stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tyrvään Pyhän Olavin kirkko
Tyyli > Esineistö

Kirkkoa korjattiin jonkin verran vuonna 1965, jolloin tehtiin paljon arvokkaita esinelöytöjä. Kirkossa ollutta vanhaa esineistöä oli siirretty muualle ennen tulipaloa. Suomen kansallismuseon kokoelmissa on keskiaikainen alttarikaappi. Tyrvään uuteen kirkkoon siirrettiin krusifiksi, joka voi olla 1500-luvulta. Vuoden 1997 palossa tuhoutui puolestaan vuosien 1500 ja 1520 välillä tehty triumfikrusifiksi.
Kirkon veistoksista on säilynyt muun muassa useita veistoksia Preussista peräisin olevasta 1400-luvun alun alttarikaapista. Ne liitettiin 1600-luvun lopulla uuteen alttarilaitteeseen. Lisäksi erillisistä kaapeista on säilynyt seitsemän puuveistosta. Kansallismuseossa on muun muassa Suomessa ainutlaatuinen Bernandino Sienalaisen veistos. Kirkosta on säilynyt myös muun muassa Nürnbergissä vuonna 1485 painettu breviario ja Lyypekissä samoihin aikoihin painettu psalterium sekä saksalaistyylinen messukasukka.
Kirkon ympäristö ja kulttuurihistoriallinen merkitys

Pyhän Olavin kirkon ympäristö on yksi Museoviraston määrittelemistä valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä. Se on lisäksi osa Karkun–Tyrvään valtakunnallisesti arvokasta maisema-aluetta. Kirkko rakennettiin alkujaan saarelle, mutta se sijaitsee nykyään Vanhankirkonniemellä, jolta on kapea yhteys mantereeseen kirkon koillispuolella. Saaresta tuli niemi Rautaveden laskun yhteydessä 1800-luvun puolivälissä. Kirkko sijaitsee niemen tyvessä olevalla kallioisella kumpareella.
Kirkkoa ympäröi kiviaidalla rajattu kirkkotarha. Tarhan koillis- ja itäpuolella on hevoshaka, lännessä ja etelässä kulkee Kallialan kirkkotie. Vainajat haudattiin 1700-luvun loppuun saakka kirkkoon, ja itse kirkkotarha oli varsin pieni. Kun tarhan hautatila alkoi loppua, 1700-luvulla syntyi niin sanottu huonehautajärjestelmä. Talot rakensivat hautausmaan kiviaidan viereen omat huonehautansa. Ne olivat kivestä rakennettuja lautakatollisia huoneita. Tyrvään uuden kirkon valmistuttua huonehaudat alkoivat rappeutua, ja lopulta ne purettiin.
Kirkkotarhaan on kaksi sisäänkäyntiä. Länsipäädyn portti oli alun perin tarkoitettu maitse kirkkoon tulevia varten ja eteläpuolinen vesiteitse saapuvia varten. Monet tulivatkin kirkkoon kirkkoveneillä. Tyrvään seudun Museo- ja kotiseutuyhdistys on tallettanut kaksi kirkkovenettä rantaan hankkimaansa vajaan. Vajan oletettiin pitkään olevan seurakunnan omistama, mutta vuonna 2019 tehdyssä arkistoselvityksessä selvisi, että sen omistaakin seurakunnan sijaan Sastamalan kaupunki. Venevaja sai kesällä 2020 uuden pärekaton.
Tien ja kirkkotarhan välissä on mahdollinen rautakautinen muinaisjäännös, josta löytyi vuonna 1995 tehdyn inventoinnin yhteydessä asuinpaikkaan viittaavaa kulttuurikerrosta. Kirkon eteläsivulla on edelleen Tyrvään seudun Kotiseutuyhdistyksen vuonna 1934 pystyttämä menneiden sukupolvien muistomerkki. Muistomerkki vaurioitui kirkon palossa syksyllä 1997, ja se entisöitiin kirkon korjauksen yhteydessä.
Kirkon ympäristöön kuuluu myös tiivis Kallialan ryhmäkylä ja sitä ympäröivät peltomaisemat. Ryhmäkylä on edelleen keskiaikaisella sijainnillaan, ja sen rakennuskanta muodostaa tiiviitä ryhmiä. Kylää reunustavat pellot, laidunmaat ja hakamaat.
Käyttö

Tyrvään Pyhän Olavin kirkko on nykyisin yksi Sastamalan seurakunnan kirkkorakennuksista, ja siellä järjestetään kesäisin jumalanpalveluksia. Se on jäänyt kuitenkin pois vakituisesta kirkollisesta käytöstä, minkä takia se luokitellaan autiokirkoksi. Jumalanpalvelusten lisäksi Pyhän Olavin kirkossa järjestetään kaste- ja vihkitilaisuuksia. Kirkko on suosittu vihkikirkko ja kesäisin se on varattu lauantai-iltapäivisin aviolittoon vihkimisille.
Suosittuna vierailukohteena Tyrvään Pyhän Olavin kirkko on toukokuun lopusta syyskuuhun avoinna vierailijoille, jolloin kirkossa on opas. Aukiolopäivinä kirkossa järjestetään myös yleisöopastuksia. Vierailijoita kirkolle tuo myös heinäkuisin järjestettävän Sastamala Gregoriana -festivaalin konsertit.
Kulttuuriviitteet

Vammalasta kotoisin oleva kirjailija Mauri Kunnas on monissa lastenkirjoissaan osoittanut kotiseuturakkauttaan. Tuhopolton jälkeen julkaistun Koiramäen joulukirkko -kuvakirjan tuotto suunnattiin kirkon jälleenrakennustöihin. Teos kertoo Koiramäen Elsan ja Killen joulukirkkomatkasta. Kunnas on piirtänyt kirjan kuviin Pyhän Olavin kirkon vanhassa ulkoasussaan. Maisemat sekä sisäkuvat ovat tarkasti toistettu kirkon aidosta miljööstä, ja Kunnaksen piirtämät kirkkomenot ovat puolestaan historiallisesti uskollinen maaseutuvaltaisen Suomen tapakulttuurille.
Toimittaja ja kirjailija Pirjo Silveri kutsuttiin seuraamaan kirkon jälleenrakennusurakkaa, ja hän kirjoitti siitä teoksen Tyrvään Pyhän Olavin kirkko – Sata ja yksi kuvaa, jonka Kirjapaja julkaisi vuonna 2010. Teos keskittyy erityisesti maalauksiin ja maalausurakan taustoittamiseen. Kirja oli vuonna 2010 ehdolla vuoden kristilliseksi kirjaksi.
Tyrvään Pyhän Olavin kirkko esiintyy Klaus Härön vuonna 2009 valmistuneen Postia pappi Jaakobille -elokuvan ulkokuvissa. Kuvaukset tehtiin elokuussa 2008. Elokuvan kirkkoon sijoittuvat sisäkohtaukset on kuitenkin kuvattu Hattulan Pyhän Ristin kirkossa.
Kirjallisuutta

Hiekkanen, Markus: Tyrvään Pyhän Olavin kirkko. Museovirasto, Tyrvään seurakunta 1997. (10 s.)
Hirn, Marta (toim.): Kuvia katoavasta Suomesta – Det Finland som försvinner – Pictures of vanishing Finland. Suomen Muinaismuistoyhdistyksen taidehistoriallisten retkikuntien piirroksia ja akvarellejä vuosilta 1871–1902. Helsinki: Weilin+Göös, 1970.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tyrvään Pyhän Olavin kirkko Wikimedia Commonsissa
Sastamalan seurakunnan sivut: Pyhän Olavin kirkko
Tyrvään Pyhän Olavin kirkko (rakennusperintörekisteri) Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi. Museovirasto.
Muinais-Tyrvään vainajat saivat eilen muistokiven, jota paljastamassa oli lähes 1,000-henkinen yleisöjoukko. Patsas Tyrvään graniittia, Jorma Gallen-Kallelan piirtämä, Aamulehti, 30.07.1934, nro 201, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Huomattavia suomalaisia kirkkorakennuksia
| --- | --- |
Tuomiokirkkoja: Espoo • Helsinki • Kuopio • Lapua • Mikkeli • Oulu • Porvoo • Turku • Tampere
Katedraaleja: Uspenskin katedraali • Pyhän Nikolaoksen katedraali • Pyhän Kolminaisuuden katedraali • Pyhän Henrikin katedraali
Paikkamäärältään suuria: Kerimäki • Lapväärtti • Johanneksenkirkko • Nurmes • Keski-Porin kirkko • Heinävesi
Vanhoja puukirkkoja: Ulrika Eleonoran kirkko • Muhos • Petäjäveden vanha kirkko • Sammatti • Sodankylän vanha kirkko • Uudenkaupungin vanha kirkko • Vöyrin puukirkko
Vanhoja kivikirkkoja: Eckerö • Hammarland • Hattulan Pyhän Ristin kirkko • Hollola • Jomala • Lemland • Nousiainen • Pernaja • Saltvik • Sund • Tyrvään Pyhän Olavin kirkko • Ulvila
Modernistisia: Kannonkoski • Lakeuden Risti • Nakkila • Rajamäki • Temppeliaukion kirkko • Varkauden pääkirkko
Luovutettujen alueiden kirkkoja: Sortavalan apostolien Pietarin ja Paavalin kirkko • Kristuksen kirkastumisen katedraali • Viipurin tuomiokirkko • Viipurin vanha tuomiokirkko • Terijoen ortodoksinen kirkko
Pyhän Olavin kirkon vanhoja sisätiloja lehteriltä alttarille.
Paanukattojen kunnostus vuonna 1997.
Kirkon päätyä tuhopolton jälkeen 1997.
Lähikuva kirkon talkootyönä tehdyistä paanuista.
Kirkon päädyn koristelua: porrasfriisi ja ruusukeristi.
Kuori-ikkunan maalauksia.
Kirkon Bernardino Sienalaisen veistos.
Kirkon talkootyönä tehtyjen lehtereiden maalaukset ovat Kuutti Lavosen käsialaa. Pohjoinen lehteri.
Näkymä Pyhän Olavin kirkon kulmalta Kallialan kylään.
Pyhän Olavin kirkko kuvattuna järveltä, etualalla kirkkovenevaja.
Ylistaron Kilpa-Veljet

| YKV-PESIS |
| --- | --- |

Koko nimi:  YKV-PESIS
Perustettu:  1945
Entiset nimet:  Ylistaron Kilpa-Veljet   1945-
Kaupunki:  Seinäjoki
Kenttä:  Ravintola Taro -areena
– kapasiteetti:  200
Miesten sarjataso:  Suomensarja
Naisten sarjataso:  Maakuntasarja
Värit:           
Puheenjohtaja:  Jukka Polvi-Lohikoski
Miesten pelinjohtaja:  Jukka Polvi-Lohikoski
Naisten pelinjohtaja:  Janne Polvi-Lohikoski
Omistaja:  Ylistaron Kilpa-Veljet ry
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ylistaron Kilpa-Veljet eli YKV on urheilun yleisseura Seinäjoen Ylistarossa, joka on perustettu 28. tammikuuta vuonna 1945. Seuran toimintaan kuuluvat ampumahiihto-, e-urheilu-, hiihto-, paini-, pesäpallo-, harraste- ja junioripesäpallo-, mäkihyppy ja yhdistetty-, suunnistus-, voimailu- ja yleisurheilujaostot sekä yhteinen lentopallo- ja sulkapallojaosto. Ennen Ylistaron Kilpa-Veljien perustamista Ylistarossa toimi kolme urheiluseuraa, jotka vuonna 1945 yhdistyivät yhdeksi yleisseuraksi. Nämä seurat olivat Ylistaron Veikot, Ylistaron Uurtajat ja Untamalan Urheilijat. Ajatus seurojen ja ylistarolaisen urheilun yhdistämisestä syntyi alun perin sodassa palvelleiden ylistarolaisten keskuudessa ja rintamalta kotiin palattuaan he toimeenpanivat ajatuksen.
Pesäpallo

Ylistaron Kilpa-Veljien miesten pesäpallojoukkue pelasi Ykköspesiksessä kaudet 2007–2010. YK-V toimii yhteistyössä Superpesis-seura Nurmon Jymyn kanssa. Kaikki ikäluokat huomioiden YK-V on voittanut kaksi SM-mitalia. Ensimmäisen voittivat 1997 Kontiot eli yli 35-vuotiaat miehet. He voittivat Suomen mestaruuden. Kolmen joukkueen lopputurnauksessa YK-V voitti Oulun Lipon lukemin 1–0 (7–2, 3–3) ja Rautjärven Urheilijat luvuin 2–0 (5–1, 11–9). Toinen mitali tuli, kun vuonna 2010 YK-V:n C-tytöt saivat SM-hopeaa. Loppuottelussa Lapuan Virkiä oli parempi luvuin 2–1 (0–6, 7–5, k. 3–0).
Pesäpallo > Pesäpallon historiaa

Ylistarossa pesäpalloa pelattiin jo paljon ennen Kilpa-Veljien perustamista. Ylistaron suojeluskunta pelasi sarjoissa 1930-luvulla ja ennen YK-V:n perustamista Ylistaron ykkösseura oli Ylistaron Veikot. YK-V perustettiin sodan jälkeen 28. tammikuuta vuonna 1945 ja heti alusta asti yleisseura otti lajikseen pesäpallon. Pesäpallo olikin tärkeä asia Ylistarossa YK-V:n perustamisesta 1950-luvun puoliväliin saakka.
Vasta perustettu seura pääsi aloittamaan heti vuonna 1945 miesten toiseksi korkeimmalta sarjatasolta eli Suomensarjasta. Suomensarjassa joukkue voitti kahdeksasta ottelustaan kaksi ja jäi yhdeksän joukkueen pohjoislohkossa viimeistä edelliseksi. Niinpä edessä oli putoaminen sarjatasoa alemmas maakuntasarjaan. Kaudella 1950 YK-V sijoittui maakuntasarjan Etelä-Pohjanmaan lohkossa Ylihärmän Junkkarien jälkeen toiseksi ja kausi huipentui nousijuhliin. Paluu Suomensarjaan jäi kuitenkin jälleen vuoden mittaiseksi, kun kauden ainoa voitto tuli sarjajumbo Junkkareista. Näin YK-V jäi kymmenen joukkueen länsilohkossa jälleen viimeistä edelliseksi ja putosi takaisin maakuntasarjaan.
| YKV:n miesten sijoitukset Suomen toiseksi korkeimmalla sarjatasolla |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
Miehet
|   | 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 |
| 1940 |  |  |  |  |  | 8. |  |  |  |  |
| 1950 |  | 9. |  |  |  | 6. | 5. | 11. |  |  |
1960: 
1970: 
1980: 
1990: 
| 2000 |  |  |  |  |  |  |  | 7. | 5. | 9. |
| 2010 | 12. |  |  |  |  |  |  |  |  |  |

Pääseuran logo
YKV:n pesäpallojaoston logo ainakin 2002–2005
YKV:n pesäpallojaoston logo vuodelta 2006
YKV:n pesäpallojaoston nykyinen logo (2007–2016)
Nykyinen miesten käytössä oleva logo
Junioritoiminta

| Pesäpallon junioreiden SM-mitalit> Joukkue | Pesäpallon junioreiden SM-mitalit> Mitalit | Pesäpallon junioreiden SM-mitalit> Vuodet | Pesäpallon junioreiden SM-mitalit> Yhteensä | Pesäpallon junioreiden SM-mitalit>  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
C-tytöt: 
| C-tytöt |  Hopeaa | 2010 | 1 |  |
E-tytöt: 
| E-tytöt |  Pronssia | 2006 | 1 |  |
| Yhteensä: | Yhteensä: | Yhteensä: | 2 |  |
Kotikenttä

Seuran kotikenttänä pesäpallossa toimii Ylistaron pesäpallostadion. Sen katsomoon mahtuu noin 200 katsojaa. Kaudella 2019 stadion tunnettiin nimellä Ravintola Taro -areena.
Aiheesta muualla

Ylistaron Kilpa-Veljien kotisivut
YKV-Pesiksen kotisivut
Luoman Areena kesäiltana
Trakehneninhevonen

| Trakehneninhevonen |
| --- | --- |

Tyyppi::  kevyt puoliverinen
Alkuperä ja nimet
Alkuperämaa::  Itä-Preussi
Rodun syntyaika::  1700-luku
Kantakirja perustettu::  1877
Muita nimityksiä::  trakehner, itäpreussinhevonen
Esiintyminen ja käyttö
Käyttötarkoitus::  kilparatsu
Globaali esiintyminen::  maailmanlaajuinen
Ominaisuudet
Korkeus::  noin 160–170 cm
Paino::  600 kg
Värit::  kaikkia värejä esiintyy
Trakehneninhevonen (myös trakehner tai itäpreussinhevonen) on saksalainen puoliverinen hevosrotu, jonka juuret ovat entisessä Itä-Preussissa, alueella, joka kuuluu nykyisin Venäjään ja Puolaan. Rotu on nimetty sitä 1732 kasvattamaan perustetun siittolan mukaan, joka sijaitsi Trakehnenin paikkakunnalla (nyk. Jasnaja Poljana), jonka mukaan rotu on nimetty. Tyypiltään trakehneninhevonen on lämminverinen ratsuhevonen. Se on yhtenäisempi ja kevytrakenteisempi kuin useimmat puoliverirodut, ja sitä on käytetty monen puoliverirodun (esimerkiksi hannoverinhevonen, oldenburginhevonen, hollanninpuoliverinen, tanskanpuoliverinen ja ruotsinpuoliverinen) jalostuksessa.lähde?
Ominaisuudet

Trakehneninhevonen on säkäkorkeudeltaan noin 160–170 cm ja väriltään (usein tumma) yksivärinen tai kimo. Sillä on vahva mutta hienostunut rakenne, ja luonteeltaan se on innokas, älykäs ja vilkas, mutta tasainen ja miellyttämishaluinen. Trakehneninhevonen on edelleen huippuluokan kilparatsu. Erinomaiset liikkeet tekevät siitä mainion kouluhevosen, vahva takaosa, nivelet ja lihakset hyvän hyppääjän, ja kevyen rakenteensa ansiosta se menestyy muita puoliverirotuja paremmin myös kenttäkilpailuissa.lähde?
Menestyneitä trakehneninhevosia ovat muiden muassa estehevoset Abdullah (joukkuekulta ja henkilökohtainen hopea olympialaisissa 1984, maailmancupin voitto 1985) ja Heuringer (joukkuehopea maailmanmestaruuskilpailuissa 1994), kouluratsu Peron (joukkuekulta olympiakisoissa 1996) sekä kenttäratsu Windfall II (joukkuepronssi olympialaisissa 2004). Myös suomalaisen kouluratsastaja Kyra Kyrklundin menestyksekäs kouluratsu Edinburg (mm. viides sija olympiakisoissa 199] ja neljäs sija maailmanmestaruuskilpailuissa 1994) oli Venäjällä kasvatettu trakehneninhevonen. Tokion olympialaisten 2021 sekä Pariisin olypialaisten 2024 kouluratsastuksen voittaja trakehnertamma Dalera, ratsastajanaan Jessica von Bredow-Werndl, voitti vuonna 2021 myös Euroopan mestaruuden sekä henkilökohtaisessa että joukkuekilpailussa ja 2023 henkilökohtaisessa kilpailussa.
Historia

Trakehneninhevonen polveutuu Itä-Preussin jykevästä ja vahvasta hevoskannasta, jonka kokoa kasvatettiin ja rakenne saatiin sirommaksi 1800-luvun alkupuolella risteytyksillä laadukkaiden englannintäysiveristen ja arabien kanssa. Tavoitteena oli kestävä hevonen, joka sopisi sekä ratsuväen sotahevoseksi että itäpreussilaisten maatilojen töihin. 1800-luvulla trakehneninhevonen olikin suosittu ratsuväen hevonen. 1900-luvun alkupuolella rotu saavutti suuren suosion kilparatsuna ja menestyi erinomaisesti olympialaisissakin. Parhaat trakehnerit kasvatettiin edelleen Trakehnenin siittolassa (ja tarkkaan ottaen vain näitä yksilöitä on alun perin kutsuttu trakehneninhevosiksi; muut rodun edustajat olivat itäpreussinhevosia), mutta Itä-Preussissa harrastettiin runsaasti myös laadukasta yksityistä kasvatusta. Rodun ensimmäinen kantakirja julkaistiin 1877. Kantakirja on suljettu, ja trakehneninhevosten lisäksi siihen otetaan ainoastaan englannintäysiverisiä ja arabeja, joita käytetään trakehneninhevosjalostuksessa säännöllisesti rakenteen pitämiseksi kevyenä.
Toinen maailmansota oli vähällä koitua trakehneninhevosten kohtaloksi. Trakehnenin siittolan 800 parasta eläintä evakuoitiin Neuvostoliiton puna-armeijan tieltä lokakuussa 1944 ja Itä-Preussin yksityiset kasvattajat hevosineen (arviolta 18 000) vasta tammikuussa 1945. Hevoset jouduttiin kuljettamaan pääosin jalkaisin Euroopan halki keskellä ankaraa talvea. Vain noin sata Trakehnenin siittolan hevosta selvisi läntiseen Saksaan, ja suurin osa jäljelle jääneistä hevosista oli hajallaan ympäri maata yksityisten omistajien hallussa, monet niistä vammautuneina. Sodanjälkeisinä vuosina monet saksalaiset hevosihmiset omistautuivat trakehneninhevosten etsimiselle ja rodun pelastamiselle, ja uuden kantakirjan julkaisemisen (1947) sekä uusien siittoloiden (Hunnesrück, Rantzau ja Schmoel) perustamisen ansiosta rotu saatiinkin vähitellen taas vakiinnutettua. Länsi-Saksan lisäksi trakehneninhevosia ryhdyttiin sodan jälkeen kasvattamaan myös Itä-Saksassa, Puolassa ja Neuvostoliitossa, joiden alueille trakehnereja jäi sodan loppuvaiheessa. Nykyään trakehneninhevosia kasvatetaan joka puolella maailmaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta trakehner Wikimedia Commonsissa
Suomen Trakehner-hevosyhdistys (Arkistoitu – Internet Archive)
Trakeen[vanhentunut linkki] Heimtali Hobusekasvandus (viroksi)
Trakehnerori kouluratsuna.
Trakehnertamma varsoineen
Punajalkahaukka

| Punajalkahaukka |
| --- | --- |
 Naaras.
Uhanalaisuusluokitus
 Vaarantunut  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Jalohaukkalinnut Falconiformes
Heimo::  Jalohaukat Falconidae
Suku::  Jalohaukat Falco
Laji::  vespertinus
Kaksiosainen nimi
 Falco vespertinus  Linnaeus, 1766 

Katso myös
   Punajalkahaukka Wikispeciesissä   Punajalkahaukka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Punajalkahaukka (Falco vespertinus) on itäeurooppalainen petolintu, joka joskus harhautuu länteen. Suomessa punajalkahaukkoja tavataan vuosittain pääosin toukokuussa ja elo-syyskuussa. Joinain vuosina tapahtuu voimakkaita invaasioita, jolloin lintuja voi harhautua Suomeen kymmeniä tai jopa satoja yksilöitä. Ennätysmäinen syksy oli vuonna 2022, jolloin lintuja havaittiin parhaimmillaan jopa yli kahdenkymmenen yksilön parvina.
Koko ja ulkonäkö

Pituus 28-34 cm, siipien kärkiväli 65-75 cm. Muistuttaa muodoltaan muita pieniä jalohaukkoja, kuten nuolihaukkaa ja tuulihaukkaa. Siivet ovat pitkähköt ja pyöreäpäiset, pyrstö pitkä. Ei yhtä jäntevän ja voimakkaan oloinen kuin nuolihaukka.
Vanha koiras on kokonaan tummanharmaa, mutta jalat ja alaperä ovat tummanpunaiset. Käsisiiven yläpuoli erottuu hyvässä valossa vaaleamman hopeanharmaana. 
Naaras on alta selkeän oranssi, päältä ruskean. Silmillä on "rosvonaamari" ja päälaki on vaalea, vrt. nuolihaukka. Nuori lintu muistuttaa paljon nuorta nuolihaukkaa, mutta pyrstösulat ovat poikittaisviiruiset, päälaki ja niska vaaleat, naamakuviot erilaiset ja yläpuoli on ruskeampi.
Levinneisyys

Punajalkahaukka pesii Itä-Euroopassa ja Aasiassa ja talvehtii Afrikassa. Elää aroilla ja muilla avomailla, soilla ja viljelysalueilla. Muuttoaikoina se levähtää viljelysseuduilla. Suomessa punajalkahaukka on pääasiassa loppukeväisin ja alkusyksyisin havaittava harhailija. Lajista on myös varmistettuja pesintöjä. Valtaosa vajaasta kymmenestä pesinnästä ovat vanhempia havaintoja 1800-luvun lopulta 1950-luvulle, ja ne sijoittuvat etenkin maan keskiosiin. Tuorein pesimähavainto, ja samalla ensimmäinen sitten 1950-luvun, tehtiin 2003 Limingassa, missä punajalkahaukka pesi onnistuneesti suoympäristössä.
Ravinto

Syö pääosin isoja hyönteisiä ja joskus pikkunisäkkäitä.
Aiheesta muualla

Punajalkahaukka Lintukuva-verkkopalvelussa
LuontoPortti: Punajalkahaukka (Falco vespertinus)
ITIS: Falco vespertinus (englanniksi)
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q179625  Wikispecies: Falco vespertinus  ABA: refofa  ADW: Falco_vespertinus  Avibase: 997A9437E564FCFE  BioLib: 8545  BirdLife: 22696432  BOLD: 52636  BOW: reffal1  CoL: 3DTGX  CMS: falco-vespertinus  eBird: reffal1  EoL: 45510790  EUNIS: 1042  EURING: 3070  Fauna Europaea: 96740  Fauna Europaea (new): 0fedff57-3730-4526-b3d6-a1cb0d64f3c4  GBIF: 2481062  IBC: red-footed-falcon-falco-vespertinus  iNaturalist: 4641  IRMNG: 10891811  ITIS: 175656  IUCN: 22696432  NBN: NHMSYS0000530359  NCBI: 56351  Observation.org: 316  Open Tree of Life: 964523  Paleobiology Database: 369017  Paleobiology Database: 369017  Species+: 9091  WoRMS: 558554  Xeno-canto: Falco-vespertinus  Laji.fi: MX.26805 
Koiras.
Muna.
Scrabble

Käynnissä oleva englanninkielinen Scrabble-peli.
Suomenkielinen Scrabble-versio
Scrabble on yhdysvaltalaisen Alfred Mosher Buttsin vuonna 1938 kehittämä sanapeli.
Scrabble on julkaistu vuoteen 2010 mennessä lähes 30 kielellä yli 120 maassa, ja sitä on myyty yli 150 miljoonaa kappaletta. Scrabblea pelataan myös kilpailumielessä, ja siinä järjestetään maailmanmestaruuskilpailuja.
Säännöt

Scrabblea voi pelata kahdesta neljään pelaajaa. Kilpapelinä se on käytännössä kaksinpeli. Yksi peli kestää 90 minuuttia.
Pelissä menestyminen riippuu sanojen muistamisesta ja laudan pelaamisen taidosta. Pelaajan tulee osata hallita lautaa ja blokata vastustajansa peliä.
Pelilauta on 15 × 15 ruudun kokoinen. Pelaajat keräävät pisteitä vuorotellen laudalle laatimistaan sanoista. Pelaajat ottavat kangaspussista umpimähkään kirjainlaattoja siten, että heillä on telineissään jatkuvasti käytössä seitsemän kirjainlaattaa, joista muodostaa sanoja. Kirjainlaatat on pisteytetty niiden harvinaisuuden mukaan. Koska kirjainten yleisyydet vaihtelevat kielten välillä, kirjainlaattojen valikoimat ja kirjaimista saatavat pistemäärätkin ovat eri kieliversioissa erilaiset.
Sanat muodostetaan pelilaudan ruudukolle vasemmalta oikealle tai ylhäältä alas. Ensimmäinen sana sijoitetaan osuvaksi laudan keskimmäiseen ruutuun ja sitä seuraavat sanat on aina yhdistettävä joltain osin laudalla jo oleviin sanoihin. Sanoja on mahdollista jatkaa kummasta tahansa päästä tai muuttaa täysin niiden merkitystä.
Pelilaudan ruudukolla on myös erivärisiä erikoisruutuja, joista toisissa niihin osuvan kirjaimen pisteet kaksin- tai kolminkertaistuvat, toisissa koko sanan pisteet kaksin- tai kolminkertaistuvat.
Pelaajan saama pistemäärä kultakin vuoroltaan muodostuu kaikkien niiden kirjainten yhteispistemäärästä, jotka ovat sanoissa, jotka pelaajan siirto muodosti tai joita se muokkasi, ottaen huomioon erikoisruutujen antaman lisän. Kahden tai useamman sanan yhteiset kirjaimet lasketaan mukaan erikseen joka sanasta. Jos pelaaja pelaa kaikki seitsemän kirjaintaan yhdessä vuorossa, hän saa 50 pisteen bonuksen.
Peli päättyy, kun joltakulta pelaajalta loppuvat kirjainlaatat tai peliä on muuten mahdotonta jatkaa. Pelaajien käyttämättä jääneet kirjainlaatat vähennetään arvonsa mukaan kunkin kokonaispisteistä ja siirretään sille pelaajalle, joka saa kaikki kirjainlaattansa käytettyä. Tätä ei toki aina tapahdu. Pelin voittaja on eniten pisteitä kerännyt pelaaja tai joukkue.
Englanninkielisessä Scrabblessa on virallinen sanakirjasto, johon vuonna 2014 kuului yli 100 000 hyväksyttyä sanaa. Sanakirjaa laajennetaan ajoittain, kun kieleen tulee uusia sanoja. Vuonna 2010 julkaistussa eräässä uudessa versiossa hyväksytyiksi sanoiksi on kelpuutettu myös erisnimiä, kuten paikkojen, ihmisten, yhtiöiden ja tavaramerkkien nimiä. Suomen kielellä ei peliin ole saatavilla virallista sanakirjaa. Suomenkielisten sääntöjen mukaan sanojen kuuluu olla perusmuodossa ja yleiskieltä, eivätkä erisnimet ole sallittuja. Yhdyssanoja ei hyväksytä pelin normaaliversiossa.