stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
De Havilland
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
de Havilland (Arkistoitu – Internet Archive)
Comet (Arkistoitu – Internet Archive)
De Havilland Aviation Ltd - suihkukoneista (Arkistoitu – Internet Archive)
De Havilland D.H.82 Tiger Moth
De Havilland DHC-3 Otter
Megan Delehanty

| Mitalit> Maa:   Kanada.Naisten soutu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Kanada.Naisten soutu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Kanada.Naisten soutu. Olympialaiset  | Maa:   Kanada> Naisten soutu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Barcelona 1992 | kahdeksikko |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Wien 1991 | kahdeksikko |  |
Megan Catherine Delehanty (s. 24. maaliskuuta 1968) on kanadalainen soutaja. Hän voitti Barcelonan olympialaisissa 1992 kultaa kahdeksikossa. Hän voitti maailmanmestaruuden samassa luokassa Wienissä 1991.
Deadly Warrior

| Deadly Warrior> 9 Deaths of the Ninja |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Emmett Alston
Käsikirjoittaja:  Emmett Alston
Tuottaja:  Ashok Amritraj
Säveltäjä:  Cecile Colayco
Pääosat:  Shō Kosugi
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Amritraj Productions
Ensi-ilta:  huhtikuu 1985
Kesto:  94 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Deadly Warrior (9 Deaths of the Ninja) on vuonna 1985 ensi-iltansa saanut toimintaelokuva. Elokuvan ohjasi ja käsikirjoitti Emmett Alston. Pääosassa esiintyy Shō Kosugi.
Juoni

Yhdysvaltalainen senaattori ja ryhmä turisteja otetaan panttivangiksi Lähi-idän matkalla. Kidnappaajat vaativat, että vaarallinen terroristi on vapautettava. Kansainvälinen suurselkkaus uhkaa ja Yhdysvaltainhallitus asettaa toimintaan DART anti-terroristiryhmän, jonka erikoisuutena on panttivankien vapauttaminen.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Shō Kosugi  | … |  Spike Shinobi   |
|  Brent Huff  | … |  Steve Gordon   |
|  Emilia Crow  | … |  Jennifer Barnes   |
|  Blackie Dammett  | … |  Alby the Cruel   |
|  Regina Richardson  | … |  Honey Hump   |
|  Vijay Amritraj  | … |  Rakin   |
|  Lisa Friedman  | … |  Kierto-opas   |
|  Kane Kosugi  | … |  Kane   |
|  Shane Kosugi  | … |  Shane   |
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano kutsuu elokuvaa tusinaninjailuksi ja antaa sille tähtien sijasta pommin, mikä vastaa sanallista arviota ”täysin epäonnistunut tekele”.
Aiheesta muualla

Deadly Warrior Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Toivo Ilomäki

Toivo Ilomäki
Ritari Ilomäen tykki voitonmerkkeineen Panssarimuseossa
Toivo Osmo Ilomäki (25. elokuuta 1917 Sääksmäki – 4. maaliskuuta 1965 Hämeenlinna) oli suomalainen sotilas ja Mannerheim-ristin ritari numero 155. 5. divisioonan 24. tykkikomppaniassa (24. TykK) panssarintorjuntatykin ampujana toiminut Ilomäki nimitettiin Mannerheim-ristin ritariksi 2. lokakuuta 1944. Sotilasarvoltaan hän oli nimityshetkellä korpraali.
Hän on ainoa sotilas, joka on saanut kaikki viisi panssarintuhoojan merkkiä eli leveän kuviollisen nauhan ja neljä kapeaa kuviotonta nauhaa yli viidentoista panssarivaunun tai rynnäkkötykin tuhoamisesta.
Kokonaissaldo on 21 panssariajoneuvoa, joista 17 yhdessä taistelussa. Jo aiemmin hän osoitti tarkkuutensa yksittäisten pistemaalien tuhoajana, mutta varsinaisiin oikeuksiin hänen tarkkuutensa pääsi vasta kesällä 1944, kun hän sai aseekseen saksalaisen 75 K/40 -panssarintorjuntatykin siihen asti käyttämänsä venäläisen 45 mm sotasaalistykin tilalle.
Kirjailija Mauri Sariola kertoo kirjassaan Näin tekivät ritarit, että Ilomäki oli aluksi vain ammusten kantaja, koska alkuperäinen tykin ampuja oli mustasukkainen tehtävästään. Laukaukset menivät kuitenkin mihin sattuivat, ja se suututti Ilomäkeä, koska kyseinen tykki oli venäläinen 45-millinen, jonka ammusten sytyttimet saattoi herkistää äärimmilleen - siis äärimmäisen tehokas kohdalleen osuessaan.
Ammukset menivät aina vain roimasti ohi, kunnes lopulta joukkueenjohtaja, luutnantti ja myöhemmin myös Mannerheim-ristin ritari Esko Kausti hermostui ja vaihtoi miestä tykin takana. Ilomäki osui ensimmäisellä laukauksella siihen, mihin oli luvannut, jolloin Kausti totesi ehdottomaan sävyyn:
»Nähty on! Tällä tykillä ampuu sitten vastedes vain Ilomäki, tuliko selväksi!»
Ja luottamus osoittautui oikeaksi
Ritari Ilomäen 75 K/40 -tykki putkeen maalattuine voitonmerkkeineen on nykyisin Parolan Panssarimuseossa.
Ilmatila

Ilmatila on valtion maa- tai merialueen yläpuolella sijaitseva ilma-alue. Ilmatila jaetaan valvottuun ja valvomattomaan ilmatilaan, jotka jakaantuvat vielä erikoistuneempiin ilmatilaluokkiin. Luvatonta lentämistä vieraan valtion ilmatilassa kutsutaan ilmatilan loukkaukseksi. Useiden maiden rajoilla sijaitsee myös ilmapuolustuksen tunnistusvyöhyke eli ADIZ.
Ilmatilaluokat

Ilmatila jaetaan kirjaintunnuksilla eri luokkiin sen perusteella, minkälaista lennonjohtopalvelua siellä saa. Lisäksi ilmatilaluokkaa määrittelee, minkälaisella ilma-aluksella kyseiseen ilmatilaan saa lentää. Ilmatilaluokkia on A, B, C, D, E, F, G. Suomessa käytössä on luokat C, D ja G. C-ilmatila on tiukin Suomessa käytössä oleva ilmatila, jossa kaikki ilma-alukset porrastetaan toisistaan. D-ilmatilassa IFR-liikenne porrastetaan muista koneista. VFR-koneille/koneista annetaan liikenneilmoituksia. G-ilmatila on valvomatonta ilmatilaa, jonne saa lentää ilman selvitystä. Valvottuun tilaan lentääkseen pitää pilotilla  useimmiten olla selvitys. Nykyinen, kirjaimiin perustuva ilmatilaluokitus on vuodelta 1990, ja sitä sovelletaan hieman eri tavalla eri maissa. Esimerkiksi Yhdysvallat luopui nykyjärjestelmän käyttöönoton yhteydessä eräin harvoin poikkeuksin kaikista muista paitsi kirjaimiin perustuvista ilmatilaluokituksista vuonna 1993. Yhdysvaltain ulkopuolella on edelleen käytössä muitakin ilmatilakäsitteitä, kuten lähialueet, joilla tarkoitetaan lähilennonjohdon valvomaa ilmatilan osaa, mutta nekin lasketaan nykyään yleensä johonkin ilmatilaluokkaan kuuluvaksi. Nämä muut ilmatilakäsitteet periytyvät usein vanhemmista luokituksista. Toisaalta esimerkiksi Suomessa oli  1970-luvun lopusta alkaen käytössä kokonaan oma ilmatilaluokka, joka myöhemmin kirjainperustaisessa ilmatilajärjestelmässä oli nimeltään G+, jolla tarkoitettiin sellaista G-ilmatilaa, jossa annettiin lentopaikan lennontiedotuspalvelua (AFIS). G+-ilmatilasta luovuttiin vuonna 2014, kun yhteiseurooppalaiset SERA-lentosäännöt otettiin käyttöön, jolloin kyseinen ilmatila korvattiin radiovyöhykkeillä (radio mandatory zone, RMZ). Jatkossa käyttöön tulee myös uudentyyppisille ilma-aluksille tarkoitettuja ilmatilarakenteita, kuten matalalentokäytäviä.
Juridinen rakenne

Kunkin valtion yläpuolella oleva ilmatila kuuluu kyseiselle valtiolle, ja vieraan valtion ilmatilassa liikkuvan lentoliikenteen on saatava etukäteen lupa ilmatilan käyttöön. Turvallisuussyistä ja meluhaittojen vuoksi lentokoneet eivät yleensä saa laskeutua alle 150 metrin korkeuteen maan- tai vedenpinnasta, asutuskeskusten kohdalla 300 metrin. Lentoreitin ja lentokorkeuden voi valita vapaasti vain matalalla lennettäessä. Sitä ylempänä, valvotussa ilmatilassa, liikkumista varten on saatava lennonjohdon lupa.
Ilmatila on porrastettu 900 metristä alkaen kerroksiin 500 jalan (noin 150 metrin) välein. Täysien tuhansien jalkojen korkeudet on varattu mittarilentosääntöjen mukaan liikkuvalle liikenteelle ja niiden väliin jäävät pinnat näkölentosääntöjä noudattavalle liikenteelle. Kummassakin ryhmässä joka toinen pinta on varattu itään ja joka toinen länteen suuntautuvalle liikenteelle.
Alla olevassa taulukossa on selitetty minkälaista palvelua kussakin ilmatilassa saa ja millaisilla säännöillä k.o. luokassa saa lentää. Taulukko on suuntaa-antava, sillä eri maiden lentosäännöissä on pieniä eroja. Esimerkiksi Yhdysvalloissa ilmatilaluokissa C-E VFR-ilma-alus ei tarvitse selvitystä, vaan kaksipuolinen radioyhteys riittää. Kyse on siitä, että kukin ICAO-jäsenvaltio päättää itse, mitä ilmatilaluokkia se haluaa käyttää, ja joissakin tapauksissa ICAO-määritelmiä muokattiin nykyjärjestelmään siirryttäessä hieman, jotta vältettiin liian suuret kyseisen valtion poikkeamat kyseisen valtion aiempiin menetelmiin. Standardisointipyrkimys on kuitenkin aiempaan nähden 2000-luvulla vahvistunut.
| Luokka | Säännöt | Porrastetaan | Palvelu | Nopeusrajoitus | Selvitys |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| A | Vain IFR | Kaikki | Lennonjohtopalvelua | Ei ole | Kyllä |
| B | IFR ja VFR | Kaikki | Lennonjohtopalvelua | Ei ole | Kyllä |
| C | IFR | IFR kaikista | Lennonjohtopalvelua | Ei ole | Kyllä |
| C | VFR | VFR IFR:ä | Lennonjohtopalvelua ja liikenneilmoituksia VFR-lennoista | 250 kts tai alle 10 000 ft alapuolella | Kyllä |
| D | IFR |  | Lennonjohtopalvelua ja liikenneilmoituksia VFR-lennoista | 250 kts tai alle 10 000 ft alapuolella | Kyllä |
| D | VFR | Ei | Lennonjohtopalvelua ja liikenneilmoituksia VFR-lennoista | 250 kts tai alle 10 000 ft alapuolella | Kyllä |
| E | IFR | IFR IFR:stä | Lennonjohtopalvelua ja liikenneilmoituksia VFR-lennoista | 250 kts tai alle 10 000 ft alapuolella | Kyllä |
| E | VFR | Ei | Liikenneilmoituksia tarvittavissa määrin | 250 kts tai alle 10 000 ft alapuolella | Ei |
| F | IFR | IFR IFR:stä | Lentotiedotuspalvelua | 250 kts tai alle 10 000 ft alapuolella | Ei |
| F | VFR | Ei | Lentotiedotuspalvelua | 250 kts tai alle 10 000 ft alapuolella | Ei |
| G | IFR ja VFR | Ei | Lentopaikan lentotiedotuspalvelua | 250 kts tai alle 10 000 ft alapuolella | Ei |
Imaginaariaika

Imaginaariaika esitettynä koordinaatistossa
Imaginaariaika on kvanttimekaniikan käsite, jolla tarkoitetaan ajan määrittämistä kompleksilukuina. Siinä reaaliluvut (X-akselilla) vastaavat todellisen ajan arvoja ja imaginaariluvut (Y-akselilla) imaginaariajan arvoja.
Iluro (Gallia)

| Iluro> Sijainti |
| --- | --- |
 Iluro
Koordinaatit:  43°11′35″N, 0°36′16″E
Valtio:  Ranska
Paikkakunta:  Oloron-Sainte-Marie, Pyrénées-Atlantiques, Uusi-Akvitania
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Valtakunta:  Rooman valtakunta
Alue:  Gallia
Provinssi:  Gallia Aquitania
Iluro oli antiikin aikainen kaupunki Galliassa nykyisen Ranskan alueella. Se sijaitsi nykyisen Oloron-Sainte-Marien kaupungin paikalla.
Iluro sijaitsi Gallia Aquitanian eteläosassa kahden Pyreneiltä tulevan joen yhtymäkohdassa. Itinerarium Antonini Augusti sijoittaa sen tielle, joka johti Caesaraugustasta Hispaniassa Beneharnumiin Gallian puolella. Samalla tiellä vuoristossa Iluron eteläpuolella sijaitsivat tieasemat Aspalluga eli Aspa Luca, Forum Ligneum ja Summum Pyreneus.
Iluron historiasta ei tiedetä antiikin lähteistä paljoakaan. Se esiintyy Notitia Galliarumissa nimellä Civitas Elloronensium. Kaupunki oli piispanistuin 500-luvulta lähtien. Nykyisen Oloronin nimi on muuntunut antiikin aikaisesta nimestä.
Illnau-Effretikon

| Illnau-Effretikon |
| --- | --- |
 Ottikon, takana Effretikon.
 vaakuna

 Illnau-Effretikon
 Koordinaatit: 47°26′N, 8°42′E 
Valtio:   Sveitsi
Kantoni:  Zürich
Hallintoalue (Bezirk):  Pfäffikonin alue
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  32,91 km²
Korkeus:  475–689 m
Väkiluku (31.12.2017)  (vakinaiset asukkaat):  16 975
 – Väestötiheys:  516 as./km²
 
 www.ilef.ch 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Illnau-Effretikon on kaupunki Koillis-Sveitsissä Zürichin kantonissa. Siellä on noin 17 000 asukasta.
Historiaa

Kunnan nimi oli vuoteen 1973 Illnau, mutta Effretikonin väkiluvun voimakkaan kasvun takia kaupungin nimeksi tuli vuonna 1974 Illnau-Effretikon. Kyborgin kunta liitettiin Illnau-Effretikoniin vuonna 2016.
Sijainti

Illnau-Effretikon sijaitsee Kemptjoen varrella kumpuilevassa Mittellandissa toistakymmentä kilometriä Zürichistä koilliseen ja viitisen kilometriä Winterthurista etelään. Kaupungin keskus on Effretikon.
Liikenne

Moottoritie A1 ja SBB:n rautatie Zürichistä Winterthuriin kulkevat Effretikonin kautta. Lisäksi Effretikonista johtaa rata Illnaun kylän kautta Wetzikoniin.. Illnau-Effretikon kuuluu Zürichin seudun lähiliikennealueeseen (S-Bahn Zürich) ja SBB:n S3-, S7-, S8-, S19- ja S24-junat pysähtyvät Effretikonissa.
Aiheesta muualla

Müller, Ueli: Illnau-Effretikon (Sveitsin historiallisen tietosanakirjan artikkeli) Historisches Lexikon der Schweiz (HLS).  18.5.2017. Bern:  Stiftung HLS. (saksaksi), (ranskaksi), (italiaksi)
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Illnau-Effretikon Wikimedia Commonsissa
| n k Zürichin kantonin hallintoalueet ja kunnat |
| --- | --- |
Hallintoalue (saks. Bezirk) ja kunnat (162 kpl, 1.1.2019–)
 Affoltern: Aeugst am Albis • Affoltern am Albis • Bonstetten • Hausen am Albis • Hedingen • Kappel am Albis • Knonau • Maschwanden • Mettmenstetten • Obfelden • Ottenbach • Rifferswil • Stallikon • Wettswil-am-Albis
 Andelfingen: Adlikon • Andelfingen • Benken • Berg am Irchel • Buch am Irchel • Dachsen • Dorf • Feuerthalen  • Flaach • Flurlingen • Henggart • Humlikon • Kleinandelfingen • Laufen-Uhwiesen • Marthalen • Ossingen •  Rheinau • Stammheim • Thalheim an der Thur • Trüllikon • Truttikon • Volken
 Bülach: Bachenbülach • Bassersdorf • Bülach • Dietlikon • Eglisau • Embrach • Freienstein-Teufen • Glattfelden • Hochfelden • Höri • Hüntwangen • Kloten • Lufingen • Nürensdorf • Oberembrach • Opfikon • Rafz • Rorbas • Wallisellen • Wasterkingen •  Wil • Winkel
 Dielsdorf: Bachs • Boppelsen •  Buchs • Dällikon • Dänikon • Dielsdorf • Hüttikon • Neerach • Niederglatt • Niederhasli • Niederweningen • Oberglatt • Oberweningen • Otelfingen • Regensberg • Regensdorf • Rümlang • Schleinikon • Schöfflisdorf • Stadel  • Steinmaur • Weiach
 Dietikon: Aesch • Birmensdorf • Dietikon • Geroldswil • Oberengstringen • Oetwil an der Limmat • Schlieren • Uitikon • Unterengstringen • Urdorf • Weiningen
 Hinwil: Bäretswil • Bubikon • Dürnten • Fischenthal • Gossau • Grüningen • Hinwil • Rüti • Seegräben • Wald • Wetzikon
 Horgen: Adliswil • Horgen •  Kilchberg • Langnau am Albis • Oberrieden • Richterswil • Rüschlikon • Thalwil • Wädenswil
 Meilen: Erlenbach • Herrliberg • Hombrechtikon • Küsnacht • Männedorf • Meilen • Oetwil am See • Stäfa • Uetikon am See • Zollikon • Zumikon
 Pfäffikon: Bauma • Fehraltorf • Hittnau • Illnau-Effretikon •  Lindau • Pfäffikon • Russikon • Weisslingen • Wila • Wildberg
 Uster: Dübendorf •  Egg • Fällanden • Greifensee • Maur • Mönchaltorf • Schwerzenbach • Uster • Volketswil • Wangen-Brüttisellen
 Winterthur: Altikon • Brütten • Dägerlen • Dättlikon • Dinhard • Elgg • Ellikon an der Thur • Elsau • Hagenbuch • Hettlingen • Hofstetten • Neftenbach • Pfungen • Rickenbach • Schlatt • Seuzach • Turbenthal • Wiesendangen • Winterthur • Zell
 Zürich: Zürich
Delfinia

| Delfinia> Δελφίνια |
| --- | --- |
Tyyppi:  uskonnollinen juhla Apollonin kunniaksi
Päivämäärä:  Munikhion 6. (huhti-toukokuu)
Järjestämistiheys:  vuosittain
Paikkakunta:  Ateena, Attika, Kreikka
Delfinia (m.kreik. Δελφίνια, lat. Delphinia) oli antiikin Ateenassa vietetty juhla, joka oli omistettu Apollon Delfiniokselle. Sitä vietettiin Munikhion-kuun 6. päivä eli nykyisen huhti-toukokuun aikoihin.
Delfinia-juhla oli muualla Kreikassa Apollonin kunniaksi vietetyn Apollonia-juhlan kaltainen sovitusjuhla. Ateenan asukkaat ja muut joonialaiset pitivät Apollonia heimonsa jumalallisena isänä (θεὸς πατρῷος, theos patrōos). Apollonin Delfinios-epiteetti ja juhlan nimi viittaavat myyttiin, jossa Apollon surmasi Delfyne-hirviön. Siksi ihmiset katsoivat aiheelliseksi lepyttää vihastunutta jumalaa.
Juhlapäivään kuului kulkue, jossa joidenkin tietojen mukaan seitsemän poikaa ja seitsemän tyttöä kantoivat valkoisilla villanauhoilla sidottuja oliivipuun lehviä (ἱκετηρία, hiketēria), mikä oli alistumisen merkki. Toisten tietojen mukaan kulkue olisi ollut ennen kaikkea naimattomien tyttöjen kulkue. Tämän vuoksi sekä siksi, että juhla pidettiin Artemiin syntymäpäivänä, sen on joskus arveltu olleen ennemmin omistettu Artemiille kuin Apollonille. Kulkue päättyi Delfinionille, joka oli Apollonille ja Artemiille omistettu pyhäkkö.
Delfinia-juhlaa vietettiin myös muualla. Esimerkiksi Aiginalla siihen kuului kilpailuja.
Ilipan taistelu

Ilipan taistelu käytiin vuonna 206 eaa. Publius Cornelius Scipion johtama Rooman armeija voitti kaksi kertaa suuremman karthagolaisarmeijan Ilipassa, etelä-Hispaniassa (nykyinen Espanja ja Portugali).
Taustaa

Uuden Karthagon valloituksen jälkeen Scipio koulutti uudessa tukikohdassaan armeijaansa perusteellisesti. Kaupunki oli myös hänen tärkein huoltolähteensä.
Vuonna 208 eaa. Scipio voitti Hasdrubal Barkan Baeculan taistelussa. Hasdrubal lähti silloin armeijansa kanssa Hispaniasta Italiaan, mutta hänet lyötiin Metauruksen taistelussa vuonna 207 eaa. ja hän itse kuoli taistelussa.
Scipio oli sillä välin Hispaniassa saanut muutamia pieniä voittoja, mutta hän ei saanut Hasdrubal Barkan kaimaa Hasdrubal Giscoa ratkaisevaan taisteluun. Hän oli tosin saanut lisää itseluottamusta ja miehiä Mago Barkalta, joten karthagolaisarmeija kasvoi yli 70 000 mieheen.
Scipiolla oli vain noin 50 000 miestä, joista vain puolet oli kurinalaisia legioonalaisia. Loput olivat liittolaisia, joihin hän luotti vähiten.
Armeijoiden ryhmitykset > Rooma

Scipio järjesti joukkonsa, niin että sivustoilla oli ratsuväen lisäksi kurinalaiset legioonalaiset. Keskelle hän sijoitti hispanialaiset liittolaisensa.
Armeijoiden ryhmitykset > Karthago

Karthagon joukot olivat varsin tavallisessa taistelumuodossa. Libyalainen jalkaväki, joka oli parhaimmistoa oli sijoitettu keskustaan. Hispanialaiset sivustoilla ja norsujen suojaama ratsuväki vastapäätä vihollisen ratsuväkeä.
Ensikohtaamiset

Kun Roomalaisarmeija alkoi pystyttää leiriä Ilipassa, heidän kimppuunsa hyökkäsi karthagolaisia ratsuväkiyksiköitä. Hyökkäys kuitenkin torjuttiin, koska Scipio oli asettanut oman ratsuväkensä vartioon läheisen metsän katveeseen. Tällaiset yhteenotot alkoivat käydä tavaksi ennen päätaistelua. Aloite oli aina karthagolaisten.
Armeijat myös ryhmittivät joukkonsa linjaan ja marssivat taistelukentälle, mutta kumpikaan kenraali ei halunnut käskeä niitä liikkeelle. Armeijat katselivat toisiaan muutaman tunnin ajan ja palasivat takaisin leiriin. Erityistä intoa ei kummallakaan aluksi ollut.
Scipio päätti lopulta pakottaa Hasdrubalin taisteluun. Hän käski joukkojen nousta aikaisin ja syödä. Kun hän oli saanut armeijansa ryhmitettyä, hän käski edetä pidemmälle ja rohkeammin kuin aikaisemmin. Scipio käski ratsuväen hyökätä vihollisen etuvartiota vastaan. Karthagolaiset huomasivat tämän nopeasti ja reagoivat järjestämällä joukkojansa taisteluun. Karthagolaiset upseerit eivät tosin tienneet miten Scipion joukot oli järjestetty ja kun tämä lopulta paljastui, he huomasivat, että legioonalaiset olivatkin sivustoilla Karthagon hispanialaisia liittolaisia vastassa.
Taistelu

Puunilainen ratsuväki ja kevyt jalkaväki iskivät roomalaisten kimppuun, jonka jälkeen karthagolaisten pääjoukot ryhmittyivät linjaan. Lyhyen kahakoinnin jälkeen syntyi tauko, jona aikana molemmat armeijat katsoivat kilometrin etäisyydeltä toisiaan.
Scipio käski pian armeijansa edetä. Tällä kertaa hän käski vasemman sivustan legioonalaisten kaartaa oikealle ja oikean vasemmalle. Keskustan hispanialaisten piti hidastella tahallaan, niin että Rooman armeijan linja oli U-kirjaimen muotoinen. Legioonalaiset saavuttivat karthagolaisten linjaa nopeasti. Roomalaisten heittoaseet ajoivat norsut pakosalle, jolloin osa niistä rynnisti suoraan päin omia linjoja aiheuttaen sekaannusta.
Legioonalaiset hyökkäsivät nyt Karthagon hispanialaisten liittolaisten rintamalinjaa vastaan ja saivat sen hitaasti perääntymään. Rooman hispanialaiset liittolaiset keskustassa sitoivat karthagolaisten keskustan, joten se ei voinut tukea sivustoja. Karthagolaisten sivustat pettivät ja koko armeija joutui sekasortoon. Hasdrubal ja hänen upseerinsa yrittivät turhaan estää joukkoja pakenemasta, mutta joutuivat lopulta itse pakenemaan. Suurin osa Karthagon armeijasta tuhottiin.
Taistelun jälkeen

Ilipan tappio käytännössä lopetti Karthagon hallinnan Hispaniassa ja loput puunilaisten tukikohdat valloitettiin. Publius Cornelius Scipio palasi voittoisasti Roomaan, jossa hänet yksimielisesti valittiin konsuliksi.
Dekaliini

| Dekaliini |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  Dekahydronaftaleeni
CAS-numero:  91-17-8
PubChem CID:  7044
SMILES:  C1CCC2CCCCC2C1
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C10H18
Moolimassa:  138,244 g/mol
Sulamispiste:  −42,98 °C (cis-isomeeri) −30,38 °C (trans-isomeeri)
Kiehumispiste:  195,8 °C (cis-isomeeri) 187,3 °C (trans-isomeeri)
Tiheys:  0,8929 g/cm3 (cis-isomeeri) 0,866 g/cm3 (trans-isomeeri)
Liukoisuus veteen:  0,0000889 g/l (25 °C)
Dekaliini (C10H18) eli dekahydronaftaleeni on sykloalkaaneihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää liuottimena.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa dekaliini on väritöntä nestettä. Yhdiste ei käytännöllisesti katsoen liukene veteen, mutta liukenee hieman etanoliin ja paremmin poolittomampiin orgaanisiin liuottimiin kuten asetoniin, dietyylieetteriin, kloroformiin ja bentseeniin. Dekaliini ärsyttää ihoa, silmiä ja hengitysteitä. Altistuminen suurelle määrälle aiheuttaa huonovointisuutta. Toistuva ihoaltistus voi aiheuttaa ihotulehduksen.
Dekaliinin rakenne koostuu kahdesta fuusioituneesta sykloheksaanirenkaasta. Molemmat renkaat ovat tuolikonformaatiossa. Yhdisteellä on cis- ja trans-isomeerit. Cis-isomeerissä fuusiokohdan vetyatomit ovat tason vastakkaisilla (toinen aksiaalinen ja toinen ekvatoriaalinen) puolilla ja trans-isomeerissä vedyt ovat samalla puolella (molemmat aksiaalisia). Cis-dekaliinille voi tapahtua rengaskäännös, jossa ekvatoriaalisen vedyn asema muuttuu aksiaaliseksi ja aksiaalinen ekvatoriaaliseksi. Trans-isomeerille rengaskäännös ei ole mahdollinen.
Valmistus ja käyttö

Dekaliinia valmistetaan pelkistämällä naftaleenia tai tetraliinia vedyn avulla. Reaktio tapahtuu noin 200–300°C:n lämpötilassa ja katalyyttinä toimii nikkeli, platina tai palladium. Reaktiossa muodostuu isomeerien seos ja seossuhde riippuu oloista ja katalyytistä. Trans-dekaliinin osuus tuotteessa on tavanomaisesti 40–100 %.
Dekaliinia käytetään muun muassa vahojen, rasvojen, hartsien ja maalien liuottimina. Liuotin voi olla myös dekaliinin ja tetraliinin seos. Yhdiste voidaan hapettaa polymeerien valmistuksessa käytettäviksi syklodekanoniksi tai sebasiinihapoksi.
Dekaliinin konformaatiot ja rengaskäännös
Dekabrist-luokka

| Dekabrist-luokka |
| --- | --- |
 Dekabrist-luokan sukellusvene D-2 Narodovolets

Tekniset tiedot
Uppouma:  910 t (pinnalla) 1 200 t (sukellus)
Pituus:  76,6 m
Leveys:  6,4 m
Syväys:  3,76 m
Koneteho:  2 × MAN F6V, 2 200 bhp (pinnalla) 2 × PGV-sähkömoottoria 1 050 hv
Miehistöä:  53
Toimintamatka:  7 000 nm@10 solmua (pinnalla) 150 nm@3 solmua (sukellus)
Aseistus
Meritorjunta:  8 × torpedoputkea  2 × B-2-tykkiä
Dekabrist-luokka tai D-luokka (sarja I) oli ensimmäinen Neuvostoliiton suunnittelema ja valmistama sukellusvenesarja. Luokka oli osa vuoden 1926 laivasto-ohjelmaa.
Valmistus

Sukellusveneiden tarvetta ja vaatimuksia määriteltiin jo 1923. Vuonna 1925 Neuvostoliitto sai Italian Balilla-luokan suunnitelmat (joka puolestaan oli saanut vaikutteita Italian ensimmäisen maailmansodan sotakorvauksena saamasta Saksan keisarikunnan laivaston tyyppi UE 2:n U-120:sta), josta kehitettiin Neuvostoliiton oma malli. Pääsuunnittelijana oli Boris Malinin, joka suunnitteli myös Leninets-, Štš- ja M-veneet. Veneiden rakennus hyväksyttiin osana vuoden 1926 laivasto-ohjelmaa. Ensimmäinen vene otettiin palvelukseen marraskuussa 1930.
Veneiden uppouma sukelluksissa oli 1 354 tonnia ja niissä oli niittaamalla valmistettu, kahdeksaan vesitiiviiseen osastoon jaettu kaksinkertainen runko. Veneissä oli myös runsaasti teknisiä ongelmia ja puutteita, jotka pääosin johtuivat käytetyn teknologian puutteista. Aseistuksena oli kahdeksan 533 mm:n torpedoputkea, joista kuusi oli keulassa ja kaksi perässä; mukana oli 14 torpedoa. Veneiden tykkiaseistukseen kuului yksi 102 mm B-2 -laivatykki kannella ja 45 mm:n K-21 -ilmatorjuntatykki tornissa. Lisäksi veneissä oli yksi 7,62 mm ilmatorjuntakonekivääri.