stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Bluetooth
Historia > Bluetooth 5.x

Bluetooth 5.0 julkaistiin vuoden 2016 joulukuussa ja se keskittyi erityisesti parantamaan 4.x versioissa ilmestynyttä IoT-toiminnallisuutta nopeuttamalla tiedonsiirtoa ja parantamalla matalaenergisen Bluetoothin kantamaa.
Tämä uusi versio hyödyntää siirtonopeuden ja kantaman vaihtelua jakamalla matalaenergisen Bluetooth protokollan kerroksiin (2 Mbps, 1 Mbps, 500 Kbps, ja 125 Kbps). Tällöin vähän dataa käyttävät laitteet kuten erinäiset sensorit voivat hyödyntää pienempää tiedonsiirtonopeutta, saaden samalla laajemman kantaman, kun taas isompia tiedostoja siirtäessä, kuten musiikkia kuunnellessa langattomilla kuulokkeilla voivat kuulokkeet siirtää dataa nopeammin pienemmällä kantamalla.
Bluetooth-radio > Taajuus

Bluetooth-radio toimii lähes poikkeuksetta 2,4 GHz:n ISM (Industry, Medical, Science) lisensöimättömällä taajuusalueella. Tarkasti ottaen Bluetooth toimii taajuusalueella 2,4000–2,4835 GHz ja taajuushyppyalue on  f=2402+k MHz, jossa  k=0\ldots 78. Bluetooth vaihtelee siis lähetystaajuutta. Kanavia ko. taajuusalueella Bluetoothin käytössä on 79. Yhden kanavan taajuussiirto on 1 MHz. Ranskassa, Espanjassa ja Japanissa oli aluksi rajoitettu tämän osan kaistasta käyttöä, ja näissä maissa Bluetooth-laitteet käyttivät vain 23:a kanavaa. Kaikki nämä maat ovat kuitenkin myöhemmin avanneet loputkin 56 kanavaa Bluetooth-laitteiden käytettäväksi, joten samat 79 kanavaa ovat nykyään käytössä maailmanlaajuisesti.
Bluetooth-radio > Lähetin

Lähettimiä on jaoteltu neljään luokkaan lähetystehon perusteella:
Class 1: 100 mW (+20 dBm)
Class 1.5: 10 mW (+10 dbm) (ainoastaan Bluetooth Low Energy)
Class 2: 2,5 mW (+4 dBm)
Class 3: 1 mW (0 dBm)
Class 1 luokan lähettimissä pitää olla virransäätöominaisuus joka mahdollistaa myös Bluetoothin virransäästöominaisuudet. LMP ja RSSI tarkkailevat lähetystehoa ja tarvittaessa laskevat tai nostavat lähetystehoa. Class 1 -luokan lähettimiä käytetään lähinnä kannettavissa tietokoneissa ja Bluetooth USB-dongleissa. Jos vastaanottimessa ei ole virransäätöominaisuutta, tulee Class 1 -luokan lähettimen toimia luokan 2 tai 3 lähettimen tavoin. Tämä rajoittaa esimerkiksi kannettavan tietokoneen ja puhelimen välisen Bluetooth-yhteyden noin 10 metriin.
Bluetooth-radio > Modulaatio

Modulaationa Bluetooth käyttää GFSK-taajuussiirtokoodausta (lyhenne sanoista Gaussian frequency shift keying). GFSK-modulaatiossa binäärinen 1 ja 0 sisällytetään kantoaallon pituuteen poikkeuttamalla kantoaallon perustaajuutta. Taajuuden muutos on ±500 kHz ja sen virhe saa olla maksimissaan ±75 kHz.
Virheen liukuma saa olla:
1 slotin paketissa ±25 kHz
3 slotin (lähetysjakson) paketissa ±40 kHz
5 slotin paketissa ±40 kHz
Enimmäisliukuma on siis mikrosekunnissa 400 Hz.
Bluetoothin käyttämän taajuushyppelyn takia tietoliikenne on periaatteessa pakettikytkentäistä. Taajuutta vaihdetaan 1 600 kertaa sekunnissa ja yhden paketin lähetysaika (slot) on noin 625 mikrosekuntia.
Protokollat

Bluetooth-protokollapino sisältää sekä erityisesti Bluetoothiin määritettyjä että yleisempiä protokollia.
Protokollapinolla kuvataan yhteyskäytäntöjä Bluetooth-laitteiden välillä. Protokollapinoon on pyritty sulauttamaan aiempia protokollia, jotta yhteyskäytännöt olisivat toimivampia jo ennestään olemassa olevien protokollien kanssa.
Protokollapino on jaettu kahteenosaan: "controller stack" sisältää aikakriittisen radiolinkin hallinnan. Tämä on toteutettu tyypillisesti erikoistuneella mikropiirillä. "Host stack" on rakennettu sen päälle ja sisältää korkeamman tason protokollat.
Bluetooth soveltuu käytettäväksi monissa erilaisissa laitteissa, jolloin kukin laite käyttää protokollista vain tiettyä osaa. L2CAP (Logical Link Control and Adaptation Protocol) kanavoi protokollat ja samassa järjestelmässä voi käyttää monta protokollaa.
Protokollat > Alemmat tason protokollat

Asynchronous Connection-Less [logical transport] (ACL)
TDMA-kanavointia käyttävä yleinen ja luotettava datalinkki. Sisältää virheenkorjauksen. Hukkuneet paketit lähetetään uudestaan jos niitä ei kuitata.
Synchronous connection-oriented (SCO) link
Reaaliaikaiselle äänidatalle tarkoitettu radiolinkki. Käyttää varattuja aikaslotteja. Ei tee uudelleenlähetyksiä pakettien hukkuessa.
Link management protocol (LMP)
Vastaa yhteyden muodostamisesta, esimerkiksi parituksesta. Neuvottelee käytettävästä pakettikoosta ja laitteen tilasta pikoverkossa (hold, sniff, park).
Host Controller Interface (HCI)
Standardi rajapinta isännän (eli matkapuhelimen, tietokoneen yms.) ja Bluetooth-moduulin (radio, baseband, link manager) välillä. HCI-rajapinta määrittelee tavan, jolla Bluetooth-laitetta ohjataan ja mahdollistaa toteuttavan piirisarjan vaihtamisen ilman uudelleensuunnittelua.
Low Energy Link Layer (LE LL)
Bluetooth Low Energyn käyttämä korvaaja LMP-protokollalle.
Protokollat > Muut protokollat

SDP – Service Discovery Protocol
SDP-protokollan avulla etsitään uusia palveluja, eli Bluetooth-verkossa (pikoverkko) osapuolet kytkeytyvät suoraan laitteisiin, ja pikoverkon yhtenä ominaisuutena on palvelujen vaihtuvuus. SDP-protokollaa käytetään esimerkiksi tulostimen yhdistämisessä Bluetooth-laitteeseen.
L2CAP – Logical link Control and Adaptation Protocol
Baseband- eli kantataajuusprotokollan sovittaminen yläpuolella oleviin protokolliin. Segmentoi ja kokoaa Bluetooth-paketit. Multipleksaa datavuot yhdelle yhteydelle. QoS-hallinta.
RFCOMM (perustuu ETSI-standardiin TS 07.10)
Emuloi sarjaporttia. RFCOMM:n päällä voi toimia muita protokollia, jotka mahdollistavat esimerkiksi käyntikorttien välityksen Bluetoothin yli.
Bluetooth network encapsulation protocol (BNEP)
Verkkopakettien lähetys Bluetoothin yli.
Telephony control protocol (TCS): puhelinkontrolliprotokolla
Audio/video control transport protocol (AVCTP)
Audio/video data transport protocol (AVDTP)
Object exchange (OBEX)
Yleinen protokolla jolla siirretään binäärisiä objekteja yhteyden yli. Tätä käytetään yleisesti tiedostonsiirrossa, tulostuksessa, puhelinluettelojen siirrossa yms.
Low Energy Attribute Protocol (ATT)
SDP:n korvaaja Low Energy Bluetoothille.
Low Energy Security Manager Protocol (SMP)
Topologia

Bluetooth perustuu suoraan, nk. Point-To-Point-yhteyteen, jossa kaksi laitetta kommunikoivat keskenään. Toinen laitteista on isäntä ja toinen renki. Bluetooth mahdollistaa kahdeksan eri laitteen liittämisen samaan verkkoon. Pienemmissä, enintään kahdeksan laitetta sisältävissä, pikoverkoissa on yksi isäntä ja loput ovat renkejä.  Laitteet muodostavat pikoverkon jo kaksistaan, mutta isäntä voi olla yhteydessä jopa seitsemään renkiin.
Pikoverkot muodostavat hajaverkkoja, kun jokin laite on yhteydessä toiseen pikoverkkoon. Laite voi olla toisessa verkossa joko isäntänä tai renkinä, mutta laite voi kuitenkin keskustella vain yhden laitteen kanssa kerrallaan.
Profiilit

Bluetooth-profiilit määrittelevät, kuinka Bluetooth-verkkoa käyttävien sovellusten tulee toimia; tarkoituksena on saada eri ohjelmistokehittäjien sovellukset yhteneväisiksi. Eri profiileita on olemassa yli 30 ja standardointivaiheessa on muutama lisää.
GAP (engl. Generic Access Profile) on perusprofiili, jonka päätarkoituksena on kuvata Bluetooth-laitteiden yhteydenpidossa käyttämät proseduurit. Tämä on tietoturvan kannalta tärkein profiili. GAP:in osalta kaikkien Bluetooth-laitteiden tulee olla samanlaisia.
Lähiverkkoyhteysprofiili (engl. Lan Access Profile) kuvaa tapaa, jolla Bluetooth-laite muodostaa yhteyden lähiverkkoon erillisen tukiaseman kautta.
Advanced Audio Distribution Profile (A2DP) kuvaa kuinka ääntä välitään Bluetoothin yli. A2DP:n pakollisena koodekkina on SBC ja se mahdollistaa vaihtoehtoiset koodekit MP2, MP3, AAC, HE-AAC, ATRAC tai valmistajakohtaiset kuten aptX.
Headset (HSP) ja Hands-Free (HFP) -profiilit kuvaa tapaa, jolla hallitaan hands-free-toimintoja.
Audio/Video Remote Control Profile (AVRCP) kuvaa TV- tai hifi-tyylisen laitteiston hallintaa. Tästä profiilista on useita versioita. Ensimmäinen sisälsi toiminnot vain toista/keskeytä/lopeta-tyyppisille toiminnoille. Myöhemmin tähän on lisätty muun muassa metatiedot soivasta kappaleesta ja kappaleiden selausta.
Basic Imaging Profile sisältää toiminnot joilla voidaan siirtää kuvia laitteiden välillä. Se sisältää myös mahdollisuuden ottaa kuva webkamera-tyyppisellä laitteella.
Human Interface Device Profile (HID) sisältää toiminnot hiirien, näppäimistöjen ja joystick-tyylisten laitteiden käyttöön.
Phone Book Access Profile mahdollistaa puhelinluetteloiden siirtämisen laitteiden välillä.
Serial Port Profile emuloi sarjaporttia langattoman yhteyden yli hyödyntäen RFCOMM-protokollaa.
Tietoturva

Bluetooth-verkossa tietoturva muodostuu uuden laitteen autentikoinnista sekä siirrettävän tiedon salauksesta. Näiden hallintaan käytetään laitteen MAC-osoitetta, kahta salaista avainta sekä autentikoinnissa muodostettavaa satunnaislukua. Autentikointi perustuu haaste-vaste-menetelmään, joka voidaan suorittaa molempiin suuntiin, näin pienennetään ns. naamioinnin mahdollisuutta. Varsinainen salaus tapahtuu E0-nimisellä jonosalaimella. Kaikki käytettävä salaus on symmetristä.
Bluetooth 2.0 on suhteellisen turvallinen; viimeisimmät ja yleisimmät haittaohjelmat ovat vuodelta 2005. Toistaiseksi virusten asentuminen matkapuhelimeen vaatii levitäkseen käyttäjän toimia eli käyttäjän tarvitsee ensin hyväksyä asennuspyyntö. Suurimmat riskit siis liittyvät käyttäjien uteliaisuuteen.lähde?
Tietoturva > Mobiilivirukset

Eräät mobiilivirukset ovat käyttäneet Bluetoothia leviämistienään. Virus lähettää itsestään kopion toisiin puhelimiin, ja käyttäjän pitää tyypillisesti ajaa virus hyväksymällä puhelimen asennuspyyntö.
Virusten leviämisen voi estää kytkemällä Bluetoothin pois tai estämällä sen näkymisen ulkopuolisille laitteille.
Määrittelyjä

Baseband
Bluetooth Baseband tarkentaa/määrittelee reaaliaikaisen äänen, datan ja Ad Hoc-verkon tiedon käsittelyproseduurit fyysisessä kerroksessa ja media access -kerroksessa.
Kuuluvuusalue (engl. coverage area )
Alue/etäisyys, jonka sisällä Bluetooth-laitteet pystyvät vaihtamaan keskenään viestejä riittävällä varmuudella.
Majakka (engl. beacon )
Bluetooth LE (low energy):n mahdollistama laite/lähetin, joka kuuluttaa (engl. broadcast) siihen talletettua tietoa kaikille lähellään oleville liikuteltaville laitteille (tyypillisesti matkapuhelimet, tabletit tai muut Bluetooth LE vastaanottoon kykenevät laitteet). Eräs majakoiden sovelluskohteita ovat kiinnostavat pisteet (engl. Points of Interest), esimerkkinä kauppa, bussipysäkki, huone, huonekalu, tai muu erityishuomion arvoinen kohde. Esimerkiksi HSL on ottanut käyttöön majakoita liikennevälineissä ja pysäkeillä. Niiden avulla on teknisesti mahdollista esimerkiksi ilmoittaa bussin myöhässäolosta sitä odottaville asiakkaalle. Lisäksi majakoita käytetään sisätilapaikannuksessa.
Lyhenteitä

ACL – Tahdistamaton ei-kytkentäinen siirtoyhteys
AT – Commands
L2CAP – Loogisen linkin kontrolli- ja sovitusprotokolla
LMP – Yhteydenhallinnan (engl. link manager) protokolla peer to peer -kommunikoinnille
OBEX – Objektien siirtoprotokolla
RSSI – Vastaanotetun signaalin voimakkuuden tunnistin
SCO – Synkronoitu/tahdistettu kytkentäinen siirtoyhteys
WAE – Langaton sovellusympäristö
WAP – Langattomien sovellusten protokolla (engl. Wireless Application Protocol)
Terva

Tervavene Oulujoella vuonna 1910.
Puuterva on kasvipohjainen, tumma ja huoneenlämmössä juoksevassa olomuodossa oleva hiilivety-yhdiste, jota useimmiten tuotetaan pihkaisesta männystä hapettomassa ja riittävän kuumassa ympäristössä (pyrolyysi).
Terva hylkii vettä, minkä takia sitä käytetään etenkin puun suojaamiseen kosteudelta. Suomesta vietiin etenkin 1600-luvulta lähtien tervaa Eurooppaan lähinnä laivojen tervaamiseksi. Terva oli pitkään tärkein tai toiseksi tärkein vientituote, ja tervanpoltosta tuli tärkeä elinkeino ja vaurauden lähde varsinkin Pohjanmaalla.
"Orjalaivojen terva" on herättänyt keskustelua suomalaisten osuudesta siirtomaaherruuden julmuuksiin. Nykyään  tervaa tarvitaan eniten vanhojen kirkkojen ja tapulien kattojen suojaamiseen. Pelkästään tämä tarve on niin suuriselvennä, ettei suomalainen tuotanto, alle 50 000 litraa vuodessa, siihen riitä.
Tervaa valmistetaan edelleen perinteisellä menetelmällä eli polttamalla tervaksia tervahaudassa tai teollisesti polttoretorteissa, sillä parempaa keinoa ei ole keksitty. Tervan kaupallinen valmistus on kaikkialla Pohjoismaissa vähäistä. Entisestä vientimaasta Suomi on muuttunut tervan tuojaksi.
Historia

Tervaa on viety Suomesta jonkin verran 1300-luvulta alkaen. 1600-luvun alussa tervalle kehittyi kysyntää Euroopassa  laivojen puuosien ja köysistön suojaamiseen kosteudelta ja lahoamiselta. Tervaa saatiin männystä, mutta koska Euroopan metsät oli hakattu, tervaa kannatti tuoda myös kaukaa. Suomessa tervaa poltettiin etenkin Itä-Suomessa sekä Etelä- ja Keski-Pohjanmaalla, mistä poltto levisi Iihin ja Oulujärvelle, kun raaka-aine väheni muualla. Tervanpolttoalueet olivat vesistöjen varrella, missä voitiin käyttää veneitä kuljetuksiin, sillä painavien tynnyreiden kuljetus maayhteyksien kautta oli käytännössä mahdotonta. Vielä 1600-luvulla maantiet eivät Suomessa kelvanneet kesäisin muuhun kuin korkeintaan henkilöliikenteeseen. 1600-luvun lopulla terva oli Suomen tärkein vientituote. Pohjanmaasta oli tullut Savoa tärkeämpi terva-alue, kunnes Uudenkaupungin rauha vuonna 1721 lopetti viennin Savosta kokonaan, kun uusi raja katkaisi tervan kuljetusyhteyden Viipurin kautta merille.
Pohjanmaalla tervanpoltto lisääntyi 1700-luvulla etenkin Yhdysvaltain vapaussodan ajasta 1770-luvulta lähtien, jolloin Englanti ja Ranska rakensivat laivastoja. Kokkolasta tuli tärkeä vientisatama ja polttoalue laajeni Kainuussa myös Oulunjärveltä eteenpäin. Tervan kohonneet hinnat vaurastuttivat kaupunkien tervaporvareita ja vähemmässä määrin heidän tervantuottajiaan eli "tervahanhia".  Pohjanmaan kukoistava säätyläiskulttuuri oli suurelta osin tervan ansiota.
Vuonna 1617 oli luotu  järjestelmä, joka antoi oikeuden ulkomaankauppaan vain tapulikaupungeille, joita Suomessa olivat Turku, Helsinki ja Viipuri. Muiden oli vietävä tervansa Tukholmaan. Tukholman porvarit hallitsivat  tervakauppaa täydellisesti, sillä se oli annettu suolan ohella heidän yksinoikeudekseen. Pohjalaisia tämä suututti, ja  hattupuolueen kukistuttua monopoli kumottiin vuonna 1765. Kokkolassa vaikuttaneella valtiopäivämiehellä Anders Chydeniuksella (1729-1803), joka kannatti   vapaakauppaa, oli asiaan suuri vaikutus.
1800-luvulla metsätalous kasvoi ja tervan hinta laski, jolloin talonpojat hyötyivät tervan valmistuksesta yhä vähemmän, he olivat velassa ku tervanvetäjä. Tervanpolton painopiste siirtyi yhä pohjoisemmaksi, ja Oulusta tuli tärkein satama.
1930-luvulla tervaa kuljettiin Kuhmoniemellä jo kuorma-autoilla, vaikka tervaveneetkin olivat vielä käytössä. Kuhmoniemeltä terva kuljetettiin sitten Sotkamoon, missä se lastattiin rautatievaunuihin. Lähes kaikki terva poltettiin juurakoista. Vuonna 1934 Kuhmoniemellä poltettiin noin 5 000 tynnyriä tervaa ja niistä saatiin 1,2 miljoonan markan tulot.
Tervan valmistus

Tervaa valmistetaan orgaanisten aineiden, kuten puun, turpeen tai kivihiilen kuivatislauksen eli pyrolyysin avulla. Voimakkaasti pelkistävässä reaktiossa puun selluloosasta ja muista hiilihydraateista saadaan alifaattisia yhdisteitä, kuten rasvoja ja niiden estereitä sekä parafiinihiilivetyjä. Ligniinistä syntyy aromaattisia yhdisteitä, kuten fenoleja, kreosoleja ja guajakoleja. Pihkasta on peräisin terpeenejä ja hartsihappoja. Tervaa poltettaessa syntyy tervan lisäksi myös etikkahappoa, metanolia, asetonia, puuhiiltä, pikeä, raakatärpättiä, puuhappoa ja erilaisia kaasuja.
Tervanpoltto alkoi sillä, että männyt ensin kuorittiin eli kolottiin pystyyn. Myöhemmin ne pihkottuneina kaadettiin ja ajettiin  polttopaikalle. Nämä työt voitiin tehdä talvella, jolloin aikaa oli enemmän. Samasta syystä polttaminen tapahtui juhannuksen tienoilla, jolloin maatöitä oli vähän. Nykyiset tuottajat ostavat metsänomistajilta tervaskantoja, jotka ovat seisseet metsässä vuosikymmeniä, jolloin juuristo ja puun uloin kerros ovat lahonneet pois ja ainoastaan pihkainen ydin on säilynyt.
Pilkotut tervakset ladotaan perinteisen mäntytervan valmistuksessa tiiviiksi keoksi ja peitetään turpeilla sekä maalla, niin että tervan erittämiseen tarvittavan lämmön tuottamiseksi jää vain muutamia ilmareikiä. Tervahauta oli iso suppilonmuotoinen maakuoppa, missä lämpö erottaa tavoitellun tervan puuaineksesta. Tervakset ladottiin hautaan pää pohjaa kohti mahdollisimman tiiviisti ja peitettiin maalla niin, että puut eivät palaneet vaan kytivät. Tervahauta sytytetään useasta kohdasta, mutta ilman pääsy tervaksiin pidetään jatkuvalla valvonnalla kurissa, jotta lämmöntuotto tapahtuisi hallitusti. Pihka muuttuu tällöin tervaksi, joka juoksevassa tilassa olevana  johdetaan tervahaudan pohjalta kynään eli tervakouruun ja sitä kautta keruuastiaan. Hiiltyneistä puista saatiin sysiä sepän pajaan.
Hautamenetelmällä puuta hiilletään noin 170–420 °C:n lämpötiloissa. Tervahaudassa lopputuotteeksi jäävät terva, puuhiili ja tervavesi eli ”tervan kusi”, joka on vesipitoista. Parasta tervaa saadaan hautapoltetusta männystä, sillä se sisältää hartsia enemmän kuin muut puutervat. Kivihiiliterva sisältää karsinogeenisia eli syöpää aiheuttavia aineita, ja maaöljyterva on haitallista jo hengitettynä.
Tervaa poltetaan edelleen vanhoilla menetelmillä haudoissa.  Tervaa valmistetaan tervaksista myös teollisesti polttoretorteissa. Raaka-aineen saatavuus on ollut tervantuotannon pullonkaula. Tehokkaampaa tapaa tervan tuottamiseen ei kuitenkaan ole löydetty.
Tervan käyttö

Tervan käyttö puun suojana kosteutta vastaan on ollut sen tärkein käyttötapa. Kun uusia kyllästysaineita kehitettiin 1950- ja 60-luvuilla, tervan käyttö tähän tarkoitukseen väheni. Tervalla suojataan nykyisin lähinnä kirkkojen paanukattoja, mutta myös puuveneitä, mökkejä ja laitureita. Saarijärveläinen tervantuottaja Topi Hakkarainen tuntee erikoisempiakin käyttötapoja: Jotkut käyttävät tervaa hevosten kavioihin ja ötököiden torjuntaan. Autojen alustojakin jotkut vielä tervaavat. Kuulemma katsastuksessa on ihmetelty, miten on vanhan auton alusta niin hyvässä kunnossa.
Tervan käyttö > Kosteutta vastaan

Puupohjaisten tervojen ja etenkin mäntytervan käyttö suoja-aineena on hyvin pitkä. Tunnetuimmat käyttömuodot ovat aina olleet erilaisten materiaalien suojaaminen kosteutta vastaan. Perinteisesti päre- ja paanukatot, puiset laivat, puuveneet ja puusukset sekä kaikki puiset rakennelmat, jotka joutuvat kosteuden kanssa tekemisiin, on suojattu tervaamalla. Myös köydet voidaan suojata säältä tervaamalla. Terva tunkeutuu puuhun, täyttää sen huokoset ja estää siten vettä tunkeutumasta puun sisään. Terva muodostaa puun pintaan kalvon, joka suojaa vedeltä, sieniltä, auringonvalolta ja tuhohyönteisiltä. Tervassa on lisäksi lukuisia aineita, jotka tuhoavat mikrobikasvustoa. Sekoittamalla tervaa pellavaöljyvernissaan saadaan tervamaalia. Maali on ruskeaa, ja sitä voidaan käyttää puun kyllästämiseen ja sävyttämiseen. Tervamaaliin voidaan lisätä myös pigmenttejä ja sävyttää sitä. Veneitä tervataan edelleen, mutta uusia vaihtoehtoja ovat lakkaaminen tai maalaaminen, joilla on omat etunsa tervaamiseen verrattuna.
Tervan käyttö > Voiteluaineissa

Koivun kaarnasta valmistettua koivutervaa eli tököttiä on käytetty voiteluaineiden raaka-aineena.
Tervan käyttö > Lääkkeenä

Tervaa on käytetty myös ihon suojaamisessa. Hippokrates kuvaili mäntytervan lääkekäyttöä jo reilut 2 000 vuotta sitten. Terva on ollut tärkeä aine myös suomalaisessa kansanparannuksessa. Vanhan sananlaskun mukaan ”jollei sauna, viina ja terva auta, tauti on kuolemaksi”.
Ihosairauksiin käytetään yleisimmin mäntytervaa ja kivihiilitervaa. Lääkekäyttöön tarkoitettu mäntyterva valmistetaan siten, että myrkylliset fenolit ja syöpää aiheuttavat ainesosat suljetaan pois. Mäntytervaa pidetään nykyään tehokkaana hoitomuotona, johon liittyy häviävän pieni turvallisuusriski.
Mäntytervalla on hoidettu monenlaisia iho-ongelmia. Terva lievittää kutinaa, rauhoittaa ärsytystä, estää bakteerien ja sienien kasvua ja ehkäisee mikrobiperäisiä ja muita tulehduksia. Mäntytervaa käytetään ihottuman ja psoriasiksen hoitoon sekä kuivan, kutiavan, hilseilevän tai tulehtuneen ihon parantamiseen. Havupuutervaa käytetään aknen, pälvikaljun ja erilaisten puremien, haavojen ja mustelmien hoidossa. Mäntytervan vaikutusmekanismit ovat edelleen epäselviä.
Tervan käyttö > Hajusteena

Tervaa käytetään shampoissa, saippuoissa ja ruuissa (kuten tervasnapsit ja tervaleijonat) aromaattisena lisänä.
Tervan käyttö > Häpäisy tervaamalla

Joissakin maissa on  rangaistu rikollisia tervaamalla. Tämä häpeärangaistus, joka saattoi johtaa tervatun kuolemaan, siirtyi Englannista Yhdysvaltoihin. Tervatun päälle voitiin kaataa lisäksi höyheniä, jotka tarttuivat tervaan, jolloin häpäisyn kohde on ikään kuin saanut höyhenpeitteen.
Suomessa patsaita ja kylttejä on tervattu lähinnä poliittisina vastalauseina. Uspenskin katedraalin tontille vuonna 1913 Haminan rauhan muistoksi rakennettu Rauhan kappeli tervattiin vuonna 1919 niin pahoin, että se purettiin seuraavana vuonna. Teosta epäiltiin ylioppilaita. Kuuluisin viimeaikainen patsaan tervaus on ollut Hakaniemessä sijainneen Maailman rauha -patsaan tervaaminen vuonna 1991.
Tervan haitallisuus

Kivihiiliterva sisältää lukuisia karsinogeenisia aineita. Maaöljyterva on haitallista jo hengitettynäkin. Mäntytervan tuoksu ei sen sijaan ole luonnollisissa määrissä  haitaksi.
Mäntytervan teho puunsuojauksessa perustuu sen muodostamaan kalvoon, joka hylkii vettä. Puuhun sivelty terva estää veden tunkeutumisen puuhun ja heikentää puuta pilaavien sienien kasvuolosuhteita. EU:n biosidiviranomaiset ovat todenneet, että mäntytervalla ei ole kemiallista vaikutusta puuta pilaaviin sieniin, eikä se ole puunsuojauksessa biosidi, johon sovellettaisiin EU:n biosidilainsäädännön velvoitteita. Tämän takia mäntytervan käyttö puunsuojauksessa ja  muissakin tarkoituksissa on saanut jatkua.
Tervan rekisteröinti ja tuotanto

Suomalainen mäntyterva rekisteröitiin Euroopan unionin kemikaalivirastoon vuonna 2018. Ellei näin olisi tehty, ei tervaa olisi saanut enää laajamittaisesti valmistaa EU:n alueella. Rekisteröidyt yritykset saavat tuottaa tervaa enintään 10 tonnia vuodessa, kun muille yläraja on tonni.
Rekisteröinnissä selvitettiin tervan ja sen sisältämien yhdisteiden myrkyllisyyttä eläimille ja ihmisille. Rekisteröinti varmisti Suomessa tuotetun ja myytävän tervan laadun ja sen, että suomalainen mäntyterva on tuotemerkitty. Rekisteröinti maksoi  noin 150 000 euroa. Eläköön terva ry sai kootuksi rahat suurimpina lahjoittajina kulttuurirahastot ja kirkkohallitus.
Tervasta on pulaa kaikissa Pohjoismaissa. Tervaa tuodaan myös Suomeen varsinkin Kiinasta. Rekisteröityjä tervantuottajia oli vuonna 2018 Suomessa kolme. Kolmasosan Suomessa valmistetusta ja neljäsosan Pohjoismaiden tervasta tuottaa saarijärveläinen yritys Hautaterva Oy, joka valmistaa vuosittain noin 10 000 litraa.
Terva kaunokirjallisuudessa

Kaunokirjallisuudessa terva saa pääosan Iisakin vuodatuksessa Lauri Viidan romaanissa Moreeni. Ulkotyöläinen nimeltä Iisakki oli rakentanut katon, joka päästi sateella vettä läpi. Omistaja Dahlman vaati: Menkää helvetissä tervaamaan se katto, kun kerran olette tämmöisen härvelin rakentaneet!  Iisakki vastasi: Tervaa ja tervaa! Mitä helvetin tervaa! Piruko sen tyhjän tervaa! Tervaa jos tervaa! Ostakoon tervaa ja tervatkoon vaikka pilvensyrjää! Tervatkoon vaikka perseensä, minä en tervaa! - -  Tervaa koko murju, minä en tervaa! En tervaa!