stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Clarkin piirikunta (Washington)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Clarkin piirikunta (Washington) Wikimedia Commonsissa
Church of Misery

| Church of Misery |
| --- | --- |

Tiedot
Toiminnassa:  1995–
Tyylilaji:  doom metal
Kotipaikka:  Tokio, Japani
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Yoshiaki Negishi - laulu (1999-2004, 2009-)   Tom Sutton - kitara (2006-)   Tatsu Mikami - basso (1995-)   Junji Narita - rummut (2001-)  
Entiset jäsenet:  Hideki Shimizu - rummut (1995-2000)   Tomohiro Nishimura  - kitara (1995-2000)   Takenori Hoshi - kitara (2002-2006)   Osamu Hamada - kitara (2001)   Kazuhiro Asaeda - laulu (1995)   Nobukazu Chow - laulu (1996-1998)   Hideki Fukasawa - laulu (2004-2009)  
Levy-yhtiö:  Southern Lord, Leaf Hound, Game Two, Man's Ruin, Diwphalanx
Infobox OKNimi-testi OK: 
Church of Misery on japanilainen vuonna 1995 toimintansa aloittanut doom metal -yhtye Tokiosta joka yhdistää musiikissaan varhaisen Black Sabbathilta lainaavan doom metallin 60-luvun rokin psykedeliaan. Yhtye tunnetaan myös sarjamurhaajia käsittelevistä sanoituksistaan. Muutamien indie-julkaisujen jälkeen yhtye solmi sopimuksen Frank Kozikin nimekkään Man's Ruin Recordsin kanssa, jonka kautta julkaistiin Murder Company EP:n vuonna 1999. Man's Ruinilta Church of Misery siirtyi lähinnä doom metalliin ja stoner rockiin keskittyvälle Southern Lord Recordsille joka julkaisi yhtyeen debyyttialbumin, Master of Brutality (Black Sabbath laina: Master of Reality), vuonna 2001 ja kolme vuotta myöhemmin päivänvalon näki yhtyeen toinen kokopitkä julkaisu Second Coming, tällä kertaa japanilaisen punklafka Diwphalanxin kautta. Second Comingia seurasi Black Sabbathia niin nimen kuin kansitaiteenkin saralla kumartava Vol. 1 vuonna 2007. Neljännen albuminsa, Houses of the Unholy, yhtye julkaisi vuoden 2009 huhtikuussa.
Diskografia > Albumit

Master of Brutality (2001)
Second Coming (2004)
Vol. 1 (2007)
Houses of the Unholy (2009)
Thy Kingdom Scum (2013)
And Then There Were None (2016)
Diskografia > EP:t ja splitit

Taste The Pain (1998)
Born Too Late, yhteisjulkaisu Sheavyn kanssa (1998)
Iron Monkey / Church Of Misery, yhteisjulkaisu Iron Monkeyn kanssa (1999)
Boston Strangler (2002)
Acrimony / Church Of Misery, yhteisjulkaisu Acrimonyn kanssa (2003)
Church of Misery / Sourvein, yhteisjulkaisu Sourveinin kanssa (2006)
Sourvein / Church Of Misery, toinen samana vuonna julkaistu kollaboraatio (2006)
Church of Misery / Deer Creek, yhteisjulkaisu Deer Creekin kanssa (2007)
Denis Nilsen (2008)
Diskografia > Muut

Early Works, kokoelma (2004)
Aiheesta muualla

Virallinen kotisivu
Church of Misery Myspace
Church of Misery Allmusicin tietokannassa
Church of Misery Encyclopaedia Metallumissa (englanniksi)
Church of Misery Last.fm:ssä (englanniksi)
Clarkin piirikunta (Nevada)

Clarkin piirikunta on piirikunta Yhdysvalloissa Etelä-Nevadassa. Se rajoittuu idässä Arizonan ja lännessä Kalifornian osavaltioihin. Piirikunnan asukasluku on vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 1 951 269, joka on noin kaksi kolmasosaa koko Nevadan osavaltion väestöstä. Piirikunnan alueella sijaitsee osavaltion väkirikkain ja kasinoistakin tuttu kaupunki Las Vegas, joka on myös piirikunnan hallinnollinen keskus. Myös piirikunta itsessään on erittäin suosittu turistikohde yli 150 000 hotelli- ja motellihuoneella. Las Vegas Strip, joka on monen maailmankuulun hotelli-kasinon koti, ei kuulu vastoin yleistä luuloa Las Vegasin kaupunkiin, vaan sijaitsee pääosin Clarkin piirikunnan epäitsenäisten asutuskeskusten (engl. unincorporated area) Paradisen ja Winchesterin alueilla ja on suoraan piirikunnan hallinnon alaisuudessa. Hyvin pieni osa Stripistä ulottuu myös Enterprisen epäitsenäiselle alueelle ja Las Vegasin kaupunkiin. Itse asiassa Stratosphere Las Vegas Stripin pohjoispäässä on ainoa hotelli-kasino, joka sijaitsee Las Vegasin kaupungin alueella.
Clarkin piirikunta on perustettu 5. helmikuuta 1909 jakamalla Lincolnin piirikunta.
Asutuskeskukset

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Kaupungit Boulder City  Henderson  Las Vegas (piirikunnan hallintokaupunki)  North Las Vegas  Mesquite  |  Asutuskeskukset ilman itsehallintoa Blue Diamond  Mountain's Edge  Bunkerville  Cal-Nev-Ari  Enterprise  Fort Mojave intiaanireservaatti (osittain)  Goodsprings  Indian Springs  Laughlin  Moapa Town  Moapa Valley  Mount Charleston  Paradise  Sandy Valley  Searchlight  Spring Valley  Summerlin South  Sunrise Manor  Whitney (entinen East Las Vegas)  Winchester  |  Muut taajama-alueet ilman itsehallintoa Arden  Cactus Springs  Cottonwood Cove  Coyote Springs (suunnitteilla)  Glendale  Jean  Logandale  Mountain Springs  Nelson kutsutaan myös Nelson Landing  Overton  Primm  Sloan  |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Clarkin piirikunta Wikimedia Commonsissa
Nevadan osavaltio
| --- | --- |
Piirikunnat:   Churchill  Clark  Douglas  Elko  Esmeralda  Eureka  Humboldt  Lander  Lincoln  Lyon  Mineral  Nye  Pershing  Storey  Washoe  White Pine 
Kaupungit:   Boulder City  Caliente  Carlin  Carson City (pääkaupunki ja itsenäinen kaupunki)  Elko  Ely  Fallon  Fernley  Henderson  Las Vegas  Lovelock  Mesquite  North Las Vegas  Reno  Sparks  Wells  West Wendover  Winnemucca  Yerington
John Vincent Atanasoff

John Vincent Atanasoff  (4. lokakuuta 1903 – 15. kesäkuuta 1995) oli yhdysvaltalainen keksijä ja fyysikko. Syntynyt bulgarialaisen isän ja irlantilaisen äidin suureen perheeseen. Yhdessä oppilaansa Clifford Berryn kanssa hän kehitti edistyksellisen laskukoneen Atanasoff-Berry Computer (ABC), jota osa tieteenhistorioitsijoista pitää ensimmäisenä tietokoneena.  Joka tapauksessa Atanasoffin keksinnöt vaikuttivat tietojenkäsittelyn kehitykseen.
Atanasoffin ja Berryn laskukone suunniteltiin 1937 ja prototyyppi valmistui 1939. Se käytti binäärilukuja ja suoraa logiikkaa laskentaan. Kehitystyö keskeytettiin maailmansodan vaatimien ponnistusten takia.
Myöhemmin oikeudenkäynnissä todettiin, että eräät John Mauchlyn ENIACissa käyttämät ideat olivat peräisin Atanasoffilta ja Sperry Randin patenttivaatimukset mitätöitiin vuonna 1973.
John Vihervä

Ben Granfelt Band
John ”Joni” Vihervä (s.1965) on suomalainen basisti ja valokuvaaja, joka on tunnettu muun muassa Ben Granfelt Bandistä.
Vihervä aloitti 9-vuotiaana bassonsoiton yhtyeessä Music Star, jonka johtohahmona oli Robin Wikman. Vuonna 1984 hän yhdessä Staffan Stråhlmanin ja Tuomo Lassilan kanssa perusti yhtyeen Stratovarius, joka on yksi Suomen menestyneimmistä metalliyhtyeistä. Hän erosi siitä vuonna 1986 liittyäkseen Mika Järvisen luotsaamaan Five Fifteen -yhtyeeseen.
Lyhyen Androids-visiitin jälkeen Vihervä perusti yhdessä veljensä Tom Vihervän ja Petri Pulkkisen kanssa yhtyeen Emerson High, jolta ilmestyi yksi julkaisu Emerson High (1992), ja soitti yhteiskeikkoja muun muassa Kingston Wallin kanssa. Yhtye lopetti toimintansa vuonna 1996, kun Vihervä liittyi Tommi Läntisen yhtyeeseen ja rumpali Antti Lehtinen Ultra Brahan.
Sen jälkeen Vihervä liittyi Käsityöläiset-yhtyeeseen, jossa soitti 20 vuotta.
Muita yhtyeitä, joissa Vihervä on urallaan vaikuttanut, ovat muun muassa seuraavat yhtyeet: Boycott comeback reunion, Ben Granfelt Band (yli 10 vuoden ajan), Pepe Willberg (vuodesta 2007) ja Verenpisara (vuodesta 2012), Nykyään Vihervä keskittyy enimmäkseen psykedeelistä lounge rockia soittavaan Club Meranoon.milloin?
Vihervä on toiminut myös valokuvaajana muun muassa  Kingston Wallin kahdella ensimmäisellä levyllä sekä Rumba -lehdessä.
Clarke Wilm

| Clarke Wilm |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 24. lokakuuta 1976 (ikä 47) Central Butte, Saskatchewan
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  hyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  183 cm
Paino:  92 kg
Seura
Seura:  Hamburg Freezers
Sarja:  DEL
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1996–
Aik. seurat:  Saint John Flames (AHL),   Calgary Flames (NHL),   Nashville Predators (NHL),   Toronto Maple Leafs (NHL),   St. John's Maple Leafs (AHL),   Jokerit (SM-liiga)
NHL-varaus:  150. varaus, 1995 Calgary Flames
Clarke Wilm (s. 24. lokakuuta 1976 Central Butte, Kanada) on entinen kanadalainen jääkiekkohyökkääjä, joka teki kesällä 2008 sopimuksen DEL-liigassa pelaavan Hamburg Freezersin kanssa.
Ura

Wilm pelasi WHL-juniorisarjan Saskatoon Bladesin riveissä, kun Calgary Flames varasi hänet NHL:ään kesällä 1995. Kauden 1995–1996 Wilm pelasi vielä WHL:ssa, mutta seuraavaksi kaudeksi hän siirtyi Calgaryn farmijoukkueeseen Saint John Flames AHL-liigaan. Farmisarjassa Wilm kiekkoili kaksi kautta, kunnes kaudeksi 1998–1999 sai paikan Calgaryssä. Wilmin tulokaskausi oli hyvä ja hän teki kymmenen maalia.
Calgaryssä Wilm pelasi neljä kautta. Kesällä 2002 hän teki sopimuksen Nashville Predatorsiin, jota edusti vain kauden 2002–2003. Toronto Maple Leafsiin Wilm siirtyi kaudeksi 2003–2004. Ensimmäisellä kaudella Torontossa hän joutui palaamaan farmiin ja pelasi pääosan kaudesta AHL:n St. John's Maple Leafsissa. Työsulkukauden Wilm pelasi St. John'sissa. Kaudella 2005–2006 hän sai vakiopaikan Toronton kokoonpanosta, mutta ei onnistunut hyökkäyspäässä.
Wilm liittyi SM-liigaan Jokereihin kauden 2006–2007 alkupuolella lokakuussa. Suurena vaikuttajana tähän oli aiemmin hyväksi todettu pelaaja–valmentaja-suhde Doug Sheddenin kanssa. Shedden valmensi AHL-joukkue St. John's Maple Leafsia Wilmin pelatessa joukkueessa työsulkukaudella. Jokereissa Wilm otti loukkaantuneen Jyrki Louhen paikan hyökkäysketjussa Petri Pakaslahden sekä Tomek Valtosen rinnalla. Puolustavana hyökkääjänä tunnetun Wilmin aloitus jokeripaidassa oli näyttävä. Jo kolmannessa ottelussa syntyi hattutemppu. Kyseessä oli kotiottelu JYP:iä vastaan. Wilm pelasi tehollisesti yllättävän hyvän kauden tehtyään 27 pistettä 40 ottelussa ja sai jatkosopimuksen Jokereihin kaudeksi 2007–2008.
Kausi oli pisteiden valossa Wilmille hyvä ja hän tekikin 33 tehopistettä 55 ottelussa. Seuraavaksi kaudeksi Wilm siirtyi Saksan DEL-liigan Hamburg Freezersiin.
Pelityyli

Wilm tunnetaan kovana työntekijänä ja ennen kaikkea joukkuepelaajana, joka on valmis tekemään uhrauksia joukkueensa eteen. Tästä osoituksena kiekon eteen heittäytymiset sekä kiekon torjumisyritykset maalivahdin ajauduttua ulos maaliltaan. Wilm tunnetaan ansiokkaana alivoimapelaajana. Hän pystyy pelaamaan sekä keskellä että laidassa.
Daimler Dingo

| Daimler Dingo |
| --- | --- |

Aseen tyyppi:  Panssariauto
Alkuperämaa:   Iso-Britannia
Palvelushistoria
Valtion käytössä:   Iso-Britannia,   Kypros,   Portugali,   Sri Lanka
Sodissa:  Toinen maailmansota
Valmistushistoria
Suunnittelijat:  Birmingham Small Arms
Valmistajat:  Daimler Motor Company
Valmistusmäärä:  6 626 kappaletta
Tekniset tiedot
Paino:  3 000 kiloa
Pituus:  3,2 metriä
Leveys:  1,7 metriä
Korkeus:  1,5 metriä
Miehistö:  Kaksi henkeä
Panssarointi:  30 mm
Pääaseistus:  .55 in Boys panssarintorjuntakivääri
Moottori:  2,5-litrainen 6-sylinterinen Daimler
Teho:  41 kW
Polttoaineen määrä:  Bensiini
Toimintasäde:  320 km
Huippunopeus:  88,5 km/h
Daimler Dingo (tunnetaan myös nimellä Daimler Scout Car) oli Daimlerin valmistama toisessa maailmansodassa käytetty panssariauto. Dingoa valmistettiin yhteensä 6 626 kappaletta. Auto oli pääsääntöisesti brittiläisten joukkojen käytössä ja sitä käytettiin lähinnä tiedustelutehtäviin. Auton suunnitteli brittiläinen Birmingham Small Arms Company.
Historia

Vuonna 1938 Ison-Britannian sotaministeriö järjesti panssariauton suunnittelukilpailun. Ministeriö sai ehdotukset Alvikselta, Morrisilta ja Birmingham Small Arms Companyltä (BSA). Voittajaksi valittiin BSA:n ehdotus. Panssariauton varsinaisen kokoonpanon suoritti Daimler Motor Company.
Tekniikka

Daimler Dingo oli pieni kahdelle henkilölle tarkoitettu panssariauto. Dingossa oli 30 millimetrin panssarointi, joka suojasi miehistöä melko hyvin. Panssaroinnin lisäksi miehistöä suojeli auton matala silhuetti. Auton pohjassa oli suojalevy, jonka oli tarkoitus suojata autoa miinoja vastaan. Levystä huolimatta Dingo oli haavoittuvainen miinoille.
Dingon moottori sijaitsi auton takaosassa.
Käyttäjät

Daimler Dingo oli ensimmäistä kertaa taistelukäytössä vuonna 1940, jolloin brittiläiset joukot käyttivät sitä Ranskan taistelussa. Dingo osoittautui käyttökelpoiseksi panssariautoksi ja se säilyi brittijoukkojen käytössä vuoteen 1952 asti, jolloin Daimler Ferret korvasi sen. Dingo säilyi aktiivikäytössä Sri Lankan, Portugalin ja Kyproksen armeijoissa aina 1970-luvulle asti.
Mallit

Daimler Dingoa valmistettiin kaikkiaan viitenä erilaisena mallina.
Mk I – alkuperäinen malli jossa oli nelipyöräohjaus ja aukeava katto.
Mk IA – taittuvalla katolla varustettu malli.
Mk IB – malli jossa moottorin jäähdytystä oli muutettu.
Mk II – etupyöräohjauksella varustettu malli.
Mk III – vedenpitävällä moottorilla varustettu avomalli.
Ford Motor Company valmisti Kanadassa Daimler Dingoon perustuvaa Lynx Scout Car -panssariautoa yhteensä 3 255 kappaletta.
Mk I – normaaliversio.
Mk II – vahvistetulla rungolla varustettu avomalli.
Lancia valmisti Italiassa vuosina 1943–1944 129 kappaletta Daimler Dingo -kopiota nimellä Autoblinda Lince.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Daimler Dingo Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Daimler Dingo
Käännös suomeksi
Jokkantii

| ”Jokkantii” Erkki Liikanen |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Jokkantii
 B-puoli: ”Se on historiaa”
 Julkaistu: 1976
 Levy-yhtiö: Discophon
Listasijoitukset
  4. (marraskuu 1976)
Jokkantii on Erkki Liikasen säveltämä, sanoittama ja esittämä kappale, jolla hän voitti Syksyn sävel -laulukilpailun vuonna 1976.
Liikanen osallistui ”Jokkantii”-kappaleella Syksyn säveleen ja voitti kilpailun finaalin, jossa kappaleen esitysnumero oli kuusi. Edellisenä vuonna hän oli voittanut kilpailun kappaleellaan ”Evakkoreki”. Liikanen osallistui seuraavan kerran Syksyn säveleen vuonna 1977.
”Jokkantii” julkaistiin singlenä, ja se oli singlelistalla marraskuussa 1976 neljäntenä ja joulukuussa viidentenä. Kappale julkaistiin myös kappaleen mukaan nimetyllä studioalbumilla, joka ylsi marraskuussa 1976 albumilistalla yhdeksänneksi. Kappaleen on myöhemmin levyttänyt Esko Rahkonen.
Kappale joutui hetkeksi aikaa esityskieltoon, sillä sen väitettiin ihannoivan sota-aikaa. Liikanen kiisti jyrkästi sodan ihannoinnin. Kappaleen nimen Liikanen otti Tuntemattomasta sotilaasta, muttei tiedä mitä se tarkoittaa, joskin Väinö Linnan Tuntemattomassa sotilaassa löydettiin äänilevy, jonka toisella puolella oli "Jokkantii ja jommaijjaa" ja toisella puolella Stalinin puhe.
Aiheesta muualla

Suomen äänitearkisto: Hakutulos kappaleelle Jokkantii[vanhentunut linkki]
Jonathan Bachini

Jonathan Bachini (s. 6. kesäkuuta 1975 Livorno) on italialainen jalkapalloilija, joka on asetettu elinikäiseen pelikieltoon.
Nuoruudessaan Bachini oli lupaava keskikenttäpelaaja. Italian maajoukkueessa hän pelasi urallaan kaksi ottelua. Seurajoukkueissa hän edusti Lecceä, Udinesea, Juventusta, Bresciaa ja Parmaa ennen siirtymistään viimeiseksi jääneeseen seuraansa Sienaan.
Bachinin vuoden 2005 joulukuussa antamasta doping-näytteistä löytyi merkkejä kokaiinin käytöstä. Tämän johdosta hänet asetettiin myöhemmin keväällä elinikäiseen pelikieltoon, koska hän oli samasta syystä kärsinyt jo vuonna 2004 yhdeksän kuukauden mittaisen pelikiellon.
Commodore PET

Commodore PET (Personal Electronic Transactor) oli Commodoren vuonna 1977 julkaisema mikrotietokone.
PET:in sanotaan olleen ensimmäinen kaupallisesti menestyksekäs henkilökohtainen tietokone.
PET on yksi ”vuoden 1977 kolmikosta”, jonka kaksi muuta ovat Apple II ja TRS-80.
Commodore PET 2001
Historia

Commodore PET syntyi, kun MOS Technologyn Chuck Peddle vakuutti Commodoren omistaneen Jack Tramielin kehittämällään MOS 6502-mikroprosessorilla. Peddle oli aikaisemmin rakentanut KIM-1 tietokoneen. Commodore osti MOS Technologyn ja ryhtyi kehittämään ensimmäistä versiota omasta kotitietokoneesta. Ensimmäinen malli, PET 2001, julkistettiin tammikuussa 1977 ja ensimmäiset yksiköt toimitettiin saman vuoden lokakuussa. Alkuperäisessä mallissa oli 4 kilotavun keskusmuisti, mutta myöhemmin ilmestyi malleja, joissa oli muistia 8–32 kilotavua.[lähde? ]
PET:n laajennusmahdollisuudet olivat vähäiset.
Commodore laajensi menestyksen myötä toimintaansa Eurooppaan. Siellä oli kuitenkin jo Philipsin valmistama samanniminen laite, joten Commodore toi markkinoille uuden CBM 3000 -sarjan.
Commodore julkisti vielä PET 4000 -sarjan, jossa oli suurempi näyttö ja uudempi versio Commodoren BASIC-ohjelmointikielestä, ja CBM 8000 -sarjan, jossa oli 80 merkin levyinen näyttö entisen 40 merkin sijaan ja suurimmillaan 96 kilotavun muisti. Lisäksi Commodore valmisti SuperPET-nimellä tunnetun SP9000-mallin, jossa oli kaksi prosessoria ja tuki useille eri ohjelmointikielille.
PET:n näyttö oli yksivärinen, eikä se pystynyt näyttämään bittikarttagrafiikkaa. Vaikka grafiikalla ei tuohon aikaan ollut kovin suurta merkitystä niin PET jäi pian myynnissä bittikarttagrafiikkaan pystyneiden Apple II:n, Atari 400/800:n ja Commodoren oman VIC-20:n jalkoihin.
PET-sarjan jatkoksi Commodore julkisti CBM-II-sarjan, joka ei kuitenkaan saavuttanut yhtä suurta suosiota kuin PET.
Tekniset tiedot > PET 2001 -sarja

MOS 6502 -suoritin, 1 MHz
4 tai 8 kB RAM
18 kB ROM, Basic 1.0
9 tuuman yksivärinäyttö, 40 × 25 merkkiä
Tekniset tiedot > PET 2001-N- ja CBM 3000 -sarja

MOS 6502 -suoritin, 1 MHz
8, 16 tai 32 kB RAM
20 kB ROM, Basic 2.0
9 tuuman yksivärinäyttö, 40 × 25 merkkiä
Tekniset tiedot > PET 4000 -sarja

MOS 6502 -suoritin, 1 MHz
8, 16 tai 32 kB RAM
20 kB ROM, Basic 4.0
9 tai 12 tuuman yksivärinäyttö, 40 × 25 merkkiä
Tekniset tiedot > CBM 8000 -sarja

MOS 6502 -suoritin, 1 MHz
32 tai 96 kB RAM
20 kB ROM, Basic 4.0
12 tuuman yksivärinäyttö, 80 × 25 merkkiä
Tekniset tiedot > SuperPET 9000 -sarja

MOS 6502- ja Motorola 6809 -suoritin, 1 MHz
96 kB RAM
20 kB ROM, Basic 4.0
12 tuuman yksivärinäyttö, 80 × 25 merkkiä
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
The Amazing Commodore PET (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
A History of Commodore’s 8-bit Computers (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Commodore PET
CBM 4032
Käännös suomeksi
Deliverers of Faith

| Deliverers of Faith Clandestine Blaze |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 13. joulukuuta 2004
 Formaatti: CD, LP
 Tyylilaji: black metal
 Kesto: 45.21
 Levy-yhtiö: Northern Heritage
Clandestine Blazen muut julkaisut
| Fist of the Northern Destroyer 2002 | Deliverers of Faith 2004 | Church of Atrocity 2006 |
Deliverers of Faith on Clandestine Blazen neljäs studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 2004 levymerkillä Northern Heritage.
Kappaleet

Beyond the Reason – 6.40
Psychopathia Sexualis – 3.10
Winter of White Death – 12.05
Falling – 7.59
Tormented – 6.23
Grave of Gratification – 9.04
Kokoonpano

Mikko Aspa – laulu, kaikki instrumentit, äänittäjä, grafiikka
Arvostelut

Chronicles of Chaos:
Aiheesta muualla

Albumi Deliverers of Faith Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Deliverers of Faith discogs.com -sivustolla
Joffrey Lauvergne

| Joffrey Lauvergne |
| --- | --- |
 Lauvergne vuonna 2018.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Joffrey Lauvergne
Syntynyt: 30. syyskuuta 1991 (ikä 33) Mulhouse, Ranska
Kansalaisuus:   Ranska
Koripalloilija
Pelipaikka:  Iso laitahyökkääjä / Sentteri
Pituus:  211 cm
Paino:  109 kg
Nyk. joukkue:   Fenerbahçe
Sarja:  BSL
NBA-varaus:  55. varaus 2013 (Memphis Grizzlies)
Pelaajaura
Seurajoukkueet
2009–2012 2012 2012–2014 2014–2015 2015–2016 2016–2017 2017 2017–2018 2018–:   Élan Chalon  Valencia BC  KK Partizan  Himki BK  Denver Nuggets  Oklahoma City Thunder  Chicago Bulls  San Antonio Spurs  Fenerbahçe
Maajoukkueet
:   Ranska
Aiheesta muualla
FIBA
| Mitalit> Maa:   Ranska.Miesten koripallo.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Ranska.Miesten koripallo.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Ranska.Miesten koripallo.MM-kilpailut  | Maa:   Ranska> Miesten koripallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Espanja 2014 |  |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Slovenia 2013 |  |  |
|  Pronssia | Ranska ym. 2015 |  |  |
Joffrey Lauvergne (s. 30. syyskuuta 1991 Mulhouse) on ranskalainen koripalloilija.
Isona laitahyökkääjänä tai sentterinä pelaava Lauvergne edusti vuosina 2009–2012 kotimaansa Élan Chalonia. Tämän jälkeen hän pelasi Espanjassa, Serbiassa ja Venäjällä. Memphis Grizzlies varasi hänet 55. vuorolla NBA:han vuoden 2013 varaustilaisuudessa. Lauvergne on edustanut NBA:ssa Denver Nuggetsia 2015–2016, Oklahoma City Thunderia 2016–2017, Chicago Bullsia kevätkaudella 2017 sekä San Antonio Spursia kaudella 2017–2018. Kaudeksi 2018–2019 hän siirtyi turkkilaisseura Fenerbahçeen. Urallaan Lauvergne on voittanut Ranskan, Serbian ja Adrianmeren liigan mestaruudet sekä Ranskan cup-mestaruuden.
Ranskan maajoukkueessa Lauvergne on voittanut pronssia vuoden 2014 MM-kilpailuista, Euroopan mestaruuden Sloveniasta 2013 ja EM-pronssia vuonna 2015.
Jonathan Banks

| Jonathan Banks |
| --- | --- |
 Jonathan Banks San Diego Comic-Con International -tapahtumassa vuonna 2012.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Jonathan Ray Banks
Syntynyt: 31. tammikuuta 1947 (ikä 77) Washington D.C., Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Aktiivisena:  1974–
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Jonathan Ray Banks (s. 31. tammikuuta 1947 Washington D.C.) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten rooleistaan elokuvissa Hei, me lennetään! (1980), 48 tuntia (1982) ja Beverly Hills kyttä (1984) sekä roolistaan Mike Ehrmantrautina televisiosarjassa Breaking Bad ja sen spin-offissa Better Call Saul. Lisäksi Banks tunnetaan televisiosarjasta Wiseguy, jossa hän näytteli vuosina 1987–1990. Hän on esiintynyt myös lukuisissa muissa televisiosarjoissa sekä elokuvissa myös 2010-luvulla.
Muita tunnettuja elokuvia, joissa Banks on näytellyt, ovat muun muassa Riiviöt (1984), Kaappaus raiteilla (1995), Crocodile Dundee Los Angelesissa (2001), Dark Blue (2002) ja Väärät paperit (2013).
Joonianmeren maanjäristys 2015

| Joonianmeren maanjäristys 2015 |
| --- | --- |
 Maanjäristyksen intensiteettikartta.
Päivämäärä:  17. marraskuuta 2015
Aika:  10.10.3 (paikallista aikaa) 7.10.3 (UTC)
Magnitudi:  6,5 (Mw)
Syvyys:  11 km
Episentrumin sijainti:  38°40′12″N, 20°36′5″E
Maat, joihin vaikutukset ulottuivat:  Kreikka
Henkilövahingot:  2 kuollutta, n. 4 loukkaantunutta
Joonianmeren maanjäristys 2015 oli maanjäristys, joka tapahtui Kreikassa 17. marraskuuta 2015 kello 10.10 paikallista aikaa. Sen keskus sijaitsi Lefkaksen saarella Nydrín luoteispuolella ja se vaikutti myös Kefalonián ja Ithakan saarilla. Maanjäristyksen magnitudi oli 6,5 ja se tapahtui noin 11 kilometrin syvyydessä.
Maanjäristys aiheutti eniten tuhoja Lefkaksen lounaisosassa. Useita rakennuksia vaurioitui sekä siellä että Kefaloniálla ja Ithakalla. Lefkaksella tapahtui järistyksen seurauksena myös lukuisia maanvyörymiä, joiden vuoksi tieyhteyksiä meni poikki. Järistyksessä kuoli kaksi ja loukkaantui ainakin neljä henkeä. Järistys tunnettiin muun muassa Ateenassa ja Albaniassa saakka. Maanjäristykseen liittyi pieni tsunami.
Jim Bolger

| Jim Bolger |
| --- | --- |
 Bolger heinäkuussa 2008
Uuden-Seelannin 35. pääministeri
 2.11.1990–8.12.1997  
Monarkki:  Elisabet II
Edeltäjä:  Mike Moore
Seuraaja:  Jenny Shipley
Henkilötiedot
Syntynyt: 31. toukokuuta 1935 (ikä 89) Opunake, Taranaki, Uusi-Seelanti
Puoliso:  Joan Riddell
Tiedot
Puolue:  Kansallispuolue
James Brendan "Jim" Bolger ONZ (s. 31. toukokuuta 1935) on uusiseelantilainen
poliitikko. Bolger toimi maansa 35. pääministerinä vuosina 1990–1997. Hän edustaa Kansallispuoluetta.
Bolger syntyi Opunaken pienessä kaupungissa Pohjoissaarella irlantilaistaustaisille vanhemmille. Hän meni vuonna 1963 naimisiin Joan Riddellin kanssa, ja heillä on yhdeksän lasta.