Suomen Kuljetustyöntekijäin Liitto (1935)
Historia > 1940-luvun lopun lakkoliikkeet

Sotien jälkeen liiton jäsenmäärä moninkertaisestui lyhyessä ajassa. SKL kasvoi nopeammin kuin muut SAK:n liitot. Vuonna 1945 SKL:ssä oli 17 720 ja vuonna 1947 24 006 jäsentä. Työehtosopimukset solmittiin pian useille aloille. Monien satamien työhönotto siirtyi liiton valvomiin konttoreihin. Liittoa johtivat kommunistit ja kansandemokraatit. Vuonna 1947 SKL:n 184 osastoon oli järjestäytynyt noin 10 000 autoalan työntekijää, 9 970 satamatyöläistä, 1 400 hevosmiestä ja 1 300 varikko- tai varastotyöläistä. Jäsenistä naisia oli noin 2 000.
Hallitusvastuuta kantanut SKP hillitsi palkkaliikkeitä parisen vuotta. Kuljetusalalla maltillinen linja murtui Helsingin kaupungin autonkuljettajien alkuvuonna 1947 saamien korotusten jälkeen. SKL ryhtyi vaatimaan tuntuvia tasokorotuksia Helsingin Automiesten johdolla. Tyytymättömyyttä aiheutti muun muassa se, että kuljettajat tekivät töitä aikapalkalla ja ansiot jäivät pienemmiksi kuin urakkatöissä, joita käytettiin kuljetusliitossakin muilla aloilla. Kuljettajat menettivät tuloja myös häkälisien vähenemisen myötä. Hinta- ja palkkaneuvosto esitti helmikuun lopussa viiden prosentin korotuksia, mutta automiehet tyrmäsivät esityksen. 22. maaliskuuta SAK epäsi liitolta valtakunnallisen työtaisteluluvan, mutta lakko oli tarkoitus aloittaa silti. Työtaistelu peruuntui, kun valtioneuvosto hyväksyi 2. huhtikuuta äänin 7–6 palkankorostusmallin, jonka ministeri Erkki Härmä ja liitto olivat neuvotelleet. Ratkaisu johti hallituskriisiin ja päätökseen tyytymättömät Maalaisliiton ministerit uhkasivat erolla. Palkkasäännöstelyn vastaisen linjan ottanut SKDL perääntyi laajemmasta kampanjasta hallitusyhteistyön säilyttämiseksi. Kuljettajien saavutukset lisäsivät paineita muillakin aloilla, ja 31. toukokuuta hallitus teki yleisen aikapalkkojen tasokorotuksen.
Kesällä 1947 SKL aloitti liikehdinnän uudestaan. Tarkoituksena oli korottaa kuljettajien palkat ammattimiesten tasolle, kaventaa kuljettajien ja apumiesten välistä palkkaeroa sekä solmia koko autoliikenteen yleinen työehtosopimus. Korpilakkoja esiintyi heinäkuussa Turussa ja Tampereella. SDP tuomitsi lakot. Liikeliiton Janne Hakulinen vaati kuljetusliiton erottamista SAK:sta. Autonkuljettajien yhteistä sopimusta vastustivat teollisuusliittoperiaatteen vastaisena sekä sosialidemokraatit että työnantajat. Syyskuun alussa SKP:n poliittinen jaosto teki suunnitelmia laajemmasta lakkoliikkeestä, johon kuljetuslakko oli tarkoitus liittää, joten sen alkua lykättiin. TES-ratkaisu syntyi 22. syyskuuta, kun SKP asettui asiassa sovun kannalle. STK ei suostunut sitovaan pöytäkirjaan liiton kanssa, mutta se antoi jäsenilleen suosituksen autoliikenteen sopimuksen mukaisten palkkojen noudattamisesta. Kuljetusliiton satamatyöntekijöiden lakot sen sijaan jatkuivat.
Liiton toimitsijat olivat lähes pelkästään SKDL:stä. Sosialidemokraatti Nikolai Vasiljeff erotettiin liiton palveluksesta syksyllä 1947, kun hän ei puolustanut liiton lakkohankkeita. Kommunistien mielestä Vasiljeff oli luopio, sosialidemokraattien mukaan vainon uhri. Vasiljeff aloitti sosialidemokraattisen ryhmätoiminnan kansandemokraattien heikentämiseksi.
Alkuvuonna 1948 liitto esiintyi neuvotteluissa sovinnollisesti. Vain sisävesisatamissa korpilakkoiltiin. SKL osallistui niin sanottuihin Leino-lakkoihin alkukesästä 1948. Kesällä käytiin paikallisia työtaisteluja useissa satamissa. Turussa satamatyöläiset olivat syksyllä lakossa kaksi viikkoa vaatien samanlaisia urakkapalkkoja kuin Helsingissä. Hinta- ja palkkaneuvosto torjui vaatimukset, jolloin SKL julisti Turun saartoon ja ilmoitti kaikkien satamien yhtymisestä taisteluun. Lakko loppui, kun neuvosto suostui liiton ehdottamaan kompromissiin ja SLT perui lakosta johtuneet korvauskanteensa. Loppuvuonna 1948 SKL esitti suuria palkankorotusvaatimuksia ja antoi lakkovaroituksen. Taistelusta peräännyttiin, kun hallitus, SAK ja työnantajat ryhtyivät mittaviin vastatoimenpiteisiin, ja SKP totesi voiton mahdollisuudet pieniksi.
Liitolla oli edustajat kansanhuoltoministeriön alaisuudessa vuoteen 1949 asti toimineissa autojen ja autonrenkaiden jakotoimikunnissa.