stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Savonlinnan työväentalo Kisalinna
Historia

Savonlinnan työväenyhdistys on perustettu joulukuussa 1887. Yhdistys toimi aluksi vuokratiloissa. Oma talo valmistui vuonna 1893 Koulukadun alapäähän.
Uuden talon rakentamista varten perustettiin Oy Olavila vuonna 1953. ”Olavilan valistustalo” talkootyöt alkoivat elokuussa 1954. Huhtikuun lopulla vuonna 1955 vietettiin harjannostajaisia, ja 11. marraskuuta 1955 talo vihittiin käyttöön. Taloa alettiin kutsua nimellä ”Kisalinna”. Työväenyhdistyksen ja muiden työväenjärjestöjen toiminta siirtyi sen suojiin.
Savonlinnan teatteri toimi Kisalinnassa alivuokralaisena. Se kunnallistettiin vuoden 1980 alussa, ja Savonlinnan kaupunki vuokrasi tällöin Kisalinnasta pysyvät toimitilat teatterille. Vuokraus käsitti kerho- ja juhlasalin näyttämöineen sekä siihen kuuluvat sosiaalitilat. Myöhemmin tiloihin liitettiin vielä eteis- ja lämpiötilat keittiöineen sekä kellarikerroksessa sijainnut halkovarasto, joka kunnostettiin teatterin pukuvarastoksi.
Samaan aikaan työväenyhdistykselle ja muille järjestöille kunnostettiin kolmannen kerroksen retkeilymajana olleet tilat kokous- ja juhlasaliksi ja rakennettiin omaan käyttöön pieni keittiö. Työväenyhdistyksen Soittokuntien harjoituksia varten kunnostettiin Kisalinnan alakertaan toimitilat. Voimailutilojen yhteyteen rakennettiin lisää pukeutumistiloja ja samaan yhteyteen kunnostettiin pieni kokoushuone ”Juttutupa”.
”Nuorisohuone” oli vuokrattuna Savonlinnan nuorisolautakunnalle. Liiketoimintaa varten oli vuokrattuna tiloja kampaamolle, kukkakioskille, grillille ja ravintolalle. Myös piirilehti Vapaus oli vuokrannut tilat toimistolleen.
Rakennus

Talossa on juhlasali näyttämöineen, keittiö, eteinen, kolmen huoneen ja keittiön asunto, viisi toimistoa sekä retkeilymaja.
Toimintaa työväentalolla

Talossa on järjestetty kokouksia, nuorisotoimintaa, urheiluharjoituksia, bingoa, teatteria, ja juhlia. Vuokratiloissa toimii ravintola, herkkugrilli, kioski, kukkamyymälä ja kampaamo (1982).
SNCASE SE.100

| SNCASE SE> 100 |
| --- | --- |
 SE.100:n siluettikuva.
Tyyppi:  raskas hävittäjä
Alkuperämaa:   Ranska
Valmistaja:  SNCASE
Ensilento:  29. maaliskuuta 1939
Valmistusmäärä:  2 
Muunnelmat:  SNCASE SE.700
SNCASE SE.100 oli ranskalaisen SNCASE:n suunnittelema ja valmistama kaksimoottorinen raskas hävittäjä, jota ehdittiin valmistaa yksi lentokuntoinen ja yksi keskeneräiseksi jäänyt prototyyppi. Hävittäjän pohjalta suunniteltiin myös kahta erikokoista matkustajakoneversiota, jotka tunnettiin mallitunnuksilla SE.500 ja SE.800.
Historia > Alku Lioré et Olivierilla ja SNCASE-fuusio

Ranskan ilmavoimat oli avannut varsin myöhään tarjouskilpailun kaksimoottorisesta 2–3-paikkaisesta raskaasta hävittäjästä, jota voitaisiin käyttää myös maataisteluroolissa, ja jossa käytettäisiin ajalleen edistyksellistä kolmipyörälaskutelinettä. Kaksimoottorikone oli määrä tilata osana ilmavoimien plan V -uudelleenvarustamissuunnitelmaa.
Yksi AC3-tarjouskilpailuun kone-ehdokkaita tuottaneista yhtiöistä oli Lioré et Olivier, jonka LeO-50-konetyyppi kilpaili hankinnasta Caudron C.900:n, Hanriot H.220:n, Potez 670:n ja Payen 323:n kanssa. LeO-50 oli Lioré et Olivierin Levallois-Perretin suunnittelutoimiston viimeisenä projektina ennen yhtiön fuusioimista osaksi kansallistettua SNCASE-suuryhtiötä. Projektia johtivat Pierre Étienne Mercier ja Jacques Lecarme, joita suunnittelutyössä avusti myös Argenteuilin tehtaan prototyyppien pääkonstruktööri Louis Marnay.
SNCASE perustettiin helmikuussa 1937 Ranskan valtion edellisvuonna tekemällä päätöksellä, jolla fuusioitiin Ranskan kansallistetut ilmailuteollisuusyhtiöt joukoksi suurempia yhtiötä. LeO-50-projekti siirtyi yhtiön Argenteiuilin suunnittelutoimiston vastuulle, jonka 450 insinööriä olivat pääosin Lioré et Olivier’n entistä henkilökuntaa. SE.100-mallitunnuksen saanut hävittäjäprojekti oli yksi SNCASE:n yhdeksästä toisen maailmansodan syttyessä käynnissä olleesta projektista.
SE.100 suunniteltiin lentämään 550 km/h nopeudella vähintään tuhannen kilometrin kantamalla täysaseistuksessa. Tyyppi muistutti rakenneratkaisuiltaan Lioré et Olivier’n aiempaa LeO-48:aa. Uuden koneen rungossa käytettiin kromimolybdeeniteräsputkista koottua metallirakennetta. Siivet olivat puurakenteiset.
Tyypissä oli joukko aikakaudelle edistyksellisiä piirteitä:
Kolmipyörälaskuteline, jonka taaempi pyöräpari oli asennettu suoraan kaksoisperäsimen alaosaan.
Koko jättöreunan mitan kattavat laskusiivekkeet ja siivenkärkiin kulmassa leikatut siivekkeet.
Rungon muotoilu ja tykkiaseistuksen sijoittelu, joka mahdollisti ammunnan kaikkiin suuntiin ilman kuolleita kulmia.
Historia > Prototyypit ja sarjatuotantotilaus

Jacques Lecarmen suunnittelema prototyyppi varustettiin kolmella 20-millimetrisellä tykillä ja 800-hevosvoimaisilla Gnome et Rhône 14M -tähtimoottoreilla. Koneen tavoiteltiin saavuttavan 560 km/h huippunopeus. Tuotantokoneisiin oli tarkoitus pystyä asentamaan yhteensä jopa kymmenen 20 mm tykkiä, joista kuusi oli nokassa ja loput ympäri konetta sijoitelluissa ampumoissa.
Ensimmäinen prototyyppi (SE.100-01) koottiin Argenteuilin tehtaalla vuonna 1938 ja sen ensilennon lensi Villacoublayssa 29. maaliskuuta 1939 Jacques Lecarme. Kone lastattiin seitsemän tonnin lentoonlähtöpainoon, ja Lecarme nousi yli tunnin kestäneelle kesti ensilennolle. Lennon loppupuolella Centre d'Essais en Volin henkilökunta oli ehtinyt huolestua, kun kone ei näyttänyt palaavan kentälle. Huoli osoittautui lopulta turhaksi, sillä Lecarme oli vienyt hyvin lentäväksi osoittautuneen koneen vain pienelle ”huvikierrokselle” Île-de-Francen yllä. Uudet Gnome et Rhône 14M8/9 -moottorit olivat aiempiin verrattuna selvästi tehokkaammat ja nopeasti reagoivat.
Ensimmäinen prototyyppi toimitettiin toukokuussa 1939, minkä jälkeen Ranskan valtio teki suoraan tilauksen 300 lisäkoneesta. Toisen aseistustestaukseen tarkoitetun prototyypin kokoaminen aloitettiin Argenteuilin tehtaalla tilauksen myötä. Koeammunnat oli tarkoitus tehdä Argenteuilin tehtaan lähellä sijainneessa Istresin tukikohdassa.
Ensimmäisen prototyypin koelennot jatkuivat 9. toukokuuta 1939 yksimoottorisella koelennolla, jolla konetta lensi kaikilla aiemmilla koelennoilla pilottina toiminut Lecarme. Prototyyppi nousi huomattavasta vajaatehosta huolimatta ilmaan ja Lecarme saavutti 7 400 kg lentoonlähtöpainoon lastatulla koneella 6 000 metrin lentokorkeuden. Onnistuneen koelennon jälkeen Lecarme lennätti SE.100:lla vielä samana päivänä SNCASE:n puheenjohtaja Arènea ja toimitusjohtaja Nicolas’ta. Ensimmäistä prototyyppiä lennettiin Marignanessa kymmenen tuntia, jonka jälkeen se siirtolennettiin 795 kilometriä Argenteuiliin 446 km/h keskinopeudella. Tunnin ja 47 minuuttia kestäneen lennon lensivät Lecarme ja Louis Rouland.
SE.100-01 tuhoutui 51. koelennollaan 5. huhtikuuta 1940, kun vasemman potkurin säätämiseen käytetty servo-ohjaus vaurioitui. Istresin lentokentältä koelennolle lähtenyt kone syöksyi maahan Etelä-Ranskan Arlesin kaupungin läheisyydessä. Koelentäjä Louis Rouland ja mekaanikko André Vuagnoux kuolivat onnettomuudessa.
Historia > Ohjelma keskeytyy

SE.100:aa ei saatu saatu ajoissa sarjatuotantoon, sillä Saksa hyökkäsi Ranskaan jo touko-kesäkuussa 1940. Toinen prototyyppi saatiin liki valmiiksi kesäkuussa 1940, mutta päätyi lopulta romutettavaksi Vichyn hallinnon aikana vuonna 1942.
Saksalaiset pakko-ottivat SE.100-koneisiin kaavaillut Gnome et Rhône 14N -moottorit heinäkuussa 1940, ja ne toimitettiin Saksaan elokuussa 1940. Suorituskykyisiksi ja luotettaviksi arvioidut ranskalaiset tähtimoottorit asennettiin saksalaisiin Henschel Hs 129 -maataistelukoneisiin, missä ne korvasivat aiemmat Arguksen valmistamat voimalaitteet. Tehtävänkuvaltaan SE.100:n suunniteltua roolia vastannut Hs 129 osoittautui ranskalaisilla moottoreilla varustettuna tehokkaaksi maataistelukoneeksi.
Loppuvuodesta 1939 ja tammikuussa 1940 SE.100-hävittäjän pohjalta käynnistyneet SE.500- ja SE.800-matkustajakoneprojektit olivat myös kesken Ranskan antautuessa kesäkuussa 1940. Kaksimoottorinen SE.500 oli mitoitettu 12 matkustajalle ja suurempi nelimoottorinen SE.800 yhteensä 20 matkustajalle. SE.100:sta saatuja vaikutteita hyödynnettiin myös Pierre Étienne Mercier’n suunnittelemassa prototyypiksi jääneessä SE.700-autogirossa.
Versiot

Lähde:
SE.100 – prototyypit SE.100-01 ja SE.100-02, kolmipaikkainen raskas hävittäjä ja maataistelukone.
SE.500 – suunnittelupöydälle jäänyt kaksimoottorinen matkustajakoneversio, tilaa 12 matkustajalle.
SE.800 – suunnittelupöydälle jäänyt nelimoottorinen matkustajakoneversio, tilaa 20 matkustajalle.
Tekniset tiedot

Yleiset ominaisuudet
Miehistö: 3
Pituus: &&&&&&&&&&&&&011.080000011,80 m
Kärkiväli: &&&&&&&&&&&&&015.070000015,70 m
Korkeus: &&&&&&&&&&&&&&04.02800004,28 m
Siipipinta-ala: &&&&&&&&&&&&&033.06000033,06 m²
Tyhjäpaino: &&&&&&&&&&&05520.&&&&005 520 kg
Suurin lentoonlähtöpaino: &&&&&&&&&&&07500.&&&&007 500 kg
Voimalaite: &&&&&&&&&&&&&&02.&&&&002 × Gnome et Rhône 14N-20/21 -14-sylinteristä tähtimoottoria; &&&&&&&&&&&&0783.&&&&00783 kW (&&&&&&&&&&&01050.&&&&001 050 hv) per moottori
Suoritusarvot
Suurin nopeus: &&&&&&&&&&&&0580.&&&&00580 km/h
Lentomatka: &&&&&&&&&&&01300.&&&&001 300 km
Aseistus
(tuotantomalleihin suunniteltu)
6 × 20 mm tykkiä nokassa
2 × 20 mm tykkiä ala-ampumossa
2 × 20 mm tykkiä taka-ampumossa
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta SNCASE SE.100 Wikimedia Commonsissa
Salomoninmonarkki

| Salomoninmonarkki |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Silmälläpidettävä  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Monarkit Monarchidae
Suku::  Rusovatsamonarkit Monarcha
Laji::  richardsii
Kaksiosainen nimi
 Monarcha richardsii  (Ramsay, 1881) 
Katso myös
   Salomoninmonarkki Wikispeciesissä   Salomoninmonarkki Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Salomoninmonarkki (Monarcha richardsii) on monarkkien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Salomoninmonarkkia tavataan Salomonsaarilla. Lajia on kuvattu yleiseksi tai paikallisesti yleiseksi, ja se on luokiteltu silmälläpidettäväksi.
Salomoninkottarainen

| Salomoninkottarainen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Kottaraiset Sturnidae
Suku::  Kiiltokottaraiset Aplonis
Laji::  grandis
Kaksiosainen nimi
 Aplonis grandis  (Salvadori, 1881) 
Katso myös
   Salomoninkottarainen Wikispeciesissä   Salomoninkottarainen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Salomoninkottarainen (Aplonis grandis) on kottaraisten heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Salomoninkottaraista tavataan Salomonsaarilla ja Papua-Uudessa-Guineassa. Lajin on kuvattu olevan yleinen, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Semperoper

Oopperatalo iltavalaistuksessa
Semperoper on Sächsische Staatsoper Dresden ‑oopperan oopperatalo ja Sächsische Staatskapelle Dresden ‑orkesterin konserttisali Dresdenissä, Saksassa. Rakennusta käyttää esiintymispaikkanaan myös Semperoperin baletti. Tyyliltään uusbarokkia edustava rakennus sijaitsee Elbe-joen rannalla teatteriaukiolla.
Oopperatalo on nimetty suunnittelijansa, arkkitehti Gottfried Semperin mukaan, jonka johdolla se rakennettiin alun perin vuonna 1841 varhaisrenessanssiseen tyyliin. Vuonna 1869 talo kuitenkin jouduttiin rakentamaan uudelleen tulipalon tuhottua sen.
Semperoperissa kantaesityksensä saaneita oopperoita

Ruusuritari
Elektra
Feuersnot
Rienzi
Salome
Lentävä hollantilainen
Tannhäuser
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Semperoper
Panoraama
Salomoninmesikko

| Salomoninmesikko> Uhanalaisuusluokitus |
| --- | --- |
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Mesikot Meliphagidae
Suku::  Punamesikot Myzomela
Laji::  eichhorni
Kaksiosainen nimi
 Myzomela eichhorni  Rothschild & Hartert, 1901 
Katso myös
   Salomoninmesikko Wikispeciesissä  
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Salomoninmesikko (Myzomela eichhorni) on mesikoiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Salomoninmesikkoa tavataan Salomonsaarilla. Lajia on kuvattu yleisestä melko yleiseksi. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
William Axtin filmografia

William Axt (1888–1959) sävelsi musiikin yli 30-vuotisen elokuvasäveltäjänuransa aikana yli 200 elokuvaan. Axt liittyi Metro-Goldwyn-Mayeriin vuonna 1919. Hän oli aiemmin toiminut erilaisissa töissä, kuten avustavana kapellimestarina ja musiikkiohjaajana teatterissa. Seuraavassa luettelossa ovat kaikki Axtin elokuvasävellykset.
Elokuvasävellykset > 1940-luku

| Vuosi | Suomenkielinen nimi | Alkuperäinen nimi | Elokuvalaji |
| --- | --- | --- | --- |
| 1940 | – | What’s Your IQ? | Lyhytelokuva |
| 1940 | Läpi pohjoismyrskyn | Untamed | Elokuva |
Musiikin sovittajana

| Vuosi | Suomenkielinen nimi | Alkuperäinen nimi | Elokuvalaji |
| --- | --- | --- | --- |
| 1921 | Kansakunnan synty (1915) | The Birth of a Nation | Elokuva |
| 1925 | Iloinen leski | The Merry Widow | Elokuva |
| 1926 | Don Juan | Don Juan | Elokuva |
| 1933 | Kun valoreklaamit sammuvat | Broadway to Hollywood | Elokuva |
Musiikkiohjaajana

| Vuosi | Suomenkielinen nimi | Alkuperäinen nimi | Elokuvalaji |
| --- | --- | --- | --- |
| 1931 | Traagillinen yö | Guilty Hands | Elokuva |
| 1937 | Ei meillä pelätä | Thoroughbreds Don’t Cry | Elokuva |
| 1938 | Laulu, sydämen avain | Everybody Sing | Elokuva |
| 1939 | Kadonnut käsikirjoitus | Fast and Loose | Elokuva |
Musiikkisynkronointijana

| Vuosi | Suomenkielinen nimi | Alkuperäinen nimi | Elokuvalaji |
| --- | --- | --- | --- |
| 1929 | Vauhdin vaarassa tytön tähden | Speedway | Elokuva |
| 1929 | Kohtalokas suudelma | The Kiss | Elokuva |
| 1934 | Kaunis Sadie | Sadie McKee | Elokuva |
| 1934 | Vakoilija 13 | Operator 13 | Elokuva |
| 1934 | – | Paris Interlude | Elokuva |
| 1934 | Kuolemaantuomittu | Manhattan Melodrama | Elokuva |
| 1935 | – | Memories and Melodies | Lyhytelokuva |
Samuli Seppälä

Sam Samuli Seppälä (s. 14. syyskuuta 1975 Espoo) on Verkkokauppa.comin perustaja, entinen toimitusjohtaja ja hallituksen jäsen. Seppälä on Verkkokauppa.comin suurin osakkeenomistaja; hän omisti elokuussa 2021 noin 35 prosenttia sen osakkeista.
Samuli Seppälä syntyi Espoon Lintuvaarassa, jossa hän aloitti vuonna 1992 tietokoneiden ja oheislaitteiden myynnin kotitalonsa kellarista, jolloin hän oli vain 16-vuotias. Vaihto-oppilasvuotena Yhdysvalloissa 1993 Seppälä sai lisää intoa ja ideoita liiketoimintaansa, ja lukion jälkeen hän työskentelikin Verkkokauppa.comissa täysipäiväisesti aina vuoteen 2018, jolloin hän luopui toimitusjohtajuudesta ja jäi hallituksen jäseneksi.
Nykyään Seppälä asuu Yhdysvalloissa, Berkeleyn kaupungissa, Pohjois-Kaliforniassa.
Saarijärvi (Kangasala)

| Saarijärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Kangasala
Koordinaatit:  61°36′02″N, 24°05′31″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Näsijärven alue (35.31)
Laskuoja:  oja Rakkariin 
Järvinumero:  35.317.1.013
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  159,5 m  
Rantaviiva:  1,549 km  
Pinta-ala:  9,787 ha  
Saaria:  1 
 fiSaarijärvi 
Saarijärvi  on Pirkanmaalla Kangasalla Suinulan osa-alueella Säynäjärven kylän lähellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 9,8 hehtaaria ja se on 500 metriä pitkä ja 350 metriä leveä. Järvellä on kartan mukaan yksi saari. Sen rantaviivan pituus on 1,5 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Näsijärven alueella (35.31), jonka Vaavunjoen valuma-alueeseen (35.317) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 159,5 metriä mpy.
Saksan naisten maahockeymaajoukkue

Saksan naisten maahockeymaajoukkue edustaa Saksaa naisten maahockeyn maaotteluissa. Saksan paras saavutus on olympialaisten kultamitali vuodelta 2004. Kansainvälisen lajiliiton rankingissa Saksa on sijalla kuusi (huhtikuu 2018).
Maailmanmestaruuskilpailut

Vuodesta 1972 pelatuissa naisten MM-kisoissa on nähty Saksan joukkue 14 kertaa, jos mukaan lasketaan Länsi-Saksan osallistumiset . Länsi-Saksa voitti maailmanmestaruuden vuosina 1976 (jotka Länsi-Saksa myös järjesti) ja 1981, oli hopealla 1978 ja 1986 sekä pronssilla 1972 (kyseessä oli epävirallinen "Josselin de Jong Cup") ja 1974. Nykymuitoinen Saksa on osallistunut MM-kisoihin vuodesta 1994, parhaana sijoituksena pronssi vuodelta 1998.
Euroopan-mestaruuskilpailut

Naisten maahockeyn EM-kisat on järjestetty vuodesta 1984. Saksa on isännöinnyt kisoja kahdesti, vuonna 1999 Kölnissä ja vuonna 2011 Mönchengladbachissa. Saksa on voittanut Euroopan mestaruuden vuosina 2007 Englannissa ja 2013 Belgiassa. Hopeaa Saksa on saavuttanut 1991, 1999, 2005, 2009, 2011 ja 2019 sekä pronssia 1984, 1995, 2003 ja 2015.
Sijoitukset

Maahockeyn naisten turnauksen palkintojenjako vuoden 2004 olympialaisissa.
Saarijärvi (Kouvola, Paljakka)

| Saarijärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Kymenlaakso
Kunnat:  Kouvola
Koordinaatit:  61°11′57″N, 26°34′57″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Vuohijärven alue (14.91)
Laskuoja:  oja Lapjärveen 
Järvinumero:  14.912.1.012
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  93,3 m  
Pituus:  1 km  
Leveys:  420 m  
Rantaviiva:  2,982 km  
Pinta-ala:  13,536 ha  
Saaria:  1 
 fiSaarijärvi 
Saarijärvi  on Kymenlaaksossa Kouvolassa  Huhdasjärven lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järvi on 1,0 kilometriä pitkä, 420 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 13,5 hehtaaria. Sillä on yksi saari, jonka pinta-ala on 0,9 hehtaaria.   Sen rantaviivan pituus on 3,0 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Mäntyharjun reitin valuma-alueen (14.9) Vuohijärven alueella (14.91), jonka Vuohijärven lähi-alueeseen (14.912) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 93,3 metriä mpy.
Santorínin lentoasema

Santorínin lentoasema (kreik. Κρατικός Αερολιμένας Σαντορίνης, Kratikós Aeroliménas Santorínis, IATA: JTR, ICAO: LGSR, YPA: ΚΑΣΡ) on kansallinen lentoasema Thíran saarella Santorínin saariryhmässä Kreikassa. Se sijaitsee saaren itärannikolla Monólithoksen alueella lähellä Kamárin kylää, noin kuusi kilometriä kaakkoon saaren keskuksesta Firásta.
Santorínin lentoasemaa.
Lentoasema avattiin vuonna 1976. Lentoasemalla on yksi kiitotie, jonka pituus on 2 125 metriä ja leveys  30 metriä. Kenttä on suhteellisen pieni, ja voi palvella noin kuutta konetta kerralla.
Aegean Airlines lentää kentälle säännöllisiä lentoja muun muassa Ateenasta, josta lento kestää noin 30 minuuttia. Lisäksi kentälle on myös muiden kreikkalaisten yhtiöiden kotimaanlentoja. Lukuisat ulkomaiset yhtiöt, myös muun muassa Finnair, lentävät kentälle suoria reitti- tai tilauslentoja turistikaudella.
Lentoasemalta on linja-autoyhteys Firáan, josta on vaihto muihin osiin saarta. Kentällä on myös takseja sekä autonvuokraus.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Santorínin lentoasema Wikimedia Commonsissa
Kreikan lentoasemat ja lentokentät
| --- | --- |
Kansainväliset lentoasemat:  Alexandroúpolin kansainvälinen lentoasema · Ateenan kansainvälinen lentoasema · Chanián kansainvälinen lentoasema · Iraklionin kansainvälinen lentoasema · Kalamátan kansainvälinen lentoasema · Kaválan kansainvälinen lentoasema · Kefalonián kansainvälinen lentoasema · Korfun kansainvälinen lentoasema · Kosin kansainvälinen lentoasema · Límnoksen kansainvälinen lentoasema · Mytilínin kansainvälinen lentoasema · Ródoksen kansainvälinen lentoasema · Sámoksen kansainvälinen lentoasema · Thessalonikin kansainvälinen lentoasema · Zákynthoksen kansainvälinen lentoasema
Kansalliset lentoasemat:  Áktion lentoasema · Áraxoksen lentoasema · Astypálaian lentoasema · Chíoksen lentoasema · Ikarían lentoasema · Ioánninan lentoasema · Kálymnoksen lentoasema · Kárpathoksen lentoasema · Kastorián lentoasema · Kozánin lentoasema · Kytheran lentoasema · Mégaran lentoasema · Míloksen lentoasema · Mýkonoksen lentoasema · Náxoksen lentoasema · Néa Anchíaloksen lentoasema · Pároksen lentoasema · Santorínin lentoasema · Skiáthoksen lentoasema · Skýroksen lentoasema · Sýroksen lentoasema
Kunnalliset lentoasemat:  Kásoksen lentoasema · Kastelórizon lentoasema · Léroksen lentoasema · Siteían lentoasema
Entiset lentoasemat ja lentokentät:  Agrínion lentoasema · Andravídan lentoasema · Ellinikón kansainvälinen lentoasema · Epitálion lentoasema · Kastéllin lentoasema · Portochélin lentokenttä · Spártin lentoasema · Tríodoksen lentokenttä
Sotilas- lentokentät:  Agrínion sotilaslentokenttä · Alexándreian sotilaslentokenttä · Amygdaleónaksen sotilaslentokenttä · Andravídan sotilaslentokenttä · Dekéleian sotilaslentokenttä · Elefsínan sotilaslentokenttä · Lamían sotilaslentokenttä · Lárisan sotilaslentokenttä · Marathónaksen sotilaslentokenttä · Maritsán sotilaslentokenttä · Sédeksen sotilaslentokenttä · Stefanovíkeion sotilaslentokenttä · Tanágran sotilaslentokenttä · Trípolin sotilaslentokenttä · Tympákin sotilaslentokenttä
Zdravko Tolimir

Zdravko Tolimir (serb. Здравко Толимир; 27. marraskuuta 1948 – 8. helmikuuta 2016) oli bosnianserbi, joka toimi komentajana Bosnian serbiarmeijassa Bosnian sodan aikana.
Jugoslavian sotarikostuomioistuin tuomitsi joulukuussa 2012 Tolimirin elinkautiseen vankeuteen kansanmurhasta. Tuomioistuimen mukaan hänellä oli keskeinen rooli 8 000 muslimimiehen ja -pojan joukkomurhassa Srebrenicassa heinäkuussa 1995. Tolimir oli tuomioistuimen mukaan Bosnian serbien sotilasjohtajan Ratko Mladićin oikea käsi Bosnian sodan aikana.
Käännös suomeksi
Saarijärvi (Kouvola, Hartola)

| Saarijärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Kymenlaakso
Kunnat:  Kouvola
Koordinaatit:  61°11′09″N, 26°29′23″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Karijärven valuma-alue (14.94)
Laskuoja:  oja Tuomilampeen 
Järvinumero:  14.947.1.005
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  125,6 m  
Pituus:  530 m  
Leveys:  390 m  
Rantaviiva:  1,761 km  
Pinta-ala:  16,862 ha  
Saaria:  2 
 fiSaarijärvi 
Saarijärvi  on Kymenlaaksossa Kouvolassa  Hartolan lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järvi on 530 metriä pitkä, 390 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 16,9 hehtaaria. Sillä on kaksi saarta, joiden yhteispinta-ala on 0,1 hehtaaria.   Sen rantaviivan pituus on 1,8 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Mäntyharjun reitin valuma-alueen (14.9) Karijärven valuma-alueella (14.94), jonka Vääräjärven–Kelesjärven valuma-alueeseen (14.947) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 125,6 metriä mpy.
Saarijärven–Viitasaaren seutukunta

| Saarijärven–Viitasaaren seutukunta |
| --- | --- |

 sijainti 
Väkiluku:  28 046 37:nneksi suurin 31.12.2021 
Saarijärven–Viitasaaren seutukunta on yksi Suomen seutukunnista. Se sijaitsee Keski-Suomen maakunnassa. Siihen kuuluu kahdeksan kuntaa, ja Euroopan unionin alueluokitusjärjestelmässä sen LAU 1 (NUTS 4) -numero on 138.