stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Frank Borzage
Valikoitu filmografia

| Vuosi | Alkuperäinen nimi | Suomenkielinen nimi |
| --- | --- | --- |
| 1915 | The Pitch o' Chance |  |
| 1920 | Humoresque | Humoreski |
| 1921 | Get-Rich-Quick Wallingford | Nupinaulaosakeyhtiö Eureka |
| 1921 | The Duke of Chimney Butte |  |
| 1922 | Back Pay | Silkki- ja satiinisieluinen tyttö |
| 1922 | Billy Jim |  |
| 1922 | The Good Provider |  |
| 1922 | The Valley of Silent Men |  |
| 1922 | The Pride of Palomar |  |
| 1923 | The Nth Commandment |  |
| 1923 | Children of the Dust |  |
| 1923 | The Age of Desire |  |
| 1924 | Secrets | Salaisuuksia |
| 1925 | The Lady | Lady |
| 1925 | Daddy's Gone A-Hunting | Taiteilijaverta |
1925: The Circle
| 1925 | Lazybones |  |
| 1925 | Wages for Wives |  |
| 1926 | The First Year |  |
| 1926 | The Dixie Merchant |  |
| 1926 | Early to Wed |  |
| 1926 | Marriage License? |  |
| 1927 | Seventh Heaven | Seitsemännessä taivaassa |
| 1928 | Street Angel | Kadun enkeli |
| 1929 | Lucky Star | Päivänsäde |
| 1929 | The River |  |
| 1929 | They Had to See Paris |  |
| 1930 | Song o' My Heart |  |
| 1930 | Liliom |  |
| 1931 | Doctors' Wives | Naisten lääkärin vaimo |
| 1931 | Young as You Feel | Päivä päivältä nuoremmaksi |
| 1931 | Bad Girl |  |
| 1932 | After Tomorrow |  |
| 1932 | Young America |  |
| 1932 | A Farewell to Arms | Jäähyväiset aseille |
| 1933 | Secrets |  |
| 1933 | Man's Castle | Ihmisen linna |
| 1934 | No Greater Glory |  |
| 1934 | Little Man, What Now? | Mikä nyt eteen, Pinnerberg? |
| 1934 | Flirtation Walk | Kuherteluparaati |
| 1935 | Living on Velvet | Joka päivä viimeinen |
| 1935 | Stranded | Lakko |
| 1935 | Shipmates Forever |  |
| 1936 | Desire | Varastettu paratiisi |
| 1936 | Hearts Divided | Napoleonin lähettiläänä |
| 1937 | Green Light | Vihreä valo |
| 1937 | History Is Made at Night | Kuin varas yöllä |
| 1937 | Big City | Suurkaupungin vallassa |
| 1937 | Mannequin | Nainen jota rakastan |
| 1938 | Three Comrades | Kolme toverusta |
| 1938 | The Shining Hour | Kiusauksen hetkellä |
| 1939 | Disputed Passage | Vaarallisia rajoja |
| 1940 | I Take This Woman |  |
| 1940 | Strange Cargo | Kahleet murtuvat |
| 1940 | The Mortal Storm | Näin se alkoi |
| 1940 | Flight Command | Paholaiskissat |
| 1941 | Billy the Kid |  |
| 1941 | Smilin' Through | Kerran elämässä |
| 1942 | The Vanishing Virginian |  |
| 1942 | Seven Sweethearts | 7 tulppaania |
| 1943 | Stage Door Canteen | Sotapesä tähdille |
| 1943 | His Butler's Sister | Hovimestarin sisar |
| 1944 | Till We Meet Again | Pommituslentäjä |
| 1945 | The Spanish Main | Punaisin purjein |
| 1946 | I've Always Loved You | Rakkauden sinfonia |
| 1946 | Magnificent Doll | Kruunaamaton kuningatar |
| 1947 | That's My Man | Tuo on mieheni |
| 1948 | Moonrise | Kuun noustessa |
| 1958 | China Doll | Idän ruusu |
| 1959 | The Big Fisherman | Suuri kalastaja |
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Frank Borzage Elonetissä.
Frank Borzage Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Mykkäelokuvasivusto
Gorensteinin–Walterin lause

Matematiikassa Gorensteinin–Walterin lause sanoo, että jos äärellisellä ryhmällä G on dihedraalinen Sylowin 2-aliryhmä, ja O(G) on maksimaalinen G:n normaali aliryhmä, jonka kertaluku on pariton, niin G/O(G) on isomorfinen 2-ryhmän, alternoivan ryhmä A7 tai PΓL22(q) joka sisältää PSL2(q):n parittomalla alkuluvun q potenssilla, kanssa.
Fushimi (1939)

| Fushimi / 伏見 |
| --- | --- |
 Fushimi

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Fujinagata
Kölinlasku:  15. heinäkuuta 1938
Laskettu vesille:  26. maaliskuuta 1939
Palveluskäyttöön:  15. heinäkuuta 1939
Poistui palveluskäytöstä:  3. toukokuuta 1945
Loppuvaihe:  Kiinalle 1945
Tekniset tiedot
Uppouma:  304 t (standardi) 368 t (kuormattu)
Pituus:  50,00 m (vesiraja)
Leveys:  9,80 m
Syväys:  1,26 m
Koneteho:  2 200 shp
Nopeus:  17 solmua
Miehistöä:  64
Aseistus
Aseistus:  1 × 8 cm/28 tykki 2 × 25 mm ilmatorjuntatykkiä
Fushimi (jap. 伏見) oli keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1939 valmistunut Fushimi-luokan tykkivene toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin vuoden 1937 hankinnoissa Fujinagatan telakalta, missä köli laskettiin 15. heinäkuuta 1938. Alus laskettiin vesille 26. maaliskuuta 1939 ja valmistui 15. heinäkuuta.
Palvelus

Alus luovutettiin elokuussa 1945 Kiinalle ja se poistettiin alusluettelosta 3. toukokuuta 1947.
Anthony Kennedy

| Anthony Kennedy |
| --- | --- |

Yhdysvaltain korkeimman oikeuden tuomari
 18.2.1988–31.7.2018  
Presidentti:  Ronald Reagan (nimittäjä)
Edeltäjä:  Lewis F. Powell jr
Seuraaja:  Brett Kavanaugh
Yhdysvaltain liittovaltion yhdeksännen piirin vetoomustuomioistuimen tuomari
 30.5.1975–18.2.1988  
Presidentti:  Gerald Ford (nimittäjä)
Edeltäjä:  Charles Merton Merrill
Seuraaja:  Pamela Ann Rymer
Henkilötiedot
Syntynyt: 23. heinäkuuta 1936 (ikä 88) Sacramento, Kalifornia
Puoliso:  Mary Davis (vih. 1963)
Lapset:  3
Tiedot
Koulutus:  Stanfordin yliopisto (BA) Harvardin yliopisto (LLB)
 Nimikirjoitus
Anthony McLeod Kennedy (s. 23. heinäkuuta 1936 Sacramento, Kalifornia) on yhdysvaltalainen lakimies, joka toimi Yhdysvaltain korkeimman oikeuden tuomarina vuosina 1988–2018. Hänet nimitti presidentti Ronald Reagan helmikuussa 1988. Kennedyn ääni ratkaisi monta täpärää oikeuden päätöstä, ja hän äänesti sekä konservatiivisten että liberaalien jäsenten kannan puolesta.
Ennen lakiopintojaan Harvardin yliopistossa Kennedy opiskeli Stanfordin yliopistossa ja London School of Economicsissa. Hän työskenteli lakimiehenä Kaliforniassa, minkä jälkeen hän oli professorina kalifornialaisessa yliopistossa University of the Pacificissa vuosina 1965–1988.
Vuonna 1975 presidentti Gerald Ford nimitti Kennedyn Yhdysvaltain vetoomustuomioistuimen yhdeksännen tuomiopiirin tuomariksi. Vuoden 1987 loppupuolella presidentti Ronald Reagan nimitti hänet korkeimpaan oikeuteen kesäkuussa eläkkeelle jääneen Lewis F. Powellin tilalle. Senaatti vahvisti nimityksen yksimielisesti äänin 97-0, ja Kennedy vannoi valansa 18. helmikuuta 1988. 51-vuotiaasta Kennedystä tuli tuomioistuimen senhetkisen kokoonpanon nuorin jäsen.
Kennedy ei ollut Reaganin ensimmäinen valinta korkeimpaan oikeuteen: senaatti hylkäsi Reaganin ensimmäiseksi nimittämän Robert Borkin lokakuussa äänin 58–42, ja Douglas H. Ginsburg vetäytyi nimityksestä, koska muun muassa hänen opiskelun aikainen kannabiksen käyttönsä oli aiheuttanut kohua nimityksen ympärillä.
Korkeimman oikeuden tuomarin Antonin Scalian kuoltua helmikuussa 2016 Kennedystä tuli tuomioistuimen silloisessa kokoonpanossa pisimpään toiminut tuomari.
27. kesäkuuta 2018 Kennedy ilmoitti jäävänsä eläkkeelle heinäkuun viimeisenä päivänä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Anthony Kennedy Wikimedia Commonsissa
Antoine Darquier de Pellepoix

Léonard Defrance: Antoine Darquier de Pellepoix
Antoine Darquier de Pellepoix (23. marraskuuta 1718 Toulouse – 18. tammikuuta 1802 Toulouse) oli ranskalainen tähtitieteilijä. Häntä yleensä sanotaan Lyyran rengassumun löytäjänä vuonna 1779, mutta itse asiassa hän löysi sen itse uudelleen kun luki Charles Messierin raportin Bode-komeetasta. Hänen kuvaus sumusta oli "... yhtä iso kuin Jupiter ja muistuttaa planeettaa joka on häipymisillään", mikä johti terminologiaan "planetaarinen sumu".
Anthony Joshua
Aiheesta muualla

Joshuan profiili The Telegraphin sivuilla (englanniksi)
Anthony Joshuan ammattilaistilastot BoxRec-tietokannassa (englanniksi)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Charles Martin Andy Ruiz Jr. | IBF-liiton raskaansarjan maailmanmestari 9.4.2016–1.6.2019 7.12.2019–25.9.2021 | Seuraaja: Andy Ruiz Jr. Oleksandr Usyk |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Tyson Fury Andy Ruiz Jr. | IBO-liiton raskaansarjan maailmanmestari 29.4.2017–1.6.2019 7.12.2019–25.9.2021 | Seuraaja: Andy Ruiz Jr. Oleksandr Usyk |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Tyson Fury Andy Ruiz Jr. | WBA-liiton raskaansarjan maailmanmestari 29.4.2017–1.6.2019 7.12.2019–25.9.2021 | Seuraaja: Andy Ruiz Jr. Oleksandr Usyk |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Joseph Parker Andy Ruiz Jr. | WBO-liiton raskaansarjan maailmanmestari 31.3.2018–1.6.2019 7.12.2019–25.9.2021 | Seuraaja: Andy Ruiz Jr. Oleksandr Usyk |
Antti Inkinen (hallitusneuvos)

Antti Inkinen (26. lokakuuta 1880 Pietari – 8. kesäkuuta 1966 Helsinki) oli suomalainen opetusministeriön hallitussihteeri ja hallitusneuvos.
Antti Inkisen vanhemmat olivat Pietarissa jalkineliikkeen omistanut Paavo Inkinen (k. 1903) ja Anna Liisa Miettinen. Inkinen aloitti koulunsa 1886 Pietarissa suomalaisessa Pyhän Marian kirkkokoulussa. Hän suoritti opettajatutkinnon Kolppanan seminaarissa vuonna 1900 ja hän pääsi ylioppilaaksi yksityistodistuksella Viipurin jatko-opistosta 1902. Inkinen suoritti Helsingin yliopistossa pikkuteologian tutkinnon 1903, alemman hallintotutkinnon 1906 ja ylemmän hallintotutkinnon 1907. Vuonna 1937 Inkinen suoritti Pariisissa Institut de théologie ortodoxe-korkeakoulussa kanonisen oikeuden tohtorin tutkintoon kuuluvia opintoja.
Inkinen senaatin valtionvaraintoimituskunnassa apulaiskielenkääntäjänä, oli vuodesta 1907 Koiviston ja Johanneksen piirin nimismiehenä ja toimi vuodesta 1910 senaatin toisena kielenkääntäjänä, sitten lääninsihteerinä Turun lääninhallituksessa ja 1914 maanviljelystoimikunnan protokollasihteerinä. Hän oli tämän jälkeen senaatin kirkollisasiaintoimituskunnan protokollasihteerinä 1914–1922 ja hoiti Suomen ortodoksisen väestönosan asioita. Joulukuussa 1920 Inkinen matkusti Tallinnaan arkkipiispa Alexanderin vihkimis- ja virkaanastujaistilaisuuteen sekä saadakseen yhteyden Moskovan patriarkaattiin Suomen ortodoksisen kirkon autonomian saavuttamiseksi. Matkan tuloksena Moskovan patriarkka Tihon myönsi vuonna 1921 Suomen ortodoksiselle hiippakunnalle autonomian ja oikeuden uuden ajanlaskun käyttöön. Inkinen oli sitten opetusministeriön vanhempana hallitussihteerinä 1922–1947 toimien ortodoksisen kirkon asioiden esittelijänä valtioneuvostossa ja hänestä tuli hallitusneuvos 1947 samana vuonna kun hän jäi eläkkeelle.
Syys-lokakuussa 1945 Leningradin metropoliitta Grigori vieraili Suomessa, vierailun tarkoituksena Suomen ortodoksisen kirkkokunnan palauttaminen takaisin Moskovan patriarkaattiin.Vierailun tuloksena Valamon ja Konevitsan miesluostarit palasivat Moskovan patriarkaatin yhteyteen. Valamon luostari palasi Suomen ortodoksiseen kirkkoon vuonna 1957. Inkinen oli mukana kun Suomesta valmisteltiin syksyllä 1946 valtuuskuntaa Moskovaan sopimaan Suomen ja Moskovan kirkkojen yhdistämisestä, tämä hanke kuitenkin viivästyi ja jäi lopulta toteuttamatta.
Eläkkeellä ollessaan Inkinen avusti arkkipiispa Hermania kääntämällä ortodoksisten kirkkojen välistä kirjeenvaihtoa ranskasta suomeksi ja päinvastoin. Hän toimi myös kirkollisena taustavaikuttajana ja tuki Suomen ortodoksien asemaa osana Konstantinopolin ekumeenista patriarkaattia. Vuonna 1948 Inkinen piti Suomen Kirkkohistoriallisessa Seurassa esitelmän Suomen kreikkalaiskatolisen kirkon oikeudellisen aseman kehittymisestä. Hän suomensi ortodoksisen kirkon kanonit ja ne julkaistiin kirjana vuonna 1980.
Antti Inkinen oli naimisissa vuodesta 1908 Ida Maria Pesolan kanssa.
Julkaisuja

Roomalaiskatolinen kirkko Suomessa ja sen oikeudellinen asema. Suomen kirkkohistoriallinen seura, Helsinki 1929
Hajapiirteitä Suomen kreikkalaiskatolisen kirkon oikeudellisen aseman kehityksestä. Helsinki 1930
Kleruskäsitteestä kanonisen oikeuden mukaan. P. Sergein ja Hermanin veljeskunta, Sortavala 1930
Konevitsan luostarin vaiheista. Aamun Koitto 1930
Vanhan Suomen kirkollisista oloista venäläisvallan alkuaikoina. Suomen kirkkohistoriallisen seuran vuosikirja 1932
L'église catholique en Finlande et sa situation juridique. 1936
Säännökset elokuvista: kokoelma elokuva-alaa koskevia asetuksia ja muita määräyksiä. Suomen biografiliitto 1936
Suomalainen koululaitos Pietarissa. Koulu ja menneisyys 4/1938
Autokefalia ortodoksisessa kirkossa. Teologinen aikakauskirja 58/1953
Suomalaisen nuorison opinkäyntiä Pietarissa venäläisen valtakauden aikana. Koulu ja menneisyys 11/1959
Arkkipiispa Serafim: Aleksander Lukianov. Historiallinen aikakauskirja 58/1960
Suomalainen virkamies Pietarissa: piirteitä Karl Adolf Rafael Hakkaraisen toiminnasta 1904-1945. Historiallinen aikakauskirja 60/1962
Pietarilaispojan tie Kolppanan seminaariin. Opettajain lehti 58/1963
Die Ingermanländer - Schicksal eines Volkssplitters unter Sowjetrussischer Herrschaft. Osteuropa 15/1965
K. F. Ordin ja Suomen kielikysymys. Historiallinen aikakauskirja 64/1966
Suomennoksia

Henry Bordeaux : Ilmestys ; ranskankielestä suom. Antti Inkinen. Kariston romaanisarja n:o 7. Karisto 1922 (alkuteos La visionnaire)
Juri Tynjanov : Nuori Puskin; suom. Antti Inkinen ; runot suom. Lauri Kemiläinen. Tammi 1945
Ortodoksisen kirkon kanonit selityksineen. Ortodoksisen kirjallisuuden julkaisuneuvosto, Helsinki 1980
Gabriel Landeskog

| Gabriel Landeskog |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 23. marraskuuta 1992 (ikä 31) Tukholma, Ruotsi
Kansalaisuus:   Ruotsi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Landy, Whitey
Pelipaikka:  vasen laitahyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  184 cm
Paino:  98 kg
Seura
Seura:  Colorado Avalanche
Sarja:  NHL
Pelinumero:  92
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2009–
Aik. seurat:  Djurgårdens IF (SEL/Allsv.)
NHL-varaus:  2. varaus, 2011 Colorado Avalanche
KHL-varaus:  16. varaus, 2011 Salavat Julajev Ufa
| Stanley Cup  |
| --- | --- | --- |
|  | Colorado Avalanche | 2022  |
Gabriel Ingemar John Landeskog (s. 23. marraskuuta 1992 Tukholma, Ruotsi) on ruotsalainen jääkiekkoilija, olympiamitalisti, maailmanmestari ja Stanley Cup-voittaja, joka pelaa NHL-joukkue Colorado Avalanchessa. Colorado varasi hänet toisena pelaajana koko NHL:n vuoden 2011 varaustilaisuudessa. Hän toimii myös joukkueensa kapteenina ja oli vuonna 2012 kautta aikain nuorimpana valittu NHL-kapteeni.
Ura > Seuraura > Junioriura ja Elitserien-debyytti

Landeskog aloitti jääkiekon omien sanojensa mukaan 10- tai 11-vuotiaana Hammarby IF:ssä. Hän siirtyi kaudeksi 2007–2008 Djurgårdens IF:ään, jossa voitti J18 Allsvenskanin mestaruuden keväällä 2008. Kaudella 2008–2009 Landeskog toimi TV-Puckenissa Stockholm 1:n kapteenina ja voitti yhdeksällä maalillaan turnauksen maalipörssin. Samalla kaudella Landeskog teki Elitserien-debyyttinsä Djurgårdenissa Brynäs IF:ää vastaan 21. helmikuuta 2009, jolloin hän oli 16 vuotta ja 90 päivää vanha. Hän on Elitserienin kaikkien aikojen toiseksi nuorin pelaaja Fredrik Möllerin jälkeen. Landeskog pelasi kauden aikana kolme Elitserien-ottelua. Hän teki toisessa ottelussaan syöttöpisteen Skellefteå AIK:ta vastaan.
Kesällä 2009 OHL-joukkue Plymouth Whalers varasi Landeskogin kolmantena pelaajana CHL:n varaustilaisuudessa. Elokuussa Plymouth kuitenkin myi hänet Kitchener Rangersiin, jossa Landeskog pelasi kauden 2009–2010. Landeskog teki OHL-kaudella 61 runkosarjaottelussa tehopisteet 24+22=46 sekä 20 pudotuspeliottelussa pisteet 8+15=23. Hän oli pudotuspeleissä Kitchenerin sisäisen pistepörssin kolmas. Hänet valittiin kauden päätteeksi joukkueen parhaaksi tulokkaaksi. Landeskog sijoittui kolmanneksi OHL:n tulokkaiden piste- ja maalipörssissä, ja hänet valittiin OHL:n tulokkaiden tähdistökentälliseen.
Toisen OHL-kautensa 2010–2011 alkaessa Landeskog nimettiin Kitchenerin kapteeniksi. Hänestä tuli joukkueen kaikkien aikojen ensimmäinen eurooppalainen kapteeni. Landeskog teki OHL:n runkosarjassa 53 ottelussa tehopisteet 36+30=66 ja oli Kitchenerin paras maalintekijä sekä kolmanneksi paras pistemies. Hän loukkasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa nilkkansa eikä pelannut kaikkia Kitchenerin otteluita runkosarjassa. Landeskog oli Kitchenerin paras maalintekijä kevään 2011 pudotuspeleissä, jolloin hän oli tehopisteillä 6+4=10 myös joukkueen toiseksi paras pistemies.
Ura > Seuraura > NHL-ura

Kesällä 2011 Colorado Avalanche varasi Landeskogin NHL:ään koko varaustilaisuuden toisena pelaajana Ryan Nugent-Hopkinsin jälkeen. Ennen varaustilaisuutta NHL:n kykyjenetsijäpalvelu listasi hänet tammikuussa 2011 parhaaksi lupaukseksi Pohjois-Amerikassa pelaavista kenttäpelaajista. Huhtikuun listauksessa Nugent-Hopkins nousi Landeskogin ohi ensimmäiseksi. KHL-joukkue Salavat Julajev Ufa varasi Landeskogin vuonna 2011 16. pelaajana KHL:n varaustilaisuudessa. Heinäkuussa 2011 hän teki kolmivuotisen tulokassopimuksen Coloradon kanssa.
Landeskogin tulokaskausi NHL:ssä oli kausi 2011–2012. Hän teki NHL-uransa avausmaalin kauden kolmannessa ottelussa 12. lokakuuta 2011 Columbus Blue Jacketsia vastaan. Landeskogista tuli samalla 18 vuoden ja 324 päivän ikäisenä NHL:n kaikkien aikojen nuorin ruotsalainen maalintekijä. Sittemmin hänen ennätyksensä on rikkonut kaksi vuotta myöhemmin kuitenkin Elias Lindholm. Landeskog teki kauden aikana 82 runkosarjaottelussa tehopisteet 22+30=52, joilla hän oli joukkueen paras maalintekijä sekä kolmanneksi paras pistemies Ryan O'Reillyn ja Paul Stastnyn jälkeen. Landeskog jakoi tulokkaiden pistepörssin voiton Edmonton Oilersin Nugent-Hopkinsin kanssa, mutta Landeskog teki enemmän maaleja. Landeskog palkittiin kauden päätteeksi NHL:n vuoden tulokkaana Calder Memorial Trophylla. Hänet valittiin myös NHL:n helmikuun 2012 tulokkaaksi.
4. syyskuuta 2012 Avalanche nimesi Landeskogin kapteenikseen kaikkien aikojen nuorimpana NHL:n historiassa. Hän oli vain 19 vuotta ja 286 päivää vanha. Ennätyksen edellinen haltija Sidney Crosby oli nimeämishetkellään vuonna 2006 vain 11 päivää Landeskogia vanhempi. Tosin Brian Bellows on kantanut kapteenin C-kirjainta Landeskogiakin nuorempana, mutta vain väliaikaisesti tuuraten joukkueensa loukkaantunutta kapteenia Craig Hartsburgia. Landeskog pääsi aloittamaan virassaan NHL:n puolella kuitenkin vasta tammikuussa 2013 NHL:n työsulun vuoksi.
Landeskog palasi lokakuussa 2012 työsulun kestäneellä sopimuksella Djurgårdeniin, joka oli edelliskeväänä pudonnut Ruotsin toiseksi korkeimmalle sarjatasolle HockeyAllsvenskaniin. Hän pelasi kuitenkin viimeisen ottelunsa joukkueessa 3. joulukuuta 2012 Almtuna IS:ää vastaan ja palasi verotussyistä Pohjois-Amerikkaan. Elokuussa 2013 Landeskog teki peräti seitsemänvuotisen ja 39 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen Avalanchen kanssa.
Kaudella 2013–2014 Landeskog oli tehoilla 26+39=65 Avalanchen toiseksi paras pistemies Matt Duchenen jälkeen. Hän voitti myös joukkueen sisäisen tehotilaston lukemalla +21.
Heinäkuussa 2021 Landeskog teki Avalanchen kanssa kahdeksan vuoden mittaisen ja yhteensä 56 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen.
Kauden 2021-2022 päätteeksi voitti Landeskog ensimmäisen Stanley Cupin, kun Colorado Avalanche päihitti finaalisarjassa Tampa Bay Lightningin otteluvoitoin 4-2.
Ura > Maajoukkueura

| Mitalit> Maa:   Ruotsi.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Ruotsi.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Ruotsi.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Maa:   Ruotsi> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Sotši 2014 | jääkiekko |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Tukholma 2013 | jääkiekko |  |
|  Kultaa | Saksa/Ranska 2017 | jääkiekko |  |
| Ivan Hlinkan muistoturnaus  | Ivan Hlinkan muistoturnaus  | Ivan Hlinkan muistoturnaus  |  |
|  Pronssia | Břeclav 2009 | jääkiekko |  |
Landeskog edusti Ruotsia Sotšin olympiakisoissa 2014, jolloin hän toimi joukkueen varakapteenina ja voitti hopeaa. Landeskog pelasi myös MM-kilpailuissa vuosina 2012 ja 2013, joista ensimmäisessä turnauksessa hän kuului joukkueen kapteenistoon 19-vuotiaana. Landeskog valittiin Italiaa vastaan pelatun ottelun jälkeen Ruotsin parhaaksi pelaajaksi. Jälkimmäisestä turnauksesta hän voitti maailmanmestaruuden. Yhteensä Landeskog on pelannut 28 A-maaottelua tehopistein 4+6=10.
Landeskog pelasi myös alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2011 ja toimi Ruotsin varakapteenina, mutta hänen turnauksensa päättyi jo avausotteluun Norjaa vastaan nilkkavamman takia. Landeskog teki ottelussa tehopisteet 1+1=2. Landeskog pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2009, jolloin hän toimi Ruotsin varakapteenina ja oli neljällä maalilla joukkueen toiseksi paras maalintekijä Magnus Pääjärven jälkeen. Hänet valittiin turnauksessa Ruotsin top-3-pelaajaksi. Landeskog pelasi myös alle 18-vuotiaiden Ivan Hlinkan muistoturnauksessa vuonna 2009, jolloin hän toimi Ruotsin kapteenina ja voitti pronssia. Landeskog oli tehoilla 4+3=7 joukkueen paras maalintekijä ja jakoi sisäisen pistepörssin voiton Adam Larssonin kanssa.
Pelityyli

Landeskogin vahvuuksiin kuuluu itsevarmuus, laukaus, kädet, pelikäsitys ja kiekonkäsittelytaidot. Hänellä on kuitenkin ajoittain parannettavaa hermokontrollissa. Landeskogia on verrattu mm. Mike Richardsiin, Brenden Morrowiin sekä Peter Forsbergiin, jota hän pitää myös esikuvanaan.
Muuta

Landeskogin isä Tony sekä hänen serkkunsa Kent Grufman ovat pelanneet jääkiekkoa Elitserienissä. Gabriel Landeskog harrasti lapsena myös jalkapalloa. Hänellä on myös kaksossisko Beatrice.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gabriel Landeskog Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Jeff Skinner | Calder Memorial Trophyn voittaja 2012 | Seuraaja: Jonathan Huberdeau |
Landeskog OHL-joukkue Kitchener Rangersin paidassa huhtikuussa 2010.
Landeskog nimitettiin Colorado Avalanchen kapteeniksi vasta 19-vuotiaana.
Anthony LaPaglia

Anthony LaPaglia vuonna 2009.
Anthony LaPaglia (s. 31. tammikuuta 1959 Adelaide, Australia) on australialainen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten Golden Globella palkitusta roolista Jack Malonena televisiosarjassa Ilman johtolankaa, jota tehtiin vuosina 2002–2009. Toinen hänen tunnettu roolinsa on Jimmy Wylerin rooli televisiosarjan Harkittu murha sarjan toisella ja viimeisellä kaudella. Hän on näytellyt myös lukuisissa elokuvissa kuten Päämies, Apua, vaimoni on teurastaja sekä Syksy New Yorkissa ja vieraillut muun muassa televisiosarjassa Frasier, jossa hän näytteli Daphne Moonin veljeä Simonia. Simonin rooli toi hänelle Emmyn parhaan komediasarjassa vierailevan miesnäyttelijän palkinnon.
LaPaglia syntyi Adelaidessa, Australiassa italialais-alankomaalaiseen perheeseen. Hän asuu nykyään Yhdysvalloissa ja on naimisissa australialaisen näyttelijän Gia Caridesin kanssa. Pariskunnalla on yksi lapsi, vuonna 2003 syntynyt tytär. LaPaglia on jalkapallon ystävä ja on pelannut maalivahtina jo toimintansa lopettaneessa National Soccer Leaguessa Australiassa.
Aiheesta muualla

Anthony LaPaglia Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Anthony LaPaglia Elonetissä.
Gaius Claudius Glaber

Gaius Claudius Glaber (112 eaa. – 73 eaa. tai myöhemmin) oli roomalainen legaatti ja preetori, joka otti osaa kolmannen orjasodan alkuvaiheeseen 70-luvulla eaa. Hänen myöhemmästä elämästään ei ole tietoa.
Elämä

Gaius Claudius Glaber syntyi 112 eaa. Roomassa. Hänellä todennäköisesti oli yhteyksiä Claudian sukuun, joka oli eräs valtakunnan tunnetuimista ja vaikutusvaltaisimmista suvuista. Hän palveli armeijassa ja nousi lopulta legaatiksi.[lähde? ]
Elämä > Taistelu Vesuviuksella 73 eaa.

Claudius kokosi kolmannen orjasodan alettua kolmetuhatta kouluttamatonta miestä, jotka hän johti taisteluun Spartacuksen joukkoja vastaan. Sotaretki näytti alkavan onnistuneesti, sillä Claudius piiritti Spartacuksen joukot Vesuviuksella sijaitsevalle kukkulalle. Spartacuksen joukot kuitenkin rakensivat köynnöksistä köysiä, joilla saattoivat laskeutua kukkulalta alas öisin roomalaisten selustaan. Yllätysmomentin turvin he ajoivat roomalaisjoukot paniikkiin ja pakottivat nämä vetäytymään, minkä jälkeen he ryöstivät näiden jälkeensä jättämät varusteet. Claudius luovutti komentajuuden Publius Variniukselle, joka myöskään ei menestynyt taistelussa Spartacusta vastaan.
Claudiuksen vaiheista taistelussa häviämisen jälkeen ei ole tietoa. Roomalaiset lähteet eivät mainitse enää häntä.[lähde? ] Saman nimisen Rooman senaattorin on aiemmin uskottu olevan sama henkilö, mutta tätä ei pidetä enää uskottavana.