stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Puolustusvoimien Ruokahuollon Palvelukeskus
Aiheesta muualla

Puolustusvoimien Ruokahuollon Palvelukeskus Mil.fi-verkkosivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (ei toimi)
Leijona Catering
(Arkistoitu – Internet Archive)
Malaria Suomessa

Kypsymättömiä malarialoisia punasolussa. Kyseinen laji on (Plasmodium vivax). Punasolujen sininen väri johtuu näytteen värjäyksestä.
Malaria on Suomessa nykyään harvemmin esiintyvä sairaus. Vuosittain Suomessa todetaan 30–40 malariatapausta, joiden alkuperä on ulkomailta. Vielä 1800-luvun lopulla Suomessa esiintyi kotoperäisesti malarian lievempää muotoa horkkaa. Suomi oli maailman pohjoisin maa, jossa malariaa esiintyi kotoperäisesti. Säännölliset epidemiat ilmenivät pääasiassa Suomenlahden rannikolla. Malarian esiintymisen Suomessa mahdollisti savupirttiasuinkulttuuri ja se oli riippumaton Suomen ilmastosta. Malaria katosi vähitellen asumistottumusten muutosten vuoksi. Tärkeimmät syyt olivat savupiippujen yleistyminen ja erilliset karjasuojat eläimille.
Horkka on suurella todennäköisyydellä ollut viidestä ihmiselle malarian aiheuttavasta loisesta Plasmodium vivax, koska vain sillä on ominaisuus jäädä lepovaiheeseen ”uinumaan” ihmisen maksaan jopa viideksi vuodeksi. Kyseinen malarian muoto on Suomesta kuitenkin huvennut 1900-luvun alussa yksittäistapauksiksi. Nykyisin p.vivax-malarian kotoperäinen muoto lienee hävinnyt Suomesta tyystin. Vuosina 1944–1945 Suomessa esiintyi vielä parintuhannen tapauksen epidemia. Malaria voi tarttua ainoastaan horkkahyttysten eli Anopheles-suvun hyttysten kautta. Tästä hyttyssuvusta yleisimpinä Suomessa elää kaksi lajia, Anopheles messeae ja Anopheles beklemishevi ja lisäksi muita harvalukuisempia lajeja.
Suomessa käytetyt tautinimitykset malariasta

Malaria-nimitystä alettiin suomessa käyttää vasta 1860-luvulla. Professori Felix von Willebrand oli tiettävästi ensimmäinen, joka mainitsi nimityksen malariasairaus (ruots. malaria-sjukdom) vuonna 1863 Finska Läkaresällskapetin Notisblad-julkaisussa.
Yleisiä nimityksi malarialle olivat 1800-luvulla frossa, horkka, wilutauti, täristys, wilutus, wilutuspolte ja kylmätauti.  Piirilääkärit raportoivat malarian säännölliset kuumejaksot, joita edelsivät horkkina tunnetut vilutusvaiheet. Tauti osattiin erottaa muista kuumetaudeista, sillä esimerkiksi Lohjan piirilääkäri kuvasi mahakuumeen ja vilutaudin esiintyneen samanaikaisesti.
Malaria Suomessa 1400–1700-luvulla

Lääketieteellisesti todistettua tapausta malariasta Suomessa ei ole näin varhaisilta ajoilta. Epäsuorien viittausten perusteella se on kuitenkin ollut todennäköistä. Henrich Haeser mainitsee malariasta Pohjois-Suomessa 1870–1880. Itämeren alueella arvellaan olleen laaja malariaepidemia 1678–1680. Samaten mainintoja lääkityksestä horkan eli vilutaudin hoitoon löytyy jo 1400-luvulta Naantalin luostarin yrttikirjassa.
1735 Carl von Linné julkaisi selvityksen vilutaudista Ruotsissa. Tällöin mainittiin vilutautia esiintyneen runsaimmin Turun seudulla. Ahvenanmaalle malaria olisi levinnyt vasta 1700-luvun puolivälissä. 1700-luvun ajalta Suomesta on tunnistettu vähintäänkin seitsemän epidemiaa. Muutama näistä epidemioista on ollut koko Euroopan kattava.
Malaria Suomessa 1800-luvulla

Malariaa esiintyi yleisesti Ahvenanmaalla ja eteläisellä rannikkoalueella. 1800-luvun alkupuolella malariatartunta on ollut merkittävimpiä Ahvenanmaan paikallisen väestön terveydentilaan vaikuttaneita sairauksia.
Malarian taudinkuva on Suomessa ollut yleensä lievä ja menehtyminen kotoperäiseen malariaan on ollut harvinaista. Piirilääkärien mukaan Suomessa kuolleisuus oli 1850-luvulla pahimmillaankin vain pari prosenttia. Näin epidemioidenkin yhteydessä. Vuosina 1853–1862 Suomessa esiintyi voimakas ja laajalle levinnyt epidemia, joka ulottui Oulun leveydelle asti. Pohjoisin dokumentoitu malarian esiintymispaikka Suomessa on Utsjoelta, eli käytännössä malariaa on esiintynyt koko Suomen alueella.  Kuolleisuus on kuitenkin ollut suhteellisen vähäistä. Kuopiosta on olemassa piirilääkärin raportti, jossa noin 550 sairastuneesta henkilöstä kerrotaan neljän kuolleen. Epidemiat ilmaantuivat tavallisesti erityisen kuumien kesien jälkeisten vuosien alkukesästä.
Malarian esiintyminen 1900-luvulla

Malariaepidemioita esiintyi 1900-luvun alkupuolella Turussa vuonna 1902 sekä Helsingissä ja ympäristökunnissa 1920–1921 (epidemian lähteenä olivat pääkaupunkiseudulla vuonna 1918 oleskelleet venäläiset kasakat). Näiden esiintymien jälkeen satunnainenkin sairastuvuus malariaan väheni Suomessa jyrkästi.
Viimeisin malariaepidemia oli Suomessa sotavuosina 1944–1945. Koska tautia ei ollut suuressa mittakaavassa esiintynyt itsenäisyyden ajan Suomessa, vahva oletus on, että epidemian lähteenä ovat olleet malaria-alueelta pohjoiseen siirretyt venäläiset tai saksalaiset sotilaat. Yksittäisiä malariatartuntoja esiintyi Porkkalan sotilastukikohdan ympärillä vuoteen 1956 asti. Tällöin malarian lähteenä olivat venäläiset sotilaat.
Suomessa esiintyvät malarian muodot

Suomen kotoperäisen malarian aiheuttaja on ollut Plasmodium vivax -itiöeläin. Kotoperäisen malarian muodossa on todennäköisesti tapahtunut muunnos, joka mahdollistaa loisen ”talvehtimisen” ihmisessä. Osa malarialoisista (P. vivax ja P. ovale) kykenee vaipumaan niin sanottuun hypnotsoiittimuotoon, jolloin ne ovat lepovaiheessa maksan parenkyymisoluissa. Tällöin kesällä tarttunut malarialoisio säilyy hengissä talven lepovaiheessaan palaten aktiiviseksi keväällä, jolloin tauti uusiutuu. Enimmillään edellä mainitut kaksi malarialoislajia voivat uinua maksassa jopa kolmesta viiteen vuotta. Toisaalta Euroopasta levinneiden malariariatyyppien rajut epidemiat 1700–1800-luvuilla lienevät toisentyyppisten malariaparasiittien (Plasmodium malariae tai jopa Plasmodium falciparum) aiheuttamia. Viime vuosikymmeninä malaria-alueille matkanneiden sairastumiset ovat olleet valtaosaltaan Plasmodium falciparum ja Plasmodium vivax -alkueläinten aiheuttamia.
Malariahyttysen esiintyminen Suomessa

Malaria voi tarttua ainoastaan horkkasääskien eli Anopheles-suvun hyttysten kautta. Tästä hyttyssuvusta Suomessa elää yleisenä kaksi lajia, Anopheles messeae ja Anopheles beklemishevi. Vuonna 1900 A. J. Palmen kuvasi Anopheles-suvun horkkasääskiä peräti Kittilän korkeudelta asti. Suomen itsenäisyyden alun kartoituksiin perustuen on horkkahyttysen esiintyminen käytännössä mahdollista koko maassa aivan pohjoisinta Lappia lukuun ottamatta. Tiedot hyttysten lajistosta Suomessa ennen 1900-lukua ovat kuitenkin puutteellisia. Leutoina syksyinä hyttysiä saattoi esiintyä hyvinkin pitkään. Piirilääkäri Wilenius raportoi vuonna 1858 Ahvenanmaalla hyttysten parveilua joulukuussa, jolloin maassa oli jo lunta. Hän ei kuitenkaan tunnistanut tai kerännyt näytettä myöhempää tunnistamista varten.
Kotoperäisen malarian ekologinen lokero ja katoaminen Suomen tautikartalta

Malariaa esiintyi Suomessa yleensä vain lämpimien kesien jälkeen, sillä malaria-alkueläimen suvullinen lisääntyminen kestää useita viikkoja. Malarialoisioista P. vivax vaatii 30 vuorokauden jatkuvan yli 15–16 °C:n lämpötilan. Lämpimämmässä sporogonia nopeutuu, ollen esimerkiksi tasaisella 28 °C:n lämpötilassa P. vivaxilla 8–10 päivää. Toisaalta ahtaasti asutuissa savupirteissä oli talvisin Suomessa lähes subtroopinen mikroilmasto huolimatta ulkona paukkuvasta pakkasesta. Täynnä kotieläimiä ja ihmisiä savupirtit olivat kosteita, hämäriä ja lämpimiä läpi talven. Savupirtit tarjosivatkin malariasääskille koko talven kestävän suojaisan ja ravinteikkaan talvehtimispaikan. Talven aikana malarialoisiot pystyivät hyvin kehittymään sukukypsiksi malariasääskien suolistossa ja sääski ehti myös imeä verta useasta pirtissä yöpyvästä ihmisestä.
Kotoperäistä malariaa on todettu Suomessa yleisesti aina Oulun korkeudelle asti. Johtopäätöksenä tutkijat pitävät kotoperäisen malarian pesineen 1700–1800-luvuilla eteläisessä saaristossa Porvoosta länteen sekä lounaissaaristossa ja Ahvenanmaalla. Näiltä vahvoilta malaria-alueilta tauti leimahti erityisen suotuisten jaksojen aikana epidemiaksi Oulun ja Sotkamon korkeudelle.
Kotoperäisen malarian katoaminen Suomesta on pitkälti seurausta savupirttien katoamisesta ja rakennuskannan kehittymisestä. Karjan ja ihmisten elinetäisyyden kasvu oli tässä myös tärkeässä asemassa kun karjaa alettiin pitää erillisissä suojissa, navetoissa ja talleissa savupirttien sijaan. Samalla savupiipun yleistyminen vei P. vivaxin mahdollisuuden jatkaa kiertoaan ja loisia ihmisasumusten suojissa talvehtivissa horkkasääskissä.
Plasmodium-itiöeläin eli malarialoinen punasolujen seassa ja toinen kypsymätön punasolussa. Kyseinen laji on Plasmodium vivax. Punasolujen sininen väri johtuu näytteen värjäyksestä
Hypnotsoiittimuotoon vaipuneita malarialoisia maksan parenkyymisolussa. Malarialoisen muodot (P. vivax ja P. ovale) voivat lymytä lepovaiheisina maksassa jopa vuosia
Anopheles-suvun horkkahyttyslajien levinneisyys maailmassa. Perämeren pohjukassa on pohjoisin esiintyminen. Ruotsissa horkkahyttysen esiintyminen loppuu etelämpänä kuin se Suomessa alkaa, jos ei oteta lukuun Perämeren pohjukkaa.
Anopheles-suvun horkkahyttysen toukka
Dildo

Wikisanakirjassa on tähän liittyvä sananselitys: .
Dildo voi tarkoittaa seuraavia:
Dildo, kaupunki Newfoundlandin ja Labradorin provinssissa Kanadassa
Dildo, saari Dildon kaupungin edustalla Kanadassa
dildo eli hieromasauva, väline, jolla tuotetaan seksuaalista mielihyvää.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Dildo”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Kymmenpotenssimuoto

Kymmenpotenssimuoto, eksponenttimuoto eli tieteellinen merkintätapa on merkintätapa, jossa luku ilmoitetaan mahdollisella etumerkillä varustettuna mantissan sekä jonkin kymmenen kokonaislukupotenssin tulona. Esimerkiksi luku −1 560 000 voidaan kirjoittaa muodossa −1,56·106, missä etumerkki on miinus, mantissa on 1,56, kantaluku on 10 ja eksponentti on 6. Kymmenpotenssimuotoa käytetään luvun mittaustarkkuuden ilmoittamiseksi sekä suurten ja pienten lukujen kirjoittamiseksi lyhyesti.
Varsinkin laskimissa ja tietokoneissa, joskus muuallakin, käytetään kymmenpotenssiesitykselle a·10k merkintätapaa a E+k, jos k ≥ 0, ja a E−k, jos k < 0.
E-notaatiota ei suositella tieteellisissä julkaisuissa vaan normaalisti käytetään kymmenpotenssimuotoa.
Esimerkkejä

0,001234 = 1,234·10−3 = 1,234 E−3
Maan massa on noin 5 974 000 000 000 000 000 000 000 kg eli 5,974·1024 kg.
Vetymolekyylissä H2 vetyatomien ytimien välinen etäisyys on noin 0,000 000 000 074 m eli 7,4·10−11 m.
Jos pisteiden A ja B väliseksi etäisyydeksi ilmoitetaan 1 000 m, ei lukija voi tietää, millä tarkkuudella mittaus on tehty. Mittaustarkkuus välittyy tieteellisellä merkintätavalla: jos etäisyys ilmoitetaan muodossa 1,00·103 m, on mitattu kymmenen metrin tarkkuudella, jos muodossa 1,0·103, on mitattu sadan metrin tarkkuudella jne.
Aiheesta muualla

What Is Scientific Notation And How Is It Used?
Scientific Notation in Everyday Life
An exercise in converting to and from scientific notation
Kōji Yamase

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Syntymäaika: 22. syyskuuta 1981 (ikä 43)
Syntymäpaikka: Hokkaidō, Japani
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Seura
Seura: Renofa Yamaguchi
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2000–2002 2003–2004 2005–2010 2011–2012 2013–2016 2017–2018 2019–2021 2022– | Consadole Sapporo Urawa Red Diamonds Yokohama F. Marinos Kawasaki Frontale Kyoto Sanga Avispa Fukuoka Ehime Renofa Yamaguchi |  |
Maajoukkue
| 2006–2010 | Japani | 13 (5) |
Kōji Yamase (jap. 山瀬 功治, Yamase Kōji, s. 22. syyskuuta 1981 Hokkaidō, Japani) on japanilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on pelannut koko seurauransa Japanissa. Hän on pelannut Japanin maajoukkueessa 13 maaottelua.
Yamase on edustanut Japanin kahdella korkeimmalla sarjatasolla Consadole Sapporoa, Urawa Red Diamondsia, Yokohama F. Marinosia, Kawasaki Frontalea, Kyoto Sangaa, Avispa Fukuokaa, Ehimeä ja vuodesta 2022 alkaen Renofa Yamaguchia. Hän on pelannut vuoden 2024 loppuun mennessä J1 Leaguessa 293 ottelua, joissa hän on tehnyt 59 maalia, ja J2 Leaguessa 358 ottelua, joissa hän on tehnyt 37 maalia. Hän voitti Urawa Red Diamondsin joukkueessa Japanin liigacupin vuonna 2003 ja teki tuolla kaudella maalin toisessa välieräottelussa ja loppuottelussa.
Yamase pelasi Japanin A-maajoukkueessa 13 ottelua vuosina 2006-2010. Hän teki näissä maaotteluissa viisi maalia: yhden elokuussa 2007 ystävyysottelussa Kamerunia vastaan, kaksi tammikuussa 2008 ystävyysottelussa Bosnia ja Hertsegovinaa vastaan, yhden helmikuussa 2008 Itä-Aasian mestaruuskilpailuissa Kiinaa vastaan ja yhden kolme päivää myöhemmin samassa turnauksessa Etelä-Koreaa vastaan.
Maaottelutilastot

Lähde:
| Japanin A-maajoukkue> Vuodet | Japanin A-maajoukkue> ottelut | Japanin A-maajoukkue> maalit |
| --- | --- | --- |
| 2006 | 1 | 0 |
2007: 1
| 2008 | 10 | 4 |
2009: 0
| 2010 | 1 | 0 |
| Yhteensä | 13 | 5 |
Aiheesta muualla

National Football Teams
Japan National Football Team Database
Jäyhä Jököttäjä

Jäyhä Jököttäjä (engl. The Smugsnorkle Squattie) on Carl Barksin käsikirjoittama ja piirtämä sarjakuvatarina vuodelta 1946.
Juoni

Tupu, Hupu ja Lupu haluaisivat ottaa hoidettavakseen kaverinsa koiran, mutta Aku Ankka ei halua sekarotuista eläintä, vaan ostaa nerokkaaksi kehumansa jäyhä jököttäjä -rotuisen, Hurtta III Henkevä -nimisen koiran. Aku yrittää saada koiransa tekemään erilaisia temppuja, mutta se ei suostu liikahtamaankaan: pojat tajuavat jäyhän jököttäjän olevan lähes aivoton, ja nauravat asialle. Lopulta Aku saa tietää, että jäyhä jököttäjä osaa noutaa keppejä. Vähä-älyinen koira tuo kuitenkin vahingossa hänelle kepin sijasta dynamiittipötkön, jonka Aku on vähällä heittää kotinsa seinää päin, mutta poikien koira pelastaa talon nappaamalla pötkön ilmasta.
Julkaisuhistoria

Jäyhä Jököttäjä julkaistiin ensimmäistä kertaa Walt Disney’s Comics and Stories -lehden numerossa 70 vuonna 1946. Suomessa tarina julkaistiin ensimmäistä kertaa Aku Ankka -lehden numerossa 09/1977.
Aku Ankka houkuttelemassa Hurtta III Henkevää puhumaan.
Ultrabook

Asus UX21 ultrabook.
Ultrabook on puolijohdevalmistaja Intelin vuonna 2011 lanseeraama tietokonekonsepti. Luokkaan kuuluvien kannettavien tietokoneiden pitää täyttää vaatimukset, jotka koskevat tietokoneen virrankulutusta ja fyysisiä ominaisuuksia.
Intel esitteli Ultrabook-konseptin vuoden 2011 Computex-tapahtuman yhteydessä. Ultrabookien pitää olla ohuita (alle 21 millimetriä), kuluttaa vähän virtaa ja oltava nopeita. Viimeksi mainitun vaatimuksen takia tietokoneissa on oltava SSD-massamuisti edullisempien kiintolevyjen sijaan. Lisäksi Ultrabookien koteloiden pitää noudattaa niin sanottua unibody-rakennetta. Intel on myös vaatinut 5–8 tunnin akkukestoa.
Ultrabookeja on useasti verrattu Applen MacBook Air -kannettaviin. Ultrabookeissa on Mac OS X:n sijaan Windows-käyttöjärjestelmä.
Intelin tarkoituksena on tuoda kosketusnäytöt seuraavan sukupolven Ultrabookeihin. Myös NFC-yhteensopivuus on mahdollinen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ultrabook Wikimedia Commonsissa
Sveitsin hiihtokeskus

Sveitsin hiihtokeskuksen hiihtohissejä Kulomäen huipulla. Kuva vuodelta 2008.
Sveitsin hiihtokeskus on hiihtokeskus Hyvinkäällä Uudellamaalla. Hiihtokeskus sijaitsee Hyvinkään kaupungin pohjoisosassa Kulomäessä, joka on alueen korkein täyttömäki.
Sveitsin hiihtokeskuksessa on neljä valaistua rinnettä, joiden korkeudet ovat 40 ja 85 metriä ja pituudet 250–400 metriä. Päärinteet ovat nimeltään Iso mäki ja Rosa Plateau. Sveitsin hiihtokeskuksen palveluihin kuuluvat myös grillikioski-kahvila ja välinevuokraamo. Lisäksi hiihtokeskuksessa on lapsille suunnattua toimintaa, kuten pulkkamäki.
Sanfrecce Hiroshima

Sanfrecce Hiroshima (jap. サンフレッチェ広島, Sanfuretche Hiroshima) on jalkapalloseura Hiroshiman kaupungista Japanista. Joukkue pelaa J. Leaguen 1. divisioonassa, maan korkeimmalla sarjatasolla. Se on voittanut Japanin mestaruuden viidesti ja Keisarin cupin kolmesti.
Saavutukset

Aasian seuramestaruusturnauksen kolmas 1969
seurajoukkueiden MM-kisat kolmas 2015
Japanin mestari 1965, 1966, 1967, 1968 ja 1970
hopeaa 1969 ja 1994
Keisarin cupin voittaja 1965, 1967 ja 1969
hopeaa 1995, 1996, 1999 ja 2007
Japanin liigacupin hopeaa 2010
Japanin supercupin voittaja 2008
Entisiä pelaajia

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|   Marcus Tulio Tanaka   Tadanari Lee   Yuichi Komano   Yosuke Kashiwagi   Yukio Shimomura   Kenzo Ohashi   Yoshinori Shigematsu   Takehiko Kawanishi   Takayuki Kuwata   Yoshinobu Ishii   Michihiro Ozawa   Kazuo Imanishi   Ikuo Matsumoto   Junji Kawano   Tsuyoshi Kunieda   Yasuyuki Kuwahara   Teruo Nimura   Takeshi Ono   Koji Funamoto   Aritatsu Ogi   Atsuyoshi Furuta   Yoshiichi Watanabe   Katsuyuki Kawachi   Satoru Yamagishi  |   Yahiro Kazama   Katsuyoshi Shinto   Yoshiro Moriyama   Toshihiro Yamaguchi   Hajime Moriyasu   Kazuya Maekawa   Kentaro Sawada   Takuya Takagi   Hiroshige Yanagimoto   Ryuji Michiki   Yasuyuki Moriyama   Norio Omura   Takashi Shimoda   Kenichi Uemura   Chikara Fujimoto   Kazuyuki Toda   Shūsaku Nishikawa   Ryota Moriwaki   Tatsuhiko Kubo   Hisato Sato   Yojiro Takahagi   Kazuhiko Chiba   Tsukasa Shiotani   Yusuke Minagawa  |   Hiroki Mizumoto   Tomoaki Makino   Toshihiro Aoyama   Takuma Asano   Tony Popovic   Aurelio Vidmar   Graham Arnold   Hayden Foxe   Steve Corica   César Sampaio   Joubert Araújo Martins   Ilian Stoyanov   Michel Pensée   Tomislav Erceg   Ivan Hašek   Pavel Černý   Davit Mujiri   John van Loen   Pieter Huistra   Tore Pedersen   Jean-Paul Vonderburg   Serhij Skatjenko (en)   Dan Calichman   Oleg Pashinin  |
Aiheesta muualla

Seuran kotisivut (japaniksi, englanniksi)
Leipäjuusto

Leipäjuustoa lakkahillon kera.
Leipäjuusto eli juustoleipä on perinteisesti Pohjanmaalla, Lapissa ja Kainuussa valmistettu paistettu tuorejuusto. Tornionlaaksossa ja Länsipohjassa siitä on käytetty nimitystä kahvijuusto. Leipäjuustoa valmistettaessa kuumennettuun maitoon lisätään juoksutinta, joka erottaa valkuaismassan herasta. Massa kootaan möykyksi, josta yleensä muotoillaan litteä kiekko. Juusto paistetaan siten, että pinnalle muodostuu ruskeita pilkkuja. Paistettaessa rasva kihoaa juuston pintaan ja muodostaa konservoivan kerroksen.
Historia

Esiteolliseen aikaan leipäjuustoa valmistettiin kesäisin ja syksyisin, kun maitoa oli saatavilla. Juusto oli juhlaruokaa, ja sitä annettiin palkaksi esimerkiksi heinäntekoväelle. Leipäjuusto kuivattiin ja säilöttiin esimerkiksi ruislaarissa jyvien seassa, missä se säilyi jopa vuosia. Kuiva, kivikova leipäjuusto pehmeni hiilloksella lämmitettäessä. Juustoa lisättiin paloina myös erilaisiin keittoruokiin.
Aikaisemmin leipäjuustoa valmistettiin paikallisissa ja alueellisissa meijereissä. Meijerikoon kasvettua leipäjuuston teollista valmistamista ei Suomessa enää jatkettu suuremmissa meijereissä, vaan se jäi lähinnä pienten yksityisten meijereiden ja juustoloiden varaan, jotka hankkivat maitonsa sopimusmaitotiloilta.
Tarjoilu

Perinteisesti leipäjuusto tarjoiltiin vinoneliön muotoisina paloina kahvin kanssa. Päälle voi ripotella vähän sokeria. Uusperinnettä on leipäjuuston tarjoaminen lämmitettynä jälkiruoaksi lakkahillon ja joskus kerman kanssa.
Aiheesta muualla

Resepti aiheesta Leipäjuusto Wikikirjaston keittokirjassa
Siljan

| Siljan |
| --- | --- |
 Siljan satelliittikuvassa
Maanosa:  Eurooppa
Valtiot:  Ruotsi
Läänit:  Taalainmaa
Maakunnat:  Taalainmaa
Kunnat:  Leksand, Mora, Rättvik
Koordinaatit:  60°52′08″N, 14°47′45″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Daljoen vesistö
Valuma-alue:  Österdalälvenin valuma-alue
Laskujoki:  Österdalälven
Taajamat:  Mora, Rättvik, Leksand
Järvinumero:  SE673490-145597
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  161,7 m
Pituus:  52  km
Rantaviiva:  244 km
Pinta-ala:  292 km²
Tilavuus:  8,089 km³
Keskisyvyys:  27,8 m
Suurin syvyys:  134 m
Valuma-alue:  12 000 km2 
Saaria:  Sollerön
 fiSiljan 
Siljan on järvi Keski-Ruotsissa Taalainmaalla. Järvi on Ruotsin kuudenneksi suurin, ja sen suurin syvyys on 120 metriä. Järven pinta-ala on samaan vesistöön kuuluvat Orsasjön ja Insjön mukaan lukien 354 neliökilometriä, ja suurin asutuskeskus sen rannalla on Mora. Siljan sijaitsee Siljansringenin, devonikautisen meteorikraatterin alueella. Alueella on säilynyt runsaasti fossiilipitoisia ordoviki-, siluuri- ja kambrikautisia sedimenttejä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Siljan Wikimedia Commonsissa
Operaatio Talvimyrsky

Operaatio Talvimyrsky (saks. Unternehmen Wintergewitter) oli toisessa maailmansodassa saksalaisten epäonnistunut yritys vapauttaa Saksan 6. armeija Stalingradin motista. Neuvostoliiton puna-armeija oli onnistunut motittamaan saksalaiset Stalingradiin operaatio Uranuksessa. Erich von Mansteinin komentaman Donin armeijaryhmän, joka koostui neljästä panssaridivisioonasta, kuudesta jalkaväkidivisioonasta, yhdestä Luftwaffen divisioonasta ja romanialaisten osastojen rippeistä, tehtävänä oli vastahyökkäyksellä vapauttaa Friedrich Pauluksen 6. armeija. Vaikka nämä joukot eivät olleet vielä kunnolla asemissa, von Manstein aloitti hyökkäyksen heti yllättääkseen edessään olevat neuvostojoukot. Hän myös halusi hyökätä rintaman lounaispuolelta pikemmin kuin edetä suoraa tietä Stalingradiin, sillä hän arveli näin pystyvänsä iskemään heikompien venäläisosastojen kimppuun.
Operaatio Talvimyrskyksi nimetty hyökkäys käynnistyi 12. joulukuuta ja onnistui yllättämään venäläiset. Kenraali Hermann Hothin johtaman 4. panssariarmeijan joukot pääsivät noin 50 kilometrin päähän Stalingradista. Hoth vetosi Paulukseen, jotta tämä vetäytyisi Stalingradista ja hyökkäisi kaikilla voimillaan länteen päästäkseen pois saarroksista. Paulus ei kuitenkaan halunnut rikkoa Adolf Hitleriltä saamiaan käskyjä pitää Stalingrad hallussaan, joten 6. armeija ei päässyt pois motista. Neuvostoliiton 16. joulukuuta aloittama vastahyökkäys operaatio Saturnus kukisti Italian 8. armeijan Donin armeijaryhmän vasemmalta sivustalta, jolloin Hoth pysäytti hyökkäyksen 23. joulukuuta Neuvostoliiton vastahyökkäyksen seurauksena ja vetäytyi jouluaattona takaisin lähtöpisteeseen. Epäonnistuneen vapautusyrityksen seurauksena puna-armeija jatkoi hyökkäystään Stalingradia kohti lopulta pakottaen 6. armeijan antautumaan 31. tammikuuta 1943.
Merkinnän syy: taistelukuvaus puutteellinen
Yoshiki Hayashi

Yoshiki Hayashi
Yoshiki Hayashi (jap. 林佳樹, s. 20. marraskuuta 1965 Tateyama, Japani) on yleisemmin Yoshiki-nimellä tunnettu japanilainen muusikko ja tuottaja. Yoshiki on tunnettu varsinkin Japanin musiikkiteollisuutta 80- ja 90-luvuilla ravistelleesta ja uudistaneesta yhtyeestä X Japan (alun perin nimeltään vain X), jonka johtaja hän oli. Yoshiki soitti yhtyeessä sekä rumpuja että pianoa. Koska X Japanin musiikki ja visuaalinen olemus oli Japanissa 80-luvulla vallinnutta korrektia, kiiltokuvamaista musiikkia huomattavasti šokeeraavampaa (alkutuotannon kappaleilla oli nimiä kuten ”Orgasm”, ”Standing Sex” ja ”I'll Kill You”), oli yhtyeen aluksi vaikea saada levy-yhtiöitä taakseen. Yoshiki, joka on tunnettu peräänantamattomana ja äärimmäisen kunnianhimoisena perfektionistina, perusti äitinsä rahallisella tuella vuonna 1986 oman levy-yhtiön, Extasy Recordsin.
Yoshiki on säveltänyt myös mm. ihailemansa Kiss-yhtyeen klassiselle tribuuttilevylle "Kiss My Ass" 1994, Japanin keisari Akihiton hallituskauden 10-vuotisjuhlallisuuksien musiikin v. 1999 sekä vuoden 2005 World Expo -tapahtuman teemakappaleen nimeltä I'll Be Your Love, jonka esitti Dahlia-nimellä toimiva havaijilainen naisartisti. Yoshiki asuu ja työskentelee tällä hetkellä Los Angelesissa. Yoshiki on toiminut tuottajana useille suurille japanilaisille artisteille, kuten  Dir en greylle ja työskennellyt niin Queen-yhtyeen Roger Taylorin kuin The Beatlesin tuottajan George Martinin kanssa.
Diskografia > Albumit

Yoshiki Selection (1991)
V2 (1992, Tetsuya Komuron kanssa)
Eternal Melody (1993)
Yoshiki Selection 2 (1996)
Eternal Melody II (2005)