttuuri > Murre

Lopen alueella puhutun kielen perustana on etelähämäläinen murre, joka kuuluu hämäläismurteisiin. Lopen murre muodostaa alaryhmän yhdessä Rengon, Janakkalan ja Hausjärven kanssa.
Kulttuuri > Media

Lopen oma, vuonna 1936 perustettu, paikallislehti Lopen lehti ilmestyy kerran viikossa keskiviikkoisin. Vuodesta 2021 lehden on omistanut ja lehteä julkaissut mediatalo Etelä-Suomen media oy.
Lopen alueen uutisia julkaistaan myös Hämeen Sanomissa sekä Aamupostissa, joka on Lopen, Hyvinkään, Hausjärven, Nurmijärven ja Riihimäen alueen paikallislehti. Se julkaisee Viikkouutiset-ilmaisjakelulehteä.
Lopen kunta julkaisee vuosittain Loppi Tutuksi -lehden. Lehti sisältää tietoa Lopen palveluista, tapahtumista ja ajankohtaisista asioista.
Kulttuuri > Nähtävyyksiä

Lopen kirkko on uusgoottilainen 1800-luvun lopulla rakennettu punatiilikirkko. Lopen vanha kirkko, pyhän Birgitan mukaan nimetty Santa Pirjon kirkko, on taas Suomen vanhimpia puukirkkoja. Se on noin 300 vuotta vanha. Lopen kautta kulkee historiallinen Hämeen Härkätie (yhdystiet 2824 ja 2831) kunnan luoteisosassa Pernunnummen alueella.
Jatkosodan loppuvaiheessa vuonna 1944 marsalkka Mannerheimin metsästysmaja purettiin Itä-Karjalan Lieksajärveltä. Metsästysmaja pystytettiin uudelleen Lopelle kevätkesällä 1945 marsalkan itsensä hankkimalle maa-alueelle Puneliajärven rannalle. Marsalkka saapui majalle ensimmäisen kerran juhannuksena 1945, jolloin kenraalimajuri Erkki Raappana luovutti juhlallisesti majan avaimet sen isännälle. Viimeisen kerran Mannerheim kävi majalla kesällä 1948. Lähellä Räyskälää sijaitseva metsästysmaja toimii nykyään matkailunähtävyytenä. Metsästysmajan läheisyydessä sijaitsee kenttävartiomuseo ja tilausravintola.
Alueen kesäajan palveluita ovat Laakasalo Golf, Laakasalo-motelli sekä Sajaniemessä vuonna 1986 aloittanut kesäteatteri.
Lopella on metsäntutkimuslaitoksen Haapasten jalostuskeskus.
Kulttuuri > Vaakuna

Lopen kunnan vaakunan on suunnitellut erikoistaiteilija Olof Eriksson. Sisäasiainministeriö on vahvistanut vaakunan vuonna 1952 vaakunaselityksellä ”kilpi aalto-korosteisesti puna–hopeakatkoinen; siinä vuorovärinen raudanmerkki”. Vaakunan aaltokorko kuvaa Lopen järvien runsautta, ja raudan merkki Lopen järvistä entisaikaan nostettua järvimalmia.
Kulttuuri > Loppilainen taru

Kansantarun mukaan Lopen Kaakkomäellä asui muinoin jättiläisenhahmoinen piru. Kun Lopen vanhaa kirkkoa, Santa Pirjon kirkkoa, rakennettiin 1600-luvulla, piru yritti häiritä rakentamista ja raivostui, kun kirkon kelloja soitettiin. Piru yritti tuhota kirkon kellotapulin ja heitti sitä suurella lohkareella. Kivi lensi kuitenkin kirkon yli Tiirinkalliolle Loppijärven rantaan, josta kivi kammettiin järveen. Kivi järvessä toi onnettomuutta: karjaa sairastui ja eläimiä kuoli. Niinpä kyläläiset kampesivat kiven ylös kalliolle ja karjaonni palautui.
Kulttuuri > Nimikkolajit

Loppi on tunnettu perunanviljelystä. Peruna onkin kuikan ohella valittu Lopen nimikkolajiksi.
Kulttuuri > Ruokakulttuuri

Lopen pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla ohrajauhoista keitetty perunapuuro ja puolukkaliemi sekä perunalaatikko ja lihasoosi.
Kulttuuri > Tapahtumat

Vanhoillislestadiolaisten suviseurat on järjestetty Lopella vuosina 2012 sekä 2022.
Virkistys

Lopen alueella sijaitsee useita retkeily- ja virkistyskohteita. Lopen alueella sijaitsevia kohteita ovat muun muassa Pääjärven virkistysalue.
Lopen alueen luontoreittejä ovat muun muassa Punelian melontareitti ja Isosuntin polku, Kaartjärven ja Kaartjoen melontareitit, Poronpolku-reitit sekä Komion polut. Hämeen Ilvesreitti kulkee Räyskälästä Lopen kirkonkylän kautta Riihimäelle. Räyskälän alueella sijaitsee myös Iso-Melkuttimen kierto. Pääjärven alueella kulkee luontopolut ja Pääjärven kierto.
Seurakunnat

Vuoden 2018 aluejaon mukaan Lopella toimii Suomen evankelis-luterilaisen kirkon Lopen seurakunta.
Lopen alue kuului Suomen ortodoksisen kirkon Hämeenlinnan ortodoksisen seurakunnan piiriin. Vuoden 2021 alusta lähtien Hämeenlinnan ortodoksisen seurakunnan toiminta ja siihen kuuluneet Lopen alueen ortodoksikristityt siirtyivät hallinnollisesti osaksi Helsingin ortodoksista seurakuntaa.
Tunnettuja loppilaisia

lähde?
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Julius Ailio, arkeologi ja poliitikko  Ilkka Alitalo, eläinlääketieteen professori  Urho Havumäki, lehtori ja näytelmäkirjailija  Timo Heinonen, poliitikko  Markus Huitsi, iskelmälaulaja  Timo Jurkka, näyttelijä ja muusikko  Jarmo Jylhä, säveltäjä  Eetu Kallioinen, haulikkoampuja ja olympiamitalisti  Juha Kirvesmies, hiihto- ja viestisuunnistaja  Sulo Kivinen, päätoimittaja ja pakinoitsija  |  Mikko Lahtio, juoksija  Ville Lastikka, salibandypelaaja  Hanna Lindberg, kirjallisuustieteilijä ja kääntäjä  Sami Lähteenmäki, jääkiekkoilija  Heikki Mikkola, motocross-ajaja  Pentti Mäensyrjä, toimittaja ja kirjailija  Risto Mäkinen, taidegraafikko ja sarjakuvapiirtäjä  Arvo Niemelä, painija  Veikko Oksanen, ammattiyhdistysjohtaja  Otto Paajanen, jääkiekkoilija  H. G. Paloheimo, senaattori ja yritysjohtaja  |  Olli Paloheimo, vuorineuvos, jääkärieversti ja yritysjohtaja  Paavo Paloheimo, yritysjohtaja  Juhani Peltonen, kirjailija  Sakari Pälsi, arkeologi, tutkimusmatkailija, kansatieteilijä, kirjailija ja valokuvaaja  Aliina Salomaa, kansakoulunopettaja  Kalle Sievänen, pistooliampuja  Erland Sihvonen, lähetyssaarnaaja  Sanna Suutari, malli  Yrjö Tamminen, kolmiloikkaaja  Marko Tarkkala, endurokuljettaja  Onni Tuomenoja, runoilija  T. I. Wuorenrinne, rehtori, professori ja kirjailija  |
Kunnanjohtajat

| --- | --- |
Vuodet: Nimi
1966–1991: Olavi Sampo
1991–2009: Voitto Saraneva
2009–2010: Ilkka Salminen
2010–2017: Karoliina Viitanen (myöh. Frank)
2018–: Mikko Salmela
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Lopen kunta
Virallinen sivusto Lopen seurakunta.
Tilastokeskus – Avainluvut, Loppi
| n k Kanta-Hämeen maakunnan kunnat |
| --- | --- |
Nykyiset kunnat:  Forssa  Hattula  Hausjärvi  Humppila  Hämeenlinna  Janakkala  Jokioinen  Loppi  Riihimäki  Tammela  Ypäjä 
Entiset kunnat:  Hauho  Hämeenlinnan maalaiskunta  Kalvola  Koijärvi  Lammi  Renko  Tuulos  Tyrväntö (osa)  Vanaja 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 2  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO) 
Maantieteelliset:  MusicBrainz area 
Henkilöt:  Yle  Uppslagsverket Finland 
Lopen kirkonkylän keskustaa Yhdystien varrella.
Kunnantalo sijaitsee kirkonkylässä.
Lopen vanha kirkko eli Santa Pirjon kirkko.
Marskin Maja
Filippiiniennokkakaija

| Filippiiniennokkakaija |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Silmälläpidettävä  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Papukaijalinnut Psittaciformes
Heimo::  Kaijat Psittaculidae
Suku::  Nokkakaijat Tanygnathus
Laji::  lucionensis
Kaksiosainen nimi
 Tanygnathus lucionensis  (Linnaeus, 1766) 
Katso myös
   Filippiiniennokkakaija Wikispeciesissä   Filippiiniennokkakaija Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Filippiiniennokkakaija (Tanygnathus lucionensis) on harvinaistuva aasialainen kaija.
Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on noin 31 cm ja paino 200–230 g. Sen höyhenpuku on enimmäkseen vihreä, niska ja takaraivo ovat siniset ja siiven yläpeitinhöyhenet mustan ja oransiinkirjavat vatsapuoli on kellanvihreä. Nokka on punainen, koivet vihertävänharmaat ja iiris vaaleankeltainen. Nuori lintu on kauttaaltaan tummemman vihreä.
Esiintyminen

Filippiiniennokkakaijat elävät Filippiinien saarilla, Borneon itä- ja pohjoispuolen saarilla, sekä Sulawesin pohjoispuolen saarilla Indonesiassa ja Malesiassa. Lajista tunnetaan kolme alalajia: lucionensis Luzonin ja Mindoron saarilla, hybridus Polillossa ja talautensis eteläisillä saarilla. Populaation koon arvioidaan jäävän alle 10 000 yksilön. Metsien hakkuut ja raivaukset viljelysmaiksi sekä kaupallinen lemmikkieläinpyynti uhkaavat hävittää lajin.
Elinympäristö

Sitä tavataan vuoristometsissä 1 000 m korkeudelle merenpinnasta, paikoin myös kookospalmuviljelmillä.
Lisääntyminen

Pesä on vanhan puun kolossa tai onkalossa. Munamäärä on yleensä kaksi, joskus kolme.
Ravinto

Ruokavalio koostuu hedelmistä, marjoista, siemenistä, pähkinöistä sekä viljasta, ja paikoin laji on haittaeläin viljanviljelyalueilla.
Finnish Game House

Finnish Game House oli TK-kustannus Oy:n tavaramerkki, jonka alla kustannettiin roolipelejä ja niihin liittyvää oheismateriaalia. TK-kustannus Oy:n roolipeleihin liittyvät tieteis- ja fantasiakirjat julkaistiin Finnish Book House (FBH) tavaramerkin alla. Kuvituksesta lehdissä ja kirjoissa vastasi usein Petri Hiltunen. Finnish Game House oli Suomen ensimmäisessä roolipelibuumissa 1988–1994 Ace-pelien ja Protocol Productionsin ohella kolmas isoista julkaisijoista. Vuoden 1994 jälkeen roolipelikäännöksien teko loppui äkisti kaikkien toimijoiden osalta.
Lehdet

Seikkailija, Suomen ensimmäinen roolipelilehti, 1987–1991
Käännetyt roolipelit

Twilight 2000, 1990
Aseistetut Machonaiset, 1991
Cyberpunk 2020, 1991
Stormbringer, 1992
Paranoia, 1993
Lautapelit

Illuminati, 1991
Kirjat – Finnish Book Housen tavaramerkillä

Robert Asprin: Varkaiden maailma (Thieves' World, 1979), 1992, ISBN 951-963-044-9
Michael Moorcock: Elric Melnibonelainen (Elric of Melnibone, 1972), 1992, ISBN 951-963-043-0
Walter Jon Williams: Rautahermot (Hardwired, 1986), 1992, ISBN 951-963-045-7
George Alec Effinger: Kun painovoima pettää (When Gravity Fails, 1986), 1993, ISBN 951-963-049-X
Angela Carter: Verinen kammio sekä muita kertomuksia (The Bloody Chamber and Other Stories, 1979), 1994, ISBN 951-582-008-1