Joseph Joffre
Ylipäällikkönä ensimmäisessä maailmansodassa

Ensimmäisen maailmansodan puhjettua pääesikunnan päällikkö Joffre nimitettiin 2. elokuuta 1914 odotetusti Ranskan pohjoisten ja koillisten armeijoiden ylipäälliköksi, ja hän otti siten länsirintaman sodankäynnin johtoonsa. Hän määräsi suunnitelma XVII:n mukaisesti laajan hyökkäyksen koko Saksan-vastaisella rajalla. Tämä osoittautui hyödyttömäksi, sillä Ranska ei ollut varautunut Saksan hyökkäykseen Belgian kautta, ja pian saksalaiset uhkasivat jo Pariisia. Määrätietoisuutensa säilyttänyt Joffre onnistui kuitenkin kehittämään vastauksen. Hän määräsi 25. elokuuta strategisen perääntymisen kohti Pariisia, jotta Ranskan joukot eivät joutuisi saarretuiksi. Ylivoimaisten saksalaisten pysäyttämiseen luotiin uusi Ranskan 6. armeija. Ranskalaiset ja britit perääntyivät 5. syyskuuta mennessä aivan Pariisin liepeille asti, mutta seuraavana päivänä Joffren määräyksestä Marnejoella käynnistetty vastahyökkäys osoittautui menestykseksi. Työntyminen saksalaisten kahden hyökkäävän armeijan väliin pakotti saksalaiset perääntymään. Pariisi pelastui ja Joffresta, ”Marnen voittajasta”, tuli kansallissankari.
Marnen voiton jälkeen Joffre yritti edetä saksalaisten sivustaan pohjoisesta ja nämä vastasivat samalla tavalla, mistä seurasi niin sanottu kilpajuoksu Atlantille. Syksyn 1914 jälkeen länsirintama ei kuitenkaan enää juuri liikkunut suuntaan tai toiseen. Vuoden 1915 aikana Ranska ja muut ympärysvallat yrittivät kerran toisensa jälkeen läpimurtoa, mutta hyökkäykset olivat tuloksettomia ja miestappiot suuria. Joffren suosio alkoi laskea, ja hänen kilpailijansa ja kotimaiset vastustajansa alkoivat arvostella häntä yhä voimakkaammin. Muiden tuon ajan komentajien tavoin Joffre luuli juoksuhautoihin perustunutta asemasotaa vain ohimeneväksi vaiheeksi, eikä nähnyt sodankäynnin luonteessa tapahtunutta muutosta.
Sodan alkuvaiheesta alkaen Joffre oli saanut käytännössä vapaat kädet johtaa sotaa täysin itsenäisesti, Ranskan hallituksesta riippumattomana. Poliitikot alkoivat kokea tämän ongelmaksi. Lokakuussa 1915 Aristide Briandin hallituksen sotaministeriksi nimitettiin arvostettu kenraali Joseph Gallieni, millä pyrittiin rajoittamaan Joffren valtaa. Joffre nimettiin 2. joulukuuta 1915 virallisesti kaikkien Euroopassa olleiden ranskalaisten joukkojen ylipäälliköksi (généralissime), jolloin pääesikunnan päällikkyys siirtyi kenraali Édouard de Castelnaulle. Myös tämän ratkaisun tarkoituksena oli rajoittaa Joffren suoraa puuttumista operatiivisiin kysymyksiin.
Joffren ja sotaministeri Gallienin välille syntyi erimielisyyksistä Verdunin kaupunkia suojanneiden keskeneräisten linnoitusten rakentamisesta. Saksalaisten helmikuussa 1916 käynnistämä suuri hyökkäys Verdunia vastaan osoitti ranskalaisten puutteellisen varautumisen. Joffrea syyttänyt Gallieni jäi ilman muun hallituksen tukea ja joutui eroamaan, mutta myös Joffren oma uskottavuus koki kolauksen. Kesän 1916 Sommen hyökkäyksen huono menestys vahvisti tyytymättömyyttä. Joffrea arvosteltiin rajusti parlamentissa, hallitus alkoi marraskuussa 1916 suunnitella sodanjohdon uudelleenjärjestelyä ja joulukuun alussa uudeksi sotaministeriksi tuli Joffren kanssa huonosti toimeen tullut kenraali Hubert Lyautey. Joffre painostettiin lopulta eroamaan ylipäällikkyydestä 26. joulukuuta 1916, mutta julkisen skandaalin välttämiseksi hänet palkittiin samalla marsalkan arvolla. Hän oli tuolloin ensimmäinen Ranskan marsalkan arvon saanut yli 20 vuoteen. Hänen seuraajakseen tuli kenraali Robert Nivelle.