stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vesivainajala

Vesivainajala on monissa uskonnoissa ja mytologioissa esiintyvä vedenalainen tai -takainen vainajala, joka sijaitsee vielä usein elävien maailman alapuolella tai äärimmäisellä laidalla. Muinaisbabylonialaisessa mytologiassa vainajala oli lähteen tapaisesta aukosta levittäytyvä maanalainen alkumeri, kun taas kiinalaiset uskomukset tuntevat kaukana pohjoisessa sijaitsevan vedenalaisen vainajalan. Myös eskimot tunsivat vesivainajalan, ja suomensukuisten hantien mukaan Objoen suun takana, veden ympäröimänä, oli tuonpuoleiseen johtava aukko.
Vesivainajala muistuttaa saamelaisten saivo-käsitettä, ja Martti Haavion mukaan saamelaisen noidan apuhenki tuli vesivainajalasta. Karjalan kielen livvin ja lyydin murteissa ruumisarkkua on kutsuttu ruuheksi, ja ruuhentapaista onttoa puuta on varhaisina aikoina käytetty ruumisarkkuna laajalla Brittein saarilta Siperiaan ulottuvalla alueella. Hantien keskuudessa tapa on ollut tunnettu aivan näihin päiviin asti. Käytäntö saattaa olla jäänne varhaisemmista vesivainajalauskomuksista. Toisaalta karjalaisissa itkuvirsissä ei esiinny vesivainajalaan viittaavia mainintoja, poikkeuksena eräiden eteläaunukselaisten huondezitkujen motiivit, joissa sielun oli huhuttava venettä päästäkseen Tuonelan virran yli. Myöskään venehautauksia ei tunneta Laatokan etelärannikolta; sen sijaan Skandinaviassa tapa on ollut yleinen. Karjalaiset kuolinitkut edustavat kuitenkin suhteellisen myöhäistä, laajalla alueella Itä-Euroopassa tunnettua lähivainajalaan liittyvää perinnettä, kun taas varhaisemmat käsitykset tulevat ilmi Tuonela-aiheisista runoista ja loitsuista, joissa vallitsevat uskomukset ovat etävainajala-tyyppiä. Tuonen virta esiintyy myös suomalaisessa kansanrunoudessa ja sen pohjalta rakennetussa Kalevalassa (Väinämöisen Tuonelan-matka).
Vesivaaka

Vesivaaka
Vesivaaka eli vatupassi (ruots. vattenpass) on mittaväline, jolla voidaan määrittää kallistuskulmia. Sillä tutkitaan tavallisesti, onko kappale tarkalleen vaaka- tai pystysuorassa. Lyhyillä matkoilla sitä voidaan käyttää vaaitukseen.
Vesivaaka perustuu nesteiden taipumukseen valua matalimpaan mahdolliseen tilaan. Yleisin sovellus on suljetun läpinäkyvän, lievästi tynnyrimäisen putken sisälle laitettu neste, johon on jätetty pieni ilmakupla; yleensä käytetään alkoholia. Putken ollessa vaakasuorassa kupla asettuu putken keskelle sen paksuimpaan kohtaan. Jos putki on vinossa, kupla hakeutuu sille puolelle, joka on toista korkeammalla. Tämä ”anturi” on nimeltään libelli.
Joissain vesivaaoissa on vaakatason ja pystysuoran lisäksi erillinen 45 astetta kallistettu libelli, jota voidaan käyttää esimerkiksi kehyksiä ja tukiristikoita varten. Kehittyneemmissä vatupasseissa libelli voi olla kiertyvä ja varustettu astetaulukolla, josta voi lukea muitakin kallistuskulmia.
Yksinkertainen vesivaaka on nesteellä täytetty läpinäkyvä letku eli vaaitusletku. Päistään avoimessa letkussa nestepinta asettuu molemmissa päissä samaan tasoon.
Häränsilmä-vesivaa'ssa on kuperan lasikannen alla kupla, joka ilmaisee kallistuman riippumatta siitä, mihin kompassisuuntaan se asettuu. Sitä voidaan käyttää erityisesti tasojen kuten pöytien vaakasuoruuden toteamiseen ja säätöön yhdellä silmäyksellä.
Vesivaa’an libelli lähikuvassa.
Torikeskus (Seinäjoki)

| Torikeskus |
| --- | --- |

Sijainti:  Seinäjoki
Koordinaatit:  62.7883°N, 22.8386°E
Avattu:  1992
Omistaja:  City Kauppapaikat Oy
Pysäköintipaikkoja:  320
Torikeskus on Seinäjoen keskustassa sijaitseva kauppakeskus. Se perustettiin vuonna 1992 ja sitä uudistettiin vuosina 2007, 2009 ja 2011–2012. Torikeskuksen omisti aiemmin Citycon, joka myi sen loppuvuonna 2013 paikalliselle sijoittajalle. Kauppakeskuksen nimi on peräisin sen edustalla sijaitsevasta Kauppatorista.
Torikeskuksessa on noin 11 000 neliömetriä vuokrattavaa pinta-alaa, josta liiketilaa on noin 8 500 neliömetriä. Keskuksessa on erikoisliikkeitä, ravintoloita ja kahviloita sekä ylemmissä kerroksissa eri alojen yritysten ja virastojen toimistoja, joihin kulku tapahtuu usein rakennuksen ulkopuolen porraskäytävien kautta.
Vuonna 2012 Torikeskuksella oli noin 1,3 miljoonaa kävijää, ja sen myynti oli 17,8 miljoonaa euroa. Torikeskuksen yhteydessä on 328-paikkainen pysäköintihalli.
Torikeskuksen liikkeet

Torikeskuksessa toimii reilut 30 liikettä ja palvelua. Vuonna 2013 liikkeistä 53 % oli vaateliikkeitä (mm. H&M, KappAhl, Lindex), 20 % kahviloita ja ravintoloita (mm. Amarillo, Arnolds, Hesburger, Subway) ja 14,4 % sisustus- ja kodintarvikeliikkeitä (mm. Pentik). Tiloista 2,4 % oli kauneuden ja terveyden liikkeitä (mm. Body Shop) ja 2 % vapaa-ajan liikkeitä. Loput 8,3 % oli muita kaupallisia palveluita.
Toimistopinta-alaa Torikeskuksessa on 3 500 neliömetriä. Tiloissa toimivat muiden muassa Gapcon ja Peab.
Aiheesta muualla

Torikeskuksen kotisivut
Torikeskuksen sisänäkymä vuodelta 2012.
Unto Ek

Unto Olavi Ek (23. lokakuuta 1934 – 9. heinäkuuta 2019) oli suomalainen eräkirjailija. Hän työskenteli muun muassa rajavartijana. Hän oli kotoisin Sallan Varvikon kylästä ja hänellä oli Sallassa oma uudistila mutta hän menetti sen verovelkojen ja avioeron seurauksena. Ekistä tuli tämän jälkeen yhteiskunnan ulkopuolella elänyt ”metsäsissi” ja hän alkoi harjoittaa hirvien salakaatoa hankkiakseen ruokaa itselleen. Hän kaatoi viisi karhua ja yli sata hirveä.
Hymylehden toukokuun numerossa 2010 olleessa haastattelussa Ek kertoi tehneensä kaikkiaan yli sata salakaatoa. Lihat hän oli käyttänyt suurimmaksi osaksi itse ja myynyt niitä vain pakottavassa tarpeessa.
Vuonna 1979 Ek tuomittiin hirven salakaadosta neljän kuukauden vankeusrangaistukseen. Ekin kirjat poikkeavat eräkirjallisuuden valtavirrasta, sillä niissä kuvataan myös salametsästystä ja juopottelua.
Teokset

Hirventappopaikka.  WSOY 1984
Koiria, miehiä ja koppeloita : tarinoita erältä ja erän vieriltä.  WSOY 1987
Metsänmakuri : tarinoita metsistä ja järviltä.  WSOY 1990
Suokukkojen tanssi.  WSOY 1992
Aiheesta muualla

Ylen Elävä arkisto: Eräkirjailija Unto Ek on viiden karhun kaataja
Turun voimellakka

Turun voimellakan jälkeistä jonotusta elokuussa 1917 voi- ja juustomyymälä Oy Hansan myymälään, Helsingissä osoitteessa Unioninkatu 26.
Turun voimellakka oli 9.–11. elokuuta 1917 Turussa tapahtunut mellakka, joka oli yksi lukuisista vuonna 1917 Suomen suuriruhtinaskunnassa nähdyistä elintarvikemellakoista. Niiden taustalla oli ensimmäisen maailmansodan aiheuttama elintarvikepula. Turun voimellakasta liikkeelle lähteneet tapahtumat olivat osaltaan vaikuttamassa Suomen ensimmäisen parlamentaarisen hallituksen eli Tokoin senaatin kaatumiseen.
Taustaa

Vuonna 1914 puhjenneen ensimmäisen maailmansodan johdosta Suomen suuriruhtinaskunnan kauppayhteydet ja samalla myös viljantuonti olivat katkenneet sekä Ison-Britannian että Saksan kanssa. Lopulta myös kauppa emämaa Venäjän kanssa loppui. Kun Suomi jäi kokonaan oman viljatuotantonsa varaan, kesällä 1917 puhkesi ankara elintarvikepula, joka myöhemmin syksyllä muuttui osissa maata jopa suoranaiseksi nälänhädäksi. Pahin tilanne koettiin kaupungeissa ja muissa taajamissa. Erityisesti oli pulaa voista, jota ryhdyttiin jakamaan kupongeilla 100 gramman viikkoannoksina, mutta kaikilla paikkakunnilla ei pystytty jakamaan edes tätä määrää. Voipulan johdosta kaupungeissa syntyi yleinen käsitys, että maataloustuottajat pimittivät voita valtion määrämien alhaisten ohjehintojen vuoksi ja odottivat hinnannousua. Kun senaatti lopulta 3. elokuuta teki voin hintaan kahden markan korotuksen, se laukaisi työväestön keskuudessa eri puolilla maata levottomuuksia.
Tapahtumat

Suurimmat voimellakat puhkesivat Turussa. Satapäinen naisjoukko kokoontui 9. elokuuta osoittamaan mieltä kaupungin keskustaan kuultuaan huhuja aikeista siirtää Turussa ollut Valion voivarasto Helsinkiin ja Viipuriin. Väkijoukon estelyistä huolimatta kaksi hevoskuormallista pääsi lähtemään kohti rautatieasemaa, mutta kolmannen kuorman kuljetus estyi, kun mielenosoittajat tukkivat varaston porttikäytävän.
Myöhemmin iltapäivällä kauppatorilla oli noin tuhannen hengen joukkokokous, joka valitsi keskuudestaan 12-henkisen lähetystön. Sen tarkoitus oli esittää senaatille kansalaisten tekemä päätös voin takavarikoimisesta ja jakamisesta kaikkien turkulaisten kesken. Kivityömies Miettisen johtama lähetystö vieraili lääninhallituksen tiloissa, jossa se tapasi senaatin talousosaston sosialidemokraattisen jäsenen Wäinö Wuolijoen. Wuolijoki ei kuitenkaan suostunut mielestään laittomasti toimineen kansankokouksen päätöksiin, minkä jälkeen lähetystö palasi kauppatorille.
Kansankokous teki seuraavaksi uuden päätöksen kaikkien elintarvikkeiden takavarikoimisesta ja julisti samalla kaupunkiin yleislakon seuraavaksi päiväksi. Tämän jälkeen väkijoukko marssi Valion varastolle, josta se otti haltuunsa noin 500 voiastiaa. Voi oli tarkoitus kuljettaa Turun työväentalolle, mutta se päätyi lopulta Suomen Talousseuran kellariin Hämeenkadulle. Seuraavana päivänä senaatti päätti luovuttaa Talousseuran kellarista 200 astiaa voita jaettavaksi kaupunkilaisille. Kansankokouksen mielestä määrä oli kuitenkin liian pieni, ja se päätti lauantaina jakaa kaiken voin. Jako suoritettiin aluksi ruokakuntien koon mukaan, mutta lopulta tilaisuus riistäytyi käsistä ja ihmiset kantoivat voita ulos kellarista omin lupinensa. Syntynyt kaaos saatiin loppumaan vasta poliisin saavuttua paikalle. Lopullisesti tilanne saatiin rauhoittumaan vasta seuraavana päivänä.
Voimellakkaa käsiteltiin Turun raastuvanoikeudessa marraskuun alussa, jolloin oikeudenistunto kuitenkin keskeytyi aseistettujen venäläisten matruusien tunkeuduttua oikeussaliin. Matruusit vapauttivat kahleissa olleet syytetyt ja vaativat aseella uhaten syyttäjää lukemaan heidän laatimansa julistuksen ja vapauttamispäätöksen. Lisäksi he vaativat syyttäjänä toiminutta lääninkamreeri Matti Hakalaa allekirjoittamaan syyttämättäjättämispäätöksen, mihin tämä ei kuitenkaan suostunut. Ennen poistumistaan matruusit ottivat vielä mukaansa kaikki oikeuden asiakirjat. Parin viikon kuluttua alkaneen yleislakon ja sitä tammikuussa 1918 seuranneen sisällissodan alkamisen johdosta tapausta ei enää myöhemmin käsitelty oikeudessa. Sanomalehdet kuitenkin väittivät, että matruusien tempauksen takana olisi ollut Turun punakaartin johtohahmoihin kuulunut Harry Borg.
Seuraukset

Turun mellakoiden päätyttyä 11. elokuuta alkoi levottomuuksia esiintyä useissa muissa kaupungeissa, kuten Tampereella, Kuopiossa ja Oulussa. Helsinkiin voimellakat olivat levinneet jo 10. elokuuta, jolloin laittomuuksiin kyllästynyt senaattori Wuolijoki erosi tehtävästään. Pian häntä seurasivat kaksi muuta sosialidemokraattia Väinö Voionmaa ja Julius Ailio.
Wuolijoen tilalle senaatin elintarvikepäälliköksi nimettiin Oskari Tokoi, jonka ensimmäinen päätös oli palauttaa voin rajahinta 3. elokuuta edeltäneelle tasolle. Hallituksen porvaripuolueet eivät kuitenkaan suostuneet tähän, minkä vuoksi myös Tokoi päätti erota 17. elokuuta, ja näin Suomen ensimmäinen parlamentaarinen hallitus kaatui. Venäjän väliaikainen hallitus antoi lainmukaisen erottamiskirjeen kuitenkin vasta kolmen viikon kuluttua 8. syyskuuta. Hallitus jatkoi siihen saakka porvarienemmistöisenä, kun sosialidemokraateista ainoastaan Väinö Tanner ja Matti Paasivuori noudattivat eroamisessa lain vaatimaa muodollisuutta.
Voimellakan seurauksena perustettiin Turun suojeluskunta, josta aloitteen teki Turun Sanomien päätoimittaja Antti Mikkola.
Vastarintaan

| Vastarintaan Sotahuuto |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : kevät 2009 Studio Wartcastle
 Julkaistu: 5. elokuuta 2009
 Tyylilaji: metalcore
 Kesto: 42.07
 Levy-yhtiö: Bullroser Records
Sotahuudon muut studioalbumit
| Ihmisen jälki 2007 | Vastarintaan 2009 | Pahoinvointivaltio 2014 |
Vastarintaan on kristillistä metallia soittavan Sotahuuto-yhtyeen kolmas studioalbumi vuodelta 2009.
Kappaleet

Uhri – 5.03
Tuhoaja – 3.55
Vastarintaan – 2.32
Salattu voima – 4.29
Peruuttamaton vala – 4.58
Tulenkantaja – 4.32
Et saa minua elävänä – 3.13
Etulinjaan – 2.50
Neljä sodan elementti – 4.05
Väärä auktroriteetti – 1.33
Taistelu jatkuu – 4.57
Arvostelut

Imperiumi.net: 6–/10
Savon Sanomat: ristiriitainen
Aiheesta muualla

Vastarintaan Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Vastarintaan Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Uinnin lyhyen radan Euroopan-mestaruuskilpailuennätykset

Tämä artikkeli sisältää kaikki uinnin lyhyen radan Euroopan-mestaruuskilpailuiden ennätykset, sekä miehiltä ja naisilta että sekakilpailuista.
Miehet

| Laji | Aika | Uimari | EM-kilpailut |
| --- | --- | --- | --- |
| 50 metrin vapaauinti | 20,31 |  Vladimir Morozov | 2017 |
| 100 metrin vapaauinti | 44,94 |  Amaury Leveaux | 2008 |
| 200 metrin vapaauinti | 1.39,81 |  Paul Biedermann | 2009 |
| 400 metrin vapaauinti | 3.34,55 |  Paul Biedermann | 2009 |
| 1500 metrin vapaauinti | 14.08,06 |  Gregorio Paltrinieri | 2015 |
| 50 metrin selkäuinti | 22,74 |  Stanislav Donets | 2010 |
| 100 metrin selkäuinti | 48,97 |  Stanislav Donets    Arkadi Vjattšanin | 2009 |
| 200 metrin selkäuinti | 1.48,02 |  Kliment Kolesnikov | 2017 |
| 50 metrin rintauinti | 25,62 |  Fabio Scozzoli | 2017 |
| 100 metrin rintauinti | 55,94 |  Adam Peaty | 2017 |
| 200 metrin rintauinti | 2.00,53 |  Marco Koch | 2015 |
| 50 metrin perhosuinti | 22,07 |  Johannes Dietrich | 2009 |
| 100 metrin perhosuinti | 48,93 |  Jevgeni Korotyškin | 2009 |
| 200 metrin perhosuinti | 1.49,00 |  László Cseh | 2015 |
| 100 metrin sekauinti | 50,76 |  Peter Mankoč | 2009 |
| 200 metrin sekauinti | 1.51,36 |  László Cseh | 2015 |
| 400 metrin sekauinti | 3.57,27 |  László Cseh | 2009 |
| 4 × 50 metrin vapaauintiviesti | 1.20,77 |  Ranska Bernard, Gilot, Leveaux, Bousquet | 2008 |
| 4 × 50 metrin sekauintiviesti | 1.30,44 |  Venäjä Kolesnikov, Prigoda, Popkov, Morozov | 2017 |
Naiset

| Laji | Aika | Uimari | EM-kilpailut |
| --- | --- | --- | --- |
| 50 metrin vapaauinti | 23,30 |  Sarah Sjöström | 2017 |
| 100 metrin vapaauinti | 50,95 |  Ranomi Kromowidjojo | 2017 |
| 200 metrin vapaauinti | 1.51,17 |  Federica Pellegrini | 2009 |
| 400 metrin vapaauinti | 3.54,85 |  Camille Muffat | 2012 |
| 800 metrin vapaauinti | 8.04,53 |  Alessia Filippi | 2008 |
| 50 metrin selkäuinti | 25,70 |  Sanja Jovanović | 2009 |
| 100 metrin selkäuinti | 55,42 |  Katinka Hosszú | 2015 |
| 200 metrin selkäuinti | 1.59,84 |  Katinka Hosszú | 2015 |
| 50 metrin rintauinti | 29,10 |  Rūta Meilutytė | 2013 |
| 100 metrin rintauinti | 1.02,92 |  Rūta Meilutytė | 2013 |
| 200 metrin rintauinti | 2.15,21 |  Rikke Møller Pedersen | 2013 |
| 50 metrin perhosuinti | 24,58 |  Sarah Sjöström | 2015 |
| 100 metrin perhosuinti | 55,00 |  Sarah Sjöström | 2017 |
| 200 metrin perhosuinti | 2.01,52 |  Mireia Belmonte | 2013 |
| 100 metrin sekauinti | 56,67 |  Katinka Hosszú | 2015 |
| 200 metrin sekauinti | 2.02,53 |  Katinka Hosszú | 2015 |
| 400 metrin sekauinti | 4.19,46 |  Katinka Hosszú | 2015 |
| 4 × 50 metrin vapaauintiviesti | 1.33,25 |  Alankomaat Dekker, Schreuder, de Jonge, Kromowidjojo | 2009 |
| 4 × 50 metrin sekauintiviesti | 1.42,69 |  Alankomaat Schreuder, Nijhuis, Dekker, Kromowidjojo | 2009 |
Sekakilpailut

| Laji | Aika | Joukkue | EM-kilpailut |
| --- | --- | --- | --- |
| 4 × 50 metrin vapaauintiviesti | 1.28,39 |  Alankomaat Korstanje, Stolk, Kromowidjojo, Heemskerk | 2017 |
| 4 × 50 metrin sekauintiviesti | 1.37,71 |  Alankomaat Toussaint, Kamminga, Verlinden, Kromowidjojo | 2017 |
Vegavis

| Vegavis |
| --- | --- |

 Maastricht-vaihe  PreЄ Є O S D C P T J K Pg N      
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Sorsalinnut Anseriformes
Heimo::  †Vegaviidae
Suku::  †Vegavis  Clarke et al., 2005
Laji::  iaai
Kaksiosainen nimi
 † Vegavis iaai  Clarke et al., 2005 
Katso myös
   Vegavis Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kaavio Vegaviksen polveutumisesta.
Vegavis on sukupuuttoon kuollut sorsalintujen lahkoon kuuluva lintusuku, joka eli liitukaudella Etelämantereella. Sen ainoa tunnettu laji on Vegavis iaai. Nykyajan linnuista Vegavis muistuttaa eniten sorsia ja hanhia, mutta sitä ei pidetä niiden suorana edeltäjänä.
Vegaviksen fossiili löydettiin vuonna 1992 Vegan saarelta Etelämantereen rannikolla. Löytö julkaistiin vasta vuonna 2005 perusteellisten magneettikuvausten jälkeen.
Lajin löytymistä pidetään ensimmäisenä konkreettisena todisteena siitä, että jo mesotsooisella ajalla linnut olivat jakautuneet ainakin joidenkin nykyisten lajiryhmien edeltäjiin, jotka selvisivät 65 miljoonan vuoden takaisesta joukkosukupuutosta.
Aiheesta muualla

Cretaceous duck ruffles feathers BBC News.  20.1.2005. (englanniksi)
Unto E. Hämäläinen

Unto Eelis Hämäläinen (14. marraskuuta 1923 Impilahti – 24. huhtikuuta 2003 Jyväskylä) oli keskisuomalainen kuvataiteilija, joka aloitti taiteilijan uransa maalarina jo 1940-luvulla ja ryhtyi 1960-luvun lopulla tekemään myös veistoksia. Hämäläisen tuotantoon kuuluu mm. abstrakteja maalauksia sekä kineettisiä ja valokineettisiä veistoksia. Hän käytti teoksissaan usein myös kierrätysmateriaalia. Hämäläinen oli yksi vuonna 1972 perustetun taiteilijaryhmä Dimension perustajajäsenistä. Vuosina 1985–1987 hän toimi Jyväskylän taiteilijaseuran puheenjohtajana. Hämäläiselle myönnettiin vuonna 1972 Valtion taidepalkinto ja vuonna 1997 Keski-Suomen läänin taidetoimikunnan taidepalkinto. Hämäläisen retrospektiivinäyttely Boheemikinetiikkaa ja kesympiä kuvia oli esillä Jyväskylässä vuonna 1996.
Teoksia

Kevätusvaa metsässä (1946)
Epäsäännöllinen muuttuja (1970)
Karvamato tanssii itselleen (1979)
Sykkivä galaksi (1980)
Aiheesta muualla

Unto E. Hämäläinen Kuvataiteilijamatrikkelissa
Kuopion taidemuseon Taidevartti
Viheraranen

| Viheraranen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Papukaijalinnut Psittaciformes
Heimo::  Papukaijat Psittacidae
Suku::  Viheraraset Forpus
Laji::  xanthopterygius
Kaksiosainen nimi
 Forpus xanthopterygius  (Spix), 1824 
Katso myös
   Viheraranen Wikispeciesissä   Viheraranen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Viheraranen (Forpus xanthopterygius), myös F. crassirostris, on eteläamerikkalainen papukaija. Se elää laajalla alueella Kolumbiasta Peruun, Boliviaan, Pohjois-Argentiinaan, Paraguayhin ja Brasiliaan. Sen holotyypin kuvaili Johann Baptist von Spix 1824.
Vassundan kirkko

| Vassundan kirkko Vassunda kyrka |
| --- | --- |

Kirkkokunta:  Ruotsin kirkko
Hiippakunta:  Uppsalan hiippakunta
Seurakunta:  Vassunda församling
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vassundan kirkko (ruots. Vassunda kyrka) on Ruotsissa Knivstan kunnassa sijaitseva kirkkorakennus. Vanhaa romaanista kirkkoa laajennettiin luultavasti 1300-luvulla ja torni rakennettiin 1400-luvulla. Nykyinen kolmisivuinen kuori rakennettiin oletettavasti joskus vuosien 1682 ja 1696 välillä. Kirkko on rakennettu suurimmaksi osaksi luonnonkivestä. Uusklassinen julkisivu tehtiin vuoden 1804 remontin yhteydessä ja myös sisustuksessa näkyy 1800-luvun alun tyyli.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vassundan kirkko Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: sv:Vassunda kyrka
Käännös suomeksi
Bad Soden am Taunus

| Bad Soden am Taunus |
| --- | --- |
 Quellenpark
 vaakuna
 Bad Soden am Taunus
 Koordinaatit: 50°9′N, 8°30′E 
Valtio:  Saksa
Osavaltio:  Hessen
Piirikunta:  Main-Taunus-Kreis
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  12,55 km²
Korkeus:  141 m
Väkiluku (2020):  22 871
 – Väestötiheys:  1 822 as./km²
Postinumero:  65812
Suuntanumero(t):  06196, 06174
 
 www.bad-soden.de 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Bad Soden am Taunuksen sijainti Main-Taunuksen piirikunnassa. Pienemmässä kuvassa piirikunnan sijainti Hessenin osavaltiossa.
Bad Soden am Taunus on kaupunki Main-Taunuksen piirikunnassa Hessenin osavaltiossa keskisessä Saksassa. Se on osa Reinin–Mainin konurbaatiota, ja kuuluu Frankfurt am Mainin läntiseen esikaupunkialueeseen. Bad Soden oli 1800- ja 1900-luvuilla huomattava kylpyläkaupunki.
Maantiede

Bad Soden am Taunus sijaitsee Taunus-vuoriston eteläpuolella Frankfurt am Mainin suurkaupunkialueella noin kolmetoista kilometriä Frankfurt am Mainin keskustasta länsiluoteeseen. Kaupungin alueella virtaavat joet Sulzbach ja Waldbach. Bad Sodenin pohjoiset ja läntiset naapurikunnat (Königstein im Taunus ja Kelkheim) ovat huomattavasti harvaanasutumpia kuin eteläiset ja itäiset naapurit (Schwalbach am Taunus, Sulzbach ja Liederbach am Taunus).
Nykyinen Bad Soden am Taunus muodostettiin 1977 kunnista Altenhain, Bad Soden ja Neuenhain.
Historia

Sydänkeskiaikana nykyisen Bad Sodenin alueelle oli kehittynyt kaksi kylää, Soden ja Sulzbach. Sodenista ja Neuenhainista on ensimmäinen asiakirjamaininta vuodelta 1191 ja  Altenhainista vuodelta 1232. Sigismund Luxemburgilainen vahvisti 1434 Sulzbachin ja Sodenin asema kylinä, jotka olivat suoraan keisarin alaisia; niitä kutsuttiin termillä Reichsdorf. Lääkäri Johann Bernhard Gladbach tutki Sodenin seudun lähteitä 1700-luvun alussa, ja siitä alkoi kehittyminen kylpyläkaupungiksi. Ensimmäinen kylpylä valmistui 1722 ja seuraavalla vuosisadalla Soden tunnettiin kylpylöistään myös muualla Euroopassa. Kaupunkiin rakennettiin hotelleja ja liikenneyhteyksiä parannettiin.
1900-luvun suursodat vahingoittivat Sodenia ja sen kylpylätoimintaa, mutta eivät ratkaisevasti. Kummankin maailmansodan jälkeen miehittäjät hyödynsivät kaupungin tasokkaita hotelleja asuinpaikkoinaan. Ranskan ja Britannian joukot miehittivät aluetta 1918–1930, ja Yhdysvaltain joukot 29. maaliskuuta 1945 alkaen. Sotien välisenä aikana vesilähteiden hyödyntämistä jatkettiin, ja Soden sai virallisesti Bad-etuliitteen 1922. Kansallissosialistisen kauden tuhoihin kuului muun muassa Sodenin juutalaisyhteisön hävittäminen ja toisen maailmansodan pommitukset.
Toisen maailmansodan jälkeinen nousu oli ripeää. Bad Soden sai kaupunkioikeudet 1947 ja nimi Bad Soden am Taunus virallistettiin 1955. Vuonna 1961 avattiin uusi kylpyläpuisto Salinenstraßen ja Eichwaldin väliin, vanhakaupunki saneerattiin 1989–1997. Bad Sodenin kylpylätoiminta loppui 2001.
Bad Sodenin historiallisia rakennuksia on muun muassa 1870-luvulla rakennettu Badehaus. Kaupungin keskeinen puisto on Quellenpark, jonka alueella tai läheisyydessä on muun muassa Solbrunnen, arkkitehti Friedensreich Hundertwasserin piirtämä Hundertwasserhaus ja evankelinen kirkko.
Talous ja liikenne

Bad Sodenin asukkaiden ostovoimaindeksi on 176,5 (2017, Saksan liittotasavalta = 100,0). Hyvä talousmaantieteellinen sijainti on houkutellut kaupunkiin useiden suuryritysten toimipaikkoja.
Bad Sodenista on suora paikallisjunayhteys Frankfurt am Mainin päärautatieasemalle. Frankfurt am Mainin lentoasema sijaitsee Bad Sodenin eteläpuolella. Bundesstraße 8 kulkee Bad Sodenin länsipuolitse, Bundesautobahn 66 eteläpuolitse.
Aiheesta muualla

Bad Soden am Taunus, Hessen, Saksa — Sunrise, Sunset and Daylength
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: de:Bad Soden am Taunus
Königsteiner Straße
Käännös suomeksi