stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ylioppilaskunta (Suomi)
Jäsenyys ja jäsenmaksu > Pakkojäsenyyden kritiikki ja laillisuus

Ylioppilaskuntien pakkojäsenyydestä on noussut kritiikkiä etenkin silloin, kun ne ovat ottaneet kantaa opiskeluun liittymättömiin asioihin, kuten lakiin rekisteröidystä parisuhteesta tai Irakin sotaan. Ylioppilaskuntia on kritisoitu myös siitä, että ne hoitavat tehtäviä, jotka eivät niille lain mukaan kuuluisi. Tällaisia tehtäviä ovat esimerkiksi asunnonvälitys, kampusviljely tai tiedotustoiminta. Vaikka päätökset ja kannanotot tehdäänkin ylioppilaskunnan eri elinten kautta, niitä on kritisoitu siitä, että ylioppilaskunnan jäsenen ei ole mahdollista irtautua yhteisöstä, vaikka sen kannanotot eivät miellyttäisikään.
Keskustelua syntyi myös syyskuussa 2014 eduskunnan perustuslakivaliokunnan tekemästä päätöksestä, jonka mukaan ammattikorkeakoulujen opiskelijakuntien pakkojäsenyys rikkoisi perustuslaissa taattua yhdistymisvapautta siitä huolimatta, että niille esitettiin samoja tehtäviä kuin ylioppilaskunnille, joiden jäsenyys on pakollinen. Samassa päätöksessä ylioppilaskuntien pakkojäsenyyttä perusteltiin sillä, että ”ylioppilaskuntaa oli vanhastaan pidettävä osana itsehallinnon omaavaa yliopistoa ja koska sillä oli merkittävä osuus yliopiston hallinnossa”.
Syksyllä 2018 perustuslakivaliokunta totesi korkeakouluopiskelijoiden opiskeluterveydenhuollon uudistusta koskevassa lausunnossaan, että pitää käynnistää selvitystyö siitä, onko pakkojäsenyydelle enää esitettävissä hyväksyttäviä ja oikeasuhtaisia perusteita. Opetus- ja kulttuuriministeriö asetti kesäkuussa 2020 viiden hengen selvittäjäryhmän arvioimaan yliopistojen hallinnollisen autonomian tilaa ja arvioimaan, ”onko ylioppilaskunnan automaatiojäsenyydelle esitettävissä hyväksyttäviä ja oikeasuhtaisia perusteita perustuslaissa turvatun yhdistymisvapauden kannalta sekä arvioida mahdolliset tarpeet lainsäädäntömuutoksille perustuslakivaliokunnan edellyttämällä tavalla”. Selvittäjäryhmä ei löytänyt pakkojäsenyyden poistamiselle ”välittömiä perusteita”. Itä-Suomen yliopiston yliopistonlehtorin ja julkisoikeuden dosentin Matti Muukkosen mukaan viimeinen välttämätön peruste ylioppilaskunnan pakkojäsenyyden ylläpitämiseksi poistui vuoden 2021 alussa, kun korkeakouluopiskelijoiden terveydenhuollon järjestäminen siirtyi Kansaneläkelaitoksen vastuulle.
Maaliskuussa 2021 kokoomuksen kansanedustaja Heikki Vestman jätti yhdessä 83 muun kansanedustajan kanssa lakialoitteen ylioppilaskuntien pakkojäsenyyden poistamiseksi. Vestmanin mukaan ylioppilaskunnat eivät enää hoida sellaisia tehtäviä, joiden perusteella opiskelijoiden automaatio- ja pakkojäsenyys voitaisiin katsoa hyväksyttäväksi ja perustelluksi.
Jäsenyys ja jäsenmaksu > Pakkojäsenyyden kritiikki ja laillisuus > Oikeustapauksia

Vuosikirjapäätöksessä KHO:2021:140 Turun yliopiston opiskelija oli hakenut eroa ylioppilaskunnastaan ja vaatinut jäsenmaksun ylioppilaskuntaosuuden palauttamista. Jotta pakkojäsenyyttä koskevan yliopistolain säännöksen olisi voinut jättää soveltamatta, ristiriidan sen ja perustuslain välillä olisi tullut olla selvä ja riidaton. Korkein hallinto-oikeus totesi, että kyseisessä tapauksessa ylioppilaskunnan pakkojäsenyys ei ollut ilmeisessä ristiriidassa perustuslain kanssa, joten opiskelijan vaatimukset hylättiin.
Tapaus alkoi lokakuussa 2018, kun Turun yliopiston opiskelija pyysi, että hänelle myönnetään ero ylioppilaskunnastaan ilman, että hän menettää opiskeluoikeutensa Turun yliopistossa ja että hänelle palautetaan jo maksettu jäsenmaksu kevätlukukauden osalta. Turun yliopiston ylioppilaskunnan hallitus hylkäsi pyynnön ja siitä tehdyn oikaisuvaatimuksen. Opiskelija valitti päätöksistä Turun hallinto-oikeuteen ja vaati myös hyvitystä oikeudenkäynnin viivästymisestä. Hallinto-oikeus jätti marraskuussa valituksenalaisella päätöksellään tutkimatta opiskelijan valituksen ylioppilaskunnan hallituksen päätöksestä ja poisti siihen liitetyn valitusosoituksen. Opiskelija valitti päätöksestä korkeimpaan hallinto-oikeuteen ja vaati ensisijaisesti, että se tutkii asian valitusasiana ja myöntää opiskelijalle eron Turun yliopiston ylioppilaskunnasta sekä velvoittaa ylioppilaskunnan palauttamaan jäsenmaksun hallinto-oikeudessa vaaditun mukaisesti. Toissijaisesti opiskelija vaati, että asia tutkitaan hallintoriita-asiana. Lisäksi hän vaati, että oikeudenkäynnin viivästymisestä maksetaan hyvitystä hänen hallinto-oikeudessa esittämänsä vaatimuksen mukaisesti. Opiskelija piti itsekin riidattomana, ettei ylioppilaskunnalla ole itsenäistä toimivaltaa myöntää jäsenelleen eroa. Valituksessa hän olikin kiistänyt kokonaisuudessaan jäsenmaksun perusteen eli pakkojäsenyyden. Korkein hallinto-oikeus ei ottanut käsittelyyn osia valituslupahakemuksesta ja hylkäsi käsittelyyn ottamansa osan eli mikään opiskelijan vaatimuksista ei mennyt läpi.
Loppuvuodesta 2020 Lapin yliopiston opiskelija jätti ylioppilaskunnalleen eroilmoituksen, joka astui voimaan alkuvuodesta 2021. Sekä ylioppilaskunta että yliopisto kuitenkin katsoivat, että opiskelija on yhä ylioppilaskunnan jäsen. Tammikuussa opiskelija jätti Pohjois-Suomen hallinto-oikeuteen asiasta hakemuksen hallintoriita-asiassa. Ylioppilaskunta vaati hallinto-oikeutta hylkäämään opiskelijan hakemuksen. Kesäkuussa 2022 hallinto-oikeus antoi päätöksen, jossa se ei vahvistanut opiskelijan eroa ylioppilaskunnasta. Tämän jälkeen opiskelija jätti valituslupahakemuksen ja hallintovalituksen korkeimpaan hallinto-oikeuteen. Hän pitää tapausta Turun yliopiston ylioppilaskunnan tapaukseen nähden erilaisena, sillä ylioppilaskunnat eivät enää kerää korkeakouluopiskelijoiden terveydenhoitomaksua, vaan vastuu siirtyi vuoden 2021 alussa Kansaneläkelaitokselle.
Jäsenyys ja jäsenmaksu > Jäsenmaksu

Ylioppilaskunnilla on oikeus periä jäsenmaksua sen ”tarkoituksen ja tehtävien toteuttamiseen soveltuvasta toiminnasta aiheutuviin menoihin”. Jäsenmaksun suuruuden vahvistaa yliopiston rehtori ja yliopisto valvoo sen maksamista. Keväällä 2021 jäsenmaksun suuruus oli ylioppilaskunnasta riippuen 46–82 euroa vuodessa. Lukuvuonna 2021–2022 edullisin jäsenmaksu oli Helsingin yliopiston ylioppilaskunnalla (46 euroa lukuvuodessa) ja kallein Vaasan yliopiston ylioppilaskunnalla (83 euroa lukuvuodessa).
Vuoden 2020 loppuun asti ylioppilaskunnat keräsivät jäseniltään jäsenmaksun yhteydessä pakollisen terveydenhoitomaksun, mutta vuoden 2021 alusta terveydenhoitomaksusta tuli veronluonteinen maksu, jonka keräämisestä vastaa Kansaneläkelaitos. Samassa yhteydessä myös ammattikorkeakoulujen opiskelijat tulivat Ylioppilaiden terveydenhoitosäätiön palveluiden piiriin.
Suomen ylioppilaskunnat

Suurimman osan ylioppilaskunnista ainoana kielenä on suomi. Helsingin yliopiston ylioppilaskunnan, Taideyliopiston ylioppilaskunnan ja Aalto-yliopiston ylioppilaskunnan kielinä ovat suomi ja ruotsi. Åbo Akademis Studentkårin ja Svenska Handelshögskolans Studentkårin kielenä on ruotsi.
Aalto-yliopiston ylioppilaskunta (AYY)
Helsingin yliopiston ylioppilaskunta (HYY)
Itä-Suomen yliopiston ylioppilaskunta (ISYY)
Jyväskylän yliopiston ylioppilaskunta (JYY)
Lapin yliopiston ylioppilaskunta (LYY)
LUT-yliopiston ylioppilaskunta (LTKY)
Oulun yliopiston ylioppilaskunta (OYY)
Svenska Handelshögskolans Studentkår (SHS)
Taideyliopiston ylioppilaskunta (TaiYo)
Tampereen ylioppilaskunta (TREY)
Turun yliopiston ylioppilaskunta (TYY)
Vaasan yliopiston ylioppilaskunta (VYY)
Åbo Akademis Studentkår (ÅAS)
sekä
Snellman-korkeakoulun ylioppilaskunta (SKY), joka ei ole nimestään huolimatta yliopistolain tarkoittama ylioppilaskunta. SKY on silti Suomen ylioppilaskuntien liiton jäsen.
Suomen ylioppilaskunnat > Entisiä

Yhdistyivät osaksi uusia ylioppilaskuntia uuden yliopistolain voimaan astuessa 1.1.2010 tai myöhemmin:
Helsingin kauppakorkeakoulun ylioppilaskunta (KY)
Joensuun yliopiston ylioppilaskunta (JoYY)
Kuopion yliopiston ylioppilaskunta (KYY)
Kuvataideakatemian ylioppilaskunta (KUVYO)
Tampereen teknillisen yliopiston ylioppilaskunta (TTYY)
Tampereen yliopiston ylioppilaskunta (Tamy)
Taideteollisen korkeakoulun ylioppilaskunta (TOKYO)
Teatterikorkeakoulun ylioppilaskunta (TeYo)
Teknillisen korkeakoulun ylioppilaskunta (TKY)
Turun kauppakorkeakoulun ylioppilaskunta (TuKY)
Sibelius-Akatemian ylioppilaskunta (SAY)
Aiempia ylioppilaskuntia:
Eläinlääketieteellisen korkeakoulun ylioppilaskunta (EKY), lakkautettiin 1.8.1995 asetuksella 924/1995
Svenska social- och kommunalhögskolan studentkår (StudOrg), lakkautettiin 1.8.1984 asetuksella 556/1984
Kouvolan kieli-instituutin ylioppilaskunta (yhdistysmuotoinen)
Aiheesta muualla

Ylioppilaskunnan automaatio- ja pakkojäsenyyden taustasta (PDF)
Ylioppilaskunnan pakkojäsenyys : onko sille enää perustetta? (PDF)
Suomen ylioppilaskunnat
| --- | --- |
Nykyiset: AYY (Aalto-yliopisto) · HYY (Helsingin yliopisto) · ISYY (Itä-Suomen yliopisto) · JYY (Jyväskylän yliopisto) · LYY (Lapin yliopisto) · LTKY (Lappeenrannan teknillinen yliopisto) · OYY (Oulun yliopisto) · SHS (Svenska Handelshögskolan) · TaiYo (Taideyliopisto) · TREY (Tampere) · TYY (Turku) · VYY (Vaasan yliopisto) · ÅAS (Åbo Akademi)
Entiset: KY (Helsingin kauppakorkeakoulu) · JoYY (Joensuun yliopisto) · KYY (Kuopion yliopisto) · KUVYO (Kuvataideakatemia) · TOKYO (Taideteollinen korkeakoulu)  · TTYY (Tampereen teknillinen yliopisto) · Tamy (Tampereen yliopisto) · TeYo (Teatterikorkeakoulu) · TKY (Teknillisen korkeakoulu) · TuKY (Turun kauppakorkeakoulu) · SAY (Sibelius-Akatemia)
| n k Suomalaiset julkisoikeudelliset yhdistykset |
| --- | --- |
Nykyiset:  Kalatalousalue  Kauppakamari  Keskuskauppakamari  Liikenneturva  Maanpuolustuskoulutusyhdistys  Metsänhoitoyhdistys  Opiskelijakunta  Osakunta  Paliskunta  Riistanhoitoyhdistys  Suomen Asianajajaliitto  Suomen Punainen Risti  Ylioppilaskunta 
Entiset:  Kriminaalihuoltoyhdistys  Metsästäjäin keskusjärjestö  Metsätalouden kehittämiskeskus Tapio  Raha-automaattiyhdistys  Riistanhoitopiiri  Tilusrauhoitusyhdistys
Laurin laiva

Laurin laiva (engl. Sullivan sails) on irlantilainen animaatiosarja. Suomessa sarjaa näytetään Pikku Kakkosen yhteydessä suomeksi dubattuna.
Suomenkieliset ääninäyttelijät

Tituus Toikka
Paavo Kerosuo
Anni Kajos
Peppi Asplund
Jeremy Kiberu
Aleksandar Pavlović (jalkapalloilija)

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 3. toukokuuta 2004
Syntymäpaikka: München, Saksa
Pelipaikka: puolustava keskikenttäpelaaja
Pituus: 188 cm
Seura
Seura: Bayern München
Pelinumero: 45
Junioriseurat
2010–2011: SC Fürstenfeldbruck
2011–2023: Bayern München
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2023–2024 | Bayern München II | 9 | (0) |
| 2023– | Bayern München | 21 | (2) |
Maajoukkue
| 2023– | Saksa U20 | 2 | (0) |
| 2024– | Saksa | 3 | (1) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 11. syyskuuta 2024.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 11. syyskuuta 2024.
Aleksandar Pavlović (s. 3. toukokuuta 2004 München) on saksalainen jalkapalloilija, joka edustaa Bundesliigassa pelaavaa Bayern Müncheniä. Pelipaikaltaan Pavlović on puolustava keskikenttäpelaaja. Hän pelaa myös Saksan jalkapallomaajoukkueessa.
Seurajoukkueessa

Pavlović on Bayern Münchenin kasvatti. Hän debytoi Bundesliigassa lokakuussa 2023 ottelussa Darmstadtia vastaan. Ensimmäisen maalinsa Bundesliigassa Pavlović teki tammikuussa 2024 Augsburgin verkkoon. Debyyttikaudellaan Bundesliigassa hän pelasi 19 ottelua onnistuen maalinteossa kahdesti.
Maajoukkueessa

Alle 20-vuotiaiden tasolla Saksaa edustanut Pavlović teki debyyttinsä Saksan jalkapallomaajoukkueessa kesäkuussa 2024 harjoitusottelussa Ukrainaa vastaan. Ensimmäinen maali syntyi saman vuoden syyskuussa Kansojen liigan A-liigan ottelussa Unkaria vastaan.
Muuta

Pavlovićin isä on serbialainen ja äiti saksalainen.
Serge Gnabry

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
 Serge Gnabry vuonna 2019.
Henkilötiedot
Syntymäaika: 14. heinäkuuta 1995 (ikä 29)
Syntymäpaikka: Stuttgart, Saksa
Pelipaikka: hyökkäävä keskikenttäpelaaja
Pituus: 176 cm
Seura
Seura: Bayern München
Pelinumero: 7
Junioriseurat
1999–2000: TSV Weissach
2000–2001: GSV Hemmingen
2001–2003: TSF Ditzingen
2003–2005: SpVgg Feuerbach
2005–2006: Stuttgarter Kickers
2006–2011: VfB Stuttgart
2011–2013: Arsenal U18
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2013–2016 | Arsenal | 10 | (1) |
| 2015–2016 | → West Bromwich | 1 | (0) |
| 2016–2017 | Werder Bremen | 27 | (11) |
| 2017– | Bayern München | 156 | (60) |
| 2017–2018 | → Hoffenheim | 22 | (10) |
| 2017–2018 | → Hoffenheim II | 1 | (0) |
Maajoukkue
| 2010–2011 | Saksa U16 | 5 | (1) |
| 2011–2012 | Saksa U17 | 12 | (3) |
| 2013 | Saksa U18 | 2 | (3) |
| 2013 | Saksa U19 | 5 | (3) |
| 2015–2017 | Saksa U21 | 15 | (4) |
| 2016– | Saksa | 41 | (22) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 30. heinäkuuta 2023.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 30. heinäkuuta 2023.
| Mitalit> Maa:   Saksa.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Saksa.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Saksa.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Maa:   Saksa> Miesten jalkapallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Rio de Janeiro 2016 |  |  |
Serge Gnabry (s. 14. heinäkuuta 1995 Stuttgart, Saksa) on saksalainen jalkapalloilija, joka pelaa Bundesliigan FC Bayern Münchenissä. Hän on pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja tai laitalinkki.
Seurajoukkueura

Gnabry on VfB Stuttgartin kasvatti, josta siirtyi vuonna 2011 Arsenalin junioriakatemiaan. Hän oli tehnyt joukkueen kanssa edellisvuonna 100 000 punnan sopimuksen, mutta siirto lykkäytyi, koska Gnabry ei ollut täyttänyt 16 vuotta.
Gnabry pelasi Arsenalin edustusjoukkueessa yhteensä 18 ottelua, joista kymmenen Englannin Valioliigassa. Hän pelasi kaksi ottelua Arsenalin tiellä FA Cupin mestaruuteen 2014. Syksyllä 2015 hän oli lainapelaajana valioliigaseura West Bromwich Albionissa, ja elokuussa 2016 hän siirtyi Saksan Bundesliigan Werder Bremeniin.
Kaudeksi 2017–2018 Gnabry siirtyi Bremenistä noin 8 miljoonalla eurolla saksalaisjätti Bayern Müncheniin. Hän ehti pelata Bremenissä vain yhden kauden tehden 11 maalia ja ollen joukkueensa toiseksi paras maalintekijä. Kauden 2017–2018 hän pelasi lainalla Hoffenheimissa, jossa teki 22 bundesliigaottelussa kymmenen ja syötti seitsemän maalia.
Gnabry pelasi Bayern Münchenin mestarijoukkueessa kaudella 2018–2019 yhteensä 30 liigaottelua, joissa teki edelliskauden tapaan kymmenen maalia ja antoi seitsemän maalisyöttöä. Hän voitti samalla kaudella myös Saksan Cupin, jossa teki viidessä ottelussa kolme maalia. Hänet valittiin kannattajien äänestyksessä Bayernin kauden pelaajaksi. Kaudella 2019–2020 hän voitti jälleen Saksan-mestaruuden ja pelasi Bundesliigassa 31 ottelua, joissa hän teki 12 maalia ja antoi 11 maalisyöttöä. Hän voitti myös Saksan Cupin. Mestarien liigan kauden 2019–2020 voittajajoukkueessa hän pelasi kymmenen ottelua ja teki niissä yhdeksän maalia, joista neljä lokakuussa 2019 englantilaisjoukkue Tottenham Hotspuria vastaan, kaksi helmikuussa 2020 niin ikään englantilaista Chelseaa vastaan ja kaksi elokuussa 2020 välieräottelussa Olympique Lyonnais’ta vastaan.
Kaudella 2020–2021 Gnabry pelasi Bundesliigassa 27 ottelua, joissa hän teki kymmenen maalia ja antoi viisi maalisyöttöä. Mestarien liigassa hän pelasi kuusi ottelua, joissa hän antoi yhden maalisyötön. Hän voitti Saksan-mestaruuden, UEFA Super Cupin ja seurajoukkueiden maailmanmestaruuden. Kaudella 2021–2022 hän pelasi kaikki 34 bundesliigaottelua Bayernin voittaessa jälleen mestaruuden. Hän teki liigassa 14 maalia ja antoi viisi maalisyöttöä. Mestarien liigan kahdeksassa ottelussa hän teki kolme maalia. Seuraavalla kaudella hän pelasi Bundesliigassa jälleen 34 ottelua ja teki niissä 14 maalia ja antoi kuusi maalisyöttöä. Bayern München voitti jällee n Saksan-mestaruuden. Mestarien liigassa pelaamissaan kahdeksassa ottelussa hän teki kaksi ja syötti kolme maalia.
Maajoukkueura

Gnabry kuului hopeaa voittaneeseen Saksan joukkueeseen kesäolympialaisten 2016 jalkapalloturnauksessa. Hän teki turnauksessa kuusi maalia ja sijoittui näin sen maalipörssin jaetulle kärkipaikalle. Hän pelasi kaikki ottelut Saksan voittaessa alle 21-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden 2017.
Gnabry teki hattutempun ensimmäisessä A-maaottelussaan, MM-karsintaottelussa San Marinoa vastaan marraskuussa 2016. Hän on heinäkuun 2023 loppuun mennessä pelannut 41 maaottelua, joissa hän on tehnyt 22 maalia. Hän pelasi Saksan kaikki neljä ottelua vuodelle 2021 siirretyissä EM-kilpailuissa. Hän pelasi kaikki kolme ottelua MM-kilpailuissa 2022 ja teki maalin ottelussa Costa Ricaa vastaan. EM-karsintojen seitsemässä ottelussa hän on viimeistellyt kahdeksan maalia ja MM-karsintojen yhdeksässä ottelussa kahdeksan maalia.
Saavutukset

Päivitetty 31. heinäkuuta 2023.
FC Bayern München
Bundesliigan mestari: 2018-2019, 2019-2020, 2020-2021, 2021-2022, ja 2022-2023
Mestarien liiga: 2019-2020
UEFA Super Cup: 2020
Saksan cup: 2018-2019, 2019-2020
DFL-Supercup: 2018, 2020, 2021 ja 2022
Seurajoukkueiden maailmanmestari: 2020
Arsenal FC
FA Community Shield: 2014 ja 2015
FA Cup: 2014 ja 2015
Saksan alle 21-vuotiaat
Euroopan -mestari 2017
Yksilönä
2016 jalkapallon olympiaturnauksen eniten maaleja tehnyt pelaaja 6 maalilla
Hilda Heine

| Hilda Heine |
| --- | --- |

Marshallinsaarten presidentti
 3. tammikuuta 2024–  
Edeltäjä:  David Kapua
 28. tammikuuta 2016 –13. tammikuuta 2020  
Edeltäjä:  Casten Nemra
Seuraaja:  David Kabua
Marshallinsaarten opetusministeri
 2011–2015  
Kansanedustaja
 2011–  
Henkilötiedot
Syntynyt: 6. huhtikuuta 1951 (ikä 73) Jaluit, Tyynenmeren saarten huoltohallintoalue
Kansalaisuus:  marshallinsaarelainen
Puoliso:  Thomas Kijiner
Tiedot
Koulutus:  kasvatustieteiden tohtori
Tutkinnot:  Oregonin yliopisto   Havaijin yliopisto   Etelä-Kalifornian yliopisto
Hilda Heine (s. 6. huhtikuuta 1951 Jaluit, Tyynenmeren saarten huoltohallintoalue) on marshallinsaarelainen poliitikko ja pedagogi. Hänet valittiin vuonna 2016 Marshallinsaarten presidentiksi. Hän oli valtion ensimmäinen naispresidentti. Heine oli sitä ennen toiminut muun muassa monissa saarten koulutusta kehittävissä tehtävissä ja maan opetusministerinä. Hän oli myös ensimmäinen marshallinsaarelainen, joka suoritti tohtorin tutkinnon. Tammikuussa 2024 Heine aloitti uudelleen Marshallinsaarten presidenttinä.
Nuoruus ja opiskelu

Hilda Heine syntyi Jaluitin atollilla vuonna 1951. Hänen vanhempansa olivat Bourne ja Kathy Heine. Isä toimi pastorina. Hilda kasvoi Jaluitilla ja kävi siellä peruskoulunsa. Hän muutti lukiota varten Majuroon ja sen jälkeen korkeakoulututkintoa varten Yhdysvaltoihin. Heine suoritti 1970 alemman korkeakoulututkinnon Oregonin yliopistossa ja maisterin tutkinnon Havaijin yliopistosta 1975.
Ura > Opetustehtävissä ja -hallinnossa

Heine työskenteli valmistuttuaan Marshallinsaarilla Marshall Islands High Schoolin opettajana 1975–1980 ja opinto-ohjaajana 1980–1982. Community College of Micronesian täydennyskoulutusohjaajana Heine toimi 1982–1986, 1986–1990 College of Micronesian Majuron kampuksen hallintohenkilönä. Collegen rehtorina hän toimi 1990–1992.
Heine työskenteli vuodet 1992–1995 Marshallinsaarten opetusministeriössä. Hän asui 1995–2006 Honolulussa, jossa hän oli Pacific Resources for Education and Learningin palkkalistoilla. PREL:ssä hän jatkoi 2006–2011, jolloin hän toimi Majurolla ohjelmajohtajana. Heine suoritti 2004 väitöstutkimuksensa Etelä-Kalifornian yliopistoon. Hän oli ensimmäinen marshallinsaarelainen tohtori.
Ura > Ministeristä presidentiksi

Heine valittiin 2011 Marshallinsaarten parlamenttiin. Hän oli tuolloin 33-jäsenisen parlamentin ainoa nainen. Heine valittiin Christopher Loeakin hallituksen opetusministeriksi.
Heine valittiin uudelleen parlamenttiin vuoden 2015 vaaleissa, joissa yhteensä kolme naista sai paikan. Heine nousi tammikuussa 2016 Marshallinsaarten presidentiksi. Vain kolme viikkoa presidenttinä toimineen Casten Nemran saatua epäluottamuslauseen parlamentti valitsi Heinen tämän seuraajaksi. Heinellä ei ollut vaaleissa vastaehdokkaita. Parlamentaarikoista 24 äänesti Heinen puolesta, kuusi äänesti tyhjää ja kolme oli poissa.
Tammikuussa 2020 valittiin David Kabua Heinen seuraajaksi Marshallinsaarten uudeksi presidentiksi. Heine valittiin uudelleen presidentiksi vuoden 2023 vaaleissa ja hän vannoi virkavalansa 3. tammikuuta 2024.
Perhe

Heine on naimisissa Thomas Kijinerin kanssa. Heillä on kolme lasta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hilda Heine Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Yhdysvallat  Australia 
Henkilöt:  Trove
Florian Wirtz

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
 Florian Wirtz vuonna 2022.
Henkilötiedot
Koko nimi: Florian Richard Wirtz
Syntymäaika: 3. toukokuuta 2003
Syntymäpaikka: Pulheim, Saksa
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 177 senttimetriä
Seura
Seura: Bayer 04 Leverkusen
Pelinumero: 10
Junioriseurat
2008–2010: SV Grün-Weiß Brauweiler
2010–2020: 1. FC Köln
2020–2021: Bayer 04 Leverkusen
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2020– | Bayer 04 Leverkusen | 109 | (25) |
Maajoukkue
| 2018 | Saksa U15 | 1 | (0) |
| 2018–2019 | Saksa U16 | 5 | (0) |
| 2019–2020 | Saksa U17 | 4 | (0) |
| 2020– | Saksa U21 | 6 | (2) |
| 2021– | Saksa | 23 | (3) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 28. kesäkuuta 2024.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 23. elokuuta 2024.
Florian Richard Wirtz (s. 3. toukokuuta 2003 Pulheim) on saksalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Saksan Bundesliigassa pelaavaa Bayer Leverkusenia ja kuuluu myös Saksan jalkapallomaajoukkueeseen. Transfermarkt-sivusto määritteli joulukuussa 2023 hänen markkina-arvokseen 100 miljoonaa euroa.
Seurajoukkueura

Wirtz siirtyi Kölnin juniorijoukkueesta Leverkusenin junioreihin vuonna 2020. Hän pelasi ensimmäisen ottelunsa Leverkusen edustusjoukkueessa oltuaan avauskokoonpanossa Bundesliigan ottelussa Werder Bremeniä vastaan 18. toukokuuta 2020. Ensimmäisen maalinsa hän teki bundesliigaottelussa Bayern Müncheniä vastaan 6. kesäkuuta 2020. Hän pelasi kauden aikana seitsemän bundesliigaottelua, joista kolme avauskokoonpanossa, ja yhden ottelun Eurooppa-liigassa.
Wirtz pelasi kaudella 2020–2021 Bundesliigassa 29 ottelua, joista 25:ssä hän oli avauskokoonpanossa. Hän teki viisi maalia ja antoi kuusi maalisyöttöä. Eurooppa-liigassa pelaamissaan seitsemässä ottelussa hän sekä teki että syötti kaksi maalia. Kaudella 2021–2022 hän pelasi Bundesliigassa 24 ottelua, joista kahta vaille kaikki avauskokoonpanossa. Hän teki elo-syyskuussa maalin neljässä peräkkäisessä liigaottelussa; näistä kolmessa hän antoi myös maalisyötön. Hän teki kauden aikana kaikkiaan seitsemän maalia ja antoi kymmenen maalisyöttöä. Eurooppa-liigassa pelaamissaan kuudessa ottelussa hän teki kolme ja syötti neljä maalia.
Wirtz oli eturistisidevamman vuoksi sivussa kentiltä maaliskuun puolivälistä joulukuun alkuun 2022. Hän pelasi kaudella 2022–2023 kaikkiaan 17 bundesliigaottelua, joista 11 avauskokoonpanossa, ja teki yhden maalin ja antoi kuusi maalisyöttöä. Eurooppa-liigassa pelaamissaan kahdeksassa ottelussa hän teki kolme ja syötti kaksi maalia. Kaudella 2023–2024 hän pelasi 32 liigaottelua, joista 26 avauskokoonpanossa, ja teki 11 maalia ja antoi 12 maalisyöttöä. Huhtikuussa hän teki hattutempun Werder Bremeniä vastaan. Hän voitti liigamestaruuden ja teki mestaruuteen päättyneessä Saksan cupissa kolme maalia kuudessa ottelussa. Eurooppa-liigassa Leverkusen ylsi loppuotteluun ja Wirtz pelasi 11 ottelua ja teki neljä sekä syötti neljä maalia. Kotiottelussa Qarabağia vastaan hän teki maalin ja antoi kolme maalisyöttöä.