stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Yrjö Koskelainen

| Yrjö Koskelainen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 23. huhtikuuta 1885 Helsinki
Kuollut: 30. huhtikuuta 1951 (96 vuotta) Helsinki
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  päätoimittaja, johtaja, kirjailija, kriitikko, kääntäjä, kansanedustaja
Vanhemmat:  Aatu Koskelainen ja Maria Natalia Forsman
Puoliso:  1. Saima Emilia Helenius, myöh. Hiidenheimo 1906-1918, 2. Ester Linnankoski o.s. Drugg 1921-1943,  3. Siiri Laila Gummerus, e. Vennervirta 1944-
Kirjailija
Äidinkieli: Suomi
Tuotannon kieli: Suomi
Aikakausi:  1912 – 1937
Tyylilajit:  Käännöskirjallisuus ja omat teokset
Esikoisteos:  Saaristoväkeä : novelleja 1912,  Mannerheim : Suomen vapauttaja ja valtion-hoitaja 1919   Matkakirja 1921
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Yrjö Koskelainen
Yrjö Koskelainen (23. huhtikuuta 1885 Helsinki – 30. huhtikuuta 1951 Helsinki) oli suomalainen päätoimittaja, Suomen Teollisuusliiton apulaisjohtaja ja kirjailija. Koskelainen oli myös kokoomuksen kansanedustajana 1930-luvun alussa. Uransa alkuvaiheissa Koskelainen lukeutui uudistusmielisiin nuorsuomalaisiin toimien kirjailijana, kriitikkona ja kääntäjänä. Myöhemmin ollessaan toimittajana ja teollisuusjohtajana hän kuului kokoomuksen oikeistosiipeen.
Elämä

Koskelaisen vanhemmat olivat yliopiston pedelli, kansankirjailija Aatu Koskelainen ja Maria Natalia Forsman. Hän pääsi ylioppilaaksi 1904 ja toimi aluksi Valvoja- ja Aika-lehtien avustajana 1906–1912 sekä Suomalaisuuden liiton apulaissihteerinä 1906 ja sihteerinä 1907. Koskelainen oli turkulaisessa Uusi Aura -lehdessä toimittajana 1912–1916 ja päätoimittajana 1916–1918. Vuonna 1918 hän toimi Uusi Päivä -lehden päätoimittajana Helsingissä ja Werner Söderström Oy:n apulaisjohtajana.
Koskelainen oli päätoimittajana Iltalehdessä 1919–1923 ja toimittajana Jousimies-lehdessä 1921–1926. Tämän jälkeen hän oli Suomen Teollisuusliitossa ensin sihteerinä ja sanomalehtitoimiston johtajana 1923–1925 ja sitten liiton apulaisjohtajana 1925–1948. Samaan aikaan Koskelainen toimi myös Suomen Teollisuus – Finlands Industri -lehden päätoimittajana 1925–1931 ja Tuotanto ja markkinat -lehden päätoimittajana 1931–1948. Vuonna 1926 Koskelainen oli lyhyen aikaa Yleisradion virkaa tekevänä toimitusjohtajana ja hän toimi myös Yleisradion perustavan kokouksen puheenjohtajana vuonna 1926. Hän toimi myös Yleisradion hallintoneuvoston varapuheenjohtajana.
Koskelainen on kansanedustajana 1931–1933 edustaen Uudenmaan läänin vaalipiiriä. Hän tuli eduskuntaan presidentiksi valitun P. E. Svinhufvudin tilalle. Koskelainen oli presidentin valitsijamies vuosien 1937, 1940 ja 1943 presidentinvaaleissa ja hän kuului Helsingin kaupunginvaltuustoon ja kokoomuksen puoluevaltuuskuntaan. Hän toimi puheenjohtajana Suomen Sanomalehtimiesten liitossa ja Inkerin liitossa - sen puheenjohtajana vuosina 1922-1928 sekä varapuheenjohtajana Suomen Työn liitossa ja Suomen kansallisteatterin johtokunnassa.
Koskelainen oli naimisissa vuosina 1906–1918 Saima Emilia Heleniuksen (myöh. Hiidenheimo) kanssa. Hän meni 1921 uusiin naimisiin kirjailija Johannes Linnankosken lesken, Helsingin Suomalaisessa Yhteiskoulussa suomen kielen opettajana toimineen Ester Linnankosken (o.s. Drugg; 1872–1943) kanssa. Jäätyään 1943 leskeksi Koskelainen meni kolmannen kerran naimisiin 1944 Siiri Laila Gummeruksen (e. Vennervirta) kanssa. Koskelainen osti toisen vaimonsa kanssa 1920-luvun lopulla Lövkulla-nimisen noin 20 hehtaarin tilan Helsingin maalaiskunnasta. Tilan nimeksi vakiintui 1930-luvulla Päiväkumpu ja myöhemmin sen maille syntyi samanniminen Vantaan kaupunginosa.
Teoksia

Saaristoväkeä : novelleja, varjokuvat leikannut Emil Cedercreutz.   Kirja, Helsinki 1912
Mannerheim : Suomen vapauttaja ja valtion-hoitaja : mitä hän on sanonut ja mitä hänestä sanottu.  Otava 1919  (Kirjan digitoitu versio (Työväenliikkeen kirjasto : Digitaalinen arkisto))
Matkakirja.  WSOY 1921
Valkokaarti Ahvenanmaalla.  Helsinki 1921
Littoisten verkatehtaan historia ynnä piirteitä Wechterin manufaktuurilaitoksen vaiheista 1738–1823–1923.   Littoisten verkatehdas 1923
Lukemisen taidosta.  Yleinen kirjallisuusviikkotoimikunta, Helsinki 1924
Suomen sanomalehdistö ja sanomalehtimieskunta : lyhyt selonteko.  Helsinki 1926
Kansainväliset trustit ja kotimainen yritteliäisyys : esitelmä.   Suomen teollisuusliitto, Helsinki 1927
John von Julin : eräs teollisuutemme uranuurtaja.  Helsinki 1937
Aiheesta muualla

Jukka Muiluvuori: / Koskelainen, Yrjö (1885 - 1951) Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen). Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Ylen pää- ja toimitusjohtajat
| --- | --- |
Pääjohtajat:: Hjalmar Woldemar Walldén (1944–1945) • Hella Wuolijoki (1945–1949) • Einar Sundström (1950–1964) • Eino S. Repo (1965–1969) • Erkki Raatikainen (1970–1979) • Sakari Kiuru (1980–1989) • Reino Paasilinna (1990–1994)
Toimitusjohtajat:: L. M. Viherjuuri (1926–1927) • Yrjö Koskelainen (1927) • Armas Deinert (1927) • Hjalmar Woldemar Walldén (1927–1944) • Arne Wessberg (1994–2005) • Mikael Jungner (2005–2010) • Lauri Kivinen (2010–2018) • Merja Ylä-Anttila (2018–)
Yasuj

| Yasuj (ياسوج‎‎, Yāsūj) Yesuj |
| --- | --- |

 Yasuj
 Koordinaatit: 30.664°N, 51.595°E 
Valtio:  Iran
Provinssi:  Kohgiluye ja Buyer-Ahmad
Väkiluku (2011)  ():  108 505
Aikavyöhyke:  UTC+3:30
Suuntanumero(t):  +98 741
 
 www.yasuj.ir 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Yasuj (pers. ‏ ياسوج‎‎‎, Yāsūj; myös muodossa Yasooj, tai Yesuj, Yesūj) on Iranin Kohgiluyen ja Buyer-Ahmadin provinssin hallintokaupunki. Se sijaitsee linnuntietä noin 565 kilometriä pääkaupunki Teheranista etelään.
Kaupungin väkiluku on kasvanut seuraavasti: 34 (1956), 931 (1966), 4 524 (1976), 29 991 (1986), 48 957 (1991), 69 133 (1996), 100 544 (2006) ja 108 505 (2011).
Yasuj on teollisuuskaupunki, jossa toimii esimerkiksi öljynjalostamo ja sokeritehdas. Lisäksi kaupungissa valmistetaan tiiliä, keramiikkalaattoja, eläinrehua, koreja ja erilaisia mattoja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Yasuj Wikimedia Commonsissa
Ágios Dimítrios (Ioánnina)

| Ágios Dimítrios Άγιος Δημήτριος |
| --- | --- |
 Kunnallisyksikön sijainti
 Ágios Dimítrios
 Koordinaatit: 39°27′N, 20°53′E 
Valtio:  Kreikka
Hajautetun hallinnon alue:  Epeiros jaLänsi-Makedonia
Alue:  Epeiros
Alueyksikkö:  Ioánnina
Kunta:  Dodóni
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kunnallisyksikkö, entinen kunta
 – Kallikrates-koodi:  180301
Väkiluku (2011):  4 566
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Rekisterikilpi:  IN
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ágios Dimítrios (kreik. Άγιος Δημήτριος; virallisesti Δημοτική Ενότητα Αγίου Δημητρίου, Dimotikí Enótita Agíou Dimitríou) on yksi Dodónin kunnan kunnallisyksiköistä ja entinen itsenäinen Kreikan kunta. Se sijaitsee Ioánninan alueyksikössä Epeiroksen alueella. Kunnallisyksikön väkiluku on 4 566 (vuonna 2011).
Ágios Dimítrioksen kunnallisyksikkö käsittää Dodónin kunnan itäosan. Se on nimetty Pyhän Demetrioksen mukaan. Kunnallisyksikön suurin asutus on Káto Kryfovón kylä. Ágios Dimítrios oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Dodónin kuntaan yhdessä Lákka Soulíoun ja Séllesin kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Kunnallisyksikön osat

Ágios Dimítrioksen kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kyläyhdyskunnista ja asutuksista:
| Kylä­yhdys­kunta | Kylä tai muu asutus | Väkiluku (2011) |
| --- | --- | --- |
| Agía Triáda | Agía Triáda | 95 |
| Avgó | Avgó | 327 |
| Episkopikó | Episkopikó | 320 |
| Kopáni | Kopáni | 350 |
| Kouklési | Kouklési | 54 |
| Kouklési | Potamiá | 188 |
| Kryfovó | Káto Kryfovó | 358 |
| Kryfovó | Kryfovó | 55 |
| Meliá | Agía Paraskeví | 12 |
| Meliá | Lagkiótissa | 18 |
| Meliá | Meliá | 48 |
| Mousiotítsa | Áno Mousiotítsa | 14 |
| Mousiotítsa | Káto Mousiotítsa | 256 |
| Mousiotítsa | Mesoúra | 48 |
| Mousiotítsa | Néa Mousiotítsa | 287 |
| Myrodáfni | Myrodáfni | 139 |
| Pérdika | Pérdika | 120 |
| Pérdika | Vasaíika | 10 |
| Pestá | Pestá | 193 |
| Ravénia | Ravénia | 106 |
| Servianá | Molyvadiá | 127 |
| Servianá | Servianá | 210 |
| Servianá | Taxiárchis | 98 |
| Sklívani | Ágios Christóforos | 48 |
| Sklívani | Ágios Geórgios | 40 |
| Sklívani | Chóra | 21 |
| Sklívani | Koulouraíika | 9 |
| Sklívani | Profítis Ilías | 32 |
| Sklívani | Ráchi | 11 |
| Sklívani | Sklívani | 65 |
| Sklívani | Stavrós | 9 |
| Térovo | Cháni Teróvou | 40 |
| Térovo | Rapsaíoi | 64 |
| Térovo | Térovo | 281 |
| Theriakísi | Agía Kyriakí | 83 |
| Theriakísi | Eisódia Theotókou | 0 |
| Theriakísi | Kannéta | 22 |
| Theriakísi | Theriakísi | 179 |
| Varlaám | Varlaám | 112 |
| Vouliásta | Vouliásta | 117 |
Yhteensä: 4 566
Zlínin lääni

| Zlínin lääni Zlínský kraj |
| --- | --- |

 Vaakuna
 Lääni (punainen) Tšekin kartalla
Valtio:  Tšekki
Osa (NUTS 2):  Střední Morava (Keski-Määri)
Piirikunnat:  Kroměříž, Uherské Hradiště, Vsetín, Zlín
Kunnat:  307
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Zlín
Pinta-ala:  3 964 km²
Väkiluku (2020)  (arvio):  582 555
 – väestötiheys:  147 as./km²
Lyhenteet:  
 – NUTS:  CZ072
Zlínin lääni (tšek. Zlínský kraj) on yksi Tšekin kolmestatoista läänistä. Sen pääkaupunki on Zlín. Läänin pinta-ala on 3 964 neliökilometriä ja asukasluku oli vuoden 2020 arvion mukaan 582 555.
Zlínin läänissä kumi-, muovi-, nahka- ja metalliteollisuudella on pitkät perinteet.
Zito

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: José Ely de Miranda
Syntymäaika: 18. elokuuta 1932
Syntymäpaikka: Roseira, Brasilia
Kuolinaika: 14. kesäkuuta 2015 (82 vuotta)
Kuolinpaikka: , Brasilia
Pelipaikka: Keskikenttä
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1948–1951   1952–1967 | Tautabé   Santos FC |  ? (?)   733 (57) |
Maajoukkue
|  |  Brasilia | 46 (3) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
José Ely de Miranda eli Zito (18. elokuuta 1932 Roseira, Brasilia – 14. kesäkuuta 2015) oli brasilialainen jalkapalloilija.
Zito edusti suurimman osan urastaan Santosta. Campeonato Paulistan Zito voitti yhdeksästi (1955, 1956, 1958, 1960, 1961, 1962, 1964, 1965 ja 1967) sekä oli mukana voittamassa Intercontinental Cupia ja Copa Libertadoresia 1962 ja 1963 yhdessä muun muassa Pelén kanssa. Hän on myös kaksinkertainen maailmanmestari: hän oli mukana sekä 1958 ja 1962 voittamassa Brasilialle maailmanmestaruutta.
Peliuransa jälkeen Zito toimi Santosin pelaajatarkkailijana ja löysi joukkueeseen muun muassa sellaiset nuoret lupaukset kuin Robinho ja Neymar.
Ágios Dimítrios (Attika)

| Ágios Dimítrios Ágios Dimítrioksen kunta Άγιος Δημήτριος Δήμος Αγίου Δημητρίου |
| --- | --- |
 Ágios Dimítrioksen kaupunkia ja Vouliagménis-valtakatua.
 Kunnan sijainti
 Ágios Dimítrios
 Koordinaatit: 37°56′N, 23°44′E 
Valtio:  Kreikka
Hajautetun hallinnon alue:  Attika
Alue:  Attika
Alueyksikkö:  Etelä-Ateena
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kunta, kaupunki
 – Kallikrates-koodi:  4802
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  4,949 km²
Väkiluku (2011):  71 294
 – Väestötiheys:  14 405,74 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Postinumero:  173 xx
Suuntanumero(t):  210
Rekisterikilpi:  Z
 
 www.dad.gr 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ágios Dimítrios (kreik. Άγιος Δημήτριος) on Kreikan kaupunki ja samanniminen kunta (Δήμος Αγίου Δημητρίου, Dímos Agíou Dimitríou), joka sijaitsee Etelä-Ateenan alueyksikössä Attikan alueella ja kuuluu Ateenan metropolialueeseen. Kaupungin ja kunnan pinta-ala on 4,949 neliökilometriä ja väkiluku 71 294 (vuonna 2011).
Ágios Dimítrioksen keskusaukiota.
Ágios Dimítrios sijaitsee noin viisi kilometriä Ateenan keskustasta etelään. Alue on nimetty Pyhän Demetrioksen mukaan. Kaupungissa sijaitsevat Dáfnin metroasema ja Ágios Dimítrioksen metroasema.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ágios Dimítrios Wikimedia Commonsissa
Δήμος Αγίου Δημητρίου. Ágios Dimítrioksen kunnan verkkosivut. (kreikaksi)
Attikan alue
| --- | --- |
Keski-Ateenan alueyksikkö:   Ateena  Dáfni-Ymittós  Filadélfeia-Chalkidóna  Galátsi  Ilioúpoli  Kaisarianí  Výronas  Zográfou 
Pohjois-Ateenan alueyksikkö:   Agía Paraskeví  Amaroúsio  Chalándri  Filothéi-Psychikó  Irákleio  Kifisiá  Lykóvrysi-Péfki  Metamórfosi  Néa Ionía  Papágou-Cholargós  Pentéli  Vrilíssia 
Länsi-Ateenan alueyksikkö:   Agía Varvára  Ágioi Anárgyroi-Kamateró  Aigáleo  Chaïdári  Ílio  Peristéri  Petroúpoli 
Etelä-Ateenan alueyksikkö:   Ágios Dimítrios  Álimos  Ellinikó-Argyroúpoli  Glyfáda  Kallithéa  Moscháto-Távros  Néa Smýrni  Palaió Fáliro 
Pireuksen alueyksikkö:   Keratsíni-Drapetsóna  Korydallós  Níkaia-Ágios Ioánnis Rénti  Pérama  Pireus 
Itä-Attikan alueyksikkö:   Acharnés  Diónysos  Kropía  Lavreotikí  Marathónas  Markópoulo Mesogaías  Oropós  Paianía  Pallíni  Rafína-Pikérmi  Saronikós  Spáta-Artémida  Vári-Voúla-Vouliagméni 
Länsi-Attikan alueyksikkö:   Asprópyrgos  Elefsína  Fylí  Mándra-Eidyllía  Mégara 
Saarten alueyksikkö:   Agkístri  Aígina  Hydra  Kythera  Póros  Salamis  Spétses  Troizinía-Méthana
Zulu (vuoden 1964 elokuva)

| Zulu |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Cy Endfield
Käsikirjoittaja:  John Prebble, Cy Endfield
Tuottaja:  Cy Endfield
Säveltäjä:  John Barry
Kuvaaja:  Stephen Dade
Leikkaaja:  John Jympson
Lavastaja:  Ernest Archer
Pääosat:  Stanley Baker Jack Hawkins Ulla Jacobsson James Booth Michael Caine Mangosuthu Buthelezi
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdistynyt kuningaskunta
Tuotantoyhtiö:  Diamond Films
Levittäjä:  Paramount Pictures Netflix
Ensi-ilta:   Yhdistynyt kuningaskunta 22. tammikuuta 1964  11. syyskuuta 1964
Kesto:  139 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  1,75 miljoonaa dollaria
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Zulu on vuonna 1964 ilmestynyt  Cy Endfieldin ohjaama brittiläinen sotaelokuva. Päärooleissa ovat Stanley Baker ja Michael Caine. Elokuva kertoo zulu-sodan aikaisesta Rorke's Driftin taistelusta tammikuussa 1879, jossa brittisotilaat torjuivat zulujen hyökkäyksen. Elokuva menestyi kotimaassaan Britanniassa.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Stanley Baker  | … |  John Chard   |
|  Jack Hawkins  | … |  Otto Witt   |
|  Ulla Jacobsson  | … |  Margareta Witt   |
|  James Booth  | … |  Henry Hook   |
|  Michael Caine  | … |  Gonville Bromhead   |
|  Mangosuthu Buthelezi  | … |  Cetshwayo kaMpande   |
Tuotanto

Zulu-sodan Rorke's Driftin taistelu käytiin 22–23. tammikuuta 1879 Natalissa nykyisessä Etelä-Afrikassa 150 brittisotilaan ja 4 000 zulusoturinvälillä. Brittien onnistui voittaa hyökkäävät zulut 17 kaatuneen ja 15 haavoittuneen tappioin. Zuluja kaatui noin 350 ja haavoittui 500. Puolustaville briteille myönnettiin 11 Viktorian ristiä. Taistelun voittoa juhlittiin Britanniassa etenkin, kun se seurasi nöyryyttävää tappiota Isandlwanan taistelusa. Brittijournalisti ja historioitsija John Prebble julkaisi vuonna 1958 taistelusta kertoneen lehtiartikkelin A Slaughter in the Sun. Artikkelin luki yhdysvaltalainen Hollywoodin mustalle listalle päätynyt ja siten Britanniassa työskennellyt käsikirjoittaja ja ohjaaja Cyril “Cy” Endfield. Endfield ja Prebble laativat elokuvakäsikirjoituksen, jonka Endfieldin näyttelijätuttava Stanley Baker esitteli yhdysvaltalaiselle elokuvamoguli Joseph E. Levinelle Sodoma ja Gomorra-elokuvan kuvauksien aikana Italiassa vuonna 1961. Levine suostui rahoittamaan suurimman osan elokuvan 1,75 miljoonan dollarin budjetista Bakerin tuotantoyhtiö Diamond Filmsin kautta.
Zulun kuvaukset tehtiin keväällä ja kesällä 1963 Royal Natalin kansallispuistossa. Paikalle rakennettiin Rorke's Driftin lähetysaseman lavasteet. Kuvauspaikkojen taustalla olivat Lohikäärmevuorten kalliot. Joitakin elokuvan sisäkohtauksia kuvatiin Twickenham Film Studiosin tiloissa lähellä Lontoota. Etelä-Afrikan tuolloinen apartheid-hallinto antoi kuvaajien käyttöön avustajina 80 maan asevoimien valkoista sotilasta. Satoja avustajia saatiin zuluilta, joista osan esivanhempia oli ollut oikeassa taistelussa. Zulujen kuningas Cetshwayo kaMpandea näytteli hänen pojanpojanpoikansa Mangosuthu Buthelezi. Elokuvat eivät olleet kaikille zuluille tuttuja ja kuvaajat näyttivät heille esimerkkinä Gene Autryn villin lännen elokuvan. He oppivat myös taistelussa näyttelemisen ja etenkin kaatumisen teeskentelemisen suoriutuen rooleistaan lopulta erinomaisesti.
Vastaanotto

Elokuvan ensi-ilta järjestettiin Plaza Theatre- ja Piccadilly Circus-teattereilla oikean taistelun 85-vuotispäivänä 22. tammikuuta 1964. Elokuva sai hyvän vastaanoton kriitikoilta ja menestyi myös lipputulojen kannalta Britanniassa, jossa siitä tuli yksi kaikkien aikojen parhaiten lippuja myyneistä elokuvista. Elokuva oli elokuvateattereissa kaikkiaan 12 vuotta, kunnes se sai ensimmäisen televisioesityksensä. Yhdysvalloissa menestys jäi jonkin verran vähäisemmäksi vähäisemmäksi.  Suomen ensi-ilta oli 11. syyskuuta 1964.
Elokuvan yksityiskohdat poikkeavat jonkin verran historiasta. 24. jalkaväkirykmentti oli kotoisin Walesista, mutta sen sotilaista vain neljäsosa oli walesilaisia. Sotilaat eivät laulaneet marssilaulunaan kappaletta Men of Harleech, vaan tuolloinen marssilaulu oli The Warwickshire Lads. Elokuvan taistelu käydään kokonaan päivänvalossa, kun oikeasti suuri osa taistelusta käytiin yöllä. Elokuvan ruotsalainen lähetyssaarnaaja Otto Witt ei ollut pidetty, mutta ei myöskään elokuvan kuvaama alkoholisti. Hänen tyttärensä ei ollut taistelun aikaan täysi-ikäinen, vaan pikkulapsi, eikä hän edes ollut paikalla Rorke's Driftissä. Tiettyjä sotilaita kuvataan myös väärällä tavalla. Luutnantti Bromhead oli oikeasti melkein kuuro, eikä häntä pidetty erityisen älykkäänä. James Dalton kuvataan heikkona ja taitamattomana, vaikka hänellä oli oikeasti merkittävä rooli puolustuksien valmistelussa. Kersantti Frank Edward Bourne oli lyhyt ja vain 24-vuotias, kun häntä näytellyt Nigel Green oli pitkä ja 40-vuotias. Zulujen hyökkäykset eivät olleet elokuvan kuvaamalla tavalla kovin koordinoituja. Zulut eivät taistelun päättyessä laulaneet ihaillen brittipuolustajien "urheudesta", vaan vetäytyivät hiljakseen taistelukentältä brittien vahvistuksien saapuessa. Elokuva ei myöskään kuvaa brittisotilaita, jotka oikean taistelun jälkeen surmasivat taistelukentälle jääneitä haavoittuneita zuluja.
Elokuvan kuvauksia.
Öljypurskuttelu

Öljypurskuttelu (engl. oil pulling) on tuhansia vuosia vanha ayurvedinen uskomuslääkintämenetelmä, jolla uskotaan olevan erityisesti suun terveyttä sekä koko kehon terveyttä parantavia vaikutuksia. Öljypurskuttelussa otetaan lusikallinen öljyä (esimerkiksi kookosöljyä) suuhun ja sitä purskutellaan useiden minuuttien ajan, jonka jälkeen se syljetään pois. Öljyä ei niellä sillä sen ajatellaan keräävän itseensä bakteereita. Öljypurskuttelun hyödyiksi on esitetty muun muassa plakin, hammaskiven ja ientulehduksen väheneminen, mutta sen vaikutuksille ei ole vahvaa tutkimusnäyttöä.
Kritiikki

Öljypurskuttelusta ei ole olemassa laadukasta tutkimusta eikä ymmärrystä mahdollisesta mekanismista, joka selittäisi, kuinka se käytännössä voisi toimia, eikä todisteita siitä, että siitä olisi mitään hyötyä. American Dental Associationin mukaan ei ole olemassa luotettavia tieteellisiä tutkimuksia, joiden mukaan öljynpurskuttelu hyödyttäisi suuhygieniaa tai yleistä hyvinvointia.
Öljypuomi

Öljypuomeja Naantalin satamassa
Öljypuomi on synteettisestä, öljyä kestävästä materiaalista valmistettu öljyntorjuntaväline.
Vakiotyyppinen öljypuomi, ns. vankkuripuomi, on noin 1,5 metriä leveä kellukkeella varustettu hihnamainen rakennelma, joka voidaan laskea mereen aluksesta tai laiturilta. Puomin yläreunassa on yökäyttöä varten merkkivaloja.
Pienet työalukset hinaavat puomin paikoilleen eli sillä pyritään ympäröimään meressä oleva vuotanut öljy tai tarvittaessa ehkäisemään mahdollisesti vuotavan öljyn leviäminen. Mm. haaksirikkoisten alusten ympärille pyritään vetämään öljypuomit, samoin lastiaan purkavien säiliölaivojen.
Puomin rajaaman alueen sisältä öljy pystytään keräämään talteen eri menetelmillä.
Lisäksi on olemassa erilaatuisia kertakäyttöpuomeja; niiden tavallisin tyyppi on öljyä imevällä aineella osittain täytetty muoviputki, jota hinataan mereen vuotaneen öljyläikän yli. Putki kerää öljyn sisäänsä ja läpikyllästynyt puomi voidaan hinata öljyntorjunta-alukseen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Öljypuomi Wikimedia Commonsissa
Saari-Soljanen

| Saari-Soljanen |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Kunnat:  Ylöjärvi
Koordinaatit:  61°54′06″N, 23°28′18″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Sipsiönjärven valuma-alue (35.58)
Laskujoki:  ei laskuojaa 
Järvinumero:  35.582.1.023
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  163,8 m 
Rantaviiva:  0,9 km 
Pinta-ala:  0,03081 km² 
Suurin syvyys:  5,3 m 
Valuma-alue:  0,2 km² 
 fiSaari-Soljanen 
Saari-Soljanen  on Pirkanmaalla Ylöjärvellä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Sipsiönjärven valuma-alueeseen. Saari-Soljanen on osa Liesijoen aluetta ja se kuuluu Seitsemisen kansallispuistoon.
Maantietoa

Lammen pituus on 250 metriä, leveys 150 metriä ja sen pinta-ala on 3,1 hehtaaria. Se sijaitsee Soljastensuon pohjoispäässä Soljastenkankaan luoteispuolella kansallispuiston eteläosissa. Se on Soljasten järvistä (muut Kirkas-Soljanen ja Musta-Soljanen) ainoa, jolla on saari. Saari on halkaisijaltaan 70 metriä ja se on suomaata. Järveen ei ole ojia ja sen rannat ovat suota. Veden laskennallinen viipymä järvessä on 368 vuorokautta. Etelärantaan ulottuu avosuo. Rantaviivan pituus on 900 metriä. Järven länsireunaa seuraa pitkospuut, jotka kohtaavat toisen polun järven pohjoispuolella sijaitsevilla pikkulammilla. Lammen ohittaa lännessä Alaiselta Särkilammelta alkava tie, josta poikkeaa rannan lähelle tie. Länsirannalla ja tien toisella puolella sijaitsee neljä rakennusta.
Vedenlaatu

Vedenlaatua on tutkittu lukuisia kertoja vuosien 1980–2006 aikana. Järven vesi on kirkasta ja sen humuspitoisuus on alhainen. Veden väri on lievästi värjäytynyttä, mutta se on hapanta. Happamuustaso (pH) on suoalueen huuhtoutumisesta ja vähäisestä veden vaihtumisesta johtuen vaihdellut arvojen 4,7 ja 5,1 välillä. Tämä on kaloillekin vaikea elinympäristö niin happamuuden kuin vähäravinteisuuden osalta. Typpipitoisuudet ovat karuille ja kirkasvetisille järville tyypillisen matalat. Fosforipitoisuudet ovat nekin vain 5–11 µg/l. Happitilanne on vuoden aikana yleensä melko hyvä, mutta loppukesällä pohjan lähellä on happi vähissä. Järvi muodostaa syvälle harppauskerroksen, jonka alusveteen muodostuu vähähappisuutta. Järven virkistyskäytön arvosana olisi muuten erinomainen, mutta happamuus laskee sen hyväksi. Happamuus vaikuttaa eliöihin negatiivisesti.
Seitsemisen kansallispuisto

Saari-Soljasen länsirannalla sijaitsevat nuotiopaikka ja -katos, käymälä ja pysäköintialue asuntovaunuille ja autoille. Paikka sopii liikuntarajoitteiselle henkilölle. Järveä kiertää parikilometrinen luontopolku, jonka avosuolle johtavan polun päässä sijaitsee lintutorni. Luontopolun toinen pää ulottuu Kirkas-Soljasen rantaan, missä on toinen lintutorni.
Öljypalmut

| Öljypalmut |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Magnoliophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Arecales
Heimo::  Palmukasvit Arecaceae
Suku::  Öljypalmut Elaeis  Jacq.
Katso myös
   Öljypalmut Wikispeciesissä   Öljypalmut Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Öljypalmut (Elaeis) on palmukasvien heimoon kuuluva kasvisuku, johon kuuluu kaksi lajia:
afrikanöljypalmu eli öljypalmu (Elaeis guineensis)
amerikanöljypalmu (Elaeis oleifera)
Öljypalmuja käytetään kaupallisen palmuöljyn tuotannossa. Afrikanöljypalmu on tärkein palmuöljyn lähde. Se on kotoisin Länsi- ja Keski-Afrikasta Angolan ja Gambian välistä. Amerikanöljypalmu on kotoisin trooppisesta Keski- ja Etelä-Amerikasta ja sitä käytetään paikallisessa öljyntuotannossa.
Aiheesta muualla

Flora of North America: Elaeis (englanniksi)