stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kenji Yanagiya

Lentomestari Kenji Yanagiya Rabaulin tukikohdassa.
Kenji Yanagiya (jap. 柳谷 謙治,  marraskuussa 1919 Hokkaido – 29. helmikuuta, 2008 Tokio) oli japanilainen toisen maailmansodan taistelulentäjä ja hävittäjä-ässä. Yanagiya valmistui pilotiksi keväällä 1942 Ōita:n tukikohdasta. Hänen toimintansa sotahistoriaan nähden, korostuu siinä että tämä oli yksi kuudesta Zero-saattopilotista, sota-amiraali Isoroku Yamamoton lennolla Rabaulista Buiniin. Tuo ilmataistelu käytiin Kahilin lähellä Bougainvillessä. Yanagiya selvisi myös Tyynenmeren sodasta hengissä, näistä kaikista saattolentäjistä ainoana. Shoichi Sugita kaatui sodassa myöhemmin. Kenji Yanagiyan mainitaan pudottaneen yhden hyökänneen Lockheed P-38 Lightning-koneen Sugitan kanssa yhdessä, jota ohjasi Raymond K. Hine. Luutnantti Hinen kone jäi lennolta palaamatta.
Kenji Yanagiya oli tehnyt yhden pudotusilmoituksen vuonna 1943, joka oli ollut käytännössä mahdoton: Grumman-lentokonetehtaan Experimental-tyyppisen koekone F5F-1 Skyrocketin pudotuksesta (XF5F-1).
Yanagiya haavoittui vakavasti Guadalcanalin taistelussa 8. kesäkuuta 1943 ilmataistelua käydessään, jonka jälkeen hänen oikea kätensä amputoitiin. Hän ehti ennen haavoittumistaan saada 8 ilmavoittoa. Kenji Yanagiya otti häntä hoitaneen sairaanhoitajan aviopuolisokseen. Vuonna 1988 Yanagiya tapasi Operaatio Kostoon osallistuneita amerikkalais-pilotteja, kuten Rex T. Barberin - sekä paiskasi sovinnon kättä yhdessä heidän kanssaan. Barberia on ehkä yleisimmin pidetty Yamamoton pudottajana. Yanagiyan lopullinen sotilasarvo oli sotilasmestari eli Suomen vastaava sotilasilmailun arvo olisi ollut lentomestari.
Käännös suomeksi
Agustín Yáñez

Agustín Yáñez
Agustín Yáñez (1904–1980) oli meksikolainen kirjailija. Hänen mestariteoksensa Al filo del agua (1947) ennakoi myöhemmän latinalaisamerikkalaisen kirjallisuuden kehityksen suuntaa. Hänen tekstinsä oli tajunnanvirtamaista, sisäistä monologia ja rakenteeltaan monikerroksista. Teossarja La creación (1959), La tierra pródiga (1960) ja Las tierras flacas (1962) kuvasi Meksikon kehitys vallankumouksesta eteenpäin, ja sen asemaa on Meksikon kirjallisuudessa verrattu Väinö Linnan eepokseen Täällä Pohjantähden alla. Teossarjan kerronta on eleetöntä, ja Yáñez piirtää ynmpäristöt ja ihmisten hyvin yksityiskohtaisesti. Hän oli myös esseisti.
Yáñez oli Meksikon opetusministeri 1964–1970.
Wong Kar-wai

| Wong Kar-wai> 王家衛 |
| --- | --- |
 Wong Kar-wai Berliinin elokuvajuhlilla 2013.
Henkilötiedot
Syntynyt: 17. heinäkuuta 1958 (ikä 66) Shanghai, Kiina
Ammatti:  ohjaaja, käsikirjoittaja tuottaja
Ohjaaja
Aktiivisena:  1982–
Tunnetuimmat ohjaukset:   Days of Being Wild  Chungking Express  Happy Together  In the Mood for Love  2046 
Palkinnot
 Prix de la mise en scène  1997 Happy Together 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Wong Kar-wai (kiin.: 王家衛; Jyutping: Wong4 Gaa1 Wai6; pinyin: Wáng Jiāwèi; s. 17. heinäkuuta 1958 Shanghai, Kiina) on hongkongilainen elokuvaohjaaja, käsikirjoittaja ja tuottaja.
Wong Kar-wai syntyi Shanghaissa, mutta muutti viisivuotiaana perheensä mukana Hongkongiin. Hän valmistui graafiseksi suunnittelijaksi 1980. Valmistumisen jälkeen hän kirjoittautui sisään tuotantoharjoituskurssille, jonka järjesti Hong Kong Television Broadcasts Limited ja valmistui täysipäiväiseksi elokuvakäsikirjoittajaksi. Vuosien 1982–1987 aikana hän kirjoitti noin kymmenen käsikirjoitusta. Ne edustivat useita eri genrejä aina romanttisesta komediasta toiminnalliseen draamaan. Hänen henkilökohtainen suosikkikäsikirjoituksensa näistä oli Final Victory, joka ilmestyi vuonna 1986.
Wong Kar-wai on voittanut useita palkintoja ohjaamistaan elokuvistaan, muun muassa 1997 Cannesin elokuvajuhlien parhaan ohjaajan palkinnon elokuvasta Happy Together.
Filmografia > Pitkät elokuvat

As Tears Go By (1988)
Days of Being Wild (1991)
Chungking Express (1994)
Ashes of Time (1994)
Fallen Angels (1995)
Happy Together (1997)
In the Mood for Love (2000)
2046 (2004)
My Blueberry Nights (2007)
The Grandmaster (2013)
Filmografia > Lyhytelokuvia

wkw/tk/1996@7′55″hk.net (1996)
Hua Yang De Nian Hua (2001)
The Hire: The Follow (2001)
Six Days (2002)
Eros (2004) - osio "The Hand"
Chacun son cinéma ou Ce petit coup au coeur quand la lumière s'éteint et que le film commence (2007) – osio "I Travelled 9000 km To Give It To You"
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Wong Kar-wai Wikimedia Commonsissa
Wong Kar-wai Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Wong Kar-wai Elonetissä.
Kirjallisuutta

Wong Kar Wai, John Powers: WKW : the cinema of Wong Kar Wai. New York : Rizzoli, 2016. ISBN 978-0-8478-4617-7.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove  Elonet 
Muut:  Europeana  IdRef
Wilhelm Wundt

| Wilhelm Wundt |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 16. elokuuta 1832 Neckarau
Kuollut: 31. elokuuta 1920 Leipzig
Kansalaisuus:  saksalainen
Koulutus ja ura
Väitöstyön ohjaaja:  Karl Ewald Hasse ja Hermann von Helmholtz
Oppilaat:  Vitali Serebrenikov, Ferdinand Tönnies, Vladimir Bekhterev (käännä suomeksi), Franz Boas, Émile Durkheim, Edmund Husserl, Ludwig Lange, Karl Julius Lohnert, Bronisław Malinowski, George Herbert Mead, Constantin Rădulescu-Motru, Edward Sapir, W. I. Thomas, Ernst Meumann, Władysław Witwicki ja Richard Arwed Pfeifer
Tutkimusalue:  psykologia, filosofia
Wilhelm Maximilian Wundt (16. elokuuta 1832 Neckarau – 31. elokuuta 1920 Leipzig) oli saksalainen psykologi, psykofysiologi ja filosofi. Häntä pidetään yhtenä kokeellisen ja kognitiivisen psykologian perustajista.lähde?
Psykologiatieteen synty akateemisena oppialana ajoitetaan yleensä alkaneeksi vuonna 1879, jolloin Wundt perusti ensimmäisen kokeellisen psykologian laboratorion. Wundtin laboratoriolla oli aikanaan valtava merkitys psykologian kehittymiselle. Syntymässä olevan tieteenalan uranuurtajat kaikkialta maailmasta vierailivat laboratoriossa ja veivät mennessään kotiyliopistoihinsa kokeellisen psykologian tutkimusmallin.lähde?
Uransa loppupuolella Wundt keskittyi kansainpsykologian kehittämiseen. Tuloksena oli monumentaalinen kymmenosainen teos Völkerpsychologie (1900–10). Wundtin kansainpsykologia jäi unohduksiin vuosikymmeniksi behaviorististen suuntausten noustua valta-asemaan akateemisessa psykologiassa, mutta on saanut osakseen uutta kiinnostusta erilaisten kulttuuripsykologisten koulukuntien vahvistettua asemaansa yliopistomaailmassa 1970-luvulta alkaen.
Suomalaisista psykologian pioneereista Wundtin oppilaita olivat muun muassa Arvi Grotenfelt ja Hjalmar Neiglick.
Kirjallisuutta

Azurmendi, Joxe: Herri Psikologia, Etnologia. Wundt. Teoksessa Volksgeist. Herri Gogoa, Donostia: Elkar, 2007. ISBN 978-84-9783-404-9. (baskiksi)
Rieber, R. W. (toim.): Wilhelm Wundt and the Making of a Scientific Psychology. New York: Plenum Press, 1980. (englanniksi)
Silvonen, Jussi: Wilhelm Wundt ’kokeellisen psykologian perustajana’? Psykologia, 28 (6), 416–425, 1993.
Silvonen, Jussi: Tarinoita psykologian synnystä. Teoksessa Ihanus, Juhani (toim.): Kulttuuri ja psykologia, s. 13–47.  Helsinki:  Yliopistopaino, 1999.  ISBN 951-570-446-4
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Wilhelm Maximilian Wundt. Stanford Encyclopedia of Philosophy. (englanniksi)
Wundt ja kansainpsykologia. Tampereen yliopisto.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Kroatia  Alankomaat 2  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii  MathSciNet  Mathematics Genealogy Project  Scopus  zbMATH 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef
Xolotl

Xolotl, Telleriano-Remensisin koodeksi
Xolotl on asteekkien koiranpäinen jumala ja auringon seuraaja. Hän auttaa kuolleita ylittämään yhdeksäntaitteisen virran ja astumaan Mictlaniin, alamaailmaan. Xolotlin nimi merkitsee kaksosta ja tämän uskotaan viittaavan auringon nousuun ja laskuun. Asteekkien mytologiassa hän on Quetzalcoatlin kaksoisveli.
Xolotlin uskottiin työntävän alas päivää peittävän yön verhon. Hänellä oli taaksepäin kääntyneet jalat ja vahingoittunut silmä, joka oli seurausta hänen läpikäymistään kidutusharjoituksista.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Xolotl Wikimedia Commonsissa
Republic XF-84H

| XF-84H |
| --- | --- |
 XF-84H ilmassa (nro. 51-17060)
Tyyppi:  koelentokone
Alkuperämaa:   Yhdysvallat
Valmistaja:  Republic Aviation
Ensilento:  22. heinäkuuta 1955
Pääkäyttäjät:  USAF
Valmistusmäärä:  2 
Kehitetty mallista:  Republic F-84F Thunderstreak
Republic XF-84H ”Thunderscreech” oli yhdysvaltalainen F-84F Thunderstreakista kehitetty potkuriturbiinikäyttöinen koelentokone. Suihkuturbiinia voimanlähteenä käyttävällä yliäänipotkurilla varustetulla XF-84H:lla ehdittiin tehdä koelentoja, mutta konetyypin kehityksessä epäonnistuttiin lopulta potkuriin liittyvien ongelmien ratkaisemisessa, mikä johti koko ohjelman peruuttamiseen. Konetyyppi kilpaili aikanaan maailman meluisamman lentokoneen tittelistä neuvostoliittolaisen Tupolev Tu-95 -pommikoneen kanssa.
Kehittäminen

Nimellä Project 3347 tunnettu potkuriturbiinikoneen kehittäminen oli ollut jonkin aikaa käynnissä Yhdysvaltain ilmavoimien Wright Air Development Centerin tuella, kun Yhdysvaltain laivasto osoitti kiinnotuksensa konetta kohtaan, sillä se voisi täyttää katapulttia lentoonlähdössä tarvitsemattoman tukialushävittäjän tarpeen. Alkuun konetyyppi sai mallitunnuksen XF-106, mikä vaihdettiin myöhemmin XF-84H:ksi, jolla haluttiin tehdä selväksi, ettei kyseessä ole uusi konetyyppi vaan F-84F-suihkuhävittäjän versio. Laivasto peruutti myöhemmin kolmen prototyypin tilauksensa, ja kaksi valmista XF-84H-prototyyppiä siirtyivät Wright-Pattersonin tukikohdassa sijaitsevan potkurilaboratorion tutkimuskäyttöön.
XH-84H modifioitiin F-84F-hävittäjästä asentamalla sen keskiosaan pitkän akselin päähän 4 360 kW:n Allison XT40-A-1 -potkuriturbiini. Turbiinimoottori tuotti myös työntövoimaa suihkuputkestaan pakokaasuillaan, minkä lisäksi konetyyppi oli vartustettu jälkipolttimella, joka pystyi nostamaan moottorin tehon jopa 5 391 kilowattiin. Jälkipoltin oli asennettuna prototyypeissä, mutta sitä ei koskaan käytetty. 3,7-metrisen kolmilapaisen potkurin tuottamaa vetoa säädettiin lapakulmia muuttamalla, ja potkurin kärjet kulkivat parhaimmillaan Mach 1,18:n nopeuksilla. Koneessa käytettiin T-peräsintä, jolla pyrittiin siirtämään korkeusperäsin pois turbulenttisesta potkurivirrasta.
Koelento-ohjelma

Valmistumisensa jälkeen kaksi prototyyppiä siirrettiin purettuina Republicin tehtailta Farmingdalesta Long Islandilta Edwardsin lentotukikohtaan koelentoja varten. Prototyypit lensivät vain kuusi tuntia ja 40 minuuttia 12 Edwardsissa tehdyn koelennon aikana. Lin Hendrix, yksi Republicin koelento-ohjelmaan lähettämistä piloteista kieltäytyi lentämästä konetta uudelleen ainoan lentonsa jälkeen, sillä hänen mielestään kone muuttui pituussuunnassa epävakaaksi yli 800 kilometrin tuntinopeuksilla lennettäessä.  Konetta vaivasivat myös moottori-, laskuteline- ja värinäongelmat. Koelentäjä Hank Beaird lensi XF-84H:ta 11 kertaa, joista kymmenen päättyi pakkolaskuun.
Koelento-ohjelma > Melu

XF-84H oli erittäin todennäköisesti meluisin ikinä rakennettu lentokone (venäläistä Tupolev Tu-95 -pommikonetta on pidetään joskus meluisampana), mistä kone sai lempinimensä ”Thunderscreech” ja ”Mighty Ear Banger”. Maakäytössä olleet prototyypit pystyi todistetusti kuulemaan 40 kilometrin päästä. Toisin kuin perinteiset potkurit, XF-84H:n potkurin uloimmaiset 60–75 senttimetriä pyörivät yliääninopeuksilla jopa tyhjäkäynnillä, tuottaen jatkuvan yliäänipamauksen. Potkurin tuottama šokkiaalto oli lopulta jopa tarpeeksi voimakas kaataakseen koneen lähellä työskennelleen henkilön maahan. Yliäänialueella toimivan potkurinosan lisäksi potkurin aliääninopeuksilla toimivien alueiden ja kaksoisturbiinin tuottama melu aiheuttivat jopa pahoinvointia ja päänsärkyä lentokentän maahenkilökunnassa.
Koneen melu aiheutti ongelmia myös Edwardsin lennonjohdolle, ja kommunikaatio koneen kanssa jouduttiin lopulta hoitamaan valosignaaleilla normaalin radioliikenteen sijasta. Useiden valitusten jälkeen Republic siirsi koneen keskelle Rogersin kuivunutta järveä aina ennen moottorin käynnistystä Koelento-ohjelma ei edennyt valmistajan ensimmäistä vaihetta (Phase I) pidemmälle, eikä yksikään Yhdysvaltain ilmavoimien lentäjä päässyt lentämään konetta. XF-84H:n aktiivipalvelukseen pääsykin muuttui erittäin epätodennäköiseksi koneen teknisten ongelmien ja saavuttamattomien tavoitenopeuksien takia. Yhdysvaltain ilmavoimat peruutti hankkeen syyskuussa 1956.
Käyttäjät

Yhdysvaltain ilmavoimat
Tekniset tiedot

Lähde: lähde?
Yleiset ominaisuudet
Miehistö: 1
Pituus: &&&&&&&&&&&&&015.067000015,67 m
Kärkiväli: &&&&&&&&&&&&&010.018000010,18 m
Korkeus: &&&&&&&&&&&&&&04.06700004,67 m
Tyhjäpaino: &&&&&&&&&&&08132.&&&&008 132 kg
Lentopaino: &&&&&&&&&&012293.&&&&0012 293 kg
Voimalaite: &&&&&&&&&&&&&&01.&&&&001 × Allison XT40-A-1 -potkuriturbiini; &&&&&&&&&&&04365.&&&&004 365 kW (&&&&&&&&&&&05850.&&&&005 850 hv)
Suoritusarvot
Suurin nopeus: &&&&&&&&&&&&0837.&&&&00837 km/h
Toimintasäde: &&&&&&&&&&&03200.&&&&003 200 km
Lakikorkeus: 0Virhe lausekkeessa: odottamaton >-operaattori.0Virhe lausekkeessa: odottamaton >-operaattori>14 600 m
Työntövoima-painosuhde: 0.66
Kirjallisuutta

Andrade, John M.: U.S. Military Aircraft Designations and Serials Since 1909.  Earl Shilton, Leicester, England:  Midland Counties Publications, 1979.  ISBN 0-904597-22-9
Angellucci, Enzo: The American Fighter: The Definitive Guide to American Fighter Aircraft from 1917 to the Present.  New York:  Orion Books, 1987.  ISBN 0-517-56588-9
Jane's All The World's Aircraft 1956-1957.  London:  Jane's All the World's Publishing Co. Ltd., 1956.
Davis, Larry: F-84 Thunderjet in Action.  61  Aircraft in Action. Carrollton, Texas:  Squadron/Signal Publications, 1983.  ISBN 0-89747-147-4
Hendrix, Lin: Flying the Thunderscreech. Aeroplane Monthly, August 1977, 5. vsk, nro 8.
Holder, Bill: Lost Fighters: A History of U.S. Jet Fighter Programs That Didn't Make It.  Warrendale, PA:  SAE International, 2006.  ISBN 978-0768017120
Jenkins, Dennis R.: Experimental and Prototype U.S. Air Force Jet Fighters.  North Branch, MN:  Specialty Press, 2008.  ISBN 978-1-58007-111-6
Keaveney, Kevin: Republic F-84 (Swept-Wing Variants).  Arlington, TX:  Aerofax, 1987.  ISBN 0-942548-20-5
Wilkinson, Stephan: ZWRRWWWBRZR: That's the sound of the prop-driven XF-84H, and it brought grown men to their knees. It didn't fly all that great either. Air & Space/Smithsonian. July 2003. Smithsonian Institution. Viitattu 7.10.2013.
Winchester, Jim: The World's Worst Aircraft: From Pioneering Failures to Multimillion Dollar Disasters.  London:  Amber Books, 2005.  ISBN 1-904687-34-2
The Guinness Book of Records 1997.  North Salem, NY:  Mint Publishers Group, 1997.  ISBN 0-85112-014-8
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
FS-060:n kuva ja tietoa konetyypistä
FS-059:n kuva
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Republic XF-84H
Toinen prototyypeistä (nro. 51-17059)
Toinen prototyypeistä (nro. 51-17059)
Republic XF-84H näytillä Research & Development Gallery Yhdysvaltain ilmavoimamuseossa, Ohiossa.
Ensimmäinen prototyyppi Bakersfieldissä
Käännös suomeksi
Xochipili

Xochipili-patsas
Xochipili tai  Xochipilli oli taiteen, pelien, kauneuden, tanssin, kukkien ja laulun jumala asteekkien mytologiassa. Hänen vaimonsa oli ihminen nimeltä Mayahuel ja hänen kaksoissiskonsa Xochiquetzal. Hän oli myös homoseksuaalisuuden ja mies-prostituution suojelija.
Xochipilli, ”Kukkaisprinssi” on myös yksi kolmestatoista päivän tuntien vartijasta. Hänen kasvoilleen maalattu kuvio muistuttaa perhosta. Yksi hänen hahmoistaan on Macuilxochitl (“viisi kukkaa”). Hänellä on sauva, jonka kärki on upotettu ihmisen sydämeen eli elämän symboliin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Xochipili Wikimedia Commonsissa
Yaya

Yaya on Hispaniolan saaren taino-kansan ylijumala. Tarun mukaan Yayan poikan kapinoi isäänsä vastaan, joten Yaya surmasi hänet. Poikansa luut jumala sulki valtavaan kurpitsaan ja ripusti sen roikkumaan talonsa kattoon. Parin päivän kuluttua Yaya vilkaisi kurpitsan sisälle ja havaitsi, että luut olivat muuttuneet vedessä uiskenteleviksi kaloiksi. Yayan vaimo kypsensi osan kaloista. Ruoka maistui. Eräänä päivänä kurpitsa halkesi ja vesi tippui maahan. Näin syntyi Karibian saaria ympäröivä meri.
Aikanaan ensimmäiset ihmiset, tainot, ryömivät esiin Caonaossa sijaitsevasta luolasta (Ceibajagua) ja oppivat kalastamaan. Aurinko pyydysti osan ihmisistä kiinni ja muutti heidät puiksi, koska nämä palasivat kotiin vasta aamunkoitteessa. Mies, joka vartioi luolaa, muuttui auringonpaisteen vaikutuksesta kiveksi. Tämän nähtyään toinen mies heräsi jo ennen auringonnousua toivoen ehtivänsä vielä kalastaa, mutta hänkin myöhästyi, ja aurinko muutti miehen linnuksi. Loput ihmiset veneilivät tutkimaan muita saaria ja alkoivat viljellä maata. Seuraavalla aikakaudella luotiin naiset. Kaikki oli hyvin kunnes eurooppalaiset saapuivat. He kohtelivat tainoja julmasti ja taudit tappoivat suurimman osan kansasta.
Pjotr Wrangel

| Pjotr Wrangel |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 27. elokuuta 1878 Novoaleksandrovsk, Venäjän keisarikunta
Kuollut: 25. huhtikuuta 1928 (49 vuotta) Bryssel, Belgia
Kansalaisuus:   Venäjä
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):  Venäjän keisarikunta
Palvelusvuodet:  1902–1920
Komentajuudet:  Etelä-Venäjän armeija
Taistelut ja sodat:  Venäjän–Japanin sota I maailmansota Venäjän sisällissota
Sotilasarvo:  kenraaliluutnantti
 Nimikirjoitus
Pjotr Nikolajevitš Wrangel (ven. Пётр Никола́евич Вра́нгель, saks. Peter von Wrangel, 27. elokuuta (J: 15 elokuuta) 1878 Novoaleksandrovsk – 25. huhtikuuta 1928 Bryssel) oli venäläinen vapaaherra ja kenraali, joka toimi Krimiltä operoivan valkoisen Etelä-Venäjän armeijan ylipäällikkönä Venäjän sisällissodassa vuonna 1920 Anton Denikinin jälkeen. Etelä-Venäjän armeija taisteli sekä moskovalaismielistä bolševikkien  vuonna 1918 perustamaa puna-armeijaa, anarkistista Ukrainan vallankumouksellista kapinallisarmeijaa sekä Ukrainan kansallisia maan itsenäistymiseen pyrkiviä armeijoita vastaan. Wrangel muodosti myös Krimin hallituksen. Myöhemmin hän oli valkoisen emigranttiliikkeen johdossa.
Elämäkerta

Wrangel syntyi Novoaleksandrovskissa Liettuassa silloisessa Venäjän keisarikunnassa baltiansaksalais-ruotsalaiseen Wrangelin aatelissukuun. Wrangel oli koulutukseltaan kaivosinsinööri, mutta liittyi vapaaehtoisena ratsuväkirykmenttiin ja ylennettiin upseeriksi 1902. Hän osallistui vapaaehtoisena Venäjän-Japanin sotaan vuosina 1904–1905. Tämän jälkeen hän opiskeli Venäjän yleisesikunta-akatemiassa, josta valmistui 1910. Ensimmäisessä maailmansodassa hän komensi kasakkarykmenttiä ja taisteli mm. Itä-Preussissa sekä Galitsiassa. Hän yleni kenraalimajuriksi ja sai vuonna 1917 komentoonsa 7. ratsuväkidivisioonan.
Vuoden 1917 elokuussa Wrangel liittyi Venäjän väliaikaisen hallituksen jälkeisiin bolševikkeja vastustaviin valkoisiin joukkoihin. Hän nousi kenraali Denikinin alaisuudessa lähinnä Kubanin kasakoista koostuvan Kaukasuksen armeijan komentajaksi.
Kesällä 1919 hän johti valkoisen armeijan hyökkäystä Tsaritsyniin (Volgograd). Wrangelin ja Denikinin keskinäisten riitojen vuoksi Wrangelia syytettiin salaliitosta ja hänet karkotettiin Konstantinopoliin. Kun Denikinin yritykset epäonnistuivat, Wrangel kutsuttiin takaisin ja huhtikuussa 1920 hänestä Denikinin seuraaja Etelä-Venäjän armeijan, joka nyt hallitsi lähinnä Krimiä, komentajana.
Poliittisesti Wrangel oli monarkisti ja suhtautui epäluuloisesti liberaaleihin, mutta järjesti silti maauudistuksen vahvistaakseen kannatuspohjaansa. Etelä-Venäjän armeijansa hän nimesi uudelleen Venäjän armeijaksi. Hän suunnitteli yhteistyötä Puolan Pilsudskin kanssa, mutta tämä kariutui komentajan valintaan. Wrangelin joukot murtautuivat Krimiltä kesällä 1920 Tauriaan, mutta bolševikkien solmittua rauhan Puolan kanssa lokakuussa puna-armeija keskitti ylivoimaiset joukkonsa etelään ja ajoi yhdessä Ukrainan vallankumouksellinen kapinallisarmeijan kanssa Venäjän armeijan takaisin Krimille.
Vuoden 1920 marraskuussa Wrangel joutui evakuoimaan liittoutuneiden avulla noin 70 000 sotilasta ja 65 000 siviiliä Krimiltä Turkkiin, joka oli ympärysvaltojen hallussa. Wrangel matkusti Turkin ja Tunisian kautta Jugoslaviaan, jossa hän piti yllä pakolaisesikuntaa mahdollista vastavallankumoussotaa varten vuoteen 1925 asti. Hän perusti sisällissodan veteraanien järjestön, Venäläinen yleissotilaallinen unionin (ROVS) 1924 ja pyrki pitämään miehensä taistelukuntoisina ja yhdistämään monarkistit ja tasavaltalaiset. Marraskuussa 1924 hän tosin tunnusti suuriruhtinas Nikolai Nikolajevitšin  Venäjän kruunuun lailliseksi tavoittelijaksi.
Wrangel kuoli Brysselissä, kun hän tukijoineen suunnitteli terrorijärjestöjen luomista bolševikkeja vastaan. Hänen sukunsa väitti että Wrangelin asuessa veljensä talossa talon hovimestari olisi neuvostoagentti, joka olisi myrkyttänyt hänet, sillä kun hovimestari oli lähtenyt talosta, oli Wrangel sairastunut pahasti. Wrangel haudattiin venäläiseen katedraaliin Belgradissa.
Kunniamerkit

Pyhän Annan ritarikunnan 4.luokan mitali 1904
Pyhän Stanislavin ritarikunnan 3.luokan mitali miekkojen ja soljen kera 1906
Pyhän Annan ritarikunnan 3.luokan mitali 1906
Pyhän Stanislavin ritarikunnan 2.luokan mitali 1912
Pyhän Yrjön ritarikunnan 4.luokan risti 1914
Pyhän Vladimirin ritarikunnan 4.luokan risti miekkojen ja soljen kera 1914
Pyhän Yrjön ritarikunnan kultainen miekka "urheudesta" 1915
Pyhän Vladimirin ritarikunnan 3.luokan risti miekkojen kera 1915
Neljännen luokan Pyhän Yrjön risti 1917
Pyhän Nikolain ritarikunnan 2.luokan kunniamerkki 1920 (Order of Saint Nicholas Thaumaturgus)
Teokset

P. N. Wrangel: Kenraali Wrangelin muistelmat, suom. Simo J. Hämeen-Anttila, Karisto 1989 ISBN 951-23-2639-6
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pjotr Wrangel Wikimedia Commonsissa
Hronos-projektin elämäkerta-artikkeli Wrangelista (venäjäksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Australia  Alankomaat  Puola 2  Venäjä 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Encyclopedia of Modern Ukraine  SNAC  IdRef
Norio Yamanaka

| Norio Yamanaka> 山中典士.Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1928 (ikä 96–97)
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Norio Yamanaka (jap. 山中典士, Yamanaka Norio) (s. 1928) on japanilainen kitsuken ("pukeutumisen taidon") opettaja, kimonon arkikäytön puolestapuhuja sekä Sōdō-akatemian perustaja. Hän on kirjoittanut useita kimonoaiheisia kirjoja ja matkustanut kymmeniin eri maihin johtaen aihetta käsittelevää delegaatiota.
Teokset

Nihonjin no shiranaide Nihon no eichi — kimono ni komerareta 愛美礼和 no kokoro (日本人の知らない日本の叡智―きものに込められた愛美礼和のこころ) (ISBN 4309904963)
Anata no utsukushisa wo hikidasu hon (あなたの美しさを引きだす本) (ISBN 4304040049)
Motto motto utsukushiku — nenrei betsu jissen guide (もっともっと美しく―年齢別実践ガイド) (ISBN 4531062981)
Ichimai no nuno wo michi ni shite (一枚の布を道にして) (ISBN 4062039540)
Ai to chie no shuppatsu — kimonogokoro (愛と智慧の出発―きものごころ) (ISBN 4643623209)
Kimono to utsukushii jinsei — Yamanaka Norio goroku (きものと美しい人生―山中典士語録) (ISBN 4391115913)
sekä useita muita