stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Screen Actors Guild -palkinto
Aiheesta muualla

SAG Awardsin viralliset sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
| n k Screen Actors Guild Awards |
| --- | --- |
Elämäntyöpalkinto:  Screen Actors Guild Life Achievement Award 
Elokuvapalkinnot:  Miespääosa  Naispääosa  Miessivuosa  Naissivuosa  Näyttelijäkokoonpano 
Televisiopalkinnot:  Miesnäyttelijä draamasarjassa  Miesnäyttelijä komediasarjassa  Miesnäyttelijä televisioelokuvassa tai minisarjassa  Naisnäyttelijä draamasarjassa  Naisnäyttelijä komediasarjassa  Naisnäyttelijä televisioelokuvassa tai minisarjassa  Näyttelijäkokoonpano draamasarjassa  Näyttelijäkokoonpano komediasarjassa 
Gaalat:  1994  1995  1996  1997  1998  1999  2000  2001  2002  2003  2004  2005  2006  2007  2008  2009  2010  2011  2012  2013  2014  2015  2016  2017  2018  2019  2020
Karjalohja

| Karjalohja Karislojo> Entinen kunta – nykyiset kunnat: Lohja |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 
 Vuonna 1860 valmistunut Jean Wiikin suunnittelema Karjalohjan kivikirkko ja kirkonkylän läpi kulkeva Keskustie.
Sijainti:  60°14′25″N, 023°43′05″E
Maakunta:  Uudenmaan maakunta
Seutukunta:  Helsingin seutukunta
Kuntanumero:  223
Hallinnollinen keskus:  Karjalohjan kirkonkylä
Perustettu:  1614
Kuntaliitokset:  Osa Sammattiin (1934)
Liitetty:  2013
– liitoskunnat:  Lohja  Nummi-Pusula Karjalohja
– syntynyt kunta:  Lohja
Pinta-ala:  163,39 km²  (1.1.2012)
– maa:  121,28 km²
– sisävesi:  42,11 km²
Väkiluku:  1 474   (31.12.2012)
– väestötiheys:  12,15 as./km² (31.12.2012)
Karjalohja (ruots. Karislojo) on entinen Suomen kunta, joka sijaitsi Uudenmaan maakunnassa. Vuoden 2013 alussa Karjalohja liitettiin Lohjan kaupunkiin. Karjalohjan ainoa taajama oli Karjalohjan kirkonkylä. Karjalohjan kaavoitetut alueet muodostavat nykyään Lohjan 102. kaupunginosan.
Kunta oli yksikielisesti suomenkielinen ja siellä asui ennen sen lakkauttamista 1 474 ihmistä, ja sen pinta-ala oli 163,39 km², josta 42,11 km² oli vesistöjä. Väestötiheys oli 12,15 asukasta/km². Karjalohjan kuntaliitosta edeltäneet naapurikaupungit olivat Lohja, Raasepori ja Salo., naapurikunnat puolestaan Sammatti, Lohjan kunta, Karjaa, Pohja, Kisko ja Suomusjärvi.
Historia

Karjalohjan nimi muodostuu kahden vanhan suurpitäjän nimistä Karjaa ja Lohja. Karjalohjan vanhin asutus on sijainnut Lohjanjärven länsirannalla Iloniemen, Lohjantaipaleen, Pellonkylän ja Tallaan alueilla. Nimistön perusteella Ahtilan ja Immulan on asuttanut aikoinaan Lohjan suunnalta tullut väestö. Jotkin alueen paikannimet viittaavat Varsinais-Suomesta tulleeseen väestöön.
Ruotsinkielinen nimi Karislojo mainitaan ensi kerran 1400-luvun puolivälissä. Itsenäiseksi kirkkoherrakunnaksi Karjalohja muodostettiin 1614 mutta kappeliseurakuntana se oli ollut jo 1200-luvulla. Suuri osa nykyisistä Karjalohjan kylistä oli jo 1400-luvulla olemassa ja se oli yksi Raaseporin linnanläänin pitäjistä.
Itsenäinen seurakunta Karjalohjasta tuli 1614 sen erotessa Karjaasta. Karjalohjan eteläosa oli perinteisesti ruotsinkielistä.
Historia > Kuntaliitos

Karjalohja liittyi Lohjan kaupunkiin 1. tammikuuta 2013. Karjalohjan kunnanvaltuusto pyörsi aiemman kantansa maaliskuussa 2008, ja päätti aloittaa liitosneuvottelut. Karjalohjan kunnanvaltuusto hyväksyi kesäkuussa neuvotellun sopimuksen äänin 11–2. Lohjan kaupunginvaltuusto hyväksyi liittymisen 4. elokuuta 2008. Liitoksen ehtona on, että Lohja osallistuu Karjalohjan talousarvioiden hyväksymiseen ennen kuntaliitosta.
Luonto

Karjalohjalla sijaitseva Karkalin luonnonpuisto on yksi Etelä-Suomen hienoimmista lehtoalueista. Tämä Natura-kohde sijaitsee Karjalohjan itäosassa pitkän Lohjanjärveen pistävän niemen kärjessä ja se muodostaa monipuolisen kokonaisuuden, jossa on vanhaa metsää, lehtoja, kalkkikallioita, puustoisia soita, niittyjä ja rakentamattomia saaria. Alueella on poikkeuksellisen runsaasti uhanalaista lajistoa ja joitain lajeista tavataan ainoastaan Karkalissa.
Kulttuuri

Karjalohjan luonto- ja kyläidylli on kautta historiansa inspiroinut tunnettuja taiteilijoita. Muun muassa professori ja satusetä Zacharias Topelius asui perheineen Kukkasniemen huvilallaan, joka kuuluu yhä Karjalohjan kulttuurimaisemaan. Karjalohjalla Topelius kirjoitti muun muassa Maamme kirjan. Karjalohjan kulttuuriväkeen kuului aikoinaan myös taidemaalari-kirjailija-keksijä Sigurd Wettenhovi-Aspa.
Muita Karjalohjalla vaikuttaneita tai sieltä innoitusta hakeneita taiteilijoita ja tutkijoita ovat olleet muun muassa I. K. Inha, Mika Waltari, Hilda Käkikoski, Maija Karma ja Gustav Komppa.
Kulttuuri > Ruokakulttuuri

Karjalohja kuuluu ruokakulttuuriltaan uusimaalaiseen alueeseen. Perunanviljelyn yleistyttyä perunaa on hyödynnetty laajasti muun muasssa valmistamalla perunamakkaraa ja perunapuuroa. Uusimaalaiseen ruokakulttuuriin kuuluvat rosollit, piimäjuustot ja laatikot. Uusimaalaiseen ruokakulttuuriin kuuluu myös marjaviinituotanto, puutarhamarjat ja niistä tehdyt jalosteet. Karjalohjan pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla verimakkara tai veripalttu sekä perunajauhoista tehty pannukakku.
Kulttuuri > Murre

Karjalohjan alueella puhutun kielen perustana on Länsi-Uudenmaan murre, joka kuuluu lounaisten välimurteiden itäryhmään. Karjalohjan murre muodostaa yhdessä Lohjan, Vihdin, Sammatin, Nummen, Pusulan, Karkkilan ja Pyhäjärven kanssa uusmaalaisten murteiden läntisen puoliskon eli Vihdin ryhmän.
Nähtävyyksiä

Karjalohjan kirkko, joka paloi 1970-luvulla salamaniskusta, jäi raunioina pystyyn. Jäänteiden viereen rakennettiin ”lasikirkkona” tunnettu seurakuntatalo. 1990-luvulla vanhaa kirkkoa alettiin vähin erin korjata lahjoitusvaroin.
Karjalohjan vanhin koulurakennus, nykyinen Karjalohjan kirjasto, rakennettiin vuonna 1875, ja se on yksi kunnan tunnetuimmista rakennuksista.
Karjalohjalla sijaitsevat myös muun muassa professori Gustav Kompan suunnittelema ja toteuttama Tammiston arboretum, joka on yksi Suomen lajirikkaimmista ja luonnonläheisimmistä puulajipuistoista  sekä  Kärkelän vanha ruukkialue.
Karjalohjan vaakuna

Karjalohjan vaakunan on suunnitellut Toivo Vuorela vuonna 1965. Vaakunassa on sinisessä kentässä kolmilehtinen haarusristin muotoinen kultainen koivunoksa, jonka yllä on kultainen kuusisakarainen tähti. Vaakunan aihe viittaa Zacharias Topeliuksen satuun Koivu ja tähti, jonka hän kirjoitti Karjalohjalla.
Tapahtumia

Heinäkuussa Karjalohjalla pidetään vuotuiset markkinat Puujärvipäivät. Samassa kuussa järjestetään myös Koivu ja Tähti -musiikkifestivaalit.
Karjalohjan Kivikirkossa järjestetään vuosittain Elokuun konsertti, jonka taiteellisena johtajana toimii Heikki Orama. Vierailijoina ovat olleet muun muassa Helsingin kaupunginorkesteri, Tapiola Sinfonietta ja Norjan radion orkesteri.
Kylät

Härjänvatsa, Ilmoniemi, Immola, Karkali, Kattelus, Kourjoki, Kuusia, Kärkelä, Lohjantaipale, Lönnhammar (Linhamari), Maila, Makkarjoki, Murto, Mustlahti, Nummijärvi, Pappila, Pellonkylä, Pipola, Pitkälahti (Långvik), Puujärvi, Pyöli, Saarenpää, Sakkola, Suurniemi, Särkjärvi, Tallaa, Tammisto
Tunnettuja asukkaita

Urho Kähönen (1910–1984), kansanedustaja (ml.)
Hilda Käkikoski (1864–1912), kansanedustaja (suom.)
Kai Lehtinen (s. 1958), näyttelijä ja ohjaaja
Erkki Mantere (1918–2013), metsänhoitaja ja yritysjohtaja, metsäneuvos
Suvi-Anne Siimes (s. 1963), kansanedustaja, vasemmistoliiton puheenjohtaja, toimitusjohtaja
Tauno Tukkinen (s. 1938), kunnanvaltuutettu, filosofian kandidaatti, matematiikan ja fysiikan lehtori
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Karjalohja Wikimedia Commonsissa
| n k Uudenmaan maakunnan kunnat |
| --- | --- |
Nykyiset kunnat:  Askola  Espoo  Hanko  Helsinki  Hyvinkää  Inkoo  Järvenpää  Karkkila  Kauniainen  Kerava  Kirkkonummi  Lapinjärvi  Lohja  Loviisa  Myrskylä  Mäntsälä  Nurmijärvi  Pornainen  Porvoo  Pukkila  Raasepori  Sipoo  Siuntio  Tuusula  Vantaa  Vihti 
Entiset kunnat:  Bromarv  Degerby  Haagan kauppala  Huopalahti  Hyvinkään maalaiskunta  Karjaa  Karjaan maalaiskunta  Karjalohja  Kulosaari  Liljendal  Lohjan kunta  Nummi  Nummi-Pusula  Oulunkylä  Pernaja  Pohja  Porvoon maalaiskunta  Pusula  Pyhäjärvi Ul  Ruotsinpyhtää  Sammatti  Snappertuna  Tammisaaren maalaiskunta  Tammisaari  Tenhola 
Lohjan kaupunginosat
1. Anttila | 2. Ahtsalmi | 3. Pitkäniemi  | 4. Hiidensalmi | 5. Pappila | 6. Moisio | 7. Myllylampi | 8. Neitsytlinna | 9. Ojamo | 10. Ojamonkangas | 11. Keskilohja  | 12. Metsola | 13. Gunnarla | 14. Vienola | 15. Gruotila | 16. Pappilankorpi | 17. Jönsböle | 18. Kyrkstad  | 19. Virkkala | 20. Maksjoki | 21. Vappula | 22. Routio | 23. Lempola | 24. Ventelä | 25. Perttilä | 26. Muijala | 27. Röylä | 28. Paloniemi | 29. Immula | 30. Kirkniemi | 31. Nummenkylä | 32. Karnainen | 101. Sammatti | 102. Karjalohja | 103. Nummi | 104. Pusula | 105. Saukkola
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Yle  Uppslagsverket Finland 
Muut:  Hufvudstadsbladet 
Kartta Lohjan kaupungin kuntaliitoksista. Karjalohja liittyi Lohjaan vuonna 2013 yhdessä Nummi-Pusulan kanssa.
Karjalohjan kirjasto 2010.
Työväenasuntoja Kärkelän ruukkialueella.
Näkymä Karjalohjan keskustiestä Fiskarsin suuntaan talvella 2008.
Näkymä Karjalohjan keskustiestä Sammatin suuntaan kesällä 1939.
Kirkko ja keskustie huhtikuussa 2010.
Mikael Kokko

| Mikael Kokko> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1971
Näyttelijä
Aktiivisena:  1998–
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Mikael Kokko (s. 1971) on suomalainen näyttelijä. Hänet kiinnitettiin Savonlinnan teatteriin vuonna 2005. Hän on esiintynyt myös Varkauden Teatterin, Ahaa Teatterin, Q-teatterin sekä Rauman Kaupunginteatterin lavoilla. Kokko asuu Savonlinnassa.
Kokko esiintyi MTV3-kanavan draamasarjassa Salatut elämät kolmessa jaksossa Timi Koiviston roolissa vuonna 1999. Toukokuusta 2015 alkaen hänet nähtiin samassa sarjassa Heikki Pohjosen roolissa. Kyseinen Kokon roolihahmo murhattiin sarjan kevään 2015 päätösjaksossa.
Kesällä 2013 Kokko esitti eri puolilla Suomea Valo loistaa pimeässä -monologinäytelmää, joka kertoi erilaisten ihmisten ja Jeesuksen kohtaamisista.
Filmografia > Elokuvat

| Vuosi | Elokuvat | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 2004 | Skene | Samuli |
Filmografia > Televisiosarjat

| Vuosi | Sarja | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 1998 | Samaa sukua, eri maata | pappi |
| 1999 | Salatut elämät | Timi Koivisto |
| 2000 | Hylätyt talot, autiot pihat  | kauppaa ryöstävä hiippari |
| 2004 | Käenpesä | työhaastattelija |
| 2015 | Salatut elämät | Heikki Pohjonen |
Aiheesta muualla

Mikael Kokon profiili Näyttelijäliiton sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Mikael Kokko Ilona-tietokannassa
Mikael Kokon ensihaastattelu roolistaan Salatuissa elämissä (Arkistoitu – Internet Archive)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Elonet
HMS Berkeley (M40)

| HMS Berkeley |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Vosper Thornycroft
Laskettu vesille:  3. joulukuuta 1986
Palveluskäyttöön:  1986
Poistui palveluskäytöstä:  Kreikan laivastolle 2001 nimellä Kallisto
Tekniset tiedot
Uppouma:  750 t
Pituus:  60 m
Leveys:  9,8 m
Syväys:  2,2 m
Koneteho:  2-akselinen Napier Deltic -dieselmoottori 3 540 shp
Nopeus:  17 solmua
Miehistöä:  6 upseeria ja 49 miehistönjäsentä
Aseistus
Aseistus:  1 × 30 mm DS30B 2 × Minigun 3 × 7,62 mm konekivääriä
HMS Berkeley (viirinumero M40) on Britannian kuninkaallisen laivaston Hunt-luokan miinantorjunta-alus.
Valmistus

Alus tilattiin 1983 Vosper Thornycroftilta. Se laskettiin vesille 3. joulukuuta 1986 ja liitettiin laivastoon 1986.
Palvelus

Se poistettiin palveluksesta 2000. Seuraavana vuonna alus myytiin Kreikalle, joka liitti sen laivastoonsa nimellä Kallisto.
Matti Hyvönen (laulaja)

Matti Oskari Hyvönen (s. 8. kesäkuuta 1948 Rovaniemi) on suomalainen laulaja.
Uran alku

Matti Hyvönen voitti Rovaniemellä vuonna 1961 pidetyn lasten ”Suomen Robertino” -laulukilpailun, pääsi esiintymään samana vuonna Linnanmäelle suureen lastentapahtumaan ja sitä kautta elokuvan koekuvaukseen SF:n studiolle Helsinkiin. Hyvönen valittiin näyttelemään Mauno Kuusistoa nuorena Åke Lindmanin elokuvassa Kertokaa se hänelle. Tästä alkoi Hyvösen aktiivisempi julkinen esiintyminen, johon kuului muun muassa esiintyminen Niilo Tarvajärven aamukahvilähetyksessä. Hyvönen oli myös voittanut aiemmin iskelmälaulukilpailuja Rovaniemen työväentalolla ja Valistustalolla.
Hyvösen opettajia Rovaniemellä olivat Holger Sihvola ja Kaleva Tenkanen. Hän alkoi esiintyä ravintoloissa Rovaniemellä ja lähiympäristössä Tommi Lainkarin yhtyeen kanssa. Esiintymiset ulottuivat myös Ruotsin puolelle: Hyvönen kävi tekemässä Ruotsin radioon tunnin ohjelman Tommi Lainkarin yhtyeen kanssa. Vuosi oli 1962.
Muutto Helsinkiin ja musiikkiura

Rovaniemellä toimineen Musiikki- ja Radioliike Kuhan myyjä Helge Vento soitti Jorma Weneskoskelle Helsinkiin kysyäkseen, olisiko hän kiinnostunut Hyvösestä, joka haluaisi yrittää viihdelaulajan uraa. Lopulta kutsu tuli. Ennen Helsinkiin muuttoa Hyvönen tapasi säveltäjä Unto Monosen, joka olisi halunnut Hyvösen orkesterinsa solistiksi kiertäessään Pohjois-Suomessa keikoilla ja viettäessään vapaa-aikaa Rovaniemellä. Mononen toivoi Hyvösen levyttävän kaksi hänen säveltämäänsä tangoa ”Rakastunut” ja ”Tango petturille”. Hyvönen levyttikin ne myöhemmin vuonna 1966.
Ennen Helsinkiin muuttoa Hyvönen ehti näytellä Rovaniemen kaupunginteatterissa useissa puhenäytelmissä vuosina 1963–1964. Näitä olivat muun muassa Lumikki ja seitsemän pientä kääpiötä ,"Masurkka" sekä Adalmiinan helmi.
Hyvönen pääsi muutettuaan Helsinkiin syystalvella 1965 Jorma Weneskosken taiteilijakaartiin. Jorma Weneskosken laulajista kävi vuosittain nais- ja miesedustaja kilpailemassa Rostockissa Itämeren viikolla, missä Anita Hirvonen sijoittui toiseksi ja Hyvönen kuudenneksi. Jorma Weneskosken laulajatalliin kuuluivat Hyvösen ja Hirvosen lisäksi muun muassa Robin, Harri Haka, Jormas ja Topmost.
Puolentoista Helsingissä vietetyn vuoden jälkeen Hyvönen muutti Raumalle Pentti Oskari Kankaan ohjelmatoimiston alaisuuteen. Raumalla vietetyn puolen vuoden jälkeen Hyvönen muutti vappuna 1967 Tampereelle ja siirtyi ohjelmatoimisto Tampereen viihteeseen, jonka kanssa hän työskenteli vuoteen 1973. Hyvösellä oli omia orkesterikokoonpanoja, kuten Äestäjät ja Space.
Hyvönen innostui pyrkimään Tampereen musiikkiopistoon laulua opiskelemaan syksyllä 1972. Opettajaksi hän sai Reijo Toivokosken. Samana syksynä hän pääsi myös Tampereen oopperan produktioon Leevi Madetojan Pohjalaisia-oopperasta, ensin kuoron rivistöön ja myöhemmin solistitehtäviin. Siitä alkoi vakava klassisen laulun ja musiikin opiskelu. Myöhemmin, kun musiikkiopisto muuttui Konservatorioksi, opettajaksi tuli Matti Vihtonen. Lisäksi Hyvösen opettajia ovat olleet muun muassa Jorma Elorinne ja professori Pekka Salomaa.
Hyvönen on esittänyt 1970- ja 1980-luvuilla Tampereen oopperassa lukuisia solistitehtäviä, joista merkittävin lienee Kuninkaan rooli Sergei Prokofjevin oopperassa Rakkaus kolmeen appelsiiniin vuonna 1988.
Hyvönen on tuottanut Rovaniemellä ollessaan Oopperayhdistyksen puheenjohtajana ja taiteellisena johtajana toistaiseksi ainoan pohjoisen voimin tuotetun kokoillan oopperan, Henry Purcellin Didon ja Aeneaan, joka esitettiin Arkticumissa Rovaniemellä 1995. Hän on esiintynyt muun muassa Pirkanpoikien ja Valkeakosken mieslaulajien solistina sekä antanut omia kirkkokonsertteja. Hyvönen on saanut ansiomerkit Suomen Oopperaliitolta ja Tampereen Oopperalta ansiokkaasta toiminnastaan Tampereen oopperassa sekä Suomen oopperaliitolta Suomen oopperataiteen hyväksi.
Hyvönen on saanut useita apurahoja mm. Rovaniemen kaupungilta sekä Suomen kulttuurirahastoan lapin rahaston apurahan.
Kokoonpano

Vuoden 2010 alusta Hyvönen on rakentanut ympärilleen Robertinos-kokoonpanon, joka on saanut nimensä Hyvösen nuoruuden aikana voittamansa Suomen Robertino -laulukilpailun Rovaniemen Ounasvaaralla juhannusaattona vuonna 1961.
Muu työura ja yksityiselämä

Hyvönen opiskeli myös Sibelius-Akatemian musiikkikasvatuslinjalla ja täydensi musiikin aineenopettajan pätevöitymiseen liittyviä opintojaan Oulun ja Lapin yliopistoissa. Hän toimi eri paikkakunnilla alakoulun, yläkoulun, lukion ja kansalaisopistojen opettajana vuodesta 1980–2013 .Hyvönen asuu nykyisin Keravalla, sekä Rovaniemellä hänellä on kaksi aikuista poikaa, Kristian ja Pyry.
Julkaisuja

Useita singlejä sekä kokoomalevyjä:
Miksi lähdit / Unelmain tyttö (1966)
Kaikki kuulkaa / Tiedän että palaat (1966)
Rakastunut / Tango petturille (1966)
Et saa / Hiljainen laulu (1967)
Bostella Nova / Imatra Bostella (1967)
Kun tunteilla mä leikin / Pikkuinen (1968)
Isadora / Kiinni jäin (1970)
Keinu kanssani - latinomusiikin helmiä (2007)
Kohtalon kulkuri (2011)
Läheisyys (2014)
Suomen Robertino Matti Hyvönen: nuoruuden kuvat (2014)
Nuoruuden kuvat (2015)
Kai se päivä vielä koittaa (2018)
Lauluja elokuvasta ”Kertokaa se hänelle” (2020)
Haavekuvia (2020)
Sydänkäpyni (2021) san. Matti Hyvönen
Kuhan kulmilla kuhisee (2022) sanat ja sävellys Matti Hyvönen
Ihmispolo (2023) sanat ja sävellys Matti Hyvönen
Aiheesta muualla

Matti Hyvösen kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Hyvönen Pomus.netissä
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Elonet
Radioamatööritoiminta Suomessa

Radioamatööritoiminta Suomessa alkoi 1900-luvun alussa. Vuoden 2014 lopussa Suomessa oli noin 6 000 henkilöä, joilla oli radioamatöörilupa.
Suomessa radioamatöörin pätevyystodistuksia myöntää Traficom (ent. Viestintävirasto.) Traficomin valtuuttamat tutkinnonpitäjät järjestävät pätevyystutkintoja eri puolilla Suomea. lähde?
Suomen voimassa olevat amatööriradioiden kutsumerkit ilmoittaa Traficom verkkosivuillaan. Näin ollen on mahdollista vasta-aseman tai hyötyradioliikennekuuntelijan, kuuntelija-amatöörin, varmistaa kutsumerkin olemassaolo. Amatööriradiokutsumerkki on voimassa viisi vuotta kerrallaan ja siitä voi ilmoituksella Traficomille tehdä jatkuvasti uudistettavan. Näistä OF-, OG-, OH- ja OI-alkuisista kutsumerkeistä poikkeuksena ovat OG-alkuiset kutsumerkit ja ne kutsumerkit, joiden numeron jälkeen on vain yksi kirjain. Nämä kutsumerkit ovat voimassa vain viisi vuotta kerrallaan eikä niistä voi tehdä säännönmukaisesti jatkuvia. Tavanomaisen kutsumerkin numeron jäljessä on kolme kirjainta. Mikäli haluaa valinnanvaraisen vapaan kutsumerkin, joutuu maksamaan tavalliseen kutsumerkkiin nähden huomattavan lisämaksun. Usein valitaan numeron jälkeen kaksikirjaiminen kutsumerkki. Monet radioamatööriyhteisöt, jotka osallistuvat mm. sähkötyskilpailuhin, rekisteriöivät tavanomaisen numeron jälkeen kaksikirjaimisen kutsumerkin rinnalle kilpailukutsumerkin, jossa on numeron jälkeen vain yksi kirjain, mikä sähkötysyhteyskilpailuissa nopeuttaa yhteyden vahvistamista. Numeron jälkeen yksikirjaimisen kutsumerkin haittapuoli on se, että sitä ei voi varata säännönmukaisesti itsekseen jatkuvaksi viiden vuoden jaksojen jälkeen, vaan se on erikseen anottava yhä uudelleen Traficomilta viiden vuoden kauden jälkeen niin kuin OG-alkuisetkin kutsumerkit.
Radioamatööriyhteisöjä on monenlaisia. Jotkin yhdistykset eivät ole rekisteröityjä, ja monet yhdistykset patentti- ja rekisterihallitus poisti yhdistysrekisteristä 2017 tammikuussa siksi, että ne eivät olleet lähettäneet vuosikymmeniin ilmoituksia rekisteritilanteesa muutoksesta, minkä vuoksi ne katsottiin rauenneiksi. Rekisteröidyistä radioamatööriyhteisöistä suurimmat ovat maakunnallisia yleisyhteisöjä, jotka ylläpitävät ja opettavat radioamatööritoimintaa vaikutusalueellaan, yleensä maakunnassa tai seutukunnan kokoisella alueella. Jotkin radioamatööriyhteisöt ovat kahdenkymmenen tai viidenkymmenen jäsenen kokoisia, hallitsevat omaa yhteisöllistä amatööriradioasemaansa, mutta eivät pyri kasvuun alueellaan tai lähialueillaan. Pienehköimpiä yhdistyksiä ovat radioamatöörien yhteyskilpailuihin pyrkivät kilpailuradioasemat, joiden jäsenmäärä saattaa olla enintään kymmenen, mutta joilla on verrattain tehokkaita antenneja pitkien DX-yhteyksien aikaansaamiseksi.
Radioamatööritoiminnan historia Suomessa

Radioamatööritoiminta Suomessa alkoi 1900-luvun alussa erilaisilla kokeellisilla kipinälennättimillä. Varsinaisesti käyttäjäpohja laajeni maan itsenäistyttyä, kun puolustusvoimat huomasi itselleen tarpeelliseksi sotilasradiosähköttäjien sotilasopetuksen tarpeellisuuden viestijoukkoja edeltäneissä joukko-osastoissa. Vuoteen 1927 saakka puolustusvoimat johti kehitystä, mutta sen taakan tultua raskaaksi sen omastakin tahdosta valvonta siirrettiin siviilihallinnolle. Nuoren Voiman Liiton aikaiset radioamatöörikutsutunnukset uudistettiin 1. tammikuuta 1929 kansainvälisen käytännön mukaisesti ja suomalaiset radioamatöörit saivat pääasiassa Havaijilla olleet OH-alkuiset tunnukset, jotka olivat myös suomalaisten siviililentokoneiden kansallistunnukset. Ennen tätä, noin vuosina 1922–1928, Suomessa käytettiin yleisesti tunnusta ES, joka tarkoitti Europe Suomi. Vuoden 1929 uudistuksessa tämä kutsumerkin alkuosa, prefiksi, meni Viron tasavallan kansalliseen käyttöön. Viron tasavallan muututtua ensin Viron kansantasavallaksi ja sitten Neuvostoliiton täysjäseneksi, Eestin sosialistiseksi neuvostotasavallaksi, Virossa lakattiin käyttämästä itsenäisen Viron kutsumerkkiä ja alettiin käyttää Neuvostoliiton amatööriradiokutsumerkkejä. Viron itsenäistyttyä jälleen ES palasi Viron tasavallan kansalliseksi kutsumerkiksi.
Kun Saksa hyökkäsi Puolaan 1. syyskuuta 1939 ja siitä muodostui Britannian ja Ranskan sodanjulistusten jälkeen maailmansodan kaltainen tilanne, antoi valtioneuvosto 14. syyskuuta 1939 päätöksen, jonka mukaan radioamatöörilaitteiden käyttö kiellettiin 16. syyskuuta 1939 alkaen. 19. maaliskuuta 1947 antoi liikenne- ja viestintä- sekä työvoimaministeriön edeltäjä, yleisten töiden ja kulkulaitosten ministeriö ilmoituksen, jonka mukana sillä ei ole mitään radioamatööritoimintaa vastaan. Suomen asetuskokoelmassa olevan säädöksen N:o 246/27.3.1947 mukaan N:o 279/14.9.1947 annettu säädös kumottiin ja radioamatööritoiminnan sai jälleen aloittaa 1. huhtikuuta 1947. 1939 oli luetteloituja radioamatöörejä 208 henkilöä, joista 181:llä oli laitteet.