Suomalainen elokuva
Historia > Suomalainen elokuva romahtaa

1960-luvun alussa kolme suomalaista elokuvien suurtuotantoyhtiötä olivat kaikki toiminnassa, ja varsinkin Suomen Filmiteollisuus tuotti suuren määrän elokuvia, joiden laatu oli heikkoa. Lisäksi elokuvat myytiin televisiolle ja katsojat näkivät ne ilmaiseksi omilta kotisohviltaan, jolloin elokuvateattereiden katsojamäärät romahtivat. Murroksen keskellä näyttelijät menivät vuosina 1963–1965 lakkoon, jonka seurauksena amatöörinäyttelijät miehittivät heikkotasoiset elokuvat. Suomalaiset elokuvantekijät eivät myöskään osanneet tehdä aikakauteen sopivaa tuoretta tuotantoa, eikä Suomessa ollut vielä elokuville valtion tukijärjestelmää, lukuun ottamatta vuonna 1961 perustettua valtion elokuvapalkintoa, joka myönnettiin jälkikäteen laadukkaiksi koetuille elokuville.
Näiden seurauksena suomalainen studioelokuva romahti ja studioista suurin, Suomen Filmiteollisuus, ajautui vuonna 1965 konkurssiin. Esiin astui uusi pientuottajien sukupolvi ja elokuva modernisoitui. Myös valtion elokuvapalkinnosta muodostui merkittävä kannustin, joka auttoi uusia elokuvantekijöitä alalle. 1960-luvulla aloittaneita ohjaajanimiä olivat muun muassa Erkko Kivikoski, Aito Mäkinen, Jaakko Pakkasvirta, Spede Pasanen, Eino Ruutsalo, Risto Jarva, Mikko Niskanen sekä Jörn Donner, joka tosin ohjasi ensimmäiset pitkät elokuvansa Ruotsissa.
1960-luvulla suomalainen televisioelokuvatuotanto otti suuria askeleita eteenpäin. Yleisradio perusti televisioteatterin vuonna 1961. Lähetysaikaa Yleisradion kanavilta vuokrannut 
Oy Mainos-TV-Reklam Ab perusti puolestaan vuonna 1965 oman televisioteatteritoimituksensa, MTV-teatterin. MTV-teatterin tuottamia televisioelokuvia esitettiin Aitiopaikka ja Teatterituokio -nimisillä ohjelmapaikoilla. Aitiopaikka-nimen alla esitettiin maanantai-iltaisin pitkiä, noin 90-minuuttisia televisionäytelmiä. Teatterituokio-nimellä kulkeneet näytelmät puolestaan olivat noin 45-minuutin pituisia.
Suomalaisen elokuvan ahdingon helpottamiseksi perustettiin vuonna 1969 Suomen elokuvasäätiö, jonka tarkoituksena oli tukea suomalaisten elokuvien rahoittamista. Sen perustajina toimivat Opetusministeriö, Suomen elokuvateatterinomistajain liitto, Suomen filmivalmistajien liitto ja Suomen elokuvatoimistojen liitto. Mallia säätiölle antoivat muun muassa Ruotsiin ja Tanskaan 1960-luvun alkupuoliskolla perustetut Svenska Filminstitutet sekä Danske Filmfonden. Säätiön rahoitus muodostettiin säätiöverosta, joka kerättiin säätiösopimukseen liittyneiltä elokuvateattereilta. Teatterit maksoivat säätiölle 4 prosenttia lipputuloistaan sen toimintaa ja rahoitustukia varten.
Suomi koki rakennemuutoksen vuosina 1965–1975, jolloin ihmiset muuttivat joukoittain maaseudulta kaupunkeihin sekä Ruotsiin. Samaan aikaan yhteiskunta vapautui seksuaalisesti, poliittisesti ja alkoholikulttuurin suhteen. Tämä yhteiskunnan vanhojen arvojen murtuminen näkyi myös elokuvissa ihmisten etsiessä itselleen uutta identiteettiä.
Vuosikymmenen lopussa Edvin Laine ohjasi suurelokuvan Täällä Pohjantähden alla (1968), joka sai suuren yleisösuosion, mutta oli kuvakirjamainen. Elokuvan taloudellisen menestyksen ansiosta sen tuotantoyhtiö Fennada-Filmi pystyi kuitenkin jatkamaan toimintaansa seuraavalle vuosikymmenelle.
1960-luvulla valmistui 121 pitkää elokuvaa. Suurin tuottaja oli konkurssistaan huolimatta edelleen Suomen Filmiteollisuus, joka tuotti 37 elokuvaa. Seuraavana oli Maunu Kurkvaaran Kurkvaara-Filmi, joka tuotti 13 elokuvaa. Vanhat studiosuuruudet Suomi-Filmi ja Fennada-Filmi jatkoivat edelleen toimintaansa, vaikka niidenkin tuotantomäärät romahtivat. Suomi-Filmi tuotti 1960-luvulla 12 elokuvaa ja Fennada 11. Vuosikymmenellä syntyneistä pientuottajista suurin oli FJ-Filmi, joka tuotti 7 elokuvaa. Sitä seurasivat Filminor 6:lla elokuvalla sekä Filmituotanto Spede Pasanen, joka tuotti 5 elokuvaa.
1960-luvun katsotuin elokuva oli ylivoimaisesti Edvin Laineen ohjaama Täällä Pohjantähden alla, joka sai yli miljoona katsojaa. Seuraavana katsojaluvuissa oli Mikko Niskasen Käpy selän alla (1966), jolle katsojia kertyi noin 700 000. Muita suosittuja elokuvia olivat Spede Pasasen, Jukka Virtasen ja Ere Kokkosen yhdessä ohjaama Millipilleri (1966), Virtasen ohjaamat Pähkähullu Suomi (1967) ja Noin 7 veljestä (1968) sekä Kokkosen ohjaus Näköradiomiehen ihmeelliset siekailut (1969). Näiden lisäksi hyvin menestyivät myös Erkko Kivikosken Kuuma kissa? (1968), Jörn Donnerin Mustaa valkoisella (1968) sekä Sixtynine 69 (1969) ja Matti Kassilan ohjaamat Komisario Palmu -elokuvat: Komisario Palmun erehdys (1960), Kaasua, komisario Palmu! (1961) ja Tähdet kertovat, komisario Palmu (1962).