stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Olha Zemljak

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Zemljak vuonna 2014. |  Zemljak vuonna 2014. |  Zemljak vuonna 2014. |  |
Maa:   Ukraina
Naisten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Lontoo 2012 | 4 × 400 m |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Helsinki 2012 | 4 × 400 m |  |
|  Hopeaa | Zürich 2014 | 400 m |  |
|  Hopeaa | Zürich 2014 | 4 × 400 m |  |
Olha Mykolajivna Zemljak (ukr. Ольга Миколаївна Земляк, s. 16. tammikuuta 1990 Rivne, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto) on ukrainalainen 400 metrin juoksija.
Helsingin EM-kilpailuissa 2012 Zemljak voitti Euroopan mestaruuden Ukrainan pitkän viestin joukkueessa, ja kaksi vuotta myöhemmin Zürichin EM-kilpailuissa 2014 hän oli samalla matkalla hopealla Ukrainan joukkueessa. Hän voitti pitkässä viestissä myös olympiapronssia Lontoossa 2012. Zürichissä Zemljak saavutti lisäksi hopeaa henkilökohtaisella 400 metrin matkalla. Helsingissä 2012 hän oli 400 metrillä neljäs. Alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2008 hän kuului Ukrainan hopeajoukkueeseen 4 × 400 metrin viestissä. Zemljakin ennätys 400 metrillä on 50,75 sekuntia.
Zemljak oli kilpailukiellossa 25. elokuuta 2009 – 24. elokuuta 2011 jäätyään kiinni nandrolonin käytöstä 26. heinäkuuta 2009 tehdyssä dopingtestissä. Zemljak tuomittiin 3. elokuuta 2017 alkaen kahdeksan vuoden kilpailukieltoon testosteronin dopingkäytön vuoksi, minkä lisäksi hänen 5. heinäkuuta 2016 jälkeen tekemänsä tulokset mitätöitiin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Olha Zemljak Wikimedia Commonsissa
Olha Kobyljanska

| Olha Kobyljanska> Ольга Юліанівна Кобилянська |
| --- | --- |
 Olha Kobyljanska vuonna 1894.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Olha Julianivna Kobyljanska
Syntynyt: 27. joulukuuta 1863 Gura Humorului, Bukovina, Itävallan keisarikunta
Kuollut: 21. maaliskuuta 1942 (78 vuotta) Tšernivtsi, Romanian kuningaskunta
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Tuotannon kieli: saksa, ukraina
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Olha Julianivna Kobyljanska (ukr. Ольга Юліанівна Кобилянська; 27. joulukuuta 1863 Gura Humorului, Bukovina, Itävallan keisarikunta – 21. maaliskuuta 1942 Tšernivtsi, Romanian kuningaskunta) oli ensimmäisiä modernistisia ukrainalaisia kirjailijoita.
Kobyljanska kirjoitti vuonna 1880 saksaksi ensimmäiset kertomuksensa. Hän asui vuodesta 1891 Tšernivtsissä. Tutustuminen muihin ukrainalaisiin kirjailijoihin muutti hänen näkemyksiään kulttuurista ja politiikasta, ja hän osallistui Ukrainan naisliikkeen toimintaan Bukovinassa ja alkoi kirjoittaa ukrainaksi. Monien teosten päähenkilö on emansipoitunut sivistynyt nainen, joka elää ahdasmielisessä maaseutuympäristössä. Niissä on omaelämäkerrallisia aineksia ja vaikutteita George Sandilta ja Friedrich Nietzscheltä. Hän on laadultaan uusromanttinen symbolisti ja kuvaa tunnetuimmissa romaaneissaan Zemlja (1902, ”Maa” ja V nedilju rano zillja kopala (1909, ”Hän keräsi yrttejä sunnuntaiaamuna”) hyvän ja pahan välistä taistelua ja luonnon salaperäisiä voimia, predestinaatiota, magiaa ja irrationaalisuutta. Jälkimmäinen teos kertoo 1600-luvulla eläneestä ukrainalaisesta laulajasta ja lauluntekijästä Marusja Tšuraista.
Tšernivtsiin perustettiin 1944 hänen muistokseen museo.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Olha Kobyljanska Wikimedia Commonsissa
Normand Rochefort

Normand Rochefort (s. 28. tammikuuta 1961, Quebec City, Quebec) on entinen jääkiekkoilija.
Saavutuksia

pelasi NHL:n tähdistöjoukkueessa Rendez-vous '87 -tapahtumassa Neuvostoliittoa vastaan
Normand Corbeil

Normand Corbeil (6. huhtikuuta 1956 Montreal – 25. tammikuuta 2013 Montreal) oli kanadalainen säveltäjä. Hän sai vuonna 2011 Baftan työstään Heavy Rain -pelin musiikin parissa. Lisäksi hän sävelsi muun muassa musiikkia Quantic Dreamin Fahrenheit-peliin. Hän oli säveltämässä musiikkia Quantic Dreamin Beyond: Two Souls -peliin ennen kuolemistaan haimasyöpään, joka oli todettu jo levinneenä elokuussa 2012.
Corbeil sai kaksi Emmy-ehdokkuutta musiikistaan minisarjoihin Hitler – pahuuden nousu ja Human Trafficking.
Aiheesta muualla

Normand Corbeil VGMdb-sivustolla (englanniksi)
Maciste (elokuva)

| Maciste |
| --- | --- |
 Elokuvan mainos yhdysvaltalaisessa Moving Picture World -lehdessä.
Ohjaaja:  Luigi Borgnetto, Vincenzo Dènizot
Käsikirjoittaja:  Agnes Fletcher Bain, Giovanni Pastrone
Kuvaaja:  Augusto Battagliotti, Giovanni Tomatis
Erikoistehosteet:  Segundo de Chomón
Pääosat:  Bartolomeo Pagano, Clementina Gay
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Italia
Tuotantoyhtiö:  Itala Film
Ensi-ilta:  7. tammikuuta 1916 (Rooma) 15. tammikuuta 1917 (Suomi)
Kesto:  67 min.
Alkuperäiskieli:  mykkäelokuva italiankielisillä teksteillä
Aiheesta muualla
IMDb 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Maciste on vuonna 1915 valmistunut italialainen seikkailuelokuva. Sen sankari on Bartolomeo Paganon esittämä voimamies Maciste, joka oli edellisenä vuonna tullut kuuluisaksi Giovanni Pastronen ohjaamassa mykkäelokuvan klassikossa Cabiria. Elokuvan ovat ohjanneet Pastronen valvonnassa Luigi Borgnetto ja Vincenzo Dènizot.
Juoni

Rikollisjoukkion jahtaama tyttö piiloutuu elokuvateatteriin, jossa näytetään Pastronen Cabiriaa. Sen sankarin uroteot tekevät vaikutuksen tyttöön, joka päättää pyytää Macistea auttamaan häntä. Seuraavana päivänä Itala Filmin studiolle saapuu tapahtumat käynnistävä salaperäinen kirje…
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Bartolomeo Pagano  | … |  Maciste   |
|  Clementina Gay  | … |  tyttö   |
|  Amelia Chellini  | … |  tytön äiti   |
|  Felice Minotti  | … |  Pietro   |
|  Didaco Chellini  | … |  herttua Alexis   |
Teemat ja vastaanotto

Elokuva on ensimmäinen Bartolomeo Paganon Itala Filmille ja muille tuotantoyhtiölle tekemästä noin kahdestakymmenestä Maciste-filmistä. Hänen Cabiriassa esittämänsä antiikin ajan tummaihoinen afrikkalaisorja muuttuu siinä valkoihoiseksi pohjoisitalialaisen keskiluokan edustajaksi. Aikansa rasistisessa ilmapiirissä muutos oli välttämätön Pastronen ideoiman elokuvasarjan suosion turvaamiseksi. Sitä alleviivataan kohtauksella, jossa Maciste tunkeutuu herttuan palatsiin tummaihoiseksi palvelijaksi naamioituneena.
Macisten uroteot ovat Cabiriaan verrattuna monimutkaisempia ja humoristisempia ja taitava kameratyöskentely tekee niistä myös jännittävämpiä. Esimerkkinä on mainittu pitkä kohtaus, jossa Maciste tyrmää vastustajansa, rakentaa hampaillaan tornin pöydistä, murtautuu katon läpi ja vapauttaa tytön siteistä ja tekee kaiken tämän kädet ja jalat sidottuina. Pohjimmiltaan sankari on kuitenkin sama rohkea ja hyväntahtoinen jättiläinen, joka kukistaa vastustajansa vain lihaksillaan turvautumatta aseisiin. Kiinnostava on myös alun elokuvateatterikohtaus, jossa Cabiriasta tulee ”elokuva elokuvan sisällä” ja Itala Film mainostaa häpeilemättömästi itseään.
Puhtaaksi viihteeksi tarkoitettu elokuva oli yleisön keskuudessa erittäin suosittu. Se sai kiittäviä lausuntoja myös kriitikoilta aikana, jolloin elokuva kamppaili asemastaan taidemuotona. Maciste teki Paganosta Italian ensimmäisen kansainvälisesti menestyneen miespuolisen elokuvatähden. Nimellä Marvelous Maciste elokuva sai suuren yleisönsuosion myös Yhdysvalloissa, jossa Macistea pidettiin ensimmäisen maailmansodan liittolaissuhteen symbolina ja Paganoa kutsuttiin ”Italian Douglas Fairbanksiksi”.
Suomessa elokuvaa esitettiin alkuvuodesta 1917 nimellä Macistes. Lehtimainoksissa sitä kuvattiin erittäin jännittäväksi ja hauskaksi. Helsingin Maxim-teatterissa elokuvaa esitettiin viikon ajan täysille katsomoille.
Restaurointi ja DVD-julkaisu

Maciste on restauroitu vuonna 2006 Alankomaiden elokuvamuseossa säilyneen nitraattikopion pohjalta osana Italian kansallisen elokuvamuseon ja Bolognan elokuva-arkiston tukemaa projektia Torinossa tuotettujen mykkäelokuvien säilyttämiseksi. Italiankieliset välitekstit on rekonstruoitu elokuvan sensuuri- ja tuotantoasiakirjojen sekä valokuvien perusteella. Alkuperäinen pituus on 1968 metriä, josta on säilynyt 1377. Mustavalkoinen filmi on sävytetty ja värjätty.
Elokuva julkaistiin DVD:llä vuonna 2009 nimellä Maciste, l’uomo forte.
Aiheesta muualla

Maciste Internet Movie Databasessa (englanniksi)
”Maciste on valkoinen herrasmies” muistutetaan Moving Picture World -lehden mainoksessa vuonna 1915.
Lymphogranuloma venereum

| Lymphogranuloma venereum |
| --- | --- |
 Lymphogranuloma venereumin aiheuttamaa turvotusta nivusten imusolmukkeissa.
Luokitus
ICD-10:  A55
ICD-9:  099.1
MedlinePlus:  000634
MeSH:  D008219
Huom!:  Tämä artikkeli tarjoaa vain yleistä tietoa aiheesta. Wikipedia ei anna lääketieteellistä neuvontaa.
Lymphogranuloma venereum eli lokeronivusajos (vanh. neekerisankkeri) on bakteerin aiheuttama seksitauti. Se tarttuu genitaalilimakalvokosketuksesta, ja sen oireina ovat muun muassa nivusten imusolmukkeiden turpoaminen ja märkiminen. Hoitamattomana lymphogranuloma venereum voi johtaa sukuelinten ja peräaukon epämuodostumiin ja joskus kuolemaan.
Nimi

Lääketieteen virallisessa ICD-10-diagnoosiluokittelussa taudin suomenkieliseksi nimeksi mainitaan lokeronivusajos, ja lääketieteen suomenkielistä sanastoa ylläpitävän Duodecim-seuran lääketieteen sanaston mukaan tauti tunnetaan nykyisin nimellä Lymphogranuloma venereum ja nimi neekerisankkeri on vanhentunut. Taudista on aikaisemmin käytetty yleisesti nimityksiä neekerisankkeri ja ”neljäs” tai ”viides sukupuolitauti”.
Taudinkuva

Taudin histologiset löydökset ja taudinkuvan, joita on myöhemmin tarkennettu, esittivät vuonna 1913 ranskalaiset Nicolas ja Favre. Tauti aiheuttaa noin viikon kuluttua tartunnasta tartuntapaikkaan pienen rakkulan, näppylän ja lisäksi mahdollisesti virtsaputkentulehduksen. Tauti tarttuu naisilla tavallisesti emättimen pohjukkaan tai kohdunkaulaan, miehillä peniksen esinahan alle. Koska taudin aihettamat oireet ovat tavallisesti melko vähäisiä, potilas ei useinkaan tule hakeutuneeksi hoitoon riittävän ajoissa. Tartuntapaikasta tauti leviää imusuoniin ja lähi-imusolmukkeisiin, joissa se aiheuttaa pitkäaikaisen tulehduksen. Vaikka taudinkuva on miehillä ja naisilla erilainen, yleisoireet eli sairauden tunne, ruokahaluttomuus, kuumeilu, laihtuminen ja nivel- sekä iho-oireet ovat samanlaiset.
Tauti aiheuttaa miehille noin 2–4 viikon, joskus vasta muutamankin kuukauden, kuluttua tartunnasta imusolmukkeiden tulehduksen ja suurenemisen toisessa tai molemmissa nivustaipeissa. Imurauhaset erittävät märkää hyvin pitkään ja voivat puhjeta iholle. Hitaan paranemisen aikana tulehtuneet imusuonet ja -solmukkeet arpeutuvat tukkoon ja tulehtuneen alueen ihon nestekierto hidastuu tai lakkaa kokonaan. Tämän seurauksena peniksen ja kivesten alueella voi ilmetä hyvinkin voimakasta turvotusta.
Naisilla tauti aiheuttaa imusolmukkeiden suurenemista huomattavasti harvemmin. Emättimen pohjukasta tai kohdunkaulan nipukasta tulehdus leviää lantionpohjan ja peräsuolen alueen imusolmukkeisiin. Näiden tulehtuneiden kudosten arpeutuessa syntyy usein peräsuolen ahtaumaa aiheuttava kurouma noin kuuden senttimetrin päähän peräaukosta. Lantionpohjan imusuonten arpeutuminen puolestaan vaikeuttaa ulkoisten sukuelinten ja välilihan verenkiertoa, joka voi johtaa voimakkaaseen turvotukseen häpyseudussa ja peräaukon ympäristössä. Myös munasarjat voivat arpeutua. Turvotus voi  aiheuttaa iholle pitkäaikaisia haavaumia.
Etiologia

Tauti on harvinainen teollisuusmaissa mutta melko tavallinen Afrikassa, Aasiassa, Etelä-Amerikassa ja Karibialla. Viime vuosina lymphogranuloma venereumia on kuitenkin tavattu myös afrikkalaispakolaisten mukana tulleena Kanadassa, Alankomaissa, Belgiassa, Ranskassa, Saksassa, Ruotsissa, Britanniassa ja Yhdysvalloissa. Tapauksiin on usein liittynyt samanaikainen HIV- tai hepatiitti C -infektio. Suomessa tautia esiintyi vielä 1930-luvulla. Nykyään sitä saattaa esiintyä enintään tropiikista saapuneilla matkailijoilla. Viime aikoina tapauksia on esiintynyt lisääntyvästi myös Länsi-Euroopassa, erityisesti homoseksuaaleilla miehillä.
Lymphogranuloma venereumin aiheuttajia ovat Chlamydia trachomatis -bakteerin serotyypit L1, L2 ja L3. Itämisaika on 3–12 vuorokautta tai pidempi. Tauti leviää sukupuolikontaktissa sairaan ihmisen tartuntapaikasta tai märkivästä imusolmukkeesta. Naisilla tauti voi olla oireeton, jolloin he tietämättään voivat levittää tautia kohdunkaulassa elävien bakteerien välityksellä.
Hoito

1930-luvulta alkaen lymphogranuloma venereumia hoidettiin erilaisilla antimonivalmisteilla, jotka 1930-luvun puolivälissä korvautuivat uusilla tehokkaammilla sulfavalmisteilla, erityisesti sulfadiatsiinilla. 1950-luvulla käyttöön otettiin uusia antibioottisia lääkkeitä, joista erityisesti tetrasykliiniä käytettiin lymphogranuloma venereumin hoitoon. Nykyään lääkehoidossa käytetään pääsääntöisesti doksisykliiniä, erytromysiiniä tai roksitromysiiniä. Vaikeiden tulehdusarpeutumien hoidossa joudutaan turvautumaan myös erilaisiin kirurgisiin toimenpiteisiin.
Historia

Koska lymphogranuloma venereumin taudinaiheuttaja oli pitkään tuntematon ja se ilmeni useilla eri tavoilla, siitä on historian aikana käytetty useita eri nimityksiä.
Tauti on nimetty muun muassa sitä kuvanneiden lääkärien mukaan ”La Maladie de Nicolas-Favreksi” tai ”Nicolas–Durand–Favren taudiksi”, oireiden mukaan ”bubo inguinaliksi”, ”virusbuboksi”, ”poroadenolymphitis suppurativaksi”, ”esthiomèneksi” ja ”epidemische thrombophlebitiksi”. 
On mahdollista, että Hippokrateen mainitsema, taudin esiintymispaikasta johdettu nimitys ”foinikialainen tauti” olisi myös viitannut tähän tautiin. Vuonna 1111 Adelard Bathilainen esitti teoksessaan Quaestiones naturales tapauksen, jossa mies saattoi tartuttaa seksitaudin (mahdollisesti juuri lymphogranuloma venereumin) oireettomana pysyneen naisen kautta toiseen mieheen.
Suomessa tautia on nimitetty kupan, tippurin ja pehmeän sankkerin jälkeen ”neljänneksi sukupuolitaudiksi”. Vuonna 1859 ranskalainen Édouard Chassaignac antoi taudille nimen lymphogranulomatosis inguinale, joka myöhemmin muutettiin muotoon lymphogranuloma venereum.
Aluksi niin sanotuilla bakteerifilttereillä tehtyjen kokeiden perusteella lymphogranuloma venereumin aiheuttajana pidettiin virusta, mutta Hellerströmin ja Miyagawan 1930-luvulla tekemien kokeiden perusteella taudinaiheuttajaksi paljastui pienikokoinen gramnegatiivinen bakteeri, jolle annettiin nimi Miyagawanella lymphogranulomatis.
Kirjallisuutta

Huovinen, P. ym. (toim.): Mikrobiologia ja infektiosairaudet, Kirjat I ja II. Kustannus Oy Duodecim, Helsinki. Jyväskylä 2003.
Aiheesta muualla

Wikisanakirjassa on tähän liittyvä sananselitys: .
Olli Nuorto

Olavi (Olli) Nuorto (sukunimi aikaisemmin Sirén; 26. tammikuuta 1907 Vesanto – 2. tammikuuta 1963) oli suomalainen kirjailija ja kääntäjä. Hän kirjoitti myös nimimerkeillä Preston Asra ja O. Ukkonen.
Olli Nuorron vanhemmat olivat apteekkari Gustaf Edvard Sirén (1872–1926) ja Elin Maria Jäderholm (1870–1953), joka oli oopperalaulaja Bruno Jorman sisarpuoli.
Nuorto pääsi ylioppilaaksi 1927 ja valmistui filosofian maisteriksi 1931. Hän toimi Helsingin Sanomien palveluksessa arvostelijana ja pakinoitsijana 1928–1931, oli Yleisradion ohjelmapäällikön apulaisena 1934–1938 ja vuodesta 1939 Finlandia Uutistoimiston kirjallisen osaston toimittajana.
Nuorto vieraili kesäkuussa 1938 Palestiinassa ja piti matkasta myöhemmin radioesitelmän sekä kirjoitti artikkelin Palestiina – Vihan pelto Hakkapeliitta-lehteen.
Nuorto kirjoitti yhdessä Hilja Jorman kanssa käsikirjoituksen Risto Orkon elokuvaan Siltalan pehtoori (1934).
Olli Nuorto oli naimisissa 1936–1938 kirjailija Helvi Erjakan kanssa.
Teokset

Balkania autossa ja auton alla: tarina autosta, kolmesta nuorukaisesta ja "Laveasta tiestä". Otava 1930
Eino Leino: lyhyt johdatus runoilijan elämään ja tuotantoon. Otava 1938
Eino Leino: opiskeluohjeet opintokerhoille, tekijät Olli Nuorto ja Helli Suominen. Valistusjärjestöjen opintotoimikunta; Helsinki 1938
Kasku kiertää rintamaa: valittuja kaskuja satapäiväisen sodan ajoilta, osa 1, koonnut Olli Nuorto. Kivi, Helsinki 1940
Isänmaan runo: valikoima isänmaallista runoutta Jaakko Juteinista nykyaikaan, toimittaneet Eero Salola ja Olli Nuorto. Otava 1941
Isänmaallista runoutta kouluja varten, toimittaneet Eero Salola ja Olli Nuorto. Otava 1943
Elämän aamun auetessa: lapsemme elämänvaiheet ja kehityskulku kehdosta nuoruuden kynnykselle, tekijät Olli Nuorto ja Aarne Nopsanen. Suomen kirja, Helsinki 1943, 2. painos Gummerus 1948, 3. painos 1953, 4. painos 1954, 5. painos 1957, 6. painos 1958
Kaukomaan satuja, koonnut ja mukaillut Olli Nuorto. Suomen kirja, Helsinki 1943
Eläinsatuja / Aisopos; Suomen pojille ja tytöille kertonut Olli Nuorto. Mantere, Helsinki 1946
Kimmo-poika 1947: lukemista ja askartelua reippaille pojille, toimittaneet Matti Karjalainen, Lasse Marttinen ja Olli Nuorto. Lehtiyhtymä, Helsinki 1946
Kimmo-tyttö 1947: lukemista ja askartelua reippaille tytöille, toimittaneet Matti Karjalainen, Lasse Marttinen ja Olli Nuorto. Lehtiyhtymä, Helsinki 1946
Varo Allahin kukkaa!: seikkailuromaani Marokosta. Mantere, Helsinki 1947 (nimimerkillä Asra Preston)
Valloittaja, vaali valittuasi eli mies, miten säilytät vaimosi rakkauden?, tekijät O. Ukkonen ja K. A. Vintilä. Gummerus 1948
Hra Hannibalin yölamppu: seikkailutarina eräistä Tunisin öistä. Gummerus 1950
Lasten aarreaitta, osat 1–5, toimittajat Tauno Karilas ja Olli Nuorto. Gummerus 1951–1954
Käännöksiä

Paul Keller: Vuorilla sataa lunta. WSOY 1938
Stefan Zweig: Balzac: suuren kirjailijan elämä. Gummerus 1948
Quentin Patrick: Kalman laulu: romaani. Gummerus 1948
Quentin Patrick: Keltainen vuokra-auto. Gummerus 1948
Erik Linklater: Juan Kiinassa: romaani. Gummerus 1949
Henry Fielding: Tom Jones. WSOY 1950
Quentin Patrick: Kuolema kantapäillä: jännitysromaani. Gummerus 1950
Quentin Patrick: Vierailijana viikatemies: salapoliisiromaani. Gummerus 1950
D. H. Lawrence: Lady Chatterley: "Lady Chatterleyn rakastaja" -romaanin ensimmäinen laitos. Gummerus 1950
James Hadley Chase: Ei kukkia neiti Blandishille: jännitysromaani. Gummerus 1952
Frank Bettger: Miten minusta tuli huippuluokan myyjä. WSOY 1953
Quentin Patrick: Hämähäkki: jännitysromaani. Gummerus 1954
Walter Scott: Ivanhoe: romaani, vuonna 1930 ilmestyneen Suonion käännöksen pohjalla lyhentänyt ja kielellisesti korjannut Olli Nuorto. WSOY 1954
Patrick Quentin: Varo naapurin ovea: salapoliisiromaani. Gummerus 1954
Edmund Hillary: Kohti Everestin huippua. WSOY 1955
Hakon Mielche: Aladdin ajelee Cadillacilla. WSOY 1956
Mark Twain: Koiranelämää. WSOY 1957
Agnar Mykle: Laulu punaisesta rubiinista: romaani. Akirjat, Helsinki 1957
Walter Lord: Titanicin kohtalonyö. WSOY 1957
Mark Twain: Mississippi-virralla. WSOY 1963
Aiheesta muualla

Lisää luettavaa aiheesta Olli Nuorto on Wikiaineistossa  – Luettelo Olli Nuorron lehtiartikkeleista
Ylen Elävä arkisto: Kalevala näyttämötaiteessa – Olli Nuorto keskustelee Suomen Näytelmäkirjailijaliiton puheenjohtajan, kirjailija Artturi Järviluoman kanssa 2.3.1935
Ylen Elävä arkisto: Olli Nuorto kuvaa matkailijan kokemuksia levottomassa Palestiinassa vuonna 1938
Takana kirjailija Mika Waltari ja edessä Olavi (Olli) Nuorto, valokuva. Sotamuseo (Finna)
Ossi Reichert

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Ossi Reichert Cortina d'Ampezzon olympialaisissa vuonna 1956. |  Ossi Reichert Cortina d'Ampezzon olympialaisissa vuonna 1956. |  Ossi Reichert Cortina d'Ampezzon olympialaisissa vuonna 1956. |  |
Maa:   Saksa
Naisten alppihiihto
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Cortina d'Ampezzo1956 | suurpujottelu |  |
|  Hopeaa | Oslo 1952 | pujottelu |  |
Rosa "Ossi" Reichert (25. joulukuuta 1925 – 16. heinäkuuta 2006) oli saksalainen alppihiihtäjä ja olympiavoittaja. Hän voitti olympiakultaa suurpujottelussa Cortina d'Ampezzossa 1956 ja hopeaa pujottelussa Oslossa 1952.
Macintosh Toolbox

Macintosh Toolbox (aluksi User Interface Toolbox) on Applen vanhemmissa Macintosh-tietokoneissa käytetty ohjelmointirajapinta. Järjestelmä sisältää ajureita, funktioita ja käyttöjärjestelmärutiineja ja vuoteen 1998 se sijaitsi emolevylle asennetussa ROM-muistissa. Firmware-tyyppinen, kovakoodattu Toolbox latautui aina kun Macintosh käynnistyi ja se latasi Mac OS -käyttöjärjestelmän, hankaloittaen muiden käyttöjärjestelmien asentamista Macintosh-koneisiin.
Kehitys

Macintosh-projekti kehitti User Interface Toolboxin (käyttäjärajapinnan työkalut) tarjoamaan graafisen käyttöliittymän tarvitsemia aliohjelmia ja yleisiä muuttujia. Työkaluohjelmaa kehittivät 80-luvun alussa muun muassa Andy Hertzfeld ja Bruce Horn. Macintosh 128K:n suunnittelun vuosina pelkästään tiedon lukemista varten tarkoitettu ROM-muisti oli edullisempaa ja nopeampaa kuin tiedon lukemisen ja kirjoittamisen mahdollistava RAM-muisti. Osa Macintosh System Software -käyttöjärjestelmästä päätettiin kirjoittaa suoraan ROM-muistille, jolloin järjestelmät yleiset rutiinit olivat käytössä ilman niiden lataamista käyttöjärjestelmätiedostosta keskusmuistiin. Toolbox-ohjelma tallennettiin myös ROM-muistiin ja Macintosh 128K:ssa se ei sisältänyt varsinaisen käyttöjärjestelmän rajapintoja, vaan tarjosi ainoastaan rajapinnan graafisen käyttöliittymän ohjelmointiin. Varhaisissa Macintosh-käyttöjärjestelmissä käyttöjärjestelmän arkkitehtuuri ei erottanut käyttöjärjestelmän osia toisistaan tämän selkeämmin. Motorola 68000-suorittemen käyttämää poikkeustenkäsittelymekanismia käytettiin lähettämään Toolboxin järjestelmäkutsuja ROM-muistiin. Mekanismin avulla ROM-muistiin kirjoitettua koodia voitiin ajonaikaisesti päivittää reitittämällä järjestelmäkutsut ROM-muistin sijaan tiettyyn RAM-muistin kohtaan.
Aiemmin Smalltalkin kanssa työskennellyt Horn ideoi dynaamisen resurssienhallintajärjestelmän, joka mahdollisti lokalisaation ja säästi muistia mahdollistamalla yhteisten muistialueiden käytön. Muistiosoitukset hoidettiin dynaamisilla osoitinjärjestelmällä, jossa yksilöity muistiosoitus viittasi toiseen osoittimeen. Muistialueita saattoi näin yhdistää dynaamisesti ilman ohjelmien tulemista toisistaan riippuvaiseksi. Viimeinen sovellus, joka lakkasi käyttämästä muistialuetta merkitsi jälkimmäisen osoittimen arvoksi null.
Macintosh Toolbox kehitettiin Pascalilla ja kirjoitettiin tuotantoa varten Motorola 68000:n konekielelle. Myöhemmin koodia käännettiin C ja C++ -ohjelmointikielille, jolloin ohjelmaa voitiin ajaa suoraan Power Macintosh -koneissa.
Käyttö

Macintosh Toolbox sijaitsi ROM-muistilla, joka oli tietokoneen emolevyllä kiinteästi. Myöhemmin menetelmästä luovuttiin ja Toolbox siirrettiin tavanomaisten ohjelmien tapaan tiedostoksi kiintolevylle, josta se ladataan keskusmuistiin tarvittaessa. Näiden kahden järjestelmän nimityksiksi vakiintuivat Old World ROM (Vanhakantainen ROM) ja New World ROM (Uudenaikainen ROM).
Toolbox on Macintoshin yleinen ohjelmointirajapinta sisältäen rajapinnat ikkunointijärjestelmän elementtien luomiseksi, käyttäjän syöttämän tiedon vastaanottamiseksi ja Macintoshien resurssien käyttämiseksi.