stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Iso-Rytänen

| Iso-Rytänen |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pohjois-Savo
Kunnat:  Suonenjoki
Koordinaatit:  62°28′17″N, 26°55′33″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Konneveden alue (14.71)
Laskujoki:  Rytäsenjoki Ahveniseen 
Järvinumero:  14.718.1.059
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  112,3 m  
Pituus:  810 m  
Leveys:  210 m  
Rantaviiva:  1,95 km  
Pinta-ala:  11,952 ha  
Suurin syvyys:  4,5 m  
Saaria:  ei saaria 
 fiIso-Rytänen 
Iso-Rytänen tai Iso Rytänen on Pohjois-Savossa Suonenjoella  Ahvenisen lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järvi on 810 metriä pitkä, 210 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 12,0 hehtaaria. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 2,0 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Rautalammin reitin valuma-alueen (14.7) Konneveden alueella (14.71), jonka Myhinjärven valuma-alueeseen (14.718) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 112,3 metriä mpy.
James McClean

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: James Aaron McClean
Syntymäaika: 22. huhtikuuta 1989 (ikä 35)
Syntymäpaikka: Derry, Pohjois-Irlanti
Pelipaikka: laitalinkki
Pituus: 182 senttimetriä
Seura
Seura: Stoke
Junioriseurat
: Institute
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2007 | Institute | 1 | (0) |
| 2008–2011 | Derry City | 78 | (18) |
| 2011–2013 | Sunderland | 59 | (7) |
| 2013–2015 | Wigan Athletic | 73 | (9) |
| 2015–2018 | West Bromwich | 99 | (4) |
| 2018– | Stoke City | 54 | (5) |
Maajoukkue
| 2008–2009 | Pohjois-Irlanti U21 | 7 | (0) |
| 2012– | Irlanti | 72 | (10) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 12. marraskuuta 2019.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 12. marraskuuta 2019.
James Aaron McClean (s. 22. huhtikuuta 1989 Derry, Pohjois-Irlanti) on irlantilainen jalkapalloilija. Hän edustaa englantilaisseura Stoke Cityä ja on pelipaikaltaan laitalinkki.
Seurajoukkueura

McClean edusti kotikaupunkinsa Derry Cityä ennen siirtymistään Koillis-Englannin Sunderlandiin elokuussa 2011. Hän ei kuitenkaan tehnyt ensiesiintymistään Sunderlandissa vasta kuin Martin O'Neillin alaisuudessa, joka otti vetovastuun seurassa joulukuussa 2011. Tämän jälkeen McClean nousi joukkueen avauskokoonpanoon. Hän pelasi avauskaudellaan Sunderlandissa 23 valioliigaottelua, joissa teki viisi maalia. Seuraavalla kaudella hän pelasi 36 ottelua ja teki kaksi maalia.
Elokuussa 2013 McClean siirtyi Sunderlandista Mestaruussarjan, Englannin toiseksi korkeimman sarjatason, Wiganiin. Hän pelasi Wiganissa kahden kauden aikana 73 sarjaottelua ja yhden nousukarsintaottelun. Maaleja hän teki yhdeksän. Hän pelasi kaudella 2011–2012 myös viisi ottelua Eurooppa-liigassa.
McClean siirtyi kesällä 2015 Valioliigan West Bromwichiin vajaan 1,8 miljoonan punnan siirtosummalla. Avauskaudellaan hän pelasi 35 ottelua, joissa teki kaksi maalia.
Maajoukkueura

McClean on syntynyt Pohjois-Irlannissa, mutta edustaa maajoukkuetasolla Irlannin tasavaltaa. Hän pelasi Pohjois-Irlannin alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa seitsemän ottelua vuosina 2008–2009. McClean sai luvan edustaa Irlannin tasavaltaa helmikuussa 2012 ja myöhemmin samassa kuussa hän teki ensiesiintymisensä maajoukkueessa ottelussa Tšekkiä vastaan.
McClean pelasi EM-kilpailuissa 2012 14 minuuttia ottelussa Espanjaa vastaan. Ensimmäisen maaottelumaalinsa hän teki Portugalia vastaan kesäkuussa 2014. EM-kilpailuissa 2016 hän pelasi Irlannin kaikissa neljässä ottelussa, joista kahdessa avauskokoonpanossa. Hän on lokakuun 2019 loppuun mennessä pelannut 72 maaottelua ja tehnyt niissä kymmenen maalia.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
James McCleanin esittely Wiganin virallisella kotisivustolla (englanniksi)
Irlannin joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2012
1 Given |
2 St Ledger |
3 Ward |
4 O’Shea |
5 Dunne |
6 Whelan |
7 McGeady |
8 Andrews |
9 Doyle |
10 Keane |
11 Duff |
12 Kelly |
13 McShane |
14 Walters |
15 Gibson |
16 Westwood |
17 Hunt |
18 O’Dea |
19 Long |
20 Cox |
21 Green |
22 McClean |
23 Forde |
Valmentaja Trapattoni
Irlannin joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2016
1 Westwood |
2 Coleman |
3 Clark |
4 O’Shea |
5 Keogh |
6 Whelan |
7 McGeady |
8 McCarthy |
9 Long |
10 Keane |
11 McClean |
12 Duffy |
13 Hendrick |
14 Walters |
15 Christie |
16 Given |
17 Ward |
18 Meyler |
19 Brady |
20 Hoolahan |
21 Murphy |
22 Quinn |
23 Randolph |
Valmentaja O’Neill
Jesus Valera

Jesus Yu Valera (18. joulukuuta 1927 – 23. helmikuuta 2018) oli filippiiniläinen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 17. maaliskuuta 1956 ja nimitettiin Zamboangan arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Tatiltin titulaaripiispaksi 28. maaliskuuta 1967. Piispaksi vihkiminen seurasi 30. huhtikuuta. Pääkonsekraattorina toimi Teopisto Valderrama Alberto, jota avustivat Mariano Gaviola y Garcés ja Julio Xavier Labayen.
Valera sai 17. helmikuuta 1971 nimityksen Ozamisin ja 27. marraskuuta 1980 Sorsogonin piispaksi. Hän jäi eläkkeelle 16. huhtikuuta 2003.
James Harris

James Harris Kamalan hahmossa (2009).
James Harris (28. toukokuuta 1950 – 9. elokuuta 2020) oli yhdysvaltalainen showpainija, jonka esiintyjänimi oli Kamala. Hän esiintyi useissa organisaatioissa. WWF:ssä hän showpaini 1980-, 1990- ja 2000-luvuilla.
Harris varttui Senatobiassa, Mississippissä, missä hänen vanhempansa omistivat huonekaluliikkeen[lähde? ]. Harris itse työskenteli muun muassa puuvillatiloilla ja ajoi kuorma-autoa. Hän muutti Benton Harboriin, missä hän aloitti uransa showpainijana Bobo Brazilin ohjauksessa. Harrisin varhaiset paininimet olivat Sugar Bear Harris ja Mississippi Mauler.
Jerry Lawler tarjosi vuonna 1982 Harrisille paikan Continental Wrestling Associationista. Harris, Lawler ja CWA-organisaation perustaja Jerry Jarrett kehittivät Harrisille Kimala-hahmon, joka sai myöhemmin nimekseen Kamala. Hahmo oli ugandalainen, ja sillä oli afrikkalainen naamio, sotamaalaus ja lannevaate. Kamala tuli kehään ilman jalkineita eikä juurikaan puhunut.
Harris paini CWA:n lisäksi muun muassa Mid-South Wrestling- ja World Class Championship Wrestling -organisaatioissa. WWF:ssä hän esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 1984. Showpainin juonessa Kamalalle kirjoitettiin riitoja muun muassa Hulk Hoganin ja André the Giantin hahmojen kanssa.
Harris esiintyi WWF:ssä 1980-luvulla ja 1990-luvun alussa, mutta välissä hän paini myös muissa showpainiorgaisaatioissa. World Championship Wrestlingissä hän oli lyhyesti vuonna 1995, jolloin hän oli jo osittain jättänyt showpainin. Hän jatkoi kuitenkin uraansa aina vuoteen 2010 saakka. Hän esiintyi 2000-luvulla vielä useita kertoja WWF/WWE-organisaatiossa. Viimeisen kerran hän paini siellä vuonna 2006, mutta hän otteli vielä joitakin kertoja itsenäisissä organisaatioissa.
Harrisin terveys heikkeni 2000-luvun aikana, ja hänen vasen jalkansa amputoitiin marraskuussa 2011 korkean verenpaineen ja diabeteksen aiheuttamien komplikaatioiden takia. Oikea jalka amputoitiin viisi kuukautta myöhemmin. Harris joutui marraskuussa 2017 hengityskoneeseen hätäleikkauksen jälkeen. Hän sairastui elokuussa 2020 Covid-19-tautiin ja kuoli sydämenpysähdykseen.
Iso-Airi

| Iso-Airi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Paikkakunta:  Ylitornio
Koordinaatit:  66°32′19″N, 24°58′44″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Laskujoki:  Airinsalmi 
Järvinumero:  67.978.1.003
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  158,2 m  
Rantaviiva:  12,705 km  
Pinta-ala:  2,95913 km²   
Saaria:  ei saaria 
 fiIso-Airi 
Iso-Airi  on Lapissa Ylitorniolla Meltosjärven kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 296 hehtaaria eli 3,0 neliökilometriä, se on 3,4 kilometriä pitkä ja 1,4 kilometriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 12,7 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Tornionjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 67) Tengeliönjoen valuma-alueen (67.9) Palojoen valuma-alueella (67.97), jonka Iso-Airin valuma-alueeseen (67.978) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 158,2 metriä mpy.
Immigration and Nationality Act of 1965

Immigration and Nationality Act of 1965, (suom. Maahanmuutto- ja kansallisuusasetus 1965), joka tunnetaan myös nimityksellä Hart-Celler Act, muutti tavan jolla Yhdysvallat hyväksyi maahanmuuttajia lakkauttamalla National Origins Formulan (suom. Kansallisen alkuperän kaava) käytön. Alahuoneen edustaja Emanuel Celler ehdotti lakia, jota senaattorit Philip Hart ja Ted Kennedy sponsoroivat.
Asetus poisti käytöstä maahanmuuttajien kansalliseen alkuperään perustuneen kiintiöjärjestelmän. Uusi laki säilytti maakohtaiset rajoitukset, mutta se vaihtoi etnisyyteen pohjautuvan hyväksymismenettelyn maahanmuuttajien taitoihin sekä perhesuhteisiin perustuvaksi. Asetus sääti kaikkien myönnettävien viisumeiden ylärajaksi 170 000 vuodessa. Yhdysvaltain kansalaisten suorat sukulaiset sekä "tärkeät maahanmuuttajat" kuten aiemmat kansalaiset eivät kuitenkaan olleet rajoitusten alaisia.
Tausta

Uusi Maahanmuutto- ja kansallisuusasetus oli radikaalisti erilainen aiempiin maahanmuuttopoliittisiin linjauksiin. Aiemmat lait rajoittivat maahanmuuton Aasiasta ja Afrikasta, antaen ylimmän etusijan maahanmuutolle etnisesti pohjois- ja länsi-eurooppalaisille, ohi itä- ja etelä-eurooppalaisten.
Yhdysvallat koki sekä sisäistä että ulkoista painetta muuttaakseen kansakuntapohjaisen maahanmuuttonsa. Ulkomailla entiset sotilasliittolaiset sekä uudet itsenäiset valtiot pyrkivät tuhoamaan Yhdysvaltojen voimassa olleen maahanmuuttolainsäädännön kansainvälisten järjestöjen kuten Yhdistyneet kansakunnat kautta. Yhdysvaltojen sisäisesti presidentti Harry Truman oli vuonna 1952 ohjeistanut Yhdysvaltain maahanmuutto- ja naturalisaatiokomission (engl. Commison on Immigration and Naturalization) järjestämään tutkimuksen ja tuottamaan raportin silloisesta maahanmuuttolainsäädännöstä. Tästä syntynyt raportti "Kenet toivotamme tervetulleiksi" toimi mallineena vuoden 1965 Maahanmuutto- ja kansallisuusasetukselle. Vuonna 1963 Presidentti John F. Kennedy kutsui puheessaan olemassaolevaa lainsäädäntöä "lähes sietämättömäksi" ja aloitti seuraavalla viikolla työn uuden maahanmuuttoasetuksen aikaansaamiseksi
Säädöksen vaikutukset

Vuoden 1965 Maahanmuutto- ja kansallisuusasetus korvasi vuoden 1952 vastaavan asetuksen, säilyttäen silti monia vuoden 1924 asetuksen momentteja. Muutoksia olivat seuraavat:
Asetus poisti kansakuntapohjaisen alkuperän, rodun ja esi-isät maahanmuuton ehdoista.
Asetus loi seitsemän kategorian etuusjärjestelmän, joka antoi etusijan Yhdysvaltain kansalaisten sekä laillisesti vakituisesti asuvien lähisukulaisille, sekä erikoistaitojen ammattilaisille.
Maahanmuuttoa länsi-Euroopasta rajoitettiin ensimmäistä kertaa.
Asetus asetti työlupavaatimuksen, joka vaati työministerin vahvistuksen työvoimapulasta.
Asetuksessa annettiin pakolaisille mahdollisuus oman maahanmuuttoasemansa vaihtamiseen pakolaisuuden jälkeen. Se myös mahdollisti pakolaisaseman hakemisen sen jälkeen kun oli päässyt maahan muilla tavoin.
Itämaisen keramiikan museo

| Itämaisen keramiikan museo |
| --- | --- |

Tyyppi:  taidemuseo
Sijainti:  Osaka, Japani
Perustettu:  1982
Johtaja:  Tetsurō Degawa
Kotisivut:  http://www.moco.or.jp/index.php
Koordinaatit:  34°41′36.4″N, 135°30′19.7″E
 fiItämaisen keramiikan museo 
    
Itämaisen keramiikan museo (jap. 大阪市立東洋陶磁美術館) on vuonna 1982 perustettu taidemuseo Japanin Osakassa. Museo on keskittynyt erityisesti kiinalaiseen, korealaiseen ja japanilaiseen keramiikkaan.
Kokoelmat

Museon kokoelmissa on yli 2 700 keramiikkaesinettä. Museon kokoelmissa on muun muassa kuuluisa Ataka-kokoelma, johon kuuluu lähes tuhat kiinalaista ja korealaista esinettä, Rhee Byung-Changin korealainen kokoelma, Shōji Hamadan töitä ja persialaista keramiikkaa. Japanilaisista esineistä kaksi kuuluu Japanin kansallisaarteisiin.
Museossa on esillä noin 400 merkittävää kiinalaista, korealaista ja japanilaista esinettä. Pysyvien näyttelyiden lisäksi museo järjestää erikoisnäyttelyitä.
Historia

Museo sai alkunsa maaliskuussa 1980, kun Sumitomo-ryhmittymä päätti lahjoittaa Ataka-kokoelman Osakan kaupungille. Osaka ilmoitti tämän jälkeen uuden museon perustamisesta Nakanoshiman puiston alueelle. Rakennustyöt aloitettiin kesäkuussa 1981, ja museon avajaistilaisuus pidettiin 6. marraskuuta 1982. Museon Ataka-kokoelman esineet olivat vuosina 1991–1992 Yhdysvaltain-kierroksella Art Institute of Chicagossa, San Franciscon taidemuseossa ja Metropolitan Museum of Artissa.
Museo on saanut historiansa aikana useita lisälahjoituksia. Rhee Byung-Chang lahjoitti museolle vuosina 1996 ja 1998 yhteensä 363 korealaista keramiikkaesinettä, jotka olivat vuonna 1999 esillä uuden lisärakennuksen avajaispäivänä. Mikio Horio puolestaan lahjoitti vuosina 2000–2005 satoja keramiikkaesineitä, joiden mukana oli muun muassa Shōji Hamadan tekemiä esineitä.
Aiheesta muualla

Kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive) (japaniksi, englanniksi, kiinaksi, koreaksi)
Jane Coop

Jane Coop vuonna 2017.
Jane Austin Coop (s. 18. huhtikuuta 1950) on kanadalainen pianisti. Hän sai taiteilijadiplominsa Toronton yliopistosta vuonna 1971 ja musiikin kandidaatin arvonsa samasta yliopistosta 1972. Musiikin maisterin arvon hän sai Peabody-konservatoriosta vuonna 1974. Hän varttui Calgaryssa, jossa hänen opettajinaan toimivat Alexandra Munn ja Gladys Egbert. Torontossa häntä opetti Anton Kuerti. Lisäksi hänen opettajiensa joukossa olivat Peter Feuchtwanger Lontoossa ja Leon Fleisher Baltimoressa 1970-luvun alussa.
Coop debytoi St Lawrence Centressä vuonna 1973 ja esiintyi muun muassa Toronton sinfoniaorkesterin sekä Calgaryn filharmonikkojen kanssa. Lontoon-debyyttinsä hän piti Wigmore Hallissa vuonna 1979. Hän on opettanut pianonsoittoa ja kamarimusiikkia professorina Brittiläisen Kolumbian yliopistossa.
Coop on voittanut lukuisia palkintoja. Hänen ohjelmistonsa on kattanut teoksia laajalti 1700-luvulta 1900-luvun musiikkiin.
Ivan Taranov

Ivan Taranov (ven. Ива́н Тара́нов, s. 30. lokakuuta 1994 Toljatti, Venäjä) on venäläinen moottoriurheilija.
Ura

Taranov aloitti Karting-uransa vuonna 2010 sijoittuen kahdeksanneksi Daytona Max Lightweight Sprint Series -luokassa. Vuonna 2011 Taranov siirtyi Formula Renault BARC -sarjaan sijoittuen sarjan 14:nneksi. Samana vuonna hän saavutti BARC Finals Cup -sarjasta kolme palkintosijaa. Vuonna 2012 Taranov jatkoi Formula Renault BARC -sarjassa sijoittuen sarjan kymmenenneksi. Vuonna 2013 Taranov jatkoi sarjassa joka uudelleen nimettiin Protyre Formula Renault Championship -sarjaksi. Hän voitti kaksi kilpailua, saavutti yhden paalupaikan ja yhden nopeimman kierroksen sijoittuen sarjan 12:nneksi. Samana vuonna hän ajoi neljä kilpailua Formula Renault Alps -sarjassa saavuttamatta pisteitä. Vuonna 2014 Taranov ajoi kaksi kilpailua GP3-sarjassa Hilmer Motorsport -tallissa saavuttamatta pisteitä.
GP3-tulokset

Lihavointi tarkoittaa paalupaikkaa, kursivointi kilpailun nopeinta kierrosta. Muut selitteet löytyvät täältä.
| Kausi | Talli | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | Pisteet | Sijoitus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2014 | Hilmer Motorsport | ESPFEA 22† | ESPSPR 20 | AUTFEA   | AUTSPR   | GBRFEA   | GBRSPR   | GERFEA   | GERSPR   | HUNFEA   | HUNSPR   | BELFEA   | BELSPR   | ITAFEA   | ITASPR   | RUSFEA   | RUSSPR   | ABUFEA   | ABUSPR   | 0 | 34. |
Jakub Hrůša

Jakub Hrůša (s. 1981) on tšekkiläinen kapellimestari.
Hrůša opiskeli Prahan esittävien taiteiden akatemiassa muiden muassa Jiří Bělohlávekin johdolla. Hänelle myönnettiin ensimmäinen Sir Charles Mackerras -palkinto. Hrůša aloitti vuonna 2016 työskentelyn Bambergin sinfoniaorkesterin pääkapellimestarina. Hän on toiminut myös Philharmonia-orkesterin ja Tšekin filharmonikkojen päävierailijana. Hrůša on vieraillut lisäksi muiden muassa Berliinin filharmonikkojen, Concertgebouw-orkesterin, Orchestra dell'Accademia Nazionale di Santa Cecilian, Gewandhaus-orkesterin, Mahler-kamariorkesterin, Clevelandin orkesterin, New Yorkin filharmonikkojen, Chicagon sinfoniaorkesterin, Wienin filharmonikkojen, Baijerin radion sinfoniaorkesterin, Orchestre de Parisin ja NHK-sinfoniaorkesterin johdossa.
Hrůša on johtanut Glyndebournen festivaalilla monia oopperoita, kuten Vanessan, Ovelan ketun, Kesäyön unelman, Carmenin, The Turn of the Screw'n, Don Giovannin ja La bohèmen. Hän on toiminut Glyndebournen kiertuekokoonpanon musiikillisena johtajana ja johtanut oopperaa myös Covent Gardenissa, Wiener Staatsoperissa, Zürichin oopperassa ja Opéra National de Parisissa.
Jean Ziegler

| Jean Ziegler |
| --- | --- |
 Jean Ziegler, Frankfurtin kirjamessuilla 2009
Henkilötiedot
Syntynyt: 19. huhtikuuta 1934 (ikä 90) Bern, Sveitsi
Poliitikko
Puolue:  Sveitsin sosiaalidemokraattinen puolue
Asema:  Sveitsin kansallisneuvoston jäsen 1967–1983, 1987–1999   YK:n elintarvikevaltuutettu 2000–2008
Jean Ziegler (s. 19. huhtikuuta 1934 Bern, Sveitsi) on sveitsiläinen sosiologi, poliitikko, virkamies ja tietokirjailija.
Ziegler opiskeli useissa yliopistoissa sosiologiaa, taloustiedettä ja politiikan tutkimusta. Hän on väitellyt kahdesti, ja hänellä on tohtorin arvo sekä oikeustieteestä että sosiologiasta. Hän on toiminut politiikan tutkimuksen professorina Grenoblen yliopistossa ja sosiologian professorina Geneven yliopistossa.
Ziegler valittiin 1967 Sveitsin kansallisneuvostoon eli parlamentin alahuoneeseen sosiaalidemokraattisen puolueen listoilta. Hän on istunut siellä kahteen otteeseen, 1967–1983 ja 1987–1999. Vuosina 2000–2008 hän oli YK:n elintarvikevaltuutettu. Ziegler toimi 2008–2012 ja uudestaan vuodesta 2013 eteenpäin YK:n ihmisoikeusvaltuutetun toimiston neuvoa antavassa komiteassa.
Ziegler on yksi merkittävimmistä vaihtoehtoisen globalisaation kannattajista. Hän on kirjoittanut aiheesta useita kirjoja, ja jo vuonna 1964 julkaistussa teoksessa Sociology of the New Africa Ziegler hyökkäsi imperialismin, kapitalismin ja epäoikeudenmukaisuuden kimppuun.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jean Ziegler Wikimedia Commonsissa
Jean-Baptiste Rousseau

| Jean Baptiste Rousseau |
| --- | --- |
 Jean Baptiste Rousseau
Henkilötiedot
Syntynyt: 1670 Pariisi, Ranska
Kuollut: 1741 (70–71 vuotta) Bryssel, Itävallan Alankomaat
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: ranska
Tuotannon kieli: ranska
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Jean Baptiste Rousseau (1670 Pariisi, Ranska – 1741 Bryssel, Itävallan Alankomaat) oli ranskalainen runoilija. Hänen isänsä oli suutari, joka kasvatti hänet hyvin huolehtivasti. Hänen ensimmäisiä runoharjoitelmiaan tuki Nicolas Boileau, joka piti häntä yhtenä parhaista oppipojistaan. Rousseau kokeili aluksi näytelmäkirjailijana. 1694 esitettiin hänen yksinäytöksinen huvinäytelmänsä Le café. Sen jälkeen hän kirjoitti Le Flatteur (1696) ja Le capricieux (1700). Teatterimenestys ei kuitenkaan ollut kovin kummoinen, ja hän keskittyi siksi myöhemmin yksinomaan lyriikkaan, ja kirjoitti milloin korkealentoisia uskonnollisia oodeja, milloin pieniä ruokottomia runoja.
Rousseau oli runoilijana muodollinen. Häntä ajoi kunnianhimo, ja hän tajusi luoda hyvät suhteet. Marsalkka Camille d'Hostun, Tallardin herttua otti hänet 1701 mukaansa Lontooseen sihteeriksi lähetystöön. Hänet otettiin jäseneksi L’académie des inscriptionsiin 1705. Hänen kateellinen riitaisuutensa hankki hänelle paljon vihollisia ja oli syynä seuraaviin onnettomuuksiin.
Noin vuonna 1700 Rousseaun ja muutaman jokseenkin merkityksettömän runoilijan välille puhkesi kiista, jonka aikana häntä syytettiin oman taustansa häpeämisestä ja isänsä kieltämisestä. Hän vastasi kirjoittamalla epigrammeja vastustajistaan, joita hän itse piti vähän liian vapaamielisinä. Tästä lausumasta hänen nimellään kirjoitettiin pilkkarunoja, joita laulettiin kahviloissa. Rousseau väitti, ettei hän ollut kirjoittanut niitä vaan runot pani liikkeelle hänen vihollisensa Joseph Saurin. Yleisö nousi kuitenkin häntä vastaan, ja 1712 parlamentti määräsi hänet maanpakoon pilkan levittämisestä. Hän oli maanpaossa kuolemaansa saakka, tosin 1738 hän oli Pariisissa muutamia kuukausia äärimmäisen salaisesti, muuten hän asui pääasiassa Brysselissä. Viimeiseen saakka hän väitti, ettei ollut kirjoittanut rikollisia säkeitä. Täyttä selvyyttä asiasta ei saatu.
Rousseaulla oli ylhäisiä suojelijoita mutta myös leppymättömiä vihollisia, kuten Voltaire. Hän harjoitti Brysselistä käsin vilkasta kirjeenvaihtoa muun muassa Claude Brosetten, Charles Rollinin ja Louis Racinen kanssa. Aikalaiset pitivät häntä kuitenkin suurena runoilijana, ja hänen runojaan, Psaumes, Odes, Cantates, Allégories, Épîtres ja Épigrammes julkaistiin monina painoksina. Vielä 1800-luvun alussa häntä pidettiin Pindaroksen kilpailijana, ja hänen maineensa säilyi, kunnes romantiikka teki läpimurron ja Alphonse de Lamartinen Meditations ilmestyi. Näin saatiin tutustua aivan uudenlaiseen runouteen. Sittemmin hän on jäänyt unohduksiin.
Hänen kootut teoksensa Oeuvres ilmestyivät 1743. Kokoelman Oeuvres lyriques julkaisi Eugène Manuel 1852 ja 1816, ja Contes inédits julkaisi Victor Luzarche 1881. Hänen kirjeistään on koottu erilaisia julkaisuja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jean-Baptiste Rousseau Wikimedia Commonsissa
Jelle Vanendert

| Jelle Vanendert |
| --- | --- |
 Jelle Vanendert Tour de l'Ain -kilpailussa 2009
Henkilötiedot
Syntynyt: 19. helmikuuta 1985 (ikä 39)
Kansalaisuus:   Belgia
Pyöräilijä
Pituus:  184 cm
Paino:  62 kg
Joukkue:  lopettanut
Laji:  maantie
Rooli:  ajaja
Ura
Amatöörijoukkue(et)
2004 2005–2006:  Jartazi Bodysol-Win for Life
Ammattilaisjoukkue(et)
2007  2008 2009–2011  2012–2014 2015–2019 2020–2021:  Chocolade Jacques - Topsport Vlaanderen Française des Jeux Silence-Lotto / Omega Pharma-Lotto Lotto-Belisol Lotto Soudal Bingoal
Suurimmat voitot
 Ranskan ympäriajo, etappi 
 Tiedot päivitetty: 18. tammikuuta 2022 
Jelle Vanendert (s. 19. helmikuuta 1985 Neerpolt) on belgialainen maantiepyöräilijä. Hän aloitti ammattilaisuransa Chocolade Jacques - Topsport Vlaanderen -joukkueessa 2007, edusti seuraavalla kaudella Française des Jeuxia, vuosina 2009–2011 belgialaistalli Omega Pharma-Lottoa, kausilla 2012–2019 niin ikään belgialaista Lotto-Belisol / Lotto Soudalia, ja viimeisillä ammattilaiskausillaan 2020–2021 belgialaista Bingoalia.
Ranskan ympäriajossa 2011 Vanendert voitti Plateau-de-Beillen huipulle päättyneen 14. etapin.
Saavutuksia

Lähteet: Cycling Archives, Cyclingbase
Itämeren biotooppiakvaario

Kotkan Maretariumin Itämeriallas
Itämeren biotooppiakvaario on akvaario, joka jäljittelee olosuhteita Itämeressä tai sen lahdissa, kuten Suomenlahdessa. Vesi on vähäsuolaista murtovettä (suolapitoisuus viidestä seitsemään promillea), ja lämpötila selvästi alhaisempi kuin trooppisten kalojen akvaarioissa.
Itämeriakvaarion vesi täytyy pitää kylmänä. Tyypillinen vuosikierto on talvella 5 °C, kesällä lähempänä 20 astetta. Liian lämpimässä vedessä ei ole tarpeeksi happea, kalat ovat vaihtolämpöisinä eläiminä kuin ”kuumeessa” ja niiden suolistobakteerit voivat huonosti.
Valaistus pidetään usein vähäisempänä kuin trooppisten kalojen ja kasvien akvaariossa. Liian suuri valon määrä johtaa helposti hallitsemattomaan levien kasvuun.
Eliöstö

Itämeren omat kasvit kuihtuvat talveksi. Jotkut harrastajat pitävät muita kylmään murtoveteen sopeutuvia lajeja, kuten miekkakasveja ja vesitähdikkejä.
Eliöstö > Kaloja

härkäsimppu Triglopsis quadricornis
kiiski
kivinilkka
ahven
kolmipiikki
kymmenpiikki
mustatokko
mutu
siloneula
särmäneula
törö
Kuvagalleria

Kiiski
Kolmipiikki
Kymmenpiikki
Mustatokko
Mutu
Törö
Aiheesta muualla

Aqua-Web - suomalainen foorumi
Sea Life (Arkistoitu – Internet Archive) Helsinki
Maretarium (Arkistoitu – Internet Archive) Kotka
Pohjanmerikeskus (Arkistoitu – Internet Archive) Tanskan Hirtshalsissa