stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vambola (laiva)

| Vambola |
| --- | --- |
 Vambola 1924

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Putilov, Pietari
Kölinlasku:  23. lokakuuta 1914
Laskettu vesille:  27. elokuuta 1915
Palveluskäyttöön:  1917
Poistui palveluskäytöstä:  Perun laivastolle 1933 poistettu palveluksesta 1955
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 280 t (standardi) 1 646 t (kuormattu)
Pituus:  98 m (kokonaispituus)
Leveys:  9,34 m
Syväys:  3,9 m
Koneteho:  2-akselinen AEG-turbiinit ja 4 Normand-kattilaa 31 500 hv
Nopeus:  24 solmua
Miehistöä:  142
Aseistus
Aseistus:  4 × 4" tykkiä 2 × 20 mm ilmatorjuntatykkiä 9 × 18" torpedoputkea 60 × miinaa
Vambola oli Viron laivaston hävittäjä. Alus oli alun perin Britannian kuninkaallisen laivaston valtaama Neuvosto-Venäjän Itämeren laivaston Novik-luokan hävittäjä Spartak. Alus luovutettiin 1919 Viron laivastolle Lennukin kanssa.
Valmistus

Venäjän keisarikunnan laivasto tilasi  Kapitän Kingsbergeniksi nimetyn aluksen Pietarista Putilovin telakalta, missä köli laskettiin 23. lokakuuta 1914. Se laskettiin vesille 27. elokuuta 1915 Kapitan I Ranga Miklucha-Maklaj'ksi nimettynä ja otettiin palvelukseen 1917.
Palvelus

Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Venäjän Itämeren laivastoon. Venäjän vallankumouksessa alus siirtyi Neuvosto-Venäjän Itämeren laivastoon, joka nimesi 18. joulukuuta 1918 aluksen Spartakiksi. Viron vapaussodassa kuninkaallisen laivaston Itämerelle lähetetty osasto valtasi aluksen 26. joulukuuta 1918 ja luovutti 4. tammikuuta 1919 aluksen yhdessä tulevan Lennukin kanssa virolaisille.
Palvelus > Vambola

Vambola myytiin vuonna 1933 Peruun Viron laivaston sukellusveneiden Kalev ja Lembit hankinnan rahoittamiseksi 1936. Perun laivastossa alus palveli Villariksi nimettynä, kunnes se romutettiin vuonna 1955.
Veli Roger

Veli Roger vuonna 1991
Roger Louis Schütz-Marsauche (12. toukokuuta 1915 – 16. elokuuta 2005), yleisemmin Veli Roger (ransk. Frère Roger) oli Taizé-luostariyhteisön perustaja.
Roger syntyi ja eli ensimmäiset 25 vuotta Sveitsissä. Hän lähti äitinsä kotimaahan Ranskaan 1940, 25-vuotiaana, ja perusti Taizén kylään piilopaikan pakolaisille, jonne tuli muun muassa juutalaisia sodan aikana. Sodan jälkeen hänen luokseen tuli muita ja retriittiyhteisö perustettiin 1949. Roger halusi kehittää yhteisöä ekumeeniseksi ja kutsui mukaan sekä katolisia että protestantteja.
1960-luvulla yhteisöstä tuli suosittu nuorison keskuudessa. Suomessa muun muassa Anna-Maija Raittila teki taizé-yhteisöä tunnetuksi. Roger käytti suosiota hyväkseen ja vieraili Itä-Euroopassa puhumassa kristinuskosta.
Roger kirjoitti kirjoja sekä yksin että yhdessä Äiti Teresan kanssa. Hän on saanut UNESCOn rauhankasvatuksen palkinnon (1988), Kaarle Suuren palkinnon (1989), Notre Dame -palkinnon kansainvälisen humanitaarisen palvelun vuoksi (1997) sekä Dignitas Humana -palkinnon vuodelta 2003.
Hänet puukotti kuoliaaksi skitsofreniaa sairastanut 36-vuotias nainen Taizéssa, Sovituksen kirkossa 2500 pyhiinvaeltajan edessä.
Aiheesta muualla

Taizen suomenkieliset sivut
Brother Roger's Funeral - Photogalleries (Arkistoitu – Internet Archive)
Kaarle Suuren palkinnon saajat
| --- | --- |
1950–1975:  1950 Richard Coudenhove-Kalergi · 1951 Hendrik Brugmans · 1952 Alcide De Gasperi · 1953 Jean Monnet · 1954 Konrad Adenauer · 1956 Winston Churchill · 1957 Paul-Henri Spaak · 1958 Robert Schuman · 1959 George Marshall · 1960 Joseph Bech · 1961 Walter Hallstein · 1963 Edward Heath · 1964 Antonio Segni · 1966 Jens Otto Krag · 1967 Joseph Luns · 1969 Euroopan komissio · 1970 François Seydoux de Clausonne · 1972 Roy Jenkins · 1973 Salvador de Madariaga
1976–2000:  1976 Leo Tindemans · 1977 Walter Scheel · 1978 Konstantínos Karamanlís · 1979 Emilio Colombo · 1981 Simone Veil · 1982 kuningas Juan Carlos I · 1984 Karl Carstens · 1986 Luxemburgin kansa · 1987 Henry Kissinger · 1988 François Mitterrand, Helmut Kohl · 1989 Veli Roger (Taizé-yhteisö) · 1990 Gyula Horn · 1991 Václav Havel · 1992 Jacques Delors · 1993 Felipe González · 1994 Gro Harlem Brundtland · 1995 Franz Vranitzky · 1996 kuningatar Beatrix · 1997 Roman Herzog · 1998 Bronisław Geremek · 1999 Tony Blair · 2000 Bill Clinton
2001–:  2001 György Konrád · 2002 Euro-valuutta     · 2003 Valéry Giscard d’Estaing · 2004 Pat Cox, paavi Johannes Paavali II (erikoispalkinto) · 2005 Carlo Azeglio Ciampi · 2006 Jean-Claude Juncker · 2007 Javier Solana · 2008 Angela Merkel · 2009 Andrea Riccardi · 2010 Donald Tusk · 2011 Jean-Claude Trichet · 2012 Wolfgang Schäuble · 2013 Dalia Grybauskaitė · 2014 Herman Van Rompuy · 2015 Martin Schulz · 2016 paavi Franciscus · 2017 Timothy Garton Ash · 2018 Emmanuel Macron · 2019 António Guterres · 2020 Klaus Johannis · 2022 Svjatlana Tsih’anouskaja, Maryja Kalesnikava, Veronika Tsapkala · 2023 Volodymyr Zelenskyi, Ukrainan kansa · 2024 Pinchas Goldschmidt ja Euroopan juutalaisyhteisöt
Veli Räsänen

Veli Räsänen vuonna 1951.
Veli Johannes Paavo Bartholomeus Räsänen (24. elokuuta 1888 Simo – 16. heinäkuuta 1953) oli suomalainen biologi ja jäkälätutkija.
Veli Räsäsen vanhemmat olivat kansakoulunopettaja Antti Räsänen ja Kaisa Sofia Vuolevi. Hän pääsi ylioppilaaksi 1909 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1913, maisteriksi 1914 sekä lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1927. Räsänen toimi Lapuan maanviljelyslyseon luonnontieteiden ja karjanhoidon opettajaana 1918–1921 ja Kurkijoen maamiesopiston lehtorina 1921–1940, Kuopion karjatalousopiston lehtorina 1940–1953. Hän julkaisi kirjallisuutta jäkälistä, muun muassa teoksen Suomen jäkäläkasvio (1951).
Räsäsen veli oli kielentutkija Martti Räsänen.
Teoksia

Die Flechtenflora des Gebiets Ostrobottnia borealis. Annales Societatis zoologicae-botanicae Fennicae Vanamo 3, 8. Suomalainen eläin- ja kasvitieteellinen seura Vanamo, Helsinki 1926
Über Flechtenstandorte und Flechtenvegetation im westlichen Nordfinnland, väitöskirja. Annales Societatis zoologicae-botanicae Fennicae Vanamo 7, 1. Helsinki 1927
Die Flechten Estlands : mit einer Bestimmungstabelle der wichtigsten nord- und mitteleuropäischen Flechtenarten und Varietäten 1. Annales Academiae scientiarum Fennicae. Series A 34, 1. Suomalainen tiedeakatemia, Helsinki 1931
Zur Kenntnis der Flechtenflora Feuerlands sowie der Prov. de Magallandes, Prov. de Chiloë und Prov. de Ñuble in Chile ; auf Grund des von Heikki Roivainen gesammelten Materiales dargestellt von Veli Räsänen. Annales botanici Societatis zoologicae-botanicae Fennicae Vanamo 2, 1. Helsinki 1931
Contribution to the lichen flora of North America. 1933
Die Flechtenflora der nördlichen Küstengegend am Laatokka-See. Annales botanici Societatis zoologicae-botanicae Fennicae Vanamo Tom. 12, n:ro 1. Helsinki 1939
Das System der Flechten : Übersicht mit Bestimmungstabellen der natürlichen Flechtenfamilien, ihrer Gattungen, Untergattungen, Sektionen und Untersektionen. Acta botanica Fennica 33. Societas pro fauna et flora fennica, Helsinki 1943
Petsamon jäkäläkasvisto : lisiä Fennoskandian arktisen alueen jäkäläkasviston tuntemiseen. Annales botanici Societatis zoologicae-botanicae Fennicae Vanamo 18,1. Helsinki 1943
Kurkijoen ja sen naapuripitäjien putkilokasvisto. Kuopion luonnon ystäväin yhdistyksen julkaisuja. Sarja B 2; 2. Kuopio 1944
Lichenes novi 1. Annales botanici Societatis zoologicae-botanicae Fennicae Vanamo 20, 3. Helsinki 1944
Professori Kaarlo Linkolan vuonna 1931 Liettuasta keräämät jäkälät. Kuopion luonnon ystäväin yhdistyksen julkaisuja. Sarja B 2; 3. Kuopio 1946
Preliminary studies on the yellow species of Rhizocarpon. Kuopion luonnon ystäväin yhdistyksen julkaisuja. Sarja B 2; 4. Kuopio 1949
Suomen jäkäläkasvio. Kuopion luonnon ystäväin yhdistyksen julkaisuja. Sarja A 5. Kuopio 1951
Studies on the species of the lichen genera Cornicularia, Cetraria and Nephromopsis. Kuopion luonnon ystäväin yhdistyksen julkaisuja. Sarja B 2; 6. Kuopio 1952
Aiheesta muualla

Kurkijoen maailmankuulu jäkäläherra, Suomen Kuvalehti, 03.08.1935, nro 31, s. 14, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Valkealampi (Viitasaari)

| Valkealampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Viitasaari
Koordinaatit:  63°05′11″N, 26°13′06″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Koliman alue (14.47)
Laskujoki:  ei laskuojaa 
Järvinumero:  14.477.1.006
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  151 m  
Pituus:  150 m  
Leveys:  90 m  
Rantaviiva:  0,416 km  
Pinta-ala:  1,138 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiValkealampi 
Valkealampi  on Keski-Suomessa Viitasaarella  Rimminjoen lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 150 metriä pitkä, 90 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 1,1 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 400 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Viitasaaren reitin valuma-alueen (14.4) Koliman alueella (14.47), jonka Suvannonjoen valuma-alueeseen (14.477) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 151 metriä mpy.
Vera Rózsa

Vera Rózsa [ˈro:ža] (oik. Vera Rózsa-Nordell; 16. toukokuuta 1917 Budapest – 15. lokakuuta 2010 Lontoo) oli unkarilainen laulaja (altto), lauluopettaja ja äänenkäytön konsultti. Hän opiskeli Franz Lisztin musiikkiakatemiassa Budapestissa muun muassa Zoltán Kodályn johdolla. Vuodesta 1955 lähtien hän asui Englannissa.
Rózsan oppilaisiin kuuluivat muun muassa Sarah Walker, Kiri Te Kanawa, Agathe Martel, Karita Mattila, Tom Krause, Jyrki Niskanen, Martina Bovet, Anne Sofie von Otter, Marie-Adele McArthur, Ildikó Komlósi ja monet muut. Hän oli vaativa opettaja, mutta hän halusi vilpittömästi kehittää opiskelijoidensa lahjoja ja kykyjä huippuunsa. Rózsa piti mestarikursseja Suomessakin.
Yleisradio on tehnyt dokumenttielokuvan Vera Rózsa – tähtien äiti vuonna 1997. Elokuvan ohjasi Tiina-Maija Lehtonen ja tuotti Yle. Sen kesto on 50 minuuttia.
Vera Räsänen

Vera Maria Räsänen (s. Vesa Räsänen, 9. elokuuta 1967 Orimattila) on suomalainen kuulantyöntäjä. Hän edustaa Kuusankosken Kisaa. Vuoteen 2014 asti hän edusti Lahden Ahkeraa. Hänellä oli heinäkuusta 2014 alkaen ehdollinen kilpailuoikeus Suomen Urheiluliiton alaisten kilpailuiden naisten sarjoissa. Joulukuussa 2014 Räsäselle myönnettiin pysyvä oikeus naisten sarjoihin 8. tammikuuta 2015 alkaen hänen korjattuaan sukupuolensa naiseksi.
Kalevan kisoissa hän on karsiutunut kaikkina osallistumisvuosinaan loppukilpailusta. Parhaimmillaan hän oli vuosina 2014, 2018, 2019 karsinnan 16.
Räsäsen ennätys on 3. kesäkuuta 2015 Lappeenrannassa työnnetty 12,69.
Varpe

| Varpe |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  osakeyhtiö
Perustettu:  1969
Perustaja:  Martti Varpe
Toimitusjohtaja:  Jussi Varpe
Kotipaikka:  Turku
Toiminta-alue:  Etelä-Suomi
Toimiala:  Asuntorakentaminen Teollisuusrakentaminen Liikerakentaminen Korjausrakentaminen
Liikevaihto:  4,76 milj. € (2021)
Henkilöstö:  n. 30 (2019)
Omistaja:  Anssi Varpe (25%) Petri Varpe (25%) Teppo Varpe (10%) Jussi Varpe/Convar (40%)
Kotisivu:  varpe.fi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Varpe on suomalainen rakennusyhtiö, jonka kotipaikka on Turku. Yhtiön toimialue on Etelä-Suomi ja sen toimialaan kuuluu asunto-, teollisuus-, liike- ja korjausrakentaminen.
Yhtiön perusti Martti Varpe yhdessä Teppo ja Timo Varpen kanssa vuonna 1969.
Yhtiön ensimmäinen toimitusjohtaja oli yrityksen perustaja Martti Varpe. Nykyisin yrityksen toimitusjohtaja on hänen pojanpoikansa Jussi Varpe.
Yrityksen omistaa nykyisin Martti Varpen poika Teppo Varpe (10%), tämän poika Jussi Varpe Convar-yrityksensä kanssa (40%) ja Martti Varpen pojan Timo Varpen pojat Petri Varpe (25%) ja Anssi Varpe (25%).
Varpen rakentamia rakennuksia

Turun hotelli Hamburger Börsin talon alabaari, alakerran terassi, vastaanottoaula, tilojen avattavat seinät ja yläkerran kokoustilojen uudistaminen
päiväkoteja ja kouluja Turussa ja Naantalissa
ainakin 1500 kylpyhuonetta Turun seudulla (tehtyjä tai remontoituja)
Meyer Turun laiva
Viking Linen terminaalin laajennus
kolmen rivitalon kokonaisuus, Viikaistenpiha, jossa on kaikkiaan kahdeksan asuntoa Uuteenkaupunkiin
Piikkiön paloasema
katolisen kirkon englantilaisen koulun lukio Helsingissä
Pyhän Patrikin seurakunnan kirkon remontointi
toimistotiloja Helsingin Olympiaterminaalin tuntumassa
Uudenkaupungin linja-autoasema
Viemäripumppu

Viemäripumppu
Viemäripumppu, arkikielessä imukuppi, tulisuudelma, putkimiehenpusu tai karhupumppu, on erilaisten viemäreiden avaamiseen tarkoitettu työkalu, jossa on useimmiten puinen varsi ja kuminen imukuppimainen pää. Tukos avataan mekaanisella pumppaamisella: viemäripumpun imukuppi liikuttaa vettä edestakaisin, kunnes tukos aukeaa.
Uwe Seeler

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 5. marraskuuta 1936
Syntymäpaikka: Hampuri, Saksa
Kuolinaika: 21. heinäkuuta 2022 (85 vuotta)
Pelipaikka: hyökkääjä
Pituus: 170 cm
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1954–1972 | HSV | 519 | (444) |
| 1978 | Cork Celtic | 1 | (2) |
| Yhteensä | Yhteensä | 520 | (446) |
Maajoukkue
| 1954–1970 |  Saksa | 72 | (43) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Uwe Seeler (5. marraskuuta 1936 Hampuri, Saksa – 21. heinäkuuta 2022) oli saksalainen jalkapalloilija. Seelerin pelipaikka oli hyökkääjä.
Elämä ja ura

Seeler muistetaan parhaiten Hamburger SV:stä, seurasta, jota hän edusti lähes koko uransa ajan. Hän pelasi HSV:n paidassa vuodet 1954–1972. Seeler edustikin uransa aikana vain kahta seuraa, toinen oli irlantilainen Cork Celtic, jossa hän pelasi vierailevana tähtenä yhden ottelun vuonna 1978.
Saksan maajoukkueessa Seeler pelasi vuosina 1954–1970 yhteensä 72 ottelua, joista 21 MM-kisoissa. Maaottelumaaleja hän teki 43, MM-kisoissa yhdeksän. Vaikka Seeler pelasi MM-kisoissa 1958, 1962, 1966 ja 1970, hän ei onnistunut voittamaan maailmanmestaruutta. Kirkkaimmiksi saavutuksiksi jäivät hopea vuoden 1966 kisoista ja pronssi seuraavasta turnauksesta.
Maaliskuussa 2004 Pelé nimesi Seelerin FIFA 100:aan eli luetteloon 125 parhaasta elävästä jalkapalloilijasta.
Heinäkuussa 2010 Seeler loukkaantui auto-onnettomuudessa Hampurin Elbe-tunnelissa, kun rattijuopon ajama auto törmäsi Seelerin autoon. Pelaajalegenda selvisi onnettomuudesta olosuhteisiin nähden pienin vammoin.
Myös Seelerin tyttärenpoika Levin Öztunalı on huipputason ammattilaisjalkapalloilija.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Uwe Seeler Wikimedia Commonsissa
Bundesliigan maalikuninkaat
1964: Seeler • 1965: Brunnenmeier • 1966: Emmerich • 1967: Emmerich & G. Müller • 1968: Löhr • 1969: G. Müller • 1970: G. Müller • 1971: Kobluhn • 1972: G. Müller • 1973: G. Müller • 1974: Heynckes & G. Müller • 1975: Heynckes • 1976: Fischer • 1977: D. Müller • 1978: D. Müller & G. Müller • 1979: K. Allofs • 1980: Rummenigge • 1981: Rummenigge • 1982: Hrubesch • 1983: Völler • 1984: Rummenigge • 1985: K. Allofs • 1986: Kuntz • 1987: Rahn • 1988: Klinsmann • 1989: T. Allofs & Wohlfarth • 1990: Andersen • 1991: Wohlfarth • 1992: Walter • 1993: Kirsten & Yeboah • 1994: Kuntz & Yeboah • 1995: Basler & Herrlich • 1996: Bobic • 1997: Kirsten • 1998: Kirsten • 1999: Preetz • 2000: Max • 2001: Barbarez & Sand • 2002: Amoroso & Max • 2003: Christiansen & Élber • 2004: Aílton • 2005: Mintál • 2006: Klose • 2007: Gekas • 2008: Toni • 2009: Grafite • 2010: Džeko • 2011: Gómez • 2012: Huntelaar • 2013: Kießling • 2014: Lewandowski • 2015: Meier • 2016: Lewandowski • 2017: Aubameyang • 2018: Lewandowski • 2019: Lewandowski • 2020: Lewandowski • 2021: Lewandowski • 2022: Lewandowski
Saksan joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 1958
1 Herkenrath |
2 Erhardt |
3 Juskowiak |
4 Eckel |
5 Wewers |
6 Szymaniak |
7 Stollenwerk |
8 Rahn |
9 Walter |
10 Schmidt |
11 Schäfer |
12 Seeler |
13 Klodt |
14 Cieslarczyk |
15 Kelbassa |
16 Sturm |
17 Schnellinger |
18 Hoffmann |
19 Peters |
20 Nuber |
21 Sawitzki |
22 Kwiatkowski |
Valmentaja Herberger
Saksan joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 1962
1 Tilkowski |
2 Erhardt |
3 Schnellinger |
4 Schulz |
5 Wilden |
6 Szymaniak |
7 Koslowski |
8 Haller |
9 Seeler |
10 Brülls |
11 Schäfer |
12 Nowak |
13 Kurbjuhn |
14 Werner |
15 Giesemann |
16 Sturm |
17 Kraus |
18 Herrmann |
19 Strehl |
20 Vollmar |
21 Sawitzki |
22 Fahrian |
Valmentaja Herberger
Saksan joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 1966
1 Tilkowski |
2 Höttges |
3 Schnellinger |
4 Beckenbauer |
5 Schulz |
6 Weber |
7 Brülls |
8 Haller |
9 Seeler |
10 Held |
11 Emmerich |
12 Overath |
13 Hornig |
14 Lutz |
15 Patzke |
16 Lorenz |
17 Paul |
18 Sieloff |
19 Krämer |
20 Grabowski |
21 Bernard |
22 Maier |
Valmentaja Schön
Saksan joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 1970
1 Maier |
2 Höttges |
3 Schnellinger |
4 Beckenbauer |
5 Schulz |
6 Weber |
7 Vogts |
8 Haller |
9 Seeler |
10 Held |
11 Fichtel |
12 Overath |
13 Müller |
14 Libuda |
15 Patzke |
16 Lorenz |
17 Löhr |
18 Sieloff |
19 Dietrich |
20 Grabowski |
21 Manglitz |
22 Wolter |
Valmentaja Schön
Viikinkien hyökkäykset Galiciaan

Viikinkejä.
Viikingit hyökkäilivät Galiciaan 800-luvulta 1000-luvun ensimmäiselle vuosisadalle asti. Sotaretkistä on säilynyt kertomuksia, mutta vain niukasti arkeologisia jäänteitä. Espanjan rannikolta on kuitenkin löytynyt viikinkilaivojen ankkureita, ja eräät maastonmuodot viittaavat siihen, että rantapenkereeseen olisi rakennettu pitkien laivojen suojasatamia, samanlaisia kuin Irlannissa.
Viikinkien ensimmäinen hyökkäys Espanjan alueelle tapahtui vuonna 844 jolloin Ramiro I  oli Asturian kuningas. Hän keräsi armeijan Galiciasta ja Asturiasta ja ajoi viikingit tiehensä. Viikingit ehtivät kuitenkin tehdä pahaa tuhoa mm. A Coruñan ympäristössä. Viikingit eivät palanneet kotiinsa vaan jatkoivat ryöstöretkiään Lissaboniin ja Sevillaan. Samaan aikaan toinen viikinkijoukko taisteli voittoisasti alueella, josta tuli myöhemmin Normandia.
Vuosina 859 suuri viikinkilaivasto hyökkäsi Galiciaan ja Asturiaan. Samaan aikaan kuningas Ordoño I valmistautui sotimaan maureja vastaan. Tämä viikinkien toinen sotaretki Espanjaan kesti vuoteen 861 asti, ja ulottui aina Pohjois-Afrikkaan ja Mallorcalle asti.
Tuhoisin hyökkäys tehtiin vuonna 968, jolloin viikingit hyökkäsivät Galiciaan sadalla laivalla. He rantautuivat Arousanlahdelle ja voittivat galicialaiset Fornelosin taistelussa. Viikingit etenivät kohti Santiago de Compostelaa ja tuhosivat maaseutua sen ympäriltä.
Tämän jälkeen viikingit tekivät useita pienempiä iskuja suunnilleen vuoteen 1050 asti. Vuoden 1015 retkeä johti Olaf Haraldsson, tuleva Norjan kuningas Pyhä Olavi, ja hän tuhosi neljä Galician kaupunki: Castropol, Betanzos, Rivas de Sil ja Tui.
Skandinaavien tekemiä sotaretkiä tunnetaan myöhemmältäkin ajalta, mutta silloin eivät kyseessä olleet enää varsinaiset viikingit.
Versailles’n observatorio

Versailles’n observatorio (ransk. Observatoire de Versailles Saint-Quentin-en-Yvelines) on Versailles’n yliopistoon sidoksissa oleva tähtitieteellinen observatorio. Se rakennettiin Ranskan Guyancourtiin vuonna 2009. Observatorion tutkimus painottuu ilmastonmuutokseen ja kestävään kehitykseen.
Aiheesta muualla

OVSQ (Observatorion viralliset sivut) ovsq.uvsq.fr. Arkistoitu 3.6.2017. Viitattu 30.3.2017.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Versailles Saint-Quentin-en-Yvelines Observatory
Käännös suomeksi
Viikinkidivisioona

| Viikinkidivisioona |
| --- | --- |

Kirjailija:  Niilo Lauttamus
Kansitaiteilija:  Pekka Loiri
Kieli:  suomi
Genre:  sotaromaanit
Kustantaja:  Gummerus
Julkaistu:  1970
Ulkoasu:  kovakantinen
Sivumäärä:  238
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Viikinkidivisioona on Niilo Lauttamuksen kirjoittama sotaromaani, joka kertoo suomalaista SS-miehistä toisessa maailmansodassa. Kirjassa kerrotaan Jaakko Rautakorvesta sekä hänen tovereistaan ensin koulutuksessa, sittea itärintamalla sotilaspalveluksessa.
Ukonhauta

| Ukonhauta Kotiteollisuus |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : Mikko Karmila, Paha Pajari, Music Bros ja Finnvox-studiot, elo-marraskuu 2008
 Julkaistu: 18. helmikuu 2009
 Tuottaja(t): Mikko Karmila
 Tyylilaji: heavy metal, hard rock
 Kesto: 51.02
 Levy-yhtiö: Megamania
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 1.
Kotiteollisuuden muut julkaisut
| Sotakoira 2008 | Ukonhauta 2009 | Kotiteollisuus 2011 |
Ukonhauta on Kotiteollisuus-yhtyeen 10. albumi. Se julkaistiin 18. helmikuuta 2009. Se meni heti ilmestymisviikollaan suoraan Suomen virallisen listan ykköseksi. Albumi julkaistiin cd-painoksen lisäksi myös vinyylinä.
Albumin ensimmäinen single "Mahtisanat" julkaistiin 28. tammikuuta 2009. Single sisältää myös albumille sisältymättömän Ralliraita-elokuvaa varten tehdyn kappaleen "Pää kylmänä", josta on kuvattu myös Markku Pölösen ohjaama musiikkivideo. Myös "Mahtisanat" -kappaleesta on kuvattu musiikkivideo, jonka ohjauksesta ja käsikirjoituksesta yhdessä yhtyeen kanssa vastaa Stam1na-yhtyeen Antti Hyyrynen. Myös kappaleista Taivas Tippuu ja Taivaankaunis on kuvattu videot. Albumin neljäs single Lemminkäisen laulu julkaistiin vuoden 2009 syksyllä.
Kappaleet

Sävellykset Kotiteollisuus, sovitukset Kotiteollisuus + Mikko Karmila (ellei toisin mainita). Sanoitukset Jouni Hynynen.
Ukonhauta – 03:47
Mahtisanat – 05:25 (sov. Kotiteollisuus + Mikko Karmila ja Tuomas Holopainen)
Lemminkäisen laulu – 04:48 (sov. Kotiteollisuus + Mikko Karmila ja Janne Hynynen)
Piru irti – 02:59
Loveen langennut – 05:59
Taivas tippuu – 04:02
Aate – 02:44
Taivaankaunis – 05:25
Varjonkukka – 04:01
Isä meidän – 04:12 (sov. Kotiteollisuus + Mikko Karmila ja Miitri Aaltonen)
Laulu on kuollut – 07:37 (säv. Kotiteollisuus + Mikko Karmila, sov. Kotiteollisuus + Mikko Karmila ja Tuomas Holopainen)
Singlet > Mahtisanat

Mahtisanat (edit) – 04.30
Pää kylmänä – 04.39
Julkaistu 28. tammikuuta 2009.
Kokoonpano

Jouni Hynynen – kitarat, laulu, taustalaulu
Janne Hongisto – basso, taustalaulu
Jari Sinkkonen – rummut, taustalaulu
Kokoonpano > Vierailevat muusikot

Mikko Karmila – kitara (raidoilla 6 ja 9)
Tuomas Holopainen – koskettimet
Miitri Aaltonen ja Janne Hynynen (Mieskuoro Monrepos) – taustalaulut
Arviot

Dome.fi:
Imperiumi.net:
Soundi:
V2.fi:
Versailles’n Diana

Versailles’n Diana on esillä Louvren Galerie des Caryatidessa, joka suunniteltiin varta vasten tälle teokselle.
Versailles’n Diana tai toiselta nimeltään Artemis on roomalainen marmorikopio kreikkalaisesta metsästyksen jumalatar Artemista esittäneestä pronssipatsaasta. Se on näytteillä Louvren taidemuseossa. Alkuperäisen teoksen oli tehnyt kreikkalainen kuvanveistäjä Leokhares.
Veistos on tehty joko ensimmäisellä vuosisadalla tai 100-luvulla jaa. Alkuperäinen oli valmistettu ehkä vuonna 325 eaa. Se esittää Dianaa metsästämässä, hänen vierellään on peura. Diana on pukeutunut lyhyeen mekkoon ja hänellä on jaloissaan sandaalit. Toisessa kädessä on jäänne jostain esineestä, jonka arvellaan olleen jousen. Eräiden lähteiden mukaan se on löydetty Nemin Dianan temppelin raunioista kun taas toiset lähteet ilmoittavat sen olevan peräisin Villa Adrianasta.
Paavi Paavali IV lahjoitti teoksen Ranskan kuningas Henrik II vuonna 1556, koska se kuulemma muistutti kuninkaan rakastajatarta Diane de Poitiersia. Kuningas sijoitti sen Fontainebleaun palatsin pihalle yhdessä muiden roomalaisten veistosten kanssa. Kun kuningas päätti vuonna 1602 asettua Pariisiin Louvreen, sitä varten rakennettiin oma galleriakäytävä.
Aurinkokuningas Ludvig XIV siirrätti teoksen Versailles’n palatsiin sen peilisaliin, missä se oli aina vallankumoukseen saakka. Vallankumouksen yhteydessä se siirrettiin takaisin Louvreen vuonna 1798 ja sen julistettiin kuuluvan Ranskan suurimpiin aarteisiin. Teosta restauroitiin vuonna 1802.
Patsaasta on valmistettu kopioita jo antiikin aikana. Niitä on löydetty Leptis Magnasta, Annabasta ja Antalyasta. Versailles’n Dianasta  on valmistettu useita kopioita myös myöhemmin, ensimmäinen vuonna 1605. Myös Titanicin ensimmäisen luokan matkustajien salongissa oli kopio teoksesta.
Aiheesta muualla

Suomen ensimmäinen taidenäyttely.
Diana of Versailles. (englanniksi)