stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
John Forbes Nash
Elämä > Työura ja aikuisikä

Väitöskirjansa valmistuttua Nash työskenteli analyysejä asevoimille tuottavassa RAND Corporationissa, missä hänen erikoisalansa oli kylmä sota. Työnantajan tarkoitus oli soveltaa peliteoriaa sotilaalliseen ja diplomaattiseen strategiaan. Syksyllä 1950 Nash alkoi työskennellä vakavasti puhtaasti matemaattisten ongelmien parissa. Hänen oli kuitenkin vaikea saada akateemista virkaa, sillä hänen tutkimuksiaan ei vielä osattu arvostaa. Hän oli kuitenkin jo ennen väitöskirjaansa tutkinut monistoja ja algebrallisia varistoja. Hänen kuuluisa teoreemansa, jonka mukaan jokainen kompakti reaalinen monisto on diffeomorfinen reaalialgebrallisen variston komponentin kanssa, oli alun perin varasuunnitelma väitöskirjan aiheeksi siltä varalta, että peliteoriaa ei hyväksyttäisi.
Nash julkaisi vuonna 1952 artikkelin ”Real Algebraic Manifolds” julkaisussa Annals of Mathematics. Artikkelin tärkein tulos oli, että kaksi reaalista algebrallista monistoa ovat yhtä suuret, jos ja vain jos ne ovat analyyttisesti homeomorfisia. Tämä lause teki hänestä johtavan matemaatikon. Siitä huolimatta kaikki Princetonin matematiikan laitoksessa eivät halunneet työskennellä hänen kanssaan, koska häntä pidettiin luonteeltaan aggressiivisena. Nash palkattiin vuonna 1952 opettajaksi Massachusettsin teknilliseen korkeakouluun MIT:iin. Hänestä ei pidetty opettajana, mutta hänen tutkimuksensa algebrallisista varistoista oli kuitenkin merkittävää.
Elämä > Perhe-elämä

Nash ja Eleanor Stier saivat vuonna 1953 pojan, jonka nimeksi tuli John David Stier. Työskennellessään MIT:ssä vuosina 1955–1956 Nash tutustui fysiikkaa opiskelleeseen oppilaaseensa Alicia Lardéen, jonka kanssa avioitui vuonna 1957 sen jälkeen kun suhde toisen poikansa äitiin oli päättynyt. Pariskunnalle syntyi vuonna 1959 poika, joka sai nimekseen John Charles Martin Nash. He erosivat jo vuonna 1963, mutta ATK-ohjelmoijana työskennellyt fyysikko-vaimo otti asunnottomaksi jääneen Nashin myöhemmin luokseen asumaan tarjoten hänelle myös elatuksen. Pariskunta avioitui uudelleen vuonna 2001. Pariskunnan poika väitteli matematiikan tohtoriksi, mutta joutui jättämään opetustyön ja muuttamaan takaisin vanhempiensa luo sairastuttuaan itsekin skitsofreniaan. Alicia kertoi pelkäävänsä, että heidän poikansa joutuu elämään asunnottomana sen jälkeen kun he kuolevat.
Nashin on sanottu olleen ihastunut miespuolisiin ystäviinsä ja lähennelleen heitä. Hänen elämäkertakirjoittajansa Sylvia Nasarin mukaan ei kuitenkaan ole voitu todistaa, että Nashilla olisi ollut homoseksuaalia suhteita. Kesällä 1954 Nash pidätettiin yleisestä käymälästä poliisin ratsiassa, jossa etsittiin homoseksuaaleja, mutta syytteistä luovuttiin. On kuitenkin väitetty, että hänet erotettiin työpaikastaan tämän tapauksen vuoksi.
Elämä > Skitsofrenia

Nash sairastui psykoosiin 30-vuotiaana vuonna 1959. Sairastumisen taustalla saattoivat vaikuttaa muun muassa isän kuolema, aviottoman lapsen syntymä, pidätetyksi joutuminen ja ammatillisen tunnustuksen puute. Nash alkoi kuulla outoja viestejä ja puhua maailmanhallituksen muodostamisen tärkeydestä. Hän kieltäytyi myös hänelle tarjotusta hyvästä virasta sillä perusteella, että suunnitteli ryhtyvänsä etelämantereen keisariksi. Nashille diagnosoitiin keväällä 1959 paranoidinen skitsofrenia sekä masennus.
Nashin sisko toimitti hänet kahdesti psykiatriseen pakkohoitoon. Hoidot pitivät sisällään muun muassa insuliinišokkeja, joita Nash kuvaili silkaksi kidutukseksi. Hänelle ehdotettiin myös sähköšokkeja, joista kuitenkin kieltäytyi ex-vaimonsa tukemana, koska jo silloin tiedettiin, että ne aiheuttavat aivovaurioita. Nashia hoidettiin myös antipsykoottisilla lääkkeillä, joista hän vieroittautui vuoden 1970 jälkeen. Nashin data-analyytikkona työskennellyt ex-vaimo Alicia majoitti hänet asuntoonsa vuonna 1971 alkaen samalla myös elättää häntä. Alicia piti siitä lähtien huolta siitä, ettei Nash joutunut enää sairaalahoitoon, joka oli osoittautunut hyödyttömäksi. Alicia havaitsi, että parasta hoitoa Nashille oli se, että hänen perustarpeistaan huolehdittiin, että hän sai nukkua pitkään eikä joutunut kokemaan liikaa stressiä. Nash kulutti aikansa yliopistokampuksen kirjastoissa tietosanakirjoja lukien ja jättäen jälkeensä outoja viestejä sisältäviä lappusia. Ensimmäiset toipumisen merkit ilmaantuivat vuonna 1983 ja Nash kykeni normaaliin keskusteluun vuosikymmenen loppuun mennessä. Nash kuuli edelleen ääniä, mutta ne olivat muuttuneet hiljaisemmiksi. Hän muisteli myöhemmin, että oppi vähitellen torjumaan osan vainoharhaisista ajatuksistaan oman järkeilynsä avulla.
Alicia Nash teki eläköitymisensä jälkeen vuosikymmeniä vaikuttamistyötä mielenterveyspotilaiden aseman parantamiseksi, mistä hänelle myönnettiin arvovaltaiset tunnustuspalkinnot vuosina 2005 ja 2012.
Elämä > Kuolema

John Nash kuoli 86-vuotiaana vaimonsa Alician kanssa taksi-onnettomuudessa toukokuussa 2015 palatessaan Norjaan suuntautuneelta palkinnonhakumatkalta.
Palkintoja ja muita tunnustuksia

Nash sai taloustieteiden Nobel-palkinnon peliteorian tutkimuksestaan vuonna 1994. Vuonna 1999 American Mathematical Society myönsi hänelle Leroy P. Steele -palkinnon. Nashille myönnettiin vuonna 2001 myös norjalainen Abel-palkinto.
Kirjallisuutta

Siegfried, Tom: John Nash, peliteoria ja luonnon koodi.  ((A Beautiful Math: John Nash, Game Theory, and the Modern Quest for a Code of Nature, 2006.) Suomentanut Kimmo Pietiläinen)  Helsinki:  Terra cognita, 2008.  ISBN 978-952-5697-05-6
Nasar, Sylvia: A Beautiful Mind.  Faber and Faber, 2001.  ISBN 0-571-21292-1
Klaus Kultti: Taloustieteen Nobel peliteorian kehittäjille. Kansantaloudellinen aikakauskirja, 1994, 90(4). vsk, s. 520–524.  Artikkelin verkkoversio.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
John Nashin kotisivu. (englanniksi)
John Nashin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Ruotsin keskuspankin taloustieteen palkinnon saajat
| --- | --- |
 1969: Frisch, Tinbergen  1970: Samuelson  1971: Kuznets  1972: Hicks, Arrow  1973: Leontief  1974: Myrdal, Hayek  1975: Kantorovitš, Koopmans  1976: Friedman  1977: Ohlin, Meade  1978: Simon  1979: Schultz, Lewis  1980: Klein  1981: Tobin  1982: Stigler  1983: Debreu  1984: Stone  1985: Modigliani  1986: Buchanan  1987: Solow  1988: Allais  1989: Haavelmo  1990: Markowitz, Miller, Sharpe  1991: Coase  1992: Becker  1993: Fogel, North  1994: Harsanyi, Nash, Selten  1995: Lucas  1996: Mirrlees, Vickrey  1997: Merton, Scholes  1998: Sen  1999: Mundell  2000: Heckman, McFadden  2001: Akerlof, Spence, Stiglitz  2002: Kahneman, Smith  2003: Engle, Granger  2004: Kydland, Prescott  2005: Aumann, Schelling 2006: Phelps 2007: Hurwicz, Maskin, Myerson 2008: Krugman 2009: Ostrom, Williamson 2010: Diamond, Mortensen, Pissarides 2011: Sargent, Sims 2012: Roth, Shapley 2013: Fama, Hansen, Shiller 2014: Tirole 2015: Deaton 2016: Hart, Holmström 2017: Thaler 2018: Nordhaus, Romer 2019: Banerjee, Duflo, Kremer 2020: Milgrom, Wilson 2021: Card, Angrist, Imbens  2022: Bernanke, Diamond, Dybvig  2023: Goldin 2024: Acemoğlu, Johnson, Robinson
| n k Abelin palkinnon saajat |
| --- | --- |
2000-luku:  2003: Jean-Pierre Serre  2004: Michael Atiyah, Isadore Singer  2005: Peter Lax  2006: Lennart Carleson  2007: S. R. Srinivasa Varadhan  2008: John G. Thompson, Jacques Tits  2009: Mihail Gromov 
2010-luku:  2010: John Tate  2011: John Milnor  2012: Endre Szemerédi  2013: Pierre Deligne  2014: Jakov Sinai  2015: John F. Nash, Jr., Louis Nirenberg  2016: Andrew Wiles  2017: Yves Meyer  2018: Robert Langlands  2019: Karen Uhlenbeck 
2020-luku:  2020: Hillel Furstenberg, Grigori Margulis  2021: László Lovász, Avi Wigderson  2022: Dennis Sullivan  2023: Luis Caffarelli  2024: Michel Talagrand 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii  DBLP  MathSciNet  Mathematics Genealogy Project  zbMATH 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  SNAC  IdRef
Nauplia

| Nauplia> Ναύπλια |
| --- | --- |
 Akronauplia eli Nauplian akropolis.
Sijainti
 Nauplia
Koordinaatit:  37°33′50″N, 22°47′41″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Náfplio, Argolis, Peloponnesos
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Argolis
Infobox OKNimi-testi OK: 
Nauplia (m.kreik. Ναύπλια) oli antiikin aikainen kaupunki Argoliissa Kreikassa. Se sijaitsi nykyisen Náfplion kaupungin paikalla.
Maantiede

Nauplia sijaitsi, samoin kuin nykyinen Náfplion kaupunki, Peloponnesoksen niemimaan itäosassa Argoliinlahden pohjukan koillisrannikolla. Kaupungin akropoliina toimi Akronauplia (nyk. Akronafplía), joka on toiminut linnoituspaikkana myös myöhemmillä ajoilla. Se on kallioinen niemi, joka kytkeytyi aiemmin mannermaahan vain kapean kannaksen välityksellä, ja sijaitsee heti nykyisen Náfplion kaupungin lounaispuolella. Hieman idempänä sijaitseva korkeampi kukkula, jolle keskiajalla rakennettiin Palamídin linnoitus, tunnettiin jo antiikin aikana todennäköisesti nimellä Palamedion.
Historia

Nauplian paikka on ollut asuttu viimeistään neoliittiselta kaudelta lähtien. Kaupungin alueelta on tehty löytöjä myös varhaiselta ja keskiseltä helladiselta kaudelta sekä mykeneläiseltä ja geometriselta kaudelta.
Nauplian kaupunki oli Mykenen satama jo mykeneläiseltä kaudelta lähtien, ja jää historiassa usein sen varjoon. Kreikkalaisessa mytologiassa kaupunki sai nimensä Poseidonin ja Amymonen pojasta Nauplioksesta. Se tunnetaan myös Nauplioksen pojan Palamedeen kotipaikkana. Kaupungin nimi viittaa kuitenkin todennäköisemmin sen satamaan ja laivoihin (naus). Pausaniaan mukaan nauplialaiset olisivat olleet egyptiläistä alkuperää ja kuuluneet siirtokuntaan, jonka Danaos toi Argokseen. Tällaisen yhteyden puolesta saattaa puhua se, että kaupungin sijaintipaikka aivan rannikolla on hyvin erilainen kuin Kreikan esihistoriallisen ajan kaupungeilla yleensä.
Antiikin aikana Nauplia oli alun perin osa Kalaureian liittoa. Se ei kuitenkaan ilmeisesti ollut itsenäinen kaupunkivaltio (polis); ainakaan sitä ei ole tällaiseksi luetteloitu. Toisen Messenian sodan aikana Nauplia liittyi Spartan puolelle, ja läheisen Argoksen kuningas Damokratis valtasi ja tuhosi sen noin 688–685 eaa. Väestö ajettiin pois kaupungista, ja spartalaiset asuttivat nämä Messenian Mothoneen, missä nauplialaiset pysyivät vielä Messenen perustamisen jälkeenkin. Argos otti Nauplian paikan Kalaureian liitossa.
Nauplian myöhemmästä historiasta antiikin ajalla tiedetään vain vähän, ja se jää Argoksen varjoon toimien vuorostaan sen satamana. Muun muassa Strabon mainitsee sen kyseisessä yhteydessä. Pausaniaan aikaan 100-luvulla jaa. kaupunki oli autioitunut. Keskiajalla paikka asutettiin ja linnoitettiin uudelleen, ja se on kehittynyt nykyiseksi Náfplion kaupungiksi.
Rakennukset ja löydökset

Nykyisessä Náfplion kaupungissa on vain vähän antiikin aikaisia jäänteitä. Antiikin Nauplian akropoliilla eli Akronauplian kukkulalla on joitakin jäänteitä 300-luvulla eaa. rakennetuista muureista. Ne ovat nykyisin osa myöhempiä linnoitteita. Akropoliilla on myös jälkiä kallioon tehdyistä leikkauksista sekä porrastuksista. Kaupungin läheltä on löydetty mykeneläisaikaisia kammiohautoja sekä geometrisen kauden hautoja.
Pausaniaan mukaan Naupliassa oli Poseidonille omistettu temppeli sekä Kanathos-niminen lähde, jossa peseytymällä Hera sai uudistettua neitsyytensä vuosittain.
Nauplian akropoliin jyrkkää etelärinnettä.
Néelin lämpötila

Néelin lämpötila (TN) on kullekin antiferromagneettiselle aineelle ominainen lämpötila, jossa kyseinen aine muuttuu paramagneettiseksi. Néelin lämpötilassa aineen magneettinen järjestys katoaa. Esimerkiksi antiferromagneettiselle mangaani(II)fluoridille (MnF2) Néelin lämpötila on 67 K, jota ylemmissä lämpötiloissa se käyttäytyy paramagneettisen aineen tavoin.
Lämpötila on nimetty Louis Néelin mukaan, joka sai Nobelin fysiikanpalkinnon vuonna 1970 antiferromagnetismia ja ferrimagnetismia käsittelevistä tutkimuksistaan.
Néelin lämpötila on verrattavissa Curien lämpötilaan (TC), jossa vastaavasti ferromagneettinen aine muuttuu paramagneettiseksi.
Alessandro Nannini

| Alessandro Nannini |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Kansalaisuus:   Italia
Formula 1 -ura
Aktiivivuodet:  1986–1990
Talli(t):  Minardi, Benetton
Kilpailuja:  78 (76 lähtöä)
Maailman­mestaruuksia:  0
Voittoja:  1
Palkintosijoja:  9
Paalupaikkoja:  0
Nopeimpia kierroksia:  2
MM-pisteitä:  65
Ensimmäinen kilpailu:  Brasilian GP 1986
Ensimmäinen voitto:  Japanin GP 1989
Viimeinen voitto:  Japanin GP 1989
Viimeinen kilpailu:  Espanjan GP 1990
| Henkilötiedot> Moottoriurheilija.FIA GT Championship |
| --- | --- |
Vuodet:  1997
Tallit:  AMG Mercedes
Kilpailuja:  11
Voittoja:  1
Paalupaikkoja:  1
Paras sijoitus:  5.
Aikaisemmat sarjat
 1982–1984  1983  1986–1990  1987  1992–1993  1993–1995  1996 :   Euroopan Formula 2  European Endurance Championship  Formula 1  WTCC  Italian Super Touring Car Championship  DTM  ITC 
Alessandro "Sandro" Nannini (s. 7. heinäkuuta 1959 Siena, Italia) on jo uransa lopettanut italialainen kilpa-autoilija ja Formula 1 -kuljettaja.
Nannini osallistui viisi kautta kestäneellä F1-urallaan 78 Grand Prix -viikonloppuun ja 76 lähtöön. Kerran hän karsiutui kilpailusta, ja toisen kerran auto hajosi ennen kilpailun lähtöä. Nannini saavutti urallaan yhden voiton, yhdeksän palkintosijoitusta ja kaksi kilpailun nopeinta kierrosta. Pisteitä hän keräsi yhteensä 65. Aika-ajoissa hän oli parhaimmillaan kolmas Yhdysvaltain GP:ssa 1989.
Vuonna 2007 Nannini aikoi palata kilpa-autojen pariin Grand Prix Masters -sarjassa, mutta sarja meni konkurssiin ennen kauden alkua. Nykyään hän johtaa omaa kahvilaketjua.
Nannini on rock-laulaja Gianna Nanninin veli.
Uran alku

Nannini aloitti kilpailemisen motocrossilla ja siirtyi ralliautoilun pariin vuonna 1978. Aluksi hän ajoi Citroënilla, mutta siirtyi myöhemmin kilpailemaan Lancia Stratoksella. Rata-autoihin Nannini siirtyi vuonna 1980, kun hän osallistui Formula Italia -sarjaan. Mestaruuden hän voitti kyseisessä sarjassa vuonna 1981. Seuraavaksi vuodeksi Nannini siirtyi Formula 2 -sarjaan, jossa ajoi kolme vuotta Minardilla. Kohokohtia olivat kakkossijat Misanossa 1982 ja Nürburgringillä 1983.
Formula 1 -ura > Debyytti, kaksi keskeytyspainoitteista kautta

Nannini aloitti F1-uransa Minardilla kaudella 1986 maanmiehensä Andrea de Cesarisin tallikaverina. Tallilla oli vasta yhden kauden kokemus F1:stä, ja se lukeutuikin sarjan heikoimpiin talleihin. Kauden alun kahden ensimmäisen kilpailun aika-ajoissa Nannini oli koko joukon hitain (25.) ja Monacon GP:ssa hän  joutui tyytymään karsiutumiseen. Unkarista Nannini saavutti kauden parhaimman lähtöruutunsa ollen 17. nopein. Nannini ajoi ensimmäisen ja ainoan kerran kauden aikana maaliin Meksikossa ollen lopputuloksissa 14. sijalla. Tosin hän jäi kilpailun voittajasta yli neljän kierroksen päähän. Debyyttikausi oli kaikin puolin kehno, eikä Nannini saanut sijoitusta kuljettajien MM-sarjassa.
Toinen kausi Minardilla ei muuttanut asetelmia paljoakaan: auto oli hidas ja maaliin pääseminen tuotti vaikeuksia. Tallikaveriksi Nannini sai espanjalaisen Adrián Camposin. Ensimmäisen kerran Nannini selviytyi kauden aikana maaliin kauden yhdeksännessä kilpailussa Unkarissa, jossa hän oli 11. jääden kilpailun voittajalle yli kolme kierrosta. Italian GP:ssa hän ajoi maaliin viimeisenä viisi kierrosta kärkeä perässä. Portugalissa Nannini oli kilpailussa lähellä selviytyä kymmenen parhaan joukkoon, mutta polttoaineen loppuminen kilpailun lopussa pudotti hänet kahdeksannelta paikalta sijalle 11. Loppukauden kaikissa kilpailussa Nanninin matkanteko katkesi keskeytykseen, mutta tarvittavat näytöt oli annettu parempaa tallipaikkaa ajatellen. Esimerkiksi Belgian GP:n ensimmäisessä aika-ajosessiossa Nannini oli märällä radalla seitsemänneksi nopein.
Formula 1 -ura > Siirtyminen Benettonille, kamppailua palkintosijoista

Kaudeksi 1988 Nannini siirtyi nousujohteessa olleeseen Benetton-talliin. Tallikaveriksi hän sai belgialaisen Thierry Boutsenin, joka oli kilpaillut tallissa myös edelliskaudella. Nannini vakuutti heti taitonsa paremmalla kalustolla, ja myös hänen hyökkäävä ajotyylinsä huomioitiin. Kauden toisessa kilpailussa San Marinon GP:ssä Nannini väläytti vauhtiaan ajamalla aika-ajoissa neljänneksi nopeimman ajan ja parhaimmillaan kilpailun aikana hän kamppaili kolmannesta sijasta. Ajettuaan maaliin kuudentena Nannini saavutti uransa ensimmäisen MM-pisteen. Britannian sateisessa kilpailussa Nannini ajoi maaliin kolmantena ja nousi ensimmäistä kertaa urallaan palkintokorokkeelle. Saksassa Nanninin kilpailuvauhti oli kohdallaan, mistä osoituksena oli kilpailun nopein kierrosaika. Kilpailun lopussa hän joutui keskeyttämään moottoriongelmien vuoksi. Nannini pääsi toistamiseen kauden aikana alimmalle palkintokorokkeelle kauden loppupuolella ajetussa Espanjan GP:ssa. Kilpailun aikana hän ohitti muun muassa kauden päätteeksi mestaruuden voittaneen Ayrton Sennan. Pisteitä Nannini saavutti ensimmäiseltä kaudeltaan Benettonilla yhteensä 12 kappaletta. Pisteet oikeuttivat kymmenenteen sijaan kuljettajien MM-sarjassa.
Nannini nousi tallinsa ykköskuljettajaksi kaudeksi 1989, kun Boutsen siirtyi Williamsille. Nannini sai rinnalleen brittiläisen Johnny Herbertin. Pistetilin Nannini avasi heti kauden avauksessa Brasiliassa sijoituttuaan kuudenneksi. Tosin Herbert oli F1-debyytissään neljäs. Seuraavaksi ajetussa San Marinon GP:ssa Nannini oli kolmannen kerran urallaan palkintokorokkeella kolmantena. Kuitenkin hän jäi tallikaverinsa suoritusten varjoon. Kauden neljännessä kilpailussa Meksikossa Nannini jäi juuri palkintosijojen ulkopuolelle ollen neljäs. Kilpailu sujui hyvin italialaisittain, kun Nanninin lisäksi neljä italialaiskuljettajaa oli kymmenen parhaan joukossa. Yhdysvaltain GP:n aika-ajoista Nannini saavutti uransa parhaaksi aika-ajosijoitukseksi jääneen kolmannen lähtöruudun. Kilpailua edeltäneissä lämmittelyajoissa sattuneen kolarin seurauksena hän keskeytti kilpailun kymmenen kierroksen jälkeen. Kanadassa Nannini hylättiin, koska hän ajoi lähtöhetkellä varikolta ulospäin punaisia valoja. Hän oli tullut varikolle vaihtamaan kuivan kelin renkaat juuri ennen lähtöä Nigel Mansellin tavoin. Myös Mansell hylättiin samasta syystä. Ranskan GP:ssa Nannini oli vahvasti kiinni toisessa sijassa, mutta jousituksen pettäminen päätti kilpailun keskeytykseen. Britanniassa hän nousi jälleen palkintokorokkeelle kolmantena. Japanin GP:sta Nannini saavutti uransa ainoaksi jääneen voiton. Hän ajoi kilpailussa kolmantena, kunnes edellä ajaneet Prost ja Senna kolaroivat. Senna pääsi jatkamaan matkaa, mutta hänet hylättiin auton käyntiin työntämisen takia, ja näin Nannini nousi kilpailun voittajaksi. Kauden viimeisessä kilpailussa Australiassa Nannini oli vielä toinen.
Formula 1 -ura > Viimeiseksi jäänyt kausi, helikopterionnettomuus

Nannini sai kaudeksi 1990 uudeksi tallikaverikseen lajin kolminkertaisen maailmanmestarin, brasilialaisen Nelson Piquet'n. Nannini ajoi kauden kahden ensimmäisten kilpailujen pettymysten jälkeen palkintokorokkeelle kolmanneksi San Marinon GP:ssa. Hän kellotti myös kilpailun nopeimman kierroksen nimiinsä. Kanadan GP:hin Nannini lähti neljännestä ruudusta ja nousi kilpailussa parhaimmillaan johtoon. Varikkokäynnin jälkeen hän ajoi ulos märältä radalta päin rengasvallia ja keskeytti. Meksikossa Nannini oli pisteillä neljäntenä ja Ranskassa hän olisi ollut kolmas, elleivät sähköt olisi pettäneet viisi kierrosta ennen maalia. Saksan GP:ssa Nannini kamppaili Ayrton Sennan kanssa kilpailun voitosta pitkään, mutta lopulta nopeampi Senna vei voiton ja Nannini sijoittui toiseksi. Unkarin GP:ssa Nannini nousi seitsemännestä lähtöruudusta toiseksi, mutta takaa tullut Senna osui ohitusyrityksessään ja Nannini joutui keskeyttämään. Italian GP:n jälkeen Nanninin huhuttiin siirtyvän Ferrarille ensi kaudeksi, mutta hän kieltäytyi tarjouksesta ja halusi jatkaa Benettonilla. Espanjan GP:ssa Nannini nousi palkintokorokkeelle kolmantena. Kilpailu jäi hänen Formula 1 -uransa viimeiseksi.
Viikko Espanjan GP:n jälkeen Nannini joutui helikopterionnettomuuteen, kun hän oli laskeutumassa vanhempiensa kodin lähelle Sienassa. Maa petti kopterin alta, mikä aiheutti onnettomuuden. Nanninin toinen käsi miltei repeytyi irti, mutta se onnistuttiin paikkaamaan kymmenen tuntia kestäneessä leikkauksessa. Paluu F1:een ei ollut kuitenkaan mahdollista.
Paluu kilparadoille > Italian Super Touring Car Championship

Vaikka Nanninin oikea käsi toimi vain osittaisesti, hän teki paluun kilparadoille vuonna 1992. Hän osallistui Italian Supertouring-sarjaan Alfa Romeolla. Heti ensimmäisessä kilpailussaan hän lähti eturivistä ja ajoi kilpailun nopeimman kierroksen. Hän sijoittui sarjassa kauden päätteeksi kolmanneksi tallikaveri Nicola Larinin voittaessa mestaruuden. Nannini sai myös mahdollisuuden kokeilla muunneltua Ferrarin F1-autoa. Vaikka hän ajoi hyvin, ei paluu täysipäiväiseksi F1-kuljettajaksi ollut mahdollista.
Paluu kilparadoille > DTM ja ITC

Nanninin edustama Alfa Corse -talli siirtyi kaudeksi 1993 kilpailemaan Saksaan Deutsche Tourenwagen Meisterschaft- eli DTM-sarjaan. Nannini voitti kauden aikana kahdesti ja nousi yhteensä viisi kertaa palkintokorokkeelle. Hän saavutti myös kaksi paalupaikkaa ja nopeinta kierrosta. Mestaruuden voitti kuitenkin jälleen tallikaveri Larini. Nanninin ongelmana kauden aikana oli tottua uuteen hänelle suunniteltuun vaihdelaatikkoon.
Kaudella 1994 Nannini saavutti 22 kilpailusta viisi voittoa ja kolme nopeinta kierrosta. 149 pisteen turvin hän sijoittui sarjassa neljänneksi. Larini oli pisteen päässä kolmantena ja sarjan mestaruuden kyseisenä vuotena voitti saksalainen Klaus Ludwig.
Nanninin edustaman tallin nimi muuttui Martini Racinginksi kaudeksi 1995, mutta auto oli sama Alfa Romeo 155. 13 kilpailusta Nannini saavutti kaksi palkintosijaa ja sijoittui sarjan loppupisteissä sijalle 11. Saman ITC-sarjassa Nannini sijoittui 17 pisteellään sijalle 15.
Vuonna 1996 ajettiin vain ITC-sarjaa, jossa Nannini sijoittui nyt kokonaispisteissä kolmanneksi. Hän voitti 24 kilpailusta seitsemän ja lähti neljästi paalupaikalta kilpailuun.
Paluu kilparadoille > FIA GT Championship

Nannini siirtyi kaudeksi 1997 kilpailemaan FIA GT Championship -sarjaan. Hän voitti yhden kilpailun ja sijoittui neljästi toiseksi. Kokonaispisteissä hän sijoittui viidenneksi.
Tuloksia > Euroopan Formula 2

| Kausi | Talli | Auto | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | Sijoitus | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1982 | Minardi | Minardi-BMW | SIL 5 | HOC 9 | THR 12 | NÜR 8 | MUG 10 | VAL Kesk. | PAU DNQ | SPA Kesk. | HOC Kesk. | DON DSQ | MAN Kesk. | PER Kesk. | MIS 2 | 10. | 8 |
| 1983 | Minardi | Minardi-BMW | SIL  | THR 9 | HOC 5 | NÜR 2 | VAL 7 | PAU Kesk. | JAR Kesk. | DON Kesk. | MIS Kesk. | PER 11 | ZOL Kesk. | MUG 4 |  | 7. | 11 |
| 1984 | Minardi | Minardi-BMW | SIL 9 | HOC Kesk. | THR 7 | VAL Kesk. | MUG Kesk. | PAU Kesk. | HOC 4 | MIS Kesk. | PER 3 | DON 10 | BRA 5 |  |  | 10. | 9 |
Tuloksia > European Endurance Championship

| Kausi | Auto | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | Sijoitus | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| 1983 | Lancia LC2 Ferrari |  |  |  |  |  |  |  | 2 | 25. | 15 |