stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Joe Kinnear

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Joseph Patrick Kinnear
Syntymäaika: 27. joulukuuta 1946
Syntymäpaikka: Dublin, Irlanti
Kuolinaika: 7. huhtikuuta 2024 (77 vuotta)
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1965–1975 1975–1976 |  Tottenham Hotspur  Brighton & Howe | 196 (2) 16 (1) |
Maajoukkue
| 1967–1975 |  Irlannin maajoukkue | 26 (0) |
Valmennusura
      1987 1989 1992–1999 2001–2003 2004 2008–2009:  Al-Sharjah  Al-Shabab  Intian maajoukkue  Nepalin maajoukkue  Doncaster Rovers  Wimbledon  Luton Town  Nottingham Forest  Newcastle United
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Joe Kinnear (27. joulukuuta 1946 Dublin – 7. huhtikuuta 2024) oli irlantilainen jalkapallovalmentaja ja -pelaaja.
Suurimman osan pelaajaurastaan Kinnear pelasi Tottenham Hotspurissa, jossa hän voitti mm. FA Cupin, UEFA Cupin ja Englannin liigacupin. Hän edusti myös Irlannin maajoukkuetta. Valmentajana Kinnear toimi Wimbledonissa, Luton Townissa, Nottingham Forestissa ja Newcastle Unitedissa.
Pelaajaura

Kinnearin ura alkoi St Albans Cityssä, josta hän siirtyi Tottenhamiin 1965. Tottenhamissa Kinnear pelasi 10 vuotta ja voitti FA Cupin 1967 sekä Englannin liigacupin 1971 ja 1973. Hän voitti myös UEFA Cupin kaudella 1971–1972. Vuonna 1975 Kinnear siirtyi Brighton & Hove Albioniin, mutta ei ehtinyt pelata siellä pitkään. Hän loukkasi polvensa niin pahoin että joutui lopettamaan uransa 1977.
Urallaan Kinnear pelasi yhteensä 212 liigaottelua ja maajoukkueessa hän esiintyi 26 kertaa.
Valmennusura

Pelaajauran loputtua Kinnear ryhtyi valmentajaksi. Hän valmensi Dubaissa yhdessä Dave Mackayn kanssa Al-Sharjahia ja Al-Shababia viiden vuoden ajan. Ennen Englantiin palaamistaan Kinnear valmensi 1987 Nepalin jalkapallomaajoukkuetta sekä kolmen kuukauden ajan Intiaa.
Englantiin palattuaan Kinnear toimi aluksi Dave Mackayn apuvalmentajana Doncasterissa ja hetken myös päävalmentajana Mackayn vaihdettua seuraa. Vuonna 1991 Kinnearista tuli Wimbledonin reservijoukkueen valmentaja. Hänet nostettiin päävalmentajaksi 1992, kun Wimbledon oli sarjan viimeisenä. Kauden 12 jäljellä olevan ottelun aikana Kinnear nosti seuran kolmanneksitoista, minkä ansiosta hän sai pitkän jatkosopimuksen. Hän jatkoi Wimbledonissa aina vuoteen 1999 asti kunnes erosi terveydellisistä syistä. Parhaimmillaan Wimbledon ylsi hänen kaudellaan FA Cupin ja Liigacupin välieriin.
Kinnear palasi jalkapallon pariin syksyllä 2000, jolloin hän siirtyi Oxford Unitedin urheilutoimenjohtajaksi. Neljä kuukautta myöhemmin hän vaihtoi samaan tehtävään Luton Townissa ja otti itselleen myös managerin toimen. Luton putosi kauden päätteeksi, mutta palasi välittömästi takaisin Kinnearin johdolla. Seuraavalla kaudella se ylsi yhdeksänneksi 2. divisioonassa. Kauden päätteeksi Kinnear sai potkut omistajanvaihdoksen yhteydessä.
Kinnear siirtyi helmikuussa 2004 Nottingham Forestin manageriksi Paul Hartin saatua potkut. Hän valmensi Nottinghamia joulukuuhun asti jolloin päätti erota. Nottinghamin jälkeen Kinnear palasi valmennukseen vasta syksyllä 2008, kun hänet nimitettiin Newcastle Unitedin väliaikaiseksi manageriksi Kevin Keeganin erottua tehtävästään.
Vuonna 1999 sydänkohtauksen saaneen Kinnearin terveydentila nousi jälleen otsikoihin helmikuussa 2009, kun hänet toimitettiin sairaalahoitoon. Newcastle United ei paljastanut tarkempia tietoja irlantilaisen terveydentilasta, mutta häneltä jää väliin ainakin Valioliiga-ottelu West Bromwichia vastaan.
Huhtikuussa 2009 Newcastle nimitti Alan Shearerin seuran päävalmentajaksi. Tarkoituksena on, että Shearer hoitaa valmentajan tehtäviä kauden loppuun saakka. Kinnear itse on sivussa sydänleikkauksen ja siitä toipumisen vuoksi.
Kesäkuussa 2013 Kinnear nimitettiin Newcastlen urheilutoimenjohtajaksi.  Fanit ilmaisivat tyytymättömyytensä Kinnearin nimityksestä. Pian nimityksen jälkeen Newcastlen toimitusjohtaja Derek Llambias erosi tehtävästään.  Lopulta Kinnear itse lähti seurasta helmikuussa 2014.
John Gardberg

John Rudolf Gardberg (13. marraskuuta 1899 Turku – 18. marraskuuta 1974 Karjaa) oli suomalainen opettaja ja ruotsin kielellä kirjoittanut paikallishistorian tutkija. Gardberg julkaisi useita paikallishistoriallisia tutkimuksia lähinnä Kemiön ja Karjaan alueelta.
Gardberg toimi 1929–1963 Karjaan-Billnäsin yhteiskoulun rehtorina ja historian opettajana ja Åbo Akademin pohjoismaisen kansatieteen dosenttina 1947–1967. Hän sai professorin arvonimen 1973.
Gardbergin veli oli ylikirjastonhoitaja Carl-Rudolf Gardberg.
Teoksia

Åboland : publikation utgiven av Åbo akademis studenkår ; redaktionskommitté John Gardberg, Rut Carlsson, Per Jacob Arrhenius. Åbo 1920
Samfällda näringsfång i havsbandet. Särtryck ur Svenska litteratursällskapets folkloristiska och etnografiska studier IV. Helsingfors 1930
Kimito friherreskap : en studie över feodal läns- och godsförvaltning ; väitöskirja (Åbo Akademi). Åbo 1935
Kimitobygdens historia Del I ; 1, Tidsåldrar och öden intill år 1721 av John Gardberg ; Kyrkorna och deras skrud av Sigrid Nikula ; utgiven av Gabriel Nikander. Åbo 1944
Den unge Gabriel Nikander. Särtryck ur Budkavlen, årg. 40-41. Åbo 1963
Karis-Billnäs samskola : historik och matrikel till femtioårsminnet 1964. Föreningen Karis-Billnäs samlyceums vänner, Karis 1964
Karis socken från forntiden till våra dagar 5 : Vasatiden och Karolinska tiden. Hembygdsnämnden, Karis 1968
Glasfågeln eller Anna Stålarm till Grabbacka : En sagoväv i tre våder på historisk ränning. Ekenäs tryckeri, Ekenäs 1969
Tjuda pedagogi : ett blad ur kimitobygdens kulturhistoria ; på uppdrag av Boställsnämnden för Tjuda pedagogi. Boställsnämnden för Tjuda pedagogi, Kimito 1969
Historieberättarna Karl Ville och Lillmoster : John Gardbergs anteckningar från Kökar ; intervjuer och arkivfynd samlade av Jan Sverker Gardberg. Kökar hembygdsförening, Kökar 1999
John Baptist Thakur

John Baptist Thakur (s. 8. helmikuuta 1937) on intialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin jesuiittojen papiksi 19. maaliskuuta 1966 ja nimitettiin Muzaffarpurin hiippakunnan johtoon 6. maaliskuuta 1980. Piispaksi vihkiminen seurasi 24. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Lawrence Trevor Picachy, jota avustivat Pius Kerketta ja Benedict John Osta.
Joe Wright

| Joe Wright |
| --- | --- |
 Joe Wright San Diegon Comic-Conissa 2015.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1972 (ikä 51–52) Lontoo
Ammatti:  elokuvaohjaaja
Puoliso:  Anoushka Shankar
Ohjaaja
Tunnetuimmat ohjaukset:   Ylpeys ja ennakkoluulo (2005)  Sovitus (2007) 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Joe Wright (s. 1972 Lontoo) on englantilainen elokuvaohjaaja, joka tunnetaan parhaiten elokuvistaan Ylpeys ja ennakkoluulo (2005) ja Sovitus (2007). Hän on ohjannut myös vuoden 2011 elokuvan Hanna, joka on kuvattu osin Suomessa.
Henkilökohtainen elämä

Wright syntyi vuonna 1972 Lontoossa ja hänen vanhemmillaan oli nukketeatteri. Lukihäiriön vuoksi hän ei suorittanut lukion loppututkintoa, ja jatkoi opiskelua Central Saint Martinsissa joka on lontoolainen korkeakoulu jossa opetetaan taideaineita. Hän on naimisissa Anoushka Shankarin kanssa ja heillä on poika.
Työt

Wright ohjasi vuonna 1997 ensimmäisen lyhytelokuvansa, Crocodile Snap joka oli ehdolla Bafta-palkintoon seuraavana vuonna. Wright voitti parhaan draamasarjan Bafta-palkinnon tv-sarjallaan Charles II: The Power and The Passion (2003). Vuonna 2005 hän sai parhaan tulokkaan Bafta Film Award -palkinnon elokuvasta Ylpeys ja ennakkoluulo. Lisäksi elokuva sai neljä Oscar-ehdokkuutta.
Vuonna 2007 Sovitus oli ehdolla seitsemän Golden Globen ja kuuden Oscarin saajaksi. Elokuva sai lopulta parhaan musiikin Oscarin. BAFTA:n elokuvakilpailussa Sovitus sai 14 ehdokkuutta voittaen parhaan elokuvan Bafta-palkinnon ja Best Production Design-palkinnon. Sovitus avasi Venetsian elokuvajuhlat vuonna 2007.
Vuonna 2017 valmistunut historiallinen draamaelokuva Synkin hetki kuvasi Winston Churchillin ensimmäisiä päiviä Britannian pääministerinä touko-kesäkuun vaihteessa 1940 toisen maailmansodan alussa. Gary Oldman palkittiin roolistaan Chuchillinä parhaan miespääosan Oscar-palkinnolla.
Filmografia

Crocodile Snap (1997)
The End (1998)
Nature Boy (2000) (TV)
Bob & Rose (2001) (TV)
Bodily Harm (2002) (TV)
Charles II: The Power and The Passion (2003) (TV)
Ylpeys ja ennakkoluulo (2005)
Sovitus (2007)
The Soloist (2009)
Hanna (2011)
The Little Mermaid (2012)
Anna Karenina (2012)
Pan (2015)
Synkin hetki (2017)
Aiheesta muualla

Joe Wright Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Joe Wright Elonetissä.
Joe Wrightin ohjaamat elokuvat
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
2000-luku: Ylpeys ja ennakkoluulo (2005) · Sovitus (2007) · The Soloist (2009)
2010-luku: Hanna (2011) · Anna Karenina (2012) · Pan (2015)
John Svanljung

Karl Johan (John) Svanljung (31. tammikuuta 1861 Vaasa – 20. marraskuuta 1932 Leningrad, Neuvostoliitto) oli suomalainen varatuomari ja asianajaja.
Svanljungin vanhemmat olivat oikeusneuvosmies Johan Kristian Svanljung ja Sofia Lundman. Hän pääsi ylioppilaaksi Vaasan lyseosta 1879 ja suoritti Helsingin yliopistossa oikeustutkinnon 1885. Svanljung sai varatuomarin arvon 1888.
Svanljung toimi asianajajana ja patenttiasiamiehenä Helsingissä. Suomen sisällissodan loppuvaiheessa hän pakeni punaisten mukana Venäjälle. Hän oli toiminut Kansanvaltuuskunnan julkaiseman ruotsinkielisen Notisbladetin toimittajana.
Svanljung julkaisi asianajajana toimiessaan lentokirjasia ns. Duwaldtin testamenttiasiasta ja Vaasan lahjoitusmaakysymyksestä. Vuonna 1896 kuollut vaasalainen varakanneviskaali Gustaf Duwaldt (1845–1896) jätti noin miljoonan silloisen markan omaisuuden, joka hänen 1877 tekemän testamenttinsa mukaan suureksi osaksi lankesi Vaasan kaupungille sekä Vaasan ja Porin seurakunnille. Hänellä oli myös avioton poika Emil Duwaldt (s. 1875) jonka Gustaf Duwalt oli tunnustanut omakseen ja luvannut huolehtia hänen tulevaisuudestaan. Vuonna 1901 täysi-ikäiseksi tullut Emil vetosi testamentinsaajiin saadakseen hänelle kuuluvan osan omaisuudesta ja hänen asianajajanaan toiminut Svanljung julkaisi vetoomuksen lentokirjasena.
Vaasan lahjoitusmaakysymyksessä Svaljung toimi Vanhassa Vaasassa sijainneiden lahjoitusmaapalstojen haltijoiden asianajajana heidän ja Vaasan kaupungin välisessä kiistassa sen jälkeen kun kaupunki oli vuonna 1912 tehnyt päätöksen häätää palstanhaltijat.
John Svanljung oli naimisissa 1890–1909 Anna Ahngerin (1866–1949) kanssa, liitto päättyi avioeroon. Hän meni 1909 naimisiin Ellen Ida Mathilda af Enehjelmin (1865–1932) kanssa. John Svanljungin veljiä olivat vaasalainen kauppias ja laivanvarustaja Gustaf Svanljung (1864–1934) ja rehtori, professori ja valtiopäivämies Knut Svanljung (1867–1936).
Svanljungilla oli ensimmäisestä avioliitossa tytär Ann Sofie (s. 1891) ja poika Karl Christian (1892–1964). Hänen ensimmäinen vaimonsa Anna Ahngren ja tyttärensä Ann Sofie muuttivat avioeron jälkeen Etelä-Ranskaan Biarritziin. Ann Sofie toimi hierojana ja vuonna 1926 hänen ystävättärensä arkkitehti Wivi Lönn suunnitteli hänelle huvilan Biarritziin. Taiteilija Antti Favén maalasi Ann Sofiesta muotokuvan 1910-luvun alussa.
Teoksia

Något om lifförsäkring. Författare, Nikolaistad 1889
Finnisches Patentgesetz. John Svanljung, Helsingfors 1899
Patent-law of Finland. John Svanljung, Helsingfors 1899
Duvaldska testamentsfrågan. Vasa 1901, suomeksi nimellä Duvaldtin testamenttiasia. Toimittaja, Helsinki 1901
Ett inlägg i den s. k. donationsjordsfrågan i Vasa. Helsingfors 1912
Lausunto n. k. Vaasan lahjoitusmaakysymyksestä. Tekijä, Helsinki 1912
Huru den s. k. donationsjordsfrågan måste lösas. Helsingfors 1913
Den s. k. Donationsjordsfrågan : små folk på besök hos Stort folk : fiskal Palmén misshandlar en af jordegarene. Författare, Vasa 1913
A. B. C. Jordabok för äldre barn. Författare, Vasa 1914
Till egarene af Vasa stads jord. Författare, Vasa 1915
Josef Musil

Josef Musil vuonna 1969.
Josef Musil (3. heinäkuuta 1932 Kostelní Lhota – 26. elokuuta 2017 Praha) oli Tšekkoslovakiaa edustanut lentopalloilija. Hän kuului vuoden 1964 kesäolympialaisissa Tokiossa hopeaa ja vuoden 1968 kesäolympialaisissa Méxicossa pronssia saaneeseen joukkueeseen.
Prahaan vuonna 1946 muuttanut Musil pelasi passarina. Lajinsa maailmanmestaruuskilpailuissa hän oli voittamassa kultaa ja kahta hopeaa sekä Euroopan-mestaruuskilpailuissa kahta kultamitalia. Hänet otettiin Volleyball Hall of Fameen vuonna 2004. Aikoinaan Tšekkoslovakiassa hän sai ”ansioituneen urheilumestarin” arvonimen.
Juanfran (jalkapalloilija, 1988)

Juanfran vuonna 2015.
Juan Francisco Moreno Fuertes, eli Juanfran, (s. 11. syyskuuta 1988 Madrid) on espanjalainen jalkapalloilija, joka edustaa kaudella 2022–2023 Málagaa. Juanfranin pelipaikka on puolustuksen tai keskikentän oikealla laidalla. Nuorena hänen vahvuuksikseen mainittiin nopeus, tekniikka ja hyvä potkutekniikka.
Juanfran pelasi ensimmäisen Espanjan pääsarjaottelunsa Getafen joukkueessa maaliskuussa 2008 ja toisen Real Madridin joukkueessa toukokuussa 2010. Kesällä 2013 hän siirtyi Real Betisiin ja pääsi liigajoukkueen vakiokokoonpanoon. Hän teki ensimmäisen pääsarjamaalinsa toukokuussa 2011 Real Valladolidia vastaan. Sitten Juanfran siirtyi englantilaisseura Watfordin omistukseen mutta ei pelannut Englannissa yhtään ottelua vaan jatkoi Espanjan liigassa lainasopimuksella Deportivo de La Coruñan joukkueessa. Kauden 2018–2019 hän pelasi Leganésin joukkueessa lainalla Deportivosta. Kaudet 2019–2022 hän edusti turkkilaisseura Alanyasporia. Kesällä 2022 hän siirtyi Málagaan. Hän on heinäkuun 2022 loppuun mennessä pelannut Espanjassa 196 pääsarjaottelua, joissa hän on tehnyt neljä maalia, ja Turkissa 87 pääsarjaottelua.
Josef Mindler

Josef Mindler (7. helmikuuta 1808 Wertinger – 20. lokakuuta 1868 Ateena) oli saksalainen pikakirjoittaja, joka laati Gabelsbergerin pikakirjoitusjärjestelmästä kreikankielisen version.
Mindler opiskeli oikeustiedettä, mutta jätti opintonsa kesken ja liittyi armeijaan. Hän oli joukkojen mukana Kreikassa, jonka kuninkaaksi oli tullut saksalainen Otto. Jouduttuaan palaamaan Saksaan, Mindler aloitti Münchenissä pikakirjoitusjärjestelmän sovittamisen kreikan kielelle, ja palasi vuonna 1856 Kreikkaan. Vuonna 1862 hänet valittiin Kreikan parlamentin pikakirjoitustoimiston johtajaksi.
Mindler käänsi ensimmäisenä saksaksi Dionýsios Solomóksen runon Ýmnos eis tin Eleftherían kokonaisuudessaan. Käännös oli aikaisemmin tuntematon, mutta löydettiin ateenalaisen Benaki-museon arkistosta ja julkaistiin kirjana vuonna 2010.
Jouko Niva

Jouko Niva (2012)
Jouko Kullervo Niva (s. 1958 Rovaniemi) on suomalainen kolmiloikkaaja.
Kalevan kisoissa hän sijoittui toiseksi 1982 ja kolmanneksi 1984. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän sijoittui toiseksi vuosina 1982 ja 1984 sekä kolmanneksi 1980. Hän edusti Suomea kahdessa maaottelussa ja voitti lajinsa Suomi–Ruotsi-maaottelussa 1982.
Hän edusti Lapin Lukkoa.
Henkilökohtaiset ennätykset

Korkeushyppy: 202 (1979)
Pituushyppy: 692 (1983)
Kolmiloikka: 16,21 (1982)
Korkeushyppy: 203 (1980)
Kolmiloikka: 16,05 (1984)
Josef Němec

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Němec vuonna 2008. |  Němec vuonna 2008. |  Němec vuonna 2008. |  |
Maa:   Tšekkoslovakia
Miesten nyrkkeily
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Rooma 1960 | yli 81 kg |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Moskova 1963 | yli 81 kg |  |
|  Pronssia | Praha 1957 | yli 81 kg |  |
|  Pronssia | Luzern 1959 | yli 81 kg |  |
Josef Němec (25. syyskuuta 1933 České Budějovice – 10. syyskuuta 2013 České Budějovice, Tšekki) oli Tšekkoslovakiaa edustanut nyrkkeilijä, olympiamitalisti ja Euroopan mestari.
Němec voitti sarjan yli 81 kg olympiapronssia Rooman kesäolympialaisissa 1960. Välierässään hän hävisi olympiavoiton vieneelle italialaiselle Francesco De Piccolille. Melbournessa 1956 hän sijoittui viidenneksi ja Tokiossa 1964 yhdeksänneksi. EM-kilpailuissa Němec ylsi ensin pronssille vuosina 1957 ja 1959 ja voitti lopulta Euroopan mestaruuden Moskovassa vuonna 1963.
Němec kuoli kahta viikkoa ennen 80. syntymäpäiväänsä 10. syyskuuta 2013.
Joakim Ryan

| Joakim Ryan |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 17. kesäkuuta 1993 (ikä 31) Rumson, New Jersey, Yhdysvallat
Kansalaisuus:   Ruotsi  Yhdysvallat
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  180 cm
Paino:  84 kg
Seura
Seura:  Carolina Hurricanes
Sarja:  NHL
Pelinumero:  33
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2017–
Aik. seurat:  Worcester Sharks (AHL) San Jose Barracuda (AHL) San Jose Sharks (NHL)   Los Angeles Kings (NHL) Carolina Hurricanes (NHL) Chicago Wolves (AHL) Malmö Redhawks (SHL)
NHL-varaus:  198. varaus, 2012 San Jose Sharks
Joakim Ryan (s. 17. kesäkuuta 1993 Rumson, New Jersey, Yhdysvallat) on ruotsalais-yhdysvaltalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa NHL-joukkue Carolina Hurricanesissa.
Elite Prospects -sivuston mukaan Ryan on kahden suunnan puolustaja varustettuna hyvällä pelikäsityksellä. Sivusto mainitsee hänet hyväksi ylivoimapelaajaksi, jolla on hyvä pelinlukutaito ja liike. Ryan mainitaan myös hyväksi luistelijaksi ja monipuoliseksi puolustajaksi.
Ura > Seuraura

Ryan edustaa kansainvälisellä tasolla Ruotsia, mutta hän syntyi, kasvoi ja vietti juniorivuotensa Yhdysvalloissa. Ryan pelasi New Jersey Devilsin junioreissa, kun hän kävi samaan aikaan high schoolia Christian Brothers Academyssa. Kaudeksi 2010–2011 Ryan siirtyi varaamattomana pelaajana ns. tender-sopimuksella USHL-junioriliigan Dubuque Fighting Saintsiin. Hän oli joukkueen tehokkain puolustaja tehoilla 3+29=32, joilla Ryan jakoi koko liigan puolustajien pistepörssin yhdeksännen sijan Omaha Lancersin Ben Marshallin kanssa. Hän pelasi kauden aikana myös USHL:n tähdistöottelussa. Ryan voitti kauden päätteeksi Clark Cupin. Vuodet 2011–2015 hän kävi Cornellin yliopistoa.
San Jose Sharks varasi Ryanin seitsemännellä kierroksella 198. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2012. Kaudella 2012–2013 hän oli Cornellin paras syöttäjä ja tehokkain puolustaja tehoilla 3+20=23. Kaudella 2013–2014 Ryan oli tehoilla 8+16=24 joukkueen tehokkain puolustaja. Hän jakoi myös Cornellin sisäisen pistepörssin toisen sijan Joel Lowryn ja John McCarronin kanssa edellään vain Brian Ferlin. Ryan valittiin kauden päätteeksi ECAC:n toiseen tähdistökentälliseen. Kaudella 2014–2015 hän pelasi marraskuussa 2014 tulleen loukkaantumisen vuoksi vain 23 ottelua, mutta Ryan oli tehoilla 1+13=14 Cornellin tehokkain puolustaja sekä toiseksi paras pistemies Christian Hilbrichin ja Jake Weidnerin kanssa sisäisessä pistepörssissä edellään vain Cole Bardreau. Hänet valittiin kauden päätteeksi ECAC:n ensimmäiseen tähdistökentälliseen.
Viimeisen yliopistokautensa 2014–2015 päätyttyä, maaliskuussa 2015 Ryan teki kaksivuotisen tulokassopimuksen San Jose Sharksin kanssa. Hän liittyi samalla amatööritry-out -sopimuksella AHL-joukkue Worcester Sharksin vahvuuteen. Ryan pelasi siellä seitsemän runkosarjaottelua tehden kaksi syöttöpistettä. Kauden 2015–2016 hän pelasi kokonaan Sharksin uudessa farmijoukkueessa, San Jose Barracudassa, jossa Ryanin AHL:n tulokaskausi toi 66 runkosarjaottelussa tehot 2+26=28 ja neljässä playoff-ottelussa kolme syöttöpistettä. Hän oli runkosarjassa joukkueensa tehokkain puolustaja. Neljännesvälierissä Ryan oli Barracudan paras pistemies ja syöttäjä. Kaudella 2016–2017 hän oli joukkueen toiseksi paras syöttäjä ja kolmanneksi paras pistemies tehoilla 10+39=49, joilla Ryan jakoi koko AHL:n puolustajien pistepörssin viidennen sijan Providence Bruinsin Alex Grantin kanssa. Hän voitti myös Barracudan sisäisen tehotilaston lukemalla +27.
Syksyn 2017 harjoitusleirin päätteeksi Sharks lähetti Ryanin San Jose Barracudan AHL-joukkueeseen. Hän nousi kaudella 2017–2018 joukkueen varakapteeniksi. Ryan ehti pelata siellä vain yhden ottelun, kunnes hänet nostettiin Sharksin NHL-vahvuuteen. Ryan teki NHL-debyyttinsä runkosarjan kolmannella kierroksella 12. lokakuuta 2017 Buffalo Sabresia vastaan. Hän sai ottelussa jääaikaa 21.24 minuuttia.
Heinäkuussa 2024 Ryan palasi Hurricanesiin vuoden mittaisella ja 775 000 dollarin arvoisella kaksisuuntaisella sopimuksella.
Ura > Maajoukkueura

Ryan edusti Ruotsia World U-17 Hockey Challengessa vuonna 2010, jolloin hän voitti pronssia. Ryan pelasi myös World Junior A Challengessa vuonna 2010. Yhteensä hän on pelannut kahdeksan nuorten ja 14 poikien maaottelua. Ryan ei ole kuitenkaan ollut edustuskelpoinen Ruotsin joukkueeseen Kansainvälisen Jääkiekkoliiton alaisissa turnauksissa, sillä hän ei ole pelannut maansa sarjoissa.
Muuta

Ryanin äiti on ruotsalainen entinen tennispelaaja Catarina Lindqvist. Hänen isänsä Bill on yhdysvaltalainen.
Juanita Castro

Juana de la Caridad "Juanita" Castro Ruz  (6. toukokuuta 1933 Birán, Holguínin maakunta – 4. joulukuuta 2023 Miami, Florida, Yhdysvallat) oli amerikankuubalainen toisinajattelija, joka oli Kuuban entisten presidenttien Fidel ja Raúl Castron sisar.
Juanita syntyi Biránissa Holguínin provinssissa. Hänellä oli kolme veljeä: Ramón, Fidel ja Raúl sekä kolme sisarta: Angelita, Enma ja Agustina. Hän asui vuodesta 1964 Yhdysvalloissa Miamissa Little Havannan kaupunginosassa, jossa hän omisti apteekin.
Juanita Castro otti osaa Kuuban vallankumoukseen ostamalla aseita 26. heinäkuuta -liikkeelle, joka vastusti Fulgencio Batistan hallintoa. Juanita Castro liittyi Kuuban vallankumouksen jälkeen kommunistisen puolueeseen[lähde? ]. Juanita Castro työskenteli Kuubassa CIA:n laskuun. Hän välitti viestejä ja oli yhteyshenkilönä vuosina 1961–1964. Hän kertoi muun muassa uusien neuvostojoukkojen tulosta ennen ohjuskriisiä. Vuonna 1964 hän matkusti Raúl Castron auttamana Méxicoon sisarensa Emma Castron luokse ja loikkasi sieltä Yhdysvaltoihin. Hän piti Miamissa apteekkia 30 vuotta. Juanita Castro tapasi veljensä viimeksi 1964, ja erityisen huonoissa väleissä hän on oli kovan linjan veljensä Fidelin kanssa.
Vuonna 1998 Juanita Castro haastoi Fidel Castron aviottoman tyttären Alina Fernándezin oikeuteen Espanjassa, jossa tämä asui. Kyse oli Fernándezin elämäkerrasta Alina. Memorias de la hija rebelde de Fidel Castro. Espanjalainen oikeus vaati Fernándezia ja tämän kustantajaa Plaza & Janesia maksamaan 45 000 dollaria Juanita Castrolle, jonka roolia Kuubassa kirjassa kuvataan loukkaavasti. Teoksen englanninkielisestä versiosta Castro’s Daughter: An Exile’s Memoir of Cuba on poistettu loukkaavat kohdat.
Juanita Castro kirjoitti yhdessä Maria Antoineta Collins kanssa muistelmateoksen Fidel y Rau, mis hermanos. La historia secreta, joka ilmestyi vuonna 2009.
Jehan Daruvala

Daruvala Euroopan Formula 3:sten Unkarin kilpailun palkintokorokkeella.
Jehan Daruvala (s. 1. lokakuuta 1998 Mumbai) on intialainen moottoriurheilija. Hän kilpailee Formula E -sarjassa Maserati MSG Racingilla.
Ura

Daruvala aloitti Karting-sarjoissa voittaen vuonna 2012 Aasian Pacific Championship -luokan mestaruuden. Vuonna 2014 hän sijoittui Saksan Kart Championship -luokassa toiseksi. Vuonna 2015 Daruvala aloitti kilpauransa Formula Renault NEC -sarjassa saavuttaen kolme palkintosijaa sijoittuen sarjapisteissä viidenneksi. Samana vuonna hän ajoi Eurocup Formula Renault ja Formula Renault Alps -sarjoissa vierailevana kuljettajana.
Vuonna 2016 Daruvala ajoi täyden kauden Eurocup -sarjassa saavuttaen yhden paalupaikan ja yhden palkintosijan sijoittuen sarjan yhdeksänneksi. Samana vuonna hän jatkoi Formula Renault NEC -sarjassa saavuttaen yhden voiton, yhden paalupaikan ja viisi palkintosijaa sijoittuen sarjan neljänneksi. Alkuvuodesta 2016 Daruvala kilpaili Toyota Racing Series -sarjassa ja sijoittui sarjan toiseksi.
Vuonna 2017 Daruvala kilpaili Euroopan Formula 3 -sarjassa, jossa otti yhden voiton ja kaksi palkintokorokesijaa. Hän jatkoi sarjassa myös kaudella 2018, jolloin voitti yhden kilpailun. Saman vuoden lopussa hän osallistui myös GP3-sarjan päätösosakilpailuun Abu Dhabissa.