stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jean Sibelius -kapellimestarikilpailu
Vuoden 1995 Kansainvälisen Sibelius-kapellimestarikilpailun tulokset

I palkinto 15 000 dollaria, ei jaettu
II palkinto 12 000 dollaria	 Hirofumi Kurita, Japani
III palkinto (ex aequo) 7 500 dollaria Jurjen Hempel, Alankomaat, 7 500 dollaria Dorian Wilson, Yhdysvallat
Erikoispalkinto lupaavalle lahjakkuudelle 10 000 dollaria Michael Christie, Yhdysvallat
Aiheesta muualla

Kilpailun lakkautettu sivusto Internet Archivessa
Raitiovaunu

Škoda Transtechin valmistama Artic-raitiovaunu Helsingissä.
Raitiovaunu Tampereella
Raitiovaunu (puhekielessä usein ratikka) on raitioliikenteeseen soveltuva joukkoliikenneväline. Se muistuttaa junaa, mutta on tyypillisesti kapeampi, lyhyempi ja usein nivelletty.
Raitiovaunutyypit > Perinteinen raitiovaunu

Perinteiset raitiovaunut ovat lyhyehköjä, usein niveltämättömiä sekä rungon läpi kulkevien akselien vuoksi korkealattiaisia. Perinteiset raitiovaunut muistuttavat monessa suhteessa enemmän linja-autoja kuin nykyaikaiset raitiovaunut. Niiden kääntösäde on tavallisesti melko lyhyt ja raideleveys pieni, jolloin niillä kyetään liikkumaan ahtaillakin katuverkoilla.
Raitiovaunutyypit > Pikaraitiovaunu

Pikaraitiovaunulla tarkoitetaan junaa, joka teknisen ratkaisunsa puolesta on nopeampi kuin tavallinen raitiovaunu, mutta kevyempi kuin metrojuna. Yleensä kalusto soveltuu ainakin mitoituksen puolesta myös katuliikenteeseen. Kaikkia pikaraitiotiemäisiä järjestelmiä tai rataosia ei aina kutsuta pikaraitiotieksi, vaan esimerkiksi vain raitiotieksi.
Raitiovaunutyypit > Duoraitiovaunu

Duoraitiovaunuksi kutsutaan raitiovaunua, joka on varustettu erisuuruisten virroitusjännitteiden käytön mahdollistavalla laitteistolla. Tällöin duokalustolla on mahdollista ajaa sekä sähköistetyllä rautatieverkolla että varsinaisella raitiotiellä.
Raitiovaunun ja junan erot

Raitiovaunun perustavanlaatuinen ero junaan (paikallisjuna ja metro) on se, että raitiovaunua ajetaan kokonaan kuljettajan varassa kuten tieliikenneajoneuvoa, kun taas junaa ajetaan liikenteenohjauksen antamien määräysten eli opasteiden mukaan kullekin junalle erikseen turvatulla kulkutieosuudella. Käytännössä siis raitioliikenteessä kuljettaja kääntää itse vaihteet ja huolehtii vaunujen pitämisestä turvallisen etäisyyden päässä toisistaan, kun junassa puolestaan tämä tehtävä kuuluu liikenteenohjaajalle kuljettajan vain ajaessa junaa liikenteenohjaajan antamien opasteiden mukaan. Tämä tekee raitiovaunulla tapahtuvan liikennöinnin raskasta raideliikennettä huomattavasti joustavammaksi ja vähemmän alttiiksi liikennehäiriöille. Toisaalta raskaan raideliikenteen etuna on suurempi linjanopeus ja suurempi kuljetuskapasiteetti.
Raitiovaunujen taloudellisuus

Raitiovaunut ovat paikallisesti päästöttömiä, ja niiden käyttökustannukset jäävät linja-autoja alemmiksi, koska niiden vierimisvastus on pieni ja jarrutusenergia voidaan palauttaa sähköverkkoon. Suuri kustannus raitioliikenteessä on kiskojen maahan asentaminen. Muun muassa Helsingin raitioliikennettä varten valmistetut raitiovaunut ovat olleet kalliita, mutta raitiovaunujen uskotaan kestävän puoli vuosisataa. Yhdysvaltalaisen Transportation Associationin mukaan raitiovaunumaili on jopa kymmenen kertaa kalliimpi kuin linja-automaili.
Raitiovaunujen valmistajia

| --- | --- |
 Alstom  Ansaldobreda  Bombardier  CAF  Crotram  Firema Transporti  PESA  Protram :  Siemens  Solaris Bus and Coach  Škoda  Stadler Rail  Škoda Transtech  Tatra  TDI  Valmet
Raitiovaunu kulttuurissa

Raitiovaunu on aiheena kaunokirjallisuudessa, esimerkiksi:
Henrik Jansson: Hyvää yötä, kolmosen raitiovaunu (Godnatt treans spårvagn); suomentanut Torsti Lehtinen. Sahlgren 2001 ISBN 951-9016-09-0
Jukka Pakkanen: Marianzan raitiovaunut: novelleja. Helsinki: Like 2000 ISBN 951-578-715-7
Taneli Viljanen: Raitiovaunut, novelli teoksessa Kaksiosainen mies, Helsinki: Gummerus 2009 ISBN 978-951-20-7885-1
Raul Roine: Auto ja raitiovaunu, satu kirjassa Vihreä lohikäärme. Helsinki: Valistus 1957.
Miroslav Válek: "Raitiovaunu", runo lastenkirjassa Suuri matkakuume; suom. Kirsti Siraste. Helsinki: Otava 1980 ISBN 951-1-05846-0
Jevgeni Jevtušenko: Runouden raitiovaunu, runo teoksessa Laulava pato, suom. Pentti Saaritsa, Raija Rymin. Helsinki: Kirjayhtymä pain. 1973 ISBN 951-26-0799-9
Thorbjørn Egner: Kardemumman raitiovaunu, runo teoksessa Kasper, Jesper ja Joonatan. suom. Aila Meriluoto. Helsinki: WSOY 1980 ISBN 978-951-0-10014-1
Eeva-Liisa Manner: Raitiovaunu, runo teoksessa Mustaa ja punaista. Turku. Aura 1944
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Raitiovaunu Wikimedia Commonsissa
Suomen raitiovaunut (Arkistoitu – Internet Archive)
Raideliikenne
| --- | --- |
Rautatieliikenne:  rautatie  juna  rautatieasema  rautatieliikennepaikka  rautatiekalusto 
Metroliikenne:  metro  metroasema 
Raitioliikenne:  raitiovaunu  duoraitiovaunu  pikaraitiotie  museoraitiotie 
Turvalaitteet:  asetinlaite  kampiasetinlaite  kankiasetinlaite  opastin  releasetinlaite  tietokoneasetinlaite  varmistuslukko- ja opastinturvalaitos 
Raideleveys:  kapea  normaali  leveä 
Suomessa:  rautatieliikenne  rataverkko  raitioliikenne  lähijunaliikenne  metroliikenne  kapearaiteiset rautatiet  yritykset: VR  Fenniarail  North Rail 
Turkulainen museoraitiovaunu
Perinteinen raitiovaunu kahvilana Dortmundissa Saksassa.
Spårakoff-ravintolaraitiovaunu Helsingissä.
Oleksandr Bohomazovin maalaus Raitiovaunu, 1914.
Ferrari 499P

| Ferrari 499P |
| --- | --- |
 Ferrari 499P Spa-Francorchampsin radalla.
Yleiset tiedot
Luokka:  Hypercar
Talli:   Ferrari AF Corse
Teknisiä tietoja
Renkaat:  M Michelin
Polttoaine:  TotalEnergies
Runko:  Dallara
Kilpailuhistoria
Debyytti:  Sebringin 1000 mailin ajo 2023
Ferrari 499P on italialaisen Ferrarin valmistama Hypercar-luokituksen mukainen kilpa-auto, jolla se on kilpaillut FIA World Endurance Championship -sarjassa vuodesta 2023 lähtien.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ferrari 499P Wikimedia Commonsissa
499P Ferrarin sivustolla
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Ferrari 499P
Käännös suomeksi
Terässiipi

Terässiipi Sport Master. Viisivaihteinen miesten retkipyörä.
Terässiipi on suomalainen polkupyörämerkki, jota valmisti Teräs Oy 1930-luvulta vuoteen 1980 saakka Sulvalla Vaasan lähistöllä. Teräs Oy:n luopuessa valmistuksesta sitä jatkoi Pohjanpyörä Oy vuoteen 1986, jolloin yhtiön valmistus ajettiin alas. Seuraavana vuonna toimintaa jatkoi Hangossa Helkaman tytäryhtiö Tähtipyörä Oy, samalla pyörän merkki muuttui Tähtipyöräksi. Terässiipi oli Suomen kolmanneksi suurin polkupyörämerkki Tunturin ja Helkaman jälkeen. Merkin brändi oli 1982 "Turvallinen Terässiipi", joka on merkitty sen logoon.
Terässiipi-polkupyörät palasivat markkinoille vuonna 2021.
Mallisto

Vuonna 1982 Terässiivestä valmistettiin seuraavia malleja:
California
Club man
Junior
Magnum
Sport Master
Mordva

| Mordva Мордовскяй Республикась Мордовской Республикась Респу́блика Мордо́вия |
| --- | --- |

 Lippu:  Vaakuna
 Mordvan sijainti Venäjän federaatiossa
 Koordinaatit: 54.181°N, 45.186°E 
Valtio:   Venäjä
Perustettu:  aut. piirikunta 16. heinäkuuta 1928  autonominen alue 10. tammikuuta 1930
ASNT:  20. joulukuuta 1934
Tasavalta:  1991
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Saransk (297 415 as.)
 – suurin kaupunki:  Saransk
 – päämies:  Vladimir Volkov
 – pääministeri:  Vladimir Suškov
Pinta-ala  ():  26 200 km²
Väkiluku (2010)  ():  834 755
 – väestötiheys:  31,9 as./km²
Kielet:  mokša, ersä ja venäjä
BKT (2010):  104 327,3 milj. RUB
 – asukasta kohti:  124 980 RUB,  noin 3 062 EUR
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK)
Symbolit:  
 – lippu:  Mordvan lippu
 – vaakuna:  Mordvan vaakuna
 – kansallislaulu:  Mordvan hymni
Lyhenteet:  
 – rekisterikilven tunnus:  13, 113
 – ISO 3166:  RU-MO
 
www.e-mordovia.ru
Mordva (mokšaksi, ersäksi ja ven. Мордовия, Mordovija) on tasavalta Itä-Euroopassa Volgan länsipuolella Venäjän federaatiossa. Mordvan pääkaupunki Saransk sijaitsee linnuntietä noin 515 kilometriä Moskovasta itäkaakkoon. Tasavallan asukasluku on noin 834 000 henkeä, joista suurin osa on mordvalaisia. Mordvalaiset ovat vanha suomalais-ugrilainen kansa ja yksi viimeisistä elinvoimaisista suomalais-ugrilaisista kansoista.
Historia > Varhaisempaa historiaa

Vanhimmat arkeologiset merkit ihmisestä Mordvan alueella sijoittuvat neoliittiselle kivikaudelle.
Ensimmäinen väitetty tieto mordvalaisista on peräisin Jordanekselta vuodelta 551. Sen mukaan ostrogoottien kuningas Ermanarik alisti mordens-kansan valtansa alle 300-luvun keskivaiheilla. On kuitenkin kyseenalaistettu, tarkoittiko tämä nimitys mordvalaisia.
Slaavilaisten kansojen siirtyminen lännestä mordvalaisten naapuruuteen alkoi 700-luvulla. Mordvalaiset joutuivat samoihin aikoihin itäisten naapuriensa bolgaarien vaikutuksen alaisiksi ja osittain heidän valtansa allekin.
Historia > Mordvalaisten sotia

Ensimmäinen venäläinen maininta mordavalaisista on Nestorin kronikassa, jossa kerrotaan muun muassa mordvalaisten ja muiden kansojen välisistä sodista. Kronikan mukaan Muromin ruhtinas Jaroslav Svjatoslavitš taisteli mordvalaisia vastaan tappiollisesti vuonna 1103. Kronikka mainitsee mordvalaisten myös jossain vaiheessa maksaneen veroa ruseille eli Kiovan Rusille. Vuonna 1184 puolestaan Vladimirin suuriruhtinas hyökkäsi mordvalaisten kimppuun palatessaan sotaretkeltä Volgan bolgaareja vastaan.
Mordvalaisten asuinalue käsitti tuolloin yhtenäisen, nykyistä Mordvan tasavaltaa laajemman alueen.
Hyökkäykset jatkuivat 1200-luvulla pohjoisesta Vladimirin ja Muromin ruhtinaskuntien taholta ja etelästä Rjazanin ruhtinaskunnan taholta ja nämä saivat rajaseutua vaikutuspiirinsä alle. Noin vuonna 1220 hyökkääjät valloittivat Okan ja Volgan yhtymäkohdasta mordvalaiskylän ja nimesivät sen Nižni Novgorodiksi. Siitä tuli Moskovan ruhtinaskunnan tukikohta mordvalaisia käytäviä sotia vastaan.
Venäläislähteiden mukaan mordvalaiset eivät muodostaneet valtiollista kokonaisuutta, vaikka mainintoja mordvalaisruhtinaista löytyykin. Ersäläisten ryhmään kuulunut Purgas-niminen mordvalaisruhtinas mordvalaisalueen pohjoisosasta oli liitossa Volgan bolgaarien kanssa ja taisteli Vladimirin ruhtinaskunnan kanssa Volgan ja Okan hallinnasta. Purgasin joukkoihin liittyi myös veroja paenneita naapurikansojen talonpoikia. Venäläiset kronikat mainitsevat samalta ajalta Pureš-nimisen mordvalaisruhtinaan eteläiseltä alueelta. Pureš liittoutui moskovalaisten kanssa ja hänen poikansa voitti Purgasin.
Historia > Mongolien ja tataarien vallan aika

Mordvalaisten taistelut päättyivät 1200-luvun alun jälkeen, koska idästä saapuneet mongolit alistavat Tartaarian kansat valtansa alle. Mordvalaiset taistelivat ajoittain yhdessä moskovalaisten kanssa mongoleja vastaan.
Mongolivaltakunnan hajottua mongolit perustivat valloittamalleen itäisen Euroopan alueelle Kultaisen ordan valtakunnan vuonna 1241. Kultaisen ordan väestöstä suurin osa oli tataareja ja muita turkinsukuisia kansoja, vaikka valtakunnan johtajat olivatkin mongoleja. Mordvalaisten asuinalueen itäosa joutui suoraan Kultaisen ordan vallan alle ja länsiosa puolestaan tuli kuulumaan Kultaisen ordan vasalleina olevien venäläisten ruhtinaskuntien alaisuuteen. Kultaisen ordan tataarien mainitaan tehneen hävitysretken mordvalaisten maille muun muassa vuonna 1288.
Slaavilainen uudisasutus alkoi työntyä mordvalaisten maille 1300-luvulla. Ersäläiset yrittivät 1360-luvulla vallata Nižni Novgorodin, siinä kuitenkin epäonnistuen. Vuonna 1377 mordvalaiset tuhosivat yhdessä tataarien kanssa Pjana-joelle tunkeutuneen Moskovan sotajoukon, jonka nämä puolestaan kostivat tekemällä hävitysretken mordvalaisten alueelle.
Kun slaavit 1300-luvun lopulla alkoivat päästä mongolien ylivallasta, he alkoivat valloittaa eteläistä mokšalaisten asuttamaa aluetta. Ersäläiset puolestaan jäivät Kultaisen ordan vallan alle, ja sen hajotessa 1400-luvulla ersäläisistä tuli Kazanin kaanikunnan alaisia. Kun Moskovan tsaari Iivana Julma valloitti Kazanin kaanikunnan vuonna 1552, myös ersäläiset joutuivat venäläisvallan alle.
Historia > Neuvostoliiton osana

Venäjän sisällissodan myötä Mordvan alue joutui Neuvosto-Venäjän, myöhemmän Neuvostoliiton osaksi. Neuvostohallitus perusti vuonna 1925 mordvalaisten alueille autonomisia piirejä ja kyläneuvostoja. Mordvien autonominen piirikunta perustettiin 16. heinäkuuta 1928 ja se korotettiin autonomiseksi alueeksi 10. tammikuuta 1930. Alueen väestöstä oli tuolloin mordvalaisia 38,4 prosenttia ja venäläisiä 56,1 prosenttia. Autonomisesta alueesta muodostettiin Mordvalaisten autonominen sosialistinen neuvostotasavalta 20. joulukuuta 1934.
Neuvostoaikana mordvalaisille luotiin kaksi kyrillisiä kirjaimia käyttävää kirjakieltä, ersän murteeseen perustuva vuonna 1922 ja mokšan murteeseen perustuva vuonna 1923. Perustettiin myös mordvankielinen lehdistö ja koululaitos, jossa opetuskielinä olivat ersä ja mokša. Useita mordvankielisiä lehtiä alkoi ilmestyä. Vuonna 1932 perustettiin mordvalaisten kirjailijoiden liitto.
Mordvalaisen kulttuurin nousun kohtaloksi koitui Neuvostoliiton 1930-luvun vähemmistökansallisuuksiin kohdistuneet vainot. Monet mordvalaiseen sivistyneistöön kuuluneet tuomittiin porvarillisesta nationalismista. Puhdistusten jälkeen mordvalainen kulttuuri oli heikossa tilassa. Vuonna 1938 venäjästä tehtiin pakollinen oppiaine kaikissa ei-venäläisissä kouluissa. Kouluopetuksessa venäjä tuli lopulta opetuskieleksi ylemmille luokille, ja mordvankielistä opetusta oli enää alemmilla luokilla. Myös mordvankielistä lehdistöä supistettiin voimakkaasti.
Kansallisen heräämisen merkkejä alkoi ilmetä Neuvostoliiton kansoilla 1980-luvulla, niin myös mordvalaisilla. Alettiin vaatia ersän ja mokšan kielien aseman parantamista suhteessa venäjän kieleen.
Historia > Venäjän federaation osana

Neuvostoliiton hajotessa Mordvien ASNT julistautui suvereeniksi Mordvan tasavallaksi, josta tuli osa Venäjän federaatiota. Mordvankielinen opetus alkoi lisääntyä kouluissa.
2000-luvun alussa sananvapautta rikottiin kaikkialla Venäjällä, mutta tilanne vaihteli suuresti alueittain. Heikointa se oli suomalais-ugrilaisissa tasavalloissa, myös Mordvan tasavallassa.
Maantiede

Mordvan tasavalta rajoittuu pohjoisessa Nižni Novgorodin alueeseen, idässä Tšuvassiaan ja Uljanovskin alueeseen, etelässä Penzan alueeseen ja lännessä Rjazanin alueeseen.
Tasavallan pinta-ala on 26 200 neliökilometriä eli tasavalta on alueeltaan melko pieni federaatiosubjekti. Pinta-ala vastaa noin 7,7 prosenttia Suomen pinta-alasta.
Maantiede > Pinnanmuodot ja vesistöt

Mordva sijaitsee Volgan ja Okan välisellä alueella. Maan luoteisosat kuuluvat alavaan Okan–Donin tasankoon ja itäosa kuuluu Mordvan ylänköön, joka liittyy kaakossa Volgan ylänköön. Maanpinnan korkeus vaihtelee lännessä 100–200 metrissä; Mordvan korkein kohta on 325 metriä merenpinnan yläpuolella.
Vesistöjen ja soiden osuus on pieni. Mordvan alueella on kaikkiaan 114 jokea. Länsiosan suurin joki on Mokša, johon laskevat pienemmät Vad, Satis, Sivin, Issa ja Urei. Itäosan suurimmat joet ovat itärajalla virtaava Sura ja siihen laskeva Alatyr. Maan keskiosan huomattavin joki on Alatyriin laskeva Insar. Järviä tasavallassa on noin 500.
Maantiede > Kasvillisuus

Mordva sijaitsee metsä- ja metsäarovyöhykkeen rajalla. Mordvan pinta-alasta on metsien peitossa 26 prosenttia. Metsät ovat sijoittuneet pääasiassa maan länsi- ja pohjoisosiin. Yleisimpiä puulajeja ovat lehtipuista tammi, koivu, haapa, leppä ja lehmukset sekä havupuista mänty. Maaperä on pääasiassa hedelmällistä mustanmullan aluetta ja noin puolet tasavallan pinta-alasta on viljeltyä.
Maantiede > Ilmasto

Mordvassa vallitsee leuto mannerilmasto. Keskilämpötila on tammikuussa –11,2 °C ja heinäkuussa +19,2 °C. Vuoden keskimääräinen sademäärä vaihtelee maan eri osissa 450 mm:stä 525 mm:iin.
Maantiede > Suojelualueet

Tasavallan luonnonsuojelualueista merkittävimpiin luetaan tasavallan luoteisosassa oleva, vuonna 1936 perustettu Mordvan P. G. Smidovitšin luonnonpuisto (pinta-ala 321,5 km²) ja koillisosassa Kemljan kylän pohjoispuolella sijaitseva, vuonna 1995 perustettu Smolnyin kansallispuisto (365,0 km²). Mordvan luonnonpuiston sisällä sijaitsee laaja Nižni Novgorodin alueen Sarovin suljetun tiedekaupungin (ZATO) koealue rakennuksineen ja koekenttineen. Osin Mordvan luonnonpuiston ympäröimä Sarov oli aiemmin yksi salaisista ydinaseteollisuuden tutkimuskeskuksista.
Talous

Mordvan osuus Venäjän bruttokansantuotteesta oli vuonna 2010 yhteensä 104,3 miljardia ruplaa, mikä vastasi noin 0,3 prosenttia maan BKT:stä. Laskennallinen osuus henkeä kohti oli 125 000 ruplaa eli 3 062 euroa vuodessa. Tämä vastaa vain 48 prosenttia Venäjän keskimääräisestä BKT-tasosta asukasta kohti. Mordova kuuluikin vuonna 2010 tällä mittarilla Venäjän 25 vähiten tuottavan federaatiosubjektin joukkoon.
Mordvassa on kuitenkin monipuolista teollisuutta. Merkittävimmät alat ovat elektroniikka-, kemian-, elintarvike-, koneenrakennus-, metalli- ja öljykemianteollisuus. Lisäksi valmistetaan kuorma-autoja, kaivinkoneita, huonekaluja, tekstiileitä ja nahkatuotteita. Kaivosteollisuus hyödyntää kalkkia ja muita rakennusaineteollisuuden raaka-aineita.
Maataloudessa on keskitytty maanviljelyyn. Tärkeimmät viljelykasvit ovat vehnä, ruis, pavut, maissi, hamppu, sokerijuurikas, peruna ja vihannekset. Lisäksi harjoitetaan karjankasvatusta ja mehiläistenhoitoa.
Väestö

Mordvan asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 834 755 ja asukastiheys 31,9 as/km². Väestöstä oli naisia 54,0 % ja miehiä 46,0 %.
Väestö > Etniset ryhmät

Suurimmat etniset ryhmät olivat vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan venäläiset (53,4 %), mordvalaiset (40,0 %) ja tataarit (5,2 %). Muihin kansallisuuksiin kuului 1,4 % väestöstä. Edelliseen, vuoden 2002 väestönlaskentaan verrattuna venäläisten lukumäärä ja osuus on pienentynyt selvästi. Mordvalaisten suhteellinen osuus on puolestaan kasvanut merkittävästi.
Mordvalaiset puhuvat kahta suomalais-ugrilaisten kielten volgalaiseen ryhmään kuuluvaa kieltä, ersää ja mokšaa. Ersän puhujia asuu pääasiassa maan itäosassa ja mokšan puhujia maan länsi- ja pohjoisosissa. Maailman noin 1,2 milj. mordvalaisesta vain alle 30 % asuu Mordvassa. Suurin osa mordvalaisista asuu hajallaan laajalla alueella Mordvan itä- ja eteläpuolella.
Mordvan etniset ryhmät 1939–2010
| Etninen ryhmä | 1939 | 1959 | 1970 | 1979  | 1989 | 2002 | 2010 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Mordvalaiset | 405 031 (34,1 %) | 357 978 (35,8 %) | 364 689 (35,4 %) | 338 898 (34,2 %) | 313 420 (32,5 %) | 283 861 (31,9 %) | 333 112 (40,0 %) |
| Venäläiset | 719 117 (60,5 %) | 590 557 (59,0 %) | 606 817 (58,9 %) | 591 212 (59,7 %) | 586 147 (60,8 %) | 540 717 (60,8 %) | 443 737 (53,4 %) |
| Tataarit | 47 386 (4,0 %) | 38 636 (3,9 %) | 44 954 (4,4 %) | 45 765 (4,6 %) | 47 328 (4,9 %) | 46 261 (5,2 %) | 43 392 (5,2 %) |
| Ukrainalaiset | 7 586 (0,6 %) | 6 554 (0,7 %) | 6 033 (0,6 %) | 5 622 (0,6 %) | 6 461 (0,7 %) | 4 801 (0,5 %) | sisältyy Muihin |
| Muut | 8 884 (0,7 %) | 6 468 (0,6 %) | 7 069 (0,7 %) | 8 012 (0,8 %) | 10 148 (1,1 %) | 13 126 (1,5 %) | 11 361 (1,4 %) |
Väestö > Suurimmat kaupungit ja taajamat

Vuonna 2010 Mordvan väestöstä asuu kaupungeissa 60,4 % (504 336) ja maaseudulla 39,6 % (330 419). Maan suurin kaupunki on pääkaupunki Saransk (297 414 as.). Muita tasavallan kaupunkeja ovat Ruzajevka (47 523 as.), Kovylkino (21 307 as.), Krasnoslobodsk (10 151 as.), Ardatov (9 400 as.), Insar (8 687 as.) ja Temnikov (7 243 as.).
Suurimpia muita taajamia, joista useimmat ovat kaupunkityyppisiä taajamia ja toimivat tyypillisesti paikallishallinnon alatasolla kaupunkikuntansa keskuksina, ovat: Javas (Явас, 7 941 as.), Komsomolski (Комсомольский, 13 513 as.), Ljambir (Лямбирь, kylä, 8 457 as.), Luhovka (Луховка, osa Saranskin kaupunkipiirikuntaa; 8 639 as.), Romodanovo (Ромоданово, 9 410 as.), Torbejevo (Торбеево, 9 373 as.), Tšamzinka (Чамзинка, 9 463 as.) ja Zubova Poljana (Зубова Поляна, 10 338 as.).
Väestö > Uskonto

Vuonna 2012 julkaistun, Venäjän uskontoja laajasti kartoittaneen Arena-tutkimuksen mukaan Mordvan väestöstä oli:
69 % ortodokseja (Venäjän ortodoksinen kirkko),
10 % jumalaan (tai korkeampaan voimaan) uskovia, muttei tunnustanut mitään tiettyä uskontoa,
7 % ateisteja, ei usko jumalaan,
5 % kristittyjä, muttei ortodokseja, katolisia tai protestantteja,
2 % islaminuskoisia, muttei sunneja eikä šiioja,
< 1 % sunnilaisen islaminuskon kannattajia ja
< 1 % vanhauskoisia.
Arena-kyselytutkimuksen perusteella Mordva kuuluu Venäjän ortodoksiseen kirkon vahvoihin alueisiin. Yli kaksi kolmasosaa Mordvan väestöstä on ortodoksikristittyjä, kun kyselyn antama maan keskiarvo oli 41 %. Tataareista suuri osa on muslimeita.
Liikenne

Mordvan liikenneyhteydet ovat hyvät. Tasavallan rautatieverkosta vastaa kolme Venäjän rautateiden alueellista yhtiötä. Kuibyševin rautatie -yhtiö vastaa Venäjän pääratoihin kuuluvan, tasavallan läpi kulkevan poikittaisradan osuudesta Mordvan länsirajalta itään; rata kulkee reittiä Moskova–Rjazan I–Zubova Poljana–Torbejevo–Kovylkino–Ruzajevka–Samara. Yhtiö vastaa myös kahdesta tähän pohjois-eteläsuuntaisesti liittyvästä sivuradasta eli etelään johtavasta osuudesta Ruzajevka–Penza ja pohjoiseen vievästä etapista Ruzajevka–Saransk–Romodanovo (Kr. Uzel). Romodanovosta jatkaa kaksi Gorkin rautatie -yhtiön vastuulla olevaa rataa. Näistä ensimmäinen johtaa Mordvan Romodanovosta koilliseen kohti Kazania. Toinen vie pohjoiseen: ensin Moskova–Kazan-pääradan Arzamas I -asemalle ja sieltä edelleen pohjoiseen Nižni Novgorodiin. Moskovan rautatie -yhtiölle kuuluu puolestaan yksi pääradan sivurata tasavallan länsipäässä.
Saranskin lentoasema sijaitsee runsas 7 kilometriä Saranskin keskustasta eteläkaakkoon. Sieltä tasavallan oma lentoyhtiö Avia Mordovia lentää päivittäin Moskovan Domodedovon kansainväliselle lentoasemalle ja takaisin. Lisäksi kaupungin pohjoispuolella Ljambirin piirin Ljambirin kylän vieressä on hieman lyhyempi lentokenttä.