stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Solifer Enduro
Hallintalaitteet

Etuvalon hehkulamppu on 35W/35W. Vasemmalla puolella sijaitsevat valokytkin, äänimerkki ja suuntamerkkinappulat. Oikealla sammutuskytkin, sähköstartti sekä tietysti kaasu, 0-80 km/h -mittaristo sekä trippimittari. Mittarin alapuolella sijaitsee virtalukko. Rattilukko on ratin takana. Kun ratin kääntää oikealle niin paljon kun se menee, saa rattilukon toimimaan. Mopossa on bensahana (alhaalla päätankki, keskellä kiinni ja ylhäällä varatankki). Mopo kuluttaa 2,5 litraa 100 km:lla.
Aiheesta muualla

Suomalainen kiinalaisten laitteiden foorumi http://kiinanihmeet.fi%5Bvanhentunut+linkki%5D
Siamanki

| Siamanki |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Erittäin uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Kädelliset Primates
Alalahko::  Haplorrhini
Osalahko::  Apinat Simiiformes
Yläheimo::  Ihmisapinat Hominoidea
Heimo::  Gibbonit Hylobatidae
Suku::  Symphalangus
Laji::  syndactylus
Kaksiosainen nimi
 Symphalangus syndactylus  (Raffles, 1821) 
Synonyymit
 Hylobates syndactylus  Simia syndactyla 

Katso myös
   Siamanki Wikispeciesissä   Siamanki Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Siamanki (Symphalangus syndactylus) on gibboneihin luettava ihmisapina, joka kuuluu ainoana lajina Symphalangus-sukuun. Se on luokiteltu erittäin uhanalaiseksi elinalueellaan Kaakkois-Aasiassa, sillä sen kanta on pienentynyt puoleen viimeisimmän neljänkymmenen vuoden aikana; tällä hetkellä siamankeja arvioidaan olevan hieman yli 22 000.
Koko ja ulkonäkö

Siamangilla on hyvin kehittyneet aivot kuten kaikilla ihmisapinoilla. Gibbonilajeista se on paitsi suurikokoisin ja äänekkäin, myös taitavin kävelemään pystyasennossa. Sekä naaras että uros ovat täysikasvuisena noin 75–90 senttimetrin pituiset ja 10 kilogramman painoiset. Toisin kuin muilla gibboneilla, siamangilla on ihopoimu toisen ja kolmannen varpaan välissä. Väritykseltään se on musta lukuun ottamatta punaruskeita kulmakarvoja, ja sen takapuolen iho on paksu ja kovettunut. Tämän ansiosta se pystyy viettämään yönsä istuen puunoksalla, missä se on turvassa saalistajilta.
Levinneisyys ja uhanalaisuus

Siamankien levinneisyysalue käsittää Barisanvuoret Sumatran saarella, Perakjoen eteläpuoliset vuoret Malakan niemimaalla sekä pienen alueen Etelä-Thaimaassa. Aikaisemmin niitä on elänyt ilmeisesti myös Bangkan saarella Sumatran itäpuolella.
Se on luokiteltu erittäin uhanalaiseksi elinalueellaan Kaakkois-Aasiassa, sillä sen kanta on pienentynyt puoleen viimeisimmän neljänkymmenen vuoden aikana. Suurimpia uhkia ovat lemmikiksi metsästäminen sekä elinympäristön kaventuminen. Tällä hetkellä siamankeja arvioidaan olevan hieman yli 22 000, mutta niiden lukumäärä laskee edelleen.
Elinympäristö

Siamankeja tavataan alangoilta vuoristoihin aina 1,5 kilometrin korkeuteen saakka. Ne viihtyvät sekä luonnontilaisissa että nuorissa metsissä, joissa kasvaa puoliainavihantia ja ainavihantia trooppisia puita. Kenttätutkimusten perusteella ne näyttäisivät olevan sopeutuvampia elinympäristön muutoksille kuin esimerkiksi notkeagibboni.
Käyttäytyminen

Siamangit ovat erittäin taitavia kiipeilemään puissa, joissa ne viettävät suurimman osan elämästään. Parhaimmillaan ne pystyvät loikkaamaan jopa 9–15 metrin matkoja. Ne kiipeävät käsillään ja käyttävät jalkojaan lähinnä kantamiseen. Kävellessään maassa ne nostavat kädet päänsä päälle pysyäkseen tasapainossa.
Siamangit muodostavat noin neljän yksilön perhelaumoja, joita johtaa hallitseva uros. Ne ovat hyvin tarkkoja reviiristään ja puolustavat laumansa jäseniä raivokkaasti. Öisin ne nukkuvat tiiviissä kahden tai kolmen hengen ryhmissä.
Siamangeilla on kurkkupussi, joka vahvistaa niiden ääntä tehokkaasti. Naaraat ääntelevät päästämällä vuoroin lyhyitä haukahduksia ja kumisevia ääniä pulleaksi puhaltamastaan äänipussista. Uros säestää naarasta kimakoilla huudahduksilla ja niiden yhtäaikainen ääntely voimistuu vähitellen, kunnes se päättyy uroksen kovaääniseen kiljuntaan.
Ääninäyte
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Lisääntyminen

Siamankien keskimääräinen elinikä on 25–30 vuotta. Ne ovat lähes aina yksiavioisia ja saavuttavat sukukypsyyden 7 vuoden iässä. Raskaus kestää noin 7 kuukautta, ja kerrallaan syntyy tavallisesti vain yksi täysin karvaton poikanen. Emo kantaa poikasta ensimmäiset kuukaudet lähellä vatsaansa ja suojelee sitä jaloillaan. Kahden vuoden iässä poikanen selviytyy jo itsekseen mutta tukeutuu silti edelleen voimakkaasti laumaansa.
Ravinto

Mantereella elävät siamangit syövät enimmäkseen lehtiä, kun taas Sumatralla niiden ravinto koostuu lähinnä viikunoista ja muista hedelmistä. Ne voivat syödä satunnaisesti myös hyönteisiä, pähkinöitä, pieniä selkärankaisia sekä lintuja ja linnunmunia.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Siamanki (Hylobates syndactylus)
iNaturalist: Siamanki (Symphalangus syndactylus)
ITIS: Symphalangus syndactylus (englanniksi)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Symphalangus syndactylus (englanniksi)
University of Michigan, Animal Diversity Web (ADW): Symphalangus syndactylus, siamang (englanniksi)
Huutava siamanki, jonka kurkkupussi on näkyvissä.
Statue (yhtye)

| Statue> Tiedot |
| --- | --- |
Toiminnassa:  1989–1991
Tyylilaji:  thrash metal ja power metal
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Ari Anttonen, kitara, laulu   Marko Moisio, kitara   Mika Moisio, basso   Jari Vanhanen, rummut  
Levy-yhtiö:  Power Records, 1990  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Statue oli rockin Suomen-mestaruuden vuonna 1989 voittanut thrash- ja power metal -yhtye. Yhtye hajosi vuonna 1991. Aktiivivuosina (1989-1991) yhtyen kotipaikka oli Kerava. Marko Moisio oli Murderaim-yhtyeessä 2002 - n. 2007. Jari Vanhanen vaikuttaa nykyään helsinkiläisessä The Lidocaine -yhtyeessä.
Diskografia

I Don't Mind (1989,  EP, omakustanne)
Statue Comes to Life (1990,  Power Records)
Aiheesta muualla

Statue
Encyclopaedia Metallum: Statue
Statuen esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Statuen biisejä Mikserissä
Last.fm-sivustossa on 3 eri Statue-yhtyetä
Statue "For Your Country" -video You Tubessa
Sơn La (maakunta)

Maakunta Vietnamin kartalla.
Sơn La on maakunta Vietnamin luoteisosassa, Laosin vastaisella rajalla, Tây Bắcin alueella. Sen pääkaupunki on nimeltään Sơn La. Maakunnan pinta-ala on 14 174 km². Vuonna 2009 maakunnassa oli 1,08 miljoonaa asukasta. Maakunnassa asuu monia etnisiä ryhmiä kuten mat, hmongit, daot ja muongit. Alueesta 80% on vuoristoa, jonka lisäksi on kaksi tasankoa Son La ja Moc Chau.
Salmiakki (kirja)

Salmiakki-kirjan (2001) kansi jäljittelee makeisaskia.
Salmiakki on Jukka Annalan palkittu tietokirja salmiakkimakeisten historiasta. Sen on julkaissut vuonna 2001 Nemo. Kirjassa on tietoja salmiakin käyttöhistoriasta, makeisten lajityypeistä ja suosikkituotteiden historiasta. Salmiakin jälkeen Jukka Annala on kirjoittanut teoksen Toopelivisio (Teos, 2006).
Syksyllä 2001 julkaistu Salmiakki ylti Tieto-Finlandia-ehdokkaaksi, ja se valittiin vuoden kauneimmaksi kirjaksi. Kustannusosakeyhtiö Nemo julkaisi Salmiakista neljä painosta, ja kirjaa myytiin yhteensä 11 500 kappaletta. Kirjan ulkoasun suunnittelivat Petri Salmela ja Ilona Ilottu.
Suomen kirjataiteen komitea valitsi Salmiakin Vuoden 2001 kauneimmaksi kirjaksi. Teos arvioitiin parhaaksi 187 kirjan joukosta, jotka 55 kustantajaa oli lähettänyt komitean arvosteltavaksi.
Suomen kielen lautakunta

Suomen kielen lautakunta on Kotimaisten kielten keskuksen yhteydessä toimiva suomen kielenhuollon asiantuntijaelin. Lautakunta koostuu 4–8 jäsenestä, jotka keskuksen johtaja kutsuu lautakuntaan kolmivuotiskausiksi. Yksi lautakunnan jäsenistä kuuluu tutkimuskeskuksen henkilökuntaan. Toiminnasta on linjattu valtioneuvoston asetuksella.
Lautakunta päättää suomen kielen käyttöön liittyvistä yleisistä ja periaatteellisista suosituksista ja esittää kannanottoja kielenkäytöstä ja kielipolitiikasta. Lautakunnan käsittelyyn tulee asioita Kielitoimiston ja Kielitoimiston sanakirjan aihepiireistä. Sen edeltäjiä ovat Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran kielivaliokunta (1928–1948), Suomen Akatemian kielilautakunta (1949–1969) ja Nykysuomen laitoksen kielilautakunta (1970–1976).
Kaudella 1. kesäkuuta 2021 – 31. toukokuuta 2024 lautakunnan jäsenet ovat:
professori Tiina Onikki-Rantajääskö, puheenjohtaja
toiminnanjohtaja Sari Hyytiäinen, varapuheenjohtaja
professori Jarmo Jantunen
yliopistonlehtori, tutkija Lari Kotilainen
yksikön päällikkö Kaisa Kuhmonen
toimittaja Pertti Seppä
suomentaja Natasha Vilokkinen
kielenhuolto-osaston johtaja Salli Kankaanpää (Kotimaisten kielten keskus).
Lautakunnan sihteerinä toimii erityisasiantuntija Sari Maamies (Kotimaisten kielten keskus).
Kannanottoja

Suomen kielen lautakunta linjasi kokouksessaan 31. tammikuuta 2014, että muoto alkaa tekemään on osa yleiskieltä samalla tavalla kuin alkaa tehdä.
Aiheesta muualla

Suomen kielen lautakunnan suosituksia ja kannanottoja Kotimaisten kielten keskus
Suomen Tourette-yhdistys

| Suomen Tourette-yhdistys Ry |
| --- | --- |
Jäsenmäärä:  n. 500
Toiminnanjohtaja:  Tuula Savikuja
Puheenjohtaja:  Nora Granlund
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Suomen Tourette-yhdistys Ry toimii Toureetikoiden, heidän perheidensä ja muiden tourettesta kiinnostuneiden yhdyssiteenä. Tuorette-yhdistys Touretten oireyhtymään liittyvää tietoa, järjestää jäsenilleen tourette tapahtumia ja edistää Touretten tunnettuutta mm. terveydenhoito-, päiväkoti- sekä kouluhenkilökunnan keskuudessa.
Aiheesta muualla

Suomen Tourette-yhdistys
Suomen Tokion-suurlähetystö

Suurlähetystön rakennus Tokiossa kuvattuna vuonna 2018
Suomen Tokion-suurlähetystö on Tokiossa sijaitseva Suomen edustusto. Suurlähettilänä on toiminut syyskuusta 2022 Tanja Jääskeläinen. Lisäksi Japanissa on neljä kunniakonsulaattia: Kitakyushussa, Nagoyassa, Osakassa ja Sapporossa.
Suomi avasi suurlähetystön Tokioon vuonna 1962. Suomi oli yrittänyt avata edustustoa jo 1930-luvulta alkaen, mutta Japanin voimistuva nationalismi ja demokratian kehityksen pysähtyminen vaikeuttivat asioita.
Maaliskuun alussa 2011 Suomen suurlähetystö siirrettiin varotoimenpiteenä Hiroshimaan Fukushiman onnettomuuden vuoksi. Tätä ennen suomalaisia oli kehotettu poistumaan Tokiosta. Suurlähetystö palasi Tokioon maaliskuun lopussa.
Aiheesta muualla

Suomi ulkomailla: Japani Suomen ulkoministeriön ja edustustojen verkkosivusto.
Salmi (Suomusjärvi)

Salmi on kylä Suomusjärvellä Salossa Varsinais-Suomessa. Se sijaitsee noin 13 kilometrin päässä Suomusjärveltä. Sen lähimmät naapurikylät ovat Salittu ja Arpalahti lännessä ja Taipale pohjoisessa.[lähde? ]
Speed badminton

Pelivälineet
Speedmintonin peluuta
Crossminton, aiemmin Speed badminton (Speedminton®) on Bill Brandesin kehittämä sulkapallon ulkopeliversio. Perinteisen sulkapallon sulka oli kuitenkin liian kevyt tuulisiin olosuhteisiin, ja näin Bill Brandes kehitti Speed Badmintonin. Speedminton on hyvin samankaltainen kuin perinteinen sulkapallokin, mutta itse "sulka" on painavampi.
Keksijä nimesi pelin aluksi sukkulapalloksi (shuttleball). Vuonna 2001 peli nimettiin uudelleen speed badmintoniksi tai speedmintoniksi. Vuonna 2003 aktiivisia pelaajia oli Saksassa 6000. Huolimatta kasvavista harrastajamääristä, peli on edelleen melko tuntematon erityisesti Saksan ulkopuolella. Joka tapauksessa mestaruudesta kisattiin ensimmäisen kerran Berliinissä 2005.
Kenttä ja välineet

Peli koostuu kahdesta neliöstä, joiden sivujen pituudet ovat 5,5 m (18 ft). Neliöiden välimatka on 12,8 m (42 ft). Peliä voidaan pelata hyvin myös puolikkaalla tenniskentällä. Mailat ovat samankaltaiset kuin squashissa. Itse pallo on hieman painavampi kuin perinteinen sulkapallo.
Säännöt

Pelin tarkoituksena on pyrkiä saamaan "sulka" vastustajan kenttään. Mikäli pallo karkaa vastustajan kentän ulkopuolelle, vastustaja saa pisteen. Erä päättyy kun toinen pelaajista saavuttaa 16 pistettä, peli pelataan kolmesta erävoitosta. Ero pitää kuitenkin olla vähintään kaksi pistettä. Syöttö voidaan suorittaa oman kenttäpuoliskon takaa olan yläkautta syötöllä. Mikäli syöttö suoritetaan omasta neliöstä, tulee syötön tapahtua alakautta.
Pelin variaatiot

Doubles : Peliä pelataan kahdella vierekkäisellä kentällä. Kaksinpelissä syöttö tulee suorittaa diagonaalisesti vastassa olevalle pelaajalle.
Speeder : Nopeampi peli kuin speedminton, painavampi "sulka"
Black Lightning: Speedmintonia voidaan pelata yöllä valaisemalla "sulka".
Aiheesta muualla

Speedmintonin valmistajan kotisivut. Videoita, valokuvia ja muuta tietoa pelistä.
Solbergfossin vesivoimalaitokset

| Solbergfossin vesivoimalaitokset    Solbergfoss kraftverk |
| --- | --- |
 Ohijuoksutus toukokuussa 2017
Valtio:  Norja 
Sijainti:  Indre Østfold 
Koordinaatit:  59°38′13″N, 11°09′22″E
Sähköverkkoon:  1924 
Valmistunut:  1925
Suunnittelija:  Bredo Greve (en) 
Omistaja:  Hafslund Produkssjon AS ja Statkraft
Operaattori:  Hafslund Kraft (en) (käännä suomeksi) 
Pato
Tyyppi:  gravitaatiopato, betonia
Vesistö:  Glomman vesistö
Joki tai koski:  Glomma
Valuma-alue:  40 000 km²
Keskivirtaama:  698 m³/s
Juoksutuskanavia:  4
Tyyppi:  ylijuoksutus
Voimalaitos
Nimi:  Solbergfoss 1 & 2
Tyyppi:  jokivoimalaitos
Pudotuskorkeus:  21,3 m  
Rakennevirtaama:  1 200 m³/s  
Turbiinit:  12 × Francis (8 MW) 1 × Francis (12 MW) 1 × Kaplan (100 MW)
Kapasiteetti:  208 MW  
Vuosituotanto:  946,4 GWh 
 fiSolbergfossin vesivoimalaitokset 
Commons:  luokka
Solbergfossin vesivoimalaitokset (norj. Solbergfoss kraftverk, Mørkfoss-Solbergfossanlegget) ovat kaksi vesivoimalaitosta Glommajoessa Indre Østfoldin kunnassa Vikenin fylkessä Norjassa. Voimalat ovat jokivoimalaitoksia ja uudempi laitos on lisäksi tunnelivoimalaitos. Voimalaitokset omistavat Hafslund Produkssjon AS ja Statkraft yhdessä.
Glomma on Norjan vesirikkaimpia jokia, jonka varrella sijaitsee yli kymmenen muuta vesivoimalaa. Joen tässä kohdassa on kohissut viisi peräkkäistä koskea, joista nimekkäimpiä olivat Solbergfoss ja Mørkfoss ja niiden yhteinen korkeusero oli noin 20 metriä. Alimman kosken patoaminen nosti joen vedenpinnan viisi kilometriä yläjuoksulle päin sijaitsevan Øyerenin vedenpinnan tasalle ja kaikki siinä välissä olevat kosket jäivät veden alle.
Pato

Pato sulkee Glomman alkaen sen oikealta rannalta ja ylittää jokea noin 150 metrin matkalta. Pato päättyy Solbergfoss 1:n voimalarakennukseen, joka sijaitsee joessa pitkittäin sen virtaussuuntaan nähden. Vesi otetaan voimalan sisälle joen vasemman rannan puolelta ja se purkautuu rakennuksen alta keskelle jokea. Tulokanavassa on kaksi pilaria, joiden varassa on silta. Patoa ja siltaa pitkin kulkee joen ylittävä tie (Solbergfossveien).
Pato on betonista valmistettu gravitaatiopato, johon on rakennettu neljä ohijuoksutusporttia. Portit avataan nostamalla padon yläpuolella sijaitsevia patoluukuja ylöspäin, jolloin vesi juoksee padon ylitse.
Yläjuoksulla sijaitseva Øyeren on kärsinyt useasti Glomman aiheuttamista tulvista ja niitä torjumaan on patoon myöhemmin lisätty neljäs portti ohijuoksutusten tehostamiseksi. Toiselle voimalalle kaivettu tunneli liittyi aluksi myös tulvien torjuntaan, mutta se on nyt valjastettu sähköntuotantoon. Kun vettä on joessa vähän, pysäytetään vanhemman voimalan vesiturbiineja tarvittava määrä. Siksi voidaan sanoa, että ykkösvoimalaa käytetään entien keväällä ja alkukesällä.
Pato oikealta rannalta kuvattuna lokakuussa 2015.
Padon perustukset näkyvät matalanveden aikana.
Patoluukujen nostokoneisto
Voimalaitokset > Solbergfoss 1

Voimalaitosrakennus on valmistunut vuosina 1924–1925 ja se sijaitsee joessa lähellä sen vasenta rantaa. Rakennus on ilmakuvasta mitattuna noin 150 metriä pitkä ja yli 30 metriä leveä. Sen on suunnitellut Bredo Greve.
Voimalarakennuksessa toimii 12 samanlaista Francis-turbiinia, joiden sähkögeneraattorien tuotantokapasiteetti on noin 8 megawattia (MW) ja yksi Francis-turbiini, jonka kapasiteetti on 12 MW. Voimalan rakennevirtaama on 650 kuutiometriä sekunnissa (m³/s, tai 680 m³/s ) ja kun turbiinien yhteiskapasiteetti on 108 MW, muodostuu voimalan keskimääräiseksi vuosituotannoksi 431 GWh.
Voimalaitokset > Solbergfoss 2

Uudemman voimalan onkalo ja siihen liittyvät tulo- ja poistotunnelit on louhittu kallioon, jotka sijaitsevat joen itäpuolella. Onkalossa toimii ainoastaan yksi Kaplan-turbiini, jonka halkaisija on 8,3 metriä. Siihen on kytketty generaattori, jonka halkaisija on 10,5 metriä. Yksikkö painaa 170 tonnia. Se lienee Norjan suurin vesiturbiini . Turbiinin rakennevirtaama on 630 m³/s (tai 550 m³/s ), jolloin generaattori tuottaa sähköä noin 100 MW teholla ja sen vuosituotannoksi ilmoitetaan 618 GWh.
Historiaa

Solbergfoss 1 valmistui 11 vuotta kestäneen rakentamisen jälkeen vuonna 1924. Se on Bredo Greven suunnittelema ja sen rakennuttajana olivat kunta ja Norjan valtio. Työmaa oli aikanaan Norjassa yksi suurimmista ja siellä työskenteli yhtä aikaa yli 700 työläistä. Sen pienimmät vesiturbiinit kehitettiin turbiiniteollisuuden ja Norges Tekniske Høyskolen yhteistyönä. Se sai aluksi tuotantoon seitsemän generaattoria, joiden määrää lisättiin myöhemmin kuudella ja joista viimeisin aloitti toimintansa vuonna 1959. Solbergfoss 2 rakennettiin maan alle kallioon louhittuun onkaloon. Siellä aloitti tuotantonsa vuonna 1985 yksi vesiturbiin.
Vuonna 2003 aloitettiin vanhassa voimalassa seitsemän turbiinin peruskorjaukset, mutta vuonna 2011 huomattiin uudenmallisten juoksupyörien olevan hieman vanhoja tehokkaampia. Niiden avulla voidaan kohottaa sähköntuotantoa noin kolme prosenttia. Siksi suunnitelmia muutettiin ja nyt vaihdetaankin 12 turbiinin osat uusiin. Remontti tulee valmiiksi vuonna 2020.
Rakennuskultturisesti arvokas kohde

Kohde on huomattu arkkitehtuurisesti arvokaaksi tehdasmiljööksi, joka edustaa teollistuvan Norjan kiihkeää aikaa 1900-luvun alussa. Sen tekniikka edustaa vuosisadan alun norjalaista osaamista.
Huomioita

1 2  Mitat on mitattu Bing-karttapalvelusta 27.3.2020.
↑  Padon yksityiskohtia on tutkittu Commonsin valokuvista 27.3.2020.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Solbergfossin vesivoimalaitokset Wikimedia Commonsissa
Padon ohijuokutusporttia on raotettu toukokuussa 2006.
Vesi purkautuu voimalan alla olevista aukoista maalistuussa 2017.
Surfacing

| Surfacing Sarah McLachlan |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 15. heinäkuuta 1997
 Tuottaja(t): Pierre Marchand
 Kesto: 41.14
 Levy-yhtiö: Nettwerk, Arista
Sarah McLachlan muut julkaisut
| Rarities, B-Sides and Other Stuff 1996 | Surfacing 1997 | Mirrorball 1999 |
Singlet albumilta Surfacing
 ”Building a Mystery” Julkaistu: kesäkuu 1997  ”Sweet Surrender” Julkaistu: syyskuu 1997  ”Adida” Julkaistu: maaliskuu 1998  ”Angel” Julkaistu: marraskuu 1998  ”I Love You” Julkaistu: 2000
Surfacing on kanadalaisen Sarah McLachlanin studioalbumi vuodelta 1997. Sen tuotti Pierre Marchand.
Surfacing oli menestys ja nousi listojen ensimmäiselle tai toiselle sijalle useissa maissa, Kanadan lisäksi mm. Yhdysvalloissa.
Surfacing-albumilta julkaistiin singleinä ”Building a Mystery” (1997), "Sweet Surrender" (1998), "Adia" (1998), "Angel" (1999) ja "I Love You" (2000). Vaikka "Angel" sävellettiin alun perin heroiinin yliannostukseen menehtyneen Jonathan Melvoinin muistolle, se sai laajalti uuden merkityksen 9/11-iskujen jälkeen 2001.
Kaikki Surfacing-albumin laulut ovat Sarah McLachlanin, Pierre Marchandin ja Colleen Wolstenholmen käsialaa.
Kappalelista

"Building a Mystery" – 4:07 (McLachlan/Marchand)
"I Love You" – 4:44 (McLachlan)
"Sweet Surrender" – 4:00 (McLachlan)
"Adia" – 4:05 (McLachlan/Marchand)
"Do What You Have To Do" – 3:47 (McLachlan/Wolstenholme)
"Witness" – 4:45 (McLachlan/Marchand)
"Angel" – 4:30 (McLachlan)
"Black & White" – 5:02 (McLachlan)
"Full of Grace" – 3:41 (McLachlan)
"Last Dance" – 2:33 (McLachlan)
Kokoonpano

Sarah McLachlan – laulu, taustalaulu, akustinen kitara, sähkökitara, piano
Jim Creeggan – kontrabasso
Yves Desrosiers – sähkökitara, steel-kitara, slide-kitara, saha
Pierre Marchand – basso, rumpukone, taustalaulu, koskettimet
Brian Minato – basso, sähkökitara
Michel Pepin – sähkökitara
Ashwin Sood – rummut, piano, taustalaulu
Slow, Deep and Hard

| Slow, Deep and Hard Type O Negative |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 16. kesäkuuta 1991
 Tyylilaji: goottirock, hardcore punk, thrash metal, doom metal
 Kesto: 58.31
 Levy-yhtiö: Roadrunner
Type O Negativen muut julkaisut
|   | Slow, Deep and Hard 1991 | The Origin of the Feces 1992 |
Slow, Deep and Hard on Type O Negativen debyyttialbumi vuodelta 1991.
Yleiskatsaus

Albumin alkuperäisen nimen oli tarkoitus olla "None More Negative", mutta päätyi mainitsemattomista syistä nykyiseen muotoonsa. Albumi jäi melko vähäiselle huomiolle verrattuna yhtyeen menestysalbumeihin Bloody Kisses ja October Rust. Albumin sisältö on raskasta ja Steelen laulutyyli raakaa karjumista myöhemmin tavaramerkiksi muodostuneen bassobaritoninsa sijaan. Musiikillisesti albumi on verrattavissa Type O:a edeltäneeseen bändiin, Carnivoreen. Albumin tekstit sisältävät aiheita, jotka liittyvät petollisen tyttöystävän murhaamiseen kirveellä, kappaleet ovat myös usein huomattavan pitkiä ja harvemmin jäivät pituuksiltaan alle kuuden minuutin. Albumia pidetään yhtenä Doom- ja Goottimetallin kulmakivinä. Albumi sisältää huomattavia määrie Peter Steelen omalaatuista mustaa huumoria ja levynkansi vastaakin nimeään sensuroidulla kuvalla yhdynnästä. Vaikkakin albumin musiikki oli keskimäärin nopeaa ja aggressiivista, Type O Negative flirttaili Doom Metal-vaikutteitaan tuskallisen hitailla väliosilla.
Kappaleet

Unsuccessfully Coping with the Natural Beauty of Infidelity – 12.39
Der Untermensch – 8.54
Xero Tolerance – 7.45 (sisältää sampleja J.S. Bachin musiikista)
Prelude to Agony – 12.14
Glass Walls of Limbo – 6.41 (Dance Mix)
The Misinterpretation of Silence and its Disastrous Consequences – 1.04
Gravitational Constant: G = 6.67 x 10-8 cm-3 gm-1 sec-2 – 9.14
Kokoonpano

Peter Steele – laulu, basso
Kenny Hickey – kitarat, laulu
Josh Silver – kosketinsoitin, syntetisaattori ja efektit, laulu
Sal Abruscato – rummut & lyömäsoittimet, laulu
Aiheesta muualla

Slow, Deep and Hard Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Slow, Deep and Hard Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Spirit of the Age – An Anthology 1976–1984

| Spirit of the Age – An Anthology 1976–1984 Hawkwind |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Äänitetty : 1976–1984
 Julkaistu: 17. marraskuuta 2008
 Tyylilaji: space rock progressiivinen rock
 Kesto: 236.00
 Levy-yhtiö: Atomhenge
Hawkwindin muut julkaisut
| Collection 2006 | Spirit of the Age – An Anthology 1976–1984 2008 | The Dream Goes On – Anthology 1985–1997 2008 |
Spirit of the Age – An Anthology 1976–1984 on Hawkwindin kolmen CD:n kokoelma-albumi, joka kuuluu Atomhenge Recordsin Hawkwind-remasterointisarjaan.