stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Antiokhos I Soter
Elämä > Nuoruus

Antiokhoksen vanhemmat menivät naimisiin Aleksanteri Suuren järjestämissä häissä Susassa. Monet makedonialaiset upseerit saivat Susassa persialaisen vaimon. Muista poiketen Seleukoksen ja Apaman liitto kuitenkin kesti. Muut makedonialaiset luopuivat persialaisista vaimoistaan pian Aleksanterin kuoleman jälkeen. Antiokhos syntyi noin vuonna 323 eaa., noin samoihin aikoihin Aleksanterin kuoleman kanssa. Epäilemättä Antiokhos pakeni isänsä kanssa Egyptiin vuonna 315 eaa. ja eli siellä siihen asti, kun Seleukos pääsi palaamaan Babyloniin noin vuonna 311 eaa. Ipsoksen taistelussa Antiokhos johti isänsä ratsuväkeä, joka oli etupäässä persialaista. Antiokhos kunnostautui taistelussa ja hänen ansiostaan Demetrioksen joukot joutuivat erilleen Antigonoksen joukoista. Paljon muuta Antiokhoksen nuoruudesta ei tiedetäkään.
Elämä > Hallitsijakumppanina

Antiokhos mainitaan seuraavan kerran lähteissä vuoden 294/293 eaa. kriisin aikana. Seleukos oli liittoutunut Demetrioksen kanssa ja nainut tämän tyttären Stratoniken. Seleukoksen ja Demetrioksen liitto hajosi ja samaan aikaan Seleukos erosi Stratonikestä. Tämän jälkeen Antiokhos meni naimisiin äitipuolensa Stratoniken kanssa. Samalla Seleukos nimitti poikansa hallitsijakumppanikseen ja itäisten maakuntien hallitsijaksi. Ilmeisesti Antiokhoksen ja Stratoniken liitto oli onnistunut. Antiokhos oli tuolloin noin 30-vuotias, ja on epäilty että hänellä olisi ollut aikaisempi vaimo Nysa.
Antiokhos hallitsi ilmeisesti Babyloniaa ja Persiaa samalla kun hänen isänsä keskittyi läntisempiin alueisiin. Antiokhoksen toimista ei tiedetä paljoakaan, mutta hän perusti ilmeisesti uudelleen Mervin kaupungin ja nimesi sen uudelleen Antiokeiaksi. Antiokhos valvoi ehkä myös Demodamasta, jonka tiedetään toimineen Iaksartes-joella. Antiokhos vaikutti kuitenkin myös lännessä. Hänen tiedetään tehneen uhrauksen Apollonille vuonna 288 eaa. Didymassa. Miletokselle Antiokhos lahjoitti stoan. Kiitollinen kaupunki pystytti Antiokhokselle patsaan Didymaan. Jos isän ja pojan välillä oli vihamielisyyttä niin tämä hiipui ajan myötä.
Elämä > Kuninkaana

Antiokhosta ei mainita kriisissä, joka johti Seleukoksen ja Lysimakhoksen väliseen sotaan ja Korupedionin taisteluun, jossa Lysimakhos kaatui. Ennen sotaa Antiokhos sai isältään vastuulleen "Aasian" vuonna 281 eaa. Seleukos hyökkäsi tämän jälkeen Eurooppaan, mutta Ptolemaios Keraunos, Egyptin hallitsijan Ptolemaios I:n poika, murhasi hänet Traakiassa. Antiokhos selviytyi isänsä murhan jälkeisestä kriisistä hyvin. Pergamonin hallitsija Filetairos auttoi Antiokhosta saamaan takaisin isänsä tuhkat. Ptolemaios Keraunos tyytyi viemään osan Lysimakhoksen armeijasta Makedoniaan, eikä ryhtynyt taistelemaan Antiokhosta vastaan Vähän-Aasian herruudesta.
Antiokhos ajautui kuitenkin pian sotaan Bithyniaa ja Antigonos Gonatasta vastaan. Antigonos ja Antiokhos tekivät kuitenkin yhteistyötä kelttejä vastaan. Kummatkin lähettivät joukkoja Thermopylain puolustukseen. Antiokhos soti myös Ptolemaiosta vastaan, mutta tästä sodasta ei tiedetä paljon. Antiokhos menetti Ptolemaiokselle Miletoksen noin vuonna 279 eaa. Suurempi uhka olivat keltit, jotka nyt hyökkäsivät Vähään-Aasiaan Bithynian hallitsijan Zipoiteen yllyttämänä. Sota kelttejä vastaan kesti vuosia, mutta lopulta Antiokhos kukisti heidät taistelussa, osittain sotanorsujensa ansiosta. Keltit asettuivat asumaan alueelle, joka ajan myötä sai nimen Galatia. Antiokhos haavoittui ehkä taistelussa kelttejä vastaan. Kelttejä vastaan saamastaan voitosta Antiokhos sai lisänimen soter ("pelastaja").
Antiokhos solmi liiton Makedonian hallitsijan Antigonos Gonataan kanssa ja antoi tälle vaimoksi sisarpuolensa Filan. Antiokhos antoi tyttärensä Apaman Kyrenaikan hallitsijalle Magasille, joka yritti saavuttaa itsenäisyyttä Ptolemaiosten Egyptistä. Kummatkin avioliitot oli suunnattu Ptolemaios II:ta vastaan. Tämä johtikin 270-luvulla eaa. niin sanottuun ensimmäiseen syyrialaissotaan. Tämä sota loppui noin 272 eaa.
Antiokhos teki pojastaan Seleukoksesta hallitsijakumppaninsa. Jostain syystä Antiokhos antoi teloittaa Seleukoksen noin vuonna 267 eaa. ja nimitti toisen poikansa Antiokhos II:n kanssahallitsijakseen.
Vuonna 262 eaa. Antiokhos yritti kukistaa Pergamonin kuningaskunnan, mutta hän kärsi tappion Sardesin lähellä. Samana vuonna Antiokhos antoi teloittaa poikansa Seleukoksen, jota hän syytti kapinasta. Kun Antiokhos kuoli vuonna 261 eaa., hänen poikansa Antiokhos II nousi valtaistuimelle.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Antiokhos I Soter Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Seleukos I | Persian kuningas Seleukidien hallitsijasuku | Seuraaja: Antiokhos II |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 2  3  4 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Puola  Vatikaani 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  IdRef
Apina ja Uusikuu

| Apina ja Uusikuu |
| --- | --- |

Kirjailija:  Viivi Hyvönen
Kansitaiteilija:  Sami Saramäki
Kieli:  suomi
Genre:  tieteiskirjallisuus
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  2008
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  449
ISBN:  978-951-0-33933-6
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Apina ja Uusikuu on Viivi Hyvösen vuonna 2008 ilmestynyt kolmas romaani. Kirja sijoittuu kaupunkiin, jonka eristää muusta maailmasta myrkynvärinen meri ja vihamielisten apinoiden kansoittama suuri kaatopaikka.
Aiheesta muualla

Haastateltavana Viivi Hyvönen. Aamun kirja 15.4.2008.
Toni Jerrman: Kiviapina salaisuuksien äärellä. Helsingin sanomat 6.3.2008.
Ritva Kolehmainen: Apina ja Uusikuu[vanhentunut linkki]. Keskisuomalainen 16.4.2008.
Kaisa Kurikka: Apinoiden kaupungissa loistaa kuu[vanhentunut linkki]. Turun sanomat 23.4.2008.
HMAS Anzac

| HMAS Anzac |
| --- | --- |
 HMAS Anzac

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  William Denny and Brothers, Dumbarton
Kölinlasku:  31. tammikuuta 1916
Laskettu vesille:  11. tammikuuta 1917
Palveluskäyttöön:  24. huhtikuuta 1917 (RN) 27. tammikuuta 1920 (RAN)
Poistui palveluskäytöstä:  30. heinäkuuta 1931
Loppuvaihe:  upotettu maalilaivana 7. toukokuuta 1936
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 660 t
Pituus:  99 m
Leveys:  9,7 m
Syväys:  3,68 m
Koneteho:  36 000 hv
Nopeus:  34 solmua
Miehistöä:  122
Aseistus
Aseistus:  4 × QF 4″ (102 mm) Mk IV -tykkiä 2 × QF 2 naulan ilmatorjuntatykkiä 1 × .303 Maxim-konekivääri 2 × 0.303″ Lewis-konekivääriä 4 × 21″ (533 mm) Mk III -torpedoputkea 2 × syvyyspomminheitintä
HMAS Anzac (viirinumero G00) oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1920 Australian kuninkaalliselle laivastolle luovuttama Parker-luokan laivueenjohtaja.
Valmistus

Alus tilattiin joulukuussa 1915 nimellä HMS Anzac William Denny and Brothersilta Dumbartonista, missä köli laskettiin 31. tammikuuta 1916. Alus laskettiin vesille 11. tammikuuta 1917 ja valmistui 24. huhtikuuta.
Palvelus

Palvelukseen otettaessa alus liitettiin laivueenjohtajaksi Suuren laivaston 14. hävittäjälaivueeseen Pohjanmerelle ja Englannin kanaaliin. Alus luovutettiin Australian hallitukselle maaliskuussa 1919. Australian laivasto otti aluksen palvelukseen 27. tammikuuta 1920.
Alus poistettiin palveluksesta ja sijoitettiin poistolistalle 30. heinäkuuta 1931. Alus myytiin 8. elokuuta 1935 Messrs. Abraham and Wilsonille Redferniin Uuteen Etelä-Walesiin. Aluksen hylky upotettiin 7. toukokuuta 1936 maalilaivana Sydneyn edustalle.
Apollo (vakuutusyhtiö)

Henkivakuutusyhtiö Apollo oli suomalainen vakuutusyhtiö. Yhtiö perustettiin vuonna 1988, ja se ajautui konkurssiin vuonna 1993. Yhtiön pääkonttori sijaitsi Turussa.
Apollon perustivat Sammon vakuutusjohtajat Rauno Nurmi ja Tarkko Jousi. Yhtiön vähemmistöosakkaana toimi aluksi osuuspankkiryhmä. Jousi ja osuuspankit jättivät yhtiön pian perustamisen jälkeen, ja se jäi pääosin Nurmen omistukseen. Todellista päätösvaltaa yrityksessä käytti turkulaisen liikemiehen Matti Koivurinnan omistama yritys.
Apollon liikeideana oli tarjota vakuutuksia suoramyyntinä ilman perinteisiä vakuutusyhtiöitä rasittavia kiinteitä kuluja.
Apollon hallitukseen kuuluivat Arvopaperivälittäjien Yhdistyksen toimitusjohtaja Markku Savikko, kansanedustaja Ben Zyskowicz sekä Turun hovioikeuden silloinen hovioikeudenneuvos Antero Palaja.
Yritys joutui vaikeuksiin tappiollisten kiinteistökauppojensa vuoksi. Kauppoihin liittyi poikkeuksellista luotonantoa. Rauno Nurmi tuomittiin vuonna 1996 näihin kauppoihin liittyneestä luottamusaseman väärinkäytöstä ehdolliseen vankeusrangaistukseen ja vahingonkorvauksiin.
Vakuutusyhtiöitä valvonut sosiaali- ja terveysministeriö käynnisti loppuvuonna 1993 yhtiötä vastaan toimet, joiden seurauksena yhtiötä kiellettiin uusien vakuutusten myynti ja asetettiin yhtiön kiinteä omaisuus luovutuskieltoon. Valtioneuvosto peruutti yhtiön toimiluvan 22. joulukuuta 1993.
Apollo asetettiin konkurssiin tammikuussa 1994. STM:n esityksestä muut henkivakuutusyhtiöt päätyivät sopimukseen, jossa muut yhtiöt vastasivat Apollon vakuutuksista tiettyyn, ei kuitenkaan täyteen määrään asti. Alle 100 000 markan säästöistä korvattiin 90 prosenttia, suuremmista vähemmän. Ratkaisun kustannukset muille vakuutusyhtiöille olivat noin 70 miljoonaa markkaa.
Aiheesta muualla

Apollon osakehistoriaa Pörssitiedon verkkosivuilla
Aperitiivi

Kuivaa sherryä aperitiivina.
Aperitiivi (lat. aperire, ’avata’) on ennen ateriaa nautittava alkoholijuoma, jonka ajatellaan lisäävän ruokahalua. Aperitiivin kera nautitaan joskus pieniä alkupaloja, kuten keksejä, pähkinöitä tai oliiveja. Joskus kilistellään laseja eli skoolataan.
Aperitiivit ovat yleisiä monissa Välimeren ruokakulttuureissa, etenkin Ranskassa ja Espanjassa. Muualle maailmaan aperitiivikulttuuri levisi näiden maiden siirtomaavallan myötä. Aperitiiveja nautitaan usein myös esimerkiksi Italiassa, Kreikassa, Portugalissa, Välimeren itärannikolla ja latinalaisessa Amerikassa. Eri maissa ja niiden eri alueilla aperitiiveina suositaan eri juomia.
Yleisiä aperitiivina nautittavia alkoholijuomia ovat kuivat ja jäähdytetyt valkoviinit, kuten Chablis, Chardonnay, Bordeaux, Sauvignon Blanc, Riesling, samppanja ja konjakki. Muitakin kuohuviinejä, kuten cavaa ja proseccoa, sekä roseeviinejä voidaan nauttia aperitiivina. Lisäksi väkevät viinit, kuten madeira, portviini ja kuiva sherry ovat yleisiä.
Viinipohjaisista juomasekoituksista aperitiivina suosittuja ovat esimerkiksi portugalilainen portonic, jossa on portviiniä ja tonic-vettä sekä sitruunaviipale. Mimosassa on samppanjaa ja appelsiinimehua. Vermutti on eri tavoin maustettu väkevä viini. Ranskassa eräs suosittu aperitiivi on Dubonnet.
Likööreistä suosittuja aperitiiveja ovat etenkin anispohjaiset liköörit. Cocktaileista suosittuja aperitiiveja ovat etenkin ne, joissa on katkeroa, Camparia, giniä tai vermuttia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Aperitiivi Wikimedia Commonsissa
Antipolis

| Antipolis> Ἀντίπολις |
| --- | --- |
 Antipoliin n. 1. vuosisadalla jaa. rakennetun akveduktin (nyk. Aqueduc de Clausonnes) jäänteitä.
Sijainti
 Antipolis
Koordinaatit:  43°34′52″N, 7°7′42″E
Valtio:  Ranska
Paikkakunta:  Antibes, Alpes-Maritimes, Provence-Alpit-Riviera
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Ajanjakso:  500-luku eaa.–
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Gallia
Aiheesta muualla
  Antipolis Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Antipolis (m.kreik. Ἀντίπολις) oli antiikin aikainen kaupunki Galliassa nykyisen Ranskan alueella. Se on kehittynyt nykyiseksi Antibesin kaupungiksi ja sijaitsi sen paikalla.
Antipolis oli alun perin kreikkalainen siirtokunta. Myöhemmin se kehittyi tavalliseksi roomalaiseksi kaupungiksi.
Maantiede

Antipolis sijaitsi Gallian etelärannikolla Gallia Narbonensiksen alueella länteen Varus (nyk. Var) -joesta. Kaupunki oli rakennettu niemelle, jonka vieressä oli luonnonsatamalahti. Kaupungin akropolis eli yläkaupunki ja linnoituskukkula on paikannettu nykyisen Antibesin katedraalikirkon ja Picasso-museona toimivan Grimaldien linnan eli Château Grimaldin paikalle. Alakaupunki laajeni sen ympärille roomalaisella kaudella. Alun perin kaupungin paikka oli liguurien heimon alueella.
Roomalaisella kaudella Antipoliin kautta kulki rannikkoa pitkin kulkenut roomalainen tie. Antipoliista länteen sijaitsivat muun muassa Olbia, Athenopolis ja Forum Julii, ja itään Nikaia (lat. Nicaea).
Historia

Antipoliin paikka on ollut asuttu viimeistään 900-luvulla eaa. Antipoliin kaupunki perustettiin kreikkalaisena siirtokuntana Massaliasta käsin ilmeisesti jo arkaaisella kaudella 500-luvulla eaa., jolta ajalta ovat varhaisimmat kreikkalaisen keramiikan löydöt paikalta. Kaupunki oli yksi lukuisista massalialaisten perustamista linnoituskaupungeista (epiteikhisma), joiden tehtävänä oli suojella rannikkoa liguureja ja muita barbaarikansoja vastaan.
Liguurit ahdistivat Antipolista samoin kuin seudun muita kreikkalaiskaupunkeja usein. Vuonna 154 eaa. massalialaisten täytyi pyytää apua Roomasta. Konsuli Quintus Opimius ajoi liguurit pois, ja tämän jälkeen kaupunki menestyi Rooman suojeluksessa. Antipolis kuului Massalian alaisuuteen ainakin vielä ennen vuotta 49 eaa.
Strabon sanoo, että vaikka Antipolis kuului roomalaisella kaudella Gallia Narbonensiksen provinssiin, se oli erotettu Massalian alaisuudesta ja luettiin Italian kaupunkien joukkoon, kun taas Nikaia, joka sijaitsi Varuksen itäpuolella eli Italian puolella, luettiin silti Massalian alueisiin. Tacitus sanoo Antipoliin olleen municipium, Plinius vanhempi taas oppidum Latinum, toisin sanoen siellä sovellettiin Jus Latiumia tai Jus Latiita eli latinalaisoikeuksia. Se, mitä Strabon sanoo, taas kuulostaa siltä, että kaupungissa olisi sovellettu Jus Italicumia. Antipolista ei kuitenkaan mainita Gallian kahden Jus Italicum -kaupungin Lugdunumin ja Viennan yhteydessä, joten Plinius saattaa olla tässä asiassa oikeammassa.
Antipolis löi omaa rahaa 100-luvulta eaa. lähtien. Kaupungin tärkeimpiin elinkeinoihin vaikuttaa kuuluneen tonnikalojen kalastus. Siellä valmistettiin myös garumin kaltaista muria-kastiketta kaloille. Kaupungin asukkaasta käytettiin latinaksi etnonyymiä Antipolitanus. Antipolis kukoisti vielä gallialaisten usurpaattorien Gallian keisarikunnan aikana 200-luvulla.
Nykyinen Antibesin kaupunki on säilyttänyt antiikin aikaisen nimen erityisesti provensaalinkielisessä nimessään Antibol.
Rakennukset ja löydökset

Varhaisimmasta arkaaisen kauden kreikkalaiskaupungista ei ole tehty löytöjä. Kaupungin myöhemmistä muureista ja satamarakennelmista on säilynyt joitakin osia. Akropoliin paikalta on löydetty roomalaisaikaisten rakennusten jäänteitä sekä suuria pylväillä varustettuja sisternejä eli vesisäiliöitä. Kukkulalla sijaitsi oletettavasti kaupungin päätemppeli. Kaupungissa oli teatteri, jonka jäänteet purettiin vuonna 1691. Se sijaitsi nykyisen linja-autoaseman paikalla. Amfiteatteri sijaitsi lähellä nykyistä Rue Fersen -katua. Löydöksiin lukeutuu myös roomalaisia kylpylöitä sekä akveduktien osia. Kaupungista on löydetty myös huomattava määrä kreikankielisiä piirtokirjoituksia, enemmän kuin mistään muualta Etelä-Ranskasta.
Nykyisestä Vaugrenieriestä Antipoliin paikasta pohjoiseen on löydetty kreikkalaisen pyhäkön jäänteet sekä roomalaisaikaisia raunioita.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Antipolis Wikimedia Commonsissa
Château Grimaldin Porte de l'Orme, jonka alimmissa rakenteissa on antiikin Antipoliin muureja.
Toini Anttila

| Toini Anttila> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Toini Esteri Kyllikki Ahonen
Syntynyt: 19. syyskuuta 1897 Tampere
Kuollut: 29. heinäkuuta 1969 (71 vuotta)
Ammatti:  näyttelijä, teatteriohjaaja
Näyttelijä
Aktiivisena:  1915–1961
Toini Esteri Kyllikki Anttila (o.s. Ahonen, 19. syyskuuta 1897 Tampere – 29. heinäkuuta 1969) oli suomalainen näyttelijä ja teatteriohjaaja. Hän työskenteli muun muassa Tampereen Työväen Teatterissa ja Viipurin Kaupunginteatterissa.
Ura

Toini Anttilan vanhemmat olivat huonekalutehtailija Arvi Ahonen ja Hilma Selenius. Hänen ensimmäinen näyttelijäkiinnityksensä oli Tampereen Työväen Teatteriin vuosina 1915–1919. Ura jatkui hänen aikakaudelleen tyypillisesti melko tiuhaan vaihtuvin kiinnityksin: Oulun Työväen Teatteri 1921–1922, Voikkaan Työväen Näyttämö 1922–1925, Rovaniemen Työväen Näyttämö 1925–1926, Lappeenrannan Teatteri 1929–1931, Salon Näyttämö 1931–1933, Lahden Työväen Näyttämö 1939–1941 ja Viipurin Kaupunginteatteri 1941–1946. Vuodesta 1946 vuoteen 1961 Anttila työskenteli Imatran Teatterin ohjaajana ja järjestäjänä.
Anttilan näyttämötehtäviä olivat muun muassa Kaisa kansannäytelmässä Pohjalaisia, Pohjolan tytär näytelmässä Lemmin poika ja Karin Timelius näytelmässä Neljä naista. Hän näytteli myös muun muassa Elinan roolin balladissa Elinan surma ja Viivin roolin komediassa Ruma Elsa.
Anttila ohjasi lavalle muun muassa näytelmät Anne Frankin päiväkirja, Neljä naista, Opri ja Oleksi ja Tukkijoella.
Muuta

Toini Ahonen  avioitui teatterinjohtaja Väinö Anttilan kanssa 1924. Liitto päättyi puolison kuolemaan 1952. Pariskunta teki taiteellisen uransa pääosin samoissa teattereissa.
Aiheesta muualla

Kysymuseolta.fi: LÖYTYYKÖ LAPPEENRANNAN TEATTERIN GYURKOVICSIN TYTTÄRET -ESITYKSEN ROOLILUETTELOA?
Mayumi Aoki

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Mayumi Aoki |  Mayumi Aoki |  Mayumi Aoki |  |
Naisten uinti
Maa:   Japani
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | München 1972 | 100 m perhosuinti |  |
Mayumi Aoki (jap. 青木 まゆみ, Aoki Mayumi; s. 1. toukokuuta 1953)  on entinen japanilainen uimari ja olympiavoittaja
Aoki voitti olympiakultaa kaikkien aikojen toisena japanilaisena naisuimarina. Heinäkuussa 1972 hän ui Tokiossa 100 metrin perhosuinnin maailmanennätyksen 1.03,9. Münchenin olympiakisojen välierissä hän menetti ennätyksen Unkarin Andrea Gyarmatille mutta otti sen takaisin voittamalla finaalin ajalla 1.03,34. Hän jäi 200 metrin perhosuinnin finaalissa kahdeksanneksi ja ui hyvän kolmannen osuuden 4 × 100 metrin sekauintiviestissä mutta ei pystynyt auttamaan Japanin joukkuetta mitaleille.
Belgradin MM-kisoissa 1973 Aoki sai pronssia 100 metrin perhosuinnissa.
Aoki valittiin International Swimming Hall of Fameen 1989.
Saavutukset

Münchenin olympialaiset 1972
Kultaa 100 metrin perhosuinnissa (aika 1.03,34 ME)
Kuudes 4 × 100 metrin sekauintiviestissä (aika 4.31,56)
Kahdeksas 200 metrin perhosuinnissa (aika 2.22,84)
Belgradin MM-kisat 1973
Pronssia 100 metrin perhosuinnissa (aika 1.03,73)
Aiheesta muualla

International Swimming Hall of Fame: Mayumi Aoki (Arkistoitu – Internet Archive)
Naisten 100 metrin perhosuinnin olympiavoittajat
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Japani
Fennoskandian mannerjäätikkö

Mannerjäätiköiden yhtyminen muodosti jäätikköalueen suurimman laajuuden Veiksel-jääkauden kylmimpänä aikana.
Fennoskandian mannerjäätikkö (lyhennys FIS) tai Skandinavian mannerjäätikkö (SIS) oli Veiksel-jääkaudella (noin 115 000–11 000 vuotta sitten) yleensä joko vain Skandinavian tai laajemmin Fennoskandian peittänyt mannerjäätikkö, jonka alkuperäinen synnyinseutu oli Skandeilla . Laajimmillaan jäätikkö oli noin 20 000–18 000 vuotta sitten, jolloin se peitti alleen Fennoskandian ja Baltian maiden lisäksi osia Koillis-Venäjää, Puolaa, Saksaa ja Tanskaa. Laajimmillaan jäätikkö levittäytyi Barentsinmerelle, jossa se yhtyi Barentsinmeren mannerjäätikköön (BSIS), ja Pohjanmerelle, jossa se yhtyi Britannian–Irlannin mannerjäätikköön (BIIS) Doggerlandissa.
Nimityksistä

Skandinaavisissa maissa on englanninkielisessä kirjallisuudessa käytetty mannerjäätiköstä yleisesti nimitystä Skandinavian mannerjäätikkö (engl. Scandinavian Ice Sheet), mutta sen rinnalla esiintyy myös nimitys Fennoskandian mannerjäätikkö (engl. Fennoscandian Ice Sheet). Jäätikön alkuperä on Skandeilla eikä se aina ole ulottunut Suomen (lat. fenno eli suomi) ylle. Laajimmillaan se ylitti idässä ja etelässä kaikki Suomen rajat, joten kumpaakin nimitystä tultaneen käyttämään jatkossakin. Kumpikin nimitys on 2000-luvulla ollut lähes yhtä yleinen. Anglikaanisessa kirjallisuudessa käytetään lisäksi nimitystä Veikselin mannerjäätikkö (engl. Weichselian Ice Sheet). Paikallisesti on jäätiköstä kuitenkin käytetty arkisempia nimityksiä kuten esimerkiksi Suomessa vain mannerjäätikkö ja Ruotsissa ”inlandsisen”, jonka vastine on myös norjalaisilla käytössä. Näillä on tarkoitettu vain Veiksel-jääkauden viimeistä ja laajinta jäätiköitymistä, jonka jälkeen jääkausi päättyi.
Ilmastoteoriassa jääkausia kutsutaan glasiaaleiksi (suom. jäätiköityminen), jääkausien välisiä ajanjaksoja interglasiaaleiksi. Jääkauden sisällä ilmastovaihteluja ilmaistaan nimityksillä stadiaali, joka on kylmemmän jakson nimitys, ja interstadiaali, joka on suhteellisesti lämpimämmän jakson nimitys.
Jäätiköitymisen eri vaiheita

Jäätiköityminen alkoi Skandeilla eli Kölivuoristossa, kun ilmaston viiletessä Atlantilta vuoristoon kulkeutuneesta kosteasta ilmasta satoi maahan enemmän lunta kuin sieltä kesäisin suli pois. Vuoristolaaksot täyttyivät jäätiköistä ja vaikka ne virtasivat alas alankojen laaksoihin, kertyi sateista lisää lunta ja jäätiköt alkoivat levittäytyä lisää. Korkealle vuoristoon muodostuneen laajan jäätikön päälle kehittyi korkeapainealue, joka ylläpiti jäätikköä ja samalla levitti ympäristöön jäähtynyttä ilmaa. Yhdessä ilmaston kylmenemisen kanssa tilanne alkoi ruokkia itseään ja jäätikkö pystyi leviämään myös Skandien länsi- ja itäpuolelle.
Aikaisemmin ajateltiin, että suuret jäätiköt reagoivat ilmaston muutoksiin hitaasti ja että jäätiköitymiset ja jäätiköiden sulaminen kestivät pitkiä aikoja. Nykyään on tultu siihen tulokseen, että jäätiköityminen voi tapahtua tuhansissa vuosissa ja että jäätikön kasvamiseen Skandien vuoristojäätiköstä Venäjän-Karjalaan ulottuvaksi suurjäätiköksi voi viedä niinkin vähän aikaa kuin 10 000 vuotta.
Jäätiköitymisen eri vaiheita > Viime jääkauden jälkivaihe

Muualta suuret mannerjäätiköt olivat sulaneet Grönlantia ja Etelämannerta lukuun ottamatta. Fennoskandian mannerjäätikön jäljelle jäänyt jäätikkö oli paksuudeltaan enää murto-osa aikaisemmasta maksimipaksuudestaan. Mannerjäätikön viimeiset rippeet sulivat Ruotsin Lapin Sarekvuorilla noin 9 700 vs . Tätä aikaa ei enää kutsuta jääkaudeksi vaan se luetaan nykyajan interstadiaaliin eli holoseenikauteen (viimeiset noin 11 000 vuotta sitten).
Aiheesta muualla

Mangerud, Jan & Svendsen, John: Glacial History of Norway, 2011
Antiikin Rooman arkkitehtuuri

Pantheon Roomassa
Antiikin Rooman arkkitehtuuri oli aikansa kehittyneintä ja tärkeässä osassa Rooman valtakunnan mahdin luomisessa ja ylläpitämisessä. Se oli myös hyvin kestävää, ja moni yli 2 000 vuotta vanha roomalainen rakennus tai rakennelma on yhä pystyssä. Roomalainen arkkitehtuuri tunnetaan esimerkiksi valtavasta ja laadukkaasta tieverkosta, vesijohtoverkosta, suurista gladiaattoriareenoista kuten Colosseumista, kupolikatoista ja lattialämmitteisistä höyrykylpylöistä. Roomalaiset rakensivat myös temppeleitä kuten Pantheonin, riemukaaria, suurten jokien yli johtavia siltoja, kallioihin louhittuja tunneleita, kaivoksia ja kilparatoja.
Roomalainen arkkitehtuuri oli ennen kaikkea hyvin käytännöllistä. Suuret julkiset rakennushankkeet pitivät kansan tyytyväisenä, vesijohdot toivat puhdasta vettä kaupunkeihin, ja tieverkoston avulla kenraalit pystyivät siirtämään legioonansa nopeasti kaukaisiinkin maankolkkiin.