stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Claude Bénard

| Mitalit> Maa:   Ranska.Miesten yleisurheilu.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Ranska.Miesten yleisurheilu.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Ranska.Miesten yleisurheilu.EM-kilpailut  | Maa:   Ranska> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Bryssel 1950 | korkeushyppy |  |
Claude Bénard (s. 6. lokakuuta 1926 Gien, Loiret, Ranska) on entinen ranskalainen yleisurheilija, jonka päälaji oli korkeushyppy.
Bénard saavutti Brysselin EM-kilpailuissa 1950 korkeushypyssä pronssia tuloksella 193 cm. Lontoon 1948 olympialaisissa hän karsiutui tuloksella 180 cm ja Helsingin 1952 olympialaisissa hän sijoittui 18:nneksi tuloksella 190 cm.
178-senttinen ja 68-kiloinen Bénard hyppäsi ennätyksekseen tuloksen 196 cm vuonna 1950. Ranskan mestaruutta hän ei voittanut kertaakaan.
Annie Boclé

Annie Clidière (o.s. Boclé, s. 6. heinäkuuta 1957 Paimpol, Côtes-d'Armor, Ranska) on ranskalainen entinen keihäänheittäjä.
Annie Boclé voitti naisten keihäänheitossa Ranskan mestaruuden vuosina 1974, 1976 ja 1980. Heinäkuussa 1976 hän paransi Michèle Demys'n lähes 12 vuotta vanhaa Ranskan ennätystä tuloksellaan 52,92 m. Kansainvälisiin arvokilpailuihin hän ei osallistunut. Uransa parhaan tuloksen 54,58 m hän heitti vuonna 1981. Hän edusti AL Paimpol -seuraa.
Valérie Guiyoule

Valérie Sarant (o.s. Guiyoule, s. 3. elokuuta 1972 Pariisi, Ranska) on entinen ranskalainen kolmiloikkaaja.
Valérie Guiyoule edusti Ranskaa viisissä arvokilpailuissa mutta ei selviytynyt kertaakaan loppukilpailuun. Ulkoradoilla hän karsiutui Helsingin EM-kilpailuissa 1994 tuloksella 13,55 m, Göteborgin MM-kilpailuissa 1995 tuloksella 13,92 m sekä Ateenan MM-kilpailuissa 1997 tuloksella 11,37 m. Sisäradoilla hän karsiutui Pariisin EM-hallikilpailuissa 1994 tuloksella 13,04 m ja Barcelonan MM-hallikilpailuissa 1995 tuloksella 13,21 m.
Guiyoule voitti Ranskan mestaruuden sisäradoilla vuosina 1994 ja 1995 sekä ulkoradoilla vuonna 1995. Vuonna 1994 hän paransi Ranskan sisärataennätykseksi 13,38 m ja ulkorataennätykseksi 13,85 m. Heinäkuussa 1995 hän paransi vielä ulkorataennätyksen tulokseen 13,94 m, joka säilyi ennätyksenä yhden vuoden ja kuusi päivää. Uransa pisimmän hypyn 13,98 m hän teki vuonna 1997. Hän edusti seuratasolla EA Franconville LP:tä. Hän oli pituudeltaan 175-senttinen ja painoi kilpavuosinaan 60 kiloa.
Aiheesta muualla

Valérie Guiyoule Kansainvälinen yleisurheiluliitto. (englanniksi)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  World Athletics
Conquer Gaming

| Conquer Gaming |
| --- | --- |

Perustettu:  2016
Lakkautettu:  2023
Tyyppi:  e-urheiluorganisaatio
Toimiala:  kilpapelaaminen
Päämaja:  Tampere
Aiheesta muualla
Sivusto
Conquer Gaming oli 2016 perustettu suomalainen elektronisen urheilun seura. Seura lopetti toimintansa 2023. Seuran päämääräisinä peleinä toimivat Counter-Strike: Global Offensive, ja sillä on ennen ollut toimintaa NHL:ssä. Conquer Gaming on saanut menestystä enimmäkseen CS:GO:sta.
Conquerin suurimpina saavutuksina ovat voitot eSM turnauksesta 2022, Finnish Esports Leaguen voitto kaudella 2, sekä voitto "Suomi-Ruotsi ottelusta" 2017.
Metusalah

| Metusalah> מְתוּשֶׁלַח‎ |
| --- | --- |
 Metusalah Canterburyn tuomiokirkon lasimaalauksessa
Henkilötiedot
Syntynyt: 687 AM
Kuollut: 1656 AM
Vanhemmat:   Henok 
Lapset:  Lemek
Metusalah (nykyisessä raamatunsuomennoksessa Metuselah; tunnetaan myös muodossa Metusalem) on Raamatussa mainituista henkilöistä pitkäikäisin ja näin ollen Raamatun mukaan maailman historian vanhin mies. Hän eli Raamatun mukaan 969 vuotta. Hän oli profeetta Hanokin poika, Lemekin isä ja Nooan isoisä.
André Godard

André Godard vuonna 1962.
André Godard (27. helmikuuta 1939 Châtillon-en-Dunois, Eure-et-Loir, Ranska – 12. helmikuuta 2023) oli ranskalainen yleisurheilija, jonka päälaji oli kuulantyöntö.
Godard kilpaili Belgradin EM-kilpailuissa 1962 mutta ei selviytynyt kuulantyönnön karsinnasta jatkoon tuloksellaan 15,71 m. Hän voitti Ranskan mestaruuden vuonna 1964. Hän työnsi 17. syyskuuta 1961 ensimmäisenä ranskalaisena kuulaa tasan 17 metriä. Hän menetti Ranskan ennätyksen 34 päivää myöhemmin Pierre Colnardille.
Henkilökohtaiset ennätykset

Kuulantyöntö: 18,03 m (1967)
Kiekonheitto: 53,32 m (1966)
Suzanne Glotin

Suzanne Glotin
| --- | --- |
Syntynyt:  26. marraskuuta 1933  Nantes  
Kuollut:  8. helmikuuta 1994  (60 vuotta) Vigneux-de-Bretagne  
Syntymänimi:  Suzanne Joséphine Berthe Olive Glotin 
Kansalaisuus:  Ranska  
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Suzanne Glotin (26. marraskuuta 1933 Nantes – 8. helmikuuta 1994 Vigneux-de-Bretagne) oli ranskalainen yleisurheilija, jonka päälaji oli pituushyppy.
Glotin sijoittui Bernin EM-kilpailuissa 1954 pituushypyssä 11:nneksi tuloksella 553 cm. Kaksi vuotta aiemmin Helsingin 1952 olympialaisissa hän karsiutui tuloksella 526 cm. Vuonna 1955 hän hyppäsi Ranskan ennätyksen 577 cm ja voitti samana vuonna uransa ainoan Ranskan mestaruuden. Hän oli pituudeltaan 166-senttinen.
Henkilökohtaiset ennätykset

100 metrin juoksu: 12,4 s (1956)
200 metrin juoksu: 26,3 s (1952)
Pituushyppy: 577 cm (1955)
Danielle Guéneau

Danielle Ménard (o.s. Guéneau, s. 21. elokuuta 1947 Pornic, Loire-Atlantique, Ranska) on entinen ranskalainen pikajuoksija.
Danielle Guéneau kilpaili 17-vuotiaana Tokion 1964 olympialaisissa ja sijoittui 4 × 100 metrin viestijuoksussa kahdeksanneksi ajalla 46,1 s sekä karsiutui 100 metrin juoksun puolivälierissä ajalla 11,8 s. Budapestin EM-kilpailuissa 1966 hän sijoittui viestissä kahdeksanneksi Ranskan ennätyksellä 45,7 s sekä karsiutui 80 metrin aitajuoksun välierissä ajalla 11,1 s. Tämän jälkeen hän ei enää arvokisoissa esiintynyt.
Guéneau voitti Ranskan mestaruuden 100 metrin juoksussa vuonna 1964 sekä 80 metrin aitajuoksussa vuosina 1966 ja 1967. Hän kuului Ranskan ennätyksen 4 × 100 metrin viestijuoksussa juosseeseen joukkueeseen useita kertoja, viimeksi kesäkuussa 1967. Hän on pituudeltaan 162-senttinen ja painoi kilpavuosinaan 52 kiloa.
Henkilökohtaiset ennätykset

100 metrin juoksu: 11,7 s (1964)
200 metrin juoksu: 25,4 s (1965)
80 metrin aitajuoksu: 10,9 s (1966)
Nadine Goletto

Nadine Cochand (o.s. Goletto, s. 5. maaliskuuta 1956 Carnoules, Var, Ranska) on entinen ranskalainen pikajuoksija.
Nadine Goletto kuului Ranskan 4 × 100 metrin viestijuoksujoukkueeseen, joka sijoittui Rooman EM-kilpailuissa 1974 viidenneksi Ranskan ennätyksellä 44,18 s. Hän oli myös juoksemassa Ranskan ennätystä 44,2 s vuonna 1973 ja 43,8 s vuonna 1976. Hän kilpaili sisäratojen EM-kilpailuissa 60 metrin juoksussa vuosina 1974 ja 1975 mutta ei menestynyt. Hän voitti Ranskan mestaruuden 60 metrillä sisäradoilla vuonna 1974.
Henkilökohtaiset ennätykset

60 metriä: 7,46 s (1974)
100 metriä: 11,63 s / käsiajanotolla 11,5 s (1973)
200 metriä: 24,33 s / käsiajanotolla 24,0 s (1975)
Kansa

Wikisanakirjassa on tähän liittyvä sananselitys: .
Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
Kansa voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
ihmisjoukko, väki
etninen ryhmä
kansakunta
Muita merkityksiä

Kansa, kustannusyhtiö
Osuusliike Kansa, Satakunnassa tällä nimellä vuosina 1918–1980 toiminut osuusliike
Kansa, Sortavalassa vuonna 1918 ilmestynyt sanomalehti, myöhemmin Kansan Voima
Kansa, kuopiolaisen Savon Kansan nimi vuonna 1920
Kansa-vakuutusryhmä
kansat, intiaaniheimo
Kansan Arkisto, lyhenne KansA.
Sukunimi

Ahti Kansa (1927−2021), suomalainen työläiskirjailija
Tapani Kansa (s. 1949), suomalainen laulaja, Ahti Kansan poika
Uuno Kansa (1902–1995), suomalainen muistelmakirjailija, Tapani Kansan isosetä
Alajuela

| Alajuela |
| --- | --- |
 Kaupunki ilmakuvassa
 lippu:  vaakuna
 Alajuela
 Koordinaatit: 10°1′N, 84°13′W 
Valtio:  Costa Rica
Maakunta:  Alajuela
Kantoni:  Alajuela
Korkeus:  957 m
Väkiluku (2011):  42 976
 – Metropolialue:  162 888
 
 www.munialajuela.go.cr 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Alajuela on Costa Rican Alajuealan maakunnan pääkaupunki. Sen asukasluku oli vuonna 2011 42 976 ja suuremman metropolialueen 162 888. Kaupunki sijaitsee lähellä Costa Rican pääkaupunki San Joséa ja maan suurinta Juan Santamarían kansainvälistä lentoasemaa.
Maantiede

Alajuela sijaitsee Costa Rican luoteisosassa maan niin sanotun Valle Centralin alueella. Kaupunki on Alajuelan maakunnassa noin 20 kilometriä luoteeseen Costa Rican pääkaupunki San Josésta. Kaupungin korkeus merenpinnasta on 957 metriä.
Historia

Siirtolaisasutusta nykyisen Alajuelan alueella alkoi syntyä 1600-luvulla. Alajuelan ensimmäinen kirkko valmistui 11. lokakuuta 1782. Kaupungin nimi oli Espanjan siirtomaakaudella ensin Villa Hermosa ja myöhemmin San Juan Nepomuceno de Alajuela. Espanjan siirtomaissa Etelä-Amerikassa alkoi 1810-luvulla syntyä aseellisia itsenäisyysliikkeitä ja Alajuela lukeutui itsenäisyystaistelijoita kannattaneisiin kaupunkeihin.
Alajuela sai kaupunginoikeudet vuonna 1824. Costa Rica itsenäistyi Keski-Amerikan liittotasavallasta vuonna 1838 ja Alajuela oli hetken aikaa maan pääkaupunki. Kaupunki sai erityistä mainetta Costa Ricassa yhdysvaltalaisen William Walkerin filibustereja eli seikkailijajoukkoja vastaan käydyn sodan aikana vuonna 1856. Sodan myötä Costa Rican kansallissankarin maineen saanut Juan Santamaría oli syntynyt Alajuelassa.
Kaupunki kehittyi 1800-luvun jälkipuoliskolla. Esimerkiksi katuvalaistus saapui vuonna 1896.
Talous ja liikenne

Alajuela sijaitsee pääkaupungin vieressä, mutta hieman sitä matalampana. Sen ilmasto tekee siitä matkailijaystävällisemmän.
Costa Rican pääasiallinen lentoasema Juan Santamarían kansainvälinen lentoasema sijaitsee muutaman kilometrin päässä Alajuelasta.
Väestö

Vuonna 2011 Alajuelan asukasluku oli 42 976 ja sen suuremman metropolialueen 162 888. Vuonna 2000 vastaavat lukemat olivat 42 889 ja 103 684.
Katukuvaa.
Juan Santamarían patsas.
Pierre Gonon

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
| Pierre Gonon vuonna 1946. Pierre Gonon vuonna 1946. | Pierre Gonon vuonna 1946. Pierre Gonon vuonna 1946. | Pierre Gonon vuonna 1946. Pierre Gonon vuonna 1946. |  |
Maa:   Ranska
Miesten yleisurheilu
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Oslo 1946 | 4×100 metriä |  |
Pierre Gonon (4. helmikuuta 1924 – 18. helmikuuta 2007) oli ranskalainen pikajuoksija.
Gonon saavutti Oslon EM-kilpailuissa 1946 hopeaa 4 × 100 metrin viestijuoksussa, jossa hän juoksi kolmannen osuuden ja Ranskan joukkueen loppuaika oli 42,0 s.
Henkilökohtaiset ennätykset

100 metrin juoksu: 10,7 s (1948)
200 metrin juoksu: 21,9 s (1946)
Länsi-Armenia

Kartta armenialaisten asuinalueista 17. vuosisadalta. Armenialaisenemmistöiset alueet tummemmalla punaisella ja armenialaisvähemmistöiset alueet vaaleammalla punaisella.
Länsi-Armenia (länsiarmeniaksi: Արեւմտեան Հայաստան) on nimi, jota käytetään Turkin itäisissä osista koostuvasta historiallisesta armenialaisten kotimaasta.lähde?
Alueella asuvia armenialaisia tapettiin ja pakkosiirrettiin armenialaisten kansanmurhan aikana.lähde?
Armenialaiset irredentistit pitävät aluetta osana Suur-Armeniaa.lähde?
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Western Armenia
Nicole Goullieux

Nicole Goullieux (15. heinäkuuta 1931 Pariisi – 19. kesäkuuta 2024) oli ranskalainen yleisurheilija, joka menestyi kotimaassaan 800 metrin juoksussa ja maastojuoksussa.
Goullieux edusti Ranskaa kaksissa yleisurheilun arvokilpailuissa mutta karsiutui molemmilla kerroilla alkuerissä. Tukholman EM-kilpailuissa 1958 hänen aikansa 800 metrin juoksun alkuerissä oli 2.11,7 ja Rooman 1960 olympialaisissa hän tuli maaliin ajassa 2.13,4.
Goullieux voitti Ranskan mestaruuden 800 metrin juoksussa vuosina 1952–1953, 1957–1959 ja 1962 sekä maastojuoksussa vuosina 1956, 1959–1961 ja 1963. Hän paransi Ranskan ennätystä kolmasti sekä 800 metrillä että 1 000 metrillä. Hänen ennätysaikansa näillä matkoilla olivat 2.09,5 (vuonna 1959) ja 2.50,6 (vuonna 1960).
Henkilökohtaiset ennätykset

800 metriä: 2.09,5 (1959)
1 000 metriä: 2.50,6 (1960)
1 500 metriä: 4.51,0 (1955)
Véronique Grandrieux

Véronique Grandrieux (myöh. Rosset, Alard, s. 16. syyskuuta 1952 Villeneuve-le-Roi, Val-de-Marne, Ranska) on entinen ranskalainen pikajuoksija.
Grandrieux kuului Ranskan viestijoukkueeseen, joka sijoittui Moskovan 1980 olympialaisissa 4 × 100 metrin viestijuoksussa viidenneksi ajalla 42,84 s. Ateenan EM-kilpailuissa 1969 hän sijoittui viestissä neljänneksi ajalla 44,6 s. Prahan EM-kilpailuissa 1978 hän karsiutui 100 metrin juoksun välierissä ajalla 11,80 s ja oli mukana 4 × 100 metrin viestissä, jonka loppukilpailuissa Ranskan joukkue keskeytti. Sisäratojen EM-kilpailuihin Grandrieux osallistui Wienissä 1979 ja karsiutui 400 metrin juoksun alkuerissä Ranskan ennätyksellä 53,28 s.
Grandrieux voitti Ranskan sisäratojen mestaruuden 400 metrillä vuonna 1979. Hän juoksi kolmasti Ranskan ennätyksen 4 × 100 metrillä ja kerran 4 × 200 metrillä.
Henkilökohtaiset ennätykset

60 metriä (hallissa): 7,46 (1979)
100 metriä: 11,49 (1978)
200 metriä: 23,56 (1978)
400 metriä: 53,46 (1980), hallissa 53,28 (1979)
Ali Brakchi

Ali Brakchi (26. helmikuuta 1934 Sidi-Aïch, Algeria – 15. tammikuuta 2021 Basse-Terre, Guadeloupe) oli ranskalainen yleisurheilija. Hänen päälajinsa oli pituushyppy.
Brakchi sijoittui Tukholman EM-kilpailuissa 1958 pituushypyssä viidenneksi tuloksella 750 cm. Hän hävisi pronssimitalisti Henryk Grabowskille vain yhden senttimetrin. Rooman 1960 olympialaisten karsinnassa Brakchi hyppäsi tuloksen 720 cm eikä selviytynyt loppukilpailuun. Belgradin EM-kilpailuissa 1962 hän sijoittui kahdeksanneksi tuloksella 741 cm; karsinnassa hän teki tuloksen 757 cm. Budapestin EM-kilpailuissa 1966 hän sijoittui 13:nneksi tuloksella 721 cm.
Brakchi voitti pituushypyssä Ranskan mestaruuden vuosina 1957, 1960, 1962 ja 1966. Vuonna 1962 hän paransi Ranskan ennätystä tulokseen 775 cm.
Marcel Duriez

| Mitalit> Maa:   Ranska.Miesten yleisurheilu.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Ranska.Miesten yleisurheilu.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Ranska.Miesten yleisurheilu.EM-kilpailut  | Maa:   Ranska> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Budapest 1966 | 110 metrin aidat |  |
Marcel Duriez (20. kesäkuuta 1940 Seclin, Nord – 2. helmikuuta 2023 Clermont-Ferrand, Puy-de-Dôme) oli ranskalainen yleisurheilija, jonka päälaji oli 110 metrin aitajuoksu.
Duriez osallistui yleisurheilun arvokilpailuihin ensimmäisen kerran 20-vuotiaana Rooman 1960 olympialaisissa, joissa hän karsiutui 110 metrin aitajuoksun puolivälierissä ajalla 15,0 s; alkuerissä hän juoksi ajan 14,7 s. Belgradin EM-kilpailuissa 1962 hän keskeytti alkuerässään. Tokion 1964 olympialaisissa hän selviytyi loppukilpailuun ja sijoittui kuudenneksi ajalla 14,0 s. Budapestin EM-kilpailuissa 1966 hän saavutti pronssia ajalla 14,0 s. Méxicon 1968 olympialaisissa hän sivusi Ranskan ennätystä 13,7 s sekä välierissä että loppukilpailussa ja sijoittui lopputuloksissa seitsemänneksi.
Ranskan mestaruuden 189-senttinen ja 85-kiloinen Duriez voitti vuosina 1963 ja 1965–1968. Hän juoksi ensimmäisenä ranskalaisena 110 metrin aidat alle 14 sekunnissa parantaessaan heinäkuussa 1963 Ranskan ennätyksen aikaan 13,9 s. Lisäksi hän sivusi Ranskan ennätystä 12 kertaa vuosina 1960–1968. Kotimaassaan hän edusti seuroja Etoile Oignies ja AS Montferrand.
Henkilökohtaiset ennätykset

50 metrin aitajuoksu (hallissa): 6,7 s (1964)
60 metrin aitajuoksu (hallissa): 7,8 s (1964)
110 metrin aitajuoksu: 13,7 s (1968), sähköajanotolla 13,73 s (1968)
200 metrin aitajuoksu: 24,6 s (1963)
Pituushyppy: 756 cm (1965)
Kymmenottelu: 6 105 p
Clémentine Branchard

Clémentine Branchard on entinen ranskalainen yleisurheilija.
Branchard juoksi 800 metrillä Ranskan ennätyksen 2.20,4 elokuussa 1947. Hän voitti Ranskan mestaruuden maastojuoksussa vuonna 1949. Seuratasolla hän edusti FC Grenoblea.
Annette Bouligaud

Annette Bouligaud (o.s. Roy, 24. toukokuuta 1915 – 19. huhtikuuta 2008) oli ranskalainen keihäänheittäjä ja koripalloilija.
Bouligaud voitti naisten keihäänheitossa Ranskan mestaruuden vuosina 1939, 1941 ja 1942. Hän paransi Ranskan ennätystä vuonna 1941 ensin tulokseen 38,04 m ja sitten tulokseen 38,24 m, jonka ylitti vasta Evelyne Pinard elokuussa 1948. Kansainvälisiin arvokilpailuihin Bouligaud ei keihäänheitossa osallistunut. Hän edusti AL Paris -seuraa.
Bouligaud pelasi myös koripalloa ja oli mukana EM-kilpailuissa vuonna 1938, jossa Ranska sijoittui neljänneksi.
De Havilland D.H.98 Mosquito

| de Havilland D> H.98 Mosquito |
| --- | --- |
 De Havilland Mosquito PR.IX
Tyyppi:  päivä- ja yöhävittäjä, hävittäjäpommittaja, pommittaja, tiedustelukone
Alkuperämaa:   Yhdistynyt kuningaskunta
De Havilland Mosquito FB.XVIII
de Havilland D.H.98 Mosquito on toisen maailmansodan aikainen brittiläinen kaksimoottorinen sotilaslentokone. Mosquitoa valmistettiin vuosien 1940 ja 1950 välillä kaikkiaan 7 781 kappaletta. Britannian lisäksi sitä valmistettiin myös Kanadassa ja Australiassa. Koneen useita eri malleja käytettiin muun muassa päivä- ja yöhävittäjänä, hävittäjäpommittajana, pommittajana ja tiedustelukoneena. Se oli erinomainen lentokone ja suoriutui useimmista tehtävistä erittäin hyvin.
Mosquiton rakenteen erikoisuus oli, että se oli sodan aikaisen alumiinipulan vuoksi valmistettu pääosin vanerista. Koneeseen käytettiin koivusta ja balsasta tehtyä erikoisvaneria, joka oli kevyempää ja vahvempaa kuin normaali vaneri. Varsin edistyksellisessä menetelmässä rungon puolikkaat valmistettiin liimaamalla muotin päällä ja varusteltiin koneen järjestelmillä ennen yhteenliittämistä. Tällainen runkovalmistus voitiin hajauttaa jopa kalustetehtaisiin.
Moottoreina koneessa oli Rolls-Royce Merlin-V12-moottorit. Kone oli erittäin nopea, eikä se pommikoneena toimiessaan tarvinnut omasuoja-aseistusta, koska se pystyi karistamaan nopeudellaan vihollishävittäjät kannoiltaan. Ensilennolla kone osoittautui jopa sen aikaista Spitfirea nopeammaksi. Toimiessaan yösaattohävittäjänä pommikoneille, sillä oli myös nopeutensa ansiosta etulyöntiasema hitaampiin saksalaisiin yöhävittäjiin. Luftwaffen johtoa ärsyttivät Mosquitojen häirintäoperaatiot, joita varten varattiin tuloksetta hävittäjälaivueita.
Historia

De Havilland ehdotti aseistamatonta, puurakenteista ja suorituskykyistä pommitus- ja tiedustelukonetta syksyllä 1938.
Puurakennetta oli aiemmin käytetty vuoden 1937 De Havilland D.H 91 Albatros postinkuljetus- ja matkustajakoneessa, jota ehdittiin valmistaa 7 kpl ennen sodan aiheuttamaa keskeyttämistä.
Mosquito lensi ensilentonsa 25. marraskuuta 1940.
Se oli alussa halpa, sekä yksityisenä kokeiluna synnytetty. Siipirakenne oli liimattua koivu-balsapuuta, mikä teki siivestä kevyen mutta kestävän. Alussa RAF:n ylemmät upseerit eivät hyväksyneet sitä. Puinen kone, jossa ei ollut puolustusaseistusta ja jossa luotettiin pelkästään suorituskykyyn oli radikaali. Ehdotus otettiin esiin uudelleen sodan sytyttyä. Osasyynä oli huoli strategisten metallien riittävyydestä Saksan sukellusveneuhan vuoksi. Sen tärkeysjärjestys vaihteli maihinnousun uhan kiirehtiessä tuotannossa olevien tyyppien massavalmistusta.
Lentokone osoitti lopulta monikäyttöisyytensä hävittäjänä, pommittajana ja tiedustelukoneena. Konetyyppi oli inhottu sekä Luftwaffessa että väestön keskuudessa, sillä se oli rakenteensa ansiosta vaikea havaita tutkalla ja suorituskykyisenä kykeni välttämään hävittäjiä. Pienin osastoin tai yksittäin tehdyt yölliset hyökkäykset aiheuttivat väestöä raivostuttavia ilmahälytyksiä.
Mosquitoon asennettiin Oboe-tarkkuussuuntimet, joilla se pystyi Pathfinder-toimintaan. Kone merkitsi perässä seuraaville pommittajavirroille sopivat pommituskohteet merkkisoihtujen avulla. Yöhävittäjäversioon tulivat
tutkan lisäksi "Serrate"- ja "Perfectos"- laitteet. "Serrate" ilmaisi ja paikansi saksalaisten yöhävittäjien tutkalähetteen, "Perfectos"  omakonetunnuksen lähetteen.
Koneen eri käyttötarkoitukset ja mallit > Tiedustelukone

Ensimmäinen Mosquiton malli oli PR.I, jossa oli kamera tiedustelukuvien ottamista varten. Mallissa PR.VIII oli uudet kaksivaiheisella ahtimella varustetut versiot moottorista; suorituskyky suurissa korkeuksissa parani selvästi. Mallissa PR.XVI oli paineistettu ohjaamo ja toisen moottorin pyörimissuunta oli vaihdettu jotta moottorien väännöt kumoaisivat toisensa. Lisäksi koneen pommikuiluun oli asennettu kolme lisäpolttoainesäiliötä.
Koneen eri käyttötarkoitukset ja mallit > Pommittaja

Pommikoneversiossa B.IV oli lasinen nokka pommitähtäintä varten. Koneessa ei ollut puolustusaseistusta, koska sitä ei tarvittu koneen nopeuden ansiosta ja se olisi tuonut vain lisää painoa. Koneessa oli kaksiosainen pommikuilu, jossa se pystyi kuljettamaan yhteensä neljä 227 kg pommia.
Mallissa B.V oli siipiin lisätty ripustimet 227 kg pommeille tai lisäpolttoainesäiliöille. Mallissa B.IX oli uudet kaksivaiheisella ahtimella varustetut versiot moottorista; suorituskyky suurissa korkeuksissa parani selvästi. Mallissa B.XVI oli paineistettu ohjaamo ja toisen moottorin pyörimissuunta oli vaihdettu jotta moottorien väännöt kumoaisivat toisensa. Lisäksi koneeseen voitiin asentaa pullistettu pommiluukku yhden järeän Barnes Wallisin suunnitteleman 1 800 kg pommin kuljettamista varten.
Koneen eri käyttötarkoitukset ja mallit > Yöhävittäjä

Ensimmäinen yöhävittäjäversio koneesta oli NF.II. Koneessa oli nokassa tutka vihollislentokoneiden havaitsemiseksi yöllä ja aseistuksena oli neljä 20 mm tykkiä nokan alla sekä neljä .303 (7,7 mm) kaliiperin konekivääriä nokassa. Kone otettiin käyttöön joulukuussa 1941.
Mallissa NF.XII oli kehittyneempi senttimetriluokan taajuudella toimiva tutka. Uuden AI.Mk IX -tutkan antennin takia nokan konekiväärit jouduttiin poistamaan, jolloin aseistukseksi jäi neljä 20 mm tykkiä. Mallissa NF.XVII oli vielä uudempi tutka. Mallissa NF.XIX oli uudemmat Merlin 25 -moottorit. Mosquito-yöhävittäjillä saavutettiin sodan aikana noin 600 ilmavoittoa ja ammuttiin alas 486 V1-ohjusta.
Koneen eri käyttötarkoitukset ja mallit > Hävittäjä-pommittaja

Malli FB.VI kehitettiin hävittäjä-pommittajaksi. Yöhävittäjän aseistus säilytettiin ja taaempi pommikuilu otettiin käyttöön. Sinne mahtui kaksi 227 kg pommia. Lisäksi siipiin lisättiin ripustimet kahdelle 227 kg pommille. Jotkut hävittäjä-pommittajamallit aseistettiin myös raketeilla. Rakettien osuminen varmistettiin ampumalla 20 mm tykeillä juuri ennen laukaisua: kun tykkien ammukset osuivat maaliin, oli oikea hetki laukaista raketit. Menetelmän kehitti uusiseelantilainen majuri E. W. Tacon Bristol Beaufighter -koneella
Mallissa FB.XVIII 20mm tykkien tilalla oli yksi 57 mm:n Molins -tykki. Ase oli muunnos QF 6 pdr -panssarintorjuntatykistä. Versiota valmistettiin 25 kpl rannikkolennostolle ja se oli tarkoitettu hyökkäyksiin sukellusveneitä ja pinta-aluksia vastaan. Siinä oli lisäpanssarointia miehistön ja moottoreiden suojaksi. Rakettien vaihtoehtona oli kaksi 227 kg:n pommia tai kaksi 454 litran lisäpolttoainesäiliötä.
Tykki yhdessä rakettien kanssa antoi Mosquitolle erinomaisen tulivoiman. Vaikka kanuuna kykeni puhkomaan sukellusveneiden kylkiä vaivatta, sen laukaisu vaati tasaisen tähtäyksen, joka raketteja käytettäessä oli hyödytön niiden joka tapauksessa kehnon tarkkuuden takia. Lisäksi tykkiä vailla lentävät Mosquitot eivät joutuneet kantamaan mukanaan tykin ja sen ammusten tuottamaa lisäpainoa.
Yksi tykillä varustettu Mosquito tuhosi saksalaisen hävittäjälaivan Biskajanlahdella. Alus jäi kellumaan paikalleen koneisto hajalle ammuttuna, ja kaksi paikalle kutsuttua puolalaista B-24 Liberator -pommittajaa upotti sen. Mosquito-lentue 140. suoritti onnistuneen tarkkuuspommituksen Gestapon päämajaan Kööpenhaminan keskustassa 21. maaliskuuta 1945. Samoin hyökättiin niin V-1 ja V-2 kostoaseitten laukaisutukikohtia vastaan kuin Gestapon päämajaa vastaan Haagissa.
Koneen eri käyttötarkoitukset ja mallit > Kuljetuskone

Konetta käytettiin myös arvokkaan rahdin kuljettamiseen, mutta se tehtiin koneen normaaleilla malleilla; erillistä kuljetuskonemallia koneesta ei ollut. Koska Mosquiton tiedusteluversiot olivat nopeita (685 km/h), ja kykenivät lentämään korkealla (13 100 m), olivat ne käytännöllisiä näihin tehtäviin.