stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Karttuankeriaat

| Karttuankeriaat |
| --- | --- |
 Sammakkoankerias (Coloconger raniceps)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Ankeriaskalat Anquilliformes
Heimo::  Karttuankeriaat  Colocongridae  Smith, 1976
Katso myös
   Karttuankeriaat Wikispeciesissä   Karttuankeriaat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Karttuankeriaat (Colocongridae) on ankeriaskaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan kaikista lämpimistä valtameristä.
Lajit ja anatomia

Karttuankeriaiden heimoon kuuluu yksi suku ja lähteestä riippuen 5–7 lajia. Lajeja ovat muun muassa japaninkarttuankerias (Coloconger japonicus), jättikarttuankerias (C. giganteus), karibiankarttuankerias (C. meadi), sammakkoankerias (C. raniceps) ja tummakarttuankerias (C. cadenati). Muihin ankeriaskaloihin verrattuna heimon kalat ovat ruumiinrakenteeltaan tukevampia eivätkä yhtä pitkulaisia. Kooltaan ne kasvavat suurimmillaan 50–60 cm pitkiksi. Pää on suurehko ja kuono lyhyt sekä tylppä. Selkäevä on karttuankeriaslajeilla pitkä ja yhtyy pyrstö- ja peräevän kanssa. Rintaevät ovat hyvin kehittyneet, vatsaevät puuttuvat. Heimon lajien kylkiviiva on täysin kehittynyt ja päässä on aistikanavia. Karttuankeriaat ovat suomuttomia ja väriltään ruskeita tai harmaita.
Levinneisyys ja elintavat

Karttuankeriaslajeja tavataan lämpimissä vesissä Atlantilla ja indopasifisella merialueella. Ne elävät usein lähellä mutapohjia 300–1 000 metrin syvyydessä. Karttuankeriaita saadaan sivusaaliiksi kalastettaessa trooleilla, mutta niillä ei ole juurikaan kaupallista arvoa.
Karvakarhunsammal

| Karvakarhunsammal |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Sammalet Bryobionta
Kaari::  Lehtisammalet Bryophyta
Luokka::  Karhunsammalet Polytrichopsida
Lahko::  Karhunsammalet Polytrichales
Heimo::  Karhunsammalet Polytrichaceae
Suku::  Karhunsammalet Polytrichum
Laji::  piliferum
Kaksiosainen nimi
 Polytrichum piliferum  Hedw. 
Katso myös
   Karvakarhunsammal Wikispeciesissä   Karvakarhunsammal Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Karvakarhunsammal (Polytrichum piliferum) on kuivilla paikoilla kasvava pienikokoinen karhunsammal. Se on väriltään ruskehtavan vihreä. Sen lehden reunat ovat kääntyneet lehden päälle ja lehdet ovat yläpinnalta kiiltävät. Sen lehtien kärjessä on valkoinen kärkikarva. Karvakarhunsammal on yleinen koko Suomessa.
Karvakarhunsammal muistuttaa kangaskarhunsammalta (Polytrichum juniperinum).
Aiheesta muualla

Pinkka, Lajituntemuksen oppimisympäristö: Karvakarhunsammal (Polytrichum piliferum)[vanhentunut linkki]
UPM-Kymmene: Metsiemme sammaleita (pdf)
United States Department of Agriculture (USDA): Polytrichum piliferum (englanniksi)
ITIS: Polytrichum piliferum (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q148994  Wikispecies: Polytrichum piliferum  BioLib: 91292  CoL: 4LPRD  EoL: 892087  EPPO: PTYPI  EUNIS: 197097  FNA: 200002675  GBIF: 2683058  iNaturalist: 67905  IRMNG: 10342826  ITIS: 15765  NatureServe: 2.127400  NBN: NBNSYS0000036137  NCBI: 201562  Observation.org: 17550  Open Tree of Life: 329312  Plant List: tro-35141734  PLANTS: POPI10  Tropicos: 35141734  uBio: 2348771  WFO: wfo-0001170225  Laji.fi: MX.43937
Karttumonnit

| Karttumonnit> Tieteellinen luokittelu |
| --- | --- |
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Monnikalat Siluriformes
Heimo::  Karttumonnit  Scoloplacidae  Bailey & Baskin, 1976
Katso myös
   Karttumonnit Wikispeciesissä  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Karttumonnit (Scoloplacidae) on monnikaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan makeista vesistä Etelä-Amerikasta.
Lajit ja anatomia

Karttumonnien heimoon kuuluu 1 suku ja 4 lajia. Lajit ovat karttumonni (Scoloplax dicra), kitukarttumonni (S. distolorix), kääpiökarttumonni (S. empousa) ja sinttikarttumonni (S. dolicholophia). Aikaisemmin niiden katsottiin kuuluvan imumonneihin (Loricariidae) alaheimona Scoloplacinae. Karttumonniajit ovat hyvin pienikokoisia ja kasvavat korkeintaan noin 2 cm pitkiksi. Tyypillisiä piirteitä ovat littehkö pää, kuonon 3 viiksisäieparia ja osoittain luulevyjen peittämä ruumis. Luulevyissä on pieni hammastus. Karttumonnilajeilta puuttuu rasvaevä ja selkäevässä on piikki.
Levinneisyys

Karttumonneja tavataan Etelä-Amerikasta Perusta, Boliviasta, Brasiliasta ja Paraguaysta. Heimon kalojen elintympäristöä ovat järvet ja lammet sekä runsasta vesikasvillisuutta kasvavat joet ja purot. Ne elävät lähellä pohjaa tyypillisesti maatuvan lehtiaineksen joukossa.
Karoonjänis

| Bushmannijänis |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Äärimmäisen uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Jäniseläimet Lagomorpha
Heimo::  Jänikset Leporidae
Suku::  Bushmannijänikset Bunolagus  Thomas, 1929
Laji::  monticularis
Kaksiosainen nimi
 Bunolagus monticularis  (Thomas, 1903) 
Synonyymit
 Lepus monticularis Thomas, 1903 
 Bushmannijäniksen levinneisyys
Katso myös
   Karoonjänis Wikispeciesissä   Karoonjänis Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Bushmannijänis eli kapinkaniini (Bunolagus monticularis) on yksi maailman harvinaisimmista nisäkkäistä. Luonnossa niitä elää noin 250 yksilöä. Nisäkäsnimistötoimikunnan ehdotus lajin uudeksi suomenkieliseksi nimeksi on karoonjänis.
Koko ja ulkonäkö

Bushmannijäniksen turkki on pääväriltään ruskehtava, tietyissä kohdissa siinä on myös harmaata sävyä. Leuassa ja korvien sisäpuolella on lisäksi kellertävää ja niskassa punertavaa karvaa; silmien ympärykset ja vatsapuoli ovat likaisenvalkoiset. Häntä on lyhyt, pörröinen ja väriltään musta. Muita tuntomerkkejä on suun nurkista lähtevät mustat raidat, jotka jatkuvat poskille. Sen ruumiin pituus on 40–60 cm ja korvien pituus 13 cm. Bushmannijänis painaa täysikasvuisena noin 1,9 kilogrammaa.
Levinneisyys

Bushmannijäniksen elinalue koostuu ainoastaan Etelä-Afrikassa sijaitsevan Karoo-aavikon etelä- ja keskiosista.
Elintavat

Jänikset ovat yöeläimiä.
Lisääntyminen

Bushmannijänikset synnyttävät kerrallaan vain yhdestä kahteen poikasta kerran vuodessa. Tiineys kestää 35–36 päivää.
Uhat

Bushmannijänis on luokiteltu äärimmäisen uhanalaiseksi. Pahin uhka lajille on maatalousmaan raivaus. Suurin osa lajin elinympäristöstä, pensaikkoisista joenrannoista, on 1950-luvun jälkeen raivattu pelloiksi. Muita uhkia ovat ansat, elinalueen pieneneminen polttopuun keräyksen ja lampaiden laiduntamisen vuoksi, vapaat tai ihmisen seurassa metsästävät koirat ja jokia kuivattavien patojen rakentaminen.
Karyotyyppi

Ihmismiehen karyotyyppi on 46,XY.

Karyotyyppi on genetiikassa eukaryoottisen solun, lajin tai yksilön tyypillinen kromosomien lukumäärä ja rakenne. Normaalissa diploidisessa kromosomistossa autosomaaliset kromosomit muodostuvat identtisistä pareista; näitä edustavat ihmisellä kromosomit 1–22. Autosomien lisäksi eliöllä voi olla sukupuolikromosomeja, joita ihmisellä on kaksi: X ja Y. Polyploidisissa soluissa on useampi kopio kutakin kromosomia, ja haploidisissa soluissa vain yksi. Ihmisen normaali karyotyyppi on miehellä 46,XY ja naisella 46,XX. Ylimääräiset autosomit merkitään sukupuolikromosomien jälkeen; esimerkiksi 21-trisomiassa eli Downin oireyhtymässä karyotyyppi on 46,XY+21 (tai 46,XX+21).
Karussa

| Karussa> Κάρουσσα.Sijainti |
| --- | --- |
 Karussa
Koordinaatit:  41°48′36″N, 35°9′32″E
Valtio:  Turkki
Paikkakunta:  Gerze, Sinop
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Paflagonia
Infobox OKNimi-testi OK: 
Karussa (m.kreik. Κάρουσσα, Karūssa tai Karoussa, myös Καροῦσα, Karūsa tai Karousa; lat. Carusa, Carussa) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Paflagoniassa Vähässä-Aasiassa nykyisen Turkin alueella. Se sijaitsi lähellä nykyistä Gerzeä tai sen paikalla Sinopin maakunnassa.
Maantiede

Karussa sijaitsi Paflagoniassa Vähän-Aasian pohjoisrannikolla Pontoksen eli Mustanmeren etelärannalla, 150 stadioninmittaa eli noin 27 kilometriä etelään Sinopesta. Kaupungilla oli satama, jonka kuvataan olleen hyvä satamapaikka erityisesti länsituulella.
Historia

Karussan historiasta ei tiedetä juuri mitään. Sen mainitsevat muun muassa Plinius vanhempi sekä Pseudo-Skylaks, joka sanoo sitä kreikkalaiseksi kaupungiksi. Karussan arvellaan olleen Sinopen satama (limēn) ja kauppa-asema (emporion). Antiikin aikaisen kaupungin nimi on säilynyt nykyisen Gerzen kaupungin nimessä.
Aulis Karvonen

Eino Aulis Karvonen (13. joulukuuta 1939 Halsua – 29. kesäkuuta 2018 Veteli) oli suomalainen pesäpalloilija.
Halsuan Toivoa edustanut Aulis "Kippura" Karvonen valittiin 1967 vuoden parhaaksi pesäpalloilijaksi ja vuoden lukkariksi. Mestaruussarjassa Aulis pelasi vuosina 1961, 1967, 1968 ja 1970. Itä–Länsi-otteluun Karvonen valittiin kerran ja Liitto–Lehdistö-otteluun kahdesti.
Pesäpalloilija Allan Karvonen oli hänen veljensä.
Saavutukset

Vuoden lukkari: 1967
Vuoden pesäpalloilija: 1967
1 Itä–Länsi-ottelu: 1967
Luettelo pikkuplaneetoista: 187001–188000

Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
187001:stä ja päättyen 188000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Kartanonkylän kartano

Kartanonkylän kartanoon kuuluneita Ypäjän hevosopiston rakennuksia Ypäjän Kartanonkylässä nähtynä Loimijoen ylittävältä Kurjensillalta.
Kartanonkylän kartano sijaitsee Kartanonkylässä Ypäjällä Lounais-Hämeessä.
Varhaiset vaiheet

Kartanonkylä oli vuoteen 1792 osa Portaan hallintopitäjän Jokioisten neljänneskunnasta muodostettua Jokioisten kartanoa. Vuonna 1792 Kartanonkylän ja siihen kuuluneiden tilojen omistajaksi tuli ruotsin kuninkaan Kustaa III:n sotapäällikkö  Dominicus Julius Pinello, jonka poika oli kirjailija N. H. Pinello, Turussa sijaitsevan ravintola Pinellan perustaja. Pinellon jälkeen kartanoa omisti vuosina 1825–1866  pietarilainen liikemies ja valtioneuvos Peter von Ganger ja vuodesta 1866 vuoteen 1913 Collinin suku. Vuonna 1915 kartano tuli jälleen Jokioisten kartanon yhteyteen, ja Jokioisten kartanon omistajan Alfred Kordelinin kuoltua vuonna 1917 molempien kartanoiden omistajaksi tuli Suomen valtio.
Omistajat

Kartanonkylän kartanon omistajia vuodesta 1792 olivat:
Dominicus Julius Pinello, eversti 1792–1811
Anders Nordenstedt, insinööri 1812–1822
Leski Sofia Elisabeth Pinello 1828–1834
Nils Henrik Pinello, filosofian tohtori 1834–1847
Karl Emil Wetterhof, kapteeni 1848–1851
Peter von Ganger, kollegioneuvos 1852–1865
D. A. Collin, 1868–1893
P. A. Collin, 1894–1912
Vaasan Osake-Pankki 1912–1915
Jockis Gods AB 1915–1918
Suomen valtio 1918–
Maaomaisuus

Maaomaisuutena Kartanonkylän kartano kattoi paitsi Kartanonkylän, myös viereiset Levän ja Perttulan kylät Perttulan kappelissa ja myöhemmin Ypäjällä, joiden talot samaan tapaan kuin Jokioisten kartanossa olivat erilaisissa suhteissa kartanoon joko perintörälssi-, sukuoikeus- tai rälssi- eli lampuotitiloina.
Suomen itsenäistyttyä näistä ja suoraan kartanolle kuuluneista maista sekä talojen ja kartanon torpista muodostettiin suuri määrä itsenäisiä tiloja. Tässä prosessissa oli keskeinen asema Jokioisten kartanon hoitokunnan jäsenenä toimineella E. Y. Pehkosella. Maita jäi kuitenkin runsaasti vielä myös valtiolle sekä Kartanonkylän pääkartanossa että Saarikon sivutilalla Levän kylässä, ja yhdessä Jokioisten kartanoon jo ennen vuotta 1915 kuuluneiden Ypäjän Palikkalan ja Varsanojan kyliin kuuluneiden alueiden kanssa valtion maaomaisuus Ypäjällä vuonna 1941 oli vielä yli 2 000 hehtaaria.
Siirtoväen asuttamisessa 1940-luvulla lunastettiin maanhankintalain mukaisissa lunastustoimituksissa peltoa lähes 1 100 hehtaaria ja metsää noin 1 400 hehtaaria, ja uusia tiloja muodostettiin Ypäjän alueella yhteensä 455, joista suurin osa erotettiin valtion maista. Näitä asutusalueita olivat Kartanonkylän kartanon entisillä tiluksilla muun muassa Levän Saarikko ja Perttulan Kuusjoenkulma sekä ennen vuotta 1915 Jokioisten kartanoon kuuluneissa kylissä Varsanoja ja Palikkalan Vähäsuo. Tämän jälkeen valtion omistukseen jäi enää Kartanonkylän päätilan maita Kartanonkylässä.
Valtion hevoslaitokset

Valtion omistuskaudella Kartanonkylään perustettiin valtion hevossiittola ja sinne siirrettiin vuonna 1933 Lappeenrannasta puolustuslaitoksen ratsukoulu ja hevosvarikko. Vuonna 1937 näiden yhteyteen perustettiin vielä valtion hevosjalostuslaitos, ja alueella ehtivät toimia myös puolustusvoimien koiratarha ja sotakoirakoulu. Nykyään näiden valtion hevosalan laitosten toimintaa Kartanonkylässä jatkavat Ypäjän hevosopisto ja MTT:n hevostutkimus. 2006 kartanon vanhan viljamakasiinin tiloihin perustettiin Suomen Hevosurheilumuseo. Vuonna 2009 Museovirasto määritteli hevoslaitosten alueen yhdeksi Suomen valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä.
Kartlis tskhovreba

Kartlis tskhovreba (georg. ქართლის ცხოვრება, "Kartlin elämä") on keskiaikaisten georgialaisten historiallisten tekstien merkittävin kokoelma. Kartli oli muinais- ja keskiajan Georgian sydänalue, jonka antiikin ja Bysantin kirjoittajat tunsivat nimellä Iberia. Kronikat tunnetaan myös Georgian kuninkaallisina vuosikirjoina, sillä ne olivat käytännössä Georgian kuninkgaskunnan merkittävin historiallinen teos; englanniksi kronikat tunnetaan yleensä nimellä The Georgian Chronicles, georgialaiset kronikat.
Kronikat

Kronikat koostuvat sarjasta erillisiä tekstejä, jotka on kirjoitettu 800–1300-luvuilla. Tutkijat ovat väitelleet tekstien ajoituksesta ja niiden kirjoittajista (kuten Leonti Mroveli ja Džuanšeriani). Vaikka Georgiassa monet tutkijat ehdottavatkin korpuksen varhaisimpien tekstien laatimisajankohdaksi edelleen 1000-lukua, yhä useammat nykytutkijat ovat hyväksyneet professori Cyril Toumanoffin hypoteesin, jonka mukaan Kartlis tskhovreban varhaisimmat tekstit kirjoitettiin noin vuonna 800. Uusimmat tekstit lisättiin 1300-luvulla. Kuningas Vakhtang VI:n nimittämä ja johtama erityiskomissio laati kronikoista "kanonisoidun" version 1700-luvulla.
1000-luvulla ensimmäiset kolme teosta – Georgialaisten kuninkaiden ja patriarkkojen historia, Kuningas Vakhtang Gorgasalin historia ja Pyhän Artšilin marttyyrius – muodostivat jo ensimmäisen kokoelman, joka käsitti Georgian historian sen alkuajoilta aina Vakhtang I Gorgasalin hallituskaudelle (452–502/22) ja Vakhtangin jälkeläisen Artšilin kuolemaan saakka (786). 1100-luvun puolivälissä kokoelmaan lisättiin kaksi tekstiä: Kartlin kronikka, joka käsittää Georgian historian 700-luvun lopulta ensimmäisen koko Georgiaa hallinneen kuninkaan Bagrat III:n valtakaudelle (hallitsi 1008–1014) ja kuningas Giorgi II:n hallituskauden alkuajoille (hallitsi 1072–1089), ja Kuninkaiden kuninkaan Davitin historia, joka jatkaa kertomusta ja keskittyy kuningas Davit IV:n valtakauteen (hallitsi 1089–1125).
Käsikirjoitukset

Kartlis tskhovreban olemassa olevat käsikirjoitukset ovat suhteellisen uusia. Varhaisin eli niin kutsuttu Anaseuli, "Kuningatar Anan" koodeksi, on vuosilta 1479–1495. Toinen merkittävä versio on Mariamiseuli eli "Kuningatar Mariamin" koodeksi, joka kopioitiin vuosina 1633–1645/1646. Näitä georgialaisia versioita kuitenkin edeltää kronikoiden armeniankielinen lyhennelmä, joka tunnetaan nimellä "Georgialaisten historia" (Patmutiwn Vrats) ja joka laadittiin todennäköisimmin 1100-luvulla. Sen varhaisin käsikirjoitus on kopioitu vuosien 1279–1311 aikana.
Kronikoista on tehty käännöksiä ranskaksi, venäjäksi, englanniksi ja saksaksi, mutta ne sisältävät kukin vain osan kokoelman teksteistä.
Autenttisuus

Jotkut nykytutkijat kuten Ivane Džavakhišvili ovat asettaneet Kartlis tskhovreban varhaisten osien autenttisuuden kyseenalaiseksi ja toivoneet äärimmäistä varovaisuutta niiden tulkinnassa. Kronikoissa tarkat historialliset faktat onkin usein sekoitettu myyttisiin tapahtumiin, minkä vuoksi todellista historiografiaa ja mytologiaa on toisinaan vaikea erottaa toisistaan. Kriittinen tutkimus yhdessä muiden lähteiden kuten antiikin teosten kanssa ja useat viimeaikaiset arkeologiset kaivaukset ovat kuitenkin osoittaneet monet kronikoiden kertomukset paikkansapitäviksi. Tekstit eivät kerro vain Georgian historiasta, vaan myös Armeniasta ja Kaukasian alueesta yleensä, Iranista, Syyriasta, Anatoliasta, Rooman valtakunnasta, kasaareista ja turkkilaisista.
| Suomeksi | Georgiaksi | Translitteraatio | Ajankohta | Tekijä | Käsitelty ajanjakso |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Georgialaisten kuninkaiden ja patriarkkojen historia | ცხოვრება ქართუელთა მეფეთა და პირველთაგანთა მამათა და ნათესავთა | Tskhovreba kartuelta mepeta da pirveltaganta mamata da natesavta | 800- tai 1000-luku | Leonti Mroveli (?) | 300-luku eaa.–400-luku jaa. |
| Kuningas Vakhtang Gorgasalin historia | ცხოვრება და მოქალაქეობა ვახტანგ გორგასლისა | Tskhovreba da mokalakeoba Vakhtang Gorgaslisa | n. 800 | Džuanšer Džuanšeriani | 400–700-luvut |
| Pyhän Artšilin marttyyrius | წამება წმიდისა და დიდებულისა არჩილისი | Tsameba tsmidisa da didebulisa Artšilisi | 800- tai 1000-luku | Džuanšeriani tai Mroveli | 736–786 |
| Kartlin kronikka | მატიანე ქართლისა | Matiane Kartlisa | 1000-luku | Anonyymi | 786–1072 |
| Kuninkaiden kuninkaan Davitin historia | ცხოვრება მეფეთ მეფისა დავითისი | Tskhovreba mepet mepisa Davitisi | 1100-luku | Anonyymi | 1072–1125 |
| Bagratidien historia | ცხოვრება და უწყება ბაგრატონიანთა | Tskhovreba da utsqeba Bagratonianta | 1000-luku | Sumbat Davitis-dze | 500-luku–1031 |
| Hallitsijoiden historiat ja eulogiat | ისტორიანი და აზმანი შარავანდედთანი | Istoriani da azmani šaravandedtani | 1200-luku | Anonyymi | 1156–1212 |
| Viiden hallituskauden historia | ლაშა-გიორგის დროინდელი მატიანე | Laša-Giorgis droindeli matiane | 1223 | Giorgi IV:n historioitsija | 1125–1223 |
| Kuningatarten kuningattaren Tamarin historia | ცხოვრება მეფეთ მეფისა თამარისი | Tskhovreba mepet mepisa Tamarisi | 1200-luku | Anonyymi | 1184–1210/1213 |
| Sadan vuoden kronikka | ასწლოვანი მატიანე | Astslovani matiane | 1300-luku | Anonyymi | 1212–1318 |
Luettelo pikkuplaneetoista: 180001–181000

Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
180001:stä ja päättyen 181000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Luettelo pikkuplaneetoista: 167001–168000

Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
167001:stä ja päättyen 168000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Karteesinen tulo

Karteesinen tulo A × B, kun A={a,b,c} ja B= {x,y}
Karteesinen tulo eli tulojoukko on joukko-operaatio, jolla muodostetaan kahdesta tai useammasta joukosta uusi joukko. Se on nimetty ranskalaisen matemaatikon ja filosofin René Descartesin mukaan. Descartes loi käsitteen kehitellessään analyyttista geometriaa.
Karteesisen tulon yleinen muoto voidaan esittää seuraavasti:
Esimerkkejä karteesisesta tulosta > Kahden joukon karteesinen tulo

Kahden joukon X ja Y karteesinen tulo on sellaisten järjestettyjen parien (x, y) joukko, joissa x on joukon X alkio ja y joukon Y alkio.
Karteesisen tulon osajoukkoja kutsutaan binäärisiksi eli kaksipaikkaisiksi relaatioiksi.
Esimerkkejä karteesisesta tulosta > Kolmen joukon karteesinen tulo

Euklidinen kolmiulotteinen avaruus voidaan ilmaista joukkona  \mathbb {R} ^{3}=\mathbb {R} \times \mathbb {R} \times \mathbb {R} , jonka alkiot eli "pisteet" ovat järjestettyjä kolmikkoja  (x,y,z), missä  x\in \mathbb {R} ,y\in \mathbb {R} ,z\in \mathbb {R} .
Esimerkkejä karteesisesta tulosta > Muita esimerkkejä

Olkoot  A={1,2} ja  B={1,2,3}. Tällöin  A\times B=\{(a,b)\,|\,a\in A ja  b\in B\}=\{(1,1),(1,2),(1,3),(2,1),(2,2),(2,3)\}.
Olkoot M = {risti, pata, ruutu, hertta} ja N = {ässä, kuningas, rouva, jätkä, 10, 9, 8, 7, 6, 5, 4, 3, 2}.
 Tällöin M × N = {(risti, ässä) , (risti, kuningas), (risti, rouva),...,(hertta, 2)}. (korttipakka)
Reaalitaso: R2 = R × R = {(x, y)| x ∈ R, y ∈ R}
Kirjallisuutta

Merikoski, Jorma; Virtanen, Ari; Koivisto, Pertti: Diskreetti matematiikka I.  Tampere:  Tampereen yliopisto, 2001 (1993).  ISBN 951-44-3604-0
Lipschutz, Seymour: Set Theory and Related Topics.  McGraw-Hill, 1964.  ISBN 0-07-037986-6
Kasagi (1945)

Kasagi 2. marraskuuta 1945.
Kasagi (jap. 笠置) oli keisarillisen Japanin laivaston keskeneräiseksi jäänyt Unryū-luokan lentotukialus toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin Mitsubishin Nagasakin telakalta ja sen köli laskettiin 14. huhtikuuta 1943. Alus laskettiin vesille 19. lokakuuta 1944. Rakennustyöt lopetettiin 1. huhtikuuta 1945 materiaalipuutteiden vuoksi, jolloin alus oli 84-prosenttisen valmis. Keskeneräinen alus romutettiin 1. syyskuuta 1946 – 31. joulukuuta 1947.
Luettelo pikkuplaneetoista: 194001–195000

Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
194001:stä ja päättyen 195000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Kasapanos

Talvisodan aikaista puolustuskalustoa. Vasemmalta: kasapanos, munakäsikranaatti, varsikäsikranaatti ja polttopullo.
Kasapanos oli pioneeripataljoonassa palvelleen kapteeni Kaarlo Tuurnan vuonna 1936 kehittelemä panssarintorjunta-ase. Panosta käytettiin panssareiden lisäksi myös pesäkkeitä vastaan.
Kasapanoksesta oli sekä tehdastekoinen että kenttäolosuhteissa koottava versio. Tehdasvalmisteinen kasapanos oli painoltaan joko kaksi, kolme tai neljä kilogrammaa.
Panoksen rakenne oli seuraavanlainen: räjähteet oli sijoitettu puisen varren päässä olevaan metallilaatikkoon, räjäytin ja sokka sijaitsivat varressa. Panoksessa käytettiin saksalaisen M/32-käsikranaatin räjäytintä.
Talvisodan aikana huomattiin nopeasti, että 1–2 kg TNT:tä oli riittävä määrä vahingoittamaan telaketjuja pahasti, jos panos räjäytettiin panssarivaunun telan alla tai vieressä. Kuuden kilon kasapanos oli riittävä tuhotakseen jokaisen sodassa käytetyn panssarivaunun, mikäli se räjäytettiin panssarivaunun moottoritilan kannella.
Helmikuussa 1940 Suomen Päämaja ilmoitti seuraavat TNT-määrät riittäviksi eri panssarivaunujen ja -ajoneuvojen tuhoamisessa:
2 kg oli riittävä tuhoamaan 6 tonnin panssariajoneuvot (FAI, T-38)
3 kg oli riittävä tuhoamaan 12 tonnin panssariajoneuvot (T-26, BT-7)
4 kg oli riittävä tuhoamaan 30 tonnin panssariajoneuvot (T-28).
Aiheesta muualla

WinterWar (Arkistoitu – Internet Archive). (englanniksi)
Luettelo pikkuplaneetoista: 181001–182000

Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
181001:stä ja päättyen 182000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Lea Karvonen

Lea Karvonen on yhteinen salanimi, jota useat kustannusosakeyhtiö Tammelle työskennelleet kääntäjät käyttivät erityisesti 1950–1960-luvuilla. Salanimeä käytettiin pääasiassa naisille suunnatun viihteen sekä lasten- ja nuortenkirjallisuuden suomennoksissa. Nimen käyttöön voitiin päätyä esimerkiksi siinä tapauksessa, että kääntäjä – joista monet loivat pääasiallista uraansa kirjailijoina – ei halunnut omaa nimeään yhdistettävän alempiarvoiseksi koettuun viihdekirjallisuuteen. Lea Karvosen nimellä on käännetty kaikkiaan yli 160 kirjaa, viimeisin vuonna 2000. Samaa salanimeä on käytetty myös muutamassa WSOY:n kustantamassa kirjassa.