Hans Kalm
Sisällissodan aika

Kalmin joukko alkoi muotoutua hänen ammattialansa kautta. Sen runko muodostui Ähtärissä toimineen Tuomarniemen metsänvartijakoulun ja Lammilla toimineen Evon metsänvartijakoulun oppilaista, joita hän koulutti yhdessä Lauri Pihkalan ja N. V. Sigellin kanssa. Kalmin vapaaehtoisista muodostettiin helmikuun 1918 lopulla hänen komentamansa pataljoona valkoisten Pohjois-Hämeen rykmenttiin.
Sisällissodan alkupuolella Kalm operoi joukkoineen Kuhmoisissa. Vehkajärven taistelussa 26. helmikuuta hänen joukkonsa pakottivat punaiset vetäytymään Kuhmalahden Vehkajärveltä, ja 10. maaliskuuta hän pysäytti punaisten etenemisen Kuhmoisten taistelussa. Kalmin joukot aiheuttivat kummallakin kerralla punaisille suuret tappiot teloittamalla antautuneita ja haavoittuneita. Maaliskuun 10. päivän taistelun jälkeen he saivat punaisten puolella liikanimen ”Kuhmoisten pirut” surmattuaan haavoittuneita Harmoisten sairashuoneella. Pataljoona valtasi 25. maaliskuuta Padasjoen, minkä jälkeen Kalm alkoi suunnitella hyökkäyksen jatkamista etelään.
Kalm toimi usein omavaltaisesti ja rikkoi esimiestensä käskyjä, sillä hän uskoi näiden juonittelevan häntä vastaan riistääkseen häneltä kunnian voitoista. Huhtikuun puolivälissä Kalm lähti etenemään alkuperäisen suunnitelmansa mukaisesti Päijänteen itärantaa pitkin Lahtea kohti, vaikka oli saanut Ernst Löfströmiltä, Harald Hjalmarsonilta ja Martin Wetzeriltä useita käskyjä siirtää joukkonsa ensin Elisenvaaraan Karjalankannakselle ja sitten Orivedelle. Kalm kuitenkin jatkoi Asikkalaan, jossa hän löi punaiset 17. huhtikuuta Anianpellossa ja valtasi sitten Vääksyn. Hän sai tällöin itseltään ylipäällikkö Gustaf Mannerheimilta käskyn kääntyä Vierumäen suuntaan iskeäkseen Heinolassa olleiden punaisten selustaan. Kalm lähetti pääosan pataljoonastaan Vierumäelle, mutta jatkoi itse käskystä piittaamatta yhden komppanian voimin marssia Lahtea kohti. Tämä joukko saapui 20. huhtikuuta Lahteen, jonka Loviisasta tulleet osasto Brandensteinin saksalaiset olivat vallanneet punaisilta saman päivän aamuna. Kalmin komppaniasta tuli näin ensimmäiset valkoiset, jotka saivat kosketuksen Suomen etelärannikolla maihinnousseisiin saksalaisiin. He jakoivat siten punaisen Suomen kahtia. Koska pienen saksalaisjoukon asema Lahdessa oli tukala, Kalmin pataljoona alistettiin 25. huhtikuuta muutamaksi päiväksi saksalaisten komentajalle, eversti Otto von Brandensteinille Lahden puolustamista varten. Kalmin pataljoona osallistui vielä 29.–30. huhtikuuta taisteluihin Hollolan Uskilassa ja Hatsinassa. Kalmin on laskettu sodan viimeisen kahden viikon aikana rikkoneen kokonaan tai osittain 22:ta saamastaan 23:sta käskystä.
Taistelujen päätyttyä Kalmin pataljoona vastasi Lahden suurella vankileirillä vartioinnista, mutta hänen joukkonsa siirrettiin jo toukokuun lopulla Hämeenlinnaan. Kalmin vastustuksesta huolimatta pataljoona hajotettiin pian sen jälkeen. Kalm erosi Suomen armeijasta heinäkuussa 1918, jolloin hän sai ylennyksen everstiluutnantiksi. Hänet ylennettiin vielä samana vuonna everstiksi. Kalm sai vuonna 1918 Suomen kansalaisuuden.
Kalmia on luonnehdittu miestensä ihailemaksi upseeriksi, josta kirjoitettiin jopa runonsäkeitä. Henkisen sodankäynnin hyvin hallinneen Kalmin apuna propagandan kehittelyssä toimi Martti Pihkala. Sen toteuttamisesta käytännössä vastasi lähinnä Lauri Pihkala, joka laati Kalmin nimissä punaisille osoitetut tiedonannot. Psykologiseen sodankäyntiin kuuluivat myös partioitten iskut, joilla pyrittiin pakottamaan punaiset jatkuvaan varuillaan oloon.