Yuen Woo-ping
Ura

Yuen Woo-pingin isä oli näyttelijä ja toimintakoreografi Yuen Siu-tien, joka ohjasi Woo-pingin elokuvateollisuuteen, ja myöhemmin hänen kaikki kahdeksan sisarustaan seurasivat perässä. Yuen Woo-ping aloitti uransa stunttimiehenä, työskennellen muun muassa legendaariselle Shaw Brothers -elokuvastudiolle elokuvissa kuten The Chinese Boxer (Long hu dou, 1970) ja The Blood Fists (Dang kou tan, 1972). Hän nousi pian toimintakohtauksien ohjaajaksi elokuviin kuten The Lizard (Bi hu, 1972) ja The Bastard (Xiao za zhong, 1973), mutta lähti Shaw-studiolta ohjaamaan tuottaja/ohjaaja Ng See-yuenin Seasonal Filmsille.
Ng See-yuenin ja Yuen Woo-pingin ensimmäiset yhteiset elokuvat olivat kung fu -klassikoiksi myöhemmin nousseet The Secret Rivals (Nan quan bei tui dou jin hu, 1976) ja The Snuff Bottle Connection (Shen tui tie shan gong, 1977). Tärkeämpiä tänä aikana syntyneitä elokuvia olivat kuitenkin Yuenin ohjaamat Kotkan varjo (Se ying diu sau, 1978) ja Kotkan kynnet (Jui kuen, 1978), jotka sekä nostivat hetkeä aiemmin täysin tuntemattoman Jackie Chanin maailmantähdeksi että popularisoivat komediallisen kung fu -elokuvan. Yuen Woo-ping jatkoi menestyksekkäästi ilman Chania muun muassa elokuvilla The Magnificent Butcher (Lin shi rong, 1979) ja The Miracle Fighters (Qi men dun jia, 1982).
Yuen löysi seuraavan tähden Donnie Yenistä, jonka ensimmäinen päärooli oli Yuen Woo-pingin ohjaamassa elokuvassa Drunken Tai Chi (Xiao tai ji, 1984). Yen näkyi sittemmin kaikissa Yuenin tärkeimmissä 1980–1990-lukujen elokuvissa: komediassa Mismatched Couples (Qing feng di shou, 1985), poliisidraamoissa Tiger Cage (Te jing tu long, 1988), In the Line of Duty 4 (Huang jia shi jie zhi IV: Zhi ji zheng ren, 1989), Tiger Cage 2 (Xi hei qian, 1989) ja Tsui Harkin tuottamassa, 1800-luvun Kiinaan sijoittuvassa kung fu -elokuvassa Iron Monkey (Siu nin Wong Fei Hung ji Tit Ma Lau, 1993).
Yuen Woo-ping elvytti aiemman uransa toimintakohtauksien ohjaajana uudelleen Tsui Harkin elokuvassa Once Upon a Time in China – Olipa kerran Kiinassa (Wong Fei Hung, 1991), johon hän auttoi nuorempaa veljeään Yuen Cheung-yania ohjaamaan elokuvan viimeisen, Jet Lin ja Yam Sai-kwoonin välisen tappelukohtauksen. Elokuvasta tuli valtava menestys, ja Yuen Woo-ping ohjasikin sen jatko-osan – jonka pääosassa nähtiin jälleen Donnie Yen – toimintakohtaukset kokonaan itse. Tämän kokemuksen myötä Yuen pääsi ohjaamaan Hongkongin tärkeimpiä tähtiä: Michelle Yeohia elokuvassa Wing Chun (Yong Chun, 1994), Jet Litä elokuvassa Fist of Legend (Jing wu ying xiong, 1994), ja Jackie Chania Tsui Harkin elokuvassa Twin Dragons (Shuang long hui, 1992).
Yuen Woo-ping yritti luoda uusia kung fu -tähtiä näyttelijöistä kuten Kenny Ho ja Jacky Wu, siinä kuitenkin epäonnistuen. Kungfu-buumin laannuttua Yuen ei enää löytänyt laisinkaan töitä Hongkongin elokuvateollisuudesta, ja joutui ohjaamaan televisioelokuvia Manner-Kiinassa. Yuenin onni kuitenkin vaihtui, kun Hollywoodissa toimintaohjaaja John Chang erotettiin elokuvan Matrix (1999) tuotannosta. Elokuvan ohjaajat Andy ja Larry Wachowski ihailivat jo ennestään Yuen Woo-pingin työtä, ja palkkasivat hänet Changin tilalle ohjaamaan elokuvan toimintakohtaukset. Elokuvasta tuli jättimenestys, ja Yuenista tuli kysytty toimintaohjaaja myös Hollywoodissa.
Yuenin seuraava tärkeä työ oli Ang Leen ohjaamassa elokuvassa Hiipivä tiikeri, piilotettu lohikäärme (Wo hu cang long, 2000), joka menestyi erinomaisesti myös kotimaansa ulkopuolella. Yuen palasi tämän jälkeen kotimaahansa Hongkongiin, missä hän työskenteli jälleen Tsui Harkin kanssa. Kaksi tästä yhteistyöstä syntynyttä elokuvaa – The Legend of Zu (Shu shan zheng zhuan, 2001) ja Black Mask 2 (2002) – olivat kuitenkin floppeja.
Yuen on sittemmin jatkanut työskentelyä Hollywoodissa: Wachowski-veljekset palkkasivat hänet toimintaohjaajaksi myös Matrix-elokuvan jatko-osiin The Matrix Reloaded (2003) ja The Matrix Revolutions (2003). Myös Quentin Tarantino on tehnyt Yuenille kunniaa palkkaamalla hänet Kill Bill -elokuviinsa toimintaohjaajaksi. Eurooppalaisissa elokuvissa Yuen Woo-pingin kädenjälki on näkynyt lähinnä Luc Bessonin tuottamassa elokuvassa Danny the Dog (2005).