Aquincum
Aquincumin osat > Siviilikaupunki

Aquincumin siviilikaupunki oli noin kolme kilometriä sotilaskaupungin pohjoispuolella, paikalla jonka vierestä kulkee nykyään Szentendreen vievä rautatie. Tonavan varren roomalaiskaupungeille oli tyypillistä, että siviilikaupunki sijaitsi pienen matkan päässä sotilaskaupungista. Siviilikaupunki käsitti puolisuunnikkaan muotoisen alueen, jonka laajuus oli noin 30 hehtaaria. Kaupunki eli kukoistuskauttaan 200-luvun alkupuolella, ja siellä on täytynyt olla 10 000–12 000 asukasta. Kaupungin ulkopuolella oli postiasemia, majataloja ja peräti 16 hehtaarin laajuinen savenvalajien alue. Kun hallinnolliset rajat sotilas- ja siviilikaupungin välillä hävisivät 200-luvulla, kaksi kaupunkia sulautuivat vähitellen yhteen. Kun mukaan lasketaan ympäristön huvila-alueet ja viereiset kylät, asukasluku on voinut olla yhteensä 40 000–50 000.
Kaupungin rakenteeseen on vaikuttanut sekä alueen maantiede että pohjoisesta etelään kulkenut limes-tie ja akvedukti, joka kulki kaupungin länsiosan halki. Kuten sotilaskaupungissa, myös siviilikaupungissa oli kaksi pääkatua, jotka kulkivat pohjois-etelä- ja itä-länsisuunnissa ja ristesivät suorassa kulmassa. Kaupunkia ympäröi muuri, jossa oli portit pääkatujen kohdalla. Pohjoinen, eteläinen ja itäinen portti on kaivettu esiin.
Pääkatujen suuntaiset, kapeammat kujat rajasivat asuinalueen kortteleiksi. Kadut ja kujat olivat kolmesta yhteentoista metriä leveitä, ja niissä oli viemärit. Kaupungin forum oli rakennettu pääkatujen risteykseen. Forum oli aluksi melko pieni, mutta kaupungin kehittyessä se laajeni. Syntyi forum-kortteli, johon kuului keisarin alttari, oikeustalona ja kauppahallina toiminut basilika, joukko kauppoja (taberna) ja suuri yleinen kylpylä. Kylpylä ei ollut pelkästään peseytymistä varten, vaan se oli myös eräänlainen kahvila, kohtauspaikka ja kauppahalli. Torin lounaispuolella oli suuria domuksia sisäpihoineen, kun taas pohjoisessa talot olivat pienempiä. Taloissa oli lattialämmitys ja vesijohdot. Arkeologit ovat löytäneet jäänteitä myös lasinpuhaltajien työpajoista, valimoista ja öljy- ja viinipuristamoista. Vaikutusvaltaisten asukkaiden ja virkamiesten koristeelliset talot oli rakennettu kauemmaksi meluisista pääkaduista. Niissä oli kotialttarit ja omat kylpylät.
Siviilikaupungin pohjapiirustus on ollut melko sekava, ja siinä on vain vähän viitteitä tietoisesta suunnittelusta. Koska kaupunki on kaivettu esiin vain osaksi, sen itäinen osa tunnetaan parhaiten. Tällä alueella on ollut ilmeisesti erikokoisia alemman ja keskiluokan asuintaloja (insula). Ne oli rakennettu pitkin akveduktin ja limes-tien itäreunaa, ja ne ovat peräisin 100-luvun alusta. Myös jotkut julkiset rakennukset ovat olleet pystyssä jo silloin, samoin kaupungin infrastruktuuri, kuten viemärit, vesijohdot ja kivetyt kadut.
200-luvun alussa itä-länsisuuntainen pääkatu, jota pitkin pääsi Tonavalle, tuli yhä tärkeämmäksi. Tämä on osoitus vilkastuneesta kaupankäynnistä. Samaan aikaan rakennettiin myös lihatori (macellum) lähelle forumia. Rakennukset sijoitettiin entistä tiiviimmin, mikä kertoo asukastiheyden kasvaneen. Pitkät tontit, joita kapeat kujat erottivat, muistuttivat idän kaupunkeja. Samaan aikaan muurien ulkopuolelle nousi uusia asuinalueita ja majatalo. Myös hautausmaat olivat kaupungista ulos johtavien teiden varsilla, mikä oli tavallista roomalaisissa kaupungeissa.
300-luvulla rikkaat alkoivat muuttaa pois siviilikaupungista. Vuosisadan puolivälin jälkeen kaupunkiin ei enää rakennettu uusia taloja eikä entisiäkään pidetty kunnossa. Hypokausteja ei käytetty, vaan huoneet lämmitettiin alkeellisilla uuneilla, eikä romahtaneita viemäreitä korjattu. Ympäristön talot ja hautapaikat kertovat yhä tietystä vauraudesta, joka kuitenkin keskittyi ympäröivälle maaseudulle.