stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hajime Kazumi

| Hajime Kazumi> 数見 肇 |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 14. joulukuuta 1971 (ikä 52) Kawasaki
Kansalaisuus:   Japani
Kyokushin-ottelija
Aktiivisena:  1992–2002
Pituus:  180 cm
Paino:  100 kg
Painoluokka:  Superraskassarja
Kätisyys:  oikea
Vyöarvo:  5. dan
Aiheesta muualla
www.kazumi-dojo.jp
| Mitalit> Maa:   Japani.Miesten kyokushin karate.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Japani.Miesten kyokushin karate.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Japani.Miesten kyokushin karate.MM-kilpailut  | Maa:   Japani> Miesten kyokushin karate. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Osaka 2001 | +90 kg |  |
| World Open  | World Open  | World Open  |  |
|  Hopeaa | Tokio 1995 | avoin |  |
|  Hopeaa | Tokio 1999 | avoin |  |
| Japanin mestaruuskilpailut  | Japanin mestaruuskilpailut  | Japanin mestaruuskilpailut  |  |
|  Kultaa | Tokio 1993 | avoin |  |
|  Kultaa | Tokio 1996 | avoin |  |
|  Kultaa | Tokio 1997 | avoin |  |
|  Kultaa | Tokio 1998 | avoin |  |
|  Kultaa | Tokio 2002 | avoin |  |
|  Hopeaa | Tokio 1992 | avoin |  |
|  Hopeaa | Tokio 1994 | avoin |  |
Hajime Kazumi (jap. 数見 肇, s. 14. joulukuuta 1971 Kawasaki) on japanilainen karateka. Hän on yksi menestyneimpiä Kyokushin-ottelijoita, voitettuaan muun muassa Japanin mestaruuden viisi kertaa, joista kolme peräkkäin ja kerran maailmanmestaruuden yli 90-kiloisten sarjassa.
Nuoruus

Kazumi syntyi Kawasakissa, jossa hänen isänsä tutustutti poikansa Kyokushin karateen ala-asteella. Tuolloin Kazumi ei ollut täysin kiinnostunut karatesta, kunnes 13-vuotiaana hän vieraili Kyokushinin päämajassa. Kazumia kiinnosti harjoitteleminen vuorilla, kuten hän oli nähnyt aikaisemmin karatekoiden tekevän niin. High Schooliin päästyä Kazumi muutti lähemmäksi Kyokushin salia, jossa hänen opettajaan toimi Tsuyoshi Hiroshige. Kazumi harjoitteli karatekoiden kanssa, kuten Kenji Midori, Sadao Sakai, Yamaki Takeshi ja Tatsuya Iwasaki. Kazumi sijoittui toiseksi ensimmäisessä high school turnauksessa ollessaan 17-vuotias.
Kilpaura

Kazumi kilpaili menestyksekkäästi ensimmäissä Japanin mestaruuskilpailuissa 1992, jolloin hän sijoittui toiseksi hävittyään loppuottelussa Yoshihiro Tamuralle. Kaksikko kohtasi toisensa uudelleen seuraavan vuoden Japanin mestaruuskisoissa, jossa tällä kertaa Kazumi vei voiton ja otti samalla ensimmäisen mestaruutensa. Hän jatkoi menestystään ottelemalla jälleen mestaruudesta myös vuoden 1994 kilpailuissa. Kazumi kuitenkin hävisi loppuottelussa Yamaki Takeshille.
Kazumi osallistui myös World Openiin 1995, jossa hän sijoittui toiseksi. Tällä kertaa Kazumi hävisi loppuottelussa Kenji Midorille, joka oli World Openin hallitseva mestari. Kazumi jatkoi 1990-luvulla menestystään voitettuaan uransa toisen Japanin mestaruuden avoimessa painoluokassa 1996. Hän voitti loppuottelussa Garry O'Neillin. Kaksikko kohtasi myös vuoden 1997 Japanin mestaruuskilpailuissa, jossa Kazumi oli toistamiseen parempi. Mestaruus oli samalla Kazumille uran kolmas ja hän oli tasoissa Keiji Sanben kanssa, joka voitti 1980-luvulla Japanin mestaruuden kolmesti. Kazumi lopulta rikkoi ennätyksen voitettuaan neljännen Japanin mestaruuden 1998. Tällä kertaa hän voitti loppuottelussa Yoshihiro Tamuran. Seuraavana vuonna 1999 Kazumi osallistui toisen kerran World Openiin, jossa hän eteni edellisen turnauksen tapaan loppuotteluun. Tällä kertaa hän kohtasi Francisco Filhon, jolle Kazumi hävisi tuomariäänin.
2000-luvulle tultaessa Kazumi otteli vielä kahdessa turnauksessa menestyksekkäästi. Ensimmäinen näistä oli historian toinen painoluokallinen maailmanmestaruuskilpailut, jossa Kazumi voitti uransa ensimmäisen maailmanmestaruutensa yli 90-kiloisten sarjassa. Hän oli aiemmin hävinnyt World Openissa maailmanmestaruuden kahdesti peräkkäin. Kazumi kilpaili vielä viimeisen kerran vuoden 2002 Japanin mestaruuskilpailuissa, jossa hän otti uransa viidennen mestaruuden voitettuaan loppuottelussa Hitoshi Kiyama.
Kilpauran päättäminen

24. marraskuuta 2002 Kazumi erosi Kyokushinista (IKO1) liittyäkseen uuteen järjestöön Kyokushin-kan (IKO6), jota johti myös entinen kyokushin-ottelija Hatsuo Royama, sekä hänen opettajansa Tsuyoshi Hiroshige. Kazumi ilmoitti syykseen tavoitellessaan todellista budo karatea. Myöhemmin hän erosi Kyokushin-kan järjestöstä ja perusti oman itsenäisen ryhmän Tokioon.
Haggerstonin rautatieasema

Haggerstonin rautatieasema on London Overgroundin asema Hackneyn alueella Lontoossa Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Asema on Overgroundin East London Linen käytössä ja se sijaitsee Lontoon matkakortin maksualueella 2. Asema on avattu huhtikuussa 2010.
Haggerstonin asemalta kulkee junia pohjoiseen kohti Highbury & Islingtonia ja Dalston Junctionia sekä etelään New Crossin, Crystal Palacen ja West Croydonin suuntiin.
Aiheesta muualla

Haggerstonin asema National Railin sivuilla (englanniksi)
Gustaf Ignatius

| Gustaf Ignatius |
| --- | --- |
 Maaherra Ignatius pitämässä Kotitalousnäyttelyn avajaispuhetta 1934
Sisäasiainministeri
 Kallion II hallitus 31.12.1925 - 13.12.1926  
Edeltäjä:  Matti Aura
Seuraaja:  Rieti Itkonen
Kuopion läänin maaherra
Henkilötiedot
Syntynyt: 8. kesäkuuta 1873 Helsinki Helsinki
Kuollut: 21. joulukuuta 1949 (76 vuotta) Helsinki
Ammatti:  asianajaja
Tiedot
Puolue:  Kokoomus
Gustaf Ignatius (8. kesäkuuta 1873 Helsinki – 21. joulukuuta 1949 Helsinki) oli suomalainen poliitikko, joka toimi sisäasiainministerinä Kallion II hallituksessa 1925–1926, edustaen Kokoomusta. Elämäntyönsä hän suoritti Kuopion läänin maaherrana.
Lapsuudenkoti

Ignatiuksen vanhemmat olivat suomenmielinen senaattori, tilastollisen päätoimiston johtaja Karl Emil Ferdinand Ignatius (1837-1909) ja Amanda Kristina Bergman (1841-1921). Isä oli ollut mukana perustamassa Uusi Suometar -lehteä. Aviopari sai kaikkiaan kymmenen lasta. Katri Bergholm kirjoitti lapsuudenkodista kaksi muistelmateosta.
Toiminta Vaasassa

Ignatius suoritti oikeus- ja ylemmän hallintotutkinnon 1896, toimi sitten asianajajana Vaasassa 1899-1908 ja palveli ylimääräisenä virkamiehenä Vaasan hovioikeudessa, mutta kenraalikuvernööri Nikolai Bobrikov erotti hänet virasta 1904. Hovioikeuden kanslistiksi Ignatius palasi 1907 ja yleni vuoteen 1917 mennessä asessoriksi. 
Vaasan ajastaan Gustaf julkaisi muistelmat Eino Suonlahden teoksessa Muistikuvia II. Vaasassa on osallistui Suomen valkoisen hallituksen toimintaan sen esittelijänä.
Vaasassa Ignatius aloitti myös päiväkirjansa, jonka alkuperäisversio on Kansalliskirjastossa. Muistiinpanoista, johon hän kirjoitti esipuheen mutta jotka jäivät hänen eläessään julkaisematta, toimittaja Heikki Ignatius koosti vuonna 2004 yli 700-sivuisen teoksen.
Alkulauseessa hän kuvaa pettymyksentuntemuksiaan eläkkeelle joutumisen jälkeen ja pieneksi mainitemansa eläkkeen vuoksi taloudellista tiukkuutta, joka vaati vielä työn hankkimista. Työ kuitenkin loppui kun sota loppui, jolloin hän alkoi kirjoittaa muistelmia, joiden uskoi ja toivoi tulevan julkaistuiksi. Käsikirjoitus kattaa vuodet ennen Kuopioon siirtymistä.
Maaherraksi Kuopioon

Ignatiuksen ollessa komennuksella Helsingissä senaatin oikeusosastossa jakamassa tuomioita vangittuina oleville punaisille siviilitoimituskunnan päällikkö Arthur Castrén ilmoitti hänelle nimityksestä Kuopion läänin maaherraksi. Maaherran viran hän otti vastaan  12. elokuuta 1918 ja hoiti sitä kunnes jäi eläkkeelle 8. kesäkuuta 1940, jolloin hän palasi kotikaupunkiinsa Helsinkiin.
Kirjallinen toiminta

Lähde:
1928 Poliisi-organisaatio Suomessa, WSOY, Porvoo
1929 Maaseudun yleinen järjestyssääntö siihen kuuluvine liitteineen, Maalaiskuntain Liitto, Helsinki
1937 Lisätietoja Kuopion lääninhallituksen kadonneesta vanhasta arkistosta, Hist. Ark. XLIII
1940 Om det Återuppbyggnadsarbetet ur administrativ synpunkt, Nordisk Administrativet, ss. 103 - 119
Lisäksi kirjoittanut artikkeleita hallinnon ja lakitieteen alalta
Lisäksi hän kirjoitti Lakimies-lehteen, tanskalaiseen Juridiska Föreningens Tidskriftiin, Nordisk Kriminal Tidskriftin, Wienissä ilmestyvään Internationale Öffentliche Sicherheitiin ja erinäisiin muihin aikakauskirjoihin ja sanomalehtiin.
Kunniamerkit

1918 Vapaussodan muistomitali (Mm.)
3.VII 1918 II luokan Vapaudenristi II (VR II)
15.X 1919 Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan II luokan komentajamerkki (K.SVR II)
23.XII 1925 Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan I luokan komentajamerkki (K.SVR I)
14.V 1932 Suomen Punaisen Ristin hopeinen ansiomitali (SPR hop. Am.)
1932 Yleisen Autoliiton hopeinen ansiolevyke (luovutettiin Kallan tien vihkiäisissä)
24.IV  1933 Suomi-yhtiön kultainen jetongi 25 -vuotisen edustajakauden muistoksi
8.VI 1933 Suojeluskuntain ansioristi (Sk. Ar)
18.XII 1936 virkakuntoisuusmerkki neljänkymmenen vuoden palveluksesta (XL)
13.V 1937 Ruotsin Kuninkaallisen Pohjantähden ritarikunnan komentaja Suurristin kanssa (PR suurr.)
5.VI 1940 I luokan Vapaudenristi (VR I)
1940 Suomen Huollon kunniakirja
1940 sodan 1939-1940 muistomitali
23.XII 1940 Suomen väestösuojelun 1. luokan ansiomitali soljen kanssa (Vss.Am I s.k.)
28.IX 1942 Suomen Leijonan ritarikunnan suurristi 26.II 1943 poliisin kullattu ansioristi
Perhe

Ignatius vihittiin Vaasassa 31. joulukuuta 1899 Anna Kyllikki Maria Ingmanin kanssa (s, 1879). Heille syntyi neljä lasta. Aune avioitui jalkaväenkenraali Ilmari Armas Eino Martolan kanssa. Katri avioitui lähetystöneuvos Karl Henrik (Heikki) Brotheruksen kanssa.
Kirjallisuutta

Bergholm Katri: Kultua ja elettyä, Helsinki 1944
Bergholm Katri: Paljon toivoa, paljon toteutumista 1900-1910, Helsinki 1946
Finne-Poppius-Ignatius: Ignatius-suku, Helsinki 1942
Ignatius Heikki: Gustaf Ignatius - Muistelmat, 2004
Suonlahti Eino E: Muistikuvia II, 1946
Aiheesta muualla

Ignatius Kansallisbiografiassa (maksullinen artikkeli)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Matti Aura | Suomen sisäasiainministeri 1925−1926 | Seuraaja: Rieti Itkonen |
Mangal Singh Champia

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Mangal Singh Champia |  Mangal Singh Champia |  Mangal Singh Champia |  |
Maa:   Intia
Miesten jousiammunta
| Aasian kisat  | Aasian kisat  | Aasian kisat  |  |
|  Pronssia | Doha 2006 | Henkilökohtainen kilpailu |  |
Mangal Singh Champia (s. 9. marraskuuta 1983 Jamshedpur) on intialainen jousiampuja.
Champia oli mukana maansa pronssia voittaneessa joukkueessa Aasian kisoissa 2006. Hän osallistui Pekingin olympialaisissa 2008 henkilökohtaiseen kilpailuun, jossa hän oli jaetulla 25. sijalla hävittyään toisella pudotuskierroksella.
Guerrero (täsmennyssivu)

Guerrero tarkoittaa muun muassa seuraavia asioita:
Guerrero, osavaltio Meksikossa
Aarón Guerrero (s. 1986), espanjalainen näyttelijä
Alberto Guerrero (1886–1959), chileläis-kanadalainen pianisti, säveltäjä ja musiikkipedagogi
Antonio López Guerrero (s. 1981), espanjalainen jalkapalloilija
Belem Guerrero (s. 1974), meksikolainen ratapyöräilijä
Carla Guerrero (s. 1987), chileläinen jalkapalloilija
Chavo Guerrero (s. 1970), yhdysvaltalainen showpainija
Eddie Guerrero (s. 1967), yhdysvaltalainen vapaapainija
Eduardo Guerrero (1928–2015), argentiinalainen soutaja
Francisco Guerrero (1528–1599), espanjalainen säveltäjä
Gonzalo Guerrero (k. 1536), espanjalainen tutkimusmatkailija ja konkistadori
Irene Guerrero (s. 1996), espanjalainen jalkapalloilija
José Paolo Guerrero (s. 1984), perulainen jalkapalloilija
Julen Guerrero (s. 1974), espanjalainen jalkapalloilija ja valmentaja
Lou Leon Guerrero (s. 1950), yhdysvaltalainen terveystieteilijä, poliitikko ja Guamin kuvernööri
Manuel Amador Guerrero (1833–1909), Panaman ensimmäinen presidentti
Roberto Guerrero (s. 1958), kolumbialainen autourheilija
Vickie Guerrero (s. 1968), yhdysvaltalainen showpainija.
Guerrero (1755), Espanjan laivaston Eolo-luokan linjalaiva.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Mannerheiminkatu

Mannerheiminkatuja on Suomessa kuudessa eri kunnassa. Niistä merkittävimmät kadut ovat:
Mannerheiminkatu Naantalissa
Mannerheiminkatu Porvoossa
Mannerheiminkatu Loviisassa
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Mannerheiminkatu”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Maria Sophie (Baijeri)

| Maria Sophie |
| --- | --- |
 Maalausmuotokuva vuodelta 1859
Molempain Sisilian kuningatar
Valtakausi:  22. toukokuuta 1859 – 20. maaliskuuta 1861

Syntynyt:  4. lokakuuta 1841 Starnberg, Baijerin kuningaskunta
Kuollut:  19. tammikuuta 1925 (83 vuotta) München, Saksa
Hautapaikka:  Basilica di Santa Chiara
Puoliso:  Frans II
Lapset:  Maria Cristina Pia 
Suku:  Wittelsbach
Isä:  Maksimilian Joosef
Äiti:  Ludovika
Maria Sophie (4. lokakuuta 1841 Starnberg, Baijerin kuningaskunta – 19. tammikuuta 1925 München, Saksa) oli baijerilainen prinsessa ja Molempain Sisiliain viimeisen kuninkaan Frans II:n puoliso.  Hän oli Itävallan keisarinna Elisabetin ("Sisi") nuorempi sisar.
Elämä

Maria Sophie syntyi 4. lokakuuta 1841 Possenhofenin linnassa Starnbergissä, Baijerissa. Hän oli herttua Maksimilian Joosefin ja prinsessa Ludovikan  kuudes lapsi, ja hänellä oli kahdeksan sisarusta.  Hän tapasi tulevan miehensä, silloisen kruununprinssin, talvella 1857. Hän kihlautui kruununprinssin kanssa seuraavana vuonna. Kihlautumisen mukana tuli kasa haasteita: prinsessan piti oppia muun muassa italiaa. Maria Sophie ja Frans menivät naimisiin Barissa 3. helmikuuta 1859.
Kaksi kuukautta myöhemmin, 22. toukokuuta 1859, kuningas Ferdinand II menehtyi.  Kruununprinssi Fransista tuli kuningas Frans II ja Maria Sophiesta kuningatar. Valtion kohtalo oli tuolloin jo selvä. Giuseppe Garibaldin johtama Tuhannen retkikunta rantautui Sisiliaan seuraavana vuonna ja koki suuria voittoja. Syyskuussa 1860, kun Garibaldin joukot lähestyivät pääkaupunki Napolia, kuningaspari jätti kaupungin.  He pakenivat Volturnon taistelun jälkeen Gaetan rannikkolinnoitukseen, joka sijaitsi noin 80 kilometriä pääkaupungista pohjoiseen.
Gaetan piirityksen aikana sardinialaisjoukot pommittivat linnoitusta, ja lopulta kuningaspari antautui. Piirityksen aikana Maria Sophie sai lempinimen "sotakuningatar", joka juontui hänen käytöksestään piirityksen aikana. Hän antoi omat ruokansa sotilaille ja auttoi haavoittuneita.  Gaetan kukistumisen jälkeen Maria Sophie ja hänen miehensä lähtivät maanpakoon Roomaan, Kirkkovaltion pääkaupunkiin, jossa paavi Pius IX otti heidät vastaan. Roomassa hänellä oli salasuhde belgialaiseen kreiviin Armand de Lawayssiin, jolle hän synnytti lapsen. Maria Sophie tunnusti myöhemmin tämän suhteen miehelleen.
Frans ei ollut pystynyt siittämään lasta, sillä hän kärsi fimoosista.  Hän hoidatti sen 1860-luvun lopulla, ja lopulta pari sai lapsen. Tytär, prinsessa Maria Cristina Pia, eli vain 3 kuukautta.
Kirkkovaltio kaatui vuonna 1870, jolloin kuningaspari pakeni Pariisiin. Kuningas kuoli vuonna 1894, ja Maria Sophiesta tuli leski. Ensimmäisen maailmansodan aikana Maria Sophie oli aktiivisesti Saksan ja Itävalta-Unkarin puolella sodassa Italian kuningaskuntaa vastaan. Huhut väittivät, että hän oli sekaantunut sabotaasiin ja vakoiluun Italiaa vastaan ​​siinä toivossa, että Italia häviäisi.
Maria Sophie kuoli Münchenissä vuonna 1925.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Maria Sophie (Baijeri) Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Maria Sophie of Bavaria
Käännös suomeksi
Mannerheimin puisto (Seinäjoki)

Mannerheimin puisto kuvattuna pohjoislaidasta käsin ennen kunnostusta vuonna 2013.
Puisto on saanut nimensä siellä sijaitsevan Mannerheimin patsaan mukaan.
Mannerheimin puisto on puisto Seinäjoen keskustassa Aalto-keskuksen ja Torikeskuksen tuntumassa. Se sijaitsee Kirkkokadun ja Koulukadun kulmauksessa Seinäjoen lyseon vieressä. Mannerheimin puistoa vastapäätä sijaitsee Lakeudenpuisto.
Mannerheimin puisto uudistettiin täysin vuonna 2014, kun sen koettiin jäävän hieman varjoisaksi ja katveeseen. Puistossa sijaitseva Mannerheimin patsas siirrettiin tuolloin lähemmäksi Koulukatua ja sen alustaa korotettiin. Uudistuksen yhteydessä patsasta korostettiin runsailla alppiruusu-istutuksilla ja puistoon lisättiin kiveyksiä, istumapaikkoja sekä perenna- ja pensasryhmiä.
Puisto on saanut nimensä puistossa sijaitsevan Mannerheimin patsaan mukaan. Patsas pystytettiin alun perin keskustorille, josta se vuonna 1973 siirrettiin nykyiselle paikalle. Patsas on Suomen ensimmäinen Carl Gustaf Emil Mannerheimin muistomerkki.
Göran Wallén

Nils-Göran Ragnar Wallén (2. helmikuuta 1941 Helsinki – 17. joulukuuta 2018 Helsinki) oli suomalainen urheilutoimittaja.
Wallén työskenteli Hufvudstadsbladetin toimittajana vuodesta 1960 vuoteen 2003, jolloin jäi eläkkeelle. Hän toimi myös lehden urheilutoimituksen päällikkönä. Wallénin luottamustehtäviä olivat muun muassa Urheilutoimittajain liiton puheenjohtajuus vuosina 1982–1990 ja Euroopan urheilutoimittajien liiton (UEPS) hallituksen jäsenyys vuosina 1990–1998.
Suomen Valmentajat ry nimesi Wallénin vuoden urheilutoimittajaksi vuonna 1986. Hänet palkittiin myös Suomen liikuntakulttuurin ja urheilun ansioristillä vuonna 2001, Pro Urheilu -mitalilla vuonna 2009 ja Suomen liikuntakulttuurin ja urheilun kultaisella ansioristillä vuonna 2011.
Wallén toimitti urheiluaiheisia kirjoja, muun muassa kirjan Rakas jalkapallo: 100 vuotta suomalaista jalkapalloa (2007) yhdessä Yrjö Lautelan kanssa ja helsinkiläisseura Kiffenin historiikin Mustat hurmurit – De svarta charmörerna (2008) yhdessä Erkki Alajan ja Timo Huotisen kanssa. Rakas jalkapallo valittiin vuonna 2008 Vuoden urheilukirjaksi 2007.
Marc Athanese Parfait Oeillet Des Murs

Marc Athanese Parfait Oeillet Des Murs.
Marc Athanese Parfait Oeillet Des Murs (1804–1894) oli ranskalainen lintutieteilijä. Des Murs julkaisi lintutieteellisen teoksen Iconographie Ornithologique 1849. Hän nimesi kagun 1860 yhdessä Jules Verreauxin kanssa. Des Murs on nimennyt lukuisia muitakin uusia lintulajeja, muun muassa uudenkaledonianviherkaijan, ruostenaama-aratin, ruskokyyhkyrääkän, viirukarakaran ja harmaapäätanssijan.
Mannerheimin patsas (Mikkeli)

| Mannerheimin patsas |
| --- | --- |

Nimi:  Mannerheimin patsas
Toinen nimi:  Päämajapatsas
Tekijä:  Kalervo Kallio
Valmistumisvuosi:  1967
Taiteenlaji:  kuvanveisto
Korkeus:  390 cm
Leveys:  101 cm
Syvyys:  162 cm
Sijainti:  Hallitustori
Paikkakunta:  Mikkeli
Koordinaatit:  61°41′16.44″N, 27°16′20.28″E
Päämajapatsas eli Mannerheimin patsas on Suomen marsalkka C. G. E. Mannerheimia esittävä patsas Mikkelin Savilahdessa Hallitustorilla. Sen teki kuvanveistäjä Kalervo Kallio ja pronssinen veistos paljastettiin alkuperäisessä sijoituspaikassaan Mikkelin Suur-Savon (nykyisin Marskin) aukiolla Mannerheimin syntymän 100-vuotispäivänä 4. kesäkuuta 1967. Vuonna 2003 patsas siirrettiin kaupunginvaltuuston päätöksellä nykyiselle paikalleen kaupungin ydinkeskustaan.
Taustaa ja patsaskiistoja

Ensimmäinen valtuustoaloite Mannerheimin patsaan saamiseksi Mikkeliin tehtiin vuonna 1954. Valtuusto päätti periaatteessa hyväksyä ehdotuksen, mutta patsashanke alkoi toteutua vasta kymmenen vuotta myöhemmin. Kaupunginhallitus esitti vuoden 1964 viimeisessä kokouksessa valtuustolle, että kaupunki luovuttaisi patsasta varten paikan Hallitustorilta lääninhallituksen talon edestä.
Valtuuston mielipiteet patsaan paikasta jakautuivat jyrkästi. Ensimmäisessä kokouksessa asia pantiin pöydälle ja samana päivänä pidetyssä toisessa kokouksessa ehdotettu paikka hyväksyttiin, mutta päätöksestä valitettiin, koska se oli tehty samana päivänä toisessa budjettikokouksessa, josta ei ollut laillisesti lähetetty kutsua asialistoineen. Lääninoikeus hylkäsi valituksen, mutta korkein hallinto-oikeus kumosi vuonna 1966 valtuuston ja lääninoikeuden päätökset patsaan sijoituspaikasta.
Keväällä 1966 valtuusto päätti luovuttaa paikan patsaalle, jonka paikasta päätettiin sopia myöhemmin. Neuvotteluja käytiin Suomen marsalkan päämajakaupungin patsastoimikunnan edustajien ja valtuustoryhmien valitsemien edustajien välillä. Näissä neuvotteluissa ehdotettiin patsaan paikaksi Kirkkopuistoa. Kaupunginhallitus pyysi asiasta lausunnon sekä patsaan tekijältä, kuvanveistäjä Kalervo Kalliolta, että keskustan asemakaavan laatijalta, professori Olli Kiviseltä. Molemmat suosittelivat Hallitustoria, koska patsas oli mittasuhteiltaan suunniteltu nimenomaan sinne ja se oli jo valettu kipsiin. Kirkkopuistoa ei katsottu sopivaksi, koska siellä jo olevat muistomerkit ja keskellä puistoa oleva lintuveistos olisi jouduttu siirtämään. Neuvotteluissa ehdotettiin patsaan paikaksi myös Asemapuistoa, jota Kivinen ei pitänyt sopivana tulevien liikennejärjestelyjen takia.
Vuoden 1964 kunnallisvaaleissa valittu vasemmistoenemmistöinen kaupunginvaltuusto ei kuitenkaan hyväksynyt patsaan paikaksi Hallitustoria. Lokakuussa 1966 löytyi lopulta valtuuston kaikkia osapuolia tyydyttävä paikka Suur-Savon aukiolla. Paljastustilaisuudessa 4. kesäkuuta 1967 oli noin 7 000 osallistujaa. Puheen piti eduskunnan puhemies Johannes Virolainen ja patsaan vastaanotti kaupungin edustajana valtuuston puheenjohtaja, kansanedustaja K. F. Haapasalo.
Vuonna 1991 teki neljä kokoomusvaltuutettua aloitteen patsaan siirtämisestä Lääninhallituksen edustalle, mihin Kalervo Kallio oli sen mitoittanut ja suunnitellut. Aloite ei mennyt läpi silloisessa valtuustossa ja patsaan siirtäminen jäi odottamaan suotuisampia aikoja.
Vuoden 2000 kunnallisvaaleissa Mikkelin kaupunginvaltuuston voimasuhteet muuttuivat ja uusi valtuusto hyväksyi vuoden 2002 lopulla aloitteen Päämajapatsaan siirrosta Mikkelin torin reunalle. Keskustelua aiheutti lähinnä noin 70 000 euron siirtokustannukset. Mannerheimin lounaspaikkana tunnettu Mikkelin klubi järjesti sitä varten kansalaiskeräyksen.
Uusi paikka Mikkelin torin reunalla vihittiin käyttöön 4. kesäkuuta 2003.
Mangabit

| Mangabit |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Kädelliset Primates
Alalahko::  Haplorrhini
Osalahko::  Apinat Simiiformes
Heimo::  Vanhan maailman häntäapinat Cercopithecidae
Alaheimo::  Marakattiapinat Cercopithecinae
Tribus::  Papionini
Suku::  Mangabit Cercocebus  É. Geoffroy Saint-Hilaire, 1812
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Mangabit (Cercocebus) on suku häntäapinoiden (Cercopithecidae) heimossa. Nykyään tunnetaan seitsemän mangabilajia joista kolmella on suomenkielinen nimi. Samantyyppisen nimen omaavat valkoposkimangabit kuuluvat Lophocebus-sukuun.
Mangabit ovat hoikkia, varsin pitkäraajaisia apinoita. Pään ja vartalon yhteispituus on 40–90 cm, paino ylimmillään koirailla 11 ja naarailla 6 kg. Mangabit ovat sosiaalisia eläimiä ja kommunikoiat keskenään huutelemalla kuuluvasti. Ne syövät siemeniä, hedelmiä ja lehtiä.
Mangabeilla on lyhyt, harmaansävyinen turkki ja vaaleat, joskus aivan valkoiset silmäluomet. Ne viettävät paljon aikaansa maassa.
Mangabit ja valkoposkimangabit eivät ole samantyyppisestä ulkonäöstään huolimatta nykytiedon valossa kovin läheistä sukua toisilleen.
Lajit

Mangabilajit:
harmaamangabi Cercocebus agilis
Cercocebus atys
Cercocebus chrysogaster
tanajoenmangabi Cercocebus galeritus
Cercocebus sanjei
kaulusmangabi Cercocebus torquatus
Guerra Norte

| Guerra Norte |
| --- | --- |

Tiedot
Tyylilaji:  rap
Kotipaikka:   Lappi, Suomi, Ivalo, Inari
Laulukieli:  suomi, inarinsaame
Jäsenet:  Amoc   Eldinho   Nit Lang   Neuvos   Juan Muteniac   Ruzze  
Entiset jäsenet:  Edorf   Ezkimo  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Guerra Norte on/oli lappilainen hip hop -kollektiivi. Ryhmän koti- ja syntypaikka on Ivalossa ja Inarissa, mihin viittaa jäsenten kappaleissa esiinttyvä numerosarja 998. Kollektiivin tunnetuimmat jäsenet ovat inarinsaameksi räppäävä Amoc, vuonna 2003 räpin suomenmestaruuden voittanut Edorf sekä Ezkimo. Muut jäsenet ovat Ambassa -yhtyeen Eldinho, Nit Lang ja Neuvos, Ruzze sekä Ezkimon pikkuveli Juan Muteniac, joka tekee kollektiivin kappaleet.
Aiheesta muualla

Kollektiivi Populappi-sivustolla
Noisen haastattelu