stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kayesin alue
Maantiede, ilmasto ja luonto

Alue käsittää 9,7 prosenttia Malin pinta-alasta. Se rajoittuu idässä Malin Koulikoron alueeseen, pohjoisessa Mauritaniaan, lännessä Senegaliin ja etelässä Guineaan.
Luonnonalueita ovat Guidimaghan tasanko pohjoisessa ja Mandinguen ylänkö etelässä, Beredji-kourou, Kaarta ja Tambaoura sekä Senegalin ja sen sivujokien alangot. Maanpinnan korkeus vaihtelee 27 ja 806 metrin välillä.. Tärkeimmät vesistöt ovat Senegal ja sen alkujoet Bafing ja Bakoye sekä sivujoet Falémé, Kolimbiné ja Karakoro. Ainoa luonnonjärvi on Magui. Manantalin pato Bafingjoella muodostaa suuren tekojärven. Hyötykaivannaisia ovat kulta, rautamalmi, bauksiitti, uraani, timantit, kalkkikivi ja marmori.
Alueen pohjoisosa kuuluu Sahelin, keski- ja eteläosa Sudanin ja eteläisin osa Guinean ilmastovyöhykkeisiin. Vuotuinen sademäärä on pohjoisessa alle 600 ja etelässä yli 1200 millimetriä. Vuodenaikoja on kaksi tai kolme. Kuuma sadekausi kestää touko-kesäkuusta syys-lokakuuhun, viileä kuiva kausi joulukuusta tammikuuhun ja kuuma kuiva kausi helmikuusta touko-kesäkuuhun. Keväällä puhaltaa kuiva ja kuuma harmattan-tuuli koillisesta. Sateet tuo lounaasta puhaltava monsuuni. Kuukausien keskilämpötilat vaihtelevat paikasta riippuen 22 ja 42 asteen välillä.
Kasvillisuus on pohjoisessa aroa ja etelässä metsäistä savannia tai avointa metsää sekä vesistöjen varrella galleriametsiä. Alueella on 18 suojeltua metsäaluetta, joiden yhteispinta-ala on 253 239 hehtaaria. Luonnonsuojelualueita ovat Boucle du Baoulén kansallispuisto ja Bafing Makanan luonnonpuisto. Eläinlajeihin kuuluvat antiloopit, puhvelit, krokotiilit, simpanssit sekä harvinaiset leopardit ja leijonat.
Hallinnollinen jako ja asutus

Alueeseen kuuluu seitsemän piiriä, 52 arrondissementtia, 12 kaupunkikuntaa, 117 maalaiskuntaa ja 1564 kylää ja kaupunginosaa. Piirit ovat Bafoulabé, Diéma, Kayes,  Kéniéba, Kita, Nioro ja Yélimané. Kaupunkeja ovat Fatao, Fégui, Gouméra, Kayes, Kita, Kourouninkoto, Kouniakary, Nioro, Somankidy, Toya, Trougoumbé ja Youri.
Alueella asuu 13,7 prosenttia Malin väestöstä. Asukastiheys on 17,4 henkeä neliökilometrillä ja kaupunkiväestön osuus 13,9 prosenttia. Kayesista suuntautuu voimakas muuttoliike ulkomaille, varsinkin Ranskaan.
Asukkaat ovat pohjoisessa etupäässä soninkeja, keskiosassa khasonkoja ja etelässä mandinkoja. Lisäksi on fulbeja, bambaroita ja maureja.. Puhutuimmat kielet ovat soninke (28,9 %), maninka (24,0 %), bambara (22,8 %), fulani (12,6 %), khasonka (7,3 %) ja mauri (2,0 %). Vallitseva uskonto on islam, mutta alueella on myös kristittyjä.
Liikenne, talous ja palvelut

Kayesin alueella on Malin tihein maantieverkko. Tärkeimmät väylät johtavat Bamakosta Kayesin ja Kéniéban kautta Senegaliin. Alueen läpi kulkee Dakarin–Nigerin rautatie. Kayesissa on kansainvälinen Dag-Dagin lentokenttä.
Noin 80 prosenttia väestöstä harjoittaa maanviljelyä, karjanhoitoa, kalastusta ja keräilyä. Tärkeimmät viljelykasvit ovat durra, hirssi, maissi, maapähkinä, lehmänpapu, riisi ja fonio sekä Kitan ja Bafoulabén piireissä puuvilla. Ekstensiivinen karjanhoito perustuu osin transhumanssiin. Tuotantoeläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit, hevoset, vähäisessä määrin kamelit ja siat sekä siipikarja.
Tärkeimmät kauppatavarat ovat karja, vuodat ja nahka.
Alueella toimii useita teollisia kultakaivoksia. Kultaa kaivetaan myös perinteisin menetelmin. Kitassa toimii öljynpuristamoja ja Diamoussa sementtitehdas. Manantalissa ja Féloussa on vesivoimalaitokset, ja uutta voimalaa suunnitellaan myös Gouinaan.
Koulutusjärjestelmä käsittää ala- ja yläkouluja, koulutus- ja kehittämiskeskuksia (CED), lukutaitokeskuksia, yhdeksän lyseota, seitsemän ammattikoulua sekä opettajainkoulutuslaitoksen. Koulua käy 70,9 prosenttia alakouluikäisistä (tytöistä 64,1 %), mikä vastaa maan keskitasoa. Lukutaitoisten osuus yli 15-vuotiaista on 20,8 prosenttia, mikä on alle keskiarvon (27,7 %), mutta enemmän kuin Moptin ja Timbuktun alueilla.
Terveyspalveluihin kuuluvat aluesairaala, piirien poliklinikat ja lähes 150 kunnallista terveyskeskusta. Yleisimmät terveysongelmat ovat malaria, skistosomiaasi ja aliravitsemus. Vesihuolto kattaa 67 prosenttia tarpeesta, ja 9,4 prosenttia talouksista joutuu käyttämään juomavetenään pintavettä (koko maassa 3,5 %). Énergie du Malin sähköverkko on Kayesissa, Kitassa, Niorossa, Manantalissa, Bafoulabéssa ja Mahinassa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kayesin alueen sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (ranskaksi)
Malin alueet
Bamako (pääkaupunkipiiri)
Gao
Kayes
Kidal
Koulikoro
Mopti
Ségou
Sikasso
Timbuktu
Keski-Vuosaari

| Keski-Vuosaari> Mellersta Nordsjö |
| --- | --- |
 Kaupungin kartta, jossa Keski-Vuosaari korostettuna.  Helsingin kaupunginosat
Kaupunki:  Helsinki
Suurpiiri:  Itäinen suurpiiri
Kaupunginosa nro:  541
Pinta-ala:  2,56 km² 
Väkiluku:  13 946 (31.12.2018)
Väestötiheys:  5450 as./km²
Osa-alueet:  on itse osa-alue Vuosaaren kaupunginosaa
Postinumero(t):  00960, 00980
Lähialueet:  Kallahti, Rastila, Vartioharju, Mellunmäki, Mustavuori, Nordsjön kartano, Aurinkolahti
Keski-Vuosaari (ruots. Mellersta Nordsjö, tunnetaan myös nimellä Vanha Vuosaari) on Helsingin Vuosaaren osa-alue. Keski-Vuosaaressa on ollut runsaasti asutusta jo 1960-luvulta lähtien, kun taas esimerkiksi eteläisempien Meri-Rastilan, Kallahden ja Aurinkolahden asuinalueet on rakennettu pääosin 1990- ja 2000-luvuilla. Asukkaita Keski-Vuosaaressa on 13 946 (31.12.2018). Työpaikkoja on omasta takaa varsin vähän eli 1 724 (31.12.2017).
Vuosaari syntyi 1960-luvun puolivälissä, kun Asuntosäästäjät ry rakennutti silloin vielä Helsingin maalaiskuntaan kuuluneeseen Vuosaareen omistamalle alueelleen malliasuntoalueen. Alueen suunnittelivat nimekkäät arkkitehdit Viljo Revell ja Heikki Castren. Alue on pärjännyt suosiossa hyvin uudemmille Vuosaaren osille.kenen mukaan?
Porslahti on Vuosaaressa Porslahdentien ympärillä oleva alue. Siellä toimii venesatama, venekerho ja päiväkoti. Vuosaaren uusi keskusta kauppakeskuksineen ja metroasemineen sijaitsee Keski-Vuosaaren eteläreunassa.
Luonnehdinta alueesta

Yleiskaavassa 2002 Vuosaaren 1960-luvulla rakennettu kerrostaloalue on merkitty kulttuurihistoriallisesti arvokkaaksi alueeksi yhtenäisenä säilyneen ja aikakautta hyvin edustavan ympäristön vuoksi. Kaupunkisuunnitteluvirasto laatii alueelle rakennetun ympäristön suojelu- ja kehittämisperiaatteet. Pohjoisessa on vanha ostoskeskus (ns. pohjoinen ostari), siitä etelään alueen keskellä urheilukenttä, ja etelässä Vuosaarentie rajaa vanhan Vuosaaren uudesta keskustasta, Kallahdesta ja Aurinkolahdesta. Koko lähiön lävistää pohjois-eteläsuunnassa kapea puistoalue, jonka läpi kulkee noin 1,7 kilometriä pitkä kevyen liikenteen väylä, Vuosaaren puistopolku.
Suurin osa taloista on matalia, pitkiä lamellitaloja. Korkeita rakennuksia on suhteellisen vähän: kahdeksankerroksiset talot, kuten Viljo Revellin suunnittelema Asunto Oy Säästömasto Punakiventiellä, sijoittuvat lähiön eteläosaan. Mainitsemisen arvoisia erikoisuuksia ovat originellit terassitalot puretun eteläisen ostoskeskuksen vieressä ja pohjoisen ostoskeskuksen maamerkkeinä toimivat Kivisaarentien yhdeksänkerroksiset tornit, jotka muistuttavat etäisesti Revellin Tapiolaan suunnittelemia Länsikorkean tornitaloja. Mäen päällä oleva Merikorttitien alue on erilainen; kuusikerroksiset pistetalot ovat melkein samanlaisia kuin Viherlaaksonranta 10:n talot.
Pohjoispuolella on pieni ostoskeskus, vieressä on Kangaslampi, jossa on pieni saari. Lammen ympärillä oleva Ilveskorvenpuisto on kaunis puistoalue. Urheilukentän kaakkoispuolella Lokkisaarentien ja Punakiventien välissä on Punakivenpuisto, jossa on lampi.
Uudempaa 2000-luvun täydennysrakentamista on Porslahdentien itäpuolella, jotka ovat pääosin pientaloja.
Niinisaarentieltä pääsee Vuosaaren huipulle, joka on noin 60 metriä korkea täyttömäki. Näkymät vasemmalta oikealle: Mölandetin oikealla puolella pikkusaaren takana Skogsholmen, sitten avoin näkymä Sipoonselälle, Krokholmen suunnilleen yhtä kaukana kuin Skogsholmen, sataman edustalla Pikku Niinisaari, siitä oikealle Musta-Hevonen. Laivaväylä kulkee Pikku Niinisaaren ja Krokholmenin välistä. Lännessä erottaa juuri ja juuri Malminkartanonhuipun (etäisyys 18 km) ja Meilahden sairaalan (15 km), Porvoon suunnalla Sköldvikin (Kilpilahden) (23 km).
Toinen pohjoissuunnassa oleva luontokohde on Mustavuoren lehto. Ulkoilutie lähtee Niinisaarentieltä samasta paikasta kuin täyttömäelle johtava tie.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kaupunkisuunnitteluviraston Keski-Vuosaari-sivu (Arkistoitu 26.8.2007)
Kangaslampi heinäkuussa 2011.
Terassitalo Ulappasaarentiellä.
Vuosaaren urheilukenttä sijaitsee Keski-Vuosaaressa.
Kangaslampea talvella.
Jukka Salonen

Jukka Salonen (s. 1963 Turku)on suomalainen keksijä. Salosella on 150 kansainvälistä patenttia ja patenttihakemusta, jotka liittyvät mobiiliviestintään, langattomaan maksamiseen, logistiikkaan ja matkailupalveluihin. Salosen perustaman Bookit Oy:n 2000-luvun alussa kehittämä digitaalinen vahva tunnistus matkapuhelimella perustuu Salosen keksintöihin.
Ura

Jukka Salonen opiskeli 1980-luvulla Teknillisessä korkeakoulussa ja perusti yhdessä kumppaneidensa kanssa Applen tietokoneita myyneen Macbite-yrityksen, joka myöhemmin myytiin amerikkalaiselle Micro Warehouselle. Salonen siirtyi kaupan myötä Yhdysvaltoihin kehittämään Apple Online -verkkokauppaa. Vuonna 1996 hän palasi Suomeen markkinointijohtajaksi Telecom Finlandiin, josta tuli pörssiyhtiö Sonera. Salonen perusti BookiIT:n vuonna 2000, kun hän palasi TKK:lle ja alkoi kehittää dynaamiseen dialogimatriisiin (DDM) perustuvaa teknologiaa. Pääomarahoitusta yhtiö sai Tekesiltä ja Innofinancelta.
Salosen läpimurto matkaviestinnässä oli vahvan tunnistuksen mahdollistaminen älytekstiviestillä. Siitä Salonen on kehittänyt pilvipohjaisen välittäjäteknologian, jonka päälle voidaan rakentaa erilaisia palvelusovelluksia. Salosen kehittämä teknologia on yhteensopiva televiestinnän infrastruktuurin ja mobiililaitteiden kanssa maailmanlaajuisesti. Teknologian avulla on mahdollista tuoda uusia palveluita joko samanaikaisesti kaikille käyttäjille tai vain tietyn verkon tai puhelinmallin käyttäjille.
Lentoyhtiö Finnair oli ensimmäisiä asiakkaita, joka otti Salosen tekstiviestikeksinnön käyttöön asiakaspalvelussa. SMS-viestien avulla asiakkaat pystyivät kirjautumaan vaivattomasti lennoille. Sittemmin pankit, luottokorttiyhtiöt ja operaattorit ovat laajasti käyttäneet Salosen keksintöjä vahvaa tunnistautumista vaativissa palveluissa.
José Luis Brown

Brown, 1986
José Luis Brown (11. marraskuuta 1956 Ranchos, Argentiina – 12. elokuuta 2019) oli argentiinalainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja. Puolustajana pelannut Brown voitti maailmanmestaruuden vuoden 1986 maailmanmestaruuskilpailuissa.
Brown, lempinimeltään ”Tata”, on Estudiantesin kasvatti. Edustusjoukkueessa hän debytoi vuonna 1975. Vuosina 1982 ja 1983 Brown johdatti kapteenina joukkueen kahteen Argentiinan-mestaruuteen. Kahdeksan Estudiantes-kauden jälkeen Brown siirtyi Deportivo Españoliin ja Boca Juniorsiin, josta hän siirtyi pelaamaan ulkomaille. Vuosina 1986–1988 Brown pelasi Kolumbiassa, Ranskassa ja Espanjassa ilman suurempaa menestystä. Hän palasi vuonna 1989 Argentiinaan Racing Clubin joukkueeseen ja lopetti uransa samana vuonna.
Argentiinan maajoukkueessa Brown pelasi 36 maaottelua vuosina 1983–1990. Hän teki vain yhden maaottelumaalin, mutta se oli sitäkin makeampi, sillä se oli vuoden 1986 jalkapallon maailmanmestaruuskilpailuiden loppuottelun avausmaali. Myöhemmin samassa ottelussa Brown loukkasi kätensä ja se täytyi sitoa vartaloon kiinni, joten Brown pelasi ottelun lopun ”yksikätisenä”. Argentiina voitti Saksan lopulta 3–2 ja sai maailmanmestaruuden.
Pelaajauran jälkeen Brown toimi apuvalmentajana eri valmentajien alaisuudessa (muun muassa Oscar Ruggeri ja Carlos Bilardo). Vuonna 2002 Brown kävi valmentamassa kolumbialaista Club Bloomingia, mutta joutui lähtemään jo 16 pelin jälkeen. Club Bloomingin jälkeen hän valmensi Estudiantesin nuorisojoukkuetta hyvällä menestyksellä. Brownin päävalmentajaura käynnistyi toden teolla vuonna 2004, kun hän siirtyi Argentiinan toiseksi ylimmällä sarjatasolla pelanneeseen Atlético de Rafaelaan. Brown riitautui seuran johdon kanssa ja siirtyi Club Almagroon. Lyhyen Club Sportivo Ben Hur -pestin jälkeen Brown siirtyi valmentamaan toukokuussa 2007 nykyistä joukkuettaan Ferro Carril Oestea Argentiinan toiseksi ylimmällä sarjatasolla. 5. joulukuuta 2007 ilmoitettiin, että Brownista tulee Argentiinan alle 17-vuotiaiden maajoukkueen valmentaja.
Joukkueet > Pelaajana

1975–1983 Estudiantes (Argentiina)
1984–1985 Boca Juniors (Argentiina)
1985 Deportivo Español (Argentiina)
1986 Atlético Nacional (Kolumbia)
1986–1987 Stade Brestois (Ranska)
1987–1988 Real Murcia (Espanja)
1989 Racing Club (Argentiina)
Joukkueet > Valmentajana

San Lorenzo (apuvalmentaja)
Boca Juniors (apuvalmentaja)
2000 Club Almagro (apuvalmentaja)
2001 Nueva Chicago (apuvalmentaja)
2002 Club Blooming
Estudiantesin nuorisojoukkue
2004–2005 Atlético de Rafaela
Club Almagro
2006 Club Sportivo Ben Hur
toukokuu 2007– Ferro Carril Oeste
joulukuu 2007– Argentiinan alle 17-vuotiaiden maajoukkue
Saavutukset > Pelaajana

1982 Argentiinan-mestaruus (Metropolitano)
1983 Argentiinan-mestaruus (Nacional)
1986 Maailmanmestaruus
Aiheesta muualla

Sporting Heroes
Argentiinan joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 1986
1 Almirón |
2 Batista |
3 Bochini |
4 Borghi |
5 Brown |
6 Passarella |
7 Burruchaga |
8 Clausen |
9 Cuciuffo |
10 Maradona |
11 Valdano |
12 Enrique |
13 Garré |
14 Giusti |
15 Islas |
16 Olarticoechea |
17 Pasculli |
18 Pumpido |
19 Ruggeri |
20 Tapia |
21 Trobbiani |
22 Zelada |
Valmentaja Bilardo
Kiertohakatykki

Carisbrooke Castlessa Isle of Wightissä esillä oleva kiertohakatykki.
Kiertohakatykki eli nikhaka oli pieni tykki, jonka kiertohakakiinnitys mahdollistaa sen vaaka- ja pystysuuntaisen liikuttelun, minkä ansiosta aseella oli hyvin laaja ampuma-ala. Näitä tykkejä käytettiin lähinnä purjelaivoissa ja linnakkeissa.
Kiertohakatykit olivat tykeistä pienimpiä. Niiden pituus oli usein alle metrin ja piipun halkaisija alle 3,5 senttimetriä. Niillä saattoi ampua monenlaisia ammuksia, mutta lähinnä niitä käytettiin kartessien ja pienikokoisten yksittäisten kuulien ampumiseen. Useat niistä olivat suustaladattavia. Ampuja tähtäsi käyttämällä tykin perään kiinnitettyä karkeasti pesäpallomailan muotoista lapaa. Jotkin kiertohakatykeistä kehitettiin jo 1500-luvulla perästä ladattaviksi.
Pääosin kiertohakatykkejä käytettiin lähinnä purjelaivoissa, joissa ne palvelivat lyhyen kantaman aseina vastustajan miehistöä vastaan. Lyhyen kantamansa, pienen kaliiperinsa ja heikohkon tehonsa vuoksi niitä ei käytetty laivojen vahingoittamiseen, mutta ihmisiä vastaan ne toimivat paremmin tai yhtä hyvin kuin musketit. Kiertohakatykki oli käyttökelpoinen myös vastustajan aluksen purjeiden rei'ittämiseksi. Purjeiden vahingoittaminen hidasti vastustajan laivaa, ja siitä tuli myös kömpelömpi.
Siviilikäytössä kiertohakatykit kuuluivat usein valaanpyyntialusten varustukseen. Ensimmäistä kertaa niitä käytettiin valaanpyyntiin 1731. Tuolloin piilukkoiset kiertohakatykit olivat epävarmoja kaikilla muilla paitsi tyynellä ja sateettomalla säällä. 1770-luvulla Royal Society of Arts of England tarjosi palkkion sille, joka kehittäisi parannellun version tehostaakseen valaanpyyntiä. Uusista versioista tehokkaaksi osoittautui George Wallis Juniorin 1815 kehittämä kahdella piilukolla varustettu versio, jossa saranalla varustettu kansi suojasi lukkoa kastumiselta. Seuraava menestyksekäs versio oli birminghamilaisen asesepän William Greenerin 1837 kehittämä Greener-tykki, joka levisi brittialusten lisäksi amerikkalaisiin valaanpyyntialuksiin.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Swivel Guns and Swivel Gun Harpoons (Arkistoitu – Internet Archive)
Lewis and Clark's swivel cannon (Arkistoitu – Internet Archive)
Swivel Guns or Paterero
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Swivel gun
Käännös suomeksi
Jim Dunbar

Jim Dunbar (9. lokakuuta 1929 Dearborn, Michigan – 23. huhtikuuta 2019) oli yhdysvaltalainen radiopersoona ja talk show -isäntä. Suurimman osan urastaan hän on toiminut sanfranciscolaisella KGO-radioasemalla.
Työskenneltyään ensin muun muassa Detroitissa, New Orleansissa ja Chicagossa, hän siirtyi KGO:lle vuonna 1963. Aluksi hän toimi ohjelmajohtajana ja talk show -isäntänä, kunnes vuonna 1974 hänestä tuli kanavan aamu-uutisten uutisankkuri.
Jim Dunbar nimettiin Radio Hall of Fameen vuonna 1999.
Jim Douglas

Jim Douglas
James H. Douglas (s. 21. kesäkuuta 1951 Springfield, Massachusetts[lähde? ]) on yhdysvaltalainen republikaanipuolueen poliitikko. Hän on tullut politiikassa tunnetuksi erityisesti poikkeuksellisen laajasta puoluerajat ylittävästä kannatuksestaan.
Douglas valittiin Vermontin edustajainhuoneeseen ensimmäisen kerran vuonna 1972. Nuoresta iästään huolimatta Douglas eteni osavaltionpolitiikassa nopeasti ja hänestä tuli jo 25-vuotiaana Vermontin edustajainhuoneen enemmistöjohtaja.
Vuonna 1980 Douglas valittiin Vermontin secretary of state -virkaan, jossa hän jatkoi yhtäjaksoisessti vuoteen 1993 saakka. Seuraavana vuonna Douglas valittiin kummankin pääpuolueen tukemana Vermontin osavaltionvarainministeriksi (state treasurer).
Douglas valittiin vuoden 2002 kuvernöörivaaleissa Vermontin kuvernööriksi ja hän aloitti virassa seuraavana vuonna. Vermont jatkoi kuvernöörinä vuoteen 2009 saakka.
Jessica Jones

| Jessica Jones |
| --- | --- |

Luoja(t):  Brian Michael Bendis ja Michael Gaydos
Kustantamo:  Marvel
Ensiesiintyminen:  Alias #1 (2001)
Henkilötiedot
Oikea nimi:  Jessica Campbell Jones Cage
Ryhmäsidokset:  Uudet Kostajat, Alias, Daily Bugle
Henkilöllisyydet:  Jewel, Voimanainen
Voimat:  Yli-inhimillinen fyysinen voima ja kestävyys, lentäminen
Suhteet
Sukulaiset:  Luke Cage (aviomies) Danielle Cage (tytär)
Jessica Campbell Jones Cage on Marvel-kustantamon sarjakuvissa esiintyvä fiktiivinen hahmo. Hahmon loivat käsikirjoittaja Brian Michael Bendis ja sarjakuvapiirtäjä Michael Gaydos. Jessica Jonesin ensiesiintyminen tapahtui Alias-lehden ensimmäisessä numerossa (marraskuu 2001), jossa hän on entinen supersankari ja perustamansa Alias-nimisen yksityisetsivätoimiston omistaja ja ainut työntekijä.
Hahmo esiintyy omassa televisiosarjassaan Jessica Jones, jonka ensimmäinen tuotantokausi julkaistiin Netflixissä marraskuussa 2015. Sarjan nimiroolia esittää Krysten Ritter.
Hahmon taustatarina

Jessica Campbell opiskeli Midtown High Schoolissa samaan aikaan Peter Parkerin kanssa. Hän oli jo näinä aikoina ihastunut sekä Parkeriin että julkkisihastuksena Johnny Stormiin. Eräänä päivänä Jessican ollessa perheineen kotimatkalla Disneylandista, jonne he olivat saaneet liput Tony Starkilta, he törmäsivät armeijan ajoneuvoon, jonka lastina oli radioaktiivisia kemikaaleja. Muu perhe kuoli ja Jessica itse vajosi useiksi kuukausiksi koomaan. Hän heräsi, kun Galactus saapui ensimmäistä kertaa Maahan hänen sairaalahuoneensa lähettyvillä. Jonesin perhe adoptoi Jessican, joka jatkoi opiskelua Midtownissa. Peter Parker yritti osoittaa Jessicalle myötätuntoa tämän kärsimän menetyksen johdosta, mutta Jessica uskoi Parkerin vain säälivän häntä. Jessica huomasi pian saaneensa kemikaalien vaikutuksesta yli-inhimilliset voimat ja kestävyyden sekä kyvyn lentää – joskaan viimeksi mainittua hän ei ehtinyt supersankariurallaan koskaan saada täysin hallintaansa. Oltuaan todistamassa Hämähäkkimiehen ja Hiekkamiehen välistä taistelua Jessica päätti itsekin käyttää voimiaan hyviin tarkoituksiin.
Supersankarina nimeltä Jewel, Jonesin elämä on jokseenkin rauhatonta, kunnes joutuu kohtaamisiin Zebediah Killgraven alias Purppuramiehen kanssa. Killgrave käyttää mielenhallintavoimiaan hallitakseen ja psykologisesti kiduttaakseen Jonesia sekä pakottaakseen tämän auttamaan rikoksissa. Killgraven lähetettyä hänet Kostajien kartanoon tappamaan Daredevilin, ainoan supersankarin, joka tuntee hänet. Ryhmä-X:n Jean Grey järjestää Jonesille psykoterapiaa ja asettaa tämän alitajuntaan henkisen käskyn, joka suojelee häntä tulevilta mielenhallintayrityksiltä. Tämä aikana Jonesille muodostuu lyhytaikainen romanttinen suhde YPKVV-agentti Clay Quartermainin kanssa. Killgraven kanssa koettujen traumojen vuoksi hän päätti luopua supersankariurastaan.
Karl Sigismund Kunth

| Karl Sigismund Kunth |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 18. kesäkuuta 1788 Leipzig
Kuollut: 22. maaliskuuta 1850 (61 vuotta) Berliini
Koulutus ja ura
Väitöstyön ohjaaja:  Carl Ludwig Willdenow
Tutkimusalue:  Kasvitiede
   
 Nimikirjoitus
Karl Sigismund Kunth (18. kesäkuuta 1788 Leipzig – 22. maaliskuuta 1850 Berliini) oli saksalainen kasvitieteilijä, joka oli Amerikan kasviston tutkimuksen uranuurtaja.
Elämä ja ura

Hänestä tuli aluksi kauppa-apulainen Berliinissä vuonna 1806, mutta hän tutustui Alexander von Humboldtiin, joka hankki hänelle varat yliopiston luennoille osallistumiseen ja vei hänet apulaisekseen Pariisiin vuonna 1813. Vuosina 1813–1819 Kunth käytti aikansa Humboldtin ja Aimé Bonplandin Amerikan-matkaltaan tuoman runsaan kasvitieteellisen aineiston määrittelyyn ja järjestämiseen. Palattuaan Berliiniin vuonna 1820 hänestä tuli Berliinin yliopiston kasvitieteen professori ja kasvitieteellisen puutarhan varajohtaja, ja vuonna 1829 hänet valittiin Berliinin tiedeakatemian jäseneksi. Samana vuonna hän purjehti Etelä-Amerikkaan ja vieraili kolmen vuoden matkan aikana Chilessä, Perussa, Brasiliassa, Venezuelassa, Keski-Amerikassa ja Länsi-Intiassa. Kunth kokosi yhden suurimmista yksittäisen henkilön omistamista herbaarioista, johon kuului 55 000 lajia. Hänen kuolemansa jälkeen Preussin hallitus osti hänen kokoelmansa, ja siitä tuli osa Berliinin kuninkaallista herbaariota.
Kunthin teoksistaan mainittakoon Nova genera et species plantarum quas in peregrinatione ad plagam aequinoctialem orbis novi collegerunt Bonpland et Humboldt (1815–1825), Les mimosées et autres plantes légumineuses du nouveau continent (1819), Synopsis plantarum quas in itinere ad plagam æquinoctialem orbis novi collegerunt Humboldt et Bonpland (1822–1823), Les graminées de l'Amérique du Sud (1825–1833). Nämä neljä teosta muodostavat Humboldtin ja Bonplandin Voyage dans l'interieur de l'Amérique -teoksen osat 3. ja 4. Hän myös kirjoitti teokset Handbuch der Botanik (1831), Enumeratio plantarum omnium hucusque cognitarum, secundum familias naturales disposita, adjectis characteribus, differentiis, et synonymis (1833–1850), Lehrbuch der Botanik (1847) ja Les melastomées et autres plantes légumineuses de l'Amerique du Sud, joka on jatkoa Bonplandin teokselle (1847–1852).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Karl Sigismund Kunth Wikimedia Commonsissa
Juri Fjodorov

Juri Fjodorov (s. 8. heinäkuuta 1949) on entinen neuvostoliittolainen jääkiekkoilija. Hänet valittiin Neuvostoliiton ja Venäjän jääkiekon kunniagalleriaan vuonna 1978.
Jay O’Brien (jääkiekkoilija)

| Jay O’Brien> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 4. marraskuuta 1999 (ikä 24) Hingham, MA, Yhdysvallat
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  oikea
Pituus:  183 cm
Paino:  80 kg
Seura
Seura:  Providence College
Sarja:  Hockey East
Pelinumero:  6
Pelaajaura
Pääsarjaura:  (–)
NHL-varaus:  19. varaus, 2018 Philadelphia Flyers
Jay O’Brien (s. 4. marraskuuta 1999 Hingham, Massachusetts, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Providence Collegen yliopistojoukkueessa. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Philadelphia Flyers varasi O’Brienin ensimmäisellä kierroksella 19. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2018. Hän laukoo oikealta.