stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Uudissana
Uudissanojen luomispaikat

Tavallisimmin uudissanat syntyvät juuri siellä, missä niitä käytetään: uutistoimistoissa, toimituksissa, tiedeyhteisöissä ja eri harrastusten ja erikoisalojen piirissä. Kielen ammattilaiset esimerkiksi Kielitoimistossa eivät sepitä sanoja päätyökseen, vaikkakin siellä tutkitaan, kerätään ja vertaillaan sanoja sekä otetaan niihin kantaa. Joskus uudissanoja tosin luodaan Kielitoimistossakin, kuten verbi kotouttaa vierasperäisen integroimisen vastineeksi. Lisäksi erikoisalojen sanastoa kehittävät alojen ammattilaiset yhdessä kielen asiantuntijoiden kanssa.
Joitakin sanoja suomen kieleen on saatu myös sanakilpailujen kautta. Suomalaiset ovat innokkaita sananluojia osallistumalla vilkkaasti sanakilpailuihin ja sanoista viriäviin keskusteluihin. Sanakilpailujen avulla suomen kieleen on saatu esimerkiksi mainos reklaamin tilalle (1930-luvulla) ja suomenkieliset vastineet työuupumus ja kaamosmasennus sanoille burnout ja winter depression vuonna 1991.
Aiheesta muualla

The Internalational Dictionary of Neologisms. (englanniksi)
Ideesamkeit (Arkistoitu – Internet Archive). (saksaksi)
Vaara-asutus

Vaara-asutusta Tahkovaaralla Juuassa.
Vaara-asutus on asutusta, jossa talouskeskukset ovat yksikseen tai ryhmissä pienten peltoalueiden yhteydessä yleensä vaarojen laeilla. Asutusmaantieteellisistä kylätyypeistä sitä vastaa vaarakylä.
Vaarakyliä on muun muassa Pohjois-Savossa, Pohjois-Karjalassa ja Kainuussa, jotka ovat osa Vaara-Suomea. Näistä Pohjois-Karjalan vaarakylät on määritelty yhdeksi Suomen kansallismaisemista. Pohjois-Karjala on paikoittain hyvin autiota seutua ja vaarakylät voivat olla asukasluvultaan ja pinta-alaltaan hyvin pieniä.
Myös Vaara-Suomen ulkopuolella asutustyyppiä esiintyy paikoin. Tällöin siitä käytetään nimitystä mäkiasutus. Eräs mäkiasutuksen alue eteläisessä Suomessa on Tammelan ylänkö, ja mäkiasutusta esiintyy myös esimerkiksi Etelä-Pohjanmaan Lehtimäellä ja Pyhännän Tavastkengässä Suomenselällä.
Vaarakyliä

Öllölä, Joensuun Tuupovaaran pitäjä
Kovero, Joensuun Tuupovaaran pitäjä
Hattuvaara, Ilomantsi
Mäkikylät, Ilomantsi
Kontioniemi, Kontiolahti
Ahmovaara, Juuka
Mujejärvi, Nurmes
Maanselkä, Sotkamon ja Nurmeksen Valtimon pitäjä
Selkie, Kontiolahti
Aiheesta muualla

Elimyssalon vaara-asutukset Luontoon.fi. Metsähallitus. Viitattu 8.1.2010.[vanhentunut linkki]
Heinävaaran vaara-asutus Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt RKY. Museovirasto. Viitattu 8.1.2010.
Kiihtelysvaara Maakuntakaava. Kuntien kulttuuriympäristöt. Pohjois-Karjalan liitto. Arkistoitu 16.12.2007. Viitattu 8.1.2010.
Vaatsilanjärvi

| Vaatsilanjärvi Ватчелское, Vattšelskoje |
| --- | --- |
Valtiot:  Venäjä
Tasavalta:  Karjalan tasavalta
Piiri:  Kontupohjan piiri
Kunnat:  Petrovski
Koordinaatit:  62°18′13″N, 33°25′49″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Suunujoki
Laskujoki:  Tsuorankojoki (Kuža)
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  138 m
Pituus:  9,4 km
Leveys:  6,2 km
Rantaviiva:  36 km
Pinta-ala:  29,6 km²
Tilavuus:  0,088 km³
Keskisyvyys:  3,3 m
Suurin syvyys:  4,5 m
Valuma-alue:  122 km²
 fiVaatsilanjärvi 
Vaatsilanjärvi (ven. Ва́тчелское, Vattšelskoje) on Suunujoen vesistöön kuuluva järvi Karjalan tasavallan Kontupohjan piirin Petrovskin kunnassa Venäjällä. Sen pinta-ala on 29,6 neliökilometriä ja valuma-alueen laajuus 122 neliökilometriä.
Vaatsilanjärveen virtaa 15 puroa. Se laskee Tsuorankojärveen ja Suunujokeen Tsuorankojoen (yläjuoksulla ven. Kuža) kautta. Järven kalalajeja ovat muikku, hauki, särki, salakka, lahna, säyne, seipi, made, ahven ja kiiski.
Järven kaakkoisrannalla sijaitsee Vaatšilan kylä. Asutusta on aikaisemmin ollut myös pohjoisrannalla.
Michel Serres

| Michel Serres |
| --- | --- |
 Michel Serres vuonna 2011.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1. syyskuuta 1930 Agen
Kuollut: 1. kesäkuuta 2019 (88 vuotta)
Koulutus ja ura
Koulukunta:  mannermainen filosofia
Aiheesta muualla
profiles.stanford.edu/michel-serres
Michel Serres (1. syyskuuta 1930 Agen – 1. kesäkuuta 2019) oli ranskalainen filosofi. Hän opiskeli filosofiaa, mutta työskenteli myös Ranskan laivaston upseerina. Väiteltyään vuonna 1968 Serres alkoi opettaa filosofiaa Pariisissa. Hän on opettanut myös Stanfordin yliopistossa. Vuonna 1990 hänet nimitettiin Ranskan akatemiaan. Serres on vaikuttanut muun muassa Bruno Latouriin ja Steven Connoriin.
Teoksia

Le Système de Leibniz et ses modèles mathématiques, 2. osaa (1968)
Hermès I. La communication (1969)
Hermès II. L’interférence (1972)
Hermès III. La traduction (1974)
Jouvences. Sur Jules Verne (1974)
Auguste Comte. Leçons de philosophie positive, osa I (1975)
Feux et signaux de brume. Zola (1975)
Esthétiques. Sur Carpaccio (1975)
Hermès IV. La distribution (1977)
La Naissance de la physique dans le texte de Lucrèce. Fleuves et turbulences (1977)
Hermès V. Le passage du Nord-Ouest (1980)
Le Parasite (1980)
Genèse (1982)
Détachement (1983)
Rome. Le livre des fondations (1983)
Les Cinq Sens (1985)
L’Hermaphrodite. Sarrasine sculpteur (1987)
Statues (1987)
Éléments d’histoire des sciences (1989)
Le Contrat naturel (1990) (suom. Luontosopimus, Vastapaino 1994)
Le Tiers-Instruit (1991)
Éclaircissements (1992)
Les Origines de la géométrie (1993)
La Légende des Anges (1993)
Atlas (1994)
Éloge de la philosophie en langue française (1995)
Nouvelles du monde (1997)
Le Trésor. Dictionnaire des sciences (et al., 1997)
À visage différent (et al., 1997)
Paysages des sciences (1998)
Variations sur le corps (1999)
Hergé mon ami (2000)
Le Livre de la médecine (et al., 2001)
Hominescence (2001)
En amour, sommes-nous des bêtes ? (2002)
Jules Verne: la science (2002)
L'Homme contemporain (2002)
L'Incandescent (2003)
Qu'est-ce que l'humain ? (et al., 2003)
Rameaux (2004)
Récits d'Humanisme (2006)
Teoksia > Suomennettu teos

Luontosopimus.  ((Le contrat naturel, 1990.) Suom. Aila Virtanen ja Jussi Vähämäki)  Tampere:  Vastapaino, 1994.  ISBN 951-9066-63-2
Kaksi aikaa. Suom. Jussi Vähämäki. niin & näin 1/1994, 3–12. [Luku teoksesta Luontosopimus.]
Aiheesta muualla

michelserres.com (Arkistoitu – Internet Archive).
Nykyaikaiset filosofit
| --- | --- |
Analyyttiset filosofit:   William Alston  Simon Blackburn  Ned Block  J. Budziszewski  David Chalmers  Patricia Churchland  Paul Churchland  Donald Davidson  Daniel Dennett  Jerry Fodor  Susan Haack  Jaakko Hintikka  Jaegwon Kim  Saul Kripke  Thomas Kuhn  Bryan Magee  Ruth Barcan Marcus  Colin McGinn  Bradley Monton  Thomas Nagel  Robert Nozick  Martha Nussbaum  Alvin Plantinga  Karl Popper  Hilary Putnam  W. V. Quine  John Rawls  Richard Rorty  Roger Scruton  John Searle  Peter Singer  David Stove  Eleonore Stump  Charles Taylor  Nicholas Wolterstorff  Georg Henrik von Wright 
Mannermaiset filosofit:   Louis Althusser  Giorgio Agamben  Roland Barthes  Jean Baudrillard  Isaiah Berlin  Maurice Blanchot  Pierre Bourdieu  Hélène Cixous  Guy Debord  Gilles Deleuze  Jacques Derrida  Herman Dooyeweerd  Michel Foucault  Hans-Georg Gadamer  Jürgen Habermas  Werner Hamacher  Luce Irigaray  Julia Kristeva  Henri Lefebvre  Claude Lévi-Strauss  Emmanuel Lévinas  Jean-François Lyotard  Paul de Man  Jean-Luc Nancy  Antonio Negri  Paul Ricoeur  Michel Serres  Paul Virilio  Slavoj Žižek 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii  zbMATH 
Taiteenala:  MusicBrainz  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Michel Serres
Käännös suomeksi
Vaasan Lehti (1914–1915)

Lehden ensimmäisen numeron etusivu.
Vaasan Lehti oli Vaasassa vuosina 1914–1915 ilmestynyt sanomalehti.
A. F. Shützin toimittama Vaasan Lehti perustettiin yhdistämään vanhasuomalaisten kieliohjelmaa kannattaneita perustuslaillisia. Lehteä ei hyväksytty paikallisten nuorsuomalaisten äänenkannattajaksi ja se lopetettiin taloudellisesti kannattamattomana. Kahdesti viikossa ilmestyneen lehden julkaisijana toimi C. A. Heinzen kirjapaino.
Aiheesta muualla

Vaasan Lehti digitoituna kansalliskirjastossa
Vaarallisia valheita

| Vaarallisia valheita> Suspicion |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Alfred Hitchcock
Käsikirjoittaja:   Samson Raphaelson  Joan Harrison  Alma Reville 
Perustuu:  Francis Ilesin romaaniin Rakkaani, paholainen
Tuottaja:  Alfred Hitchcock
Säveltäjä:  Franz Waxman
Kuvaaja:  Harry Stradling Sr.
Leikkaaja:  William Hamilton
Tuotantosuunnittelija:  Van Nest Polglase
Pääosat:   Joan Fontaine  Cary Grant  Cedric Hardwicke  Nigel Bruce  Dame May Whitty 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  RKO
Levittäjä:  RKO Pictures Netflix
Ensi-ilta:  14. marraskuuta 1941
Kesto:  99 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  1 800 000 USD
Tuotto:  4 500 000 USD
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Joan Fontaine elokuvan trailerissa.
Vaarallisia valheita (Suspicion, 1941) on Alfred Hitchcockin ohjaama romanttinen psykologinen trilleri, pääosissa Cary Grant ja Joan Fontaine avioparina. Muissa rooleissa esiintyvät Cedric Hardwicke, Nigel Bruce, Dame May Whitty, Isabel Jeans ja Heather Angel.
Joan Fontaine voitti roolistaan parhaan naispääosan Oscarin.
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Asko Alanen sanoo Vaarallisia valheita ”valjuhkoksi kulissiteatteriksi” ja antaa sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”. VideoHound’s Golden Movie Retriever antaa elokuvalle kolme ja puoli tähteä neljästä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vaarallisia valheita Wikimedia Commonsissa
Vaarallisia valheita Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Vaarojen Sanomat

Vaarojen Sanomat on Juuassa ilmestyvä Juuan ja Kolin talousalueen sitoutumaton paikallislehti.
Juuka-Seuran julkaisema Vaarojen Sanomat perustettiin vuonna 1969 edistämään paikkakunnan kehitystä sekä rahoittamaan seuran kotiseututyötä. Lehti ilmestyi aluksi kerran, kahdesti ja kolmesti kuukaudessa, kunnes se vuonna 1972 muuttui viikkolehdeksi ja vuonna 1984 kaksipäiväiseksi. Lehden levikki nousi 1980-luvulla yli 5 000 kappaleen. Päätoimittajina ja toimitusjohtajina työskentelivät Ukko O. Martikainen (1969–1973), Erkki Eronen (1973–1974), Vuokko Juurisola (Räisänen, 1977–1985) ja Risto Alanko (1985–).
Nykyään Vaarojen Sanomat ilmestyy kerran viikossa torstaisin. Sen levikki on vajaat 3 700 kappaletta (vuonna 2015). Päätoimittajana työskentelee Pasi Karjalainen.
Aiheesta muualla

Vaarojen Sanomien sivusto
Sepelvaltimotauti

| Sepelvaltimotauti |
| --- | --- |
 Ateroskleroosi sepelvaltimossa.
Luokitus
ICD-10:  I25.1
ICD-9:  414.00
MedlinePlus:  007115
MeSH:  D003327
Huom!:  Tämä artikkeli tarjoaa vain yleistä tietoa aiheesta. Wikipedia ei anna lääketieteellistä neuvontaa.
Aortan ateroskleroottista plakkia.
Iskeemisten sydänsairauksien esiintyvyys 100 000 asukasta kohti vuonna 2004.
Sepelvaltimotauti (morbus cordis coronarius, MCC) on sydänlihaksen omasta verenkierrosta ja hapensaannista huolehtivien sepelvaltimoiden verenkierron häiriytymisen aiheuttama sairaus, joka altistaa vaaralliselle sydänkohtaukselle. Sen aiheuttavat sepelvaltimoiden ateroskleroottiset muutokset.
Sepelvaltimotaudin riskitekijöitä ovat tupakointi, psyykkinen pahoinvointi, diabetes, korkea verenpaine ja veren aterogeenisten apo B -lipoproteiinien suuri määrä suhteessa apo A1 -lipoproteiineihin.
Esiintyvyys

Sepelvaltimotautia esiintyy paljon etenkin entisen Neuvostoliiton alueella, Intiassa ja arabimaissa.
Suomessa noin kolme prosenttia väestöstä sairastaa sepelvaltimotautia, minkä lisäksi arviolta 12 prosentilla on suuri riski sairastua siihen. Miespuolisten sydänkohtauspotilaiden kokonaismäärä on vain hiukan naispuolisten määrää suurempi, mutta miespotilaat muodostavat 80 prosenttia työikäisistä sydänkohtauspotilaista. Joka kahdeksas 45–65-vuotiaista suomalaisnaisista ja joka kolmas yli 65-vuotiaista sairastaa valtimotautia.
Pienempituloisilla suomalaisilla on suurempi riski sairastua sydän- ja verisuonitauteihin kuin suurempituloisilla, ja Itä- ja Koillis-Suomessa esiintyy noin 50 prosenttia enemmän sepelvaltimotautia verrattuna Lounais-Suomeen.
Suomalaisten miesten sepelvaltimotautikuolleisuus oli suurimmillaan vuosina 1976-1985 ja naisilla vuonna 1993, mutta laski myöhemmin alle 1960-luvun tason. Väestön kuolleisuus verenkiertoelinten sairauksiin väheni edelleen yli 30 prosenttia vuosina 2009-2019..
Suomalaisten sepelvaltimotautikuolleisuus on vähentynyt muun muassa sen vuoksi, että oireilevat sepelvaltimot korjataan Suomessa nykyisin leikkauksella tai valtimoiden kautta tapahtuvalla katetroinnilla. Sepelvaltimotaudin ohessa verenpaine ja monet muut riskitekijät, myös elämäntapoihin liittyvät, hoidetaan paremmin. Riski aivohalvaukseen sairastumiseen vähenee. Sepelvaltimotauti oli 2000-luvun ensimmäisen vuosikymmenen alussa edelleen suomalaisten tärkein yksittäinen kuolinsyy. Joka neljäs kuolema johtui tuolloin sepelvaltimotaudista.
Taudinkuva

Sepelvaltimotaudissa sepelvaltimoiden ateroomamuutokset ovat vaihtelevanlaatuisia, mikä aiheuttaa eroja taudin ilmenemismuotoihin. Vakaat ateroomaplakit sisältävät vähän lipidejä ja niitä peittää paksu arpikudos, joten ne eivät repeä helposti. Kasvaessaan vakaa plakki voi kuitenkin ahtauttaa sepelvaltimoa, mikä rajoittaa verenkiertoa ja voi ilmetä angina pectoris -oireena eli rasitusrintakipuna. Epävakaa plakki sisältää enemmän lipidejä ja sitä peittää ohuempi arpikudos, joten se repeää helpommin. Plakin repeäminen laukaisee veren hyytymisen. Jos veritulppaa hajottavat prosessit saavat aikaan tukoksen hajoamisen, oireet jäävät iskeemiseen kipuun; jos tukos jää pysyväksi, seuraa sydäninfarkti.
Sepelvaltimotauti voi aiheuttaa eteisvärinää, jossa sydämen rytmi menee sekaisin. Sepelvaltimotaudista voi seurata sydämen vajaatoiminta ja vakavasta sydämen rytmihäiriöstä johtuva äkillinen sydänkuolema.
Diagnosointi

Sepelvaltimotauti voidaan diagnosoida sepelvaltimoiden varjoainekuvauksen avulla.
Suojaavat tekijät

Normaali määrä ihonalaista rasvaa näyttäisi suojaavan etenkin naisia sydänsairauksilta, koska ihonalaisessa rasvakerroksessa syntyvä adiponektiini-hormoni hillitsee tulehdusta ja estää plakkien muodostumista verisuonten seinämiin. Kyseisen hormonin määrä on suurimmillaan niillä, joilla on normaalin paksuinen ihonalainen rasvakerros, ja sen määrä vähenee rasvakerroksen lisääntyessä. Vuonna 2019 julkaistun suomalaistutkimuksen mukaan ylipaino eli lievä lihavuus (painoindeksi 25-30) vähentää alle 55-vuotiaiden naisten sepelvaltimotautiriskiä.
Päivittäinen vihannesten ja hedelmien nauttiminen sekä fyysisen aktiivisuuden harjoittaminen vähintään neljä tuntia viikossa vähentävät jonkin verran sydäninfarktin riskiä. Hyvä fyysinen kunto suojaa naisia paremmin kuin miehiä.
Hoito

Sepelvaltimotautia voidaan hoitaa lääkkein, pallolaajennuksella tai ohitusleikkauksella. Sepelvaltimotautiin käytetään yleisesti nitrovalmisteita, joiden vaikutus perustuu siihen, että ne vapauttavat verisuonten endoteelista typpioksidia. Typpioksidi puolestaan vasodilatoi eli laajentaa sepelvaltimoita. Beetasalpaajat vähentävät sydämen sykettä ja näin myös sydänlihaksen hapentarvetta. Ne myös vähentävät vaarallisten rytmihäiriöiden riskiä. Kolesterolia alentavia lääkkeitä käytetään estämään sepelvaltimoiden lisäahtautumista. Asetyylisalisyylihappo estää veren hyytymistä ja näin estää veritulppien muodostumista.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Sepelvaltimotauti, Terveyskirjasto.fi
Tutkijat valmistivat toimivan sydämen laboratoriossa
Sepelvaltimotauti - Mehiläinen.fi
Findikaattori - sepelvaltimotautiin kuolleet (aikasarja vuodesta 1969)
Lumitöiden ja sydänkohtausten yhteydestä uutta tietoa – Fiskars: Monella liian iso kola
Vaasan rantapuisto (Nelimarkka)

Vaasan rantapuisto on taiteilija Eero Nelimarkan öljyvärityö kankaalle vuodelta 1917. Teos on kooltaan 47×46 cm. Se kuuluu Ateneumin taidemuseon Ester ja Jalo Sihtolan kokoelmiin.
Eero Nelimarkka vietti osan kesästä 1917 Vaasassa veljensä luona, jonka puistossa tämä Vaasan rantapuistomaisema -työ syntyi.On sanottu, että Nelimarkan puukuvat ovat kuvia rinnakkain kasvavista puuyksilöistä eikä niinkään kuvia maisemista. Tämä siksi, että niissä huomio kiinnittyy ensisijaisesti puihin. Maalauksen keskiössä ovat elävät puut. Ne ovat kallellaan, suoria, vänkyröitä, paksuja tai ohuita. Nelimarkka myös pelkisti väripintoja enemmän ja käytti värejä niukemmin 1910-luvun loppupuolen töissään kuin muulloin. Hänen tiedetään ihailleen Helene Schjerfbeckiä, jonka taidetta tämä tyyli hieman muistuttaa.
Ateneumin taidemuseon Ester ja Jalo Sihtolan kokoelmaan kuuluu Nelimarkan kaksi samana kesänä maalaamaa rantamaisemaa puineen: Vaasan rantapuisto ja Jokimaisema Kauhavalta.
Aiheesta muualla

Suomen Kansallisgalleria: Kokoelmat: Vaasan rantapuisto.  (Arkistoitu – Internet Archive)
Vaaleanpunaisen pantterin paluu

| Vaaleanpunaisen pantterin paluu> The Return of the Pink Panther |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Blake Edwards
Käsikirjoittaja:   Blake Edwards  Frank Waldman 
Tuottaja:  Blake Edwards
Säveltäjä:  Henry Mancini
Kuvaaja:  Geoffrey Unsworth
Leikkaaja:  Tom Priestley
Pääosat:   Peter Sellers  Christopher Plummer  Catherine Schell  Herbert Lom  Burt Kwouk 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat/ Iso-Britannia/ Ranska
Tuotantoyhtiö:   ITC Films  UA United Artists Pictures Inc. 
Levittäjä:  United Artists Netflix
Ensi-ilta:  1975
Kesto:  113 min.
Alkuperäiskieli:  englanti
Seuraaja:  Vaaleanpunainen pantteri iskee jälleen
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vaaleanpunaisen pantterin paluu on Blake Edwardsin ohjaama, järjestyksessään kolmas Vaaleanpunainen pantteri -elokuva vuodelta 1975. Sen pääosissa nähdään komisario Jacques Clouseauna Peter Sellers ensi kertaa sitten vuoden 1964 Laukaus pimeässä -elokuvan. Christopher Plummer korvasi herrasmiesvaras Sir "Aave" Lyttonin roolissa David Nivenin, joka oli ollut "Aaveena" elokuvasarjan ensimmäisessä elokuvassa Vaaleanpunainen pantteri. Muita keskeisiä näyttelijöitä ovat Lyttonin naisystävää esittävä Catherine Schell, Clouseauta vihaavaa ylikomisariota esittävä Herbert Lom ja Clouseaun miespalvelijan roolissa Burt Kwouk.
Juoni

Elokuvan alussa arvokas timantti nimeltä Vaaleanpunainen pantteri varastetaan lugashlaisesta museosta ja kömpelö komisario Clouseau (Peter Sellers) lähetetään Ranskasta tutkimaan tapausta. Clouseaun epäilyt kohdistuvat jälleen kerran Sir Charles Lyttoniin (Christopher Plummer), joka tunnetaan ovelana varkaana. Clouseau haluaa päästä selville Lyttonin ja tämän vaimon (Catherine Schell) tekemisistä naamioitumalla muun muassa allashuoltajaksi ja puhelinkorjaajaksi.
Clouseaun esimies, ylikomisario Charles Dreyfusilla (Herbert Lom) tulee Clouseaun suhteen mitta täyteen ja hän yrittää kerta toisensa jälkeen salamurhata tämän. Elokuvassa ovat mukana totutusti myös Clouseaun kiinalainen palvelija (Burt Kwouk), Dreyfusin avustaja ja ylikonstaapeli Francois Chevalier André Maranne.
Roolit

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Peter Sellers  | … |  Jacques Clouseau   |
|  Christopher Plummer  | … |  Sir Charles Litton   |
|  Catherine Schell  | … |  Lady Claudine Litton   |
|  Herbert Lom  | … |  Charles Dreyfus   |
|  Peter Arne  | … |  eversti Sharki   |
|  Peter Jeffrey  | … |  kenraali Wadafi   |
|  Grégoire Aslan  | … |  Lugashin poliisipäällikkö   |
|  David Lodge  | … |  Mac   |
|  Graham Stark  | … |  Pepi   |
|  Eric Pohlmann  | … |  Fat Man   |
|  André Maranne  | … |  François Chevalier   |
|  Burt Kwouk  | … |  Cato Fong   |
|  Victor Spinetti  | … |  hotellivirkailija   |
|  John Bluthal  | … |  sokea kerjäläinen   |
|  Mike Grady  | … |  pikkolo   |
|  Peter Jones  | … |  psykiatri   |
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Asko Alanen sanoo elokuvaa ilahduttavan hyväksi comebackiksi ja antaa sille neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”. VideoHound’s Golden Movie Retriever antaa elokuvalle kaksi ja puoli tähteä neljästä.
Márkos Vafeiádis

Márkos Vafeiádis vuonna 1931.
Márkos Vafeiádis (kreik. Μάρκος Βαφειάδης; 1906 Theodosioúpoli (Erzurum), Osmanien valtakunta – 23. helmikuuta 1992 Ateena, Kreikka) oli yksi Kreikan kommunistisen puolueen johtavista kaadereista Kreikan sisällissodan aikoihin.
Vafeiádis karkotettiin 1930-luvulla Gávdoksen saarelle yhdessä yli 250 muun kreikkalaisen kommunistin kanssa. Toisen maailmansodan aikana hän toimi kommunistien johtamassa vastarintaliikkeessä (ELAS). Sisällissodan aikana Vafeiádis toimi vuonna 1946 perustetun Kreikan demokraattisen armeijan (DSE) komentajana ja vuodesta 1947 kommunistien asettaman väliaikaisen hallituksen pääministerinä. Sodan loppuvaiheessa hän joutui erimielisyyksiin kommunistisen puolueen pääsihteerin Níkos Zachariádiksen kanssa ja hänet syrjäytettiin asemistaan. Vuonna 1950 maanpaossa Neuvostoliitossa asunut Vafeiádis erotettiin koko puolueesta, mutta hänet hyväksyttiin uudelleen jäseneksi Josif Stalinin kuoleman jälkeen. Puolueen sisäisten kiistojen seurauksena hänet erotettiin uudelleen 1964 ja hyväksyttiin jälleen takaisin 1968. Vafeiádis palasi maanpaosta Kreikkaan vuonna 1983.
Käännös suomeksi
Serlachius (museot)

Serlachius Kartanon vanha osa
Serlachius Pääkonttori
Serlachius on Mänttä-Vilppulassa Pohjois-Pirkanmaalla sijaitseva taidekohde. Sen taustayhteisönä ja omistajana toimii vuonna 1933 perustettu Gösta Serlachiuksen taidesäätiö.  juuret ovat Serlachius-teollisuussuvun taideharrastuksessa ja mesenaattitoiminnassa.
Serlachiuksen muodostavat Joenniemessä sijaitseva Serlachius Kartano ja sen yhteydessä toimiva Taidesauna sekä Mäntän keskustassa toimiva Serlachius Pääkonttori ja kansainvälinen taiteilijaresidenssi.
Taidekokoelman historia

Gösta Serlachiuksen säätiön taidekokoelma on Suomen ja Pohjoismaiden merkittävimpiä yksityisiä kokoelmia ja eurooppalaisessakin mittakaavassa tärkeä. Kokoelmaa pidetään ainutlaatuisena niin historiansa kuin sisältönsäkin osalta. Serlachiuksen taidekokoelmat sisältävät nykyisin yli 10 000 teosta: Suomen kultakauden taidetta, vanhaa eurooppalaista taidetta 1400-luvulta 1700-luvulle, Suomen 1900-luvun alun varhaista modernismia sekä kasvavan kokoelman nykytaidetta.
Serlachius Kartano

Serlachius Kartano (aiemmin Serlachius-museo Gösta ja Gösta Serlachiuksen taidemuseo) sijaitsee Joenniemessä Mäntässä. Siellä on esitelty vuodesta 1945 Gösta Serlachiuksen taidesäätiön kokoelmia. Avautuessaan se oli Suomen kahdeksas taidemuseo. Gösta Serlachius kuoli vuonna 1942. Sotaa seuranneissa vaikeissa olosuhteissa taidesäätiön isännistö luopui Gösta Serlachiuksen pitkäaikaisesta haaveesta rakentaa taidemuseo Mänttään. Hänen leskensä Ruth Serlachius ja perillisensä Bror Serlachius ja Ralph Erik Serlachius päättivätkin asettaa kokoelman näytteille Joenniemen kartanoon.
Taidemuseon yhteyteen valmistui kesällä 2014 laajennusosa (aiemmin Göstan paviljonki), joka moninkertaisti museon näyttelytilat. Paviljongin suunnittelusta vastasi kansainvälisen arkkitehtikilpailun voittanut barcelonalainen arkkitehtitoimisto MX_SI. Rakennuksessa on kolme erikokoista näyttelytilaa, juhlasali, museokauppa ja modernit ravintolatilat. Laajennusosan myötä Serlachius alkoi keskittyä vanhan taiteen lisäksi myös nykytaiteen esittelemiseen. Vaihtuvissa näyttelyissä nähdään erityisesti kotimaista ja ulkomaista nykytaidetta sekä erilaisia teemanäyttelyjä.