stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Riikka Kuoppala

Riikka Kuoppala (s. 1980 Helsinki) on suomalainen oikeusnotaari ja kuvataiteilija. Hän voitti vuoden 2013 dukaattipalkinnon, ja teki merkittävää kansainvälistä uraa videotaiteilijana kymmenen vuotta.
Kuoppala valmistui Taideyliopiston Kuvataideakatemiasta vuonna 2010, ja opiskeli sitä ennen kuvataidetta Tampereen ammattikorkeakoulu TAMKin kuvataidelinjalla, josta valmistui vuonna 2008. Sen lisäksi hän on opiskellut taidetta Carnegie Mellonin yliopistossa Yhdysvalloissa, sekä nykytaiteen studio Le Fresnoyssä Ranskassa.
Kuoppalan videoteoksia on ollut esillä muun muassa Göteborgin nykytaiteen biennaalissa, Turku Biennaalissa, Italian Torinossa, Grenoblessa, Nykytaiteen museo Kiasmassa sekä New Yorkin nykytaiteen museossa, sekä esimerkiksi Kuala Lumpurissa, Tanskassa ja Budapestissä. Lisäksi hänen lyhytelokuviaan on esitetty videotaiteen tapahtumissa ympäri maailmaa, muun muassa Loop Video Art-tapahtumassa Barcelonassa, Tampereen elokuvajuhlissa sekä Oberhausen elokuvajuhlissa Saksassa.
Kuoppala on työskennellyt erityisesti videotaiteen parissa, ja hänen teoksissaan alusta saakka ollut keskeisenä elementtinä visuaalisten taiteiden ulkopuolelta löytyviä elementtejä kuten elokuvaa, dokumentointia ja journalismia sekä aktivismia. Esimerkiksi hänen lyhytelokuvansa Singing for Lenin (2014) käsitteli 1970-luvun taistolaisuutta, Palavan kaupungin alla (2016) kertoo sotatraumoista sekä sodan merkeistä arkkitehtuurissa, ja And That's All I Remember (2015) puolestaan tarkastelee suomalaisten tekemää lähetystyötä Namibiassa. Palavan kaupungin alla esitettiin Yle Teemalla vuonna 2016.
Kuoppala kertoi vuonna 2021 haastattelussa saaneensa 30-vuotiaana työuupumuksen taiteilijan työstä, ja vaihtaneensa oikeusalalle tehdäkseen "jotakin konkreettisempaa, josta voisi olla hyötyä ihmisille ympärilläni".
Nykyisin hän suorittaa oikeustieteen maisteriopintoja Helsingin yliopistossa, asuu ja työskentelee Helsingissä. Hän perusti vuonna 2020 lakiapua tarjoavan polkupyöräkahvilan, ja on sen jälkeen perustanut lakitoimisto Vegan & Legalin, joka tarjoaa lakiapua esimerkiksi taiteilijoille, aktivisteille ja seksuaali- ja sukupuolivähemmistöille.
Valittuja lyhytelokuvia

And That's All I Remember (2015)
Singing for Lenin (2014)
Riikka Kuoppala & Julia Kuprina: Helsinki-Kushyrgy (2012)
Couch, TV and VCR (2012)
Palavan kaupungin alla (2010)
Valittuja näyttelyitä

Cheri Allcock, Riikka Kuoppala, Suvi Nurmi & Lee Summers: For we need space and time. Kaiku-galleria 2011
Äiti, mulla on nälkä! -ruokainstallaatio osana Yhteisvastuukeräystä. Mediatalo, 2009
Ryhmänäyttely: Bodies, borders, crossings (Rajanylityksiä) Lima (2014), New York (2011), Norja (2013), Porin taidemuseo (2013–2014).
Suomalais-virolainen ryhmänäyttely: Shifting Identities. Rooman modernin taiteen museo MACRO, 2014.
Palkintoja ja tunnustuksia

Dukaattipalkinto, 2013
Kööpenhaminan Kunsthal Charlottenborgin Spring Exhibitionin juryn ehdokkuus, 2011
Nantois

| Nantois |
| --- | --- |
 vaakuna
 Nantois
 Koordinaatit: 48°38′18″N, 5°21′07″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Grand Est
Departementti:  Meuse
Arrondissementti:  Bar-le-Duc
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  6,05 km²
Väkiluku (2017):  85
Aikavyöhyke:  UTC+1
Postinumero:  55500
Suuntanumero(t):  55376
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Nantois on kunta Koillis-Ranskassa Meusen departementissa Grand Estin alueella. Kunnassa asui 85 asukasta vuonna 2017, ja sen pinta-ala on 6,05 neliökilometriä.
Nantois’n väkiluku on pienentynyt 14 asukkaalla vuodesta 2007, jolloin kunnassa asui 99 asukasta. Vuonna 2012 kunnan väkiluku oli 84, eli siellä asui yksi asukas vähemmän kuin vuoden 2017 väestönlaskennassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nantois Wikimedia Commonsissa
Morgemoulin

| Morgemoulin |
| --- | --- |
 Kirkko
 vaakuna
 Morgemoulin
 Koordinaatit: 49°14′05″N, 5°34′55″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Grand Est
Departementti:  Meuse
Arrondissementti:  Verdun
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  6,85 km²
Väkiluku (2017):  111
Aikavyöhyke:  UTC+1
Postinumero:  55400
Suuntanumero(t):  55357
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Morgemoulin on kunta Koillis-Ranskassa Meusen departementissa Grand Estin alueella. Kunnassa asui 111 asukasta vuonna 2017 ja sen pinta-ala on 6,85 neliökilometriä.
Morgemoulinin väkiluku on kasvanut yhdeksällä asukkaalla vuodesta 2007, jolloin kunnassa asui 102 asukasta. Vuonna 2012 kunnan väkiluku oli 108, eli siellä asui kolme asukasta vähemmän kuin vuoden 2017 väestönlaskennassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Morgemoulin Wikimedia Commonsissa
Otto Wittelsbach

Kuningas Otto, Chronica Hungarorum János Thuróczy 1488
Otto Wittelsbach (unk. Bajor Ottó; 11. helmikuuta 1261 Burghausenin linna, Baijerin herttuakunta – 9. marraskuuta 1312 Landshut, Baijerin herttuakunta) oli Ala-Baijerin herttua Otto III vuosina 1290–1312 ja Unkarin kiistanalainen kuningas Otto (tai Béla V) vuosina 1305–1307.
Suku

Oton vanhemmat olivat Baijerin herttua Henrik XIII (1253–1290), Wittelsbachin sukua, ja Unkarin prinsessa Elisabet (unk. Erzsébet, 1236–1271), kuningas Béla IV:n ja Maria Laskarinan tytär. Maria Laskarina puolestaan oli Nikaian keisari Theodoros I Laskariksen ja prinsessa Anna Komnena Angeloksen tytär, joten Oton äidinpuoleinen isoisoisoisä oli Bysantin keisari Aleksios III Angelos. Otolla oli yhdeksän sisarusta, joista hän oli vanhin poika. Hänen kaksi nuorempaa veljeään Ludvig III ja Stefan I olivat yhdessä Baijerin herttuoita.
Herttua ja kruununtavoittelija

Otto oli Habsburg-suvun hallitsijoitten vastustaja ja yritti saada takaisin Steiermarkin, jonka Baijeri oli menettänyt Itävallan herttuakunnalle vuonna 1180. Hän tuki Saksan kuningas Aadolfia (n. 1255–1298) tämän kamppailussa Itävallan herttua Albrekt I:tä vastaan ja taisteli hänen puolellaan Göllheimin taistelussa vuonna 1298, jossa Aadolf sai surmansa Albrektin kädestä. Tämän jälkeen Otto joutui vaihtamaan puolta.
Unkarissa Árpádien kuningassuku oli sammunut Andreas III:n kuoltua vuonna 1301 vailla miespuolista perillistä. Kukaan kotimaisista ylimyksistä ei vaatinut kruunua itselleen, vaan asettui tukemaan jotain ulkomaalaista vallantavoittelijaa, jotka olivat kaikki naislinjaa myöten sukua Árpádeille. Otto Béla IV:n tyttärenpoikana oli näistä yksi, toinen oli Anjou-sukuinen Napolin Kaarle Robert, Unkarin Tapani V:n tyttärenpojan poika, kolmas mahdollinen kruununperijä oli Böömin Venceslaus II, Béla IV:n tyttärentyttären poika ja isänsä puolelta Béla III:n tyttärenpojan pojanpoika. Vallantavoittelijoiden välinen kilpailu loi maahan anarkian, ja todellinen valta liukui mahtavimpien ylimysten käsiin.
Kun Venceslaus II ei halunnut ottaa kruunua vastaan, Unkarin ylimykset nostivat ensiksi valtaan hänen samannimisen, vasta 12-vuotiaan poikansa (sittemmin Böömin kuninkaana Venceslaus III), joka oli kihloissa Andreas III:n tyttären Elisabetin (Erzsébet) kanssa. Nuori Venceslaus kruunattiin Unkarin kuninkaaksi, hallitsijanimellä László (Ladislaus), elokuussa 1301. Hän ei kuitenkaan onnistunut vakiinnuttamaan kannatustaan, yhä useammat Unkarin ylimykset siirtyivät toisten kruununtavoittelijoiden taakse, ja Venceslaus II kävi armeijoineen noutamassa poikansa (sekä Unkarin pyhän kruunun) turvaan Böömiin vuonna 1304. Seuraavana vuonna Venceslaus II kuoli, Venceslaus III peri Böömin valtaistuimen isältään ja luopui tässä yhteydessä vaatimuksestaan Unkarin kruunuun, jonka hän lokakuussa 1305 luovutti Otto Wittelsbachille.
Kuningas

Koska Saksan kuningas Albrekt I Habsburgilainen esti kulun Itävallan herttuakunnan läpi, Otto naamioitui kauppiaaksi ja saapui Budaan valepuvussa marraskuussa 1305. Tarinan mukaan hän salakuljetti Unkarin kruunun mukanaan vesileilissä, joka välillä putosi ja joutui hukkaan, mutta enkelit vartioivat sitä, kunnes se jälleen löydettiin. Joskus on arveltu, että kruunun huipulla olevan ristin vääntyminen vinoon oli seurausta tällä matkalla saaduista kolhuista. Veszprémin piispa Benedictus (Benedek) Rád ja Csanádin piispa Antonius (Antal) kruunasivat Oton Unkarin kuninkaaksi 6. joulukuuta 1305 Székesfehérvarissa.
Otto ei kuitenkaan kyennyt vakiinnuttamaan valtaansa. Vuoden 1306 aikana Kaarle Robert joukkoineen miehitti Esztergomin, Szepesin linnan, Zólyomin ja joitain muita linnoituksia valtakunnan pohjoisosissa, ja seuraavana vuonna hän valloitti myös Budan linnan. Kesäkuussa 1307 Otto vieraili Transilvanian mahtavan voivodin László III Kánin luona, mahdollisesti kosimassa tämän tytärtä, mutta László Kán ei halunnut ruveta Oton liittolaiseksi vaan vangitsi hänet. Myös Unkarin pyhä kruunu jäi László Kánin käsiin.
Vallan menettäminen ja sen jälkeen

Rákosin kokouksessa 10. lokakuuta 1307 paikalla olleet Unkarin ylimykset julistivat Kaarle Robertin kuninkaaksi. Mahtavimmat aristokraatit, palatiini Máté III Csák, palatiini Amadé Aba ja voivodi László Kán kuitenkin jättivät tämän huomiotta. Vasta vuoden lopussa László Kán vapautti Oton ja päästi tämän lähtemään maasta ja palaamaan Baijeriin, missä tällä välin oli hallinnut hänen veljensä Stefan I. Unkarin pyhää kruunua László Kán ei kuitenkaan luovuttanut ennen kuin 1310, jolloin Kaarle Robert voitiin vihdoinkin, kolmannen kerran, kruunata laillisesti Unkarin kuninkaaksi.
Otto luopui Unkarin valtaistuimesta vuonna 1308. Oton osallistuminen Itävallan ja Unkarin asioihin heikensi hänen asemaansa Baijerissa ja johti lopulta epäonnistumiseen taloudellisten ongelmien vuoksi. Vuonna 1310 uusi sota Habsburgeja vastaan ​​tuhosi Burghausenin linnan.
Perintö

Otto Wittelsbach kuoli vuonna 1312, ja hänen seuraajansa Ala-Baijerin herttuana oli hänen poikansa Henrik XV, joka jakoi vallan serkkujensa Henrik XIV:n ja Otto IV:n kanssa, jotka olivat Stefan I:n poikia. Henrik XIV:n poika, Johannes I oli Ala-Baijerin viimeinen herttua. Ludvig IV, Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari peri maat ja yhdisti herttuakunnan vuonna 1340.
Avioliitot ja jälkeläiset

Otto avioitui tammikuussa 1279 Wienissä prinsessa Katharina von Habsburgin (1256–1282) kanssa, joka oli Saksan kuningas Rudolf I:n ja kuningatar Gertrude von Hobenburgin toiseksi vanhin tytär. Heille syntyivät kaksoset Heinrich ja Rudolf (1280), jotka kuolivat alle vuoden ikäisinä.
Otto pysyi Katharinan kuoleman jälkeen leskenä 23 vuotta.
Otto avioitui toisen kerran 18. toukokuuta 1309 herttuatar Agnes von Glogaun (1293/1296–1361) kanssa. Tämä oli Sleesia-Glogaun herttua Henrik III:n ja Braunschweig-Lüneburgin herttuatar Mechthilden tytär. Heille syntyi kaksi lasta:
Agnes von Wittelsbach (1310–1360), avioitui Ortenburgin kreivi Heinrich IV:n kanssa, heille syntyi kuusi lasta
Henrik XV, Baijerin herttua (28. elokuuta 1312 – 18. kesäkuuta 1333), avioitui noin 1326–1328 Itävallan herttuatar Annan (1318–1343) kanssa, avioliitto oli lapseton; kuoli 21-vuotiaana.
Unkarin pyhän kruunun löytyminen, Chronicon Pictum 1350
Käännös suomeksi
Saaren koulu (Pyhäjoki)

| Saaren koulu |
| --- | --- |
Sijainti:  Koulutie 9 86100 Pyhäjoki
Koordinaatit:  64°27.65′N, 24°14.91′E
Tyyppi:  peruskoulu
Rehtori:  Jarmo Ketonen
Luokat:  1–9
Oppilaita:  n. 280 (2023)
Verkkosivut
Saaren koulu on peruskoulu Pyhäjoen kunnassa. Koulussa toimii luokat 1–9. Vuonna 2023 koulussa oli noin 280 oppilasta. Henkilökuntaa on noin 50.
Saaren koulu aloitti toimintansa elokuussa 2022, ja uusi liikuntahalli valmistui vuonna 2023. Saaren koulu valittiin vuoden kouluksi 2024.
Nepvant

| Nepvant |
| --- | --- |
 Kirkko
 vaakuna
 Nepvant
 Koordinaatit: 49°32′23″N, 5°13′27″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Grand Est
Departementti:  Meuse
Arrondissementti:  Verdun
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  5,15 km²
Väkiluku (2017):  86
Aikavyöhyke:  UTC+1
Postinumero:  55700
Suuntanumero(t):  55377
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Nepvant on kunta Koillis-Ranskassa Meusen departementissa Grand Estin alueella. Kunnassa asui 86 asukasta vuonna 2017 ja sen pinta-ala on 5,15 neliökilometriä.
Nepvantin väkiluku on kasvanut 26 asukkaalla vuodesta 2007, jolloin kunnassa asui 60 asukasta. Vuonna 2012 kunnan väkiluku oli 73, eli siellä asui 13 asukasta vähemmän kuin vuoden 2017 väestönlaskennassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nepvant Wikimedia Commonsissa
Daniel Wadén

Suomalaisen puhelintoiminnan isä
 Daniel Wadén.
Daniel Johannes Wadén (27. heinäkuuta 1850, Degerby – 25. elokuuta 1930 Janakkala) oli suomalainen sähkötekniikan tuntija, koulutukseltaan filosofian maisteri. Häntä on sanottu Suomen puhelintoiminnan isäksi. Hän oli pätevä ja tarmokas puhelintekniikan asiantuntija, jonka ansiosta puhelin ja sähkövalaistus levisivät Suomessa. Hän myös perusti ja johti monia puhelinalan yrityksiä.
Wadénin vanhemmat olivat kirkkoherra Frans Josef Wadén (1816–1867) ja Laura Maria Wadenstjerna. Hän pääsi ylioppilaaksi Turun lukiosta 1869, valmistui Helsingin yliopistosta (silloin Keisarillinen Aleksanterin Yliopisto) filosofian maisteriksi 1873. Hänellä oli laajin oppimäärä fysiikassa ja toiseksi laajin matematiikassa . Hän toimi aluksi lennätinvirkailijana vuosina 1871–1883.
Tittelit ja arvonimet

| Vuosi | Titteli tai arvonimi |
| --- | --- |
1870: Lennätinlaitoksen harjoittelija
1871: Sähköttäjä
1873: Filosofian maisteri
1877: Nuorempi insinöörimekaanikko
-: Vanhempi insinöörimekaanikko
-: Kollegineuvos
1886: Hovineuvos, joka vastasi armeijan everstiluutnanttia ja oli 7.luokan virka-arvo
Sähkö

Wadén perusti 1876 Helsinkiin työpajan, jossa hän valmisti soittokelloja, lennättimien komponentteja ja muita heikkovirtatekniikan komponentteja. Wadénin aloitteesta rakennettiin Helsingin ensimmäinen puhelinverkko 1882 ja Helsingin ensimmäinen sähkövalaistuskeskusasema 1884. Hän käytti sähkölaitostekniikassa tasavirtaa, joka jäi häviölle sähkötekniikan kisassa, jonka voitti vaihtovirta. Wadénin sähkölaitostoiminta yhdistyikin Paul Wahlin kanssa 1890. Wadénin sähköliike jatkoi menestyksellistä toimintaa vuoteen 1918 asti, jolloin hän myi liikkeensä perustetulle L.M. Ericsson Suomessa Oy:lle, jonka hallituksessa Wadén toimi kaksi vuotta ja sitten hallituksen puheenjohtajana kuolemaansa asti. Nykyinen Helen oy on perustaltaan Wadénin aikaansaannos  .
Puhelin

Wadén sai puhelinlaitoksen toimiluvan 31.1.1882 ja hänen aloitteesta rakennettiin Helsingin ensimmäinen puhelinverkko, joka avattiin virallisesti 6.6.1882. Hän toimi Helsingin ensimmäisen puhelinlaitoksen toimitusjohtajana 1883–1901. Hän perusti Etelä-Suomeen kaupunkienvälisen puhelinyhtiön, jonka johtajana hän myös toimi 1893–1918 . Nykyinen Elisa Oyj on Wadénin perustama .
Wadén oli myös aktiivinen tekniikan kehittäjä ihan käytännönkin tasolla. Vuoden 1889 Pariisin maailmannäyttelyssä Wadénin puhelin sai pronssimitalin hyvän kuuluvuuden perusteella.
Wadén ymmärsi toimilupien tarpeen, olihan hänellä tausta lennätinlaitokselta, joka oli tiukasti Keisarin hallussa. Hän myös näki yhteistyön tarpeen puhelintekniikassa ja oli mukana järjestämässä yhteistyöjärjestöjä puhelinalalle.
Riista, metsästys ja kennel sekä huvila

Wadén osti vuonna 1884 Turengista Vähähiiden maatilan jonne hän rakennutti suuren, kaksikerroksisen Tapiola-nimisen jugendhuvilan. Metsästystä harrastanut Wadén vuokrasi metsästysmaita muun muassa Harvialan kartanolta ja hän rakennutti maatilalleen riistalinnuille lintuladon ruokinta- ja talvimajapaikaksi sekä metsästyskoiriaan varten koiratarhan jonka yhteydessä oli koirien hoitajien asunto. Hän oli mukana perustamassa Suomen Metsästäjäliittoa vuonna 1921 ja toimi sen ensimmäisenä puheenjohtajana 1921-1922. Hän oli myös perustamassa Suomen Kennelklubia, jonka puheenjohtajana hän toimi vuosina 1892-1906. Järjestötoiminnan lisäksi hän teki mittavan työn riistantutkijana.
Wadén oli huvilallaan aluksi vain vapaa-aikoinaan, mutta muutti sinne vuonna 1903 pysyvästi. Hän myi Vähähiiden maatilansa vuonna 1910, mutta säilytti Tapiolan huvilan itsellään ja asui siellä kuolemaansa saakka. Wadénin kuoltua huvilassa asui hänen tyttärensä vuoteen 1964 saakka ja sen jälkeen huvila oli jonkin aikaa Kalpalinnan laskettelijoiden majoituspaikkana. Huvila on edelleen olemassa ja oli myynnissä vuonna 2018.
Rahasto

Perustamiensa ja johtamiensa yritysten henkilökunnan hyvinvointi oli tärkeää Wadénille ja hän tuki mittavilla lahjoituksilla henkilökunnan hyvinvointia sekä elämänsä aikana että testamentissaan. Lisäksi hän omilla toimillaan johtajana ollessaan panosti työntekijöiden hyvinvointiin . Taloudellinen menestys mahdollisti Dan. Joh. Wadénin rahaston perustamisen testamentin perusteella, tämä rahasto oli jakanut edunsaajilleen - Svenska kulturfonden ja Suomen Metsästäjäliitto - yli 15 miljoonaa euroa vuoteen 2017 mennessä, jolloin rahasto uudelleen organisoitiin.
Kirja mainitsee Wadénin olleen vuonna 1898 Suomen 65. rikkain henkilö.
Perhe

Daniel Wadén oli naimisissa 1891–1922 Aina Rosalia Hildegard Stjerncrantzin (k. 1922) kanssa. Rouva Aina Wadén eristi yritystoiminnan alussa rukillaan sähköjohtoja. 
Avioliitossa syntyi kolme lasta: Johannes Nikolaus (1876-1907), Josef Reinhold (1878-1934) ja Alina Daniella (Ella) 1878 – 1964). Vain Ellalla oli lapsi, Curt Erik Ollonqvist (1907-1982), hänellä ei ollut lapsia, joten Daniel Johannes Wadénin suora suku loppuu häneen.
Teoksia

Morse telegrafen : kort handledning i telegrafie af En Telegrafmekaniker. Helsingfors 1877
Räffångst enligt den af Ernst uppfunna metoden. Helsingfors 1907, ilmestyi suomeksi nimellä Ernst'in keksimä ketunpyyntitapa. Helsinki 1907
Telefonväsendet i Finland. Telefonföreningarnas i Finland förbund, Helsingfors 1929, ilmestyi suomeksi nimellä Puhelinolot Suomessa. Suomen puhelinlaitosten liitto, Helsinki 1929
Aiheesta muualla > Kirjallisuutta

Män med visioner, 5. osa sarjassa Finlandssvenska tekniker. Tekniska Föreningen i Finland : Driftingenjörsförbundet i Finland, 2005
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
Mikko Salo (matemaatikko)

Mikko Johannes Salo (s. 1979 Oulu) on suomalainen matemaatikko ja professori. Hän on toiminut  Jyväskylän yliopistossa matematiikan professorina vuodesta 2013. Aluksi virka oli määräaikainen, mutta elokuussa 2016 professuuri vakinaistettiin.
Nuoruus

Salo syntyi Oulussa. Lääkärinä toimineen perheen isän työn vuoksi perhe muutti Rovaniemelle. Rovaniemellä vaikutti moninkertainen telinevoimistelun Suomen mestari Jorma Kauttio, joka sai Mikon innostumaan lajista. Urheiluvuosinaan Salo saavutti nuorten SM-hopeaa ja pronssia eri telineiltä. Hän voimisteli myös nuorten maajoukkueessa. Hänen paras saavutuksensa oli joukkuekilpailun Pohjoismaiden mestaruus vuonna 1997. Hän lopetti aktiiviuransa lukioaikana. Ylioppilaaksi hän kirjoitti 1998 Ounasvaaran lukiosta.
Lukion jälkeen Salo opiskeli Oulun yliopistossa matematiikkaa. Hänen opettajanaan oli muiden muassa professori Lassi Päivärinta, jonka vaikutuksesta Salo kiinnostui inversio-ongelmista. Sittemmin niistä muodostui hänen oma tutkimusalansa.
Akateeminen ura

Salo valmistui 22-vuotiaana Oulun yliopistosta filosofian maisteriksi 2001. Tohtoriksi hän väitteli Helsingin yliopistossa 2004. Salon väitöskirja liittyi sovelletun matematiikan alaan.
Valmistumisen jälkeen Salo on toiminut erilaisissa tutkimus- ja opetustehtävissä kotimaisissa ja ulkomaisissa yliopistoissa. Salo on Oulun ja Helsingin yliopistojen soveltavan matematiikan dosentti. Hän on ollut vierailevana tutkijana muun muassa Seattlessa Washingtonin yliopistossa ja Kalifornian yliopistossa. Seattlen yliopistossa hän vietti vuonna 2005 saamansa apurahan turvin kolme vuotta tutkijana professori Gunther Uhlmannin tutkimusryhmässä. Vuonna 2012 Salo sai Euroopan tutkimusneuvoston (ERC) Starting Grant -rahoituksen 2012 tutkimustyötään varten. Ennen nimitystään professoriksi hän työskenteli akatemiatutkijana Helsingin yliopistossa.
Salo nimitettiin elokuun alussa 2013 Jyväskylän yliopistoon viideksi vuodeksi määräaikaiseksi matematiikan professoriksi. Professuurin erityisalana ovat inversio-ongelmien tutkimus ja alan opetuksen kehittäminen matematiikan ja tilastotieteen laitoksella. Vakinaiseksi professoriksi hänet nimitettiin elokuun alussa 2016. Pääalansa inversio-ongelmien lisäksi Salo on opettanut muun muassa Fourier-analyysiä ja jakaumateoriaa sekä erityyppisten topologisten avaruuksien teoriaa.
Akateeminen ura > Tutkimus

Matemaatikkona Salo on erikoistunut matemaattisen analyysin, geometrian ja matemaattisten sovellusten tutkimiseen. Hänen tutkimuksessaan painottuvat matematiikan käytännön sovellukset. Salon tärkein tutkimusala ovat inversio- eli käänteisongelmat. Hän on tehnyt aiheeseen liittyvää tutkimusta osittaisdifferentiaaliyhtälöiden sovelluksista lääketieteellisessä kuvantamisessa. Tutkimuksen avulla pyritään kehittämään ratkaisuja esimerkiksi syöpäkasvainten löytämiseksi.
Toinen tärkeä tutkimusalue ovat inversio-ongelmat differentiaalisessa geometriassa ja kyseisen tutkimuksen sovellukset seismisessä kuvantamisessa ja mittauksessa. Salo on laatinut maanjäristysten perusteella erilaisia matemaattisia malleja. Niitä pyritään hyödyntämään maapallon rakenteen tutkimuksessa. Tutkimusaiheella on takanaan jo pitkä historia. Salon tarkastelemaa seismisten mittausten ja maapallon rakenteen pulmaa on vuoteen 2015 mennessä tutkittu jo yli sata vuotta.
Salon tutkimusryhmä oli osa Suomen Akatemian nimeämää Inversio-ongelmat-huippututkimusyksikköä, joka toimi Jyväskylän ja Helsingin yliopistojen yhteistyönä. Tutkimusyksikkö toimi vuosina 2012–2017.
Salo on julkaissut matematiikan alalta 65 tutkimusta, joista 45 on ilmestynyt vertaisarvioiduissa ja korkeatasoisissa tiedelehdissä.
Tunnustuksia ja huomionosoituksia

Salo on saanut useita palkintoja ansioistaan matematiikan alalla. Vuonna 2011 hänelle myönnettiin tieteellisestä rohkeudesta Suomen Akatemian palkinto. Kansainvälinen inversio-alan Calderón-palkinto hänelle myönnettiin 2013. Hän sai joulukuussa 2014 Suomalaisen Tiedeakatemian jakaman Väisälän palkinnon.
Aiheesta muualla

Professori Salon kotisivu Jyväskylän yliopiston matematiikan ja tilastotieteen laitos. (englanniksi)
Inversio-ongelmien huippuyksikkö (Arkistoitu – Internet Archive) Suomen Akatemia.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Tieteilijät:  MathSciNet  Mathematics Genealogy Project  ORCID  zbMATH
Endtime Signals

| Endtime Signals Dark Tranquillity |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 16. elokuuta 2024
 Formaatti: CD, LP, digitaalinen
 Tyylilaji: melodinen death metal
 Kesto: 50.27
 Levy-yhtiö: Century Media
Listasijoitukset
  15. (albumilista)    1. (fyysinen albumilista)
Dark Tranquillityn muut julkaisut
| Moment 2020 | Endtime Signals 2024 |   |
Singlet albumilta Endtime Signals
 ”The Last Imagination” Julkaistu: 7. maaliskuuta 2024  ”Unforgivable” Julkaistu: 2. toukokuuta 2024  ”Not Nothing” Julkaistu: 21. kesäkuuta 2024
Endtime Signals on ruotsalaisen melodisen death metalin yhtye Dark Tranquillityn 13. studioalbumi, joka julkaistiin 16. elokuuta 2024 Century Media Records -levymerkillä. Albumin kansitaiteesta vastasi edellisten albumien tapaan graafinen suunnittelija ja yhtyeen entinen kitaristi Niklas Sundin.