stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mutavaris
Pesiminen

Mutavaris tulee sukukypsäksi neljän vuoden iässä. Mutavarikset pesivät löyhissä ryhmissä, joissa on yleensä vain yksi pesivä pari. Muut ryhmän jäsenet ovat yleensä parin aikaisempia jälkeläisiä, jotka eivät vielä ole sukukypsiä. Pesä on suuri ja kuppimainen ja rakennetaan mudasta tai karjan tai emun lannasta. Kuivina aikoina pesän rakentamiseen voi mennä parikin kuukautta. Naaras munii yleensä kolmesta viiteen suurta, kermanvalkeaa ja ruskea pilkullista munaa, mutta jopa kymmenen munan pesiä on löydetty. Munia haudotaan noin kolme viikkoa ja poikaset poistuvat pesästään lentokyvyttöminä noin kuukauden kuluttua kuoriutumisestaan. Nuoret linnut auttavat pesän ja rakentamisessa poikasten ruokkimisessa. Kuitenkin nuoret linnut voivat syödä itse poikasille tuomansa hyönteiset, jos paikalla ei ole muita aikuisia lintuja.
Myllylammi (Somero)

| Myllylammi |
| --- | --- |
 Myllylammea Someron kaupungin uimaranalta nähtynä
Valtiot:  Suomi
Paikkakunta:  Somero
Koordinaatit:  60°40′02″N, 23°17′20″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Laskujoki:  Paimionjoki
Järvinumero:  27.031.1.002 
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  80,3 m 
Rantaviiva:  3,254 km 
Pinta-ala:  0,13 km² 
 fiMyllylammi 
Myllylammi (myös Myllylampi) on Paimionjoen vesistöön kuuluva järvi Someron Pitkäjärvellä. Siihen laskee idästä padotun Hovirinnankosken kautta Pitkäjärvi ja sen jälkeen Paimionjoki muuttuu pääosin jokimaiseksi, vaikka vielä Kosken Sorvastolla onkin joen leventymänä pieni Sorvastonjärvi. Myllylammen pinta-ala on 13 ha ja pinnan korkeus on 80,3 metriä, mikä on vajaan metrin padon yläpuolista vesistönosaa alempana. Lammen rannassa on Someron kaupungin uimaranta sekä kesäasutusta. Järvi on savipohjainen ja sen vesi on sameaa.
Musti Group

| Musti Group Oyj |
| --- | --- |

 Musti ja Mirri -lemmikkieläintarvikeliike Porissa.
Yritysmuoto:  julkinen osakeyhtiö
Osake:  OMXH: MUSTI
Perustettu:  1988
Perustaja:  Matti Varpula
Toimitusjohtaja:  David Rönnberg
Puheenjohtaja:  Jeffrey David
Kotipaikka:  Helsinki
Toiminta-alue:  Suomi, Ruotsi, Norja
Toimiala:  vähittäiskauppa
Tuotteet:  lemmikkiruoat ja -tarvikkeet
Liikevaihto:  246,6 milj. € (2019)
Liikevoitto:  12,5 milj. € (2019)
Henkilöstö:  1 120 (30.9.2019)
Tytäryhtiöt:  Musti ja Mirri Oy
Kotisivu:  www.mustigroup.com/fi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Musti Group on Suomessa, Ruotsissa ja Norjassa toimiva lemmikkieläintarvikeyhtiö. Se on Pohjoismaiden suurin ja Euroopan neljänneksi suurin lemmikkitarvikeketju. Sen omisti ruotsalaisen Wallenberg-suvun pääomasijoitusyhtiö EQT. Musti Group listautui Helsingin pörssiin helmikuussa 2020.
Historia

Musti Groupin ketjujen kuluttajamyynti oli vuonna 2015 noin 220 miljoonaa euroa. Siitä kaksi kolmannesta muodostuu eläinruoista. Vuonna 2019 konsernilla oli yli 1 100 työntekijää Pohjoismaissa. Musti Groupin myymäläketjuja ovat Musti ja Mirri, Musti, Arken Zoo ja Djurmagazinet sekä verkkokauppoja Peten Koiratarvike ja Vetzoo.
Ketju oli saanut alkunsa, kun Matti Varpula osti vuonna 1988 Tampereen Pyynikintorilla sijainneen lemmikkiliikkeen ja alkoi rakentaa sen pohjalle ketjua. Vuonna 2010 sen ostivat Pohjola Capital Partners (nyk. Vaaka Partners) ja ketjun toimitusjohtajana ja vuodesta 2017 hallituksen puheenjohtajana toiminut ekonomi Mika Sutinen. Kuopiolaista lemmikkituoteyhtiö VPG:tä aiemmin johtanut Sutinen alkoi tehostaa Mustin ja Mirrin toimintaa ja ostaa myytävät tuotteet suomalaisten tukkukauppojen sijaan suoraan valmistajilta, eläinruoat Euroopasta ja tarvikkeet pääosin Kiinasta ja muualta Kaukoidästä. Ketju alkoi panostaa yhä enemmän myös omiin tuotemerkkeihin.
Vuonna 2012 Mustin ja Mirrin emoyhtiö Leash Holding Oy (nyt Musti Group Oyj) osti ruotsalaisen Grizzly Zoo -ketjun ja vuonna 2015 Zoo Support Scandinavia Ab:n, johon kuuluivat Arken Zoo- ja Djurmagazinet-ketjut. Syksyllä 2016 avattiin ensimmäiset liikkeet Norjassa. Syksyllä 2017 Musti Group osti Ruotsista 12 myymälän Djurkompaniet-ketjun, minkä jälkeen konsernilla on noin 250 myymälää Pohjoismaissa. Osa liikkeistä toimii franchising-periaatteella.
Vuonna 2015 Mustin ja Mirrin koko osakekanta myytiin ruotsalaiselle pääomasijoitusyhtiö EQT:lle. Se omistaa myös muun muassa eläinlääkäriasemayhtiö Evidensian, johon Suomessa kuuluvat Univet- ja Animagi-ketjut. Alkuvuodesta 2020 Musti Group listautui Helsingin pörssiin, ja osakkeen arvo kaksinkertaistui puolessa vuodessa.päivitettävä
Syksyn 2023 eläinruokakohu

Syksyllä 2023 Musti ja Mirri joutui kohun keskelle useiden lemmikkien saatua oireita sen myymistä ruoista. Oireet johtuivat ainakin 1 400 säkistä pilaantunutta ruokaa. Musti ja Mirri pyysi anteeksi lemmikinomistajilta ja lupasi korvata eläinlääkärikulut. Osa sairastuneista koirista ja kissoista jouduttiin lopettamaan kovien kipujen takia. Lemmikeillä havaittiin  esimerkiksi korkeita tulehdusarvoja, kohonneita maksa-arvoja ja halvausoireita.
Kohun edettyä tuli myös ilmi, ettei Musti Group välittänyt ruokien perunaraaka-aineen alihankkijan laboratoriotuloksia Ruokavirastolle ennen kuin media kysyi asiasta yhtiöltä itseltään sekä Ruokavirastolta.
Yhtiön liikevoitto pieneni huhti–kesäkuussa 2024 lopulta 1,7 miljoonaan euroon, kun se vuosi aikaisemmin  oli 9,9 miljoonaa euroa. Yhtiö luonnehtii syyksi mm. kuluttajien heikon  luottamuksen.
Tuotteet

Tuotteista pääosa on koirille ja kissoille, mutta myös jyrsijöille, kaneille, akvaariokaloille ja linnuille on omat tuotevalikoimansa.
Tuotevalikoimaan kuuluvat lemmikkien ruoat ja tarvikkeet, mutta eivät kuitenkaan lemmikkieläimet. Myös lemmikkien omistajille on valikoimassa joitain tuotteita. Vuonna 2013 Musti ja Mirri ja nykyisin EQT:n omistama eläinlääkäriketju Univet solmivat yhteistyösopimuksen, jonka tarkoitus oli luoda molempiin ketjuihin enemmän palveluita ja tuotteitapäivitettävä.
Tunnustus 2017

Toukokuussa 2017 Mika Sutinen nimettiin Vuoden markkinointijohtajaksi ja syyskuussa Vuoden liikemieheksi. Syyskuussa hän myös ilmoitti, että hän vetäytyy Mustin ja Mirrin toimitusjohtajan tehtävästä. Hän jatkoi jonkin aikaa yhtiön hallituksessa.
Aiheesta muualla

Musti ja Mirri -ketjun sivusto
Musti Groupin sivusto
Arken Zoo -ketjun sivusto (ruotsiksi)
Djurmagazinet-ketjun sivusto (ruotsiksi)
HS: "Havahduin siihen, että onpa kotona hiljaista” – Virpi Rajala menetti lemmikkinsä ainutlaatuisessa myrkytys­kohussa
Olli Mustonen

Olli Mustonen (s. 7. kesäkuuta 1967 Helsingin mlk) on suomalainen pianisti, kapellimestari ja säveltäjä.
Ura

Olli Mustonen aloitti cembalonsoiton jo viisivuotiaana ja pianonsoiton seitsenvuotiaana ja sai tuolloin opettajakseen Ralf Gothónin. Hän opiskeli pianonsoittoa paitsi Gothónin myös Eero Heinosen johdolla (alkaen 1977) sekä säveltämistä Einojuhani Rautavaaran johdolla (alkaen 1976).
Mustonen herätti suurta huomiota jo 12-vuotiaana lahjakkuutena opiskellessaan Helsingin Suomalaisessa Yhteiskoulussa. Vuonna 1982 hän sijoittui Maj Lind -pianokilpailussa jaetulle toiselle sijalle. Kaksi vuotta myöhemmin hän menestyi Genevessä EBU:n nuorten solistien kilpailussa.
Vuonna 1986 hän suoritti Lontoon-debyyttinsä ja esitti Maurice Ravelin G-duuri-pianokonserton. Kriitikko Michael Kennedy arvioi, että konsertto "sai loistoa ja tuoreutta hänen sekoittaessaan toisiinsa vastustamattomalla tavalla briljanssin, runouden ja mahtailun". Mustonen alkoi esiintyä kansainvälisillä estradeilla Yhdysvalloissa, Euroopassa ja Aasiassa niin orkesterisolistina, kamarimuusikkona kuin soolopianistinakin. Kun kriitikko Seppo Heikinheimo arvosteli Mustosen soittoa jyrkin sanakääntein, Mustonen boikotoi Helsinkiä eikä esiintynyt kaupungissa vuosina 1990–1996. Helsingin Sanomien toinen musiikkiarvostelija Veijo Murtomäki puolestaan kehui Mustosta vuonna 1996 ”häkellyttäväksi huimapääksi” ja tämän soittotyyliä jopa nerokkaaksi.
Mustosen laajaan diskografiaan sisältyy useita Beethoven- ja Šostakovitš-levytyksiä, ja hän on kantaesittänyt muun muassa ystävänsä Rodion Štšedrinin viidennen pianokonserton (1999). Pianistiesikuvikseen Mustonen on maininnut sellaisia taiteilijoita kuin Josef Lhévinnen, Sergei Rahmaninovin, Joseph Hoffmanin, Arthur Rubinsteinin ja Vladimir Horowitzin.
Mustonen esiintyy myös kapellimestarina. Hän debytoi Lahden kaupunginorkesterin konsertissa vuonna 1991 ja esiintyi samalla Beethovenin 1. pianokonserton solistina. Hän on tehnyt useita levytyksiä myös kapellimestarina.
Mustonen toimi Turun musiikkijuhlien taiteellisena johtajana kaksi vuotta (1990–1992). Hän perusti Helsingin Festivaaliorkesterin ja on toiminut paitsi sen kapellimestarina myös taiteellisena johtajana (alkaen 2001) sekä Tapiola Sinfoniettan toisena vakinaisena kapellimestarina.
Sävellystuotanto

Mustosen oma sävellystuotanto on laaja. Teosluetteloon kuuluu piano- ja kamarimusiikkia sekä orkesteriteoksia, muun muassa vokaalisinfonia Tuuri (2012).
Mustosen vienankarjalaiseen satuun perustuva musiikkisatu Kolme puuta, kolme poikaa sai kantaesityksensä Kuhmon kamarimusiikkijuhlassa heinäkuussa 2009; Mustonen soitti pianoa, ja sadun kertoi Lasse Pöysti. Sadussa on kehityspsykologinen juonne, joka viittaa poikien siirtymiseen lapsuudesta aikuisuuteen.
Yksityiselämä

Mustosen isä on tilastotieteilijä Seppo Mustonen ja sisar cembalisti Elina Mustonen. Mustosen ensimmäinen puoliso oli pianotaiteilija Raija Kerppo ja toinen puoliso on oboisti Sole Mustonen.
Teoksia

Nonetto (1995), neljälle viululle, kahdelle alttoviululle, kahdelle sellolle ja kontrabassolle
Nonetto II (2000), neljälle viululle, kahdelle alttoviululle, kahdelle sellolle ja kontrabassolle
Konsertto kolmelle viululle ja orkesterille (1998)
Kolme mysteeriä (2002), orkesterille
Jehkin Iivana (2004), sonaatti kitaralle (myöhemmin orkesteriversio ja pianoversio)
Sonaatti sellolle ja pianolle (2006)
Kolme puuta, kolme poikaa (2009), kertojalle ja soitinyhtyeelle
Kvartetto oboelle, viululle, alttoviululle ja pianolle (2011)
Sinfonia Tuuri (2012), baritonille ja orkesterille Eino Leinon tekstiin
Sinfonia nro 2, "Johannes Angelos" (2013)
Aiheesta muualla

Olli Mustonen Suomalaisen musiikin tiedotuskeskuksen sivuilla
Schott Musik: Olli Mustonen
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Grammy Awards  MusicBrainz 
Henkilöt:  DDB  Yle  Uppslagsverket Finland 
Muut:  Europeana  IdRef
My Number One

| My Number One> Kappaleen tiedot |
| --- | --- |
Esittäjä(t):  Helena Paparizou
Säveltäjä(t):  Christos Dantis
Sanoittaja(t):  Natalia Germanou, Christos Dantis
Albumilta:  Protereotita
Euroviisutiedot
Vuosi:  2005
Maa:  Kreikka
Kieli:  englanti
Sijoitus:  1.
Pisteet:  230
My Number One oli vuoden 2005 eurovision laulukilpailun voittajakappale. Sen esitti Helena Paparizou osittain englanniksi. Se oli Kreikan ensimmäinen ja tähän mennessä ainut voittokappale. Kappale sai 230 pistettä, voittaen seuraavaksi tulleen Maltan 38 pisteellä. Kappaleen esiintymisnumero oli 19.
Kappale nousi sekä Kreikan että Ruotsin listakärkeen ja Belgiassa, Sveitsissä, Saksassa ja Itävallassa se sijoittui top40:een. Kappale oli yksi neljästätoista kappaleesta jotka valittiin vuonna 2005 Eurovision viisikymmenvuotista taivalta juhlistavaan Congratulations tapahtumaan ehdokkaaksi kaikkien aikojen euroviisuksi ja se sijoittui siinä neljänneksi.
Aiheesta muualla

Kappaleen sanat
Eurovision laulukilpailun voittaneet kappaleet
| --- | --- |
1950-luku:   1956: ”Refrain”  1957: ”Net als toen”  1958: ”Dors, mon amour”  1959: ”Een beetje” 
1960-luku:   1960: ”Tom Pillibi”  1961: ”Nous les amoureux”  1962: ”Un premier amour”  1963: ”Dansevise”  1964: ”Non ho l’età”  1965: ”Poupée de cire, poupée de son”  1966: ”Merci, Chérie”  1967: ”Puppet on a String”  1968: ”La, la, la”  1969: ”Boom Bang-a-Bang”  ”De troubadour”  ”Un jour, un enfant”  ”Vivo cantando” 
1970-luku:   1970: ”All Kinds of Everything”  1971: ”Un banc, un arbre, une rue”  1972: ”Après toi”  1973: ”Tu te reconnaîtras”  1974: ”Waterloo”  1975: ”Ding-a-dong”  1976: ”Save Your Kisses for Me”  1977: ”L'oiseau et l'enfant”  1978: ”A-Ba-Ni-Bi”  1979: ”Hallelujah” 
1980-luku:   1980: ”What’s Another Year?”  1981: ”Making Your Mind Up”  1982: ”Ein bißchen Frieden”  1983: ”Si la vie est cadeau”  1984: ”Diggi-loo diggi-ley”  1985: ”La det swinge”  1986: ”J’aime la vie”  1987: ”Hold Me Now”  1988: ”Ne partez pas sans moi”  1989: ”Rock Me” 
1990-luku:   1990: ”Insieme: 1992”  1991: ”Fångad av en stormvind”  1992: ”Why Me?”  1993: ”In Your Eyes”  1994: ”Rock ’n’ Roll Kids”  1995: ”Nocturne”  1996: ”The Voice”  1997: ”Love Shine a Light”  1998: ”Diva”  1999: ”Take Me to Your Heaven” 
2000-luku:   2000: ”Fly on the Wings of Love”  2001: ”Everybody”  2002: ”I Wanna”  2003: ”Everyway That I Can”  2004: ”Wild Dances”  2005: ”My Number One”  2006: ”Hard Rock Hallelujah”  2007: ”Molitva”  2008: ”Believe”  2009: ”Fairytale” 
2010-luku:   2010: ”Satellite”  2011: ”Running Scared”  2012: ”Euphoria”  2013: ”Only Teardrops”  2014: ”Rise Like a Phoenix”  2015: ”Heroes”  2016: ”1944”  2017: ”Amar pelos dois”  2018: ”Toy”  2019: ”Arcade” 
2020-luku:   2020: Ei järjestetty  2021: ”Zitti e buoni”  2022: ”Stefania”  2023: "Tattoo"  2024: "The Code"
Joachim Müncheberg

| Joachim Müncheberg |
| --- | --- |
 Joachim Müncheberg (vasemmalla) ja Erwin Rommel.
Henkilötiedot
Syntynyt: 18. joulukuuta 1918  Friedrichsdorf, Dramburg, Saksa
Kuollut: 23. maaliskuuta 1943 (24 vuotta)  Maknassy, Tunisia
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):   Saksa
Palvelusvuodet:  1936–1943
Taistelut ja sodat:  Toinen maailmansota Taistelu Ranskasta  Taistelu Britanniasta  Itärintama  Välimeren sotatoimialue
Sotilasarvo:  Majuri
Kunniamerkit:  Rautaristin ritariristi tammenlehvin ja miekoin
Joukko-osasto:   Heer (1936–1938)  Luftwaffe (1938–1943)
Joachim Müncheberg (18. joulukuuta 1918 – 23. maaliskuuta 1943) oli saksalainen toisen maailmansodan aikainen hävittäjä-ässä. Müncheberg lensi yli 500 taistelulentoa saavuttaen 135 ilmavoittoa. Müncheberg pudotussuhde oli 3.70.
Lokakuussa [939 Müncheberg liittyi III./Jagdgeschwader 26:een (Hävittäjärykmentti 26:n kolmas laivue). Hän saavutti ensimmäisen ilmavoittonsa 7. marraskuuta 1939 ampuessaan alas Yhdistyneen kuningaskunnan ilmavoimien Bristol Blenheim -pommikoneen. Ranskan valtauksessa hän ampui alas kahdeksan lentokonetta. Taistelun Britanniasta varhaisessa vaiheessa Müncheberg lensi majuri Adolf Gallandin siipimiehenä. Elokuussa hänet nimitettiin 7./JG 26:n lentueenpäälliköksi (Staffelkapitän) ja 14. syyskuuta 1940 hänelle myönnettiin rautaristin ritariristi. Taistelussa Englannista hän saavutti kaikkiaan 14 ilmavoittoa.
Seuraavaksi hän laivueineen otti osaa taisteluun Jugoslaviasta. Hän saavutti Välimerellä yli 20 ilmavoittoa. Toukokuussa 1941 hänelle myönnettiin rautaristin ritariristi tammenlehvillä. 1941 hän vietti kaksi kuukautta Libyassa Deutsches Afrikakorpsin tukena. Tämän jälkeen hän palasi Ranskaan elokuussa 1941. Hän saavutti Ranskassa 35 ilmavoittoa lisää, näistä 34 Supermarine Spitfirejä. 19. syyskuuta hänet ylennettiin kapteeniksi (Hauptmann) ja nimitettiin II./JG 26:n laivueenkomentajaksi (Gruppenkommandeur). Hän ampui 24. huhtikuuta alas puolalaisen lentäjä-ässän Marian Pisarekin. Heinäkuussa 1942 hänet siirrettiin itärintamalle, jossa hän ampui alas 33 lentokonetta. Hän sai seuraavana vuonna siirron Tunisiaan, jossa sai surmansa ilmataistelussa 23. maaliskuuta 1943.
Mykolajivka

| Mykolajivka Миколаївка |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Mykolajivka
 Koordinaatit: 48.8555°N, 37.7791°E 
Valtio:  Ukraina
Alue:  Donetskin alue
Piiri:  Kramatorskin piiri
Kaupunkityyppinen taajama:  1956
Kaupunki:  2003
Pinta-ala  ():  
 – Kokonaispinta-ala:  6,5 km²
Väkiluku (2021)  ():  14 444
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Mykolajivka (ukr. Миколаївка; ven. Николаевка, Nikolajevka) on kaupunki Ukrainan Donetskin alueen Kramatorskin piirissä. Kaupunki sijaitsee Donetsin oikealla rannalla eli eteläpuolella, maanteitse 121 kilometriä aluekeskus Donetskista pohjoiseen ja noin 25 kilometriä piirikeskus Kramatorskista koilliseen.
Ukrainan tilastokeskus arvioi Mykolajivkan väkiluvuksi 14 444 asukasta vuoden 2021 alussa. Vuonna 2001 kaupungissa asui 16 620 ihmistä. Heistä ukrainalaisia oli 47,34 prosenttia, venäläisiä 51,45 prosenttia ja valkovenäläisiä 0,18 prosenttia.
Heinäkuun 2020 aluehallinnollisessa uudistuksessa kaupunki tuli osaksi laajentunutta Kramatorskin piiriä. Tätä ennen Mykolajivka kuului Slovjanskin piiriin. Mykolajivkan pohjoislaidalla sijaitsee Slovjanskin lämpövoimalaitos.
Paikkakunta mainitaan kirjallisissa lähteissä 1700-luvun alkupuolella. Se kuului Izjumin rykmentin maihin. Tarinan mukaan Donetskin sivuhaara Tšervonyi Byk (ukr. Червоний Бик) virtasi seudun läpi ja huuhtoi mukanaan punaista savimaata. Tästä syystä sivujoen ja asutuksen alkuperäinen nimi olisi ollut Tšervonyi Byk. Sittemmin paikkakunta nimettiin pyhän Nikolauksen (ukr. Mykolai) ikonin mukaan; pyhän Mykolain ikoni on yhä kaupungissa toimivassa kirkossa. Kaupunkityyppisen taajaman aseman Mykolajivka sai 1956, kaupungiksi se tuli 2003.
Vuonna 2004 kaupungissa käytiin taisteluja venäläismielisten separatistien ja Ukrainan asevoimien välillä. Ukraina vapautti kaupungin separatisteista 4. heinäkuuta 2014.
Slovjanskin lämpövoimalaitos (2013).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mykolajivka Wikimedia Commonsissa
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet :  Encyclopedia of Modern Ukraine
Muurahaiskorennot

| Muurahaiskorennot |
| --- | --- |
 Euroleon nostras
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Verkkosiipiset Neuroptera
Alalahko::  Myrmeleontiformia
Heimo::  Muurahaiskorennot Myrmeleontidae  Latreille, 1803
Katso myös
   Muurahaiskorennot Wikispeciesissä   Muurahaiskorennot Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Muurahaiskorennot (Myrmeleontidae) ovat verkkosiipisten (Neuroptera) lahkoon kuuluva hyönteisheimo. Siihen kuuluu maailmanlaajuisesti yli 2 000 lajia, ja muurahaiskorentoja tavataan lähes kaikilta mantereilta.
Ulkonäkö ja elintavat

Aikuinen muurahaiskorento muistuttaa ulkoasultaan hieman pientä sudenkorentoa, mutta on helppo erottaa pitkistä, kärjestään kaartuvista tuntosarvista. Korennon vartalon pituus on 40–80 mm. Korennot käyttävät ravinnokseen joko kukkien siitepölyä tai ovat toukkien tapaan petoja.
Muiden verkkosiipisten tapaan aikuiset korennot ovat aktiivisia lähinnä öisin ja lentävät usein valolle.
Muurahaisleijona

Muurahaiskorentojen toukkia kutsutaan muurahaisleijoniksi. Nimensä mukaisesti niiden pääasiallisena ravintona ovat muurahaiset, mutta myös muut pienet hyönteiset. Useiden lajien toukat elävät hiekkamailla, jonne kaivavat pyyntikuopan ja odottelevat kuopan pohjalle piiloutuneina sinne putoavia muurahaisia. Jotkin lajit piilottelevat puiden koloissa tai väijyvät maastossa ohikulkevaa saalista. Muurahaiskorennon toukalla on näyttävät leuat, joilla se pitelee saalistaan paikoillaan samalla kun se imee sen kuiviin. Vaihtaessaan paikkaa toukka liikkuu perä edellä ja jättää jälkeensä helposti tunnistettavan jäljen.
Lajit Suomessa

Suomessa esiintyy kaksi muurahaiskorentolajia: aitomuurahaiskorento (Myrmeleon formicarius) ja pikkumuurahaiskorento (Myrmeleon bore). Skandinaviassa on lisäksi kolmaskin laji, laikkumuurahaiskorento (Euroleon nostras), jota on tavattu esimerkiksi Ruotsin Gotlannista, Öölannista ja Gotska Sandönilta. Kotimaisista lajeista aitomuurahaiskorento on verraten yleinen hiekka- ja soramailla koko Etelä- ja Keski-Suomessa, mutta harvinaisempi pikkumuurahaiskorento esiintyy ainoastaan etelä- ja lounaisrannikon avoimilla merenrantahietikoilla ja dyyneillä. Kumpikaan suomalaisista lajeista ei vuoden 2010 kansallisen uhanalaisarvioinnin mukaan ole uhanalainen, mutta pikkumuurahaiskorento on katsottu silmälläpidettäväksi (NT).
Suomen lajeista pikkumuurahaiskorento on yleensä pienempi ja takaruumiin jaokkeet yleensä kaksiväriset. Eroja on molemmilla sukupuolilla myös takaruumiin viimeisessä jaokkeessa.
Aiheesta muualla

Tree of Life web project (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Antlionpit.com Muurahaiskorennoille omistettu sivusto (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q231439  Wikispecies: Myrmeleontidae  AFD: Myrmeleontidae  BioLib: 16849  BOLD: 159699  BugGuide: 137  CoL: D3X  EoL: 949  EPPO: 1MYRMF  Fauna Europaea: 11820  Fauna Europaea (new): ebadfc54-7440-4676-a48e-5261d6f3ffeb  GBIF: 5471  iNaturalist: 49358  IRMNG: 102095  ITIS: 115093  NBN: NBNSYS0100004164  NCBI: 27427  NZOR: d1f410d6-84af-4386-8a9f-fb3bf03ded5b  Open Tree of Life: 1094296  Paleobiology Database: 134068  uBio: 5494608 
Muurahaisleijonan pyyntikuoppa
Muurahaisleijona eli muurahaiskorennon toukka
Mustamaki

| Mustamaki |
| --- | --- |
 Eulemur macaco macaco
Uhanalaisuusluokitus
 Erittäin uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Kädelliset Primates
Heimo::  Makit Lemuridae
Suku::  Ruskomakit Eulemur
Laji::  macaco
Kaksiosainen nimi
 Eulemur macaco  (Linnaeus, 1766) 
 Mustamakin levinneisyys
Katso myös
   Mustamaki Wikispeciesissä   Mustamaki Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Mustamaki eli neekerimaki (Eulemur macaco) on makeihin kuuluva puoliapinalaji. Se elää ryhminä Madagaskarin metsissä. Suomen Lajitietokeskus suosittelee käytettäväksi nimeä mustamaki.
Taksonomia

Mustamaki jaettiin aikaisemmin kahteen alalajiin, E. m. macaco ja E. m. flavifrons. Molemmat ovat kuitenkin nykyisin omia lajejaan E. macaco ja E. flavifrons. Lajit eroavat esimerkiksi siinä, että E. flavifrons-yksilöiltä puuttuvat korvatupsut. ja niiden silmät ovat siniset.
Koko ja ulkonäkö

Mustamakien ruumiinpituus on 38–45 senttiä, hännän 51–64 senttiä ja painoa on 2–2,8 kiloa. Sukupuolet eroavat väritykseltään huomattavasti toisistaan, Koiras täysin musta, vain joskus vatsapuolelta hieman ruskehtava. Naaraan turkki on sitä vastoin tummahkon kullan- tai punaruskea Tummempiturkkisten yksilöiden raajat ovat hieman ruumista vaaleammat ja päinvastoin. Naaraalla pitkän, tuuhean ja yleensä tummakärkisen hännän väritys vaihtelee vaaleanharmaasta punertavanruskeaan. Korvien seutua koristavat pitkät korvatupsut, naaraalle ne ovat vaaleat, uroksella mustat. Kummallakin sukupuolella on sukuelinten alueella hajuaineita erittäviä rauhasia, joita uroksilla on myös peräaukon ympäristössä.
Levinneisyys ja elinympäristö

Mustamakin levinneisyys rajoittuu Madagaskarin saaren luoteisosiin ja sen edustalla sijaitseviin Nosy Bén ja Nosy Komban saariin.
Mustamakien alkuperäistä elinympäristöä ovat trooppiset sademetsät, mutta ne ovat sopeutuneet elämään myös muokatuissa metsissä, jopa puuplantaaseilla ja viljelyksillä.
Elintavat

Mustamakit viettävät aikansa pääosin puissa ja ovat aktiivia lähinnä päiväsaikaan, mieluiten aamulla ja illalla, mutta myös yöllä. Ne elävät 4–25 yksilön ryhminä, joissa on suunnilleen yhtä paljon uroksia ja naaraita. Naaraat ovat arvoasteikossa ylempiarvoisempia kuin koiraat. laumaa johtaa yksi hallitseva naaras. Lauma merkitsee reviirinsä rajat hajumerkein. Ne käyttävät viestinnässä myös monipuolisia äännähdyksiä erilaisiin tilanteisiin ja sukivat toisiaan luodakseen suhteita. Elinpiirin koko on noin 5–6 hehtaaria ja tämä on osin päällekkäin naapuriryhmien reviirien kanssa. Mustamakit voivat elää 20–25-vuotiaiksi.
Elintavat > Ravinto

Sadekaudella mustamakit käyttävät ravintonaan pääasiassa kasviravintoa. Sadekaudella pääasiassa hedelmiä. Ne syövät tuohon aikaan myös sieniä ja käyttävät tuhatjalkaisia turkkinsa puhdistukseen ja huumausaineeksi. Kuivankauden alussa suuri osa ravinnosta koostuu kukkien medestä ja itse kukista. Muuta kuivan kauden ravintoa ovat lehdet ja siementen palot. Joillain alueilla lajia pidetään myös viljelijöiden satoa verottavana tuholaisena.