Turkin historia
Turkkilaiset ja Osmanien valtakunta > Osmanivaltion synty

Turkkilaisheimot perustivat anatoliaan monia dynastioita, joiden johdossa oli heimopäällikkö, bey. Näiden beyn hallitsemien ruhtinaskuntien joukossa oli muun muassa Aydınin emiirikunta, jonka keskuspaikka oli İzmir. Saruhan emiirikunta, jonka keskuspaikka oli Manisa, Karesin emiirikunta, jonka keskus oli Balıkesir. Pohjoiseen Fryygiaan syntyi vuonna 1280 Osmanien dynastia, jonka perusti Osman I. Hänen heimonsa tunnettiin nimellä osmanlı, joka antoi myöhemmin nimensä Osmanien valtakunnalle.
Osmanien varhaishistoriasta kerrottavan legendan mukaan Osmanin isä Ertuğrul, palveli Rumin sulttaanikunnan hallitsijaa, johtamalla gazi-joukkoja taistelussa Bysanttia vastaan. Kertomuksen mukaan hänen hallintaansa myönnettiin hänen joukkojensa Bysantilta valtaama alue Bithyniassa, ja tämän alueen johto periytyi Ertuğrulin pojalle, Osmanille. Osmanin hallitsema pieni emiirikunta veti puoleensa gazi-sotilata muista emiirikunnista. Nämä vaativat uusien valloitusten mahdollistamaa ryöstelyä, joka mahdollisti heidän elämäntapansa jatkumisen. Osman järjesti keskitetyn hallinnon, joka alisti gazien toiminnan oman valtakuntansa tarpeisiin. Tämä mahdollisti nopean alueellisen laajentumisen. Valtakautensa alussa Osman maksoi pakkoveroa mongolien Il-kaaneille, mutta mongolivallan heikentyessä ja seldžukkien rappeutuessa, Osmanin perilliset pystyivät luomaan alueelle vakaan turkkilaisen valtion. Vuonna 1326 gazi-joukot valtasivat Bursan, josta tuli osmanien pääkaupunki.
Osmanin seuraaja Orhan, hallitsi vuosina 1324-1359. Hänen valtakaudellaan osmanit valtasivat Bysantilta Nikaian, Nikomedeian ja Skutarin kaupungit ja Mustanmeren rannikkokaistaleen Konstantinopolin pohjoispuolella. Orhan perusti Gallipoliin pysyvän tukikohdan, mistä käsin osmanit tekivät hyökkäyksiä Traakiaan ja Stefan Dušan in johtaman Serbian alueelle. Vuosina 1360-1389 hallinneen sulttaani Murad I:n aikana osmanit jatkoivat hyökkäyksiä Traakiaan ja Bulgariaan. Vuonna 1364 osmanit löivät serbijoukot Maritsajoen taistelussa, ja vuonna 1389 käydyn Kosovo Poljen taistelun jälkeen serbivaltakunta tuhoutui kokonaan. Muradia seurasi vallassa Bayezid I, joka hallitsi vuosina 1389-1402. Hänen aikanaan Bulgaria alistettiin osmanivaltaan vuonna 1393 ja vuonna 1396 osmanit kukistivat Nikopoliksen taistelussa ranskalaisten ristiretkeläisten joukon. Idässä osmanit kävivät Murad I:n valtakaudella sotaa Luoteis-Mesopotamiassa Ak Koyunlun turkmeeniheimoa vastaan, sekä Itä-Anatoliassa Karamanideja vastaan. Karamanideja vastaan käyty sota oli merkityksellinen siksi, että silloin käytettiin kristittyjä palkkasotureja toisia muslimeja vastaan, ja tällöin turkkilaisilla oli ensimmäistä kertaa käytössään musketteja ja kanuunoita.
Osmanien armeijan tehokkuus perustui Orhanin käyttöön ottamaan devşirme-järjestelmään, jollaista oli käytetty jo seldžukkien aikakaudella. Siinä kristittyjä nuoria miehiä otettiin orja-armeijaan, joka oli uskollinen pelkästään sulttaanille, joka toimi siten vastapainona aatelisten vallalle. Tästä sotajoukosta käytettiin nimitystä janitsaarit. Osmanivaltakunnan laajentumisen katkaisi transoksanialaisen sotapäällikön Timur Lenkin sotajoukon valloitusretket. Hän nousi valtaan vuonna 1369 ja vuosisadan loppuun mennessä timuridien dynastia oli valloittanut jo valtavan alueen Keski-Aasiassa. Timurin armeija kukisti osmanit taistelussa lähellä Ankaraa vuonna 1402. Taistelussa sulttaani Bayezid I otettiin vangiksi ja hän kuoli myöhemmin vankeudessa. Timur Lenk kuoli vuonna 1405, mikä vapautti Anatolian timuridien vallasta. Anatolia jäi Timurin valloitusten ja Bayezid I:n kuoleman jälkeen hajaannuksen tilaan, kun sulttaanin neljä perillistä kilpailivat seuraavan vuosikymmenen ajan Anatolian hallinnasta. Hallitsijattoman kauden jälkeen valtakunta yhdistyi vuosina 1413-1421 hallinneen Mehmed I:n ja hänen seuraajansa, vuosina 1421-1451 hallinneen Murad II:n valtakaudella.