stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Helsingin Osakepankki
HOP:n valtaus 1985

HOP:n vuonna 1985 tapahtunut valtaus oli Suomen ensimmäinen aito yrityskaappaus.
HOP:n omistuspohja rakoili. Ruotsinkieliset omistajat olivat tyytymättömiä, sillä pankin pääjohtajaksi oli valittu suomenkielisten ehdokas Olli Ikkala.
Suomen Yhdyspankki (SYP) oli kärkkynyt HOP:n liittämistä itseensä aina 1940-luvulta alkaen siinä onnistumatta. 1980-luvulla Yhdyspankki yritti neuvotella HOP:n ja SYP:n ristiinomistuksesta tarkoituksenaan tukea HOP:n itsenäisyyttä suomalaisena liikepankkina. Hankkeesta ei tullut mitään. Muukin yhteistoiminta oli mahdotonta. Yhtenä syynä lienee ollut pelko Yhdyspankin noususta hallitsevaan asemaan HOP:ssa.
Syksyllä 1985 Yhdyspankki päätti hankkia salaa HOP:n osakkeita. Yhdyspankissa tunnettiin HOP:n tilanne hyvin, ja pankki halusi osallistua HOP:n omistuspohjan uudelleen muokkaukseen.
HOP:n edellinen pääjohtaja Filip Petterson tarjosi SKOP:lle seitsemän prosentin osake-erää HOP:stä. Hän perusteli kauppaa puolustusoperaatioksi, jossa haluttiin säilyttää HOP:n itsenäisyys. Sen vuoksi ostajiksi eivät kelvanneet SYP eikä KOP. SKOP haali osakkeita markkinoilta lisää. Lopulta se ilmoitti 24.10.1985 ostaneensa HOP:n osakkeista yli 11 prosenttia. Se oli hankkinut kerralla erän, joka edusti viittä prosenttia HOP:n osakekannasta. Lisäksi SKOP ilmoitti ostavansa HOP:n osakkeita yleisöltä viikon ajan samaan korkeaan hintaan.
Yhdyspankin johtaja Mika Tiivola raivostui kuultuaan SKOP:n kaupoista. Yhdyspankki alkoi hankkia HOP:n osakkeita entistä korkeampaan hintaan. Yhdyspankki sai itselleen mm. kilpailevan KOP:n omistamat osakkeet. Värikkäiden vaiheiden jälkeen SKOP myi ratkaisevan erän, 22 prosenttia, SYP:lle Mika Tiivolan syntymäpäivänä 31.10.1985. Tuolloin Yhdyspankin omistusosuus ylitti 50 prosenttia. Lopuista osakkeista se teki lunastustarjouksen.
HOP:n osakekurssi oli kesällä 1985 vaihdellut 41 markasta 44 markkaan. Syksyllä hinta kohosi 55 markkaan omistustaistelun käynnistyttyä. Lopulta Yhdyspankki maksoi SKOP:lta hankkimistaan osakkeista 112 markkaa kappaleelta. SKOP kääri kaupoista yli 60 miljoonan markan voiton. Tapahtuma aloitti Suomessa verenhimoisen pankkikilpailun.
Valtaus eteni niin nopeasti, etteivät HOP:n pääomistajat tai johto pystyneet sitä estämään. HOP:n hallintoneuvostossa arvosteltiin jyrkästi johtoa ja entisiä pääomistajia siitä, etteivät nämä ajoissa puolustaneet HOP:n itsenäisyyttä. Omistajarakenne selittää valtauksen helppouden. Perinteiset omistajat olivat alkaneet irrottautua yhtiöstä jo vuoden 1985 alussa, kun tiedot pankin talousvaikeuksista tulivat julki.
Fuusio

Yhdyspankin alkuperäinen tarkoitus oli ollut puolustaa HOP:n itsenäisyyttä ja estää sitä ajautumasta SKOP:n haltuun ja osaksi säästöpankkiryhmää. Yhdyspankki sulautti kuitenkin pian HOP:n itseensä vuonna 1986. Fuusiosopimus hyväksyttiin maaliskuussa ja merkittiin kaupparekisterin lokakuussa 1986.
Fuusiossa HOP:n 117 konttoria muutettiin Yhdyspankin konttoreiksi. Konttorien lakkauttamisesta pidättäydyttiin mahdollisimman pitkään, jotta ei olisi menetetty asiakkaita kilpailijoille. Fuusion myötä Yhdyspankista tuli selvästi sen pahinta kilpailijaa Kansallispankkia suurempi.
Yhdyspankille kauppa oli loistava sijoitus. SYP maksoi osakkeista noin 600 miljoonaa markkaa. Summalla SYP sai pankin, jonka omaisuus arvioitiin 1,5–2 miljardin markan arvoiseksi. Markkinaosuutta Yhdyspankki sai 3 prosenttia lisää. Myöhemmin 1990-luvun lamassa syntyneet tappiotkin huomioon ottaen fuusio oli Yhdyspankille hyvin edullinen.
Helsingin Osakepankkiin yhdistettyjä pankkeja

Uudenmaan osakepankki (Nylands Aktiebank) 1919
Suomen Kauppapankki 1924
Aktiebanken för Utrikeshandel 1924
Atlas-pankki 1929
Liittopankki 1931
Pääjohtajat

Hans Henrik Estlander (1916–1921)
Alarik Nystén (1921–1936)
Rolf Witting (1936–1944)
Aarne Robert Castrén (1946–1948)
Armas Makkonen (1948–1956)
Mauritz Ekholm (1956–1962)
Carl-Erik Olin (1962–1967)
Filip Pettersson (1967–1983)
Olli Ikkala (1983–1986)
Osakkeenomistajat 1985

Vuoden 1985 alussa HOP:llä oli noin 38 000 osakkeenomistajaa. Suurimpia omistajia olivat säätiöt ja vakuutusyhtiöt:
Konstsamfundet 6,9 %
Jenny ja Antti Wihurin rahasto 3,3 %
Vakuutusyhtiö Ilmarinen 3,1 %
Sampo 3 %
HOP:n eläkesäätiö 2,6 %
Stiftelsen för Åbo Akademi 2,5 %
Hufvudstadsbladet 1,6 %
Investor 1,4 %
Eläke-Varma 1,3 %
Kirjallisuutta

E. Ginström: Helsingin Osakepankki puolen vuosisadan taipaleella. Helsinki 1962. 246 s.
E. Tudeer: Helsingin Osakepankki 1913–1986. Espoo 1986. 69 s.
Aiheesta muualla

Uusi (1931) HOP Pörssitiedon nettisivulla
”Pikkupoika”, HOP:n televisiomainos vuodelta 1970. Kansallinen audiovisuaalinen instituutti.
Lvivin vanha keskusta

Lvivin vanhassa keskustan Toriaukiota (ukr. площа Ринок, ploštša Rynok). Aukion keskellä on Lvivin kaupungintalo (1835) 65-metrisine torneineen. Kuva joulukuulta 2023.
Lvivin vanha keskusta (ukr. Старе місто Львова, Stare misto Lvova) on Ukrainan länsiosassa Lvivin alueella sijaitsevan Lvivin kaupungin historiallinen osa. Kaupunki perustettiin myöhäiskeskiajalla. Vuonna 1998 se liitettiin kulttuurikohteena Unescon maailmanperintökohteisiin Ukrainassa.
Kaupungissa on säilynyt keskiajalta peräisin oleva topografia. Kaupunkikuvaan ovat vaikuttaneet siellä vuosisatojen aikana asuneet erilaiset etniset yhteisöt, kuten useiden kristillisten suuntausten edustajat, muslimit ja juutalaiset. Kaupungin arkkitehtuuri edustaa sulautumaa itäeurooppalaisista tyyleistä italialaisin ja saksalaisin vaikuttein. Kaupungissa on säilynyt useita renessanssin ja barokin ajan rakennuksia.
Bombykoli

| Bombykoli |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  (10E,12Z)-heksadeka-10,12-dien-1-oli
CAS-numero:  765-17-3
PubChem CID:  445128
SMILES:  CCCC=CC=CCCCCCCCCCO
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C16H30O
Moolimassa:  238,4 g/mol
Sulamispiste:  –42 °C
Kiehumispiste:  115,3 °C
Tiheys:  0,98 g/cm3
Bombykoli (C16H30O) on mulperiperhosnaaraiden tuottama feromoni, joka houkuttelee koiraita. Rakenteeltaan aine on tyydyttymätön alkoholi. Adolf Butenandt selvitti bombykolin rakenteen vuonna 1959 ja bombykoli onkin ensimmäinen feromoni, jonka kemiallinen rakenne on selvitetty. Bombykoli houkuttelee koiraita pieninäkin pitoisuuksina ja sitä voidaan käyttää hyönteisten houkuttelemiseksi ansoihin. Butenandt nimesi aineen mulperiperhosen tieteellisen nimen Bombyx mori mukaan.
Bombykolin moolimassa on 238,4 g/mol ja CAS-numero 765-17-3.
Aiheesta muualla

PubChem: Bombykol (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Bombykol (englanniksi)
Päihdelääketiede

Yökerhoissa käytetään erilaisia päihteitä
Päihdelääketieteessä perehdytään päihdehäiriöiden ja toiminnallisten riippuvuuksien ennaltaehkäisyyn, niiden hoidon teoreettiseen tietoperustaan ja näiden diagnosointiin sekä hoitoon.
Suomessa

Suomalainen Lääkäriseura Duodecim ja Suomen Päihdelääketieteen yhdistys ovat  laatineet Käypä hoito -suositukset alkoholiongelmien, huumeongelmien ja rahapeliongelmien ehkäisyyn ja hoitoon. Lääkäriseuran Duodecimin ja Suomen Yleislääketieteen yhdistys ovat laatineet oman suosituksen tupakka- ja nikotiiniriippuvuuden ehkäisyyn ja hoitoon.
Ajokorttilaki velvoittaa lääkärin ilmoittamaan poliisille salassapitovelvollisuudesta huolimatta, jos henkilö ei täytä ajoterveysvaatimuksia jatkuvan päihteiden käytön takia. Poliisi taas voi vaatia määräaikaan mennessä toimittamaan lääkärinlausunnon ajoterveydestä ja päihteiden käytöstä. Arvion voi  tehdä perusterveyshuolto, päihdeyksikkö (esim. A-klinikka) tai yksityinen lääkäriasema. Lääkäri voi myös ohjata asiakkaan erikoislääkärin tai päihdelääketieteen erityispätevyyden omaavalle lääkärille. Huumausaineiden tai lääkkeiden käytön ja ammattikuljettajan ajokorttiseuranta ohjeistetaan suoritettavaksi mieluummin aina päihdehoitoihin erikoistuneessa yksikössä.
Suomessa > Päihdelääketieteen koulutus

Lääkärin perusopinnoissa suoritetaan päihdelääketieteen opintokokonaisuus. Opintokokonaisuudessa käsitellään muun muassa alkoholi-, bentsodiatsepiini- ja huume- ja rahapeliriippuvuuksien eri hoitomuodot. Kurssiin sisältyy myös moniongelmaisen päihdepotilaan hoidon suunnittelu, päihteet ja niihin liittyvät ilmoitusvelvollisuudet, päihdepalvelujärjestelmä sekä siihen liittyvä lainsäädäntö.
Päihdelääketieteen koulutusta on ehdotettu parannettavaksi. Alkoholin käyttö vähenee, mutta samalla huumesairauksien hoitojaksot sairaaloiden vuodeosastoilla lisääntyivät. Päihdehäiriöiden lisääntyessä niiden hoito perustasolla vähenee. Huumausainekuolemat ovat lisääntyneet huomattavast  ja kansainvälisessä vertailussa Suomessa kuolee liian paljon nuoria huumeisiin. Päihderiippuvaiset saavat muita huonompaa kohtelua ja hoitoa. Päihderiippuvaiset jäävät ilman hoitoa. Ruotsissa päihdehoitoa ehdotettiin maakuntien sekä terveydenhuollon vastuulle. Suomessa ehdotetaan myös päihdehoidon siirtoa terveydenhuollon alle. Epäselvä työnjako johtaa asiakkaiden pompotteluun sosiaalihuollon, psykiatrian ja perusterveydenhuollon välillä. Osaavista lääkäreistä on pula. Tästä syystä päihdelääketiedettä on ehdotettu omaksi erikoisalakseen. Koulutusta ehdotetaan paranettavaksi lääketieteen peruskoulutuksessa ja erikoistumisvaiheessa.
Päihdelääketieteen erityispätevyyden voivat suorittaa Suomen Lääkäriliiton jäsenet lääkärin perustutkinnon jälkeen. Koulutuksen järjestää Päihdelääketieteen yhdistys ry, jolla on oma erityispätevyystoimikunta. Se hyväksyy vastuukouluttajat, erityispätevöityjän palvelut ja suosittelee tarvittaessa palvelujen täydentämistapoja, valvoo koulutuksen toteuttamista, järjestää kuulustelun, valitsee kuulusteltavan kirjallisuuden, määrää kuulustelujen tekijät ja tekee esitykset Suomen Lääkäriliitolle erityispätevyyden myöntämisestä. Erityispätevyyden saamiseen edellytetään työskentelyä täysipäiväisessä päihdetyössä yhteensä kaksi vuotta. Tämä tulee tapahtua kun opiskelijalla on laillistetun lääkärin oikeudet. Toimipaikkakoulutusta tulee hankkia vähintään 200 tuntia. Kurssimuotoista koulutusta tulee hankkia vähintään 60 tuntia, kuitenkin korkeintaan 10 tuntia yhtä opintokokonaisuutta kohden. Erityispätevyystoimikunta järjestää kokeen kerran vuodessa yhdessä Lääkäriliiton kanssa.
Suomessa > Päihdelääketieteen yhdistys ry

Päihdelääketieteen yhdistys ry järjestää alan koulutusta, antaa asiantuntijalausuntoja, tekee yhteistyötä päihdelääketiedettä lähellä olevien eri yhdistysten ja tahojen kanssa kotimaassa sekä ulkomailla. Yhdistyksen toiminnassa on mukana myös sairaanhoitajien päihdehoitotyön asiantuntijaryhmä. Jäseninä voivat olla päihdelääketieteen alalla toimivat laillistetut lääkärit tai lääketieteen kandidaatit, sairaanhoitajat tai muun yhdistyksen tarkoitusperien hyväksi toimivat henkilöt.
Kyläsirkku

| Kyläsirkku |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Sirkut Emberizidae
Suku::  Sirkut Emberiza
Laji::  sahari
Kaksiosainen nimi
 Emberiza sahari  J. Levaillant, 1850 
Katso myös
   Kyläsirkku Wikispeciesissä   Kyläsirkku Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kyläsirkku (Emberiza sahari) on Afrikan luoteisosissa elävä varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on noin 14 cm. Ulkonäöltään se muistuttaa suuresti kalliosirkkua, jonka alalajina sitä aikaisemmin pidettiin. Kyläsirkun pään juovitus on heikompaa, selkäpuolen viirutus erimuotoista, nokka erikokoinen, äänet ja ekologia erilaiset. Kyläsirkku on joskus luokiteltu sukuun Fringillaria.
Esiintyminen

Kyläsirkku elää Afrikan luoteisosassa Marokosta Maliin etelässä ja Tšadiin idässä. Se on tavattu Kanariansaarilla kerran vuonna 1893.
Elinympäristö

Laji asustaa ihmisasutuksen seuralaisena kuivien alueiden kylissä.
Lisääntyminen

Kyläsirkun pesä on maankolossa tai rakennuksessa, ja naaras munii siihen kahdesta neljään munaa, joita se hautoo 12–14 päivää.
Ravinto

Aikuiset linnut syövät enimmäkseen siemeniä, poikasille ne syöttävät pääasiassa hyönteisiä ja muita pieniä selkärangattomia.
Kyläsirkun munia.
Ruskea HT

| Ruskea HT |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  Dinatrium-4-[(2E)-2-[(5Z)-3-(hydroksimetyyli)-2,6-diokso-5-[(4-sulfonatonaftalen-1-yyli)hydratsinylideeni]-1-sykloheks-3-enylideeni]hydrazinyl]naftaleeni-1-sulfonaatti
CAS-numero:  4553-89-3
PubChem CID:  6536776
SMILES:  C1=CC=C2C(=C1)C(=CC=C2S(=O)(=O)[O-])N/N=C\3/C=C(C(=O)/C(=N\NC4=CC=C(C5=CC=CC=C54)S(=O)(=O)[O-])/C3=O)CO.[Na+].[Na+]
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C27H18N4Na2O9S2
Moolimassa:  652,56 g/mol
Liukoisuus veteen:  99,418 g/l (25 °C)
Ruskea HT on keinotekoisesti valmistettava atsoväri, jonka E-koodi on E 155. Ainetta saa käyttää muun muassa juomiin, jälkiruokiin, jäätelöön, makeisiin ja kahvileipiin. Ruskea HT:n päivittäinen hyväksyttävä ylin saantimäärä eli ADI-arvo on 1,5 mg/kg/vrk. Aineen epäillään aiheuttavan yliherkkyysreaktioita.lähde?
Ruskea HT:n kemiallinen kaava on C27H18N4Na2O9S2, moolimassa 652,56 g/mol ja CAS-numero 4553-89-3.
Väriaine soveltuu leivontaan hyvän lämmönkestonsa vuoksi, mihin viittaa nimen lyhenne ”HT” (engl. high temperature).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ruskea HT Wikimedia Commonsissa
Coloria.net: Ruskea HT
PubChem: Chocolate Brown HT (englanniksi)
ChemBlink: Food Brown 3 (englanniksi)
FAO: Brown HT (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Pietarin tulvat

Pietarin kaupungin alueella Luoteis-Venäjällä on noussut tulvia yli 300 kertaa sinä aikana, kun kaupunki on ollut olemassa eli vuodesta 1703. Nykyisin Pietaria suojaa pato, joka valmistui vuonna 2011. Pato erottaa matalan Nevanlahden kaupunkia kohti kapenevasta Suomenlahdesta. Tulvia on aiheuttanut useimmiten myrskyvuoksi mutta joskus myös sulava lumi. Tulviksi määritellään kaikki 160 senttimetriä ylittävät vedenpinnan nousut Kronstadtin mittausasemalla. Tämä raja oli ylitetty vuoden 2003 loppuun mennessä 324 kertaa.
Pietarin historian pahin tulva oli 19. marraskuuta 1824 (juliaanisen kalenterin mukaan 7. marraskuuta), jolloin vedenpinta kohosi 421 senttimetriä. Arviot kuolonuhrien määrästä vaihtelevat noin kahdestasadasta muutamaan tuhanteen. Aleksandr Puškin kirjoitti tulvasta runoelman, jonka nimi on Vaskiratsastaja. Muita yli kolmen metrin tulvavuosia ovat olleet 1924 sekä 1777.
Ennen Pietarin perustamista tiedettiin ruotsalaisten vuosikirjojen mukaan alueella sattuneen jopa yli seitsenmetrinen tuhotulva vuonna 1691.
Kuvia

Tulva Pietarin teatteriaukiolla vuonna 1824. Fjodor Aleksejevin viimeinen maalaus.
Tulva Nikolskin kauppahallin edustalla vuonna 1903.
Veneitä Vasilinsaarella vuonna 1924.
Tulva kaivosinstituutin edustalla vuonna 1967.
Hollywood kanttiini

| Hollywood kanttiini> Hollywood Canteen |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Delmer Daves
Käsikirjoittaja:  Delmer Daves
Tuottaja:  Alex Gottlieb
Säveltäjä:  Leo F. Forbstein
Kuvaaja:  Bert Glennon
Leikkaaja:  Christian Nyby
Pääosat:   Joan Leslie  Robert Hutton  Dane Clark 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Warner Bros.
Levittäjä:  Warner Bros.
Ensi-ilta:   Yhdysvallat 15. joulukuuta 1944  Suomi 26. heinäkuuta 1946 
Kesto:  124 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Tuotto:  5 452 000 USD
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hollywood kanttiini (myös Hollywood-kanttiini; engl. Hollywood Canteen) on Delmer Davesin ohjaama ja käsikirjoittama yhdysvaltalainen musikaalikomediaelokuva, joka sai ensi-iltansa vuonna 1946. Warner Bros. toimi elokuvan tuotantoyhtiönä ja jakelijana. Elokuvan pääosissa ovat Joan Leslie, Robert Hutton ja Dane Clark. Hollywood kanttiini on merkittävä myös monista sen ajan tähdistä, jotka esiintyvät omina itsenään cameorooleissa. Elokuva sijoittuu Kalifornian Los Angelesiin. Hollywood kanttiini sai kolme Oscar-ehdokkuutta.
Juoni

Kaksi sotilasta lomallaan viettävät kolme yötä Hollywood Canteenissa ennen kuin palaavat takaisin velvollisuuksiensa pariin merelle. Slim Green (Hutton) on miljoonas G.I. Canteenissa ja voittaa siten treffit Joan Leslien kanssa. Toinen G.I., kersantti Nowland (Clark), pääsee tanssimaan Joan Crawfordin kanssa. Canteenin perustajat Bette Davis ja John Garfield kertovat Canteenin historiasta. Sotilaat nauttivat erilaisista musikaalinumeroista, joita esittää Hollywoodin suurimmat tähdet.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Joan Leslie  | … |  Omana itsenään   |
|  Robert Hutton  | … |  Korpraali Slim Green   |
|  Dane Clark  | … |  Kersantti Nowland   |
Hollywood kanttiinissa tekevät cameoroolin The Andrews Sisters, Jack Benny, Joe E. Brown, Eddie Cantor, Kitty Carlisle, Jack Carson, Joan Crawford, Helmut Dantine, Bette Davis, Faye Emerson, Victor Francen, John Garfield, Sydney Greenstreet, Alan Hale, Paul Henreid, Andrea King, Peter Lorre, Ida Lupino, Irene Manning, Nora Martin, Joan McCracken, Dolores Moran, Dennis Morgan, Janis Paige, Eleanor Parker, William Prince, Joyce Reynolds, John Ridgely, Roy Rogers, S. Z. Sakall, Zachary Scott, Alexis Smith, Barbara Stanwyck, Craig Stevens, Joseph Szigeti, Donald Woods ja Jane Wyman.
Tuotanto

Hollywood kanttiinin tuotanto alkoi 5. kesäkuuta vuonna 1944. Elokuva kuvattiin Warner Brothersin studioilla Kalifornian Burbankissa. Tuotanto kesti aina 31. elokuuhun saakka.
Ann Sheridanin oli tarkoitus näytellä naispääosa, mutta hän kieltäytyi roolista, koska hänestä käsikirjoitus oli liian epärealistinen. Hollywood kanttiini oli Crawfordin ensimmäinen Warner Brothers -elokuva. Hän oli allekirjoittanut sopimuksen WB:n kanssa vuonna 1943.
Julkaisu ja vastaanotto

Hollywood kanttiini sai ensi-iltansa Yhdysvaltain New Yorkissa 15. joulukuuta vuonna 1944. Maanlaajuinen ensi-ilta oli 31. joulukuuta vuonna 1944. Suomessa elokuva julkaistiin 26. heinäkuuta vuonna 1946. Hollywood kanttiini oli taloudellinen että kriittinen menestys. Elokuva tuotti Yhdysvalloissa ja Kanadassa 4,2 miljoonaa dollaria. Maailmanlaajuisesti elokuva tuotti 5,4 miljoonaa dollaria ja oli vuoden 1944 menestyneimpiä elokuvia.
Vuonna 1945 Hollywood kanttiini sai kolme Oscar-ehdokkuutta: parhaan kappaleen "Sweet Dreams Sweetheart" (M. K. Jerome ja Ted Koehler), parhaan musiikin (Ray Heindorf) ja parhaan äänityksen (Nathan Levinson) ehdokkuudet.
Hollywood kanttiini julkaistiin VHS:lle 24. heinäkuuta vuonna 1991 ja DVD:lle 11. marraskuuta vuonna 2008.
Aiheesta muualla

Hollywood kanttiini Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Linolihappo

| Linolihappo |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  (9Z,12Z)-oktadeka-9,12-dieenihappo
CAS-numero:  60-33-3
PubChem CID:  5280450
SMILES:  CCCCCC=CCC=CCCCCCCCC(=O)O
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C18H32O2
Moolimassa:  280,45 g/mol
Sulamispiste:  –5 °C
Kiehumispiste:  230 °C
Tiheys:  0,902 g/cm3
Liukoisuus veteen:  0,139 mg/L
Linoli- eli pellavaöljyhappo (18:2(n-6), C18H32O2 eli 9,12-oktadekadieenihappo tai oktadeka-9,12-dieenihappo) on  kasveissa, eläimissä, kukkien tuoksuissa ja semiokemikaalina eliöiden viestinnässä esiintyvä monityydyttymätön ja pitkäketjuinen omega-6-rasvahappo.
Linolihappo on länsimaisen ravinnon yleisin monityydyttymätön rasvahappo. Linolihappo on välttämätön rasvahappo, joka toimii ihon kuivumista estävänä orvaskeden rakennusaineena.
Linolihapon rakennekaava on CH3-CH2-CH2-CH2-CH2-CH=CH-CH2-CH=CH-CH2-CH2-CH2-CH2-CH2-CH2-CH2-COOH, molekyylipaino 280.44548(1724 g mol-1, sulamispiste –5 °C, kiehumispiste 229–230 °C (16 mmHg), tiheys 0,902 g/cm3, taitekerroin 1,4687–1,4707 ja CAS-numero 60-33-3.
Fysiologiaa

Linolihapon eräänä tehtävänä on pitää yllä ihon epiteelin solukalvoja. Linolihapon puuttuessa öljyhappo sitoutuu linolihapon paikalle epiteelissä ja tämän vuoksi solukalvo ei pysty enää pitämään vettä ja iho kuivuu ja hilseilee.
Elimistö muuntaa linolihappoa terveydelle erittäin haitallisiksi yhdisteiksi kuten akroleiini, 4-hydroksi-2-nonenaaluiksi eli HNE:ksi. HNE saattaa aiheuttaa elimistön rappeumamuutoksia, syöpää, Alzheimerin ja Parkinsonin tautia, diabetesta sekä sydän- ja verisuonisairauksia.
Ihmisen elimistö kykenee muuntamaan linolihappoa myös elintoimintojen kannalta välttämättömäksi arakidonihapoksi, mutta muunnoksen hyötysuhde on normaalisti vain 0,3–0,6 prosenttia. Osalla ihmisistä on kuitenkin geenimutaatio, joka parantaa muunnoksen hyötysuhdetta.
Ravinnosta saatu linolihappo varastoituu rasvakudokseen, jossa sen puoliintumisaika on noin kaksi vuotta. Linolihappoa esiintyy runsaasti muun muassa LDL-kolesterolissa.
Suositukset ja saanti

Linolihappoa tarvitaan pieniä määriä ihmisen ravitsemuksessa. Linolihapon optimaalista saantia ei ole kuitenkaan kyetty määrittämään tutkimustiedon puutteen vuoksi. Työikäisten naisten päiväsaanniksi suositeltiin Yhdysvalloissa vähintään 12 grammaa ja miehille 17 grammaa vuonna 2013. Suositus perustui siihen, että terveen väestön keskisaanti oli tuolloin kyseistä suuruusluokkaa.
Erään vuonna 2020 julkaistun tieteellisen artikkelin mukaan jo 1–2 energiaprosenttia vastaava määrä olisi riittävä määrä aikuisille, mikä vastaisi noin 2,8–5,6 grammaa keski-ikäisen suomalaisen keskimääräisellä 2500 kalorin päiväkulutuksella.
Ihmiskeho varastoi herkästi pieniäkin linolihappomääriä, koska sitä on esiintynyt perinteisesti hyvin niukasti ihmisravinnossa.
Linolihapon päivittäinen saanti on lisääntynyt länsimaissa viime vuosisadalta alkaen. Linolihapon saanti oli vuonna 1960 keskimäärin 2,7 grammaa, mikä luku on kasvanut maasta riippuen jo noin 5–21 grammaan. Linolihapon saanti lisääntyi 1900-luvun loppupuolella ja 2000-luvulla etenkin kasviöljyjen käytön yleistymisen myötä. Vuosina 1909–1999 linolihapon saannin on arvioitu lisääntyneen Yhdysvalloissa 2,8 prosentista 7,2 prosenttiin ravinnon kokonaisenergiasta.
FinRavinto 2017 -tutkimuksen mukaan suomalaisten työikäisten miesten ravinnon n-6- ja n-3-rasvahappojen suhde oli 3,8:1 ja naisten 3,6:1. Linolihapon keskisaanti oli miehillä 12,0 ja naisilla 9,4 grammaa päivässä. Tutkimuksessa haastateltiin 780:tä miestä ja 875:tä naista.
Puute

Linolihapon puute on äärimmäisen harvinaista, koska sitä esiintyy äidinmaidossa, äidinmaidon korvikkeissa, teollisissa lastenruoissa sekä muussa ravinnossa. Linolihaposta voi tulla puutetta lähinnä silloin, kun ihminen kärsii esimerkiksi rasvan kroonisesta imeytymishäriöstä tai vatsahalkiosta tai jos ruokavalio sisältää hyvin vähän rasvaa.
Vuonna 1958 julkaistussa yhdysvaltalaisessa interventiotutkimuksessa havaittiin, että rasvattomaan maitoon perustuva täysin linolihapoton ravinto aiheutti imeväisikäisille koehenkilöille hyvin lyhyessä ajassa ensin ulostemäärän kasvua ja peräsuolen ärsytystä, minkä jälkeen etenkin tummaihoisten lasten iho alkoi kuivua, paksuuntua, hilseillä ja tulehtua. Iho-oireet katosivat noin 4 viikossa, kun linolihaposta saatava energiaprosentti nostettiin 1,3:een. Kahden prosentin suuruisella annoksella oireet katosivat yleensä jo 1–2 viikossa.
Linolihapon puute saattaa myös hidastaa imeväisikäisten kasvua. Linolihapon puutteen yhteydessä esiintyy tyypillisesti myös epänormaalin pieniä arakidonihappopitoisuuksia ja suuria simahappopitoisuuksia.
Ruokapitoisuudet

Ruokaöljyt ja margariini sekä monet siemenet ja pähkinät sisältävät hyvin suuria määriä linolihappoa. Suurimmat linolihappopitoisuudet löytyvät auringonkukka-, maissi- ja soijaöljystä, saksanpähkinästä, auringonkukan- ja seesaminsiemenistä, parapähkinästä, kurpitsansiemenistä, rypsiöljystä, majoneesista, pistaasipähkinästä, pellavaöljystä, margariinista, mantelista, soijajauhosta ja maapähkinästä.
Sadassa grammassa auringonkukkaöljyä on noin 52 grammaa linolihappoa, saksanpähkinässä 38, rypsiöljyssä 22 ja oliiviöljyssä 10 grammaa. Sadassa grammassa laardia eli sianrasvaa on noin 2,8 ja voissa yksi gramma linolihappoa. Broilerinrasvassa on enemmän linolihappoa kuin laardissa mutta kalan- ja naudanrasvassa vähemmän.