stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Krister Löfroth
Teoksia

Löfroth, Krister: Suomen parhaat henkilökuvat – ideoita ja vinkkejä kuvaamiseen. Docendo 2016. ISBN 978-952-291-217-6.
Aiheesta muualla

www.lofroth.fi Löfrothin fi-domain-sivusto
www.lofroth.eu Löfrothin eu-domain-sivusto
www.aperdude.com Löfrothin Aperdude-blogi
Soikkokämmekkä

| Soikkokämmekkä |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Asparagales
Heimo::  Kämmekkäkasvit Orchidaceae
Alaheimo::  Orchidoideae
Suku::  Pallerokämmekät Orchis
Laji::  militaris
Kaksiosainen nimi
 Orchis militaris  L., 1753 
Katso myös
   Soikkokämmekkä Wikispeciesissä   Soikkokämmekkä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Soikkokämmekkä (Orchis militaris) on Euroopassa laajalle levinnyt kämmekkälaji. Suomessa se on harvinainen tulokaskasvi ja rauhoitettu Ahvenanmaata lukuun ottamatta.
Ulkonäkö ja koko

Monivuotinen soikkokämmekkä kasvaa Suomessa 25–30 senttimetriä korkeaksi. Maan alla kasvilla on kaksi munanmuotoista juurimukulaa. Kasvin varsi on vihreä ja sen tyvellä on ruusukemaisesti kasvavia paksuja, selväsuonisia ja täplättömiä lehtiä. Varressa on tuppimaisia ylälehtiä, jotka suojaavat kehittyvää kukintoa. Soikkokämmekän kukinto on tiheähkö, leveänsoikea tähkä. Kukkien kaikki tukilehdet ovat kalvomaisia. Kukka on ulkopinnaltaan vaaleanpunainen ja sisäpinnaltaan tummanpunainen, paksuhko kannuksellisen huulen keskiosa on vaaleampi. Kukan ylimmät kehälehdet ovat kypärämäisesti liuskaisen huulen yllä. Soikkokämmekkä kukkii Suomessa kesäkuussa.
Kuten muillakin kämmekkälajeilla, soikkokämmekän kukissa ei ole mettä eikä hyönteisille käyttökelpoista siitepölyä. Kasvi hoitaa pölyttämisen huijaamalla, sillä kukat näyttävät hyviltä mesilähteiltä. Kimalaiset ja muut pölyttäjät kuitenkin oppivat nopeasti välttämään soikkokämmekän kukkia, joten vain kukinnon alimmat kukat muodostavat kypsiä siemenkotia. Siemenet ovat pölymäisen pieniä.
Pallerokämmeköiden suku Orchis kuin kämmekkäkasvien heimokin (Orchidaceae) on saanut nimensä niille tyypillisestä versojuurimukulaparista. Orchis merkitsee kivestä muinaisen Kreikan kielellä. Soikkokämmekän tieteellinen lajinimi tulee kukan muodosta: kukan neliliuskainen huuli muistuttaa ihmishahmoa ja sen yläpuolella muut kehälehdet muodostavat "kypärän" tälle pienelle militaariselle hahmolle. Suomalaisen nimensä kasvi lienee saanut näyttävän ruusukkeen muodostavista leveistä lehdistään.
Levinneisyys

Euroopassa soikkokämmekkää esiintyy paikoin runsaasti. Sitä tavataan yleisesti Espanjan itäosista läpi Keski- ja Itä-Euroopan Keski-Venäjälle saakka. Etelässä levinneisyysalue ulottuu Etelä-Ranskaan, Keski-Italiaan ja Pohjois-Kreikkaan, pohjoisessa Etelä-Ruotsiin, jossa se on varsin yleinen Öölannissa ja Gotlannissa, sekä Etelä-Suomeen ja Baltiaan. Isossa-Britanniassa laji esiintyy harvinaisena. Venäjällä levinneisyysalue jatkuu satunnaisempana pitkälle itään lähes Kiinaan saakka.
Suomesta ensimmäinen soikkokämmekkä löydettiin vuonna 1983 Paraisilta kalkkitehtaan lähistöltä. Myöhemmin samalla vuosikymmenellä lajia havaittiin Hangosta, Lappeenrannasta ja Lohjalta. Vain Hangon esiintymä lienee näistä pysyvämpi. Vuonna 2008 kukkiva soikkokämmekkäyksilö löytyi yllättäen Lieksasta. Esiintymä lienee maailman pohjoisin. Ahvenanmaalta laji löytyi vuonna 1999 yhdeltä kasvupaikalta Vårdöstä, jossa laji on vähitellen lisääntynyt. Tuoreimmat soikkokämmekkähavainnot Suomessa ovat Lappeenrannasta (2009), Helsingistä (2010) ja Kirkkonummelta (2012).
Soikkokämmekkää on esiintynyt Suomessa jo paljon ennen uusimpia löytöjä. Kasvimuseon kokoelmista on tunnistettu jo vuonna 1867 Ruotsinpyhtäältä kerätty soikkokämmekkänäyte. Elias Lönnrot puolestaan mainitsee vuoden 1860 kasviossaan lajin esiintyneen Ahvenanmaalla.
Elinympäristö

Soikkokämmekkä on kalkinvaatija. Se kasvaa, kuivilla ja avoimilla kalkkipitoisilla paikoilla. Suomessa tällaiset paikat ovat tyypillisesti olleet ihmisten voimakkaasti muokkaamia alueita, esimerkiksi kalkkitehtaiden lähialueita. Lajille on tyypillistä hyvin voimakkaat kannanvaihtelut. Levinneisyysalueensa pohjoisrajalla Suomessa kasvavan soikkokämmekän runsastuminen Ahvenanmaalla ja uudet havainnot Manner-Suomesta saattavat olla seurausta viime vuosikymmenen lauhkeammista talvista.
Aiheesta muualla

Pohjolan kasvien pauloissa: Orchis militaris - soikkokämmekkä
Kasviatlas 2020: Soikkokämmekän levinneisyys Suomessa.
Pinkka – Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Soikkokämmekkä (Orchis militaris)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q162755  Wikispecies: Orchis militaris  APDB: 201008  BioLib: 42158  BOLD: 679319  CoL: 6SSWH  EoL: 1136339  EPPO: ORSMI  EUNIS: 190042  FNA: 220009550  FoC: 220009550  GBIF: 2809968  iNaturalist: 131605  IPNI: 648875-1  NBN: NBNSYS0000002321  NCBI: 59339  Observation.org: 2652  Open Tree of Life: 99893  PalDat: Orchis_militaris  PfaF: Orchis militaris  PFI: 8175  Plant List: kew-142900  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:648875-1  RHS: 101584  Species+: 21744  Tropicos: 23500919  WFO: wfo-0000259650  Laji.fi: MX.40076 
Soikkokämmekän kukat muistuttavat kypäräpäistä ihmistä.
Kukinto.
Kukinto.
Skåne

| Skånen maakunta |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna

Valtio:  Ruotsi
Pääalue:  Götanmaa
Lääni:  Skånen lääni
Pinta-ala:  
 – Maa:  10 939,3 km²
Väkiluku:  1 250 673
 – Väestötiheys:  114,3 as./km²
Symbolit:  
 – Maakuntakukka:  Päivänkakkara
 – Maakuntaeläin:  Saksanhirvi
 Väkiluvun ja maapinta-alan lähteenä Statistiska centralbyrån (SCB). Väkiluvun ajankohta 31.12.2011 ja maapinta-alan vuosi 1982. 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Päivänkakkara on Skånen maakuntakukka.
Saksanhirvi on Skånen maakuntaeläin.
Skånen, Blekingen ja Hallandin kihlakuntajako keskiajalla, jolloin maakunnat olivat osa Tanskaa.
Skånen kihlakunnat ja pitäjät vuonna 1865.
Skånelaista maanviljelysmaisemaa Kverrestadissa.
Skånen maankäyttö:
O maatalousmaata

O lehtimetsää

O havumetsää

O kaupunkeja

O hedelmänviljelyä ja puutarhoja.
Skåne, suomeksi myös Skoone, on yksi Ruotsin maakunnista. Se sijaitsee aivan eteläisimmässä Ruotsissa Götanmaan pääalueella. Skånen pinta-ala on 10 939,3 km². Vuoden 2011 lopussa maakunnassa oli 1 250 673 asukasta, joten väestötiheys oli 114,3 asukasta neliökilometriä kohti.
Skåne on tiheästi asuttua. Maakunnassa asuu noin 13 prosenttia Ruotsin väestöstä, vaikka sen osuus Ruotsin pinta-alasta on alle 3 prosenttia.
Maantiede

Skånen maisemille ovat ominaisia laajat, metsättömät ja tasaiset pelto- ja laidunaukeat, jotka tuovat mieleen Keski-Euroopan. Viljavan maaperänsä ja leudon ilmastonsa ansiosta Skåne on Ruotsin tärkeimpiä maatalousalueita. Skåne on hedelmällistä viljelysseutua edullisen ilmaston ansiosta. Alueella on hyvin merkittävää viljan, öljykasvien ja sokerijuurikkaan sekä vihannesten ja hedelmien viljelyä. Skånea onkin kutsuttu Ruotsin vilja-aitaksi. Alue on tunnettu myös hevosmaakuntana, koska kesäisin maakunnassa on runsaasti hevostapahtumia.
Liikenne

Juutinrauman yli Tanskaan on vilkas lauttaliikenne, jonka merkitys on vähentynyt Juutinrauman sillan myötä.
Kaupungit

Maakunnan suurin kaupunki on Malmö. Jo viikinkiajalla perustettu Lund on tunnettu yliopistokaupunki. Helsingborg on yksi pohjoismaiden vanhimmista kaupungeista; nimi mainitaan Tanskan kuninkaan 21. toukokuuta 1085 kirjoittamassa kirjeessä. Malmössä ja Helsingborgissa ovat suurimmat satamat.
Historia

Vuonna 800 Skåne liitettiin Tanskaan, johon se kuului lyhyitä väliaikoja lukuun ottamatta vuoteen 1658, jolloin se siirtyi Ruotsille Roskilden rauhassa monien sotien jälkeen. Skåne on tunnettu merkittävistä muinaismuistoistaan (muun muassa Uppåkran kylä), kuten lukuisista linnoista ja kartanoista sekä sadoista keskiaikaisista kirkoista ja muinaishaudoista. Maakunnan pitkästä historiasta kertovat yhtä lailla kivikautiset megaliittihaudat, pronssikauden suuret hautakummut, viikinkien monumentit kuin keskiaikaiset kirkot, linnanrauniot ja herraskartanotkin.
Murre

Skånelaiset eli skoonelaiset ovat säilyttäneet tanskaa muistuttavan murteensa, jota muut ruotsalaiset usein pitävät vaikeaselkoisena. Joissakin yhteyksissä murretta pidetään jopa erillisenä skoonen kielenä (ruots. skånska). Skånessa elää myös melko voimakas kotiseututunne, ja skånelaiset väittävät usein eroavansa muista ruotsalaisista (”uppsvenskar”) kielellisin, kulttuurisin ja historiallisin perustein.
Skåne ja Skandinavia

Skåne on latinaksi Scania. Sanoilla Scania ja Skandinavia katsotaan olevan etymologisesti sama alkuperä. Roomalaiset kutsuivat nykyisen Ruotsin eteläkärkeä Scaniaksi. Tästä sanasta, tai sitä vastaavasta Scandiasta, katsotaan sanan Skandinavia johdetun.
Kunnat

Skånen maakunta vastaa alueeltaan lähes täydellisesti Skånen lääniä, johon kuuluvat seuraavan luettelon mukaiset kunnat. Niistä Båstadin kunta ei kuitenkaan kuulu kokonaan Skånen maakuntaan, sillä tähän kuntaan kuuluva aiempi Östra Karupin pitäjä on osa Hallandin maakuntaa.
Bjuvin kunta
Bromöllan kunta
Burlövin kunta
Båstadin kunta (pääosin)
Eslövin kunta
Helsingborgin kunta
Hässleholmin kunta
Höganäsin kunta
Hörbyn kunta
Höörin kunta
Klippanin kunta
Kristianstadin kunta
Kävlingen kunta
Landskronan kunta
Lomman kunta
Lundin kunta
Malmön kunta
Osbyn kunta
Perstorpin kunta
Simrishamnin kunta
Sjöbon kunta
Skurupin kunta
Staffanstorpin kunta
Svalövin kunta
Svedalan kunta
Tomelillan kunta
Trelleborgin kunta
Vellingen kunta
Ystadin kunta
Åstorpin kunta
Ängelholmin kunta
Örkelljungan kunta
Östra Göingen kunta
Väestönkehitys

| Skånen maakunnan väestönkehitys 1910–2010 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1910 | 1910 |    | 685 521 | 685 521 |
| 1920 | 1920 |    | 721 121 | 721 121 |
| 1930 | 1930 |    | 754 835 | 754 835 |
| 1940 | 1940 |    | 775 780 | 775 780 |
| 1950 | 1950 |    | 837 508 | 837 508 |
| 1960 | 1960 |    | 879 346 | 879 346 |
| 1970 | 1970 |    | 973 095 | 973 095 |
| 1980 | 1980 |    | 1 021 940 | 1 021 940 |
| 1990 | 1990 |    | 1 066 711 | 1 066 711 |
| 2000 | 2000 |    | 1 127 423 | 1 127 423 |
| 2010 | 2010 |    | 1 241 075 | 1 241 075 |
Lähde: Statistiska centralbyrån (SCB). Lähdeviitteet ovat vuosiluvun perässä.
Väestönkehitys > Väestö lääneittäin

Skånessa oli vuoden 2011 lopussa yhteensä 1 250 673 asukasta, jotka asuivat kaikki Skånen läänissä. Läänistä kuuluu osia myös muihin maakuntiin.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Visitsweden.com - Skåne (Arkistoitu – Internet Archive).
| n k Ruotsin maakunnat |
| --- | --- | --- |
| Götanmaa |  Blekinge  Bohuslän  Dalsland  Gotlanti  Halland  Itä-Götanmaa  Länsi-Götanmaa  Skåne  Småland  Öölanti  |  |
| Sveanmaa |  Närke  Södermanland  Taalainmaa  Uplanti  Värmlanti  Västmanland  |  |
| Norlanti |  Gästrikland  Hälsingland  Härjedalen  Jämtland  Lappi  Medelpad  Norrbotten  Västerbotten  Ångermanland  |  |
Pasi Lönn

| Pasi Lönn> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 20. maaliskuuta 1967 Äänekoski
Kuollut: 28. elokuuta 2024 (57 vuotta) Jyväskylä
Ammatti:  poliisi, kirjailija
Pasi Ensio Lönn (20. maaliskuuta 1967 Äänekoski – 28. elokuuta 2024 Jyväskylä) oli suomalainen kirjailija ja rikosylikonstaapeli. Hän kirjoitti dekkareita nuorille ja aikuisille.
Lönn opiskeli kirjoittamista Oriveden Opistossa ja Jyväskylän yliopistossa.
Teokset

Hyppy syvyyteen, nuortenromaani, Tammi 2009. ISBN 978-951-31-4729-7
Harhaisku, nuortenromaani, Tammi 2011. ISBN 978-951-31-5924-5
Viimeinen tili, romaani, Tammi 2011. ISBN 978-951-31-6278-8
Mediamaassa - Tarinoita lapsista ja mediasta, antologia, Saarni-kirjat 2011. ISBN 978-952-5845-08-2
Rosvonkultaa, nuortenromaani, Tammi 2012. ISBN 978-951-31-6848-3
Lunastaja, romaani, Tammi 2013. ISBN 978-951-31-7425-5
Lavastettu, selkokielinen nuortenromaani, Saarni-kirjat 2014. ISBN 978-952-58-4512-9
Aavetanssi, nuortenromaani, Tammi 2015, ISBN 978-951-31-8347-9
Poliisiasema, lasten kuvakirja, Tammi 2019, ISBN 978-952-04-0484-0
Paloasema, lasten kuvakirja, Tammi 2020, ISBN 978-952-04-1292-0
Rallitalli, lasten kuvakirja, Tammi 2021, ISBN 978-952-04-2798-6
Rakennustyömaa.  (Lasten kuvakirja. Kuvitus: Jussi Kaakinen)  Helsinki:  Tammi, 2022.  ISBN 978-952-04-3772-5
Aiheesta muualla

Pasi Lönn Suomen Nuorisokirjailijat ry:n verkkosivuilla
M/17 Sohlberg

Siviilikäyttöön mustaksi maalattu m/17 Sohlberg.
m/17 Sohlberg oli teräskypärä, jota valmistettiin Suomessa Venäjän armeijalle ensimmäisen maailmansodan tarpeisiin. Jostain syystä kypärä tunnetaan malli Sohlbergina, vaikka selkeästi suurimman osan niistä valmisti Holmbergin läkki-, vaski- ja levytehdas.
Ranskasta jo hankittujen m/15-kypärien pohjalta venäläiset kehittivät oman m/17-mallin. Neljästä osasta kasaan niitatusta esikuvastaan poiketen venäläinen kypärä oli prässätty yhdestä osasta ja kypärän laella olleen ilmanvaihtoaukon ranskalaisessa mallissa peittänyt "harja" oli korvattu teräskupilla. Mallissa m/17 oli kankainen sisus ja nahkainen yksiosainen leukahihna. Väriltään m/17 oli vihreä.
Venäjän armeija tilasi kypärät Suomesta kahdelta yritykseltä. G.W. Sohlberg sai 100 000 ja V.W. Holmberg 500 000 kypärän tilauksen. Suurin osa kypäristä ehdittiin toimittaa ennen vapaussotaa.
Käyttö Suomessa

Helsingin punakaarti takavarikoi vapaussodan aikana Sohlbergin varastosta jäljellä olleet viitisensataa m/17-kypärää, jotka sitten päätyivät aikanaan Suomen armeijalle. Mahdollisesti kypäriä valmistettiin Suomessa vielä vapaussodan jälkeenkin, sillä niitä on ollut maassa melko runsaasti käytössä.
Venäläiset m/17-kypärät poistettiin puolustusvoimien käytöstä jo vuonna 1920 ja ne siirrettiin väestönsuojelun ja palokuntien käyttöön. Tässä yhteydessä suuri osa kypäristä maalattiin mustiksi.
Laser HT

| Laser HT |
| --- | --- |

Perustettu:  1997
Entiset nimet:  Laser HT   1997–2005, 2016–2017, 2018–   Kiekko-Laser   2005–2016   AIK/Laser HT   2017–2018
Kaupunki:   Oulu, Suomi
Kotiareena:  Oulunsalon jäähalli
– kapasiteetti:  700
Sarjataso:  Suomi-sarja
Värit:                     

Toimitusjohtaja:   Tommi Bergman
Päävalmentaja:   John Bierchen
Kapteeni:   Eetu Laitala
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Laser HT on oululainen jääkiekkoseura, joka pelaa kaudella 2024-2025 Suomen neljänneksi korkeimmalla sarjatasolla II-divisioonassa. Seura syntyi 90-luvulla Kempeleen Kiekko-Kettujen ja Limingan Kiekon yhdistyessä vanhempien juniorien ja myöhemmin miesten joukkueen osalta. Miehet nousivat Suomi-sarjaan keväällä 2005 ja miesten joukkue yhdistyi Kiekko-Oulun kanssa muodostaen Kiekko-Laserin. Kiekko-Laser nousi Mestikseen keväällä 2010, mutta toiminta päättyi edustusjoukkueen konkurssiin vuonna 2012. Juniorit jäivät jatkamaan Kiekko-Laserin tarinaa ja Kiekko-Laser toimii aktiivisesti junioreissa yhä edelleen. Kaudeksi 2016–2017 Laser HT -nimi palasi kiekkokartalle, kun Kiekko-Laserin uudelleen perustetun miesten joukkueen yhteistyö juniorijaosto Kiekko-Laser ry:n kanssa päättyi ja miesten toimintaa alkoi pyörittämään Oulun nuorten kiekkoilijoiden tuki ry. Kauden 2017–2018 joukkue pelasi nimellä AIK/Laser HT, kun seuran uusi taustayhtiö peri Uleåborg AIK:n sarjapaikan Suomi-sarjassa.lähde?
Historia

Ennen Laseria jääkiekkoilusta Kempele–Oulunsalo-alueella vastasi Kiekko-Ketut, ja sitä ennen KePa-77. Laser HT syntyi vuonna 1997, kun Kiekko-Ketut ja Limingan Kiekko yhdistivät junioritoimintansa.
Kiekko-Laser syntyi vuonna 2005, kun Kiekko-Oulun edustusjoukkue putosi Suomi-sarjasta II-divisioonaan ja Laser HT nousi samoista karsinnoista Suomi-sarjaan. Seurat yhdistyivät edustusjoukkueiden osalta.
Kiekko-Laser nousi Mestikseen kauden 2009–2010 päätteeksi. Ratkaisevassa uusintaottelussa kaatui RoKi maalein 2–4.
Seuran tulevaisuus oli velkojen vuoksi vaarassa jo ensimmäisen Mestis-kauden jälkeen. Seura sai kuitenkin kootuksi 100 000 euroa yhteistyökumppaneiden avustuksella ja muun muassa Facebookissa toimineella huutokaupalla. Heinäkuussa 2011 kolme suomalaista huippukiekkoilijaa Juhamatti Aaltonen, Lasse Kukkonen ja Pekka Rinne ryhtyivät seuran pääomistajiksi. Tukitoimista huolimatta seura ajautui konkurssiin kesken sarjakauden 5. joulukuuta 2011.
Kaudeksi 2013–2014 joukkue palasi toimintaan liittyttyään III-divisioonaan. Kaudeksi 2014–2015 Kiekko-Laser nousi II-divisioonaan. Kaudeksi 2016–2017 joukkue palasi Laser HT -nimeen, kun seuran yhteistyö juniorijaosto Kiekko-Laser ry:n kanssa päättyi.
Tunnettuja pelaajia > Oulunsalon jäähallin kattoon nostetut pelinumerot

35 Pekka Rinne
64 Mikael Granlund
Kiekko-Laser ei ole virallisesti jäädyttänyt pelinumeroita, vaan ne on ainoastaan nostettu Oulunsalon jäähallin kattoon esimerkkeinä seuran junioreille Kiekko-Laserista kasvattajaseurana huippupelaajille.
Tunnettuja pelaajia > Kasvatit pääsarjatasolla

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Justus Annunen  Aarno Erholtz  Kalle Ervasti  Toni Eskelinen  Lauri Eskola  Markus Granlund  Mikael Granlund  Aaron Hakala  Jere Henriksson  Miro Järvenpää  Tommi Järvitalo  Iiro Karppinen  Samuel Kemppainen  Markus Korkiakoski  |  Matleena Korkiakoski  Oskari Korpikari  Janne Kuokkanen  Janne Kurikka  Jenny Körkkö  Tomi Körkkö  Joonas Lohisalo  Aleksi Matinmikko  Joona Mourujärvi  Matias Mustonen  Saku Mäenalanen  Tommi Paakkolanvaara  Petri Pakaslahti  Tomi Pekkala  |  Benjamin Pietilä  Pekka Rinne  Roni Rukajärvi  Ville Ruotsalainen  Pekka Saarenheimo  Niko Saarenpää  Samuli Tanhua  Reko Tornberg  Samu Tuomaala  Jani Tuppurainen  Tuomas Vartiainen  Ville Vimpari  Sami Väliharju  |
Peliasu

Joukkueen peliasu jäljittelee NHL:ssä pelaavan Colorado Avalanchen peliasua.
Aiheesta muualla

Laser HT:n kotisivut
| n k Oulun urheilu |
| --- | --- |
Urheilupaikat:  Castrenin kenttä  Heinäpään jalkapallohalli  Heinäpään urheilukeskus  Iinatin moottoriurheilukeskus  Kisakangas  Linnanmaan jäähalli  Linnanmaan liikuntahalli  Lintulan urheilukeskus  Ouluhalli  Oulun jäähalli  Oulun uimahalli  Oulun urheilutalo  Äimäraution ravirata  Raatin liikuntakeskus  Raatin stadion  Raksilan pesäpallostadion  Sankivaaran golfkenttä  Virpiniemi 
Urheiluseurat:  AC Oulu  Haukiputaan Heitto  Haukiputaan Pallo  IFK Uleåborg  Jalkapalloseura Hercules  Jalkapalloseura Iltatähti  K&C  Kellon Lyönti  Kellon Työväen Urheilijat  Kiekko-Oulu  Kiimingin Kiekko-Pojat  KISE  Kuivasjärven Aura  Laivakankaan Futis Klubi  Laser HT  Lentopalloseura Etta  Lintulammen Palloseura  FC NETS  Merikoski SBT  Northern Lights  Oulun Floorball Club  Oulun Harrastefutis  Oulun Hiihtoseura  Oulun Jalkapalloklubi  Oulun Jousimiehet  Oulun Judokerho  Oulun kendoseura Hokufuu  Oulun Kärpät  Oulun Lippo  Oulun Luistelukerho  Oulun Luistinseura Jalkapallo  Salibandy  Oulun Merenkävijät  Oulun Naisfutis  Oulun NMKY  FC Oulun Pallo  Oulun Palloseura Jalkapallo  Jääpallo  Oulun Purjehdusseura  Oulun Pyrintö  Oulun Rotuaarin Pallo  Oulun Tarmo  Oulun Työväen Palloilijat  Oulun Työväen Pursiseura  Oulun Uinti  Oulujoen Kiekko  Oulunsalon Pallo  Oulunsalon Vasama  Pateniemen Vesa  ProSki Oulu  RB-Oulu  SK Pohjantähti  SS Rankat Ankat  Sun Volley Oulu  Taekwon-Do Akatemia  Telemark Team  Team FC Uleåborg  Tervarit  Villan Pojat  Yli-Iin Naseva  Ylikiimingin Nuijamiehet 
Urheilutapahtumat:  Oulu Ocean Race  Oulun Tervahiihto 
| n k Suomi-sarja |
| --- | --- |
Joukkueet (2024–25):  FPS  Haukat  Hunters  JHT  LeKi  Muik Hockey  PEPO  Pyry  RaaheK  Riemu  SaPKo  S-Kiekko  Titaanit  Virkiä 
Laser HT oli aiemmin Kiekko-Ketut.
Valentin Ernst Löscher

Valentin Ernst Löscher (1673–1749), oli luterilaisen ortodoksian edustaja ja pietismin vastustaja.
Löscher syntyi Sondershausenissa vuonna 1673, hän tuli superintendentiksi Jüterbogiin vuonna 1698 ja perusti siellä ensimmäisen teologisen lehden (vuodesta 1701: Altes und Neues aus dem Schatz theologischer Wissenschaften, 1702 alkaen: Unschuldige Nachrichten von alten und neuen theologischen Sachen); hänestä tuli superintendentti Delitzschissä vuonna 1701, teologian professori Wittenbergissä vuonna 1707, superintendentti Dresdenissä vuonna 1707 ja hän johti taistelua pietismiä vastaan ​​nimellä Timotheus Verinus. Taistelu katolilaisuutta vastaan ​​johti julkaisuun Vollständigen Reformationsakte und Dokumente (Leipzig 1720, 3 osaa). Vuodesta 1723 lähtien hänen polemiikkinsa kohdistuivat Leibniziläis-Wolfilaiseen filosofiaan.
Huolimatta päättäväisestä teologisesta vastustuksestaan ​​pietismiä kohtaan Löscher ymmärsi kuitenkin paljon enemmän kuin hänen kanssaan samalla kannalla olevat, kuinka arvostaa sen käytännön ponnisteluja. Hänen antipietistinen pääteoksensa Vollständiger Timotheus Verinus, joka oli suunnattu enimmäkseen Hallen teologille J. Langelle, kasvoi sarjasta aikakauslehtiesseitä.
Teoksia suomeksi

Pietismin ongelmat luterilaisen tunnustuksen valossa (Follständiger Timotheus Verinus). Suomen Luterilainen Tunnustuskirkko 2007. ISBN 978-951-98591-2-5
Aiheesta muualla

Opetuksia kirkollisesta virasta - Valentin Ernst Löscher (1673-1749) Concordia 5/2008
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  RISM  IdRef
M551 Sheridan

M551 Sheridan.
M551 Sheridan oli Yhdysvaltain maavoimien käyttämä tiedustelu-/kevyt panssarivaunu. Vaunun 152 mm:n tykki-laukaisin oli aikanaan ainutlaatuinen, koska sillä voidaan ampua sekä normaaleja ammuksia että Shillelagh-ohjuksia, sillä sileäputkisilla vaunukanuunoilla voidaan ampua ohjuksia. Vaunun alumiinipanssarointi oli heikko, ja oli erityisen altis sinkoaseille ja miinoille.
Sheridan suunniteltiin vuonna 1959 korvaamaan M41- ja M56-panssarivaunut, jotka silloin olivat Yhdysvaltain maavoimien käytössä. Vaunu suunniteltiin ilmakuljetettavaksi ja kykeneväksi liikkumaan vedessä. Tuotanto kesti vuodet 1965-1970, jolloin General Motors oli ehtinyt valmistaa noin 1 700 vaunuyksilöä. Vuonna 1969 vaunuja lähetettiin Vietnamin sotaan, jossa ne pian saivat huonon maineen heikkouksiensa ja maastoon sopimattomuuden takia. Ongelmia korjattiin, ja vaunut toimivat hyvin, kunnes ne vuonna 1971 vedettiin pois Vietnamista.
Vietnamin kokemuksien perusteella Sheridania paranneltiin edelleen, ja vaunut toimivat hyvin Panaman operaatiossa 1989 ja Persianlahden sodassa 1991. Yhdysvaltain maavoimien Kalifornian aavikon koulutuskeskuksessa on 300 Sheridania esittämässä nykyaikaisia venäläisiä panssarivaunuja.selvennä
M11 (Valko-Venäjä)

M11 valtatietä lähellä Liettuan rajaa. Vastakkaisella kaistalla on pitkä rekkajono pyrkimässä kohti Valko-Venäjän ja Liettuan rajaa.
Valtatie M11 (ven. Магистраль М11) on noin 190 kilometriä pitkä pohjois-eteläsuuntainen valtatie Valko-Venäjän Hrodnan ja Brestin alueilla. Valtatie alkaa Liettuan vastaisella rajalla olevalta Benjakonin raja-asemalta (ven. Бенякони), kiertää Voranavan sen itäpuolelta, jatkaa Lidan, Dzjatlavan ja Slonimin kautta näiden eteläpuolella sijaitsevaan Ivatsevitšyn piirin Byteniin (ven. Бытень), jonka jälkeen tietä on vielä 8 kilometriä ennen kuin tie saapuu lopulta kansalliselle tielle R2. Valtatie M11 muodostaa osan eurooppatietä E85 (E 85), eli osuuden Liettuan rajalta R2-kantatielle, jonka jälkeen E85 jatkaa lounaaseen R2-kantatietä seuraten. Kansallisen tien R2 risteyksestä on kolmen kilometrin matka seuraavalle valtatielle eli Brestistä Minskin kautta Moskovaan johtavalle valtatielle M1 (joka on tietullitietä).
Kansallinen valtatie M11 oli vielä 2014 alussa BelToll-järjestelmän kuulumaton, tietulleista vapaa valtatie.
Aiheesta muualla

Map of tollroads (tulliteiden kartta) (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (beltoll.by)
Valko-Venäjän valtatiet
Kansalliset valtatiet: M1 | M2 | M3 | M4 | M5 | M6 | M7 | M8 | M9 | M10 | M11 | M12 

Keskeisiä kansallisia teitä: R1 | R2 | R3 | R4 | R5 | R6 | R7 | R20 | R21 | R23 | R31 | R43 | R45

Eurooppatiet Valko-Venäjällä: E271 | E28 | E30 | E85 | E95