stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Rishon LeZion
Historia

Rishon LeZionin perustivat kymmenen Venäjältä saapunutta juutalaista siirtolaista vuonna 1882. Siirtokunnan nimi oli viittaus Jesajan kirjan kohtaan 41:27. Siirtolaiset ajautuivat nopeasti vaikeuksiin maatalouden käynnistämisen kanssa kulujen osoittautuessa odotettua korkeammiksi. Suuri ongelma oli esimerkiksi alueen matalat kaivot, joiden takia vettä jouduttiin tuomaan paikalle kameleilla. Lopulta apua pyrittiin saamaan Euroopan juutalaisyhteisöiltä. Uusia syvempiä kaivoja alkoikin rahoittaa Edmond James de Rothschild, joka lähetti paikalle myös maatalousasiantuntijoitaan. Aiemmin viljelty vilja vaihtui viinirypäleisiin ja hedelmiin. Vuonna 1889 Rotchild perusti Rishon LeZioniin suuren viinikellarin. 1880-luvulla paikalle avautuivat myös ensimmäiset heprealainen päiväkoti ja peruskoulu. Israelin lippua liputettiin ensi kertaa vuonna 1885 paraatissa Rishon LeZionissa ja paikalliset koululaiset järjestivät myös ensiesityksen Israelin sittemmälle kansallislaululle Hatikvalle vuonna 1887. Asutuskeskus kasvoi ja vuonna 1917 sen asukasluku oli jo 2 130 ja vuonna 1948 noin 10 500. Siirtolaisia tuli Itä-Euroopasta ja Jemenistä.
Rishon LeZion on sittemmin kasvanut etenkin suurien pohjavesivarantojensa, vapaan maan ja viereisen Tel Avivin kasvun myötä. Rishon LeZionista tehtiin kaupunki vuonna 1950.
Väestö

Rishon LeZionin asukasluku vuoden 2018 lopussa oli 251 719. Noin kolme neljäsosaa paikallisista on syntynyt Israelissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rishon LeZion Wikimedia Commonsissa
Virallinen sivu (Arkistoitu – Internet Archive)
Näkymä vuodelta 1899.
Ruostejuurekkaat

| Ruostejuurekkaat |
| --- | --- |
 Piporuostejuurekas (Phaeocollybia christinae)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Alaluokka::  Agaricomycetidae
Lahko::  Agaricales
Suku::  Ruostejuurekkaat Phaeocollybia  R. Heim
Katso myös
   Ruostejuurekkaat Wikispeciesissä   Ruostejuurekkaat Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ruostejuurekkaat (Phaeocollybia)	on Agaricales-lahkoon kuuluva helttasienisuku, joka on erotettu juurekkaista (Collybia) tieteellisen tutkimuksen edistyessä. Global Biodiversity Information Facilityn mukaan sukuun kuuluu 87 lajia.
Lajeja

Sukuun kuuluvia lajeja, jotka esiintyvät suomessa ja joilla on suomenkielinen nimi.
pikkuruostejuurekas (Phaeocollybia arduennensis)
piporuostejuurekas (Phaeocollybia christinae)
jauhoruostejuurekas (Phaeocollybia cidaris)
viherruostejuurekas (Phaeocollybia festiva)
lystiruostejuurekas (Phaeocollybia hilaris)
laakaruostejuurekas (Phaeocollybia jennyae)
isoruostejuurekas (Phaeocollybia lugubris)
Ruukin koulu (Siikajoki)

Ruukin koulu on Siikajoen kunnan keskustaajamassa Ruukissa sijaitseva peruskoulu. Koulu on rakennettu vuonna 2016. Koulussa opiskelevat esikoululaiset ja vuosiluokat 1–9. Samoissa tiloissa toimii myös Siikajoen lukio.
Koulun rehtorina toimii Juha Vaara.
Ruukin koulurakennuksessa on kolme osaa, A-, B- ja C-siivet. A-siivessä opiskelevat vuosiluokat 0–6. B-siivessä on ruokala ja liikuntasali sekä teknisen työn ja kotitalouden tilat. Myös koulun hallinto, terveydenhoitaja ja opettajainhuone sijaitsevat B-siivessä yläkerrassa. C-siivessä opiskelevat vuosiluokat 7-9 sekä Siikajoen lukio
Koulussa järjestetään aamu- ja iltapäivätoimintaa, erityisopetusta, joustavaa perusopetusta sekä maahanmuuttajien valmistavaa opetusta. Talvella koulun viereen jäädytetään luistelukenttä. Sama alue toimii kesäisin isompien oppilaiden jalkapallo- ja liikuntakenttänä. Koululla on myös kaksi monitoimiareenaa, sekä etupihalla pienemmille tarkoitettu leikkipaikka.
Koulun vieressä sijaitsee liikuntahalli ja Ruukin pääkirjasto.
Saila Laakkonen

Saila Laakkonen on suomalainen näyttelijä, joka on esiintynyt vuosina 2006–2007 saippuasarjassa Salatut elämät. Sarjassa hän esitti teiniäiti Emma Ilolaa. Laakkonen on myös esiintynyt draamaelokuvassa Espoon viimeinen neitsyt sekä Salattujen elämien spin-off-sarjassa Romeo & Rafael Desperados.
Filmografia

| Ilmestymisvuosi/ Ensiesiintyminen | Nimi | Tyyli | Rooli |
| --- | --- | --- | --- |
| 2003 | Espoon viimeinen neitsyt | Elokuva | Emma |
| 2004 | Halkio | Lyhytelokuva |  |
| 2006–2007 | Salatut elämät | Televisiosarja | Emma Ilola |
| 2008 | Romeo & Rafael Desperados | Nettisarja | Emma Ilola |
Aiheesta muualla

Saila Laakkonen Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Salatut elämät – Emma Ilola. MTV3 Internet.
Elokuvaesittely – Espoon viimeinen neitsyt (Arkistoitu – Internet Archive)
Ruukin runni

Ruukin runni
Ruukin runni eli Rasulan louhos sijaitsee Kuortaneen kunnan Länsirannan kylässä. 1700-luvulla runnista  louhittiin noin 500 tonnia kuparimalmia.
Kivisen metsäautotieltä johtaa viitoitettu noin 1,2 kilometrin polku runnille. Louhos on puhdistettu ja aidattu. Paikalla on esitetaulu.
Riverhead (New York)

| Riverhead |
| --- | --- |

Valtio:  Yhdysvallat
Osavaltio:  New York
Piirikunta:  Suffolk
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  521,28 km²
 – Josta vettä:  346,65 km² 
Väkiluku (2020):  35 902
 – Väestötiheys:  70 as./km²
 
 https://www.townofriverheadny.gov 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Riverhead on kunta (town) Yhdysvalloissa New Yorkin osavaltiossa. Sen väkiluku oli 35 902 vuonna 2020. Kunta toimii Suffolkin piirikunnan hallintokeskuksena.
Väestö

Vuonna 2020 Riverheadin 35 902 asukkaasta valkoisia oli 69,5 %, mustia 6,3 %, aasialaisia 1,3 % ja alkuperäisasukkaita 0,9 %. Asukkaista 12,2 % kuului johonkin muuhun rotuun ja 9,8 % asukkaista kuului kahteen tai useampaan rotuun. 23,0 % asukkaista oli hispaanoja tai latinoja. Asukkaista 16,9 % puhui kotonaan jotain muuta kieltä kuin englantia ja 13,5 % asukkaista oli syntynyt ulkomailla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Riverhead (New York) Wikimedia Commonsissa
Ruostehiusheinä

| Ruostehiusheinä |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Yläkaari::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Poales
Heimo::  Heinäkasvit Poaceae
Suku::  Hiusheinät Loudetia
Laji::  simplex
Kaksiosainen nimi
 Loudetia simplex  (Nees) C.E.Hubb. 
Katso myös
   Ruostehiusheinä Wikispeciesissä   Ruostehiusheinä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ruostehiusheinä (Loudetia simplex) on heinäkasvien (Poaceae) heimoon, hiusheinien (Loudetia) sukuun kuuluva kasvilaji. Se on monivuotinen ja eteläisessä Afrikassa alkuperäinen sekä laajalti yleinen laji.
Ruostehiusheinä kasvaa noin 30–150 cm korkeaksi ja on kasvutavaltaan mätästävä. Varret ovat haarattomia, ja lehtien tyvitupet ovat karvaisia. Ruostehiusheinän kukinto on supussa oleva tai avoin röyhy, joka on ulkomuodoltaan suurin piirtein soikea. Röyhyn haarat ovat pitkiä ja tähkylät ovat 8–14 mm pitkiä sekä vihneettömiä. Eteläisessä Afrikassa ruostehiusheinä kukkii marras–maaliskuussa.
Ruostehiusheinä kasvaa kallioisilla tai kivisillä kasvupaikoilla avoimessa tai puoliavoimessa maastossa. Ruostehiusheinää kasvaa Afrikan trooppisissa osissa sekä niiden eteläpuolella ja Madagaskarilla.
Aiheesta muualla

JSTOR Global Plants: Loudetia simplex (englanniksi)
Ruukinranta

Luontotalo Villa Elfvik Espoon Ruukinrannassa.
Ruukinranta on Espoon Laajalahden kaupunginosan osa-alue Laajalahden rannalla. Ruukinrannassa sijaitsee esimerkiksi Villa Elfvik. Se on enimmäkseen omakotitaloaluetta.
Ruukinranta on rakennettu ruotsalaisen amiraalin Carl Tersmedenin 1750-luvulla perustaman tiiliruukin alueelle.
Ensimmäisen maailmansodan aikainen Ruukinrannan linnoitteen suojahuone löytyi tienrakennustöiden yhteydessä ja on ollut Museoviraston tutkimuskohteena. Tutkimukset päättyivät 2008. Tienrakennusta estävän hankalan sijainnin vuoksi se ei kuitenkaan ole suojelukohde, vaan sen purkamiseksi annettiin lupa.
S. A. Agulhas II

| S>  A. Agulhas II |
| --- | --- |

Tyyppi:  tutkimusalus
Lippuvaltio:   Etelä-Afrikka
Kotipaikka:  Kapkaupunki
IMO-numero:  9577135
Omistaja:  Etelä-Afrikan ympäristöministeriö
Rakennustelakka:  STX Finland, Rauman telakka
Rakennusnumero:  1369
Hinta:  110 milj. €
Tilattu:  2009
Luovutettu:  2012
Status:  liikenteessä
Tekniset tiedot
Pituus:  134.2 m
Leveys:  21,7 m
Syväys:  10,55 m
Koneisto:  4 × Wärtsilä 6L32
Koneteho:  4 × 3 000 kW
Jääluokitus:  PC-5
Nopeus:  30 km/h
Nopeus:  16 kn
Hyttipaikkoja:  145
Miehistö:  45
S. A. Agulhas II on vuonna 2012 valmistunut eteläafrikkalainen antarktiselle alueelle tarkoitettu tutkimus- ja tukialus. Se rakennettiin STX Finlandin Rauman telakalla ja laivaa voidaan käyttää myös jäänmurtajana. Alus on nimetty Etelä-Afrikan eteläisimmän pisteen, Agulhasin niemen mukaan.
Etelä-Afrikan ympäristöministeriön omistama S. A. Agulhas II toimii tuki- ja huoltoaluksena maan Etelämantereella sekä Goughin ja Marionin saarilla sijaitseville tutkimusasemille. Aluksella on myös valmius tehdä omia meritieteellisiä ja merenpohjan geologisia tutkimuksia, lisäksi laivalla suoritetaan mittauksia Etelä-Afrikan meteorologian laitokselle. S. A. Agulhas II on jäävahvistettu ja kuuluu jääluokkaan PC-5. Aluksen edeltäjä S. A. Agulhas I oli rakennettu Japanissa ja se palveli Etelä-Afrikan ympäristöministeriötä 34 vuoden ajan.
Laivan rakentaminen kesti Raumalla 18 kuukautta ja se luovutettiin tilaajalleen huhtikuussa 2012. S. A. Agulhas II on omistettu vuonna 2008 kuolleen eteläafrikkalaisen laulajan ja ihmioikeusaktivistin Miriam Makeban muistolle. Hänen nimensä on myös maalattu aluksen kylkeen. Laivassa on helikopterikansi sekä hangaari kahdelle Atlas Oryx tai SA 330 Puma -helikopterille. Laboratorioita on yhteensä 14, joista kahdeksan on kiinteää ja kuusi siirreltävää kontteihin sijoitettua. Lastia alukseen mahtuu 4 000 m³.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta S.A. Agulhas II Wikimedia Commonsissa
South African National Antarctic Programmen kotisivut
San Francisco (Tor Endresenin kappale)

|  San Francisco> Kappaleen tiedot |
| --- | --- |
Esittäjä(t):  Tor Endresen
Säveltäjä(t):  Tor Endresen Arne Myksvoll
Sanoittaja(t):  Tor Endresen
Euroviisutiedot
Vuosi:  1997
Maa:  Norja
Kieli:  norja
Sijoitus:  24.
Pisteet:  0
Sanat:  sanoitus
San Francisco on Tor Endresenin esittämä kappale, jolla hän edusti Norjaa vuoden 1997 Eurovision laulukilpailussa Irlannin Dublinissa.
Kappale sijoittui Euroviisuissa jaetulle viimeiselle sijalle yhdessä Portugalin kanssa saamatta yhtään pistettä.
San Francisco (kappale)

| ”San Francisco” Cascada |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Original Me
 Äänitetty : 2011
 Julkaistu: 20. kesäkuuta 2011
 Tuottaja(t): Manuel "Manian" Reuter Yann "Yanou" Peifer
 Tyylilaji: Electropop, dancepop
 Kesto: 03.46
 Levy-yhtiö: Zooland
Cascadan muut singlet
| ”Pyromania” 2010 | ”San Francisco” 2011 | ”Au Revoir” 2011 |
San Francisco on saksalaisen eurodancekolmikko Cascadan kappale heidän neljänneltä, Original Me -studioalbumiltaan. Kappale julkaistiin kansainvälisesti albumin ensimmäisenä virallisena singlenä 20. kesäkuuta 2011. Kappaleen sanoittivat Yann Peifer, Manuel Reuter sekä Tony Cornelissen. Kappaleen tuottivat Reuter ja Peifer. Musikaalisesti "San Francisco" on ylätempoinen popkappale, joka sisältää electropop ja dancepoptyylisiä vaikutteita 1970-luvun musiikista.
"San Francisco" sai kritiikkiä samanlaisuuksista Katy Perryn hitti California Gurlsin kanssa. Kappale pääsi viidenkymmenen parhaan joukkoonselvennä Itävallassa, Saksassa ja Alankomaissa. Britannian singlelistalla se saavutti 64.sijan.
Käännös suomeksi
S. A. Kosonen

Sven Albin (S. A.) Kosonen (29. maaliskuuta 1909 Turku – 22. elokuuta 1961 Oulu) oli suomalainen kristosofinen kirjailija.
Kosonen liittyi 1930-luvun puolivälissä Ruusu-Ristin jäseneksi tutustuttuaan Pekka Ervastin kirjaan Mitä on kuolema? ja käytyään kuulemassa J. R. Hannulan Oulussa pitämää esitelmää. Hän oli perustamassa 1940 Pekka Ervastin kannatusliittoa ja samana vuonna hän perusti 10 kertaa vuodessa ilmestyneen Pohjolan Valo -aikakauslehden. Kosonen oli lehden vastaavana toimittajana vuoteen 1960 saakka jolloin hän siirsi tehtävät Alma Allinniemelle ja muutti itse Nivalaan.
Teoksia

Ylimenotilan näköaloja siirryttäessä Kaloista Vesimieheen. 1942
Missä vapaus?. P. E(rvastin):n kannatusliitto, Tampere 1946
Totuuden etsintä : romaani. P. E(rvastin):n kannatusliitto, Tampere 1946
Kaksi valistusajan ilmiötä : Saarenmaan suvijuhlissa 1946 pidetyt esitelmät: "Vapauden ongelma" ja "Elämän opetus".    P. E(rvastin):n kannatusliitto, Tampere 1947
Päivännousua kohti. P. E(rvastin):n kannatusliitto, Tampere 1947
Katso ihmistä : kertomus. P. E(rvastin):n kannatusliitto, Tampere 1948
Ajan polttavin kysymys. P. E(rvastin):n kannatusliitto, Tampere 1949
Elämän kysymyksiä. P. E(rvastin):n kannatusliitto, Tampere 1950
F. M. Dostojevski mystikkona: näkemyksiä kirjailijan elämäntyöstä.  Tampere:  P. E:n kannatusliitto, 1950.
Veljeysaate. Pekka Ervastin kannatusliitto, Tampere 1952
Pekka Ervastin elämä: S. A. Kososen esitelmä vuosijuhlassa Tampereella Ratinanlinnassa II pääsiäispäivänä 1953. P. E(rvastin):n kannatusliitto, Tampere 1953
S. A. Lundelin

Sven Albert Lundelin (19. heinäkuuta 1906 – 7. joulukuuta 1976) oli suomalainen pankkiiriliikkeen osakas ja kieltenopetuksessa käytetyn kielikorttimenetelmän keksijä.
Lundelin perusti vuonna 1946 Helsinkiin arvopaperien välitystä harjoittaneen Pankkiiriliike S. A. Lundelin kommandiittiyhtiön yhdessä Lasse Wallenin (1901–1983) ja neljän muun yhtiömiehen kanssa. Lundelin omisti myös kustannustoimintaa harjoittaneen  Förlags Aktiebolaget Lundelinin.
Lundelin kehitti kieltenopetuksessa käytetyn kielikorttimenetelmän. Hän asui pitkään Las Palmasissa Kanarian saarilla jossa hän myös kuoli. Lundelinin perustama pankkiiriliike lopetti toimintansa 1984.
Teoksia

"Speech card method" in practical Spanish. Lundelin, Helsinki 1954
Praktisk spanska enligt språkkortsmetoden. 1-2. Lundelin, Helsingfors 1954
Bilansstatistik över träförädlingsindustrin i Finland, jämförd med industrier i Sverige, 1938-1953 : balance statistics of the woodworking industry in Finland, compared with industries in Sweden. Third edition Helsingfors 1954
Rickenbackerin kansainvälinen lentoasema

Rickenbackerin kansainvälinen lentoasema (IATA: LCK, ICAO: KLCK, FAA:n sijaintikoodi: LCK) on lentoasema Lockbournessa Franklinin piirikunnassa, Ohiossa. Se sijaitsee noin 16 kilometriä etelään Columbusin keskustasta. Lentoasema on nimetty Columbusista kotoisin olevan lentäjä Eddie Rickenbackerin mukaan. Se on Columbusin pääasiallinen rahtilentoasema.
Rickenbacker on myös Yhdysvaltain ilmavoimien 121. ilmatankkauslennoston kotikenttä.
Historia

Alkuperäinen kenttä avattiin kesäkuussa 1942. Se nimettiin läheisen kylän mukaan Lockbournen sotilaslentokentäksi. Siitä tuli Yhdysvaltain armeijan lentojoukkojen (United States Army Air Corps, USAAC) koulutuskeskus.
Kylmän sodan aikana kenttä tunnettiin nimellä Lockbournen lentotukikohta ja sitä käytti strategiset ilmavoimat. 18. toukokuuta 1974 kenttä nimettiin uudelleen Rickenbackerin lentotukikohdaksi.
Tukikohta siirrettiin Strategic Air Commandilta Air National Guardille ja nimettiin Rickenbackerin Air National Guardin tukikohdaksi 1. huhtikuuta 1980.
Tukikohdan sulkemista suunniteltiin vuonna 1991. Ohion osavaltion ehdotuksen mukaisesti kentän toiminnot kuitenkin järjestettiin uudelleen kentän sulkemisen sijasta. Kentästä tuli 121. ilmatankkauslennoston ja 160. ilmatankkausrykmentin kotikenttä.
Elokuussa 2001 alkoi Yhdysvaltain laivaston ilmavoimien reservikeskuksen rakentaminen. Siellä toimii lähes tuhat reservin jäsentä.
Toiminta

Rickenbacker oli Rickenbackerin satamaviraston alaisuudessa vuoteen 2003, jolloin se siirtyi yhdessä Port Columbusin ja Boltonin lentoasemien kanssa Columbus Regional Airport Authorityn alaisuuteen. Rahtilentoja kentälle lentävät muun muassa FedEx Express, FedEx Feeder, Mountain Air Cargo ja UPS Airlines. Boeing 747 -koneilla kentälle lentävät Evergreen International Airlines, Atlas Air ja Kalitta Air.
Lentoasemaa käytettiin vuonna 1997 elokuvan Air Force One kuvauksissa.
Joulukuussa 2006 PlanetSpace aloitti neuvottelut Ohion hallituksen kanssa laukaisukeskuksen rakentamisesta Rickenbackerin lentoasemalle.
Lentoyhtiöt ja kohteet

Direct Air lopetti lentonsa Rickenbackerille maaliskuussa 2012 ja Vision Airlines syyskuussa 2012.
| Lentoyhtiö | Kohteet |
| --- | --- |
Allegiant Air: Orlando, St. Petersburg Kausittainen: Punta Gorda
Lentoyhtiöt ja kohteet > Rahtilennot

| Lentoyhtiö | Kohteet |
| --- | --- |
AirNet Express: Baltimore, Bedford, Buffalo, Charleston, Charlotte, Chicago, Cincinnati (Kentucky), Cincinnati (Ohio), Cleveland-Hopkins, Cleveland-Burke, Columbus, Dallas, Denver, Denver-Centennial, Detroit, Fort Wayne, Houston, Kansas City, Lawrence, Los Angeles, Louisville, Milwaukee, New York, Omaha, Philadelphia, Phoenix, Rochester, South Bend, St. Louis, St. Paul, Washington
Cargolux: Hongkong
Castle Aviation: Hamilton
Evergreen International Airlines: Singapore
FedEx Express: Indianapolis, Memphis, Newark
FedEx Feeder Mountain Air Cargon operoimana: Parkersburg
Kalitta Air: Anchorage, Newark, Hongkong
Mountain Air Cargo: Cedar Rapids, Denver, Parkersburg
NASA: Iowa County, Hampton
UPS Airlines: Chicago, Lansing, Louisville
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Lentokentän kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
FAA:n lentokenttädiagrammi (englanniksi)
Lentokentän onnettomuushistoria Aviation Safety Networkissa (englanniksi)
Lennonseurauspalvelu (englanniksi)
Rickenbackerin kansainvälinen lentoasema (Form 5010 PDF) (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Rickenbacker International Airport
Polet Airlinesin Antonov An-124-100 Rickenbackerin lentoasemalla
Käännös suomeksi
Salpausselän luonnonystävät

Salpausselän luonnonystävät on Suomen luonnonsuojeluliiton paikallisyhdistys Lahdessa ja sen ympäristössä. Jäseniä yhdistyksessä oli vuonna 2017 noin 450.
Yhdistyksen tarkoituksena on herättää ja ylläpitää harrastusta luonnontuntemiseen, -tutkimiseen ja -suojelemiseen ja olla luonnosta kiinnostuneiden henkilöiden yhdyssiteenä toiminta-alueellaan. Salpausselän luonnonystävät järjestää erilaisia tilaisuuksia ja luontoretkiä sekä edistää luonnonsuojelua yhteistoiminnassa muiden luonnonsuojelua ajavien tahojen kanssa.
Yhdistys toimii aktiivisesti myös rakentamis-, maankäyttö- ja kaavoitusasioissa. Luonnonystävien tavoitteena on varmistaa Lahden kaupungin kaavoituksen lainmukaisuus ympäristönäkökulmasta. Lahdessa ilmestyvän Etelä-Suomen Sanomien mukaan yhdistys on ”maan kärkikaartia kaavoitusta koskevien valitusten laatijana”. Helmikuussa 2017 ilmestyneen uutisen mukaan yhdistys on tehnyt vuoden 2006 jälkeen ainakin 17 kaavavalitusta.
Yhdistyksen edustajat osallistuvat Etelä-Hämeen luonnonsuojelupiirin toimintaan.
Puheenjohtajia

Erkki Rope, 1980-luvun alkupuoli
Martti Vikberg, 1990-luvun loppupuoli
Aiheesta muualla

Salpausselän luonnonystävät ry (Arkistoitu – Internet Archive)
San Vito dei Normanni

| San Vito dei Normanni |
| --- | --- |

 San Vito dei Normanni
 Koordinaatit: 40°39′29″N, 17°42′28″E 
Valtio:   Italia
Alue:  Apulia
Maakunta:  Brindisin maakunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  67 km²
Väkiluku (2022):  18 183
 – Väestötiheys:  271 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
San Vito dei Normanni (paikallisella murteella Santu Vitu) on kaupunki Italian Brindisin maakunnassa, Apuliassa. Kaupungissa asui tammikuussa 2022 18 183 asukasta, ja sen pinta-ala oli 67 neliökilometriä. Väkiluku on 0,7 prosentin vuotuisessa laskussa.
Saatana saapuu Helsinkiin

| Saatana saapuu Helsinkiin: Anna Politkovskajan murha ja Suomi |
| --- | --- |

Kirjailija:  Johan Bäckman
Kieli:  suomi
Genre:  dokumenttiromaani
Kustantaja:  Russia Advisory Group
Julkaistu:  2007
Ulkoasu:  nidottu
Sivumäärä:  176
ISBN:  978-952-99785-1-9
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Saatana saapuu Helsinkiin: Anna Politkovskajan murha ja Suomi on kiistelty suomalainen dokumenttiromaani, jonka on kirjoittanut suomalainen Venäjä-tutkija Johan Bäckman. Kirjan pääväite on, että vihreiden kansanedustaja Heidi Hautala luo poliittista uraa Venäjän vastaisuudella ja rakensi eduskuntavaalikampanjansa toimittaja Anna Politkovskajan murhan varaan. Tosiasioita ja kuvitelmaa sekoittava kirja leikittelee Mihail Bulgakovin romaanin Saatana saapuu Moskovaan teemoilla. Bäckmanin mukaan Anna Politkovskaja ei ollut venäläinen vaan Yhdysvaltain kansalaisena amerikkalainen toimittaja, joka rakensi itselleen valheellisen kuvan itsestään venäläisenä sananvapauden esitaistelijana. Kirja sai laajaa julkisuutta Venäjän keskustiedotusvälineissä. Suomessa se sai osakseen huomion ohella myös jyrkkää arvostelua erikoista kansikuvaa myöten.
Teoksen arviointi

Kirjoittajaa ja myös kustantajaa syytettiin presidentti Vladimir Putinin ihannoimisesta.lähde tarkemmin? Kirjoittaja itse yritti kiistää tämän muistuttamalla, että kirjan alussa Putinia verrataan Iivana Julmaan. Hufvudstadsbladet ja Vasabladet kutsuivat kirjaa herjauskirjoitukseksi tai -kirjaksi (nidskrift/nidbok).lähde tarkemmin? Teppo Tiilikainen esitti Suomen Kuvalehdessä, että kysymyksessä olisi kirjan kustantajan Jon Hellevigin ja Bäckmanin ”kahden miehen sota” Putinin maineen puhdistamiseksi. Laura J. Rantanen luonnehti Vihreässä Langassa teosta ”herjauskirjaksi”, joka on lehden mukaan osa ”Kremlin imagokampanjaa”. Tampereen yliopiston tiede- ja kulttuurilehti Aikalaisen arviossa Bäckmanin luonnehditaan olevan ”analyyttinen, sanansa huolella – – nootittava tutkija” ja kirjan puolestaan ”kaunokirjallisestikin luettava". SKP:n Tiedonantajassa julkaistun Arto Tuomisen arvion mukaan kirja on ”tosiasioihin perustuva dokumenttiromaani” Politkovskajan murhasta ja Suomesta sekä ”tarkoin dokumentoitu kertomus suomalaisesta ryssävihasta”. Venäjän Aika nimittää kirjaa omalaatuiseksi purkaukseksi, ahdistavaksi lukukokemukseksi ja vastenmieliseksi tekeleeksi ja katsoo sen kilpailevan ”vuoden huonoimman kirjan" palkinnosta Susan Kurosen kirjankansien kanssa.lähde tarkemmin? Heidi Hautala on sanonut jättävänsä kirjan ”omaan arvoonsa” ja pitävänsä sitä osana laajempaa mustamaalauskampanjaa.lähde tarkemmin? Sosiaalipolitiikan professori J. P. Roos arvosteli kirjaa voimakkaasti, mutta toisaalta tunnusti näkemyksen suomalaisten Venäjä-vastaisuudesta osin oikeaksi.
Matti Klingen kannanotot

Emeritusprofessori Matti Klinge veti kirjaan laatimansa lyhyen esipuheen pois kirjan ollessa jo painossa, koska ”kirjassa käsitellään yksityisiä ihmisiä niin groteskilla tavalla”. Myöhemmin Klinge totesi päiväkirjoissaan: ”Toivoisin että tämä kirja tulisi tunnetuksi ja luetuksi sekä mediamaailman sisällä ja toimittajaopetuksessa että aikamme historian ja nykyisen suomalaisen aateilmaston kuvauksena.” Klingen mukaan Bäckmanin teos ”osoittaa Suomen median ja toimittajakunnan ammattitaidon ja moraalin täydellisen rappiotilan – ainakin Venäjän suhteen”.