stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Etelänkiisla
Levinneisyys

Etelänkiisla pesii Pohjois-Atlantin ja Tyynenmeren pohjoisosien rannikoilla. Euroopan kannaksi arvioidaan 2,4–3,1 miljoonaa lintua ja maailman kannaksi yli 18 miljoonaa lintua. Lajin kanta on ollut kasvussa ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi. Lajia uhkaa kalastus.
Suomessa pesii noin 40–50 paria pääasiassa Suomenlahdella. Suomen kanta on hyvin pieni, mutta se saa kuitenkin säännöllisesti täydennystä muualta Itämeren alueelta.[lähde? ] Suomessa etelänruokki on luokiteltu erittäin uhanalaiseksi lajiksi ja se on rauhoitettu. Etelänruokin ohjeelliseksi korvaussummaksi on asetettu 841 euroa.
Lisääntyminen

Kiislat pesivät tiiviissä yhdyskunnissa paljaalla kalliolla. Munien väri vaihtelee, ehkä siksi että kukin emo tunnistaisi omansa. Munat ovat epäsymmetrisiä joten jos niitä tuuppaa, ne eivät kieri kauas vaan alkavat kiertää kehää. Munii vain 1 munan. Haudonta-aika on noin kuukausi. Molemmat emot hautovat vuorotellen. Poikanen lähtee uimaan 15–17 päivän ikäisenä.
Ravinto

Kiislat pyydystävät ravinnokseen kalaa ja äyriäisiä sukeltamalla.
Aiheesta muualla

Hario, Martti 1982: Aspskärin kiislayhdyskunnan koosta ja aikuiskannan täydentymisestä. - Ornis Fennica 59:193-194.
Hedgren, Stellan 1980: Etelänkiislan pesimistulos Stora Karlsön saarella. - Ornis Fennica 57:49-57.
Tanskanen, Antti & Yrjölä, Rauno 1989: Etelänkiisla (Uria aalge) pesivänä Ahvenanmaalla. - Lintumies 6.1989 s. 277. LYL.
Vuorjoki, A. 1957: Etelänkiisla, Uria aalge (Pont.), ensi kerran pesivänä Suomessa. - Ornis Fennica 34:132-134.
Etelänkiisla Lintukuva-verkkopalvelussa
LuontoPortti: Etelänkiisla (Uria aalge)
Uria aalge
Uria aalge aalge
Fariba Hachtroudi

| Fariba Hachtroudi |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1951 
Kansalaisuus:  Iran
Ammatti:  Toimittaja, opettaja
Aiheesta muualla
Kotisivu
Fariba Hachtroudi (pers. ‏فریبا هشترودی‎, Faribā Haštrudi; s. 1951) on ranskalais-iranilainen toimittaja, kirjailija ja opettaja. Hän toteutti uraa opettajana kaksi vuotta vuodesta 1981 Sri Lankassa Colombon yliopistossa ja opiskeli Theravadaa.
Hachtroudi on asunut myös Ranskassa. Opiskelunsa jälkeen hän kirjoitti täyspitkän tietokirjallisen kertomuksen vierailustaan Iraniin maanpaon aikana. Toimittajan uran lisäksi hän toteuttaa uraa myös naisten oikeuksien puolia ajavan säätiön johdossa.
Fort Laramie National Historic Site

Suojeltu alue Yhdysvalloissa WyomingissaMalline:SHORTDESC:Suojeltu alue Yhdysvalloissa Wyomingissa
Fort Laramie National Historic Site on suojeltu alue Yhdysvalloissa Wyomingin osavaltiossa, jolla sijaitsi kuuluisa 1800-luvun kauppapaikka ja Yhdysvaltain maavoimien linnoitus. Se sijaitsee Laramie-joen ja North Platte-joen yhtymäkohdassa. Linnoistus perustettiin Fort William nimellä 1830-luvulla yksityiseksi kauppapaikaksi. Vuonna 1849 Yhdysvaltain maavoimat osti linnoituksen. Se tunnettiin jonkin aikaa myös nimellä Fort John, kunnes nimeksi vakiintui Fort Laramie. Jäljellä olevia rakennuksia ja historiallisia jäänteitä ylläpitää yhdysvaltalainen hallintoelin National Park Service .
Kuvia

Fort Laramie National Historic Site
Fort William (nimi, jolla Fort Laramie aluksi tunnettiin) ajalta ennen vuotta 1840. Maalauksen on maalannut ulkomuistista jälkikäteen taiteilija Alfred Jacob Miller
Fort Klamath

Vanha linnoitusalueen vartiotupa.
Fort Klamath oli Yhdysvaltain armeijan linnake Oregonissa lähellä Crater Laken kansallispuistoa.
Historia

Linnoitus perustettiin 1863, ja se näytteli tärkeää osaa idän intiaaneja vastaan käydyissä sodissa. Linnoitukseen kuului yli 50 rakennusta, jotka oli rakennettu etupäässä puusta. Linnoitusta komensi Edward Canby, joka kuoli välikohtauksessa intiaanien kanssa. Modoc-sodan jälkeen linnoituksessa teloitettiin neljä modocien johtajaa, yksi heistä oli Kapteeni Jack.
1889 linnoituksen käyttö lopetettiin, sillä olot alueella olivat rauhoittuneet. 14. jalkaväkirykmentti lähti linnoituksesta kuitenkin vasta vuonna 1890.
Nykyisin paikalla on museo ja puisto. Museo sijaitsee jälleenrakennetussa vartiopisteessä, joka sijaitsee alkuperäisen kohdalla.
Puukiipijä

| Puukiipijä |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Puukiipijät Certhiidae
Suku::  Puukiipijät
Laji::  familiaris
Kaksiosainen nimi
 Certhia familiaris  Linnaeus, 1758 

Katso myös
   Puukiipijä Wikispeciesissä   Puukiipijä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Puukiipijä (Certhia familiaris) on pieni käyränokkainen varpuslintu.
Levinneisyys

Puukiipijän voi tavata poikki Euroopan ja Aasian, Irlannista Japaniin ulottuvalla alueella. Se pesii miltei koko Euroopassa, Suomen etelä- ja keskiosassa Etelä-Lappia myöten. Suomen pesimäkanta oli 1990-luvun lopulla 70 000 – 150 000 paria. Euroopan kanta on 2,7–3,6 miljoonaa paria, joista Britteinsaarilla 200 000. Osa Suomen puukiipijöistä talvehtii Suomessa, osa muuttaa syys–lokakuussa lounaaseen, Ruotsiin ja läntiseen Eurooppaan. Talvisin ne lyöttäytyvät tiaisparviin. Kovat pakkasjaksot aiheuttavat talvehtivalle kannalle suuria tappioita.
Elinympäristö

Puukiipijän elinympäristöjä ovat havumetsät, puistot ja vanhat lehtimetsät.
Lisääntyminen

Puukiipijän pesä on yleensä jossain rakosessa, usein kuolleen männyn repsottavan kaarnan alla, katkenneen puun kannossa, rungon halkeamassa, seinälaudoituksen raossa tms. Pesii mielellään erityiseen puukiipijälle tehtyyn linnunpönttöön. Muninta alkaa huhtikuussa. Naaras munii 3–9 munaa, joita haudotaan 13–15 vrk. Poikaset lähtevät pesästä 2-viikkoisina. Usein toinen pesue kesäkuussa. Esimerkiksi Unkarissa poikasten kasvu on hitaampaa kuin Suomessa ilmeisesti lyhyemmmän valoisan ajan vuoksi.
Ravinto

Puukiipijän ruokavalioon kuuluvat pääasiassa hämähäkit, hyönteiset ja muut pienet selkärangattomat, talvisin myös siemenet. Voi myös käydä ruokintapaikoilla syömässä rasvaa. Kiinnostavaa on, että kekomuurahaiset kilpailevat ravinnosta puukiipijän kanssa eikä lintu syö muurahaisia, joten muurahaiskekojen kanssa samoissa metsissä puukiipijää ei juuri esiinny.
Aiheesta muualla

² Rengastajan vuosikirja 2005.
Kuitunen, Markku & Suhonen, Jukka 1987: Puukiipijää harrastaen ja tutkien. – Lintumies 5.1987 s. 186–189. LYL.
LuontoPortti: Puukiipijä (Certhia familiaris)
ITIS: Certhia familiaris (englanniksi)
Certhia familiaris macrodactyla
Falcon (auto)

Falcon oli vuosina 1921-1926 valmistettu saksalainen automerkki, jota valmisti Falcon Automobilwerke GmbH. Falcon-autotehdas valmisti keskiluokan autoja.
Kesällä 1921 esiteltiin malli Falcon Modell 6/20 PS. Sen korvasi vuoden 1924 lopussa malli Modell 6/30 PS, jossa oli mekaaniset jarrut kaikissa pyörissä. Auton urheiluversiossa moottorin teho oli 40 hv (29 kW). Mallien 6/20 ja 6/30 numerot tarkoittavat verohevosvoimia ja todellista tehoa.
Falcon CA 6 oli pieni urheiluauto, jonka ostaja saattoi valita kolmi- tai nelipaikkaisen avomallin tai kolmipaikkaisen limousinen. CA 6:ssa oli 4-sylinterinen sivuventtiilimoottori, jonka tilavuus oli 1,5 litraa ja teho 20 hv (14 kW) kierrosnopeudella 2500. CA 6:n huippunopeus oli 75 km/t. Tällä autolla tehdas osallistui autokilpailuihin. Falcon CA 6:lla oli maine hyvänä, luotettavana ja tehokkaana autona.
CA 6:n seuraaja vuodesta 1924 lähtien oli CA 8. Siinä oli kahden litran kuusisylinterinen moottori, joka tuotti 50 hv eli 37 kW. Moottorin sylinterien 
tiivistyksessä oli kuitenkin puutteita. Lisäksi tehdas valmisti mallia Falcon Typ T VI. Kaikkiaan Falcon-tehdas valmisti noin 400 autoa.
Tammikuussa 1923 tuotanto siirrettiin Ober-Ramstadtiin, koska aiemman Sontheimin tehtaan tilat eivät enää riittäneet. Samoihin aikoihin tehdas kärsi myös Saksan korkeasta inflaatiosta.
Vuoden 1926 alussa Falcon-autotehdas myytiin Röhr Auto AG:lle, joka valmisti siinä vuosina 1928–1935 Röhr-autoja.
Eusebio Di Francesco

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Eusebio Luca Di Francesco
Syntymäaika: 8. syyskuuta 1969 (ikä 55)
Syntymäpaikka: Pescara, Abruzzo, Italia
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 178 cm
Seura
Seura:  Venezia
Tehtävä: päävalmentaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1987–1991 |  Empoli | 102 | (3) |
| 1991–1995 |  AS Lucchese | 139 | (12) |
| 1995–1997 |  Piacenza Calcio | 67 | (5) |
| 1997–2001 |  AS Roma | 168 | (14) |
| 2001–2003 |  Piacenza Calcio | 61 | (12) |
| 2003–2004 |  AC Ancona | 10 | (0) |
| 2004–2005 |  Perugia Calcio | 30 | (1) |
Valmennusura
2008–2009:  Virtus Lanciano
2009–2010:  Pescara U19
2010–2011:  Delfino Pescara
2011:  US Lecce
2012–2014:  US Sassuolo
2014–2017:  US Sassuolo
2017–2019:  AS Roma
2019:  Sampdoria
2020–2021:  Cagliari
2021:  Hellas Verona
2023–2024:  Frosinone
2024–:  Venezia
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Eusebio Di Francesco (s. 8. syyskuuta 1969) on italialainen jalkapallovalmentaja ja entinen keskikenttäpelaaja. Heinäkuusta 2024 lähtien hän on toiminut Venezian päävalmentajana.
Ura pelaajana

Di Francesco aloitti uransa Empolissa. Hän debytoi kaudella 1987/88 pelaamalla yhden ottelun Serie A:ssa. Empoli putosi kauden jälkeen sarjasta ja seuraavat kaudet Di Francesco pelasi Serie B:ssä ja Serie C1:ssä. Ura jatkui vuonna 1991 AS Lucchesessa, jossa vierähti toiset neljä vuotta. Kesällä 1995 hän siirtyi Piacenza Calcioon, jossa pääsi pelaamaan pääsarjatasolla. Di Francesco esiintyi Piacenzassa edukseen ja kahden hyvän kauden jälkeen hän siirtyi suurseura AS Romaan.
Di Francesco edusti Romaa neljä kautta ja pelasi Giallorossin paidassa yli 160 ottelua. Hän kuului seuran avainpelaajiin Zdeněk Zemanin aikakaudella ja säilytti paikkansa myös Fabio Capellon tultua päävalmentajaksi kaudelle 1999/2000. Di Francescon viimeiseksi Romassa jäänyt kausi 2000/2001 päättyi seuran osalta Serie A:n mestaruuteen, mutta Di Francesco itse pääsi kentälle vain viidessä ottelussa. Kauden jälkeen hän jätti Roman ja palasi Piacenzaan. Di Francesco edusti vielä urallaan Anconaa ja Perugiaa, kunnes lopetti uransa vuonna 2005.
Maajoukkuetasolla Di Francesco edusti Italiaa 12 A-maaottelussa Roma-vuosiensa aikana.
Meriitit > Pelaajana

Italian mestaruus: 2001
Meriitit > Valmentajana

Serie B: 2013
Serie B:n vuoden paras valmentaja (Panchina d'Argento): 2013
Italian paras valmentaja (Enzo Bearzot -palkinto): 2018
FC Basel

FC Basel, lyhyesti FCB, on sveitsiläinen jalkapalloseura Baselin kaupungista. Seura perustettiin vuonna 1893. Seura menestyi hyvin 1960- ja 1970-luvuilla voittamalla seitsemän liigamestaruutta. 1980-luvulla se joutui pelaamaan myös Sveitsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla. Seura palasi korkeimmalle sarjatasolle vuonna 1994.
Vuonna 2001 Basel muutti uudelle 33 343-paikkaiselle St. Jakob-Parkille. Vuonna 2002 Basel voitti sekä Sveitsin liigan että cupin. Seuraavalla kaudella FCB oli ensimmäinen  Mestareiden liigassa pelannut sveitsiläisseura. Basel jatkoi menestystään kotimaassa voittaen Sveitsin cupin vuonna 2003 ja Sveitsin liigan vuosina 2004 ja 2005. Kaudella 2005–2006 Basel selvisi UEFA Cupin puolivälieriin. Basel oli samana vuonna pitkään kiinni mestaruudessa. Kauden viimeisessä ottelussa, jossa joukkueelle olisi riittänyt tasapeli, se hävisi yliajalla tehdyllä maalilla FC Zürichille, joka voitti mestaruuden. Samalla katkesi Baselin historiallinen kotipeliennätys, 52 perättäistä tappiotonta ottelua.
Basel on kannatukseltaan Sveitsin suosituin seura. Sen yleisökeskiarvo on Sveitsin liigan suurin, noin 21 000.
Saavutukset

Sveitsin mestaruus (20): 1953, 1967, 1969, 1970, 1972, 1973, 1977, 1980, 2002, 2004, 2005, 2008, 2010, 2011, 2012, 2013, 2014, 2015, 2016, 2017
Sveitsin cup (12): 1933, 1947, 1963, 1967, 1975, 2002, 2003, 2007, 2008, 2010, 2012, 2017
Sveitsin liigacup: 1973
Coppa delle Alpi (3): 1969, 1970, 1981
Entisiä valmentajia

Jörg Berger
Thorsten Fink
Urs Fischer
Christian Gross
Marcel Koller
Paulo Sousa
Rudi Strittich
Heiko Vogel
Raphael Wicky
Murat Yakin
René van Eck

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: René van Eck
Syntymäaika: 18. helmikuuta 1966 (ikä 58)
Syntymäpaikka: Rotterdam, Alankomaat
Seura
Seura: –
Tehtävä: Päävalmentaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1984–1988 1988–1990 1990–1998 1998–2000 2000 2001–2003 |  SBV Excelsior  FC Den Bosch  FC Luzern  1. FC Nürnberg  FC Winterthur  SC Kriens |  |
Valmennusura
2003–2006 2006 2006–2007 2007–2008 2008–2009 2009–2010 2012–2013 2015–2016:  FC Luzern  FC Inter  FC Wohlen  FC Thun  FC Carl Zeiss Jena  FC Carl Zeiss Jena  Alemannia Aachen  FC Den Bosch
René van Eck (s. 18. helmikuuta 1966) on alankomaalainen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja.
Ura pelaajana

Pelaajana van Eck pelasi muun muassa kotimaassaan Excelsiorissa, FC Den Boschissa, Sveitsissä FC Luzernissa ja FC Winterthurissa sekä Saksassa Nürnbergissä 38 ottelua, joista 16 Bundesliigassa.
Ura valmentajana

Valmennusuransa van Eck aloitti FC Luzernissa, jonka hän nosti pääsarjatasolle. Van Eck ei kuitenkaan päässyt jatkosopimukseen seuran kanssa, joten hän oli vapailla markkinoilla ennen kuin Veikkausliigan putoamiskamppailussa ollut FC Inter palkkasi miehen korvaamaan Kari Virtasta syksyllä 2006. Van Eck onnistui hilaamaan joukkueen kuiville ja hänet arvostettiin Veikkausliigassa myös syyskuun parhaaksi valmentajaksi.
Neuvotteluista huolimatta van Eck ei tehnyt jatkosopimusta FC Interin kanssa vaan siirtyi taas Sveitsin kakkosliigaan, tällä kertaa putoamiskurimuksessa olleeseen FC Wohleniin  . Hän onnistui taas putoamistaistelussa ja Wohlen pelastui. Kaudeksi 2007/08 van Eck siirtyi FC Thunin valmentajaksi.
Van Eck sai potkut FC Thunista toukokuussa 2008 seuran pudottua Sveitsin pääsarjasta. Hän palasi valmennustehtäviin syyskuussa 2008, kun Saksan 3. Bundesliigan hännille juuttunut FC Carl Zeiss Jena palkkasi hänet päävalmentajakseen.  Van Eckin johdolla seura ei onnistunut parantamaan juurikaan otteitaan ja rämpi 3. Ligan hännillä. Maaliskuussa 2009 seurajohto saikin tarpeekseen ja erotti van Eckin.
Seuraajaksi palkattu Mark Fascher ei kuitenkaan onnistunut kääntäämään seuran kelkkaa riittävästi ja sarjapaikan säilyttyä Carl Zeiss Jena palkkasi van Eckin uudelleen päävalmentajaksi toukokuun lopussa 2009.  Toinen yritys Carl Zeissin peräsimessä päättyi 3. Ligan sijalle viisi. Van Eckin sopimusta ei kuitenkaan jatkettu kauden jälkeen.
Syyskuussa 2012 van Eckin ura jatkui Saksan 3. Ligassa Alemannia Aachenin peräsimessä.  Joukkueen kausi sujui van Eckin alaisuudessa kehnosti ja tuloksena oli sarjan jumbosijan myötä putoaminen Regionalligaan. Van Eck jätti seuran kauden jälkeen.
Helmikuussa 2015 van Eck sai ensimmäisen valmentajapestinsä kotimaassaan, kun Eerste Divisiessä pelannut FC Den Bosch teki hänen kanssaan sopimuksen. Seura sijoittui van Eckin johdolla sijalle 16 ja pelastui putoamiselta. Kaudella 2015/16 Den Boscin menestys ei ollut olennaisesti parempaa, vaikkei joukkue ajautunutkaan putoamisuhan alle. Alemman keskikastin sijoitukset eivät seurajohtoa tyydyttäneet ja van Eck sai helmikuussa 2016 potkut.
FC Carl Zeiss Jena

FC Carl Zeiss Jena on saksalainen jalkapalloseura, jonka kotikaupunki on Jena. Nykyinen nimi FC Carl Zeiss Jena on ollut käytössä vuodesta 1966 lähtien.
Historia

Seura on voittanut DDR:n mestaruuden kolmesti vuosina 1963, 1968 ja 1970. Seuran historian paras saavutus on pääsy Cup-voittajien cupin finaaliin vuonna 1981. Joukkue pääsi 2. Bundesliigan ensimmäisen kerran kaudeksi 1991–1992. Joukkue pelasi kaudella 2006–2007 2. Bundesliigassa, mutta putosi heti. Kaudella 2008–2009 se pääsi Saksan cupin puolivälieriin, jossa sen kaatoi FC Schalke 04.
Aiheesta muualla

Virallinen kotisivu
Fanien sivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
FC Carl Zeiss Jena pelasi MSV Neuruppinia vastaan 2005.
Eteläsothon kieli

| Eteläsotho |
| --- | --- |
 Eteläsothon puhuma-alue
Oma nimi:  Sesotho
Muu nimi:  sesotho, sotho
Tiedot
Alue:   Lesotho    Etelä-Afrikka
Virallinen kieli:   Lesotho    Etelä-Afrikka
Puhujia:  1 770 000 Lesothossa, 3 104 197 Etelä-Afrikassa, kaikkiaan 4 874 197.
Sija:  ei sadan suurimman joukossa
Kirjaimisto:  latinalainen
Kielenhuolto:  PanSALB
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  nigeriläis-kongolaiset kielet
Kieliryhmä:  bantukielet
Kielikoodit
ISO 639-1:  st
ISO 639-2:  sot
ISO 639-3:  sot
 Ohje 
Eteläsotho on bantukieliin kuuluva kieli, joka on yksi Etelä-Afrikan 11 virallisesta kielestä ja Lesothon kansalliskieli. Eteläsotho jaetaan kahteen päämurteeseen ja sen lähimpiä sukulaiskieliä ovat muun muassa pohjoissotho ja venda. Eteläsothon katsotaan olevan elinvoimainen.
Puhuttua eteläsothoa
Eteläsothoa kirjoitti ensimmäisenä ranskalainen lähetyssaarnaaja Eugene Casalis vuonna 1833, ja hän myös julkaisi vuonna 1841 kielen ensimmäisen kieliopin Études sur la Langue Sechuanan.
Kieltä kirjoitetaan latinalaisin aakkosin. Raamattu käännettiin ensimmäistä kertaa kokonaan eteläsothoksi vuonna 1874.
Fonologia

Eteläsothon äännerakenne on samanlainen kuin muiden sotho–tswana-kielten mutta eroaa monista muista bantukielistä. Vokaaliäänteitä on runsaasti, mutta itse vokaalifoneemeja on yhdeksän, joita vastaa oikeinkirjoituksessa viisi vokaaligrafeemia. Konsonanttivarasto on laaja ja sisältää naksausäänteitä. Monien sotho–tswana-kielten tapaan eteläsothossa ei ole prenasalisoituja konsonantteja, jotka ovat yleisiä muissa bantukielissä. Toisaalta muista sotho–tswana-kielistä poiketen eteläsothossa on naksausäänteitä eli avulsiiveja, jotka ovat vaikutteita khoisankielistä ja ngunikielistä.[lähde? ]
Fonologia > Vokaalit

|  | Etinen | Keskinen | Takainen |
| --- | --- | --- | --- |
| Suppea | i | ɨ | ʉ | u |
| Lähes suppea | ɪ |  | ʊ |
| Puolisuppea | e |  | o |
| Puoliväljä | ɛ |  | ɔ |
| Väljä |  | ɑ |  |
Lähde:
Fonologia > Konsonantit

|  |  | Labiaalit | Alveolaarit> keskiset | Alveolaarit> lateraaliset | Postalveolaarit | Palataalit | Velaarit | Uvulaarit | Glottaalit |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Naksaus-äänteet | glottalisoidut |  |  |  | ᵏǃʼ |  |  |  |  |
| Naksaus-äänteet | aspiroidut |  |  |  | ᵏǃʰ |  |  |  |  |
| Naksaus-äänteet | nasalisoidut |  |  |  | ᵑǃ |  |  |  |  |
| Nasaalit | Nasaalit | m | n |  | ɲ | ɲ | ŋ |  |  |
| Klusiilit | ejektiivit | pʼ | tʼ |  |  |  | kʼ |  |  |
| Klusiilit | aspiroidut | pʰ | tʰ |  |  |  | kʰ |  |  |
| Klusiilit | soinnilliset | b | (d) |  |  |  |  |  |  |
| Affrikaatat | ejektiivit |  | tsʼ | tɬʼ | tʃʼ |  |  |  |  |
| Affrikaatat | aspiroidut |  | tsʰ | tɬʰ | tʃʰ |  | kxʰ / x |  |  |
| Frikatiivit | soinnittomat | f | s | ɬ | ʃ |  | kxʰ / x |  | h ~ ɦ |
| Frikatiivit | soinnilliset |  |  |  | ʒ / dʒ |  |  |  | h ~ ɦ |
| Approksimantit | Approksimantit |  |  | l |  | j | w |  |  |
| Tremulantit | Tremulantit |  |  |  |  |  |  | ʀ |  |
[d] on /l/:n allofoni ja esiintyy vain ennen suppeita vokaaleja /i u/
Lähde:
Kielinäyte

»Batho bohle ba tswetswe ba lokolohile mme ba lekana ka botho le ditokelo. Ba tswetswe le monahano le letswalo mme ba tlamehile ho phedisana le ba bang ka moya wa boena.»
Suomeksi:
»Kaikki ihmiset syntyvät vapaina ja tasavertaisina arvoltaan ja oikeuksiltaan. Heille on annettu järki ja omatunto, ja heidän on toimittava toisiaan kohtaan veljeyden hengessä.»
(YK:n ihmisoikeuksien yleismaailmallisen julistuksen 1. artikla)
Aiheesta muualla

Eteläsothonkielinen Wikipedia
Bantukielet
eteläsotho
ganda
herero
kiga
kongo
luhya
mwani
njandža
nyankole
oshivambo
pohjoissotho
ruanda
swahili
swazi
tswana
xhosa
zulu
Forza Rossa Racing

|  Forza Rossa-Renault |
| --- | --- |
Koko nimi:  Forza Rossa Racing
Päämaja:   Saksa
Tallipäällikkö:    Colin Kolles
Ensimmäinen kilpailu:  ei kilpaillut
Kilpailuja:  0
Valmistajien maailmanmestaruuksia:  0
Kuljettajien maailmanmestaruuksia:  0
Voittoja:  0
Paalupaikkoja:  0
Nopeimpia kierroksia:  0
Forza Rossa Racing (lyhennettynä Forza Rossa tai FRR) oli romanialainen suunniteltu F1-talli, jonka oli tarkoitus osallistua sarjaan kaudella 2015. Se ei kuitenkaan ollut FIA:n julkistamassa alustavassa osallistujaluettelossa. Tallin perusti entinen tallipäällikkö Colin Kolles. Tallin päämajan oli tarkoitus sijaita Saksassa. Tallin oli tarkoitus käyttää Renault'n V6-turbomoottoreita.
Tallin nimi Forza Rossa tulee Bukarestissa sijaitsevasta samannimisestä katuautojen maahantuojasta, joka myös on F1-tallin taustalla.
Käännös suomeksi
Richard Crooks

Richard Crooks
Richard Crooks (26. kesäkuuta 1900 Trento, New Jersey – 29. syyskuuta 1972 Potola Valley, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen oopperalaulaja, äänialaltaan tenori. Hän opiskeli Sidney H. Bournen ja Frank La Forgen johdolla New Yorkissa. Laulettuaan ensin oratoriota ja pidettyään yksinlauluresitaaleja hän teki oopperadebyyttinsä Cavaradossin roolissa Hampurissa vuonna 1927. Yhdysvalloissa hän esiintyi ensimmäistä kertaa oopperassa samassa roolissa Philadelphiassa vuonna 1930. Metropolitan-oopperan-debyyttinsä hän teki vuonna 1933 Des Grieux'n roolissa. Hän päätti ammattimaisen uransa vuonna 1950.'
René de Obaldia

| René de Obaldia |
| --- | --- |
 René de Obaldia
Henkilötiedot
Syntynyt: 22. lokakuuta 1918 Hongkong
Kuollut: 27. tammikuuta 2022 (103 vuotta)
Kansalaisuus:  Ranska
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: ranska
Tuotannon kieli: ranska
 Nimikirjoitus
Muuta tietoa
 Ranskan akatemian jäsen 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
René de Obaldia (22. lokakuuta 1918 Hongkong – 27. tammikuuta 2022) oli ranskalainen kirjailija. Hänet valittiin vuonna 1999 Ranskan akatemiaan.
Obaldia syntyi Hongkongissa. Hänen isänsä oli panamalainen diplomaatti ja hänen äitinsä ranskalainen. Obaldia kasvoi Ranskassa ja taisteli toisessa maailmansodassa, jonka aikana hän joutui sotavankina Stalag VIII-C -leirille. Hänet vapautettiin vuonna 1944.
Obaldian ensimmäinen julkaistu romaani oli Tamerlan des cœurs (1956). Hänen ensimmäinen näytelmänsä oli Rakkauden painajainen, jonka Jean Vilar ohjasi teatteriin. Hän kirjoitti tämän jälkeen useita näytelmiä, ja kansainvälisesti Obaldia olikin tunnetuin nimenomaan näytelmäkirjailijana.
Obaldia pyrkii tuotannossaan sekoittamaan arjen hullunkurisia tapahtumia ja julmaa todellisuutta. Näytelmät sisältävät sarkastista realismia ja surrealismia.
Suomennetut teokset

Sassafraspuissa tuulee, kamariwestern (Du vent dans les branches de sassafra), suom. Elstelä, Esko, Helsinki : TNL [i.a.] (näytelmämoniste)
Urbi et Orbi, kuunnelma, suom. Tuukka Kangasluoma, Helsinki: Yleisradio 1970
Meidän minäminämme (Edouard et Agrippina), suom.  karhunmaa, Pentti [ei julkaisutietoja] (Teatterikorkeakoulu näytelmämonisteet)
Rakkauden painajainen: komedia (La Génousie), suom.  Kauhanen, Kaj. Helsinki: Työväen Näyttämöiden Liitto 1963 (näytelmämoniste)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta René de Obaldia Wikimedia Commonsissa
Fongaus

Fongaus eli kalabongaus tarkoittaa kalastusharrastusta, jossa pyritään kalastamaan mahdollisimman monta eri kalalajia. Kalan näkeminen ei siis riitä (vrt. lintubongaus), vaan kalan on oltava kalastajan hallussa kuten kädessä.
Säännöt

Jokaisesta kalalajista saa yhden lajipisteen eli kalan painolla tai pituudella ei ole merkitystä. Suurin osa harrastajista laskee lajipisteeksi vain aktiivivälinein pyydytyt ja suusta koukutetut kalalajit. Suomessa esiintyy kuitenkin muutamia kalalajeja (mm. nahkiainen, siloneula, särmäneula ja tuulenkalat), joita on hyvin vaikeaa tai jopa mahdoton kalastaa koukuttamalla. Tällöin käytetään muita aktiivivälineitä, kuten haavia ja kättä.
Virallisia sääntöjä fongauksessa käytettävistä pyyntimenetelmistä ei ole, joten jokainen voi määrittää omaan fongausharrastukseensa parhaiten soveltuvat kalastusvälineet.
Lajipisteet

Fongarille täysin uusi kalalaji kartuttaa aina yhden elämänpisteen eli “eliksen”. Elämänpisteluku esitetään usein muodossa:
Suusta koukutetut lajit + muilla aktiivivälineillä saadut lajit = elämäpisteiden määrä (20+10=30).
Fongarit laskevat myös vuosipisteitä eli vuoden aikana fongattuja kalalajeja. Tällöin pisteiden eli “fongojen” kerääminen alkaa uudelleen aina vuoden vaihduttua.
Vuosipisteistä on mahdollista pitää kirjaa Suomen Kalastusmatkailun edistämisseura ry:n internet-sivuilla.