stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Verkkonuorisotyö
Verkkonuorisotyön tavoitteet

Verkkonuorisotyön tavoitteet kiinnittyvät nuorisotyön yleisiin tavoitteisiin . Tavoitteena ei ole, että verkkonuorisotyö korvaa kasvokkaisen tai perinteisen nuorisotyön, vaan täydentää ja tukee olemassa olevia nuorisotyön muotoja. Verkkonuorisotyön tavoitteena on:
liittää nuoret osaksi yhteiskuntaa, kulttuuria ja erilaisia yhteisöjä esimerkiksi tarjoamalla verkkotiloja ja -ympäristöjä, joissa nuoren on mahdollista löytää ystäviä, uusia harrastuksia sekä osallistua yhteiskunnalliseen toimintaan,
tukea nuoria kehittymään omaksi itsekseen ja omat tarpeensa tuntevaksi yksilöksi esimerkiksi tarjoamalla verkkoympäristöjä, joissa on läsnä turvallisia aikuisia ja jossa nuori voi toimia omaehtoisesti omien tavoitteiden saavuttamiseksi,
auttaa heikommassa asemassa olevia nuoria, joilla on haasteita ja vaikeuksia esimerkiksi sosiaalisissa tai yhteiskunnallisissa tilanteissa esimerkiksi tarjoamalla keskustelutukea erilaisissa elämänhallintaongelmissa sekä kriisitilanteissa.
Verkkonuorisotyön historia

Varhaisimmiksi verkkonuorisotyön toiminnoiksi voidaan laskea bulletin boardien eli purkkien käyttö nuorisotyössä. 80–90-lukujen taitteessa niitä käytettiin esimerkiksi Tampereen seurakunnassa, joka tarjosi nuorille tietotekniikan harrastajille sähköisiä palveluja Manse Heaven BBS -purkin välityksellä
90-luvulla Internetin käyttö valtavirtaistui ja myös nuorisotyössä huomattiin sen mahdollisuudet. Aluksi nuorille suunnatut tietosivut olivat yksisuuntaista tiedotusta, mutta teknologian kehittyessä sivustoille lisättiin myös kysymys-vastauspalstoja ja muita vuorovaikutteisia elementtejä. Sosiaalinen media alkoi yleistyä nuorten käytössä 2000-luvun alussa. Elämä on parasta huumetta ry (nyk. Ehyt ry) oli ensimmäisiä toimijoita, jotka veivät nuorille suunnatun toimintansa sosiaaliseen mediaan. Nuoret jonottivat Hotelli Kultakalassa (nyk. Habbo)  hubu-bussiin, jossa EOPH järjesti teemallisia ryhmäkeskusteluita. Pian myös muut nuorisoalan toimijat, etupäässä järjestöt, löysivät tiensä sosiaaliseen mediaan. 2000-luvun puolivälissä suomalaisnuoret viihtyivät pääasiassa IRC-Galleriassa ja Habbossa, joten myös nuorisotyöllinen toiminta keskittyi niihin. Sosiaalisessa mediassa tarjottiin pääasiassa tietoa ja keskustelutukea nuorille.
Facebook yleistyi nuorten käytössä nopeasti vuosina 2008-2009. Nuorisoalan toimijoille Facebook oli helppo keino tavoittaa nuoria ja käydä heidän kanssaan kahdenkeskisiä keskusteluita. 2010-luvun alkupuolella yleistyneet älypuhelimet ja niiden sovellukset houkuttivat nuoria puoleensa. Nuorisotyö seurasi hitaasti perässä. Mobiililaitteet mahdollistivat digitaalisen teknologian käytön kasvokkaisissa tilanteissa, jolloin viimeistään poistui tarve erotella verkkonuorisotyötä muusta nuorisotyöstä.
Verka

Verka on ohutta, palttina- tai toimikassidoksista karstalankakangasta, jonka nukka on loimen suuntainen ja lyhyeksileikattu eli arkikielellä sanottuna lyhyt- ja tiheäkudoksista vanutettua villakangasta.
Verka on ohuempaa ja hienompaa kuin sarka (myös karstalankakangasta), josta vähävarainen väestönosa muinoin valmisti vaatteensa. Veraksi on Suomessa aiemmin kutsuttu ulkomailta tuotua villakangastaselvennä.lähde?
Historia

Verka oli hienoa ja kallista ja sen myynti luvanvaraistamilloin?. Se oli yksi merkittävimpiä tuontitavaroita 1300- ja 1400-luvuilla. Suomen ensimmäinen verkakangasta valmistanut käsiteollisuuslaitos perustettiin 1540-luvulla.
Käyttö

Verka oli käytännöllinen ja suosittu pukukangas, josta virkapuvut usein valmistettiin.milloin?
Vihreä verka oli varsin yleinen virastojen ja muiden kokouspöytien verhouksena.milloin? Kun mentiin kokoukseen, kokoonnuttiin vihreän veran ääreen ja hitaasti etenevien lukuisia käsittelyjä vaativien asioiden sanottiin hautautuvan vihreän veran alle.
Nykyään verkaa käytetään muun muassa biljardi- ja kasinopelipöydissä.
Vesipunkit

Vesipunkit (Hydracarina, Hydrachnellae tai Hydrachnidia) ovat yleisiä, muutaman millimetrin mittaisia, kirkkaan punaisen värinsä takia helposti näkyviä rantavyöhykkeen selkärangattomia.
Vesipunkit eivät ole taksonomisesti yhtenäinen ryhmä, vaan siihen kuuluu useihin eri heimoihin kuuluvia vedessä eläviä punkkeja. Useimmat vesipunkit kuuluvat alalahkoon Prostigmata ja kyseisessä alalahkossa vedessä eläviä punkkilajeja on noin 5000 lajia, jotka jaetaan yli 40 heimoon ja 9 yläheimoon. Suomessa vedessä eläviä punkkilajeja tunnetaan yli 200.
Vesipunkkien elämän kiertoon kuuluu useita eri vaiheita. Munista kuoriuduttuaan vesipunkkitoukat loisivat vesihyönteisissä. Loisimisvaihe kestää muutamasta päivästä useaan kuukauteen. Toukkavaihetta seuraa nymfivaihe ja nymfit kuten aikuisetkin vesipunkit ovat petoeläimiä.
Verkon silmässä

| Verkon silmässä: Tarinoita internetin maailmasta |
| --- | --- |

Kirjailija:  Johanna Sinisalo (toim.)
Kansitaiteilija:  Ville Tiihonen
Kustantaja:  Tammi
Julkaistu:  2005
Ulkoasu:  nidottu
Sivumäärä:  199
ISBN:  951-31-3235-8
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Verkon silmässä: Tarinoita internetin maailmasta on Johanna Sinisalon toimittama novelliantologia, jonka teemana on internet. Kirja ilmestyi Tammen kustantamana vuonna 2005.
Sisältö

Riikka Ala-Harja: Aukio
Laura Honkasalo: Appelsiinin tuoksu
Juha Itkonen: Kangasala (sähköpostia Saarikoskelle)
Jari Järvelä: Hyvien ihmisten seura
Jyrki J. Kasvi: Ihan eri ihminen
Leena Krohn: LD50
Sari Mikkonen: Saarelaiset, islanders
Sofi Oksanen: Neiti Penetree
Sari Peltoniemi: Mumman keittiö
Markku Pääskynen: Enlarge your Penis
Johanna Sinisalo: Luolassa
Jouko Sirola: Yhteys
Taavi Soininvaara: Nuoret ja rohkeat
Jyrki Vainonen: Pyhän Leon ihme – Atorox-palkintoehdokas 2006
Aiheesta muualla

Toni Jerrman: Verkon silmässä (Arkistoitu – Internet Archive). Tähtivaeltaja 2/2005.
Verteporfiini

| --- | --- |

Verteporfiini
Systemaattinen (IUPAC) nimi
 ?
Tunnisteet
CAS-numero: 129497-78-5
ATC-koodi: S01LA01
PubChem CID: 5362420
DrugBank: DB00460
Kemialliset tiedot
Kaava: C41H42N4O8 
Moolimassa: 718,786
SMILES: Etsi tietokannasta: eMolecules, PubChem
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus:  ?
Metabolia:  ?
Puoliintumisaika: 5–6 h
Ekskreetio:  ?
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  ?
Reseptiluokitus:    
Antotapa: Intravenoosi
Verteporfiini (C41H42N4O8) on porfyriineihin kuuluva heterosyklinen orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään lääketieteessä muun muassa silmänpohjan rappeuman fotodynaamisessa hoidossa.
Ominaisuudet ja käyttö

Verteporfiini on porfyriinijohdannainen, jonka yhteen pyrrolirenkaista on fuusioitunut disykloheksadieenirakenne. Verteporfiini absorboi voimakkaasti säteilyä aallonpituuksilla 689 ja 693 nm, jotka ovat punaisen valon aallonpituusalueella. Valolla säteilytettäessä verteporfiini saa aikaan happiradikaalien muodostumisen. Verteporfiinia käytetään silmänpohjan rappeuman, rappeuttavan likitaittoisuuden, ja toksoplasman aiheuttaman silmän suoni- ja verkkokalvontulehduksen fotodynaamisessa hoidossa. Verteporfiini annetaan ruiskeena verisuoneen ja se sitoutuu lipoproteiineihin ja kulkeutuu silmään. Silmässä valohoidon aikana muodostuneet happiradikaalit tuhoavat liiallisia verisuonia.
Verteporfiinin haittavaikutuksina voi ilmetä ihon valoherkkyyttä, mutta se kestää vain hetken aikaa. Muita mahdollisia haittavaikutuksia voivat olla huonovointisuus, heikkous sekä selkä- tai rintakivut.
Verteporfiinia valmistetaan nautaeläinten verestä eristetystä protoporfyriini IX:stä, josta muodostetaan ensimmäisessä vaiheessa diesteri. Tämä diesteri reagoi dimetyyliasetyleenidikarboksylaatin kanssa, jolloin muodostuu heksadieenirengas ja hydrolyysi emäksisissä olosuhteissa johtaa verteporfiiniin.
Leena Vesala

Leena Marita Vesala (myöh. Nikula, 4. tammikuuta 1942 Helsinki – 24. huhtikuuta 1983) oli suomalainen yleisurheilija, joka saavutti useita SM-mitaleja vuosina 1956–1961. Hän edusti Suomea viisiottelun Pohjoismaiden-mestaruuskilpailuissa 1959. Kotimaassa hän edusti menestysvuosinaan Kouvolan Urheilijoita.
Vesala voitti Suomen-mestaruuden Kouvolan Urheilijoiden joukkueessa 3 × 800 metrin viestijuoksussa vuonna 1957, 4 × 100 metrin viestijuoksussa vuonna 1960 ja maastojuoksun joukkuekilpailussa vuonna 1958. Lisäksi hän saavutti viestijuoksuissa yhden SM-hopean ja kaksi SM-pronssia. Henkilökohtaisissa lajeissa hän saavutti neljä SM-pronssia: vuonna 1959 80 metrin aitajuoksussa ja viisiottelussa sekä vuonna 1960 pituushypyssä ja viisiottelussa.
Vesala avioitui seiväshyppääjä Pentti Nikulan kanssa. Heidän poikansa Kimmo Nikula kilpaili seiväshypyssä nuorten sarjoissa. Vesalan veli Harri Vesala saavutti SM-mitaleja 400 metrin aitajuoksussa.
Henkilökohtaiset ennätykset

| Laji | Tulos | Vuosi |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 100 metriä | 13,0 | 1960 |  |
| 200 metriä | 27,0 | 1959 |  |
| 80 metrin aidat | 12,5 | 1959 |  |
| Korkeushyppy | 145 | 1957 |  |
| Pituushyppy | 546 | 1960 |  |
Lähde:
Verinen keihäs Fujivuorella

| Verinen keihäs Fujivuorella> ( jap. 血槍富士, Chiyari Fuji) |
| --- | --- |
 Chiezō Kataoka ja keihäs
Ohjaaja:  Tomu Uchida
Käsikirjoittaja:  Kintaro Inoue  Shintarō Mimura Fuji Yahiro
Tuottaja:  Toei
Pääosat:  Chiezō Kataoka
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Japani
Tuotantoyhtiö:  Toho
Ensi-ilta:  27. helmikuuta, 1955
Kesto:  94 min.
Alkuperäiskieli:  japani
Aiheesta muualla
IMDb 
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Verinen keihäs Fujivuorella (jap. 血槍富士, Chiyari Fuji) on Tomu Uchidan ohjaama samurai-elokuva vuodelta 1955. Se on eräänlainen hidas road movie, jossa edetään verkalleen kohti dramaattista loppua.
Juoni

Samurai kulkee seurueensa kanssa matkalla Edoon. Huomio kiinnittyy heti keihästä kantavaan Chiezō Kataokaan. Tarkoitus on saattaa juopotteluun taipuvainen isäntä kommelluksitta Japanin pääkaupunkiin jossa tätä odotetaan. Elokuvan loppukohtauksessa käydään lopputaistelu tavallisesta poiketen keihäällä varustettu mies vastaan miekkailijoiden joukko.
Palkinnot

Daisuke Katō voitti vuonna Blue Ribbon Award parhaasta sivuroolista.
Näyttelijät

Chiezō Kataoka
Ryunosuke Tsukigata
Chizuru Kitagawa
Yuriko Tashiro
Daisuke Katō
Eitarô Shindō
Toranosuke Ogawa
Kyoji Sugi
Yoshio Yoshida (actor)
Kunio Kaga
Teruo Shimada (credited as Eijirō Kataoka)
Chie Ueki
Motoharu Ueki
Andrea del Verrocchio

Vasarin galleria
Taiteilijat, jotka ovat mukana Giorgio Vasarin kirjassa  (1550).
OSA I
Cimabue
Arnolfo di Lapo
Nicola Pisano
Giovanni Pisano
Andrea Tafi (taiteilija)
Giotto
Pietro Lorenzetti (Pietro Laurati)
Andrea Pisano
Buonamico Buffalmacco
Ambrogio Lorenzetti (Ambruogio Laurati)
Pietro Cavallini
Simone Martini
Taddeo Gaddi
Andrea Orcagna (Andrea di Cione)
Agnolo Gaddi
Duccio di Buoninsegna
Gherardo Starnina
Lorenzo Monaco
Taddeo Bartoli
OSA II
Jacopo della Quercia
Nanni di Banco
Luca della Robbia
Paolo Uccello
Lorenzo Ghiberti
Masolino da Panicale
Masaccio
Filippo Brunelleschi
Donatello
Giuliano da Maiano
Piero della Francesca
Fra Angelico
Leon Battista Alberti
Antonello da Messina
Alessio Baldovinetti
Fra Filippo Lippi
Andrea del Castagno
Domenico Veneziano
Gentile da Fabriano
Pisanello
Benozzo Gozzoli
Vecchietta (Francesco di Giorgio e di Lorenzo)
Antonio Rossellino
Bernardo Rossellino
Desiderio da Settignano
Mino da Fiesole
Lorenzo Costa
Ercole Ferrarese
Jacopo Bellini
Giovanni Bellini
Gentile Bellini
Cosimo Rosselli
Antonio del Pollaiuolo
Piero Pollaiuolo
Sandro Botticelli
Andrea del Verrocchio
Andrea Mantegna
Filippino Lippi
Bernardino Pinturicchio
Francesco Francia
Pietro Perugino
Luca Signorelli
OSA III
Leonardo da Vinci
Giorgione da Castelfranco
Antonio da Correggio
Piero di Cosimo
Donato Bramante (Bramante da Urbino)
Giuliano da Sangallo
Antonio da Sangallo
Rafael
Giulio Romano
Pontormo
Andrea Sansovino
Lorenzo di Credi
Baldassare Peruzzi
Andrea del Sarto
Rosso Fiorentino
Jacopo Palma
Lorenzo Lotto
Sebastiano del Piombo (Sebastiano Viniziano)
Michelangelo Buonarroti
Andrea del Verrocchio, Kristuksen kastaminen.
Andrea del Verrocchio (1435 Firenze – 7. lokakuuta 1488 Venetsia)
 oli italialainen kuvanveistäjä, kultaseppä ja taidemaalari, joka työskenteli Firenzessä Lorenzo de Medicin hovissa. Hänen oppilaistaan kuuluisimpia ovat Leonardo da Vinci ja Sandro Botticelli, mutta Verrocchio vaikutti myös Michelangeloon. Hänen tyylinsä on lähinnä varhaisrenessanssia, ja sille on ominaista luonnollisuus ja välittömyys.
Elämäkerta

Verrocchion alkuperäinen nimi oli Andrea di Michele di Francesco de’ Cioni, mutta valmistuessaan kultasepäksi hän otti kisällivuosiensa mestarin nimen. Verrocchio tunnetaan ennen kaikkea oppilaidensa takia.
Verrocchio sai tilauksia Medici-suvun jäseniltä Firenzessä. Tilaukset sisälsivät antiikin teosten restaurointia, rintakuvia, marmorisen vesialtaan koristelua ja merkittäviä monumentteja. Piero ja Giovanni di Bicci de’ Medicin hautamuistomerkki San Lorenzon sakaristossa (1472) on tehty pronssista ja vihreästä marmorista. Ylevän arvokas monumentti poikkeaa aikansa manieristisesta toscanalaisesta tyylistä. Medici-suvulle Verrocchio veisti myös pronssiteoksen Daavid (1476), joka on nykyisin Barcellon museossa Firenzessä. Sen olemuksessa on ironista jännitettä.
Vuosina 1475–1780 Verrocchio teki reliefin Johannes Kastajan teloitus, jossa hän asetti rinnakkain herkän nuorukaisen ja raakalaismaisen teloittajan hahmon. Teos on Firenzen tuomiokirkon museossa. Hänen muista töistään tunnetuimpia ovat Bartolomeo Colleonin ratsastajapatsas, joka paljastettiin vuonna 1496 Venetsiassa, sekä pronssipatsaat Kristus ja Apostoli Tuomas. Vuodesta 1475 alkaen Verrocchion töissä korostuvat jännitteiden ja ekspressiivisyyden tavoittelu sekä upealla tekniikalla toteutetut yksityiskohdat. Hänen töissään yhdistyvät ehjät sommitelmat, tekninen taituruus ja ilmaisuvoima.
Verrocchio kuoli 1488 tehdessään Bartolomeo Colleonin ratsastajapatsasta.
Vektoriavaruus

Vektorien yhteenlasku ja skalaarilla kertominen: vektori v (sininen) lisätään vektoriin w (punainen, ylempi kuvio). Alla w venytetään kertoimella 2 ja lasketaan summa  v+2w.
Vektoriavaruus eli lineaariavaruus on matemaattinen joukko, jolle on määritelty kaksi laskutoimitusta: alkioiden summa ja  skalaarilla kertominen.
Vektoriavaruus on lineaarialgebran peruskäsite, jota käytetään paljon erityisesti matriisilaskennassa ja funktionaalianalyysissa. Vektoriavaruuden alkioita kutsutaan vektoreiksi.
Johdanto

| --- | --- |

Esimerkiksi vektoriavaruuden  \mathbb {R} ^{2} eli "x-y-tason" alkioita eli vektoreita ovat reaalilukukaksikot  (x,y). Kahden tällaisen vektorin summa lasketaan koordinaateittain:  (1,2)+(20,30)=(21,32).
Skalaarilla eli reaaliluvulla kerrottaessa jokainen tällaisen vektorin koordinaatti kerrotaan annetulla reaaliluvulla, esim.  3\cdot (1,2)=(3,6). Tämä siis tuottaa skalaarista ja vektorista vektorin.
Vastaavat säännöt pätevät kaikissa  \mathbb {R} ^{n}-avaruuksissa, mutta on myös paljon monimutkaisempia ja jopa ääretönulotteisia vektoriavaruuksia, ja joidenkin vektoriavaruuksien skalaarikunta on jokin muu kuin reaalilukujen kunta  \mathbb {R} .
Määritelmä

Olkoon  \mathbb {K}  kunta (ns. kerroinkunta), V joukko ja kuvaukset  f:V\times V\rightarrow V ja  g:\mathbb {K} \times V\rightarrow V. Määrittelemme, että kolmikko  (V,f,g) on vektoriavaruus (eli lineaariavaruus) jos ja vain jos kuvaukset f ja g toteuttavat ehdot
Kuvaus f on vaihdannainen:  f(\mathbf {u} ,\mathbf {v} )=f(\mathbf {v} ,\mathbf {u} ) kaikilla  \mathbf {u} ,\mathbf {v} \in V.
Kuvaus f on liitännäinen:  f(f(\mathbf {u} ,\mathbf {v} ),\mathbf {w} )=f(\mathbf {u} ,f(\mathbf {v} ,\mathbf {w} )) kaikilla  \mathbf {u} ,\mathbf {v} ,\mathbf {w} \in V.
Kuvauksen f nollavektori: On olemassa  {\bar {0}}\in V, jolle  f({\bar {0}},\mathbf {u} )=f(\mathbf {u} ,{\bar {0}})=\mathbf {u}  kaikilla  \mathbf {u} \in V.
Vektorin vastavektori: Jokaiselle  \mathbf {u} \in V on olemassa  -\mathbf {u} \in V, jolle  f(-\mathbf {u} ,\mathbf {u} )=f(\mathbf {u} ,-\mathbf {u} )={\bar {0}}.
Neutraalialkio: Kunnan  \mathbb {K}  neutraalialkiolle  1 pätee  g(1,\mathbf {u} )=\mathbf {u}  kaikilla  \mathbf {u} \in V.
Osittelulaki:  g(a,f(\mathbf {u} ,\mathbf {v} ))=f(g(a,\mathbf {u} ),g(a,\mathbf {v} )) kaikilla  a\in \mathbb {K}  ja  \mathbf {u} ,\mathbf {v} \in V.
Skalaarien summan osittelu:  g(a+b,\mathbf {u} )=f(g(a,\mathbf {u} ),g(b,\mathbf {u} )) kaikilla  a,b\in \mathbb {K}  ja  \mathbf {u} \in V.
Skalaarien tulon osittelu:  g(a,g(b,\mathbf {u} ))=g(ab,\mathbf {u} ) kaikilla  a,b\in \mathbb {K}  ja  \mathbf {u} \in V.
Vektoriavaruuden kuvausta f kutsutaan vektoreiden yhteenlaskuksi ja g skalaarilla kertomiseksi. Ne ovat oletusten nojalla  binäärioperaatioita joukossa V. Yleisesti näille binäärioperaatioille käytetään lineaariavaruuksissa merkintöjä
Mikäli  \mathbb {K} =\mathbb {R} , kyseessä on reaalinen vektoriavaruus ja jos  \mathbb {K} =\mathbb {C} , niin kyseessä on kompleksinen vektoriavaruus.
Vektoriavaruus on erikoistapaus modulista. Toisin kuin moduleilla, jokaisella epätriviaalilla vektoriavaruudella on kanta, eli joukko lineaarisesti riippumattomia vektoreita, joiden lineaarikombinaationa jokainen avaruuden vektori voidaan ilmaista. Usein sovitaan, että tyhjä joukko on triviaalin vektoriavaruuden kanta. Vektoriavaruus on äärellisulotteinen, jos sillä on kanta, jossa on äärellinen määrä vektoreita. Muussa tapauksessa vektoriavaruus on ääretönulotteinen. Vektoriavaruuden kanta voidaan yleensä valita äärettömän monella eri tavalla, mutta valinnasta riippumatta äärellisulotteisen vektoriavaruuden kannassa on aina yhtä monta vektoria. Myös ääretönulotteisen vektoriavaruuden eri kannat ovat keskenään yhtä mahtavia. Kannan olemassaolo voidaan todistaa Zornin lemman avulla ja yhtämahtavuus ultrafiltterilemman avulla.
Esimerkkejä

Kannattaa huomata, että vektoriavaruuden alkiot eivät välttämättä ole järjestettyjä lukujoukkoja, joiksi vektorit usein mielletään, kuten myöskään kerroinkunnan alkiot eivät välttämättä ole lukuja. Vektoriavaruuden alkioina voivat "tavallisten" vektorien sijaan olla yhtä hyvin matriisit tai jopa funktiot. Eräs vektoriavaruus, ns. triviaali vektoriavaruus, on vain nolla-alkiosta koostuva joukko {0}. Tärkeimpia vektoriavaruuksia matematiikassa ovat
Euklidinen avaruus  \mathbb {R} ^{n} skalaarikuntana  \mathbb {R} .
Kompleksikertoimisten matriisien  \mathbb {C} ^{m\times n} avaruus skalaarikuntana  \mathbb {R} .
Jonoavaruudet  \ell ^{p} skalaarikuntana  \mathbb {R} .
p-integroituvien funktioiden avaruudet  L^{p} skalaarikuntana  \mathbb {R}
Tosin riippuen tapauksesta on myös yleistä käyttää edellä olevissa esimerkeissä skalaarikuntana kompleksilukuja.
Vektorialiavaruus

Vektoriavaruuden (V,f,g) osajoukkoa A kutsutaan aliavaruudeksi jos ja vain jos se toteuttaa seuraavat ehdot:
Joukko A on suljettu yhteenlaskun suhteen:  f(\mathbf {u} ,\mathbf {v} )\in A kaikilla  \mathbf {u} ,\mathbf {v} \in A
Joukko A on suljettu skalaarilla kertomisen suhteen:  g(a,\mathbf {u} )\in A kaikilla  a\in \mathbb {K}  ja  \mathbf {u} \in A.
Esimerkiksi vektoriavaruuden  \mathbb {R} ^{2} aliavaruus on mikä tahansa origon kautta kulkeva suora. Lisäksi esimerkiksi jonoavaruuden  \ell ^{p} eräs aliavaruus on nollaan suppenevien jonojen joukko.
Sovelluksia

Vektoriavaruuksiin voidaan liittää lisärakenteena esimerkiksi normi tai sisätulo. Näiden avulla voimme määritellä mm. topologisen struktuurin vektoriavaruuksiin. Topologisista vektoriavaruuksista enemmän artikkeleissa normiavaruus ja sisätuloavaruus.
Kirjallisuutta

Kivelä, Simo K.: Algebra ja geometria.  Helsinki:  Otatieto, 1989.  ISBN 951-672-103-6
Rikkonen, Harri: Matematiikan pitkä peruskurssi I – Vektorialgebra ja analyyttinen geometria.  Helsinki:  Otakustantamo, 1969.  ISBN 951-671-067-0
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vektoriavaruus Wikimedia Commonsissa
Vesanoja

Vesanoja on kylä Somerniemellä Somerolla.  Kylän väkiluku vuonna 2011 oli 38, mikä teki siitä Someron kylistä väkiluvultaan 37. suurimman ja entisen Somerniemen kylistä yhdeksänneksi suurimman yhdessä Härjänojan kanssa. Vesanoja sijaitsee Someron ja Somerniemen suurimman järven Painion rannalla, ja sen naapurikyliä ovat Keltiäinen idässä, Palikainen lännessä ja Salkola pohjoisessa.
Kylässä ei ole omaa koulua vaan Vesanoja on yhdessä Keltiäisten, Härjänlahden ja Härjänojan kylien kanssa aiemmin kuulunut Keltiästen koulupiiriin, ja keltiäisten koulun lakattua vuonna 1991 koulua on käyty Oinasjärvellä. Keltiäisissä on myös lähin kauppa, ainoa Someron vielä jäljellä olevista kyläkaupoista.
Kylän luonnonympäristöä hallitsee Someron ja Paimionjoen vesistön suurin järvi, savipohjainen Painio. Muita järviä ovat kylän pohjoisosien metsäjärvet Vesajärvi, Särkjärvi ja Siikjärvi, jotka kaikki sijaitsevat osaksi Vesanojan, osaksi Keltiäisten kylien alueella. Vesajärvi laskee Painioon kylälle nimensä antanutta Vesanojaa pitkin, Siikjärvi ja Särkjärvi Palikaisten kylän puolella olevaa ojaa pitkin.
Isossajaossa kylä on kuulunut samaan jakokuntaan viereisen Keltiäisten kylän kanssa. Kylän kaksi kantataloa ovat olleet Visa ja Kettu, joista ovat vielä olemassa Visan osatalo Erkkala ja Ketun osatalo Takala. Taloista Takala sijaitsee kylän vanhalla tontilla ja muodostaa sekä maisemallisesti että kulttuurihistoriallisesti erittäin arvokkaan kokonaisuuden.
Tunnettuihin Vesanojalaisiin kuuluu somerolaisessa kertomusperinteessä esiintyvä Visan tietäjä, jonka kerrotaan muun muassa kävelleen vettä pitkin Painiojärven yli Somerniemen kirkkoon.
Aiheesta muualla

Höjer, Peter: Kansallisarkisto, Maanmittaushallitus, Maakirjakartat. Somerniemi, Vesanoja,  h72a: 22/1.   1731.  Kartta Jyväskylän yliopiston julkaisuarkistossa (jpg) (viitattu 3.2.2011)
| n k Somero |
| --- | --- |
Taajamat:  Someron keskustaajama 
Rekisterikyliä Somerolla:  Harju  Hirsjärvi  Häntälä  Härkälä  Ihamäki  Jaatila  Joensuu  Jurvala  Kerkola  Kimala  Kivisoja  Kultela  Kärilä  Lahti  Lammi  Lautela  Ollila  Pajula  Paltta  Pappila  Pitkäjärvi  Pusula  Pyöli  Rautela  Ruunala  Ryhtä  Saarentaka  Sillanpää  Sylvänä  Syvänoja  Talvisilta  Terttilä  Viluksela  Ylenjoki 
Kulmakuntia Somerolla:  Isoniittu  Kauraketo  Koisthuhta  Laitiainen  Lehtimäenkulma  Palojoki  Uusi-Kaskisto 
Rekisterikyliä Somerniemellä:  Härjänlahti  Härjänoja  Jakkula  Kaskisto  Keltiäinen  Kopila  Mäyrämäki  Oinasjärvi  Palikainen  Salkola  Suojoki  Vesanoja  Viuvala
Paul Verlaine

Paul Verlaine
Symbolismi
Fernand Khnopff, , 1911.
Symbolismi
Fin de siècle | Romantiikka | Dekadenssi |  Symbolismi kirjallisuudessa | Venäläinen symbolismi
Symbolisteja
Léon Bakst | Charles Baudelaire | Aubrey Beardsley | Arnold Böcklin | Magnus Enckell | Gustav Klimt | Max Klinger | Stéphane Mallarmé | Gustave Moreau | Mihail Nesterov | Edgar Allan Poe |  Sully Prudhomme | Arthur Rimbaud | Konstantin Somov | Émile Verhaeren | Paul Verlaine
Symbolismia
Pahan kukat | Ad Astra | Haavoittunut enkeli | Halla | Kuoleman puutarha | Köynnöksenkantajat | Lemminkäisen äiti | Symposion | Terror Antiquus
Paul Marie Verlaine (30. maaliskuuta 1844 Metz, Ranska – 8. tammikuuta 1896 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen runoilija.
Verlainen alkoholin ja häväistysjuttujen sävyttämä yksityiselämä näkyi hänen tuotannossaan. Niinpä vuoden 1870 kokoelmassa morsiamelle omistetut runot kuvasivat suhteen tulevaa epäonnistumista. Yksi hänen parhaista kokoelmistaan on Sagesse (1881), joka on osittain kirjoitettu vankeudessa. Hän ampui rakastajaansa Arthur Rimbaudia juovuspäissään mustasukkaisuusdraaman päätteeksi ja joutui vankilaan kahdeksi vuodeksi. Hän vietti alkoholin sävyttämää elämää mutta oli samalla Ranskan johtava lyyrikko. Esikoiskokoelma Poèmes Saturniens ilmestyi 1866. Hän kirjoitti muistelmateokset Mes prisons (1893) ja Confessions (1895). Verlaine oli symbolistien edeltäjiä.
Verlainen runoja hallitsee vahva melodisuus, joka antaa niille kuvataiteen ja musiikin tapaisen hohteen. Kuvakieleltään ne ovat osuvia, yleispäteviä ja ajattomia. Verlaine vaihteli jatkuvasti runojensa runomittaa ja rytmiä, minkä vuoksi hänen sanotaan osaltaan edistäneen vapaamittaisen runotyylin syntyä.
Verlainen runo Chanson d'automne, Syyslaulu, oli liittoutuneiden koodisanana toisessa maailmansodassa. Monet säveltäjät (muun muassa Claude Debussy ja Leevi Madetoja) ovat säveltäneet hänen runojaan. Elokuva Total Eclipse kertoo Rimbaudin ja Verlainen suhteesta.