stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Franz Liszt
Lisztin musiikki > Lisztin pianokonsertot

Lisztin kaksi omaperäistä pianokonserttoa uudistivat konserton rakennetta. Aikalaisissa herätti myös ihmetystä ensimmäisen piano­konserton triangeli, jonka käyttö taidemusiikissa oli tällöin uutta. Konsertot kestävät noin 20 minuuttia ja ovat poikkeuksellisen lyhyitä. Niissä on neljä osaa, joiden välillä ei juuri ole taukoja.
Ensimmäisessä konsertossa on muutamia teemoja jotka toistuvat kaikissa osissa. Teemat asetetaan välillä hyvin erilaisiin konteksteihin. Toisen osan alussa oleva rauhallinen teema tulee neljännen osan alussa uudestaan marssina.
Toinen konsertto keskittyy enemmän yhden pääteeman ympärille. Teema toistuu usein. Suuren vaihtelevuuden takia konserttojen rakenne on varsin fragmentaarinen. Tunnelmat ja dynamiikan asteet vaihtelevat alati. Pianon osuus on molemmissa konsertoissa varsin hallitseva ja orkesteria käytetään hillitysti. Usein vain yksi tai muutama soitin soittaa tovin ajan pianon kanssa. Varsinaisia kadensseja ei ole. Vuonna 1961 taltioitu Svjatoslav Richterin (piano), Kirill Kondrašinin (kapellimestari) ja Lontoon sinfoniaorkesterin levytys pianokonsertoista on erityisen hyvin tunnettu. Ilmestyessään se erottui aiemmista teoksen äänityksistä, koska siinä oli otettu teoksen dynamiikka tarkasti huomioon.kenen mukaan?
Lisztin musiikki > Kristus-oratorio

Vuosina 1862-1866 valmistunut Kristus-oratorio on Antti Häyrysen mukaan ”1800-luvun hengellisen musiikin vaietuimpia mestariteoksia.” Siinä säveltäjä käsittelee Jeesuksen elämänkaarta pikemminkin jättimäisen sinfonisen runoelman muodossa kuin totunnaisempana aarioiden ja kuorojen kavalkadina. Teoksen ensimmäinen osa on viisiosainen jouluoratorio. Toisen osan aihe on Vapahtajan ilmestyminen maailmalle loppiaisena; kolmas osa käsittelee Kristuksen kärsimystä ja ylösnousemusta.
Leslie Howardin kokonaislevytys

Vain yksi pianisti, australialainen Leslie Howard, on levyttänyt Lisztin koko pianotuotannon. Hanke kesti 15 vuotta, ja lopputuloksena julkaistiin 95 CD-levyä. Guinnessin ennätyskirjan mukaan se on musiikin historian suurin äänitysprojekti. Howard sai Gramophone-lehdeltä Grand Prix du Disque -palkinnon sekä kunnianosoituksen Unkarin valtiolta. Hankkeeseen sisältyi monia teoksia, joita ei ollut aikaisemmin äänitetty, sekä käsikirjoituksiin perustuneita julkaisemattomia teoksia, joita ei ollut soitettu Lisztin ajan jälkeen.
Teoksia > Pianolle

h-molli-sonaatti pianolle
Transsendentaaliset etydit
Années de pèlerinage
Unkarilaiset rapsodiat
Mefisto-valssit
Paganini-etydit
Liebestraum (Liebesträume, Lemmenunelmia) No. 1,2 ja 3
Teoksia > Pianolle ja orkesterille

Pianokonsertot 1 ja 2 (kolmas pianokonsertto on keskeneräinen, siitäkin on olemassa levytyksiä)
Kuolemantanssi pianolle ja orkesterille
Unkarilainen fantasia pianolle ja orkesterille
Teoksia > Orkesterille

Alkusoitot (Les Préludes) orkesterille
Faust-sinfonia
Dante-sinfonia
Teoksia > Uruille

Preludi ja fuuga nimestä BACH
Fantasia ja fuuga koraalista Ad nos, ad salutarem undam
Weinen, Klagen, Sorgen, Zagen
Teoksia > Kuoroteoksia

Christus-Oratorio
Missa Solemnis
Legende von der heiligen Elisabeth
Teoksia > Ooppera

Don Sanche
Lisztin laajaan tuotantoon kuuluu mainittujen teoslajien lisäksi myös lauluja. Edellä on lueteteltu vain pieni osa kunkin teoslajin töistä.
Kirjallisuutta

Burger, Ernst: Franz Liszt: Eine Lebenschronik in Bildern und Dokumenten.  München:  List, 1986.  ISBN 3-417-77160-9
Saffle, Michael: Franz Liszt: A Research and Information Guide.  3. painos. New York:  Routledge, 2009.  ISBN 978-0-415-99839-0
Walker, Alan: Franz Liszt, The Virtuoso Years (1811–1847).  Uud. painos. Cornell University Press, 1987.
Walker, Alan: Franz Liszt, The Final Years (1861–1886).  Cornell University Press, 1997.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Franz Liszt Wikimedia Commonsissa
Poroila, Heikki: Yhtenäistetty Yhtenäistetty Franz Liszt (koko sävellystuotanto listattuna suomalaisia tiedonhakijoita ajatellen).
Complete Liszt MP3 catalogue (Arkistoitu – Internet Archive) – kaikki teokset listattuna ja joitakin ilmaisia tallenteita Lisztin teoksista
Nuotteja Lisztin teoksista
PianoPublicDomain.com Internetistä ladattavia nuotteja Lisztin pianoteoksista.
Franz Liszt Project (Arkistoitu – Internet Archive) – Laaja Franz Liszt -sivusto.
Piano Society – Liszt – lyhyt elämäkerta ja teoksia MP3-muodossa
Life and Works
PianoParadise – Liszt – elämäkerta, MP3-tallenteita ja nuotteja
Franz Liszt International Music Score Library Project (englanniksi)
Vapaasti käytettävissä olevia Lisztin partituureja Mutopia Project
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST 2  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka 2  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  ADK  Discography of American Historical Recordings  FID  KulturNav  MusicBrainz  ULAN 
Henkilöt:  BMLO  Alankomaat  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  Dictionnaire historique de la Suisse  RISM  SNAC 2  IdRef 
Henri Lehmann, Franz Liszt, 1839.
Félix Nadarin kuva Lisztistä vuodelta 1884.
Liszt pianon ääressä.
Kari Lake

| Kari Lake |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 23. elokuuta 1969 (ikä 55) Rock Island, Illinois, USA
Kansalaisuus:  yhdysvaltalainen
Ammatti:  toimittaja, aktivisti
Vanhemmat:  Sheila ja Larry Lake
Lapset:  2
Muut tiedot
Koulutus: Iowan yliopisto (B.A.)
Aiheesta muualla
Kotisivu
Kari Ann Lake (s. 23. elokuuta 1969 Rock Island, Illinois, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen poliitikko ja entinen uutisankkuri. Hän on ollut sekä republikaani, demokraatti että sitoutumaton. Vuoden 2022 vaaleissa hän suostui Donald Trumpin kannattajana Arizonan kuvernöörinvaaliin ehdokkaaksi, ja on olut runsaasti esillä vaalikampanjan aikana pitäen Trumpin häviötä presidentinvaalissa 2020 valheena. Hän hävisi niukasti vastaehdokkaalleen Katie Hobbsille.
Tausta

Lake syntyi vuonna 1969, ja hänen vanhempansa ovat Sheila ja Larry Lake. Perheessä oli yhteensä 9 lasta, joista Lake on nuorin. Perhe muutti sittemmin Iowaan. Lake valmistui kandidaatiksi Iowan yliopistosta pääaineenan journalistiikka.
Laken lapsuudenkodissa harjoitettiin katolilaisuutta. 2010-luvun alkupuoliskolla Laken ystävät kuvailivat tämän olevan buddhalainen, mutta Lake itse on kertonut vuodesta 2022 lähtien olevansa evankelikalisti.
Tausta > Ura journalistina

Lake aloitti uransa journalismin parissa hieman ennen kuin täytti 30. Hän muutti Iowasta Arizonaan ja toimi aluksi uutisankkurina viikonloppuisin. Hän toimi uutistenlukijana Fox Newsin Phoenixin paikalliskanavalla. Hänen pitkäaikainen ankkuriparinsa oli John Hook. Ura Foxilla kesti 22 vuotta, kunnes Lake erosi vuonna 2021.
Lake oli jo vuonna 2020 levittänyt vihreellistä tietoa koronaviruksesta Twitterissä.
Poliittinen ura

Maaliskuussa 2021 kävi ilmi, että Lake oli osallistunut CPAC:n tapahtumaan Floridassa, mutta oli jäänyt epäselväksi, oliko hän siellä kampanjoimassa vai median edustajana. Lake ilmoitti kesällä lähtevänsä tavoittelemaan Arizonan kuvernöörin virkaa.
Poliittinen ura > Arizonan kuvernöörinvaalit

Arizonan kuvernöörin virka tuli vuoden 2022 vaaleissa avoimeksi, koska istuva kuvernöörin ei voinut enää virkakausien rajoitusten takia asettua ehdolle. Lake ilmottautui ehdokkaaksi kesäkuun 2021 alussa. Hänen lisäkseen kolme muuta republikaania pyrki ehdolle puolueen esivaaleissa. Presidentti Donald Trump asettui tukemaan Laken ehdokkuuta syyskuussa 2021.
Laken vastaehdokkaana oli demokraattien Katie Hobbs, joka voitti vaalit reilulla 17 000 äänen erolla. Äänestyslippuja tulostavassa laitteessa havaittiin kuitenkin vika, ja Lake piti tätä todisteena vaalivilpistä. Hän vei asian oikeuteen, mutta Maricopan piirikunnan tuomarin mukaan Lakella ei ollut riittäviä todisteita, ja tapaus hylättiin.
Poliittinen ura > Senaatinvaalit

Lokakuussa 2023 Lake ilmoitti lähtevänsä ehdolle senaatinvaaleissa 2024, jossa valittaisiin toinen Arizonan senaattoreita.
Poliittisia kantoja

Lakea on kuvailtu äärioikeistolaiseksi. Hän itse määrittelee olevansa "Trumpin ehdokas".
Lake vastustaa äänten sähköistä laskentaa, ja yritti kieltää tämän Arizonassa viemällä asian Yhdysvaltain korkeimpaan oikeuteen. Oikeus kuitenkin kieltäytyi ottamasta tapausta käsittelyyn 22. huhtikuuta 2024.
Kuvernöörivaalien aikana Lake sanoi, että mikäli liittovaltio säätäisi aseiden omistamista hankaloittavia lakeja, hän jättäisi noudattamatta niitä tviitaten "mitä liittovaltio muka aikoo tehdä? Lentää tänne ja pidättää istuvan kuvernöörin?" Lisäksi hän sanoi australialaisessa 60 Minutes -ohjelmassa, että australialaisilla ei ole vapautta, koska maan aselait ovat tiukat. Myöhemmin Lake myrskysi ulos haastattelusta ja sanoi häntä haastatelleen Liam Bartlettin olleen "täysin sekaisin".
Toukokuussa 2022 Lake kuvaili abortin olevan "äärimmäinen synti". Kun Yhdysvaltain korkein oikeus kumosi Roe vastaan Wade -päätöksensä kuukautta myöhemmin, Lake iloitsi päätöksen johdosta. Hän on myös aiemmin kannattanut Arizonan tiukkoja aborttilakeja, mutta on sittemmin lieventänyt kantaansa sanomalla, ettei esim. kannata abortin kieltämistä koko maan tasolla. Kun Arizonan korkein oikeus ilmoitti huhtikuussa 2024 päätöksestään, jonka nojalla vuodelta 1864 peräisin olevaa aborttilakia voidaan perustuslain puolesta soveltaa, Lake sanoi abortin olevan yksityisasia ja toivovansa osavaltion lainsäädäntöelintä alkamaan pikimminten päivittämään lakia.
Yksityiselämä

Lake on ollut naimisissa kahdesti. Hänen nykyinen miehensä on Jeff Halperin. Parilla on kaksi lasta.
Aiheesta muualla

Kari Lake for Governor
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Yhdysvallat
Vanwall

| Vanwall |
| --- | --- |
Koko nimi:  Vanwall
Päämaja:   Britannia
Perustajat:  Tony Vandervell
Tunnetuimmat kuljettajat:  Stirling Moss, Tony Brooks
Moottorit:  Vanwall
Saavutukset Formula 1:n MM-sarjassa
Ensimmäinen kilpailu:  Ranskan GP 1951
Kilpailuja:  30
Valmistajien maailmanmestaruuksia:  1 (1958)
Kuljettajien maailmanmestaruuksia:  0
Voittoja:  10
Paalupaikkoja:  7
Nopeimpia kierroksia:  6
MM-pisteitä:  111
Viimeinen kilpailu:  Ranskan GP 1960
Vanwallin auto 1957.
Vanwall oli brittiläisen Tony Vandervellin perustama Formula 1 -kilpatalli, joka kilpaili F1:ssä vuosina 1954–1960.
Tony Vandervell oli brittiläinen tehtailija jonka Vandervell Products myi lisenssillä amerikkalaisia "Thin-wall" -laakereita. Hän kuului aluksi BRM-kilpatallin taustavoimiin, mutta turhautui tallin toimintaan. BRM:n Raymond Maysin syytettyä perusteettomasti Vandervellin laakereita tallin epäonnistumisesta Monzan Formula 1-osakilpailussa 1951 hän erosi ja perusti omansa.
Thinwall Special

Vandervell Racing Team hankki ensimmäiset autonsa ostamalla 125- ja 375-mallisia Ferrareita, joista muokattiin omat Thinwall Specialit. Mm. niiden pakoputkistoa ja koreja viriteltiin ahkerasti. Reg Parnell voitti Silverstone International Trophy-kisan 1951 kolmannella Specialilla, jossa oli 375-mallin 4,5-litrainen moottori 125-mallin rungossa.
Neljäs Thinwall Special, muunneltu Ferrari 375, osallistui menestyksekkäästi Formula Libre-luokan lähtöihin vuosina 1952-54. Kuljettajina toimivat mm. Piero Taruffi, Mike Hawthorn ja Peter Collins.
Samaan aikaan Vandervell rakensi Nortonin ja Rolls-Roycen osista omaa kilpamoottoriaan.
Vanwall

Ensimmäiset Vanwallin omat autot valmistuivat Cox Greenissä, Maidenheadissa. Nimi tuli Vandervellin ja Thinwallin yhdistelmästä. Runko oli Oven Maddockin suunnittelema ja Cooperin rakentama. "Vanwall Specialin" nelisylinterinen moottori oli aluksi kaksilitrainen ja se sai tulikasteensa Englannin F1-osakilpailussa Silverstonessa 1954. Vuoden 1955 loppuun mennessä moottori oli kehitetty jokseenkin luotettavaksi ja iskutilavuus kasvatettu Formula 1-sääntöjen mukaiseen 2,5 litraan.
Vuonna 1956 haettiin auton rungon ja korin kehittämiseen konsultaatiota Lotuksen Colin Chapmanilta. Frank Costinin kanssa hän kehitti autolle uuden aerodynaamisen korin, joka kompensoi auton suuresta moottorista johtuvaa korkeaa profiilia.
1957 Vanwallit alkoivat olla todella kilpailukykyisiä, kuljettajiksi tuli kolme pätevää brittiä: Tony Brooks, Stirling Moss ja Stuart Lewis-Evans. Vuosi 1958 oli tallin paras. Brooks ja Moss voittivat kumpikin kolme Grand Prix’tä ja Vanwall saavutti autonvalmistajien maailmanmestaruuden. Kyseessä oli ensimmäinen F1-kausi, jolloin tallimestari erikseen nimettiin. Kauden päätöstä synkensi se, että Lewis-Evans kuoli Marokon osakilpailussa saamiinsa vammoihin.
Vandervell joutui lepoon terveytensä heikentyessä, ja Vanwallin toiminta supistui. 1959 se osallistui vain Englannin F1-osakilpailuun kevennetyllä mallilla, joka ei pärjännyt uusille Coopereille. 1960 näyttäydyttiin Ranskan GP:ssä. 1961, Formula 1-sarjan siirryttyä 1,5-litraisiin, Vanwall osallistui kolmilitraisille tarkoitettuun Intercontinental Formulaan uudella takamoottorisella autolla. Sarja ei kuitenkaan saanut suosiota, ja Vanwall sulki ovensa kokonaan.
Saavutukset

Neljännellä Thinwall Specialilla kilpailtiin vuosina 1952-1954.
Bulevardi Bill Clinton

| Bulevardi Bill Clinton |
| --- | --- |

Maa:   Kosovo
Bulevardi Bill Clinton (’Bill Clintonin bulevardi’) on bulevardi Kosovon pääkaupungissa Pristinassa. Se on nimetty Yhdysvaltain 42. presidentin Bill Clintonin mukaan. Kosovon albaanit halusivat kiittää Clintonia hänen avustaan Kosovon sodassa. Vuonna 2009 bulevardin varrelle pystytettiin 3,5 metriä korkea Clintonia esittävä patsas.
Kosovossa on myös George W. Bushin ja Woodrow Wilsonin mukaan nimetyt kadut.
Kuvia

Käännös suomeksi
Torpedo Ust-Kamenogorsk

| Torpedo Ust-Kamenogorsk |
| --- | --- |

Perustettu:  1955
Entiset nimet:  HK Kaztsink-Torpedo (2001–2015)
Kaupunki:   Öskemen, Kazakstan
Kotiareena:  KTsDS AO «Kaztsink»
– kapasiteetti:  4 400
Sarjataso:  Kazakstanin mestaruussarja
Värit:                     
Puheenjohtaja:   Nikolai Proskurin
Päävalmentaja:   Aleksandr Šahvorostov
Mestaruudet:  Kazakstan: 1993, 1994, 1995, 1996, 1997, 1998, 2000, 2001, 2002, 2003, 2004, 2005, 2007
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Torpedo Ust-Kamenogorsk (ven. ХК Торпедо Усть-Каменогорск) on kazakstanilainen jääkiekkoseura, joka on kotoisin Öskemenistä (ven. Ust-Kamenogorsk) Itä-Kazakstanin alueelta.
Historia > Neuvostoaika ja Venäjä

Torpedo Ust-Kamenogors perustettiin vuonna 1955. Se pääsi osallistumaan Neuvostoliiton toiselle sarjatasolle Pervaja Ligaan ensi kerran kaudella 1963–1964. Kaudella 1966–1967 Torpedo taisteli sarjan mestaruudesta, mutta hävisi Metallurg Novokuznetskille. Tätä korkeammalle Torpedo ei sijoittunut ja kauden 1976–1977 päätteeksi joukkue putosi Neuvostoliiton kolmannelle sarjatasolle Vtoraja Ligaan. Torpedo nousi takaisin Pervaja Ligaan kahden vuoden jälkeen ja nousi kaudeksi 1987–1988 Neuvostoliiton pääsarjaan, joskin putosi yhden kauden jälkeen takaisin. Torpedo nousi uudelleen pääsarjaan kaudella 1989–1990 ja onnistui pitämään siellä paikkansa sarjan alasajoon saakka.
Neuvostoliiton hajottua Torpedo jatkoi alueen pääsarjassa ensin IVY:n mestaruussarjassa ja sitten Kansainvälisessä liigassa. Kun Venäjälle perustettiin oma pääsarja, eikä siihen ei otettu alkuun ulkomaisia seuroja, oli Torpedon liityttävä maan toiselle tasolle Vysšaja Ligaan. Vysšaja Ligassa joukkue vaihtoi vuonna 2001 nimensä HK Kaztšink-Torpedoksi. HK Kaztšink-Torpedo jatkoi myös uudistetussa VHL-liigassa. Vuonna 2015 seura otti käyttöön alkuperäisen nimensä.
Historia > Kazakstanin pääsarja ja kansainväliset pelit

Neuvostoliiton kaaduttua Kazakstanissa perustettiin oma kansallinen jääkiekkoliiga, Kazakstanin mestaruussarja. Torpedo siirsi Pervaja Ligassa pelanneen kakkosjoukkueensa kyseiseen sarjaan ja hallitsi liigaa sen ensimmäiset vuosikymmenet. Torpedo on voittanut liigan mestaruuden ennätykselliset 13 kertaa, joista kahdesti kuusi kertaa peräkkäin. Joukkue on ainoa perustajajoukkue, joka on edelleen mukana liigassa.
HK Kaztsink-Torpedo on osallistunut jääkiekon Continental Cupiin kolmesti, vuosina 2004, 2005 ja 2008. Vuonna 2008 joukkue saavutti Cupissa kolmannen sijan.
Joukkue kaudella 2024–2025

| Maalivahdit> # | Maalivahdit>  | Maalivahdit> Pelaaja | Maalivahdit> Hanskakäsi | Maalivahdit> Sopimus | Maalivahdit> Syntymäpaikka |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| 20 |  | Andrei Jankov | L | 2024 | Öskemen, Kazakstanin SNT, Neuvostoliitto |
| 39 |  | Anton Osokin | L | 2024 |  |
| Puolustajat> # | Puolustajat>  | Puolustajat> Pelaaja | Puolustajat> Kätisyys | Puolustajat> Sopimus | Puolustajat> Syntymäpaikka |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| 47 |  | Kirill Han | L | 2024 |  |
| 68 |  | Dmitri Gromov | L | 2024 | Moskova, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto |
| 85 |  | Dmitri Bykov | L | 2024 |  |
| 90 |  | Tigran Kizekpajev | L | 2024 |  |
| 94 |  | Danijar Kairov | L | 2024 | Öskemen, Kazakstan |
|   |  | Stepan Aleksandrov | L | 2025 | Öskemen, Kazakstan |
|   |  | Roman Dubinin | L | 2024 | Toljatti, Venäjä |
|   |  | Ivan Gavrilenko | L | 2025 |  |
|   |  | Vladimir Grebenstšikov | L | 2025 | Temirtaw, Kazakstan |
|   |  | Ilja Olendarenko | R | 2025 | Novokuznetsk, Venäjä |
|   |  | Ilja Riži | L | 2024 | Öskemen, Kazakstan |
|   |  | Mark Skutar | L | 2025 | Novokuznetsk, Venäjä |
|   |  | Danil Štšjokin | L | 2024 | Öskemen, Kazakstan |
| Hyökkääjät> # | Hyökkääjät>  | Hyökkääjät> Pelaaja | Hyökkääjät> Kätisyys | Hyökkääjät> Paikka | Hyökkääjät> Sopimus | Hyökkääjät> Syntymäpaikka |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| 7 |  | Aleksandr Arhipov | L | H | 2024 | Omsk, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto |
| 9 |  | Konstantin Sokolov | L | OLH | 2024 | Öskemen, Kazakstanin SNT, Neuvostoliitto |
| 10 |  | Zahar Parhomenko | L | H | 2025 | Öskemen, Kazakstan |
| 11 |  | Dias Risbekov | R | H | 2024 |  |
| 15 |  | Aleksandr Pantšenko | L | H | 2024 |  |
| 17 |  | Stepan Rifel | L | H | 2024 | Öskemen, Kazakstan |
| 49 |  | Aleksandr Šin | L | VLH | 2024 | Öskemen, Kazakstanin SNT, Neuvostoliitto |
| 67 |  | Jegor Koževnikov | L | LH | 2024 | Nižni Tagil, Venäjä |
| 70 |  | Danila Omelkovets | L | H | 2024 |  |
| 76 |  | Andrei Jakovlev | L | H | 2025 | Habarovsk, Venäjä |
| 87 |  | Dias Tjutjunkov | R | H | 2024 |  |
| 97 |  | Gleb Astrahantsev | L | H | 2024 |  |
| 99 |  | Maksim Bazanov | L | H | 2024 |  |
|   |  | Erik Aldabergenov | L | H | 2025 |  |
|   |  | Ilja Kljauzov | L | KH | 2025 | Moskova, Venäjä |
|   |  | Andrei Lagunov | L | KH | 2024 | Tšita, Venäjä |
|   |  | Batir Markabajev | L | H | 2025 |  |
|   |  | Maksim Musorov | R | VLH | 2025 | Öskemen, Kazakstan |
|   |  | German Šaporjov | L | H | 2025 |  |
Joukkue kaudella 2024–2025 > Joukkueenjohto

Päävalmentaja: Aleksandr Šahvorostov
Apuvalmentaja: Aleksandr Denisenko
Apuvalmentaja: Andrei Korabejnikov
Apuvalmentaja: Andrei Raiski
Maalivahtivalmentaja: Roman Medvedev
Huoltopäällikkö: Vladimir Klimenko
Puheenjohtaja: Nikolai Proskurin
Lähde: EliteProspects
Käännös suomeksi
Ethel Barrymore

Ethel Barrymore vuonna 1901.
Ethel Barrymore (oik. Ethel Mae Blythe 15. elokuuta 1879 Philadelphia, Pennsylvania Yhdysvallat – 18. kesäkuuta 1959 Hollywood, Kalifornia) oli Oscar-palkittu yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän kuului tunnettuun Barrymoren sukuun, ja näyttelijät John Barrymore ja Lionel Barrymore olivat hänen veljiään.
Ethel Barrymore tuli kuuluisaksi etenkin teatterinäyttelijänä. Hänen Broadway-debyyttinsä tapahtui vuonna 1901. Hänen ensimmäinen elokuvansa sai ensi-iltansa vuonna 1914. Hän sai parhaan naissivuosa-Oscarin elokuvasta Yksinäinen sydän (None but the Lonely Heart, 1944).
Ethel Barrymore meni naimisiin Russell Griswold Coltin kanssa vuonna 1909, ja pari erosi vuonna 1923. Heillä oli kolme yhteistä lasta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ethel Barrymore Wikimedia Commonsissa
Ethel Barrymore Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Ethel Barrymore NNDB:ssä
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Puola 
Henkilöt:  DDB  Elonet 
Muut:  NARA  SNAC  IdRef
Etta Moten Barnett

| Etta Moten Barnett |
| --- | --- |
 Etta Moten Barnett vuonna 1936.
Henkilötiedot
Syntynyt: 5. marraskuuta 1901 Weimar, Texas
Kuollut: 2. tammikuuta 2004 (102 vuotta) Chicago, Illinois
Ammatti:  näyttelijä ja laulaja
Puoliso:  Claude Barnett (vih. 1934; k. 1967)
Aiheesta muualla
IMDb 
Etta Moten Barnett (o.s. Moten; 5. marraskuuta 1901 Weimar, Texas – 2. tammikuuta 2004 Chicago, Illinois) oli afroamerikkalainen näyttelijä ja kontra-alttolaulaja.
Barnett syntyi Texasissa vuonna 1901. Hänen isänsä oli metodistikirkon pastori. Barnett meni nuorena ennen uraansa naimisiin ja sai kolme lasta, ja erosi miehestään alle kolmenkymmenen ikäisenä. Hän opiskeli sen jälkeen laulamista ja suoritti siitä bachelor-tutkinnon Kansasin yliopistossa. Barnett kutsuttiin esiintymään Eva Jessye -kuoroon New Yorkiin vuonna 1931, ja tapasi tuolla matkalla Claude Barnettin, Associated Negro Pressin perustajan, jonka kanssa hän meni vuonna 1934 naimisiin. Barnett oli vuonna 1933 mukana kahdessa musiikkielokuvassa, ja seuraavana vuonna häntä pyydettiin esiintymään presidentti Franklin Rooseveltin syntymäpäiville, ja hän oli ensimmäinen afroamerikkalainen nainen joka esiintyi Valkoisessa talossa.
Barnett palasi New Yorkiin vuonna 1942 ja esiintyi siellä muun muassa George Gershwinin kuoleman jälkeen uudelleen tuotantoon otetussa oopperassa Porgy ja Bess, jota lyhennettiin Broadwayta varten. Hän lopetti esiintymisen vuonna 1952. Barnettilla oli oma radio-ohjelma Chicagossa.
Hän kuoli Chicagossa haimasyöpään 102-vuotiaana.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Etta Moten Barnett Wikimedia Commonsissa
Etta Moten Barnett Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Luther, Claudia: Etta Moten Barnett, 102; ‘Porgy and Bess’ Star Sang at the White House The Los Angeles Times. 5.1.2004. Viitattu 28.4.2024. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Muut:  Europeana