Sonic Youth
Historia > 1980-luku: Confusion Is Sex, Bad Moon Rising, Evol, Sister ja Daydream Nation

Branca otti yhtyeen omalle Neutral-levymerkilleen, ja yhtye pääsi äänittämään ensimmäistä mini-LP:tään New Yorkin Radio City Halliin. Levy nauhoitettiin kahdessa päivässä joulukuussa 1981 ja julkaistiin maaliskuussa 1982. Se kantoi pelkkää Sonic Youth -nimeä. Vaikka yhtye on tunnettu omalaatuisista kitaranvirityksistään, se on väittänyt käyttäneensä ensimmäisellä levytyksellään normaalia virettä.  Ilmestyessään levyä ei juurikaan noteerattu, mutta se sai muutamia hyviä arvioita niiltä toimittajilta, joille Branca levyä lähetti. Pian levytyksen jälkeen Richard Edson päätti keskittyä menestyksekkääksi muodostuneeseen näyttelijäuraan, ja hänen tilalleen tuli Bob Bert. Bändi harjoitteli samassa treenitilassa Swans-yhtyeen kanssa, mistä seurasi ystävyys orkesterien välillä. Niinpä oli luontevaa, että yhtyeet lähtivät yhdessä ensimmäiselle kahden viikon Yhdysvaltojen kiertueelle marraskuussa 1982. Sonic Youthin jäsenet kritisoivat Bertin rumpujensoittoa ja tilalle tuli Jim Schlavunos kiertueen jälkeen. Schlavunosin kanssa alettiin nauhoittaa ensimmäistä albumia.  Yhtyeen piti alunperin tehdä mini-LP:n seuraajaksi vain single, mutta Wharton Tiersin 8-raita-studiossa taltiointiinkin seitsemän kappaletta. Niinpä Neutral julkaisi huhtikuussa 1983 Confusion Is Sex -nimisen albumin, jota täydennettiin Ranaldon tekemällä noise-kotiäänityksellä, ”Freezer Burn” -nimisellä noise-palalla ja aiemmalta Swansin kanssa tehdyltä kiertueelta nauhoitetulla the Stoogesin ”I Wanna Be Your Dog” -pätkällä. Jälkimmäisellä soittaa Bob Bert rumpuja, kuten myös yhdellä Tiersin studiossa nauhoitetulla kappaleella. Ilmeisesti Schlavunos erosi yhtyeestä nauhoitusten aikana ja Bert pyydettiin paikkaamaan.
Yhtye tarvitsi kipeästi rumpalia, koska sillä oli tulossa kahden viikon kiertue Euroopassa. Bert suostui jälleen liittymään mukaan sillä ehdolla, ettei häntä taas eroteta heti kiertueen jälkeen. Yhtye sai hyvän vastaanoton Euroopassa, mutta samaan aikaan New Yorkin lehdistö tuntui jättävän syntyneen noiserock-scenen kokonaan huomiotta. Kuitenkin Village Voicen kriitikko Robert Christgau alkoi hyvin ikävällä tavalla haukkua tuota ilmiötä. Lytättyään Sonic Youthin keikan Thurston Moore uudelleennimesi yhtyeen ”Kill Yr Idols” -kappaleen muotoon ”I Killed Christgau With My Big Fuckin Dick”. Osapuolet kuitenkin pian sopivat asian.  Seuraava Sonic Youth -julkaisu oli jälleen mini-LP. Bändin ensimmäiseksi eurooppalaiseksi levy-yhtiöksi alkoi saksalainen Zensor-pienmerkki, mutta se ei ollut samantien valmis julkaisemaan koko Confusion Is Sex -levyä. Niinpä tälle Kill Yr Idols -levylle laitettiin kaksi kappaletta kyseiseltä levyltä ja kolmanneksi a-puolelle liveversio ”Shaking Hell” -kappaleesta. B-puolta varten yhtye äänitti Tiersin studiossa tällä kertaa suoraan 2-raitanauhalle kolme kappaletta: mini-lp:n nimikappaleen sekä ”Brother James” ja ”Early American” -nimiset kappaleet.  Bändi palasi Eurooppaan loppuvuodesta 1983. Tällä Kill Yr Idols European Touriksi nimetyllä kiertueella se sai huonoja keikka-arvioita Sounds - ja NME -lehdiltä paljolti sen takia, että laiteongelmiin turhautunut Moore hajoitteli niitä. Moore ja Gordon menivät seuraavana vuonna naimisiin.
Yhtyeeltä ei ilmestynyt uutta studiolevyä vuonna 1984, vain Mooren perustama Ecstatic Piece! -merkki julkaisi Sonic Death -kasetin, johon oli kasattu bändin livepätkiä vuosilta 1981–83. Yhtye keikkaili tuona vuonna harvoin, koska se valmisteli tällä kertaa rauhassa seuraavaa levyään. Ennen nauhoituksia SY ryhtyi esittämään levyä kokonaisuudessaan keikoilla. Bändillä oli tässä vaiheessa käytössä vain muutamia kitaroita, mutta uusissa kappaleissa taas oli uudenlaisia vireitä. Niinpä yhtye ryhtyi viritystaukojen aikana soittamaan musiikkia kasetilta ja esimerkiksi pätkä the Stoogesin ”Not Right” -kappaletta päätyi sitten kappaleiden väliin levylle asti. Studioon mentiin Martin Bisin ja John Erskinen johdolla syyskuussa 1984 ja nauhoitukset kestivät joulukuulle. Lydia Lunch tuli laulamaan duettoa Mooren kanssa kappaleelle Death Valley ´69.  Kyseinen kappale enteilee muutaman muun levyn kappaleen ohella Sonic Youthin tyylin muuttumista hieman konventionaalisempaan suuntaan. Bändi vaihtoi levy-yhtiöitään, koska ei ollut saanut Neutral-merkiltä levyjen myynnistä royalteja. Yhdysvalloissa uuden levyn julkaisi Homestead Records, Euroopan pitkäaikaiseksi julkaisijaksi tuli Blast First, jonka Paul Smith perusti Britteihin pelkästään sen takia, että voisi jaella siellä Sonic Youthin levyjä. Yhtye on kuvannut maaliskuussa 1985 julkaistua Bad Moon Rising -levyä americana-albumikseen teoksen kuvatessa erityisesti Yhdysvaltojen pimeitä puolia. Liittyihän singlenäkin julkaistu Death Valley ´69 Charles Mansonin kyseisenä vuonna suorittamiin murhiin. Levy-arviot New Yorkissa olivat edelleen penseitä, mutta levy sai Briteissä ylistystä ja möi kuudessa kuukaudessa 5000 kappaletta. Soitettuaan lähes vuoden Bad Moon Risingiä keikoilla lähes kokonaisuudessaan Bob Bert kyllästyi ja lopetti. Tilalle otettiin Crucifucks-yhtyeessä soittanut Steve Shelley ilman koesoittoa.  Ennen eroamistaan Bert soitti kuitenkin vielä tammikuussa 1985 Los Angelesin Venice-kaupunginosassa sijaitsevassa Radio Tokyossa nauhoitetulla singellä Flower/Halloween. Single julkaistiin Briteissä loppuvuodesta 1985 ja Yhdysvalloissa alkuvuodesta 1986. Kaikin tavoin vaihto sujui varsin jouhevasti: molemmat esiintyvät Death Valley ´69:sta tehdyllä varsin verisellä videolla, myöskin heitettiin kesäkuussa 1986 keikka, jossa soittivat molemmat rumpalit ja lisäksi kaksi muuta rumpalia Butthole Surfers -yhtyeestä!
Jälleen yhtyeellä tuli ongelmia levy-yhtiönsä kanssa. Mooren kerrotaan vitsinä sanoneen, että Blast First julkaisisi bändin livenauhoituksia kahtena 10" -levynä. Kun yhtiö tarttui toimeen, bändi kielsi sitä jatkamasta. Kuitenkin sittemmin Walls Have Ears -nimen saanut livetupla julkaistiin vuonna 1986 2000 kappaleen numeroituna painoksena, minkä jälkeen levystä ilmestyi epävirallisia painoksia. Tuplan ensimmäinen levy on nauhoitettu yhtä kappaletta lukuun ottamatta Lontoon yliopiston keikalta 30. lokakuuta 1985 Steve Shelleyn jo ollessa rumpalina. Toisella levyllä soittaa puolestaan Bob Bert ja se on nauhoitettu Lontoon Hammersmith Palaisin keikalta saman vuoden huhtikuun 28. päivänä. Virallisen deluxe-uudelleenjulkaisun Walls Have Ears sai vuoden 2024 helmikuussa. Vuonna 2012 ilmestyi Smart Bar - Chicago 1985 -niminen tuplalevy, joka sisälsi yhden ensimmäisistä Steve Shelleyn keikoista bändin riveissä.
Yhtyeelle oli syntynyt uutta materiaalia jo syksyn 1985 Euroopan kiertueella, mutta sen jälkeen se piti taukoa ja keskittyi uuden levyn kappaleiden säveltämiseen. Maaliskuussa 1986 se aloitti jälleen äänittämisen Martin Bisin kanssa Before Christ-studiossa. Minutemen-yhtyeessä soittanut Mike Watt liittyi mukaan soittamaan bassoa kahdelle biisille: levyltä löytyvälle ”In the Kingdom #19” -kappaleelle sekä ”Starpower” -singlen B-puolena julkaistulle Kim Fowleyn cover-kappaleelle nimeltään ”Bubblegum”. Watt oli juuri ennen tätä levytystä menettänyt autokolarissa yhtyetoverinsa D Boonin, ja hän on kertonut, kuinka tärkeää oli saada viettää viikko Thurstonin ja Kimin sohvalla vain puhuen. Hän oli lopettanut soittamisen Boonin kuoleman jälkeen, ja vierailu Sonic Youthin levylle oli kimmoke aloittaa uudestaan. Levytyksen yhteydessä käynnistyi yksi Sonic Youthin monista sivuprojektista, ja se sai nimekseen Ciccone Youth. Yhtye kumpusi niin SY:n kuin Wattinkin Madonna-fanituksesta, joten SY teki version hänen ”Into the Groove” -laulustaan ja Watt puolestaan bändinsä kanssa kappaleesta ”Burnin' Up”. Nämä julkaistiin singlenä saman vuoden lopussa. Uusi Sonic Youth levy sai nimekseen Evol, ja sen julkaisi toukokuussa 1986 Yhdysvalloissa SST Records, mutta Euroopan julkaisijana jatkoi Blast First. Levyn kanteen tuli mustavalkokuva näyttelijä Lung Legistä. Kuva on otettu Richard Kernin Submit to Me -nimisestä elokuvasta. Sonic Youth esitti tulevan levyn materiaalia jo ennen julkaisua Austinissa Texasissa. Esityksestä julkaistiin virallinen bootleg-CD nimellä Live at the Continental Club vuonna 1992.  SST oli tuolloin arvostettu pienmerkki Yhdysvalloissa. Sen listoilla oli muun muassa sellaisia bändejä kuin Black Flag, Hüsker Dü, Minutemen ja Meat Puppets.  SY:n jäsenet olivat jo pitkään tunteneet vetoa yhtiötä kohtaan, Lee Ranaldo on sanonut sen olleen levy-yhtiö, jolle pääsystä he olisivat valmiit tekemään mitä vain. Jos Bad Moon Rising oli välivaiheen levy, Evolilla yhtyeen uusi, melodisempi tyyli pääsi kukoistukseensa. Kappaleiden sanoituksiin ilmestyi positiivisiakin julkisuuden henkilöitä, tästä konkretiana ”Marilyn Moore” -niminen laulu. SST:lle pääsy nosti yhtyeen suurempaan tietoisuuteen Yhdysvalloissa, ja isot musiikkilehdet alkoivat kirjoitella siitä. The New York Timesin Robert Palmer kehui Sonic Youthin tekevän omaperäisintä kitararokkia sitten Jimi Hendrixin ja People-lehdessä kehuttiin Evolin ”jätemusiikkia”.  Levyn ilmestyessä yhtye lähti jälleen Euroopan kiertueelle ja jatkoi siitä suoraan Yhdysvaltoihin.
Yhdysvaltojen kiertueen jälkeen SY alkoi tehdä Hollywoodissa musiikkia Ken Friedmanin ohjaamaan Made In USA -nimiseen elokuvaan. Mooren mukaan hän sai puhelun elokuvan tuotantotiimin parilta nuorelta jäseneltä ollessaan Gordonin kanssa käymässä Los Angelesissa. Nämä nuoret olivat innostuneet Evolilta löytyvästä ”Secret Girl” -kappaleesta ja arvelivat sen sopivan elokuvan synkkään ja outoon tunnelmaan paremmin kuin elokuvaan kaavaillun the Outlaws-yhtyeen musiikin. Moore ja Gordon pyysivät loput yhtyeen jäsenet länsirannikolle, ja se alkoi demottamaan musiikkia SST:n yhtyeiden paljon käyttämässä Spinhead Studiossa. Osa näistä demoista julkaistiin vuonna 2016 nimellä Spinhead Sessions. Varsinaisen elokuvaan tulevan musiikin yhtye äänitti Hit City West -studiossa Los Angelesissa, jota esim. Mötley Crue on käyttänyt. Elokuvan tarina kuitenkin muuttui tavallisemmaksi teinileffaksi, eikä yhtyeen musiikkia sitten kovin paljoa siinä käytettykään. Elokuvan soundtrack-levyllekin päätyi vain ”Secret Girl”. Yhtye kuitenkin julkaisi ison osan äänitettyä musiikkia nimellä Made In USA vuonna 1994. Levyn vinyyliversion ulkoasu muistutti Faustin ensimmäistä levyä. Molemmat on pakattu läpinäkyvään muoviin, jossa on painettua kuvaa tai tekstiä, ja molemmat vinyylit ovat kirkkaita.
Välittömästi elokuvaprojektin jälkeen SY ryhtyi säveltämään tulevan levyn musiikkia. Levylle tulevaa ”White Cross” -kappaletta oli tosin jo esitetty keikoilla jopa ennen Evol-levyn ilmestymistä.  Yhtye päätti nauhoittaa seuraavan levynsä New Yorkin Sear Soundissa, joka oli avattu jo vuonna 1963.  Äänitykset tehtiin maalis-huhtikuussa 1987, ja tämän Sister-nimisen levyn julkaisivat jälleen SST ja Blast First kesäkuussa 1987. Studion vanha putkitekniikka loi levylle hyvin kuusikymmentälukulaiset soundit erityisesti rumpujen osalta. Yhdeksän oman kappaleen lisäksi albumille tehtiin cover-versio Crime-yhtyeen kappaleesta ”Hot Wire Of My Heart”. Levyn kannessa oli useita pieniä kuvia. Yhdessä kuvassa oli Richard Avedonin tytär, mistä johtuen Avedon uhkasi haastaa yhtyeen oikeuteen. Kuva poistettiin myöhemmistä painoksista. Levy-yhtiöt myös pelkäsivät Disneyn oikeustoimia kuvasta, jossa on Mikki, Minni, Hessu ja Pluto, minkä vuoksi sen päälle piirrettiin spiraali.  Levyn tekoa ja sen nimeä inspiroi tieteiskirjailija Philip K. Dick, jonka kaksoissisko oli kuollut välittömästi syntymän jälkeen. Tämä kuollut sisko vaivasi Dickiä läpi hänen elämänsä. Levyä myytiin 60 000 kappaletta, ja se oli ensimmäinen yhtyeen levy, joka pääsi Village Voice -lehden kriitikoiden top 20 -listalle.  Levyn ilmestymisen myötä bändi lähti jälleen kiertueelle Eurooppaan ja sieltä Yhdysvaltoihin. SY soitti tällä kiertueella myöskin ensimmäisen keikkansa Suomessa Revolution-klubilla 6. heinäkuuta 1987. Kotimaassaan yhtye ryhtyi soittamaan encorena aiemmin soitetun ”Hot Wiren” ja ”I Wanna Be Your Dogin” sijaan Ramonesin kappaleita. Näitä kuullaan myös Chicagosta lokakuussa taltioidulla keikalla, jonka bändi julkaisi vuonna 1991 nimellä Hold That Tiger. Poikkeuksellisesti levyltä ei julkaistu singleä, mutta alkuvuodesta 1988 ilmestyi eriskummallinen Master-Dik-nimeä kantava EP-levy. A-puolella on rytmikonetaustalla tehty levyn nimikappale, joka vaikuttaa enemmän Ciccone Youth -tuotokselta Thurstonin vielä sanoessa ”We're Ciccone”. B-puolelta löytyy studioversio Ramonesin ”Beat On the Bratista”, edellisen vuoden Euroopan kiertueen radionauhoituksia ja kokeellista musiikkia. ”Master-Dik” -kappaleen bändiversio lisättiin jo aiemmin Sister-levyn CD:n bonuskappaleeksi.
SY:n jäsenet uhosivat vuosia levyttävänsä Beatlesin koko White Albumin. Tästä Pussy Galore-yhtyeen jäsenet ottivat koppia ja levyttivät oman version Rolling Stonesin Exile on Main St:stä. SY:n jäsenetkin päättivät tarttua omaan ideaansa, mutta se lähtikin täysin eri suuntaan ja muodostuikin Ciccone Youth -projektiksi. Jäljelle jäi oikeastaan vain tulevan levyn nimi: the Whitey Album. Yhtye otti Master-Dikissä käytetyn rumpukoneen mukaan studioon marraskuussa 1987 ja jatkoi leikkisien, kokeellisten kappaleiden tekoa seuraavan vuoden alkupuolelle. Levylle sisällytettiin myös kaksi aiemmin singlenä julkaistua Ciccone Youth -tuotosta, mutta Mike Wattin ”Burnin Up” on bändiversion sijasta hänen yksin demona tekemänsä versio. Levy kuitenkin julkaistiin vasta tammikuussa 1989 sen jälkeen, kun virallinen uusi Sonic Youth -levy oli ilmestynyt. Välittömästi Ciccone-projektin jälkeen SY ryhtyi säveltämään uutta materiaalia. New Yorkin Green Streetin studioon yhdessä Nicholas Sansanon kanssa päästiin heinäkuussa 1988 ja äänitykset kestivät elokuulle. Aiemmasta SST:n hehkuttamisesta huolimatta yhtye tunsi tyytymättömyyttä tätäkin levy-yhtiötä kohtaan, koska sekin oli jättänyt maksamatta bändille kuuluneita rahoja ja hoitanut muutenkin yhtyeen asioitaan huonosti. SY alkoi tähytä tässä vaiheessa kohti isoja levy-yhtiöitä ja saikin Yhdysvalloissa sopimuksen EMI:n osittain omistaman Enigman kanssa. Sen jakelua hoiti Capitol Records. Uusi yhtiö julkaisi Daydream Nation -tuplan lokakuussa 1988, Euroopassa julkaisun hoiti edelleen Blast First. Levyn jo ikoniseksikin muodostuneen kynttilä-kannen maalasi Gerhard Richter. Levy sai kriitikoilta suitsutusta, mistä johtuen se nousi muun muassa NME, CMJ ja Melody Maker -lehtien listoille. Rolling Stone -lehden mukaan levy oli yksi sen vuosikymmenen parhaista. Myös levyltä irrotettu single ”Teenage Riot” -kappaleesta sai paljon radiosoittoa. Vuonna 2006 yhdessä 49 muun levyn kanssa se otettiin Yhdysvaltojen kansalliskirjaston kokoelmiin. Kaikesta huolimatta Enigmakaan ei pystynyt hoitamaan levyn jakelua kunnolla ja yhtye alkoi tosissaan etsiä sopimusta ison levy-yhtiön kanssa.  Levyn myötä yhtye lähti jälleen kiertueille Eurooppaan ja Yhdysvaltoihin. Kiertäminen jatkui seuraavana vuonna, jolloin bändi meni ensimmäisen kerran niin Australiaan, Uuteen-Seelantiin, Japaniin kuin Neuvostoliittoonkin. Kahdesta huhtikuun Moskovan-keikasta julkaistiin Venäjällä vuonna 2019 tupla-levy Live In Moscow.