stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Naisen logiikka

| Naisen logiikka |
| --- | --- |
 Viljo (Spede Pasanen) ja Vieno (Hannele Lauri).
Ohjaaja:  Spede Pasanen
Käsikirjoittaja:  Spede Pasanen
Tuottaja:  Spede Pasanen
Säveltäjä:  Aarno Raninen
Kuvaaja:  Juha Jalasti   Timo Jalasti   Kari Petäjäniemi
Leikkaaja:  Pekka Lampela
Pääosat:  Spede Pasanen   Hannele Lauri   Simo Salminen   Riitta Väisänen
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Suomi
Tuotantoyhtiö:  Spede-Tuotanto Oy
Ensi-ilta:  21. toukokuuta 1999
Kesto:  67 minuuttia
Alkuperäiskieli:  suomi
Budjetti:  1 065 088 mk
Katsojat:  232 tai 304
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Naisen logiikka on vuonna 1999 ensi-iltansa saanut, Spede Pasasen viimeinen ja heikoimmin menestynyt elokuva. Katsojia sillä oli lähteestä riippuen 232 tai 304. Elokuvaa ei ole julkaistu VHS:nä tai DVD:nä. Sitä ei ole myöskään esitetty koskaan televisiossa, mutta Iltalehti julkaisi sen nähtäville vappuna 2019. Se perustuu Spede Show’ssa esitettyihin Naisen logiikka -sketseihin. Elokuvassa esiintyy vain viisi näyttelijää.
Historia

Suomen elokuvasäätiö myönsi 1,1 miljoonan markan tuen elokuvalle vuonna 1991, mutta elokuvan teko jäi tuolloin kesken. Pasasen mukaan elokuvan valmistumista viivästyttivät muun muassa sairastumiset. Elokuvasäätiö alkoi vaatia rahojaan takaisin
, ja pakon edessä elokuvan kuvaukset tehtiin loppuun kuuden vuoden kuvaustauon jälkeen. Elokuvan otti ohjelmistoonsa helsinkiläinen Kinopalatsi ainoana elokuvateatterina Suomessa. Ensi-ilta oli 21. toukokuuta 1999, ja elokuva poistettiin ohjelmistosta 3. kesäkuuta. Ilta-Sanomien mukaan viimeisen esityspäivän kolmessa näytöksessä kävi yksi katsoja, hänkin vapaalipulla. Myöhemmin Ilta-Sanomat uutisoi,lähde tarkemmin? että elokuva lähtisi varsinaiselle esityskierrokselle saman vuoden syksyllä. Tämä ei toteutunut.
Samantapainen Hannele Laurin ja Spede Pasasen näyttelemä pariskunta, joka käy keskusteluja ”naisen logiikasta”, esiintyy myös Speden elokuvassa Pikkupojat.
Hannele Lauri kertoo arvioineensa jo elokuvaa kuvatessa, että siitä tulisi todellinen ’grande catastrophe’. Vika ei ollut kuitenkaan sen paremmin näyttelijöiden, kuvauksen kuin leikkauksenkaan. Tuotannolla vain ei edes ollut varsinaista käsikirjoitusta. Lauri ei tiedä, eikö Spede vain jaksanut tehdä mitään, vaiko oliko kyse Pasasen aikapulasta. Naisen logiikka -sketsejä hän pitää niin hyvinä, että kunnon käsikirjoituksen avulla teoksesta olisi voinut saada hauskan elokuvan. Teattereihin tuli Laurin mukaan lopulta elokuvan raakaversio, jota ei ollut edes leikattu loppuun. Elokuvaan esimerkiksi jäi epäonnistunut kohtaus, jossa Spede Pasasen näyttelemä Viljo opettaa golfia vaimolleen, Hannele Laurin näyttelemälle Vienolle. Lauri ei osu palloon, minkä vuoksi hän alkaa nauraa ja kiroilla, ja kääntyy kahdesti katsomaan myös kuvaajaa sanoen, ettei kohtauksesta tule mitään. Myös Pasanen pidätteli naurua, mutta kohtaus kuvattiin loppuun. Leikkaaja Pekka Lampela on kertonut vieneensä elokuvan raakaversion Pasaselle, ja tuolloin oli sovittu, että siihen kuvataan vielä puuttuvat kohtaukset. Pasanen kuitenkin julkaisi raakaversion sellaisenaan.
Juoni

Spede Pasanen ja Hannele Lauri näyttelevät hyvin toimeen tulevaa avioparia, Viljoa ja Vienoa. Heidän tuttavapariskuntansa ovat Pullo ja Lea Pölkkynen (Simo Salminen ja Riitta Väisänen). Pullo Pölkkynen erotetaan työpaikaltaan, ja hän lyö Viljon kanssa vetoa, että saa uuden työpaikan, jossa hänen palkkansa on sata tuhatta markkaa kuussa. Neljä vuotta myöhemmin Pullo ja Viljo tapaavat Pullon huvipurrella ja jakavat kokemuksia vaimojensa tyhjäpäisestä logiikasta. Elokuvaa on kuvailtu esimerkiksi ohutjuoniseksi.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Spede Pasanen  | … |  Viljo   |
|  Simo Salminen  | … |  Pullo Pölkkynen   |
|  Hannele Lauri  | … |  Vieno, Viljon vaimo   |
|  Riitta Väisänen  | … |  Lea Pölkkynen   |
|  Teija Korkeamaa  | … |  konttoripäällikkö   |
Näyttelijät > Tekijät

Ohjaus: Spede Pasanen
Käsikirjoitus: Spede Pasanen
Kuva: Juha Jalasti, Timo Jalasti & Kari Petäjäniemi
Kuvaaja: Juha Jalasti
Kamera-assistentti: Timo Jalasti
Valomies: Kari Petäjäniemi
Ääni: Pekka Lampela & Pauli Salminen
Äänittäjä: Pekka Lampela
Puomimies: Pauli Salminen
Maski: Saija Hakola
Kuvaussihteeri: Reija Virolainen
Järjestäjä: Jorma Jalasti
Leikkaus: Pekka Lampela
Musiikki: Aarno Raninen
Julisteen toteutus: Jarkoskuva Oy
Tuottaja: Spede Pasanen
Muusikko: Aarno Raninen (syntetisaattorit)
Musiikin äänitys: Aarno Raninen
Musiikin miksaus: Aarno Raninen
Tekstikuvaus: Jan-Eric Nyström
Julisteen suunnittelu: Spede Pasanen
Tuotantoyhtiö: Spede-Tuotanto Oy, 1998
Arvioita

Iltalehden Mattiesko Hytönen kirjoitti: "Kun Kinopalatsin katsomossa kahden muun katsojan joukossa olin jo täysin vakuuttunut, että Spede Pasanen oli juuri näyttänyt minulle Naisen logiikan huonoimman kohtauksen, hän näytti vielä huonomman".
Naisen logiikka -sketsit

Naisen logiikka -sketsejä esitettiin alun perin 1984–1987 sketsiohjelmassa Spede Show. Niissä esiintyivät vain Spede Pasanen ja Hannele Lauri. Vuonna 2002 niistä 22 koottiin Naisen logiikka -albumille, jossa sketsit olivat kuunnelmien muodossa.
Aiheesta muualla

Naisen logiikka Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Naisen logiikka Elonet.
Iltalehti: Suomen huonoin elokuva?
Suomenkuvalehti - Vaiettu Spede-elokuva: miksi Naisen logiikka tehtiin, mutta haudattiin syvälle (Arkistoitu – Internet Archive) (suomeksi)
Tohka, Antti: Naisen logiikka (1999). Elitisti, 5.4.2019.
Hannu Raittila

| Hannu Raittila |
| --- | --- |
 Hannu Raittila maaliskuussa 2009.
Henkilötiedot
Syntynyt: 23. marraskuuta 1956 (ikä 68) Helsinki
Kansalaisuus:   Suomi
Ammatti:  kirjailija, kriitikko, kolumnisti
Kirjailija
Esikoisteos:  Pakosarja (1993)
Palkinnot
 Finlandia-palkinto 2001   Runeberg-palkinto 2014 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Hannu Matti Raittila (s. 23. marraskuuta 1956 Helsinki) on suomalainen kirjailija. Hänen tuotantoonsa kuuluu novelleja, romaaneja, kolumneja, TV-käsikirjoituksia, kuunnelmia ja radionovelleja.
Raittila voitti vuonna 2001 Finlandia-palkinnon teoksellaan Canal Grande ja Runeberg-palkinnon vuonna 2014 teoksella Terminaali.
Tausta

Paraisilla nykyisin asuva Raittila vietti lapsuutensa Helsingin Katajanokalla, vankilan ja sataman vaikutuspiirissä. Seurakuntanuoresta tuli 1970-luvulla taistolaisnuori.lähde? Hän on opiskellut Helsingin yliopistossa vuosina 1986–1990 poliittista historiaa, sosiologiaa, valtio-oppia ja käytännöllistä filosofiaa.
Raittilan isä oli taidemaalari Tapani Raittila. Raittila on ollut vuodesta 2008 naimisissa kirjailija Leena Landerin kanssa. Hänellä on kolme lasta aiemmasta avioliitostaan.
Ura

Ennen ryhtymistään vapaaksi kirjailijaksi vuonna 1990 Raittila toimi muun muassa oikolukijana Suomenmaa-sanomalehdessä (1981–1982) ja Aamulehden radio- ja televisiokriitikkona (1982–1986) sekä kolumnistina (1988–1992). Hän on työskennellyt kolumnistina myös Turun Sanomissa (1995–1996) ja Helsingin Sanomissa (2003–2005). Raittila toimi jäsenenä YLE Radio 1 Seija Walliuksen toimittamassa Herraseurassa-radio-ohjelmassa.
Raittila on saanut teoksillaan useita kirjallisuuspalkintoja. Vuonna 2001 hän voitti Finlandia-palkinnon teoksesta Canal Grande. Myös hänen teoksensa Terminaali nimettiin Finlandia-palkintoehdokkaaksi vuonna 2013. Terminaali voitti vuoden 2014 Runeberg-palkinnon. Teos on ehdolla myös vuoden 2015 Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkinnon saajaksi.
Raittilan tyylille on ominaista eri henkilöiden subjektiivisten näkökulmien limittäminen kerrontaan. Kokonaisuus hahmottuu vasta, kun lukija tekee synteesin erilaisten henkilöiden kautta kuvatuista yksittäisistä näkymistä. Mukana on usein henkilö, jolla on hyvin teknokraattinen asenne, sekä hänen vastapainonaan tunneperäisemmin asioihin suhtautuvia henkilöitä. Raittilaa on nimitetty tyylinsä vuoksi insinöörikirjailijaksi yhdessä Antti Tuurin ja Kari Hotakaisen kanssa.
Raittila purki maaliskuussa 2010 Ajatus Kirjojen kanssa tekemänsä sopimuksen koskien Mannerheim-aiheista romaania, jonka piti ilmestyä rinnakkaisteoksena Solar Filmsin Mannerheim-elokuvalle. Toukokuun alussa 2010 Raittila kertoi yllättäen julkaisevansa romaanin marsalkka C. G. Mannerheimista kustannusosakeyhtiö Siltalan kustantamana. Samana vuonna ilmestynyt Marsalkka käsittelee Mannerheimin viimeisiä vuosia Sveitsissä. Romaanin muita päähenkilöitä ovat amerikkalainen journalisti Martha Gellhorn, kirjailija Ernest Hemingway sekä suomalainen eversti Aladár Paasonen.
Tuotanto > Novellit, romaanit, esseet

Pakosarja.  Helsinki:  WSOY, 1993.  ISBN 951-0-18927-8
Ilmalaiva Finlandia.  Helsinki:  WSOY, 1994.  ISBN 951-0-19647-9
Pohjoinen puhuu.  Helsinki:  WSOY, 1997.  ISBN 951-0-21858-8
Ei minulta mitään puutu.  Helsinki:  WSOY, 1998.  ISBN 951-0-22937-7
Miesvahvuus.  Helsinki:  WSOY, 1999.  ISBN 951-0-23845-7
Canal Grande.  Helsinki:  WSOY, 2001.  ISBN 951-0-24493-7
Rahat vai kolmipyörä ja muita kirjoituksia.  Helsinki:  WSOY, 2002.  ISBN 951-0-27274-4
Atlantis.  Helsinki:  WSOY, 2003.  ISBN 951-0-28228-6
Liikkumaton liikuttaja.  Helsinki:  WSOY, 2004.  ISBN 951-0-29657-0
Pamisoksen purkaus.  Helsinki:  WSOY, 2005.  ISBN 951-0-30785-8
Kirjailijaelämää.  Helsinki:  WSOY, 2006.  ISBN 951-0-32326-8
Raittila, Hannu & Syrjä, Juhani: Mitä voi sanoa? Keskustelukirjeitä kuolemasta.  Helsinki:  Kirjapaja, 2007.  ISBN 978-951-607-528-3
Ulkona.  Helsinki:  Siltala, 2008.  ISBN 978-952-234-001-6
Marsalkka.  Helsinki:  Siltala, 2010.  ISBN 978-952-234-039-9
Terminaali.  Helsinki:  Siltala, 2013.  ISBN 978-952-234-174-7
Nollapiste.  Helsinki:  Siltala, 2014.  ISBN 978-952-234-234-8
Pakopiste.  Helsinki:  Into, 2020.  ISBN 978-952-351-516-1
Tuotanto > Kuunnelmat

Matokuningas, 1990
Massaulosvetäjä, 1990
Totuuden henki, 1990
Avautumisvaihe, 1990
Saari, 1992
Kantolan perhe, 1991–
Ei minulta mitään puutu, 1997
Tuotanto > Näytelmät

Leningradin yö, 1991
Presidentinvaunu, 1990
Tuotanto > Elokuvakäsikirjoitus

Matokuningas, 1992
Palkinnot

1. palkinto Yleisradion lasten- ja nuortenkuunnelmien kilpailussa 1990 (Matokuningas)
Kalevi Jäntin palkinto 1994
Näytelmäkirjailijoiden kuunnelmapalkinto 1996
Olvi-säätiön kirjallisuuspalkinto 1998
Finlandia-palkintoehdokas 1998
Suomi-palkinto 1998
Runeberg-palkintoehdokas 1994 ja 1999
Finlandia-palkinto 2001
Varjo-Finlandia 2001
Pro Finlandia 2009
Runeberg-palkinto 2014
taiteilijaeläke 2018
Aiheesta muualla

Sitaatteja aiheesta Hannu Raittila Wikisitaateissa
Hannu Raittila, Mannerheim ja romaani, Kirjastokaista-video
Hannu Raittila haastattelussa Prosak-proosaklubilla, Kirjastokaista-video
Hannu Raittila lukee teostaan Linja Prosak-proosaklubilla, Kirjastokaista-video
Hannu Raittila Ylen Ammatti: Kirjailija -dokumenttisarjan henkilökuva vuodelta 2006. 52 min
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Alankomaat 
Henkilöt:  DDB  Elonet  Uppslagsverket Finland 
Muut:  IdRef
Tylyaho

Tylyaho Universal Studios -huvipuistossa, Floridassa
Tylyaho (engl. Hogsmeade) on kuvitteellinen kylä J. K. Rowlingin luomassa Harry Potter -fantasiakirjasarjassa. Tylyaho on kokonaan velhojen ja noitien asuttama kylä, jossa on myös muun muassa erinomainen karamellipuoti, Hunajaherttua. Se sijaitsee Tylypahkan luoteispuolella. Tylypahkan kolmannen luokan ja sitä vanhemmat oppilaat saavat tiettyinä, niin sanottuina "Tylyahon viikonloppuina" käydä kylässä muun muassa ostamassa makeisia, pilapuodin tuotteita ym. Näihin vierailuihin tarvitaan vanhemman tai muun huoltajan antama lupalappu.
Tylyahon kylä esiintyy Harry Potter -elokuvasarjan elokuvissa Azkabanin vanki, Feeniksin kilta ja Puoliverinen prinssi.
Rakennuksia Tylyahossa > Dervissi & Paukku

Dervissi & Paukku (engl. Dervish & Banges) myy ja korjaa taikaesineitä. Kauppa sijaitsee lähellä Tylyahon pääkadun loppupäätä.
Rakennuksia Tylyahossa > Hunajaherttua

Hunajaherttua (engl. Honeydukes) on yksi maailman kuuluisimmista velhojen sokerileipomoista. Siellä myydään kaikenlaisia makeisia, mm. suklaasammakoita, lakritsisauvoja, pippuripiruja, mehujauhepalloja, Bertie Bottin jokamaunrakeita, viuhpiiporeita, Drooblen parasta purkkapallopurkkaa, hammasvälilankaminttua, jäähiiriä, torakkaterttuja, hyytelöetanoita, verenmakuisia tikkukaramellejä, räjähtäviä namusia ja hattarakyniä. Hunajaherttua on erityisesti tunnettu erikoistoffeestaan, mutta puodissa myydään myös kermaisia nougatlohkareita, hohtavan pinkkejä kookosjääkuutioita, hunajanvärisiä toffeekimpaleita sekä satoja erilaisia suklaapatukoita.
Puodin omistajat, Ambrosius Flume ja hänen vaimonsa, elävät asunnossa myymälän yläpuolella.
Hunajaherttuan kellarissa on lattialuukku, joka toimii salakäytävänä. Käytävä johtaa yksisilmäisen noidan patsaaseen Tylypahkan kolmanteen kerrokseen. Harry käyttää kyseistä salakäytävää päästäkseen laittomasti Tylyahoon kolmantena kouluvuonnaan.
Rakennuksia Tylyahossa > Kirjurinruodin Kynäpuoti

Kirjurinruodin Kynäpuoti (engl. Scrivenshaft's Quill Shop) on kirjoitustarvikekauppa, joka myy kaikkea mitä kirjoittamiseen tarvitsee, kuten sulkakyniä, mustetta, pergamenttia, kirjekuoria, leimasimia ja muita.
Rakennuksia Tylyahossa > Kolme luudanvartta

Kolme luudanvartta (engl. The Three Broomsticks) on hyvin tunnettu majatalo ja pubi Tylyahon  kylän pääkadulla, Skotlannissa. Se tunnetaan herkullisesta kermakaljasta ja sen kauniista omistajasta Matami Rosmertasta, joka asuu pubin yläpuolella. Kolme luudanvartta on suosittu kohde Tylypahkan oppilaiden ja henkilökunnan keskuudessa. Se on myös monen tärkeän tapahtuman tapahtumapaikkana, kuten Rita Luodikon haastatellessa Harrya tämän viidentenä vuonna. Majatalo on tärkeä myös brittiläisessä velhohistoriassa sen ollessa vuoden 1612 maahiskapinan päämajana.
Rakennuksia Tylyahossa > Matami Puddifootin kahvila

Matami Puddifootin kahvila (engl. Madam Puddifoot's) sijaitsee Tylyahon pääkadulta haarautuvalla pikkutiellä. Kahvila on pieni ja sitä suosivat erityisesti Tylypahkan lemmenparit. Ystävänpäivänä Matami Puddifoot on koristellut kahvilansa kultaisilla kerubeilla joista lentää tasaisin väliajoin vaaleanpunaisia konfetteja parien päälle. Harry oli Cho Changin kanssa Matami Puddifootilla viidennen kouluvuotensa ystävänpäivänä.
Rakennuksia Tylyahossa > Postitoimisto

Postitoimisto on täytetty vähintään 200-300 pöllöllä, jotka vaihtelevat suurista harmaapöllöistä pieniin pöllösiin (jotka toimittavat "paikalliskuljetuksia"). Ne huhuilevat värikooditetuissa hyllyissään. Hyllyt on värikooditettu sen perusteella, kuinka nopeasti pöllöt saapuvat määränpäähänsä.
Rakennuksia Tylyahossa > Rääkyvä Röttelö

Rääkyvä Röttelö (engl. Shrieking Shack) on Harry Potter -kirjoissa esiintyvä, Tylyahon velhokylän laitamilla sijaitseva hylätty mökki, jonka ovet ja ikkunat on yhtä ikkunaa lukuun ottamatta laudoitettu umpeen.
Rakennusta pelätään ja sen uskotaan olevan koko Britannian kummittelevin rakennus, koska pitkään sieltä kuului täydenkuun aikana öisin kirkumista ja valitusta.
Tosiasiassa Dumbledore hankki rakennuksen turvapaikaksi ihmissudeksi muuttuvalle Remus Lupinille. Taloon johtavan salakäytävän suulle istutettiin vaarallinen Tällipaju. Kelmit eli James Potter, Peter Piskuilan ja Sirius Musta onnistuivat kuitenkin keksimään kuinka Tällipaju jähmetettiin. He muuttuivat kaikki eläimiksi pitääkseen seuraa ystävälleen Remusille - näin siksi ettei ihmissusi käy eläinten kimppuun. James, Sirius ja Peter opettelivat luvattomasti animaageiksi pystyäkseen muuttumaan niin suuriksi eläimiksi, että pystyisivät mielestään pitämään ihmissuden kurissa. James muuttui hirveksi ja Sirius suureksi koiraksi, ja näin Remus pääsi ulkoilemaan myös sutena. Peter muuttui rotaksi päästäkseen helposti Tällipajun ohi painamaan juurikyhmyä, joka jähmetti pajun.
Azkabanin vangissa Rääkyvästä Röttelöstä tulee suuri osa kirjan juonta Sirius Mustan palatessa koulun maille. Hän raahaa Ron Weasleyn ja tämän lemmikkirotan, Kutkan, Röttelöön tappaakseen Kutkan. Paljastuu, että Kutka on animaagi nimeltä Peter Piskuilan, Mustan entinen ystävä, joka kavalsi Potterit Voldemortille; rikoksen josta Mustaa syytettiin aiemmin.
Severus Kalkaros kohtaa kohtalonsa Rääkyvässä Röttelössä Voldemortin käärmeen Naginin tappaessa hänet teoksessa Harry Potter ja kuoleman varjelukset.
Rakennuksia Tylyahossa > Sekon pilailupuoti

Sekon pilapuoti (engl. Zonko's Joke Shop) myy pilailu- ja jekkutarvikkeita, jotka pystyvät "täyttämään Fredin ja Georgen villeimmätkin unelmat." Kauppa suljetaan kuudennessa kirjassa. Fred ja George olivat suunnitelleet ostavansa kaupan, mutta muuttivatkin mielensä kun Tylypahkan oppilailta evättiin vierailut kylään Voldemortin uudelleensyntymisen jälkeen.
Rakennuksia Tylyahossa > Sianpää

Sianpää (engl. The Hog's Head) on Aberforth Dumbledoren omistama pubi Tylyahossa, joka vetää usein puoleensa epätavallisempia asiakkaita kuin Kolme luudanvartta ja moni sen asiakkaista piilottaa kasvonsa. Pubin oven yläpuolella riippuu ruosteisessa kannattimessa kolhuinen puukyltti, jonka kuvassa villisian irti leikattu pää valuu verta valkealle kankaalle. Pubi itsessään on saastainen: sen lattia on lian peittämä ja ikkunat ovat niin paksun töhnän peitossa, että sisälle pääsee vain hyvin vähän valoa. Pääkerroksessa on vain yksi huone, mutta ylemmissä kerroksissa on useampia huoneita. Harry huomaa, että pubi haisee vahvasti vuohilta.
Pubin huonosta maineesta huolimatta Sianpää on ollut useiden Harry Potter -maailman tärkeiden tapahtumien tapahtumapaikkana. Majatalo oli vuoden 1612 maahiskapinan päämaja. Muutamaa kuukautta ennen Harryn syntymää Sibylla Punurmio paljasti Dumbledorelle ennustuksen Voldemortista ja Harrysta kesken työhaastattelunsa, Kalkaroksen kuunnellessa ennustuksen alun. Hagrid voitti pubissa laittoman lohikäärmeen munan (Norbertin), lyötyään vetoa valepuvussa olleen Voldemortin kanssa. Feeniksin killassa Albuksen kaartin ensimmäinen kokous pidetään salaa Sianpäässä. Se toimii myös alaikäisten Tylypahkan oppilaiden evakuointipaikkana Tylypahkan taistelun aikana. Lapset lähetetään Tarvehuoneen kautta Sianpäähän Ariana Dumbledoren kuvan kautta. Tylypahkan taistelun aikana Sianpää on myös jäljellä olevien Feeniksin killan ja Albuksen kaartin jäsenten kokoontumispaikka ennen taistelua Voldemortia ja kuolonsyöjiä vastaan.
Rakennuksia Tylyahossa > Tylyahon rautatieasema

Tylyahon rautatieasema (engl. Hogsmeade Station) on Tylypahkan lähin asema; Tylypahkan pikajuna pysähtyy asemalle matkustettuaan King's Crossin asemalta. Harry Potter -elokuvasarjan Tylyahon asemalle sijoittuvat kohtaukset kuvattiin Goathlandin kylässä sijaitsevalla North Yorkshire Moors Railwayn asemalla, joka rakennettiin vuonna 1865. Rowlingin kuvitelmissa Tylyahon rautatieasema ei ole Tylyahon kylässä, vaan järven vastakkaisella puolella.
Rakennuksia Tylyahossa > Velhovaatehtimo Hepene

Velhovaatehtimo Hepene (engl. Gladrags Wizardwear) myy vaatteita. Velhovaatehtimo Hepenellä on Tylyahon lisäksi liikkeet myös Lontoossa ja Pariisissa. Liike on täynnä outoja kauppatavaroita ja on ilmeisesti erikoistunut outoihin ja epätavallisiin sukkiin.
Tylyaholaisia > Aberforth Dumbledore

| Aberforth Dumbledore |
| --- | --- |

Ensiesiintyminen:  Harry Potter ja kuoleman varjelukset, osa 2
Näyttelijä:  Harry Potter: Ciarán Hinds Ihmeotukset: Richard Coyle
Henkilötiedot
Sukupuoli:  Mies
Ammatti:  Sianpää-pubin baarimikko
Lojaalius:  Feeniksin kilta
Aberforth Dumbledore on Tylypahkan rehtorin, Albus Dumbledoren, pahamaineinen veli ja hän oli ennen Ariana Dumbledoren kuolemaa tämän lempiveli. Hän on myös Tylyahossa sijaitsevan Sianpää-pubin baarimikko. Aberforth on Feeniksin killan alkuperäinen jäsen, mutta hän on hyvin piileskelevää ja syrjäänvetäytyvää sorttia. Vauhkomieli sanoo Aberforthin olevan hieman omituinen luonteeltaan. Aberforthin Suojelius on muodoltaan vuohi. Harry Potter -elokuvasarjassa Aberforth Dumbledorea esittää Ciarán Hinds ja Ihmeotukset-elokuvasarjassa häntä esittää Richard Coyle.
Nuorempana Aberforth yritti estää veljeään lähtemästä Grindelwaldin matkaan, mistä syntyneen riidan seurauksena Grindelwald langetti kidutuskirouksen Aberforthiin. Syntyneessä kaksintaistelussa Ariana sai surmansa ja Aberforth katkaisi välinsä Albusiin. Aberforth ei antanut Albusille anteeksi ennen kuin Harry kertoi hänelle Albusin katuneen tapahtunutta koko elämänsä ajan. Myöhemmin Aberforth oli antanut Mundungus Fletcherille elinikäisen porttikiellon pubiinsa ja heittänyt Severus Kalkaroksen ulos, mikä esti häntä kuulemasta kokonaan Harry Potteria koskevaa ennustusta Albusin ja Punurmion ollessa Sianpäässä.
Myöhemmin Aberforth käytti sopimatonta loitsua vuoheen ja joutui lehdistön käsiin. Myöhemmin Aberforth oli läsnä Albus Dumbledoren hautajaisissa. Teoksessa Harry Potter ja kuoleman varjelukset Aberforth auttaa ratkaisevalla tavalla Harrya, Ronia ja Hermionea pääsemään Tylypahkaan huomaamatta. Hän myös huijasi kuolonsyöjiä väittämällä hänen aiheuttaneen hälytyksen ja hänen Suojeliuksensa olleen se, jota käytettiin Ankeuttajiin ja jonka he olivat nähneet. Paljastui että Aberforth oli ostanut Mundungusilta Sirius Mustan taikapeilin, josta Aberforth tarkkaili Harrya säännöllisesti ja oli lähettänyt Dobbyn pelastamaan Harryn Malfoyden kartanosta. Aberforth oli myös luonut pubinsa kautta salaisen reitin Tarvehuoneeseen, jota kautta hän oli toimittanut ruokaa ja vettä oppilaille, jotka olivat piileskelleet Tarvehuoneessa Carroweja. Myöhemmin Aberforth kukisti Augustus Rookwoodin Tylypahkan taistelussa.
Tylyaholaisia > Rita Luodiko

| Rita Luodiko |
| --- | --- |

Ensiesiintyminen:  Harry Potter ja liekehtivä pikari
Näyttelijä:  Miranda Richardson
Henkilötiedot
Sukupuoli:  Nainen
Hiusten väri:  Vaaleat
Silmien väri:  Vihreät
Tupa:  Korpinkynsi
Ammatti:  Toimittaja
Rita Luodiko (engl. Rita Skeeter) (s. 1951) on noitalehti Päivän Profeetan juorutoimittaja. Hän asuu Tylyahossa. Luodikolla on itsestäänkirjoittava sähäkkä sitaattisulkakynä, joka kirjoittaa aina vain valheellisempia juttuja. Hän tekee Harry Potterista nolon lehtijutun teoksessa Harry Potter ja liekehtivä pikari, mikä oli osasyynä siihen ettei Cornelius Toffee uskonut Harrya, kun hän kertoi Voldemortin palanneen. Luodiko oli nuorempana läsnä Igor Irkoroffin oikeudenkäynnissä ja kirjoitti kirjan Armando Dippett - Mestari vai Ääliö.
Luodiko on myös rekisteröimätön animaagi ja osaa muuttua koppakuoriaiseksi. Näin hän voi lennellä vaikka minne etsimään jutun juurta huomiota herättämättä. Hermione Granger saa kuitenkin selville hänen salaisuutensa ja uhkaa paljastaa sen, mikäli Rita kirjoittaa enää yhtään valheellisia lehtijuttuja Harrysta, Ronista tai itsestään.
Teoksessa Harry Potter ja Feeniksin kilta Hermione pakottaa Luodikon kirjoittamaan Harry Potterista todenmukaisen artikkelin Saivartelija-lehteen. Myöhemmin Rita oli läsnä Dumbledoren hautajaisissa, mikä suututti Harrya.
Kirjassa Harry Potter ja kuoleman varjelukset Rita Luodiko kirjoittaa kirjan nimeltä: Albus Dumbledoren Elämä ja Valheet. Kirja kyllä liioittelee ja valehtelee - eikä vain hiukan: tapahtuneet tosiasiat esitetään siinä lievimmilläänkin värittyneestä ja yksipuolisesta näkökulmasta. Myöhemmin paljastui että Luodiko oli haastatellut Bathilda Bagshotia, joka oli kertonut hänelle Dumbledoresta totuusseerumin vaikutuksen alaisena. Voldemortin kuoleman jälkeen Luodiko kirjoitti kirjan Harrysta, mikä oli vain neljänneksen todenperäinen. Myöhemmin Luodiko kirjoitti kirjan nimeltä Kalkaros - Pahis vai Pyhimys. Vuonna 2014 Luodiko kirjoitti kirjan Dumbledore's Army: The Dark Side of the Demob ja oli läsnä Huispauksen mestaruusottelussa. Vuonna 2017 Luodiko kirjoitti kirjan Man or Monster? The TRUTH about Newt Scamander.
Luodikon hahmon epäillään olevan Rowlingin kannanotto eräitä yhtä hävyttömästi käyttäytyneitä tosielämän juorutoimittajia vastaan.