stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Nickolas Perry

Nickolas Perry (s. 3. joulukuuta 1967) on yhdysvaltalainen kirjoittaja, elokuvaohjaaja, leikkaaja ja valokuvaaja
Vuonna 1994 Perry muutti Los Angelesiin ja alkoi kirjoittaa lyhyitä käsikirjoituksia ja ohjata lyhytelokuvia. Yksi hänen lyhytelokuvistaan, Must Be The Music, jonka pääosissa olivat Milo Ventimiglia ja Michael Saucedo, sai ensi-iltansa Sundance-elokuvafestivaalilla ja julkaistiin myöhemmin osana Boys Life 2 -lyhytelokuvakokoelmaa.
Perry käsikirjoitti ja ohjasi Speedway Junkyn vuonna 1999. Sitä tähdittivät Daryl Hannah, Jesse Bradford ja Jonathan Taylor Thomas, ja se sai ensi-iltansa Berliinin elokuvajuhlilla. Vuonna 2004 Perry oli mukana käsikirjoittamassa ja ohjaamassa elokuvaa The Hunting of the President.
Perry on Directors Guild of American ja Writers Guild of American jäsen.
Filmografia

Must Be the Music (1996) (käsikirjoittaja & ohjaaja)
Boys Life 2 (1997) ("Must Be the Musicin" käsikirjoittaja & ohjaaja)
The Creed (1998) (ohjaaja)
Speedway Junky (1999) (käsikirjoittaja & ohjaaja)
The Hunting of the President (2004) (käsikirjoittaja & ohjaaja)
North American International Auto Show

North American International Auto Show 2018
1952 Oscar Mayer Wienermobile vuoden 2005 North American International Auto Showssa
North American International Auto Show (NAIAS) tai Detroit Auto Show on vuosittainen autonäyttely, joka järjestetään Detroitissa, Michiganissa. Ensimmäisen kerran se järjestettiin vuonna 1907 
Beller's Beer Gardenissa, ja siitä lähtien se on järjestetty vuosittain lukuun ottamatta vuosia 1943–1952. Vuodesta 1965 se on järjestetty Huntington Placessa (aiemmin Cobo Center), joka on pinta-alaltaan n. 93 000 m².
Autonäyttelyt
American Car Show
Classic Motorshow, Lahti
GTi Tuning Car Show
Helsinki Motor Show
Internationale Automobil-Ausstellung
Mondial de l’Automobile
North American International Auto Show
Salon International de l’Auto et accessoires, Geneva
Tokyo Motor Show
Mustaleski

| Mustaleski |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Luokka::  Hämähäkkieläimet Arachnida
Lahko::  Hämähäkit Araneae
Osalahko::  Araneomorphae
Yläheimo::  Araneoidea
Heimo::  Pallohämähäkit Theridiidae
Suku::  Mustalesket Latrodectus
Laji::  mactans
Kaksiosainen nimi
 Latrodectus mactans  (Fabricius, 1775) 
Katso myös
   Mustaleski Wikispeciesissä   Mustaleski Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Mustaleski (Latrodectus mactans) on myrkyllisyytensä takia erityisen pahamaineinen hämähäkki. Nimensä se on saanut uskomuksesta, jonka mukaan naaras syö koiraan parittelun jälkeen. Tällaista seksuaalista kannibalismia tapahtuu kuitenkin harvoin.
Ulkonäkö

Mustaleskinaaraiden vartalon pituus on enintään 1,25 cm ja koko kehon (raajat mukaan laskettuina) pituus 2–4 cm. Uros on huomattavasti pienempi, vartaloltaan enintään 0,75 cm ja raajojen kanssa 1,25 cm.[lähde? ]
Ihmisen mukana levinneenä mustaleskeä on tavattu myös Ruotsissa, mistä on päätelty että pohjoinenkaan ilmasto ei tuota niiden selviytymiselle ongelmia.
Myrkyllisyys

Mustalesken purema itsessään on harvoin tappava, mutta hämähäkin erittämä hermomyrkky aiheuttaa noin 90 % tapauksista muutaman päivän ajan erittäin voimakkaita kipuja. Kuolemaan johtavat tapaukset ovat nykyaikaisten hoitomuotojen ja kaupallisesti saatavilla olevien vastamyrkkyjen ansiosta harvinaisia, noin 0,2 % puremista johtaa uhrin kuolemaan, kun aikaisemmin luku oli noin viisi prosenttia.[lähde? ]
Aiheesta muualla

Wikiuutisissa on aiheeseen liittyvä uutinen: Tappava hämähäkki levinnyt Ruotsiin
UniProt: Taxonomy - Latrodectus mactans (englanniksi)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Latrodectus mactans (englanniksi)
University of Michigan, Animal Diversity Web (ADW): Latrodectus mactans (englanniksi)
Iowa State University, Bug Guide: Latrodectus mactans - Southern Black Widow (englanniksi)
Eeretiakasvit

| Eeretiakasvit |
| --- | --- |
 Sahaeeretia (Ehretia acuminata)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Streptophyta
Kaari::  Versokasvit Embryophyta
Alakaari::  Putkilokasvit Tracheophyta
Yläluokka::  Euphyllophyta
Luokka::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alaluokka::  Koppisiemeniset Angiospermae
Lahko::  Boraginales
Heimo::  Eeretiakasvit Ehretiaceae  Mart., nom. cons.
Synonyymit
 Vohkiokasvit (Lennoaceae Solms, nom. cons.) 
Katso myös
   Eeretiakasvit Wikispeciesissä   Eeretiakasvit Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Eeretiakasvit (Ehretiaceae) on Boraginales-lahkoon kuuluva koppisiemenisheimo. Sen tyyppisuku Ehretia tunnetaan nimellä eeretiat. Eeretiakasvit luokitellaan joskus lemmikkikasvien (Boraginaceae) heimon Ehretioideae-alaheimoksi.
Tuntomerkit

Eeretiakasvit ovat pääasiassa puuvartisia ja melko usein niiden kaarna on kuituinen. Rungon viiltokohta on oksidoituva, ja pikkuoksat ovat melkein valkoisia. Kukinto on viuhkomainen. Kukat ovat tavallisesti viisilukuisia, harvoin neljälukuisia. Teriö on enemmän tai vähemmän ratasmainen. Emiön vartalo on kertaalleen haarainen. Siemenaiheet, joita on yksi kussakin emilehdessä, kiinnittyvät sikiäimessä kärki-istukkaan tai aksiletyyppiseen istukkaan. Luotit ovat pallomaisia tai pitkänomaisia. Luumarjassa kivi on tavallisesti kaksisiemeninen, harvoin yksi-, kolme- tai neljäsiemeninen; laajentunut verhiö saattaa olla luumarjassa jäljellä.
Heimossa on myös lehtivihreättömiä, toisten kasvien juuriin kiinnittyviä loiskasveja (entinen heimo Lennoaceae), joiden isäntinä toimivat muun muassa niiden läheiset sukulaiset, muuten isäntälajien kirjo on laaja. Loislajien lehdet ovat surkastuneet suomuiksi ja kukinto on mykerömäinen. Kukat ovat 5–10-lukuisia, verhiö on pitkä, kapea ja erilehtinen, eikä kukassa ole mesiäistä. Yhdislehtinen sikiäin koostuu 5–16 emilehdestä ja on kehänalainen; vartalo on tukeva ja luotti pallomainen tai liuskainen. Loisillakin on hedelmänä toisinaan luumarja, toisinaan epäsäännöllisesti hajoava lohkohedelmä, harvoin kansikota. Hedelmässä on jäljellä kehälehtiä. Siemenessä on tärkkelyspitoinen ravintovarasto ja vähäpätöinen, erilaistumaton alkio.
Tuntomerkit > Anatomisia tuntomerkkejä

Puun anatomia on heimossa hyvin vaihteleva. Lehtiruodin johtojänteen poikkileikkaus on kaarimainen. Siitepölyhiukkasen mesokolpium on karkean verkkokuvioinen. Siemenaiheen kalvo on 6–12 solukerroksen paksuinen, ja päällysketon solut voivat olla antiklinaalisesti pidentyneitä; istukasta siemenaiheeseen on toisinaan yhdistävä solukko (obturaattori). Siemenen endospermi on runsas tai jopa puuttuu, mikropylen eli siitereiän imuelin (haustorio) on erityisen vaihteleva, ja alkio on käyrä.
Levinneisyys

Eeretiakasvit kasvavat enimmäkseen tropiikissa; pohjoisimmillaan niitä on Etelä-Japanissa ja Yhdysvaltojen länsiosissa.
Luokittelu

Eeretiakasvien läheisin sukulainen on karhepuukasvien (Cordiaceae) heimo, joka Boraginales-lahkon evoluutiopuussa on sen rinnakkaisryhmä. Eeretiakasvien 150 lajia ryhmitellään yhdeksäksi suvuksi, joista runsaslajisimpia ovat Bourreria 48 lajillaan, eeretiat (Ehretia) 42 lajillaan ja Tiquilia 28 lajillaan.
Luokittelu > Suvut

Seuraavassa sukujen luettelossa synonyymit ovat suluissa:
Bourreria P.Browne (Hilsenbergia Tausch ex Meisn.)
Cortesia Cav.
eeretiat (Ehretia P.Browne) (sisältää karmonat Carmona Cav., Rotula Lour., Traxilum Raf.)
Halgania Gaudich.
vohkiot (Lennoa Llave & Lex.), laji L. madreporoides
Lepidocordia Ducke (Antrophora I.M.Johnst.)
Pholisma Hook.
Rochefortia Sw.
Tiquilia Pers. (Eddya Torr. & A.Gray, Galapagoa Hook.f., Monomesia Raf., Ptilocalyx Torr. & A.Gray, Stegnocarpus (DC.) Torr., Tiquiliopsis A.Heller)
Tiquilia-lajit ovat enimmäkseen amerikkalaisia autiomaakasveja ja ovat ruohovartisia (toisin kuin enemmistö lajeista) tai pensaita, jotka kukkivat nopeaan tahtiin. Niiden kukinnot voivat olla hyvin runsaskukkaisia. Hedelmä on kuiva. Yksi lajeista (Tiquilia nuttallii) on disjunkti: se kasvaa kahdella erillisellä alueella, yhtäältä Yhdysvaltojen länsiosassa, toisaalta Länsi-Argentiinassa.
Aiheesta muualla

Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Ehretia
Lennoa madreporoides
Tiquilia canescens
Nicky Byrne

| Nicky Byrne |
| --- | --- |
 Byrne vuonna 2016.
Henkilötiedot
Syntynyt: 9. lokakuuta 1978 (ikä 46)
Ammatti:  laulaja-lauluntekijä
Muusikko
Laulukielet:  englanti
Aktiivisena:  1995-
Tyylilajit:  pop
Yhtyeet:  Westlife (1998–2012)
Levy-yhtiöt:  Universal Music Group 
Aiheesta muualla
www.nickybyrne.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Byrne edustamassa Irlantia Eurovision Laulukilpailussa 2016.
Nicholas Bernard James Adam Byrne (s. 9. lokakuuta 1978, Dublin, Irlanti) on Westlife-yhtyeen vanhin laulaja.
Hänen vanhempansa ovat Yvonne ja Nicholas Byrne vanhempi, ja hänellä on kaksi sisarusta: vanhempi sisko Gillian ja nuorempi veli Adam.
Ennen liittymistään Westlifeen Byrne yritti uraa jalkapalloilijana ja liittyi Leeds United AFC -joukkueen maalivahdiksi vuonna 1995. Hän oli samassa joukkueessa Damien Duffin kanssa St. Kevins Boys FC:ssa. Hän oli myös pelannut nuorten sarjassa kansallisella tasolla. Lopulta hän kuitenkin palasi Dubliniin, missä hänet valittiin Westlife-yhtyeeseen.
Nicky Burne meni 5. elokuuta 2003 Wicklow’ssa naimisiin lapsuudenrakastettunsa Georgina Ahernin kanssa, joka on Irlannin taoiseachin eli pääministerin Bertie Ahernin vanhin tytär. Georgina synnytti kaksospojat huhtikuussa 2007. Kaksoset syntyivät keisarinleikkauksella kuusi viikkoa ennen laskettua aikaa.
Vuonna 2016 Byrne edusti Irlantia Eurovision laulukilpailussa kappaleella "Sunlight". Kappale ei selviytynyt semifinaalissaan 10 parhaan joukkoon, ja täten karsiutui.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nicky Byrne Wikimedia Commonsissa
Nick O’Malley

| Nick O’Malley |
| --- | --- |
 Nick O’Malley Madison Square Gardenissa vuonna 2012.
Henkilötiedot
Syntynyt: 5. heinäkuuta 1985 (ikä 39) Sheffield, Britannia
Ammatti:  muusikko, laulaja-lauluntekijä
Muusikko
Laulukielet:  englanti
Aktiivisena:  2006–
Tyylilajit:  indie rock, psykedeelinen rock, garage rock, post-punk revival,
Soittimet:  laulu, bassokitara, kitara
Yhtyeet:  Arctic Monkeys
Levy-yhtiöt:  Domino
Aiheesta muualla
arcticmonkeys.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Nicholas ”Nick” O’Malley (s. 5. heinäkuuta 1985 Sheffield) on brittiläinen muusikko, joka tunnetaan parhaiten indie rock -yhtye Arctic Monkeysin basistina.
Biografia > Uran alku

O’Malley on kertonut aloittaneensa basson soiton 16-vuotiaana, sen jälkeen kun hänen isänsä torjui hänen aikomuksensa soittaa rumpuja ja kitaraa. Ennen Arctic Monkeysiin liittymistä hän soitti bassoa paikallisessa garage rock -yhtye The Dodgemsissa.
Biografia > Arctic Monkeys

O’Malley valittiin yhtyeeseen väliaikaisena korvaajana Andy Nicholsonille, yhtyeen alkuperäiselle basistille, joka ilmoitti ettei voi osallistua Pohjois-Amerikan kiertueelle toukokuussa 2006. O’Malley kertoi oppineensa yhtyeen debyyttialbumin kaikki kappaleet kahdessa päivässä. Hän esiintyi ensimmäisen kerran yhtyeen äänitteessä singlellä "Leave Before the Lights Come On".
O’Malley teki ensimmäisen live-esiintymisen yhtyeen kanssa 25. toukokuuta 2006, kun yhtye esitti salaisen keikan Old Blue Last -pubissa Lontoossa. 120-paikkainen pubi nähtiin hyvänä ”testinä” O’Malleylle ennen yhtyeen ensimmäistä Pohjois-Amerikan live-esiintymistä Vancouverissa 20 000 katsojan edessä.
Vaikka Nicholsonin odotettiin palaavan yhtyeeseen, yhtye ilmoitti, että O’Malley tulisi jatkossa olemaan vakituinen jäsen. Myöhemmin haastattelussa O’Malley kertoi, että koska hän oli tuntenut yhtyeen aiemmin, siihen liittyminen ”ei tuntunut ikinä isolta paineelta”.
Käännös suomeksi
Nicky Evrard

Nicky Evrard toukokuussa 2014.
Nicky Evrard (s. 26. toukokuuta 1995) on belgialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän on pelannut Belgian naisten maajoukkueessa 13. heinäkuuta 2022 mennessä 52 maaottelua.
Evrard on kotimaansa lisäksi pelannut Espanjassa Sporting de Huelvan ja Alankomaissa FC Twenten joukkueessa. Kesällä 2022 hän siirtyi KAA Gentistä Oud-Heverlee Leuveniin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nicky Evrard Wikimedia Commonsissa
Belgian joukkue – Jalkapallon naisten EM-kilpailut 2017
1 Odeurs |
2 Philtjens |
3 Jaques |
4 Coutereels |
5 Van De Putte |
6 De Caigny |
7 Van Gorp |
8 Onzia |
9 Wullaert |
10 Zeler |
11 Cayman |
12 Lemey |
13 Yuceil |
14 Vanmechelen |
15 Daniëls |
16 Van Den Abbeele |
17 Coryn |
18 De Neve |
19 Courtois |
20 Biesmans |
21 Evrard |
22 Deloose |
23 Van Wynendaele |
Valmentaja Serneels
Belgian joukkue – Jalkapallon naisten EM-kilpailut 2022
1 Evrard |
2 Philtjens |
3 Van Kerkhoven |
4 Tysiak |
5 Wijnants |
6 De Caigny |
7 Eurlings |
8 Delacauw |
9 Wullaert |
10 Vanhaevermaet |
11 Cayman |
12 Lemey |
13 Dhont |
14 Vanmechelen |
15 Vangheluwe |
16 Minnaert |
17 Tison |
18 De Neve |
19 Kees |
20 Biesmans |
21 Lichtfus |
22 Deloose |
23 Missipo |
Valmentaja Serneels
Nordic Trophy

Nordic Trophy oli vuosina 2006–2009 pelattu epävirallinen Suomen ja Ruotsin seurajoukkueiden mestaruusturnaus jääkiekossa.
Vuonna 2006 kaikki 8 joukkuetta (4 Suomesta ja 4 Ruotsista) pelasivat yksinkertaisen runkosarjan, jonka kaksi parasta pelasivat finaalin runkosarjan voittajan kotikentällä. Vuodeksi 2007 järjestelmä kuitenkin muuttui siten, että pelataan muitakin sijoitusotteluita kuin finaali ja nämä ottelut pelattiin Helsingin jäähallissa. Runkosarjan kaksi parasta pääsivät finaaliin ja neljä huonointa pelaavat pääsystä sijoitusotteluissa, joissa ratkottiin sijat 5-6 ja 7-8. Vuonna 2007 pelattiin myös pronssiottelu. Vuonna 2006 turnauksen voitti Färjestads BK, joka voitti finaalissa Oulun Kärpät 5-1. Mestari sai myös 60 000 euron rahallisen palkinnon. Kolmanneksi selviytyi runkosarjan sijoituksen perusteella Djurgårdens IF. Turnauksen muista suomalaisjoukkueista TPS oli viides, Tappara kuudes ja HIFK kahdeksas. Vuonna 2007 turnauksen voitti Kärpät, joka kukisti finaalissa Frölunda HC:n lukemin 5-2. Finaalin kaikkien maalien tekijä oli suomalainen pelaaja. Muista suomalaisjoukkueista Tappara oli neljäs, TPS viides ja HIFK jäi toista kertaa peräkkäin turnauksen viimeiseksi. Vuonna 2007 turnaus järjestettiin ensimmäistä kertaa myös junioreille. Kaudella 2008 mukaan tuli yksi joukkue lisää sekä Ruotsista, että Suomesta. Nämä joukkueet olivat HV71 Jönköpingistä ja Helsingin Jokerit. Vuonna 2008 turnauksen ratkaisuottelut pelattiin Linköpingissä. Vuonna 2009 ruotsalaiset ja suomalaiset seurat ratkaisevat mestarit keskenään.
Nordic Trophy laajeni European Trophyksi, jota pelattiin vuosina 2010–2013.
Mestarit

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi | Mestari | Finalisti | Tulos | Kolmas |
| 2006 |  Färjestads BK |  Kärpät | 5-1 |  Djurgårdens IF |
| 2007 |  Kärpät |  Frölunda HC | 5-2 |  Färjestads BK |
| 2008 |  Linköpings HC |  Frölunda HC | 5-4 ja. |  HIFK |
| 2009 |  Djurgårdens IF  Tappara |  Linköpings HC  HIFK | 4-1 2-0 |  HV71  Lukko |
Norman Briski

Norman Briski
Naún Normando "Norman" Briski (myös Brisky; s. 2. tammikuuta 1938) on argentiinalainen näyttelijä.
Elokuvia

Briskillä on ollut isoja rooleja muiden muassa seuraavissa elokuvissa:
Elisa – elämäni (Elisa, vida mia, Saura, 1977)
Mummo täyttää sata vuotta (Mamá cumple cien años, Saura, 1979)
El corazón del bosque (Gutiérrez Aragón, 1979)
Vértigo en Manhattan (Herralde, 1980)
Hijo del río (Cappellari, 1995)
Plaza de almas (Díaz, 1998)
La peli (Postiglione, 2007)
Näyttelijä on saavuttanut mainetta myös televisiosarjoista ja teatterista.
Aiheesta muualla

Norman Briski Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Nick Plastino

| Nick Plastino |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 20. helmikuuta 1986 (ikä 38) Sault Ste. Marie, ON, Kanada
Kansalaisuus:   Italia  Kanada
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  oikea
Pituus:  180 cm
Paino:  90 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2007–
Aik. seurat:  A&O Asiago (Italia) Wheeling Nailers (ECHL) BIK Karlskoga (Allsv.) Örebro HK (SHL) Stavanger Oilers (Norja) Tappara (SML) HC Slovan Bratislava (KHL) HC Ambrì-Piotta (NLA) HC Bolzano (ICEHL) HC Pustertal-Val Pusteria (ICEHL)
Nicholas Plastino (s. 20. helmikuuta 1986 Sault Ste. Marie, Ontario, Kanada) on italialais-kanadalainen uransa lopettanut jääkiekkopuolustaja. Hän laukoo oikealta.
Ura > Seuraura

Plastino varattiin OHL-joukkue Barrie Coltsiin 132. pelaajana vuonna 2002. Hän pelasi joukkueessa ensimmäiset ottelunsa kauden 2003–2004 lopulla, mutta pääosa Plastinon kaudesta eteni kuitenkin vielä OPJHL-joukkue Milton Icehawksissa. Kolmannella OHL-kaudellaan 2005–2006 hän jakoi Coltsin sisäisen tehotilaston voiton Bryan Littlen kanssa lukemalla +26. Viimeisellä OHL-kaudellaan 2006–2007 Plastino oli joukkueen tehokkain puolustaja tehoilla 5+35=40 ja voitti Coltsin sisäisen tehotilaston lukemalla +33.
Kaudeksi 2007–2008 Plastino siirtyi Italian Serie A:ssa pelanneeseen HC Asiagoon. Hän pelasi joukkueessa neljä kautta. Plastino oli kaudella 2009–2010 Asiagon tehokkain puolustaja tehoilla 9+17=26, kuten myös kaudella 2010–2011, jolloin hän sijoittui tehoilla 4+26=30 Serie A:n puolustajien pistepörssissä neljänneksi. Plastino voitti Italian-mestaruuden vuosina 2010 ja 2011.
Plastino palasi kaudeksi 2011–2012 Pohjois-Amerikkaan ja siirtyi ECHL-joukkue Wheeling Nailersiin. Marraskuussa 2011 hän palasi kuitenkin Eurooppaan ja siirtyi loppukauden kattaneella sopimuksella Ruotsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla HockeyAllsvenskanissa pelaavaan BIK Karlskogaan. Joukkue sijoittui runkosarjassa kolmanneksi ja eteni Kvalserieniin, mutta jäi kuitenkin ilman sarjanousua. Plastino jatkoi BIK:ssa myös kaudella 2012–2013, jolloin hän oli joukkueen tehokkain puolustaja tehoilla 9+15=24, joilla Plastino jakoi Allsvenskanin puolustajien pistepörssin seitsemännen sijan Asplöven HC:n Alexander Deilertin kanssa.
Kaudeksi 2013–2014 Plastino siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella SHL:n nousijajoukkue Örebro HK:hon. Kaudeksi 2014–2015 hän siirtyi sieltä vuoden mittaisella sopimuksella Norjan GET-ligaenin Stavanger Oilersiin. Plastino oli joukkueen tehokkain puolustaja tehoilla 12+28=40, joilla hän sijoittui koko liigan puolustajien pistepörssissä kolmanneksi. Plastino voitti kauden päätteeksi Norjan-mestaruuden.
Plastino siirtyi kaudeksi 2015–2016 1+1-vuotisella sopimuksella SM-liigajoukkue Tapparaan. Hän aloitti kautensa pelinumerolla 18, mutta vaihtoi pelinumeronsa 28:ksi Tuukka Mäntylän palattua joukkueeseen. Plastino oli Tapparan eniten maaleja tehnyt puolustaja kahdeksalla osumallaan. Hän voitti kevään 2016 pudotuspelien puolustajien syöttöpörssin yhdeksällä syöttöpisteellään. Plastino voitti kauden päätteeksi Suomenmestaruuden.
Kaudeksi 2016–2017 Plastino siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella KHL:n slovakialaisjoukkue HC Slovan Bratislavaan. Hän oli joukkueen tehokkain puolustaja tehoilla 7+18=25. Kaudeksi 2017–2018 Plastino siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Sveitsin National League A:n HC Ambrì-Piottaan.
Ura > Maajoukkueura

Plastino edusti Italiaa MM-kilpailuissa vuosina 2010, 2011 ja 2012. Vuoden 2011 turnaus eteni I-divisioonassa, jonka A-lohkon kultaa Italia voitti. Plastino edusti Italiaa myös Sotšin olympiakisojen 2014 ja Pyeonchangin olympiakisojen 2018 karsinnoissa, joista jälkimmäisessä turnauksessa hän jakoi kahdella osumallaan joukkueen sisäisen maalipörssin voiton kolmen muun pelaajan kanssa.
Docventures

| Docventures |
| --- | --- |

Tyyli:  dokumenttielokuva keskusteluohjelma
Kestoaika:  Elokuvan ja vieraiden esittely 15 min   Dokumentti n. 90 min  Suora lähetys 45–58 min
Pääosissa:  Riku Rantala Tuomas Milonoff
Alkuperämaa:   Suomi
Verkko:  Yle TV2
Esitetty:  28. elokuuta 2013 –
Tuotantokausia:  8
Jaksoja:  55+
Ikäraja:  
Sisältömerkintä:  
Tuotanto
Tuottaja(t):  Jyrki Salenius, Elise Pietarila, Phuong Chu Suominen
Vastaava(t) tuottaja(t):  Risto Kuulasmaa
Linjatuottaja:  Hannu Karisto
Ohjaaja(t):  Tunna Milonoff   Inari Köngäs
Käsikirjoittaja(t):  Antti Pesonen
Säveltäjä(t):  Anima Boutique
Lavastaja(t):  Ville Tervonen   Markus Frisberg
Kuvaaja(t):  Kasimir Lehto   Markku Malassu
Tuotantoyhtiö(t):  Yle   GimmeYaWallet Productions
Palkinnot
Voitetut:  Kultainen Venla:   paras ajankohtais- ja asiaohjelma (2013 ja 2014),   vuoden TV-teko (2013) Formaatti-Finlandia 2014 Some Awards 2014: paras tv-ohjelma Kultainen Venla Uutis-, ajankohtais- ja asiaohjelma 2019
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Docventures on Riku Rantalan ja Tuomas Milonoffin juontama televisiosarja, jossa esitetään dokumenttielokuvia ja keskustellaan niistä ja niiden aiheista.
Sarjan ensimmäinen tuotantokausi esitettiin Yle TV2:lla syksyllä 2013 ja siitä lähtien sarja on jatkunut uudella kaudella jokaisena syksynä. Toistaiseksi uusin, kahdeksas kausi esitettiin syksyllä 2020. Kuudennella kaudella esityspäivä vaihdettiin aiemmasta keskiviikosta tiistaihin.
Ohjelma voitti vuosien 2013 ja 2014 parhaan ajankohtais- ja asiaohjelman Kultaisen Venlan.
Ohjelmasta

Jokaisessa jaksossa on vaihtuvia vieraita, joiden kanssa juontajat keskustelevat elokuvasta. Jaksot alkavat elokuvan ja asiantuntijavieraiden esittelyllä. Etukäteen kuvattu elokuvan esittely on sisältänyt muun muassa teemaan liittyvää materiaalia Madventures-matkailusohjelmasarjasta. Vieraat esitellään suorassa lähetyksessä, minkä jälkeen elokuva alkaa. Jaksot ovat katsottavissa rajoitetun ajan myös Yle Areenassa.
Elokuvan päätyttyä siirrytään takaisin suoraan lähetykseen, jolloin keskustelu alkaa. Lähetykseen on sisältynyt myös inserttejä, joissa on muun muassa videohaastateltu ulkomailla olevaa, kyseiseen elokuvaan tai sen aiheeseen liittyvää henkilöä. Katsojat voivat osallistua lähetykseen yhteisöllisten viestimien välityksellä. Ennen lähetystä yleisölle esitetään internetissä aiheeseen liittyvä kysymys, johon voi vastata lähetyksen loppuun asti.
Lähetyspäivänä Rantala ja Milonoff alustavat tulevan jakson teeman Yle Puhe -radiokanavalla. Radio-ohjelmassa on lisäksi vieras, joka tulee esittämään yhden kysymyksen asiantuntijavieraalle illan televisiolähetyksessä. Radiolähetykset ovat kuunneltavissa Yle Areenassa. Radiolähetysten poliittisena kommentaattorina toimi Ari Lahdenmäki.
Ensimmäisen tuotantokauden neljäs studiovieras Leo Stranius haastoi Rantalan pitämään lihattoman lokakuun. Kampanja huipentui joukkouttamalla kootun kasvisruoista koostuvan reseptikirjan julkaisuun.
Ensimmäisen tuotantokauden televisiolähetykset päättyivät 13. marraskuuta 2013, mutta ohjelma sai jatkoa internetissä kuuden jakson verran. Sarjan lähetysaika aikaistui ja keskusteluosuuden kesto lyheni puoleen tuntiin. Näihin jaksoihin ei sisältynyt esittelyosuutta. Kaikkien verkossa esitettävien jaksojen aiheena oli nainen, myös studiovieraina oli naisia. Lisäjaksojen uutena elementtinä radiovieras veti lähetyksen aikana chatin. Valokuvaaja Meeri Koutaniemi otti jokaisesta vieraasta omakuvan, joka esiteltiin jakson aikana. Jaksot olivat mustavalkoisia.
Docventuresin optio-oikeudet on myyty Norjaan.