stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Niilin valtiatar
Juoni

Kirja kertoo Egyptin kuningattaren Hatšepsutin elämäntarinan sellaisena kuin, miksi kirjailija sen kuvitteli. Kirjan alussa Hatšepsut on nuori tyttö, jonka isoveli Thutmosis II on ensimmäinen vallanperimysjärjestyksessä. Hatšepsutin elämä vaikuttaa turvatulta, kunnes salaliittolaiset myrkyttävät Thutmosis II:n puolisoksi aiotun sisarpuolen Neferun. Tämän jälkeen kuningattareksi valitaan Hatšepsut, joka ei kuitenkaan pidä asemastaan velton ja saamattoman Thutmosis II:n puolisona mutta joutuu alistumaan asemaansa kuningattarena. Hatšepsutin elämä mutkistuu Thutmosis II:n ottaessa jalkavaimokseen Aset-nimisen naisen, joka synnyttää hänelle  poikalapsen, Thutmosis III:n, kun taas Hatšepsut itse saa kaksi tytärtä, Merit-Ran ja Neferu-Ran. Tyttöjen saaminen romuttaa Hatšepsutin aikeet perustaa oma dynastia. Thutmosis II kuolee ja Egyptissä odotetaan Hatšepsutin kertovan vallanperijästä, mutta Hatšepsut viivyttää kertomista. Thutmosis III:n varttuessa Neferu-Ra kiinnostuu hänestä, ja kiinnostus osoittautuu molemminpuoliseksi, mistä Hatsepsut ei pidä. Neferu-Ra kuolee, ja Thutmosis III ryhtyy liehittelemään Merit-Rata.
Huomatessaan, että Hatšepsut ei aio luopua kruunusta, Thutmosis III salamurhauttaa tämän ystävät yhden yön aikana, minkä jälkeen hän menee vaatimaan kruunua Hatšepsutilta. Hatšepsut ei luovuta kruunua vaan pakottaa Thutmosis III:n ottamaan sen hänen päästään. Tämän jälkeen Thutmosis III haluaa Hatšepsutin vaimokseen, mutta Hatšepsut nauraa hänelle päin naamaa. Hatšepsut lähtee salista ja kertoo asioista Merit-Ralle, joka ei välitä äidistään vaan pitää tapahtuneita Hatšepsutin ystävien kuolemia Hatsepsutin oman vallanhimon syynä.
Thutmosis III haluaa aloittaa sodan heettiläisiä vastaan ja myrkyttää Hatšepsutin viinillä. Hatsepsut kuolee illalla katsellen palatsin katolta aunringonlaskua.
Teos

Kirjavaliot: neljä lyhennettyä menestysteosta, julk. Valitut palat, kustantaja Valitut kirjavaliot, 1989 ISBN 951-9059-46-6
Pauline Gedge, Niilin valtiatar.
Desmond Bagley, Islannin peli. (ilmestynyt myös täysimittaisena)
Catherine M. Rae, Julkisivun takana.
Richard Martin Stern, Uhka mereltä.
Neuvostoliiton partisaani-iskut Suomeen

Partisaanihyökkäyksessä kuolleita suomalaisia naisia vuonna 1943.
Neuvostopartisaanit tekivät jatkosodan aikana vuosina 1941–1944 yhteensä 45 iskua kyliin sekä yksittäisiä siviilihenkilöitä vastaan maanteillä tai heinäniityillä Kuhmon, Kuusamon, Lieksan, Liperin, Sallan, Savukosken, Sodankylän ja Suomussalmen kuntien alueella. Lisäksi tehtiin hyökkäyksiä ajoneuvoja ja ajoneuvosaattueita vastaan sekä vietiin suomalaisia vankeina rajan taakse. Partisaani-iskuissa kuoli 181 siviiliä. Suomen vastaista partisaanitoimintaa johtivat NKVD:n kenraalimajuri Sergei Veršinin, Karjalais-suomalaisen neuvostotasavallan kommunistisen puolueen Gennadi Kuprijanov ja Karjalais-suomalaisen Komsomolin Juri Andropov. Andropovin vastuulla oli partisaanien kouluttaminen, mutta tietokirjailija Veikko Erkkilän tutkimusten mukaan Kuprijanov oli vastuussa määräyksestä tehdä iskuja siviilikohteisiin. Partisaanitoimintaa johdettiin Belomorskista.
Hyökkäysten luonne

Hyökkäykset kohdistuivat pääasiassa pieniin, erillisiin kyliin tai taloryhmiin. Kylissä saattoi vuoden 1942 alusta lähtien siviilien suojana olla muutamasta miehestä koostuva vartioryhmä. Asukkaita kuoli tyypillisesti tulituksessa, osa saatettiin ottaa vangiksi ja teloittaa myöhemmin (ks. Seitajärven partisaanihyökkäys). Kaikkien kylistä kadonneiden asukkaiden kohtaloa ei tiedetä.
Tavallisia olivat myös hyökkäykset saattueita ja yksittäisiä ajoneuvoja vastaan. Tunnettu tällainen hyökkäys tehtiin Laanilassa, Inarissa 4. heinäkuuta 1943. Hyökkäyksessä sai surmansa muun muassa Oulun piispa Yrjö Wallinmaa. Toinen tunnettu hyökkäys tapahtui Kuusamon Murtovaarassa 5. heinäkuuta 1942 ja siinä saivat surmansa Suomen Sotilaskotiliiton puheenjohtaja Toini Jännes sekä sotilaskotisisaret Greta Palojärvi ja Fanni Aflecht. Heidän mukanaan kaatuivat myös molemmat armeijan autonkuljettajat, korpraalit Veikko Ilmari Moilanen ja Toimi Ilmari Rossinen.
Partisaanien hyökkäysten kohteena olleet kylät

Hautajärvi (Salla) 15. heinäkuuta 1943
Hirvivaara (Kuhmo) 24. heinäkuuta 1944
Hyry (Suomussalmi) 26. kesäkuuta 1943
Kemi lossi 3. syyskuuta 1941
Kivivaara (Pielisjärvi) 13. heinäkuuta 1941
Kontiovaara (Lieksa) 6. syyskuuta 1944 - aselevon solmimisen jälkeen
Korpivaara (Liperi) 7. elokuuta 1944
Kuoliovaara (Kuusamo)
Kuorajärvi (Lieksa)
Kuosku (Savukoski) useita kertoja, ensimmäinen hyökkäys 3. syyskuuta 1941, seuraava 7. syyskuuta 1942
Kurkivaara (Kuhmo) 9. heinäkuuta 1942
Kuumu (Kuhmo) 9. heinäkuuta 1942
Levävaara (Kuhmo)
Lokka (Sodankylä) 14. heinäkuuta 1944
Louhivaara (Lieksa) 6. syyskuuta 1944 - aselevon solmimisen jälkeen
Lämsänkylä (Kuusamo) 18. heinäkuuta 1943
Malahvia (Suomussalmi) 4. heinäkuuta 1943
Murtovaara (Kuusamo)
Niemelä (Salla) 18. heinäkuuta 1943
Nousunkylä 21. kesäkuuta 1944
Piilon talo (Pielisjärvi) 5. elokuuta 1944
Pirttivaara  (Suomussalmi) 1. elokuuta 1944
Saija (Salla) 21. kesäkuuta 1944
Seitajärvi (Savukoski) 7. heinäkuuta 1944
Sormivaara (Pielisjärvi) 30. heinäkuuta 1941
Suorajärvi (Kuusamo)
Tuppuri (Suomussalmi) 26. kesäkuuta 1943
Viianki (Suomussalmi) 4. heinäkuuta 1943
Viiksimo (Kuhmo) 24. syyskuuta 1942
Yliluiro (Sodankylä) 19. elokuuta 1943
Ylivuokki (Suomussalmi) 6. heinäkuuta 1943
(päivämäärät lähteistä Martikainen 1998, Martikainen-Loisa-Mäntyniemi 2002, Martikainen 2004, Erkkilä 1998, Pielisjärven kohteiden nimet ja päivämäärät Oksanen & Martikainen 1998)
Uhrien kuvat

Vuonna 2006 julkaistiin joukko kuvia, jotka aiemmin oli pidetty vain tutkijoiden ja uhrien omaisten nähtävillä niiden poliittisen arkaluontoisuuden vuoksi.
Kirjallisuutta

Erkkilä, Veikko: Viimeinen aamu: neuvostopartisaanien vaietut jäljet.  Helsinki:  Otava, 2011.  ISBN 978-951-1-25025-8
Kallonen, Kari: Partisaanisota. Sotarikokset, siviiliuhrit ja toisiaan vastaan sotivat suomalaiset. Asiantuntijana Tuure Neitola. Readme, 2022. ISBN 978-952-373-441-8.
Maria Lähteenmäki: Partisaanit tappavat. Teoksessa Jänkäjääkäreitä ja parakkipiikoja. Lappilaisten sotakokemuksia 1939-1945. SHS. Helsinki 1999, s. 132–145.
Maria Lähteenmäki: Pahan jälkipuhunta. Partisaanien siviili-iskut Itä- ja Pohjois-Suomeen. Teoksessa Historiantutkimuksen etiikka. Toim. Satu Lidman, Anu Koskivirta & Jari Eilola. Gaudeamus. Helsinki 2017, s. 200–222.
Aiheesta muualla

Ulla Sorvali, Kirjallisuuskatsaus (Arkistoitu – Internet Archive), JyU 2000
Vesa Rinkinen: Murtovaaran isku, (Arkistoitu – Internet Archive) esitelmä Tampereen Suomalaisella klubilla 6.10.2014
Hautamuistomerkki Lokassa 14. heinäkuuta 1944 partisaanien uhreiksi joutuneiden muistolle.
Partisaani-iskujen kohteina olleiden kylien sijainnit kartalla.
Neuvostoliiton divisioonat jatkosodassa

Neuvostoliiton divisioonat jatkosodassa - artikkeli käsittelee taulukkomuotoisena Puna-armeijan Suomen vastaisella rintamalla olleita divisioonia. Suomen valtakunnan alueen pohjois-osan sotatoimien vastuu oli saksalaisilla, joille oli alistettuna muun muassa kaksi suomalaista divisioonaa.
Jatkosodan alkaessa Suomen-vastaiselle rintamalle keskitetyt divisioonat > Vuoden 1941 aikana Suomen-vastaiselle rintamalle keskitettyjä divisioonia

Neuvostoliiton sodanjohdolle selvisi hyvin nopeasti suomalaisten joukkojen hyökkäyksen alkamisen jälkeen, että ne muodostivat monilla alueilla selvän uhan Neuvostoliiton alueellekin tunkeutuessaan. Olihan uhkana mm. Leningradin miehittäminen ja Muurmannin radan katkaisu. Niinpä puna-armeijan johto päätti jo sangen varhaisessa vaiheessa aloittaa joukkojen lisäkeskityksen Suomen vastaiselle rintamalleen.
Alla olevassa taulukossa esitellään tärkeimpien tietojen osalta Neuvostoliiton sodanjohdon Suomen vastaiselle rintamalle vuoden 1941 aikana keskittämiä divisioonia.
| Neuvostoliiton Suomen vastaiselle rintamalle siirtämät divisioonat v>  1941.Divisioona | Neuvostoliiton Suomen vastaiselle rintamalle siirtämät divisioonat v>  1941.Alistus | Neuvostoliiton Suomen vastaiselle rintamalle siirtämät divisioonat v>  1941.Komentaja | Neuvostoliiton Suomen vastaiselle rintamalle siirtämät divisioonat v>  1941.Rintamalle tulo kk | Neuvostoliiton Suomen vastaiselle rintamalle siirtämät divisioonat v>  1941.Taistelut | Neuvostoliiton Suomen vastaiselle rintamalle siirtämät divisioonat v>  1941.Muuta |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 265.D | 23.A | kenrm Aleksandr I. Kirzimov | Elokuu | itä-kannas |  |
| 291.D | 23.A |  | syyskuu | länsi-kannas |  |
| 3.D | 7.A | ev. Zinovi N. Aleksejev | elokuu | Aunus | ilman tykistöä |
| 272.D | 7.A | ev. Mitrofan I. Potapov | elokuu | Prääsä |  |
| 313.D | 7.A | kenrm Anton A. Pavlovitš | syyskuu | Petroskoi |  |
| 37.D | 7.A | evl Aleksandr D. Deržavin | syyskuu | Petroskoi | koottu erilaisista joukoista |
| 289.D | 7.A/Karjalan rintama | ev. Nikolai A. Tšernuha | lokakuu | Maaselän kannas |  |
| 263.D | 7.A/Karhumäen ryhmä | Fišman | marraskuu |  |  |
| 88.D | 14.A | kenrm Andrei I. Zelentsov | elokuu | Kiestinki |  |
| 186.D | 14.A |  | marraskuu | Kiestinki |  |
Vuoden 1944 aikana suomalaisjoukkoja vastassa olleet divisioonat > Leningradin rintaman joukot Karjalan kannaksella

Leningradin rintaman joukkojen osalta tässä artikkelissa joudutaan tyytymään sen joukkojen esittelemiseen suurhyökkäyksen alkaessa. Leningradin rintaman sodanjohdon käskyillä kokonaisia armeijakuntia ja divisioonia siirreltiin ja alistettiin eri armeijoiden ja armeijakuntien välillä lähes kaikenaikaa, joten yksittäisen divisioonan eri alistussuhteiden kirjaaminen ei ole mahdollista.
Vuoden 1944 aikana suomalaisjoukkoja vastassa olleet divisioonat > Leningradin rintaman joukot Karjalan kannaksella > 21.Armeija

Puna-armeijan 21.Armeijan tehtävänä oli aloittaa suurhyökkäys läpimurrolla Valkeasaaren alueella 9. kesäkuuta alkaneessa taistelussa. Murtoalueen leveydeksi oli määritelty 21,7 km:n levyinen rintamanosa Suomenlahdesta alkaen.
Armeijan komentajana toimi kenraaliluutnantti Dmitri N. Gusev.
Armeijaan kuuluivat mm.
109. Armeijakunta
komentajana kenraaliluutnantti Ivan P. Alfjorov
30. Kaartin Armeijakunta
komentajana kenraaliluutnantti Nikolai P. Simonjak
97. Armeijakunta
komentajana kenraalimajuri Mihail M. Busarov
lisäksi
kaksi panssarirykmenttiä
yksi rynnäkkötykkirykmentti
21. Armeijan divisioonat olivat oheisen taulukon mukaiset.
| Neuvostoliittolaisen 21> Armeijan joukot vuonna 1944.Divisioona | Neuvostoliittolaisen 21> Armeijan joukot vuonna 1944.Alistus | Neuvostoliittolaisen 21> Armeijan joukot vuonna 1944.Komentaja | Neuvostoliittolaisen 21> Armeijan joukot vuonna 1944.Sijainti | Neuvostoliittolaisen 21> Armeijan joukot vuonna 1944.Taistelut | Neuvostoliittolaisen 21> Armeijan joukot vuonna 1944.Tappiot | Neuvostoliittolaisen 21> Armeijan joukot vuonna 1944.Muuta |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 109.D | 21.A/109.AK | kenrm. Nikolai A.Truškin | Suomenlahti-Retukylä |  |  |  |
| 72.D | 21.A/109.AK | kenrm Ilja I. Jastrepov | Rajajoki |  |  |  |
| 286.D | 21.A/109.AK | kenrm Mihail D. Grišin | AK:n reservi |  |  |  |
| 45.Ka.D | 21.A/30.Ka.AK | kenrm Saveli M. Putilov | Aleksandrovka |  |  |  |
| 63.Ka.D | 21.A/30.Ka.AK | kenrm Afanasi F. Štšeglov | Valkeasaari |  |  |  |
| 64.Ka.D | 21.A/30.Ka.AK | kenrm Ivan D. Romantsev | AK:n reservi |  |  |  |
| 381.D | 21.A/97.AK | kenrm Aleksandr V. Jakušov | Vaskisavotta |  |  |  |
| 358.D | 21.A/97.AK | ev. Semjon A. Vrublevski | Vaskisavotta |  |  |  |
| 178.D | 21.A/97.AK | kenrm Aleksandr L. Kronik | AK:n reservi |  |  |  |
Vuoden 1944 aikana suomalaisjoukkoja vastassa olleet divisioonat > Leningradin rintaman joukot Karjalan kannaksella > 23. Armeija

23. Armeijan tehtävänä oli liittyä 21. Armeijan aloittamaan suurhyökkäykseen ja jatkaa sitä murtoalueesta pohjoiseen ja luoteeseen.
Armeijan komentajana toimi kenraaliluutnantti Aleksandr I. Tšerepanov.
Armeijaan kuuluivat mm.:
115. Armeijakunta
98. Armeijakunta
Vuoden 1944 aikana suomalaisjoukkoja vastassa olleet divisioonat > Leningradin rintaman joukot Karjalan kannaksella > Reservijoukot

Suomea vastaan tehtävän suurhyökkäyksen jatkamista varten oli Neuvostoliiton sodanjohto Stavka varannut lisäksi mm. kaksi jalkaväkiarmeijakuntaan, jotka olivat:
108. Armeijakunta
110. Armeijakunta
Neuvostoliiton 8. armeija

| 8>  armeija |
| --- | --- |
Toiminnassa:  elokuu 1939 - syyskuu 1945
Valtio:   Neuvostoliitto
Puolustushaarat:  maavoimat
Koko:  armeija
Sodat ja taistelut:  Baltia
Neuvostoliiton 8. armeija oli puna-armeijan yhtymä. Se perustettiin Novgorodin Operatiivisena Ryhmänä elokuussa 1939 ja sen nimi muutettiin 8. Armeijaksi Leningradin Sotilaspiirin sotaneuvoston 26. lokakuuta 1939 antamalla päätöksellä. Armeija siirrettiin ensin 23. syyskuuta Pihkovaan ja siitä 26. lokakuuta Petroskoihin, ja jonne se saapui lokakuun lopulla. Armeija siirrettiin Novgorodiin huhtikuun 1940 lopulla ja liitettiin osaksi Itämeren sotilaspiiriä kesällä 1940.
Suomen Talvisota

Talvisodan alkaessa armeija oli keskitetty Laatokan ja Repolan välille. Armeija käsitti yhteensä kuusi jalkaväkidivisioonaa ja yhden panssariprikaatin, jolloin sen vahvuus oli noin 120 000 miestä, noin 400 panssaroitua ajoneuvoa ja lähes 600 tykkiä tai kranaatinheitintä. Armeijan komentajana toimi divisioonakomentaja Ivan Nikititš Habarov. Se oli jaettu kahteen armeijakuntaan, joista LVI armeijakunta hyökkäsi Laatokan rannan suunnassa ja I armeijakunta siitä pohjoiseen.
Armeijan ensimmäisenä tehtävänä oli lyödä edessään olevat suomalaisjoukot ja edetä aluksi Karjalan radalle Sortavalan ja Joensuun tasalle. Tämän jälkeen sen olisi tullut hyökätä päävoimillaan Karjalankannaksella taistelevien suomalaisjoukkojen selustaan ja osalla voimistaan kohti keskistä Suomea.
Suomalaisten onnistuttua saartamaan kärjessä edenneet kaksi divisioonaa ja hyökkäysvaunuprikaatin puna-armeijan hyökkäys Laatokan Karjalassa pysähtyi. Neuvostoliiton Pääsotaneuvosto joutui toteamaan hyökkäyksen Suomeen epäonnistuneen muuallakin. Tästä syystä neuvostojohto perusti Suomea vastaan uuden, Luoteisen Rintaman, jolle alistettiin kaikki alueella toimivat joukot. Rintaman komentajaksi määrättiin 1.luokan armeijakomentaja Semjon Timošenko. Samalla vaihdettiin myös 8. armeijan komentajaksi armeijakuntakomentaja Grigori Štern ja armeijan eteläinen osa erotettiin omaksi 15. armeijaksi, jonka komentajaksi tuli armeijakomentaja M. Kovalev.
Suomen Talvisota > Kokoonpano

I Armeijakunta (prikaatinkomentaja Roman I Panin) oli Viron rajalla, josta käsketty 18. marraskuuta 1939 Petroskoin kautta Vohtozeroon, liitetty samalla 8. Armeijaan.
139. Jalkaväkidivisioona (prikaatinkomentaja Nikolai Iivanovitš Beljajev) liitettiin I Armeijakuntaan 18. marraskuuta Volhovstroissa. Sodan päättyessä liitetty XIV Armeijakuntaan.
Jalkaväkirykmentti 364
Jalkaväkirykmentti 609
Jalkaväkirykmentti 718
Kenttätykistörykmentti 354
155. Jalkaväkidivisioona (prikaatinkomentaja Pjotr Aleksandrovitš Aleksandrov) liitettiin I Armeijakuntaan Porajärvellä 5. marraskuuta. Sodan päättyessä liitetty XIV Armeijakuntaan.
Jalkaväkirykmentti 436
Jalkaväkirykmentti 659
Jalkaväkirykmentti 786
Kenttätykistörykmentti 306
Panssaripataljoona 421
LVI Armeijakunta (divisioonankomentaja Ivan N. Tsherepanov) oli perustettu Petroskoissa 1939 ja liitetty 8. Armeijaan. 8. Armeijaa jaettaessa liitetty 15. Armeijaan 11. helmikuuta 1940.
18. Jalkaväkidivisioona perustettu Petroskoissa ja siirretty 17. syyskuuta 1939 raja-alueelle. Divisioona oli Salmissa 5. marraskuuta, jossa joutui saarroksiin lukuun ottamatta JR 97:ää, joka liitettiin VIII Armeijakuntaan. Divisioona liitettiin 8. Armeijan jakamisen yhteydessä 15. Armeijaan 11. helmikuuta 1940. Divisioona hajotettiin talvisodan loputtua. (Huom! samannumeroinen divisioona perustettiin 8. huhtikuuta 1940 111. Divisioonan rungolle).
Jalkaväkirykmentti 97
Jalkaväkirykmentti 208
Jalkaväkirykmentti 316
Kenttätykistörykmentti 3
Haupitsirykmentti 12
Panssaripataljoona 381
56. Jalkaväkidivisioona.
Jalkaväkirykmentti 37
Jalkaväkirykmentti 184
Jalkaväkirykmentti 213
Kenttätykistörykmentti 113
Haupitsirykmentti 247
Panssaripataljoona 410
168. Jalkaväkidivisioona.
Jalkaväkirykmentti 367
Jalkaväkirykmentti 402
Jalkaväkirykmentti 462
Kenttätykistörykmentti 453
Haupitsirykmentti 392
Panssaripataljoona 378
Panssaripataljoona 456
Armeijajoukot
75. Jalkaväkidivisioona.
Jalkaväkirykmentti 28
Jalkaväkirykmentti 34
Jalkaväkirykmentti 115
Kenttätykistörykmentti 68
Haupitsirykmentti 235
Panssaripataljoona 274
34. Panssariprikaati.
Panssaripataljoona 76
Panssaripataljoona 82
Panssaripataljoona 83
Panssaripataljoona 86
Motorisoitujalkaväkipataljoona 179
108. Järeä Haupitsirykmentti
315. Ylijohdon järeä patteristo
Talvisodan jälkeen

8. armeijan joukot ottivat osaa Luoteisrintamalla osaa saksalaisten Panssariryhmä 4:n torjuntaan.
Talvisodan jälkeen > Kokoonpano 22.6.1941

Armeijankomentajana oli 22. kesäkuuta 1941 kenraalimajuri P. P. Sobennikov ja komissaarina S. I. Shabalov. Esikuntapäällikkönä oli kenraalimajuri G. A. Larionov.
Armeijaan kuuluivat:
X armeijakunta kenraalimajuri I. F. Nikolaev
10. kivääridivisioona
48. kivääridivisioona
50. kivääridivisioona
XI armeijakunta kenraalimajuri M. S. Shurnilov
11. kivääridivisioona
125. kivääridivisioona
XII mekanisoitu armeijakunta kenraalimajuri N. M. Shestopalov
23. panssaridivisioona
28. panssaridivisioona
202. mekanisoitudivisioona
10. moottoripyörärykmentti
9. panssarintorjuntaprikaati
Lakkauttaminen

8. Armeija lakkautettiin syyskuussa 1945, jolloin siitä muodostettiin Länsi-Siperian sotilaspiirin esikunta Novosibirskiin.
Komentajat

divisioonankomentaja Ivan Nikititš Habarov 14. syyskuuta 1939 – 13. (14.) joulukuuta 1939.
2. luokan armeijankomentaja (kenraalieversti) Grigori Mihailovitš Štern 13. joulukuuta 1939 (16. joulukuuta 1939) – 10. helmikuuta 1940, joka oli Espanjan sisällissodan veteraani ja teloitettiin vuonna 1941.
kenraalimajuri Sobennikov maaliskuu – kesäkuu 1941
kenraaliluutnantti F S Ivanov kesäkuu – heinäkuu 1941
kenraalimajuri I M Libotsev heinäkuu – elokuu 1941
kenraaliluutnantti Pjotr Stepanovitš Pšennikov, elokuu – syyskuu 1941
kenraalimajuri V I Zerbakov syyskuu 1941
kenraaliluutnantti T I Shevadin syyskuu – marraskuu 1941
kenraalimajuri A L Bondarev marraskuu 1941 – tammikuu 1942
kenraalimajuri A V Sukhomin tammikuu-huhtikuu 1942
kenraaliluutnantti F N Starikov huhtikuu 1942–1945
Mikael Niemi

Mikael Niemi Helsingin kirjamessuilla 2011.
Per Mikael Niemi (s. 13. elokuuta 1959 Tärnaby, Ruotsi) on ruotsalainen kirjailija.
Niemi syntyi Tärnabyssa Västerbottenin läänissä mutta kasvoi Norrbottenin läänissä, Pajalassa, jonne myös hänen vuonna 2000 julkaistu hittiromaaninsa Populäärimusiikkia Vittulajänkältä (Populärmusik från Vittula) sijoittuu. Suomeksi se ilmestyi vuonna 2001. Hänen muita kirjojaan ovat Kirkon piru (Kyrkdjävulen), sen itsenäinen jatko-osa Verenimijät (Blodsugarna), vuonna 2004 ilmestynyt Nahkakolo (Svålhålet), 2006 ilmestynyt Mies joka kuoli kuin lohi (Mannen som dog som en lax) sekä 2013 ilmestynyt Veden viemää (Fallvatten). Vuonna 2017 julkaistussa romaanissa Koka björn Lars Levi Laestadius selvittää murhaa.
Niemi on kotoisin Pajalan kansanomaisesti Vittulaksi kutsutusta osasta. Hänen isänsä oli meänkieltä puhuva länsipohjalainen poliisi ja äiti ruotsia puhuva opettaja; hänen äidinäitinsä oli saamelainen. Niemen äidinkieli on ruotsi, mutta hän sanoo ymmärtävänsä jonkin verran meänkieltä. Nykyisin Niemellä on hollantilaissyntyinen vaimo ja kaksi lasta.
Niemi alkoi 15-vuotiaana kirjoittaa runoja ja novelleja sekä haaveilla kirjailijanurasta. Niemi kävi nelivuotisen elektroniikka-alan koulun, jonka vuoksi hän muutti Luulajaan.
Suomennetut teokset

Populäärimusiikkia Vittulajänkältä.  ((Populärmusik från Vittula, 2000.) Suomentanut Outi Menna)  Helsinki:  Like, 2001.  ISBN 951-578-878-1
Kirkon piru.  ((Kyrkdjävulen, 1994.) Suomentanut Tuula Kojo)  Espoo:  Schildt, 2002.  ISBN 951-50-1265-1
Verenimijät.  ((Blodsugarna, 1997.) Suomentanut Tuula Kojo)  Espoo:  Schildt, 2003.  ISBN 951-50-1328-3
Nahkakolo.  ((Svålhålet, 2004.) Suomentanut Tuula Tuuva)  Helsinki:  Like, 2004.  ISBN 952-471-461-2
Mies joka kuoli kuin lohi.  ((Mannen som dog som en lax, 2006.) Suomentanut Outi Menna)  Helsinki:  Like, 2006.  ISBN 952-471-859-6
Aivot pellolle.  ((Skjut apelsinen, 2010.) Suomentanut Outi Menna)  Helsinki:  WSOY, 2011.  ISBN 978-951-0-37861-8
Veden viemää.  ((Fallvatten, 2012.) Suomentanut Jaana Nikula)  Like, 2013.  ISBN 978-952-01-0921-9
Karhun keitto. (Koka björn, 2017.) Suomentanut Jaana Nikula, Like, 2018. ISBN 978-952-01-1773-3
Sovitukset

Populäärimusiikkia Vittulajänkältä -kirjasta on tehty samanniminen elokuva. Karhun keitto -kirjasta tehdään televisiosarjaa, jota kuvataan Suomessa.
Aiheesta muualla

Kontio, Riitta: / Niemi, Mikael (1959–). Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen). 15.1.2010 (päivitetty 17.12.2010). Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Outo mies Pajalasta valloittaa Ruotsia. Helsingin Sanomat 7.11.2000.
Ulkosuomalaisen artikkeli. (Arkistoitu – Internet Archive)
Kaltion artikkeli. (Arkistoitu – Internet Archive)
Torniolaisia kirjailijoita.
Kiiltomato.
Kantola, Janna: Mikael Niemi kirjoittaa kielestä. Helsingin Sanomat 29.10.2006.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Korea  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiasampo 
Muut:  IdRef
Tauno Niklander

Tauno Aulis Niklander (18. syyskuuta 1911 Helsinki – 14. kesäkuuta 2006 Helsinki) oli suomalainen varatuomari ja Merenkulkuhallituksen ylijohtaja.
Tauno Niklanderin vanhemmat olivat ajuri Konstantin Niklander ja Elin Katariina Tolonen. Niklander pääsi ylioppilaaksi 1930 js suoritti ylemmän oikeustutkinnon Helsingin yliopistossa 1936 sekä valmistui lakitieteen kandidaatiksi 1942 ja lakitieteen lisensiaatiksi 1948. Hän sai varatuomarin arvon 1942.
Niklander toimi vuodesta 1936 tullilaitoksen palveluksessa ensin Viipurin tullikamarin tullisyyttäjänä ja viimeksi tullihallituksen sihteerinä 1943–1946. Hän oli kauppa- ja teollisuusministeriön hallitussihteerinä vuodesta 1946 ja viimeksi hän toimi merenkulkuhallituksessa merenkulkuneuvoksena 1955–1962 ja ylijohtajana 1962–1978. Hän oli mukana kehittämässä erityisesti öljyvahinko- ja veneilylainsäädäntöä.
Viimeisenä virkavuotenaan Niklander ryhtyi johtamaan vapaaehtoista toimikuntaa jonka tarkoituksena oli pelastaa perinteinen pursilippu jonka poistamista suunniteltiin lippulain uudistuksen myötä.  Koska tähän toimikuntaan lähtivät mukaan Suomen vaikutusvaltaisimmat tahot, se saavutti tarkoituksensa ja pursilippu säilytti perinteisen kansallislipun asemansa, tosin hyvin paljon tiukennetuilla ehdoilla.
Eläkkeellä ollessaan Niklander kirjoitti kirjan Suomen panssarilaivojen historiasta (Meidän panssarilaivamme. T. Niklander, Helsinki 1996 ISBN 9529077750).
Tauno Niklander oli naimisissa vuodesta 1944 hammaslääkäri Hilma Lahja Johanna Alarannan kanssa.
Tuomas Nevanlinna

Tuomas Nevanlinna. Kuva: Mika Nuorva.
Tuomas Erkki Edvard Nevanlinna (s. 25. helmikuuta 1960 Helsinki) on suomalainen filosofi, kirjailija ja suomentaja.