stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mao Zedongin elämäkerta
Elämäkerta > Neljän kopla (1973–1976)

Mao ja Zhou rehabilitoivat Deng Xiaopingin, josta alettiin suunnitella Maon seuraajaa. Maltillisen Dengin paluu valtaan huolestutti radikaalimpia ryhmittymiä. Vuosina 1973–1976 Kiinan poliittista elämää leimasi valtataistelu, jossa vastakkain olivat Jiang Qingin johtama vasemmisto sekä KKP:n oikeistosiipeä edustaneet Zhou ja Deng. Jiang vaati aatteellista puhdasoppisuutta, jatkuvaa luokkataistelua ja eristäytymispolitiikkaa. Zhou ja Deng puolestaan tavoittelivat vakaampia oloja, taloudellista kasvua ja ulkopoliittista realismia.
Heinäkuussa 1974 Mao asettui kannattamaan maltillisempaa suuntausta ja ilmoitti, että kahdeksan vuotta kulttuurivallankumousta oli riittävästi. Pyrkimyksenä oli antaa talous ja hallinto puolueen oikeistosiiven hoidettavaksi ja koulutus ja kulttuuri vasemmistosiivelle. Vasemmistosiiven näkyvimpiä kannattajia hän nimitti ”neljän koplaksi”. Jonkin aikaa Mao kaavaili seuraajakseen Wang Hongwenia, mutta tämä joutui epäsuosioon asetuttuaan liian selvästi Jiang Qingin tukijoukkoihin.
Syksyllä 1975 neljän kopla vakuutti Maon siitä, että Dengin voitto merkitsisi kulttuurivallankumouksen loppua ja maolaisen politiikan tuomitsemista. Pitkään sairastellut Zhou kuoli tammikuussa 1976, ja Deng siirrettiin Maon tuella syrjään saman vuoden huhtikuussa. Lisäksi Mao käynnisti maltillista suuntausta arvostelleen propagandakampanjan. Vaikka 1970-luvun ylilyönneistä syytettiin sittemmin neljän koplaa, pysyi Mao Kiinan todellisena johtajana.
Suomen historia

Suomen historia on 1100-luvulta alkava ajanjakso, jolta on löydetty Suomea koskevia kirjallisia lähteitä – edeltävä aika on Suomen esihistoriaa. Suomen historiallisen ajan alkaminen aloitti myös Suomen keskiajan. Muualla Euroopassa keskiajan lasketaan alkaneen jo 400-luvulla. Kirjallisten lähteiden harvuuden vuoksi 1100–1200-lukuja sanotaan usein Suomen varhaishistoriaksi.
Suomen varhaisen historian lähteet

Kirjalliset lähteet Suomesta liittyvät kristinuskon leviämiseen Suomen alueella. Vanhin tunnettu Suomeen liittyvä kirjoitus on paavi Aleksanteri III:n Gravis admodum -kirje vuodelta 1171 tai 1172. Suomea koskevia lähteitä tunnetaan 1100-luvulta noin 20. Noin puolet on syntynyt paavillisessa kuuriassa, muut ovat yleensä mainintoja Novgorodin kronikoissa. Näitä aikalaistietoja täydentävät 1200–1300-lukujen lähteet, kuten Pyhän Eerikin legenda, Pyhän Henrikin legenda sekä Eerikinkronikka. 1200-luvulta tunnetaan vain noin 200 Suomea koskevaa kirjoitettua lähdettä. Rautakautta seuraavia 1100–1200-lukuja sanotaan siksi usein Suomen varhaishistoriaksi. Lounais-Suomessa rautakausi päättyi 1100-luvun jälkipuolella ja Itä-Suomessa vuoden 1300 tienoilla.
Kirjoituksia tunnetaan 1300-luvulta lähes 1000 ja 1400-luvulta noin 4000 kappaletta. Määrää lisäsi 1300-luvun puolivälissä pergamenttia halvemman paperin yleistyminen. Noin vuonna 1540 Ruotsin kuningas Kustaa Vaasa määräsi, että voutien pitää toimittaa tilit Tukholmaan tarkastettaviksi. Voudintileistä tärkeimpiä olivat maakirjat ja kirkollisverojen luettelot. Niistä saadaan ensi kertaa tietoja suuresta osasta Suomen kyliä ja taloja.  Varhaisimmat historialliset lähteet painottuvat yhteiskunnan yläluokkiin, joten niistä on vaikea saada kokonaiskuvaa Suomen menneisyydestä ennen 1540-lukua, erityisesti 1100–1200-luvuista.
Varhaishistoria (1100-luvun loppu – 1200-luvun loppu) > Elinkeinot ja asuminen

Suomessa Rukiin viljely yleistyi jo myöhäisrautakaudella. Rukiin kaksivuoroviljely alkoi Lohjalla 1200-luvun puolivälissä siitepölylöytöjen mukaan. Koko maassa pyyntielinkeinot olivat tärkeitä, ja etenkin lounaissaaristossa niitä voitiin harjoittaa ympäri vuoden. Meren rannalla olleelta Raision Mullin asuinpaikalta on löytynyt paljon lintujen, kalojen ja hylkeiden luita. Mullista ja Pirkkalan Tursiannotkosta löydetyt luut kertovat myös hirven ja karhun sekä pienriistan metsästyksestä. Asuinpaikkojen ja kalmistojen läheltä on löytynyt myös paljon ongenkoukkuja ja atraimia sekä monien kalojen luita.
Turkismetsästys ja -kauppa olivat merkittäviä elinkeinoja myös ristiretkiajalla. Hopearahoja ei ole löytynyt Suomen alueelta kovin paljoa 1000-luvun puolivälin jälkeen, mutta erilaiset hopeakorut osoittavat että ainakin osittain turkiksista maksettiin hopealla. Vuonna 1887 Salosta löydetty, 1100-luvulle ajoitettu Halikon hopea-aarre on yhä Suomen  suurin maa-alueilta löydetty aarre. Rahan käyttö maksuvälineenä alkoi yleistyä Suomessa jälleen 1200–1300-luvulla.
Itämeren kauppaa hallitsi Gotlanti, mutta myös friisiläisiä kauppiaita nykyisen Hollannin ympäristöstä liikkui alueella. Tästä on jälkinä muun muassa Karjalan Heinjoelta löytynyt, noin vuoteen 1070 ajoitettu hopea-aarre, joka sisälsi pääasiassa friisiläisiä rahoja. Lyypekin perustamisen (1152) jälkeen ja erityisesti Hansaliiton myötä alkoi Itämeren markkinoille tulla saksalaisia kauppiaita. Novgorod, Hansan itäisin konttorikaupunki, harjoitti myös kauppamerenkulkua Itämerellä.
Hämeenlinnan Varikkoniemestä on löytynyt rautakautinen pitkätalo. Viimeistään 1000-luvulla alettiin rakentaa hirsisalvostekniikalla, jota yhä käytetään hirsimökeissä. Asunnot lämmitettiin joko avoliedellä tai sisäänlämpiävillä uuneilla. Hirsitaloissa oli kivipohjainen, savesta koottu kupoliuuni. Myös kiuasuunit soveltuivat ruanlaittoon. Savupiippuja ei rautakaudella tunnettu, joten hämärät asunnot olivat epäterveellisiä savupirttejä, mutta viimeistään 1400-luvulla alettiin rakentaa uloslämpiäviä uuneja, joiden savu poistui asunnosta savupiipun kautta.
Ruotsin vallan aika (1200-luvun loppu – 1809) > Keskiaika (1200-luvun loppu–1397)

Ruotsin valta vakiintui 1300-luvulla Suomenniemen etelä- ja länsiosissa ja ne tulivat osaksi Rooman kirkkoa sekä länsieurooppalaista kulttuuripiiriä. Rannikon kolonisaatio ruotsalaisilla siirtolaisilla jatkui yhä. Itä- ja Pohjois-Suomen laajoja harvaan asuttuja alueita yhdisti vain löyhät siteet lännen Turkuun ja Tukholmaan tai idän Novgorodiin. Suomi muodosti keskiajalla Ruotsin valtakunnan itäisen osan jota hallittiin linnoista, jotka olivat vielä vaatimattomia ja pääasiassa rakenteilla.
Kuningas Maunu Eerikinpojan hallituskaudella 1320–1340-luvuilla Ruotsin valtakunta alkoi kehittymään selvemmäksi kokonaisuudeksi. Ruotsin kuningaskunnan voidaan sanoa syntyneen noin vuonna 1350, kun ensimmäiset valtakunnalliset lait tehtiin. Ruttoepidemia eli musta surma tappoi suuren osan väestöstä Ruotsissa ja Novgorodissa vuonna 1349, mutta niukkojen historiallisten lähteiden vuoksi tiedot sen leviämisestä Suomeen ovat puutteellisia.
Ruotsin vallan aika (1200-luvun loppu – 1809) > Kalmarin unionin aika (1397–1523)

Kalmarin unioni syntyi kun saksalainen Albrekt Mecklenburgilainen syrjäytettiin Ruotsin kuninkaan paikalta vuonna 1389. Tämän johdosta Tanskan ja Norjan kuningatar Margareta I:stä tuli myös Ruotsin, ja näin myös Suomen hallitsija. Vanhan vallan saksalaisia kannattajia liittyi Itämerelle vitaaliveljiksi kutsuttuihin merirosvoihin, jotka aiheuttivat merellä levottomuutta 1390–1430-luvuilla, muun muassa Turun ja Tukholman kaupungit olivat hetkellisesti heidän hallussaan. Taalainmaalla vuonna 1434 alkanut talonpoikaiskapina ulottui myös Suomeen Davidin kapinan syttyessä vuonna 1438. Suomea varten perustettiin vuonna 1407 Turun maaoikeus, joka järjestettiin uudelleen vuonna 1435.
Kalmarin unionin loppuaika oli väkivaltaista aikaa sisäisten valtakamppailuiden johdosta. Tanskalaiset tekivät sotaretkiä Ruotsiin ja hävittivät myös useaan otteeseen Suomen rannikkoseutuja edeten aina Hämeeseen asti. Samaan aikaan jatkuvat rajakahakat Novgorodin kanssa laajenivat 1400- ja 1500-lukujen vaihteessa ajoittain myös sodaksi. Helmikuussa 1520 Tanskan kuningas Kristian II valloitti Ruotsin ja surmautti suuren osan Ruotsin yläluokasta Tukholman verilöylyssä. Ruotsalaiset nousivat kapinaan tanskalaisia vastaan ajaen heidät pois maasta. Kalmarin unioni päättyi vuonna 1523.
Ruotsin vallan aika (1200-luvun loppu – 1809) > Vaasa-aika (1523–1617)

Kuningas Kustaa Vaasan (1523–1560) kruunaus merkitsi Ruotsin lopullista eroa Kalmarin unionista. Ruotsissa toteutettiin uskonpuhdistus, joka eteni myös sekä valtion että kirkon talouden tasolla. Kuninkuudesta tuli perinnöllinen, mutta Kustaa Vaasan kuoltua poikien välillä syntyi vallanperimyskiistoja.  Itärajan turvallisuuskysymys oli vaikea kysymys 1540- ja 1550-lukujen Suomessa. Sitä käsiteltiin monissa säätykokouksissa ja herrainpäivillä, joita kuningas kutsui koolle saadakseen neuvoja. 1500-luvulla Ruotsi kävi myös useita sotia Venäjää vastaan, mikä vaikutti Suomen ja varsinkin talonpoikien asemaan. Vuonna 1554 Turun hiippakunta jaettiin Turun ja Viipurin hiippakuntiin.
Suomen talonpoikaislevottomuuksien taustalla oli Kustaa Vaasan aikainen kuningas- ja aatelisvallan kasvu. Kuningasvalta keskitti valtaa mutta joutui luovuttamaan sitä Kustaa Vaasan jälkeen yhä enenevästi aatelistolle. Muut säädyt olivat enemmän sivustakatsojia: porvaristoa oli vielä vähän, ja kirkko oli köyhtynyt, kun kuningasvalta oli ryöstänyt sitä "uskonpuhdistuksen antamin valtuuksiin". Lopulta suurin valta keskittyi aatelistolle 1600-luvun loppuun saakka.
Talonpojille lankesivat tavallisten verojen, lisäverojen, kalliiden linnaleirien, kestitysten ja kyyditysten lisäksi sotien ”veriverot”. He joutuivat suurvallan vuodesta 1561 alkaneiden lähes jatkuvien sotien maksajiksi. Aateli, joka oli perimmältään sotilassääty – "upseerinvirat kuuluivat sille privilegioiden nojalla" – kävi sotia, koska se hyötyi sotimisesta: voittosaaliista ja lisäläänityksistä. Ruotsissa vallasta kiistelivät ensin Eerik (1560–1568) ja Juhana (1568–1592), sitten Sigismund (1592–1599) ja  Kaarle (1599–1611). Talonpojat eivät näistä kiistoista hyötyneet, mutta aatelisto "kiskoi tuestaan korkean hinnan". 1500-luvun lopulla Suomen noin 300 aatelisperhettä, johtajanaan Klaus Fleming, ”piti käsissään runsasta viidennestä talonpoikaistilojen verotuloista”. Ruotsi ja Suomi seurasivat Länsi-Euroopan kehitystä sekä riistotaloudessa että talonpoikien ja aateliston konflikteissa, joista suurin oli nuijasota.
Ruotsin vallan aika (1200-luvun loppu – 1809) > Suurvalta-aika (1617–1721)

1600-luvun alkupuolella käytyjen pitkällisten sotien seurauksena Ruotsi nousi suurvallaksi vuoteen 1648 mennessä. Kustaa II Aadolfin hallituskaudella 1611–1632 valtakunnan hallintoa ja sotalaitosta uudistettiin. Suomi jaettiin hallinnollisesti lääneihin ja Turkuun perustettiin Kuninkaallinen hovioikeus sekä Suomen ensimmäinen yliopisto Turun Akatemia. Suurvalta-aika kuitenkin kulutti pahoin Ruotsin ja Suomen voimavaroja. Ruotsi menetti suurvalta-asemansa Venäjälle suuressa Pohjan sodassa. Venäläiset miehittivät myös Suomea, Pohjanmaan aluetta lukuun ottamatta vuosina 1714–1721 ja ajanjaksoa kutsutaan Suomen historiassa isoksi vihaksi. Ruotsin suurvalta-aika vei hengen kaikkiaan arviolta noin 110 000 suomalaiselta sotilaalta, mikä oli suhteellisesti sama määrä kuin 1900-luvun Suomessa heitä olisi kuollut yli miljoona.
Ruotsin vallan aika (1200-luvun loppu – 1809) > Vapauden aika ja kustavilainen aika (1721–1809)

Ruotsi epäonnistui yrityksissään saada suurvalta-asemaa takaisin. Ruotsin heikentyneellä suurvallalla ei ollut enää voimavaroja pitää hallinnassa Itämeren itäpuolisia valloituksiaan, ja se joutui sotien seurauksena luovuttamaan ne Venäjälle. Isovihan ja pikkuvihan myötä siirtyi Venäjälle ensin niin sanotun Vanhan Suomen alueet.
Kustaa III palautti vallan valtiopäiviltä kuninkaalle vuonna 1772. Suomi kehittyi ja vaurastui hitaasti. Puhdasoppisuuden ajan jälkeen olot tasaantuivat ja Turun akatemian piirissä heräsi kiinnostus Suomen kieltä ja kulttuuria kohtaan H. G. Porthanin johdolla.
Georg Magnus Sprengtporten ja Anjalan liiton upseerit vastustivat Kustaan sotasuunnitelmia ja suunnittelivat jopa itsenäistymistä Venäjän avulla. Suomen sodan jälkeen vuonna 1809 Suomi liitettiin Venäjään ja siitä tehtiin autonominen suuriruhtinaskunta.
Kirjallisuutta

Haapala, Pertti (päätoim.): Suomen historian kartasto.  Helsinki:  Karttakeskus, 2007.  ISBN 978-951-593-029-3
Lindeqvist, Karl Olof: Suomen historia.  Porvoo:  WSOY, 1906.
Meinander, Henrik: Suomen historia. Linjat, rakenteet, käännekohdat.  ((Finlands historia. Linjer, strukturer, vändpunkter, 2006.) Suomentanut Paula Autio)  Helsinki:  WSOY, 2006 (3. tarkistettu painos 2007).  ISBN 951-0-30809-9
Jussila, Osmo: Suomen historian suuret myytit.  Helsinki:  WSOY, 2007.  ISBN 978-951-0-33103-3
Tuomikoski, Pekka: Suomen historia kolmessa vartissa.  Helsinki:  WSOY, 2009.  ISBN 978-951-0-35053-9
Vahtola, Jouko: Suomen historia. Jääkaudesta Euroopan unioniin.  Helsingissä:  Otava, 2003.  ISBN 951-1-17397-9
Virrankoski, Pentti: Suomen historia. Osat 1–2.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2001.  ISBN 951-746-321-9
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Suomen historia Wikimedia Commonsissa
Sivén, Douglas: Suomen ja Ruotsin historia. Dokumenttielokuva 8.8.2022. Hanaholmen – Kulturcentrum för Sverige och Finland; Youtube.
| n k Euroopan historia maittain |
| --- | --- |
Valtiot:  Alankomaat  Albania  Andorra  Armenia  Azerbaidžan  Belgia  Bosnia ja Hertsegovina  Bulgaria  Espanja  Georgia  Irlanti  Islanti  Italia  Itävalta  Kazakstan  Kreikka  Kroatia  Kypros  Latvia  Liechtenstein  Liettua  Luxemburg  Malta  Moldova  Monaco  Montenegro  Norja  Pohjois-Makedonia  Portugali  Puola  Ranska  Romania  Ruotsi  Saksa  San Marino  Serbia  Slovakia  Slovenia  Suomi  Sveitsi  Tanska  Tšekki  Turkki  Ukraina  Unkari  Valko-Venäjä  Vatikaanivaltio  Venäjä  Viro  Yhdistynyt kuningaskunta 
Muut alueet:  Abhasia  Artsakh  Etelä-Ossetia  Euroopan unioni  Färsaaret  Gibraltar  Kosovo  Pohjois-Kypros  Transnistria 
| n k  Artikkelit Suomesta |
| --- | --- |
Historia:  Suomen asutushistoria  Suomen esihistoria  Ruotsin vallan aika Suomessa  Suomen suuriruhtinaskunta  Itsenäisen Suomen historia  Suomen sotahistoria 
Maantiede:  Geologia  Ilmasto  Joet  Järvet  Kansallispuistot  Kaupungit  Kaupunkialueet Helsinki  Tampere  Turku  Oulu  Jyväskylä  Kunnat  Linnut  Luonto  Luonnonsuojelualueet  Läänit  Maakunnat Ahvenanmaa  Metsät  Nisäkkäät  Saaret  Taajamat  Ääripisteet 
Hallinto:  Asevoimat NATO  Eduskunta  Hallinnolliset alueet  Ihmisoikeudet  Korruptio  Laki  Oikeusjärjestelmä  Perustuslaki  Poliisi  Politiikka  Presidentti  Puolueet  Pääministeri  Ulkopolitiikka  Vaalit  Valtioneuvosto  Valtion talousarvio 
Talous:  Eläkejärjestelmä  Energia  Liikenne  Maatalous  Matkailu  Meriteollisuus  Metsätalous  Keskuspankki  Pörssi  Teollisuus  Tiede  Tulopolitiikka  Valtionyhtiöt  Verotus  Viestimet  Yrittäjyys 
Yhteiskunta:  Hyvinvointi  Ihmiskauppa  Ilmastonmuutos  Kielet Suomi  Ruotsi  Pohjoissaame  Inarinsaame  Koltansaame  Karjala  Koulutus  Naiset  Prostituutio  Rikollisuus  Sensuuri  Siirtolaisuus  Suomalaiset  Terveydenhoito  Uskonto  Väestö 
Kulttuuri:  Arkkitehtuuri  Elokuva  Itsenäisyyspäivä  Juhlapäivät  Kansallislaulu  Kansanperinne  Kansallissymbolit  Keittiö  Kirjallisuus Kalevala  Lippu  Maailmanperintökohteet  Musiikki  Mytologia  Sauna  Taide  Urheilu  Valokuvaus  Vaakuna 
Ristiretkiaikainen hevosriipus Kaukolan Kekomäen kalmistosta.
Hämeenlinnan Varikkoniemestä löytyneen ristiretkiaikaisen kaksihuoneisen hirsirakennuksen pienoismalli.
Rekonstruktio 1100-luvulla käytössä olleesta niin sanotusta Perniön puvusta.
Suomen suuriruhtinaskunnan ymmärrettiin 1600-luvun puolivälissä käsittävän osapuilleen Tarton rauhan rajojen mukaisen Suomen ja Länsipohjan.
Aleksanteri I, Suomen ensimmäinen suuriruhtinas.
Suurlakon aikana Suomen suurimmissa kaupungeissa kokoonnuttiin ennennäkemättömän laajoihin mielenosoituksiin. Lakkokuva Tampereen Kauppatorilta loka-marraskuussa 1905.
Paavo Nurmi oli yhdeksän­kertainen kestävyysjuoksun olympiavoittaja. Kuvassa Pariisin olympialaisten rankka maastojuoksu 1924, lämpötila 37°C varjossa. Nurmi – kuvassa neljäntenä – voitti kultaa ja Ville Ritola (329) hopeaa.
Marilyn Maxwell

Marilyn Maxwell vuonna 1947
Marilyn Maxwell (syntymänimeltään Marvel Marilyn Maxwell, 3. elokuuta 1921 – 20. maaliskuuta 1972) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Vaaleista hiuksistaan ja seksikkäästä persoonastaan tunnettu Maxwell esiintyi useissa elokuvissa ja radio-ohjelmissa.
Ura

Maxwell aloitti ammattimaisen esiintymisuransa radiolaulajana teini-ikäisenä, ennen kuin sai sopimuksen MGM-yhtiöltä. MGM:n johtaja Louis B. Mayer vaati että hän jättäisi Marvel-osan oikeasta nimestään.
Vuosina 1961–1962 Maxwell esitti Grace Sherwoodia, pienen ruokapaikan omistajaa, ABC:n 26-osaisessa Bus Stop -televisiodraamassa, jossa matkustajat matkustivat läpi pienen fiktiivisen Sunrisen kaupungin.
Kuolema

Vuonna 1972 Maxwellin 15-vuotias poika saapui kotiin koulusta ja löysi 50-vuotiaan äitinsä kuolleena ilmeisesti sydänkohtaukseen, saatuaan juuri lääkityksen hypertensioon ja keuhkosairauteensa. Bob Hope, Bing Crosby, Frank Sinatra ja Jack Benny olivat hänen kunnioitetut arkunkantajansa hänen hautajaisissaan.
Filmografia > Elokuvat

Saattue merellä (Stand by for Action, 1942)
Tässä tulen minä! (Presenting Lily Mars, 1943)
Dr. Gillespie's Criminal Case (1943)
Myrskyä Filippiineillä (Salute to the Marines, 1943)
Minun majesteettini (Du Barry Was a Lady, 1943)
Sotilasheila (Thousands Cheer, 1943)
Swing Fever (1943)
Three Men in White (1944)
Haaremin sokkeloissa (Lost in a Harem, 1944)
Between Two Women (1945)
Ziegfeldin tähtirevyy (Ziegfeld Follies, 1946)
Suunsoittaja (The Show-Off, 1946)
Rakkaus ei kuole (High Barbaree, 1947)
Oi nuoruus (Summer Holiday, 1948)
Race Street (1948)
Nyrkkeilysankari (Champion, 1949)
Kaupungin avain (Key to the City, 1950)
Vankilan muurien ulkopuolella (Outside the Wall, 1950)
The Lemon Drop Kid (1951)
Liekehtivä länsi (New Mexico, 1951)
”Punaisen Pöllön” sankarit (Off Limits, 1953)
Sumatran viidakoissa (East of Sumatra, 1953)
Paris Model (1953)
New York Confidential (1955)
Kuten haluat rakkaani! (Forever, Darling, 1956)
Jerry sai kolmoset (Rock-A-Bye Baby, 1958)
Naiset eivät pidä arvostelusta (Critic's Choice, 1963)
Väijytys Ukkosvuorilla (Stage to Thunder Rock, 1964)
Kaasu pohjaan (The Lively Set, 1964)
Arizona Bushwhackers (1968)
From Nashville with Music (1969)
The Phynx (1970)
Filmografia > Lyhyet projektit

Screen Snapshots: Hollywood Goes to Bat (1950)
Brooklyn Goes to Las Vegas (1956)
Viitteet ja lähteet

↑  Marilyn Maxwell Obituary Eickemeyer Funeral Chapel. Arkistoitu 23 tammikuu 2009. Viitattu 25 January 2009.
Terrace, Vincent.  Radio Programs, 1924-1984.  Jefferson, NC: McFarland, 1999.  ISBN 0-7864-0351-9
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Marilyn Maxwell Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Marilyn Maxwell Elonetissä.
Marilyn Maxwell obituary (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  DDB  Elonet 
Muut:  IdRef
Suomen Matkailuliitto
Aiheesta muualla

Suomen Matkailuliitto Elonetissä Elonetissä
Hirn, Sven & Markkanen, Erkki: Tuhansien järvien maa. Suomen matkailun historia. Gummerus, Jyväskylä 1987.
Harri Hautajärvi: Autiotuvista lomakaupunkeihin. Lapin matkailun arkkitehtuurihistoria (Väitöskirja) Aalto-yliopiston taiteiden ja suunnittelun korkeakoulu, Arkkitehtuurin laitos 2014. ISBN 978-952-60-5597-8.
Suomen Käsityön Ystävät

Akseli Gallen-Kallela carpet for Suomen Käsityön Ystävät (1906), Musée d'Orsay
Suomen Käsityön Ystävät on alkujaan aatteellinen yhdistys, joka perustettiin 1879 Fanny Churbergin aloitteesta. Sen oheen perustettiin vuonna 1920 osakeyhtiö.
Käsityön Ystävät on vaikuttanut suomalaisen taidekäsityön, taiteen ja taideteollisuuden kentällä perustamisvuodestaan alkaen. Sen historia heijastelee eurooppalaisen taiteen ja taideteollisuuden keskeisiä ilmiöitä, kansallisromantiikkaa ja arts and crafts -liikettä.
1800-luvun lopulla haettiin suomalaisuutta myyttien ja Karjalaan suuntautuneiden matkojen kautta. Alkuvuosina yhdistyksen toiminta keskittyi kansanomaisten tekstiilien keräämiseen ja soveltamiseen uusiin sisustustuotteisiin. Tavoitteena oli myös kansanvalistus ja naisten aseman parantaminen. Käsityön Ystävistä muotoutui 1800-luvun loppuun mennessä monipuolinen ja vaikutusvaltainen liike, joka on verrattavissa Isossa-Britanniassa syntyneeseen arts and craftsiin. Käsityön Ystävät piti yllä käsityötaitoa palkkaamalla taitavia tekijöitä ja käytti taiteilijoita mallien suunnittelijoina.
1900-luvulla Käsityön Ystävät toimi taiteen, taidekäsityön ja taideteollisuuden välimaastossa. Yhdistyksen kanssa yhteistyössä toimineet taiteilijat, Akseli Gallen-Kallela ensimmäisenä, nostivat ryijyn yhdeksi näkyvimmistä ja merkittävimmistä tekstiilitaiteen muodoista. Syntyi taideryijy, joka läheni modernia maalaustaidetta sommitelmissaan ja väreissään.
Käsityön Ysätävien toiminta perustuu nykyisin samoille periaatteille kuin 1900-luvun vaihteessa. Yhdistys haluaa innostaa ihmisiä käsillä tekemiseen, edistää kotimaisen muotoilun taiteellista ja teknistä tasoa, olla ajan hermolla samalla perinteitä kunnioittaen ja tarjota vaihtoehtoja julkisten tilojen arkkitehtuurin ja kodinsisustuksen elähdyttäjiksi.
Kirjallisuutta

Priha, Päikki ym.: Rakkaat ystävät: Suomen Käsityön Ystävät 120 vuotta. Ajatus, 1999. ISBN 951944078X.
Aiheesta muualla

Suomen Käsityön Ystävät oy:n ja ry:n sivusto
Suomen Luonnonvalokuvaajat

| Suomen Luonnonvalokuvaajat SLV ry |
| --- | --- |
Perustettu:  1977
Jäsenmäärä:  n. 2700
Puheenjohtaja:  Pirjo Lindfors
Hallitus:   Sonia-Meri Fomin  Hannu Mällinen  Olli Leino  Mia Surakka  Jyrki Kallio-Koski  Kaija Keskinen (hallituksen varajäsen) 
Jäsenlehti:  Luontokuva
 Finnfoto ry:n jäsen  (Tiedot päivitetty 1.4.2020) 
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Suomen Luonnonvalokuvaajat SLV ry, (ruots. Finlands Naturfotografer rf, engl. The Finnish nature Photographers Association) on 1977 perustettu Suomessa toimiva luontokuvaajien yhdistys, jonka tarkoituksena on valvoa luontokuvaajien etuja, sekä edistää suomalaista luonnonvalokuvausta. Tarkoituksena on, että se antaisi mahdollisimman oikean ja monipuolisen kuvan suomalaisesta luonnosta ja sen muutoksista, sekä edistäisi ympäristösuojelua.
Yhdistyksessä on n.2700 jäsentä. Yhdistyksen jäseneksi voi liittyä luontokuvauksesta kiinnostunut henkilö, joka haluaa edistää yhdistyksen tarkoituksen toteutumista. Yhdistyksen jäseninä on sekä harrastajia, että ammattilaisia. Yhdistyksen järjestösihteerinä toimii Susanne Furu. Suomen Luonnonvalokuvaajat tekee yhteistyötä Suomen Ammattiluontokuvaajat SAL ry:n kanssa.
Yhdistyksen eettisiin periaatteisiin on kirjattu luonnon kunnioittaminen, lain noudattaminen luonnossa liikuttaessa ja toimiessa, sekä käsitellyn kuvan merkitseminen kun kuvan käyttöyhteys tällaista mainintaa edellyttää. Luontokuvan aitous ja manipulointi on keskusteluttanut yhdistystä erityisesti 2000-luvun alussa.
Yhdistys julkaisee Luontokuva-nimistä lehteä ja järjestää vuosittain Vuoden Luontokuva -kilpailun sekä luontokuvauksen koulutustilaisuuksia. Vuoden Luontokuva -kilpailu on Pohjoismaiden suurin luontokuvakilpailu.
Yhdistyksen kanssa toimii yhteistyössä alueellisia luontokuvaajien yhteisöjä:
Pohjoisen Keski-Suomen Luonnonvalokuvaajat ry
Pohjoisen Luontokuvaajat ry (Polku ry)
Luontokamera ry
Kirjallisuutta

Vuoden Luontokuva 2022 teos, (42. vuosikerta) ISBN 978-952-68167-8-4
Hannu Hautala, Sami Karjalainen ym.: Luontokuvauksen käsikirja.  Docendo Oy, 2012.  ISBN 9789525912357
Aiheesta muualla

Suomen Luonnonvalokuvaajat ry:n verkkosivusto
Vuoden Luontokuva -verkkosivusto
Luontokuvaus
Mariana Mazzucato

Mariana Mazzucato
| --- | --- |
Syntynyt:  16. kesäkuuta 1968  (56 vuotta) 
Kansalaisuus:  Italia  
Puoliso:  Carlo Cresto-Dina  
| --- | --- |
Verkkosivusto:  marianamazzucato.com 
Palkinnot:  Honorary doctor of the Open University of Catalonia 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Mariana Mazzucato (s. 16. kesäkuuta 1968, Rooma, Italia) on taloustieteilijä, jolla on Italian ja Yhdysvaltojen kaksoiskansalaisuus.