stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tielin kalmisto
Hautakummut

Hautakumpujen käyttö vainajien viimeisenä leposijana on tuona aikana ollut hyvin eurooppalainen ilmiö . Kalmistosta löytyi kolme hautakumpua ja tasamaan hautakenttä. Suurin hautakumpu on halkaisijaltaan 65 jalkaa eli noin 20 metriä ja sitä kiersi ”vallihauta”. Vallihautaan jätetyt käytävät muodostivat tutkijoiden mukaan osan aurinkokalenterista, jossa käytävät sijaitsivat tiettyinä päivinä auringonnousun tai -laskun auringonsäteiden suunnissa. Tärkeitä päiviä olivat muun muassa talven lyhyimmän päivän ja kesän pisimmän päivän suunnat. Muilla hautakummuilla ei ole aurinkokalenterin piirteitä .
Kaikki kummut on nyt tutkittu ja ne sisälsivät noin 60 ihmisen jäänteet. Kaikkiaan vainajien jäänteitä löytyi yhteensä yli 80 yksilöstä, mutta noin 20 heistä haudattiin tasamaan kalmistoon . Vainajat olivat miehiä, naisia ja lapsia. Vainajat oli haudattu eri tavoin. Vainajia järjestettiin ruumishautaus, polttohautaus tai uurnahautaus. Suurinta hautakumpua on käytetty hautaamiseen 800 vuoden ajan. Eräs naisen hauta sisälsi lasihelmen, jollaisia valmistettiin viiden tuhannen kilometrin päässä Mesopotamiassa.
Muita löytöjä

Kaivauksista on luetteloitu yli miljoona löytöä. Kohteen teki vuonna 2017 kuuluisaksi Juppiterin jumalpatsaan ja rasiallisen balsamariumin löytyminen. Pronssirasia on täytynyt alkujaan sisältää voidetta. Koko löytöaineisto sisältää 32 000 keramiikankappaleita, 170 000 savenkappaletta, 25 000 luunkappaletta, 58 000 luonnonkiveä ja 10 000 piikiveä. Näistä kolmasosa on liitetty varhaiseen pronssikauteen.
Pyhäkkö

Rohkein osa löytöaineiston tulkinnasta liittyy pyhäkköön. Koska hautakumpu on tulkittu toimineen samalla myös aurinkokalenterina, on siihen haudattuja esineitä, eläinten luurankoja ja vainajan irtonainen pääkallo tulkittu tämän idean mukaisesti. Hautakummun rakenne ja kummulle johtavien polkujen reunustamat puupylväät tuovat mieleen Englannissa sijaitsevan Stonehengen. Maahan kaivetut ämpärit olisivat toimineet vesiastioina esimerkiksi peseytymistä varten. Paikalla on tutkijoiden mukaan voitu järjestää maatalouden onnistumista varmistavia seremonioita, sadonkorjuujuhlia ja tietysti hautajaisia.
Tutkimushistoria

Kaivaukset alkoivat 2. marraskuuta 2016 ja päättyivät 27. syyskuuta 2017. Suuren löytömäärän takia tutkimukset päättyivät vasta vuonna 2023. Kaivauksien tuloksista tiedotettiin yleisölle kesäkuussa 2023.
Aiheesta muualla

Archeologische vondst heiligdom (Arkistoitu – Internet Archive), kohteesta lisää kunnan verkkosivuilta (hollanniksi)
Gregory Boyer

| Mitalit> Maa:   Yhdysvallat. Olympialaiset .Miesten vesipallo | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat. Olympialaiset .Miesten vesipallo | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat. Olympialaiset .Miesten vesipallo | Maa:   Yhdysvallat> .Miesten vesipallo |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Soul 1988 | joukkuekilpailu |  |
Gregory Vartl ("Greg") Boyer (s. 5. helmikuuta 1958 New York, New York) on yhdysvaltalainen entinen vesipalloilija. Hän kilpaili vuoden 1988 kesäolympialaisissa Soulissa ja sai joukkueineen hopeaa.
Guadiana

| Guadiana Wadi Ana, Anas, Odiana |
| --- | --- |

Laskupaikka:  Cadizinlahti, Atlantti  37°10.3′N, 07°23.9′W
Maat:   Espanja,  Portugali
Pituus:  778 km
Valuma-alue:  60 748 km²

Guadiana (arab. Wadi Ana‎, lat. Anas, esp. Guadiana, port. Guadiana tai Odiana) on Iberian niemimaan suurimpia jokia. Sen pituus on 778 kilometriä ja valuma-alueen laajuus 60 748 neliökilometriä. Guadiana alkaa Espanjan keskusylängöltä ja laskee Atlantin valtamereen Portugalin rannikolla Cadizinlahdella. Se kulkee osittain Espanjan ja Portugalin välisellä rajalla. Suurin kaupunki Guadianan varrella on Badajoz.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Guadiana Wikimedia Commonsissa
Totuus- ja sovintokomissio (Etelä-Afrikka)

Totuus- ja sovintokomission tunnus
Totuus- ja sovintokomissio (engl. Truth and Reconciliation Commission) oli Etelä-Afrikassa toiminut oikeusistuimen kaltainen elin, jonka perusti maan kansallisen yhtenäisyyden hallitus vuonna 1995 selvittämään apartheidin aikaisia rikoksia. Totuus- ja sovintokomissio koostui armahdus-, korvaus- ja rehabilitaatio- sekä ihmisoikeusrikkomuskomiteoista. Komissio kuuli rikoksen uhriksi joutuneiden todistuksia ja poliittisista syistä rikoksia tehneet saattoivat anoa komissiolta armahdusta täydellistä rehellistä tunnustusta vastaan. Totuus- ja sovintokomissiolla oli keskeinen asema Etelä-Afrikan muutoksessa demokraattiseksi valtioksi ja Totuus- ja sovintokomissiota, joistakin puutteista huolimatta, pidetään yleisesti onnistuneena yrityksenä selvittää maan traumaattista poliittista historiaa. 
Totuus- ja sovintokomissio piti päämajaa Kapkaupungissa ja sen puheenjohtajana toimi Nobelin rauhanpalkinnolla palkittu Etelä-Afrikan anglikaanisen kirkon emeritusarkkipiispa Desmond Tutu. Lisäksi Totuus- ja sovintokomission jäseniä olivat muun muassa Alex Boraine (varapuheenjohtaja), Sisi Khampepe, Wynand Malan ja Emma Mashinini.
Totuus- ja sovintokomission perusti Kansallisen yhtenäisyyden hallitus vuonna 1995 selvittämään apartheidin aikana tapahtuneita ihmisoikeusrikkomuksia konfliktin kaikkien osapuolien taholta. Se perustui vuonna samana vuonna säädettyyn Promotion of National Unity and Reconciliation Actiin (suom. Kansallisen yhtenäisyyden ja sovinnon edistämislaki).
Ihmisoikeusrikkomuskomitea

Ihmisoikeusrikkomuskomitea (engl. Human Rights Violations Committee, HRV) tutki vuosien 1960 ja 1994 välisenä aikana tapahtuneita ihmisoikeusrikkomuksia Totuus- ja sovintokomission saamien lausuntojen perusteella. Komitea pyrki selvittämään rikkomusten uhrien henkilöllisyyden, nykytilanteen ja heidän kärsimänsä vahingon luonteen ja laajuuden. Lisäksi komitea pyrki selvittämään oliko ihmioikeusrikkomus valtion tai muun organisaation, ryhmän tai yksilön järjestelmällisen suunnittelun tulosta. Ihmisoikeusrikkomusten uhrit ohjattiin tämän jälkeen korvaus- ja rehabilitaatiokomitealle.
Korvaus- ja rehabilitaatiokomitea

Korvaus- ja rehabilitaatiokomitea (engl. Reparation and Rehabilitation Committee, R & R) pyrki tarjoamaan ihmisoikeusrikkomusten uhreille tukea palauttaakseen heidän kunniansa sekä toimimaan uhrien, heidän perheittensä ja yhteisöjensä rehabilitoimiseksi. Etelä-Afrikan parlamentin perustaman presidentin rahaston sekä yksityisten lahjoittajien avulla uhreille pyrittiin maksamaan myös kiirellisiä väliaikaisia korvauksia maan presidentin asettamien säännösten mukaisesti.
Armahduskomitea

Armahduskomitean (engl. Amnesty Committee, AC) tehtäviin kuului Kansallisen yhtenäisyyden ja sovinnon edistämislain mukaisesti käsitellä ihmisoikeusrikkomuksiin syyllistyneiden henkilöiden armahdushakemuksia. Lain perusteella hakijoilla oli oikeus pyytää armahdusta mistä tahansa teosta, laiminlyönnistä tai rikoksesta, joka oli tehty poliittisista syistä 1. maaliskuuta 1960 ja 11. maaliskuuta 1994  välisenä aikana. Hyväksytty hakemus suojeli hakijaa kaikelta kyseiseen tekoon liittyviltä oikeustoimilta.
Aiheesta muualla

TRC:n kotisivut
Gaian silmä

Gaian silmän surullinen katse koskettaa liikenteen keskellä.
Gaian silmä (1998) on Turun Myllytunnelin seinään upotettu Kimmo Ojaniemen valoteos, jossa materiaaleina on käytetty lasia, akryylia, ruostumatonta terästä ja loisteputkia. Teoksen taustalla on James Lovelockin 1960-luvulla ideoima Gaia-hypoteesi, jonka mukaan Maa on itseohjautuva kokonaisuus, joka pystyy itse säilyttämään planeettamme elämiseen soveltuvana. Gaia on kreikkalaisessa mytologiassa jumalatar, jonka tehtävänä on suojella elämää ja Maata.
Ojaniemen Gaian silmä on kantaa ottava ympäristötaideteos. Sininen silmä katsoo vilkasliikenteisen tunnelin läpi ohikiitäviä autoja ja pyöräilijöitä. Ojaniemi haluaa tuoda esiin, että siinä missä luonto rakentaa muotojaan vuosituhansia, ihminen pystyy tuhoamaan nämä muodot silmänräpäyksessä. Teos on osa Pro Cultura -säätiön ympäristötaideprojektia. Gaian silmä on Ojaniemen toinen ympäristötaidehanke. Ensimmäinen, Tiedon pyramidi, valmistui 1996 Peltolan ammattikoululle.
Föglön baptistiseurakunta

| Föglön baptistiseurakunta> Föglö baptistförsamling |
| --- | --- |
Suuntautuminen:  Baptismi
Perustettu:  1856
Lakkautettu:  1912
Liitettiin:  Maarianhaminan baptistiseurakunta
Infobox OKNimi-testi OK: 
Föglön baptistiseurakunta (ruots. Föglö baptistförsamling) oli vuosina 1856–1912 Ahvenanmaan Föglössä toiminut baptistiseurakunta. Föglön baptistiseurakunta oli Suomen ensimmäinen baptistiseurakunta. Seurakunta liitettiin vuonna 1912 Maarianhaminan baptistiseurakuntaan.
Historia

Föglön baptistiseurakunta syntyi Ahvenanmaalla vuonna 1854 syntyneen herätyksen seurauksena. Herätyksen taustalla vaikutti luterilaisen kappalaisen Fredrik Wilhelm Fredrikssonin kirjoitus ystävilleen Tukholmaan. Fredriksson oli huolissaan ahvenanmaalaisista ja pyysi kirjeessä Tukholmasta evankelistaa Ahvenanmaalle. Evankelinen Allianssi lähetti Karl Justus Matias Möllersvärdin Ahvenanmaalle, jonka työn seurauksena syntyi herätys. Möllersvärdin jälkeen työtä jatkoi ahvenanmaalainen talonpoika Johan Erik Östling.
François-Auguste Parseval-Grandmaison

François-Auguste Parseval-Grandmaison
François-Auguste Parseval-Grandmaison (7. toukokuuta 1759 Pariisi – 7. joulukuuta 1834 Pariisi) oli ranskalainen runoilija ja Ranskan akatemian jäsen. Hän on matemaatikko Marc-Antoine Parsevalin nuorempi veli.
Aluksi Parseval-Grandmaison suunnitteli taidemaalarin uraa ja opiskeli maalaamista tunnetun taidemaalarin Jacques-Louis Davidin johdolla. Perhe kuitenkin menetti omaisuutensa Ranskan suuren vallankumouksen melskeissä, ja hänen tuli ansaita elantonsa muotokuvamaalarina Ranskan vallankumouksen terrorin aikakaudella.
Parseval-Grandmaison liittyi Napoleonin joukkoihin. Hän kirjoitti useita runoja uuden johtajan kunniaksi. Hänet nimitettiin Ranskan tiede- ja taidekomission jäseneksi, ja tässä ominaisuudessa hän seurasi Napoleonia tämän sotaretkelle Egyptiin vuonna 1798.
Parseval-Grandmaison valittiin Ranskan akatemian jäseneksi vuonna 1811, ja sen jälkeen hän omistautui yli kahdenkymmenen vuoden ajan eepoksen kirjoittamiselle. Filip Augustus ilmestyi 1826, ja se oli kaksitoista laulua käsittävä eepos, joka ylisti Bouvinesin taistelua yli kymmenellä tuhannella aleksandriinilla.
Teokset

Poésies diverses composées en Égypte, en Angleterre et en France (1803)
Les Amours épiques, poème en six chants, contenant la traduction des épisodes sur l'amour composés par les meilleurs poëtes épiques (1804)
La garantie (1804)
La naissance du roi de Rome (1811)
Le mariage de Napoléon (1819)
Philippe-Auguste, poème héroïque en douze chants (1825)
Aiheesta muualla

Ranskan akatemian elämäkertatietosivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Yksityiset Parseval de Grandmaison-sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Ange-François Fariau de Saint-Ange | Ranskan akatemian jäsen  Tuoli 1 1811–1834 | Seuraaja: Narcisse-Achille de Salvandy |
François-Jean de Chastellux

François Jean de Chastellux.jpg
Markiisi François-Jean de Beauvoir de Chastellux (5. toukokuuta 1734 Pariisi – 24. lokakuuta 1788 Pariisi) oli ranskalainen kirjailija ja Ranskan akatemian jäsen.
De Chastelleux oli hänen nimeään kantavan rykmentin eversti ja palveli Saksassa seitsenvuotisen sodan aikana 1756–1763. Hän oli myös seikkailijana mukana Yhdysvaltojen vapaussodassa 1780, ja siellä hän oli arvoltaan kenraalimajuri. Hän ystävystyi tällöin George Washingtonin kanssa.
Hän oli Voltairen ystävä, ja myös ensyklopedistit kuuluivat hänen ystäväpiiriinsä. Taistelukenttien melskeessä hän harrasti kirjallisuutta, ja hänet valittiin Ranskan akatemian jäseneksi vuonna 1775.
Hänen kirjallinen tuotantonsa käsitti muutamia seurapiirinäytelmiä, joita esitettiin eritoten Chevretten linnassa.
Keskeiset teokset

Essai sur l'union de la poésie et de la musique (1765). Réédition : Slatkine, Genève, 1970.
De la Félicité publique, ou Considérations sur le sort des hommes, dans les différentes époques de l'histoire (1772). uusintapainos : Publications de la Sorbonne, Paris, 1989.
Iphigénie en Aulide, opéra (1773)
Éloge de M. Claude-Adrien Helvétius (1774)
Voyages de M. le Marquis de Chastellux dans l'Amérique septentrionale, dans les années 1780, 1781 et 1782 (1786). Uusintapainos: Tallandier, Paris 1980.
Aiheesta muualla

Ranskan akatemian elämäkertatiedot (Arkistoitu – Internet Archive)
Näytelmät ja niiden esitykset CÉSAR-sivuilla
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Jean-Baptiste Vivien de Chateaubrun | Ranskan akatemian jäsen  Tuoli 2 1755–1775 | Seuraaja: Aimar-Charles-Marie de Nicolaï |
Gregory Benford

| Gregory Benford |
| --- | --- |
 Gregory Benford vuonna 2008
Henkilötiedot
Syntynyt: 30. tammikuuta 1941 (ikä 83) Mobile, Alabama, Yhdysvallat
Kansalaisuus:  yhdysvaltalainen
Ammatti:  astrofyysikko, kirjailija
Kirjailija
Salanimi: Sterling Blake 
Tyylilajit:  tieteiskirjallisuus
Aiheesta muualla
www.gregorybenford.com
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Gregory Benford (s. 30. tammikuuta 1941 Mobile, Alabama, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen tieteiskirjailija ja astrofyysikko.
Benfordin merkittävimpiä teoksia ovat muun muassa Galactic Center Saga, johon kuuluvat kirjat ovat olleet ehdolla useille tieteiskirjallisuuden palkinnoille, ja vuonna 1980 julkaistu läpimurtoteos Timescape, joka voitti parhaan romaanin Nebula-palkinnon, British Science Fiction Awardin, John W. Campbellin muistopalkinnon.
Benford nimitettiin Kalifornian yliopiston Irvinen kampuksen fysiikan apulaisprofessoriksi 1971. Vuonna 1979 hänet valittiin plasma- ja astrofysiikan professoriksi, jona hän työskenteli vuoteen 2006 asti.
General Electric CF6

| General Electric CF6 |
| --- | --- |
 CF6-moottori NASA:n tutkimuskeskuksessa vuonna 1979.
Valmistustiedot
Valmistaja:  GE Aviation
Valmistusvuodet:  1970–
Käyttötiedot
Käyttökohteet:   Airbus A300  Airbus A310  Airbus A330  Boeing 747  Boeing 767  McDonnell Douglas DC-10  McDonnell Douglas MD-11 
Tekniset tiedot
Tyyppi:  suihkumoottori
General Electric CF6 on yhdysvaltalaiseen General Electric -konserniin kuuluvan GE Aviationin valmistama korkean ohivirtaussuhteen suihkumoottoreiden perhe. Sen eri versiot ovat olleet liikennekäytössä vuodesta 1971, ja sarjan moottoreilla on vuoteen 2021 mennessä lennetty lähes 430 miljoonaa tuntia. CF6-moottoreita on tarjolla useaan eri valmistajan laajarunkoiseen konetyyppiin, kuten Boeing 747, McDonnell Douglas DC-10 ja Airbus A330.
Historia

General Electric (GE) alkoi syyskuussa 1967 kehittää CF6-6-suihkumoottoria, joka pohjautui Lockheed C-5A Galaxyssä käytettyyn TF39-moottoriin. McDonnell Douglas valitsi sen huhtikuussa 1968 DC-10-10-koneen voimalaitteeksi yksinoikeudella. GE tarjosi uutta moottoria myös Lockheedille sen L-1011 TriStar -laajarunkokoneeseen, mutta Lockheed päätyi valitsemaan sen sijaan Rolls-Royce RB211 -moottorin. CF6-6 sai tyyppisertifikaatin FAA:lta syyskuussa 1970 ja otettiin liikennekäyttöön elokuussa 1971.
Sarjan seuraava moottori oli CF6-50, joka suunniteltiin alun perin DC-10-30-konetta ja Airbus A300:n varhaisia malleja varten. Korkeamman työntövoiman omaavia kehitysversioita tarjottiin myös Boeing 747-200:n voimalaitteeksi. Sitä seurasi CF6-80, josta tuli CF6-perheen moottoreista menestyksekkäin. Sitä käyttivät aluksi Airbus A310 ja Boeing 767, myöhemmin myös Airbus A300-600, Boeing 747-300 ja 747-400, McDonnell Douglas MD-11 ja Airbus A330. Koska CF6 oli ainoa moottori, jota tarjottiin DC-10-10-koneeseen, kyseisen konetyypin käyttäjistä suuri osa valitsi CF6-moottorit myös myöhemmin hankkimiinsa muihin konetyyppeihin. Osin tämän ansiosta GE nousi Pratt & Whitneyn ohi suurimmaksi laajarunkokoneiden moottorivalmistajaksi.
Siviilikoneiden lisäksi CF6-moottoreita on myös sotilaskäytössä, pääasiassa kuljetus- ja ilmatankkauskoneissa. CF-6-moottoreita käyttäviä koneita ovat McDonnell Douglasin KC-10 Extender, Boeingin YC-14, E-4, VC-25 ja KC-767, Airbusin CC-150 Polaris, Lockheedin C-5M Galaxy ja Kawasakin C-2.
Kaikkiaan CF6-moottoreilla on vuoteen 2021 mennessä lennetty lähes 430 miljoonaa tuntia. Monista CF6-moottoreita käyttävistä koneista on tullut suosittuja rahtiliikenteessä, ja ne ovatkin edelleen yleisessä käytössä huolimatta sarjan pitkästä iästä. Viimeiset alkuperäisen CF6-6-sarjan moottorin poistuivat käytöstä vasta vuonna 2021, ja uusia CF6-80C2-moottoreita valmistetaan edelleen Boeing 767 -rahtikoneisiin. CF6-moottorin on arveltu pysyvän tuotannossa ainakin vuoteen 2025.
Tekniset tiedot (CF6-80C2)

Lähde:
Tyyppi: kaksiakselinen puhallinturbiini
Pituus: 4,087 m
Puhaltimen halkaisija: 2,362 m
Kuivapaino: 4 144 kg
Ahdin: yksivaiheinen puhallin, kolmivaiheinen matalapaineahdin, 14-vaiheinen korkeapaineahdin
Turbiini: kaksivaiheinen korkeapaineturbiini, viisivaiheinen matalapaineturbiini
Työntövoima: 233,5 kN (lentoonlähtö), 50,4 kN (matkalento, 0,85 Mach, 10 670 m)
Kokonaispainesuhde: 30,4:1
Ohivirtaussuhde: 5,2:1
Ilman virtaus: 802,4 kg/s (merenpinnan tasolla)
Polttoaineen kulutus: 9,3 mg/Ns (merenpinnan tasolla)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta General Electric CF6 Wikimedia Commonsissa
McDonnell Douglas DC-10-10 oli ensimmäinen CF6-moottoreilla varustettu konetyyppi ja American Airlines konetyypin ensimmäinen käyttäjä.
CF6-80C2-sarjan moottori Japanin ilmavoimien KC-767-koneessa.
Gorō Yamada

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Koko nimi: Gorō Yamada
Syntymäaika: 3. maaliskuuta 1894
Syntymäpaikka: Fukushima, Japani
Kuolinaika: 9. maaliskuuta 1958 (64 vuotta)
Kansalaisuus:  Japani
Pelipaikka: Keskikenttäpelaaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
|  | Tokyo Shukyu-Dan |  |
Valmennusura
1925: Japani
Gorō Yamada (jap. 山田 午郎, Yamada Gorō; 3. maaliskuuta 1894 Fukushima – 9. maaliskuuta 1958) oli japanilainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja.
Ura

Vuonna 1925 Yamadasta tuli Japanin maajoukkueen päävalmentaja.
Gregor Rajh

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Rajh vuonna 2010 |  Rajh vuonna 2010 |  Rajh vuonna 2010 |  |
Maa:   Slovenia
Miesten jousiammunta
| Nuorten olympialaiset  | Nuorten olympialaiset  | Nuorten olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Singapore 2010 | Sekajoukkuekilpailu |  |
Gregor Rajh (s. 21. heinäkuuta 1992) on slovenialainen jousiampuja. Rajh asuu Kamnikissa.
Rajh osallistui nuorten olympialaisiin 2010, joissa hän oli henkilökohtaisen kilpailun neljäs ja voitti hopeaa sekajoukkuekilpailusta yhdessä Kreikkalaisen Zoi Paraskevopulun kanssa.
Gregor Piatigorsky

Gregor Piatigorsky (ven. Григорий Павлович Пятигорский, Grigori Pavlovitš Pjatigorski, 17. huhtikuuta 1903 – 6. elokuuta 1976) oli yhdysvaltalainen venäläissyntyinen sellisti.
Piatigorsky sai alkeisopetuksen kotikaupungissaan Katerynoslavissa. Hän pääsi stipendin turvin Moskovan konservatorioon ja hankki lisäansioita myös kahvilamuusikkona. Venäjän vallankumouksen jälkeen hänestä tuli Bolšoi-teatterin orkesterin soolosellisti.
Piatigorsky onnistui loikkaamaan Puolaan jännittävien vaiheiden jälkeen, joissa hänen sellonsa sai luodinreikiä. Hän jatkoi opintojaan Berliinissä ja Leipzigissa ja esiintyi taas kahvilamuusikkona ansaitakseen elantonsa. Kuultuaan Piatigorskyn soittoa kahvilassa kapellimestari Wilhelm Furtwängler kuitenkin palkkasi hänet johtamiensa Berliinin filharmonikkojen sellistiksi, ja Piatigorsky pääsi näin uransa alkuun.
Piatigorsky vieraili vuonna 1929 ensi kerran Yhdysvalloissa, jossa hän esiintyi Leopold Stokowskin johtaman Philadelphia Orchestran ja Willem Mengelbergin johtaman New Yorkin filharmonikkojen kanssa. Toisen maailmansodan aikana Piatigorsky asettui Yhdysvaltoihin, jossa hän esiintyi runsaasti paitsi solistina myös kamarimuusikkona mm. Artur Rubinsteinin ja Jascha Heifetzin kanssa muodostamassaan pianotriossa sekä Vladimir Horowitzin ja Nathan Milsteinin kanssa. Hän toimi myös opettajana Curtis Institute of Musicissa Philadelphiassa. Viime vuotensa hän asui Los Angelesissa, jossa hän opetti University of Southern Californiassa.
Piatigorsky omisti kaksi Stradivarius-selloa, nimeltään "Batta" ja "Baudiot".
Georgian jalkapallomaajoukkue

Georgian jalkapallomaajoukkue edustaa Georgiaa jalkapallon maaotteluissa.
Vuoden 2008 EM-kisojen karsintalohkossaan Georgia sijoittui kuudenneksi. Sen taakse jäi vain Färsaaret, jonka se voitti kahdesti. Suurempia saavutuksia olivat kuitenkin voitto Skotlannista maalein 2–0 ja tasapeli Ukrainan kanssa maalein 1–1.
Georgia pääsi ensimmäistä kertaa arvokisoihin selvittämällä tiensä jatkokarsintojen kautta vuoden 2024 Euroopan-mestaruuskilpailuihin. Lopputurnauksessa joukkue selviytyi alkulohkostaan jatkoon hävittyään Turkille 1–3, pelattuaan Tšekin kanssa tasan 1–1 ja voitettuaan Portugalin 2–0. Neljännesvälierissä Georgia hävisi Espanjalle 1–4.
Tunnettuja pelaajia

Kakha Kaladze
Levan Kenia
Levan Kobiašvili
Šota Arveladze
Temuri Ketsbaia
Zurab Khizanišvili
Džano Ananidze
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Georgian jalkapallomaajoukkue Wikimedia Commonsissa
Geašjávri

Sijainti Finnmarkin läänissä.
Geašjávri on järvi Norjan Koutokeinossa. Järven pinta-ala on 4,85 km². Järvi kuuluu Alattio-Koutokeinojoen vesistöön.
François-Joachim de Pierre de Bernis

François-Joachim de Pierre de Bernis
François-Joachim de Pierre, Bernisin kardinaali  (22. toukokuuta 1715 Saint-Marcel-d'Ardèche Ranska – 3. marraskuuta 1794 Rooma Italia) oli ranskalainen kirjailija, prelaatti ja diplomaatti, joka toimi suurlähettiläänä Venetsiassa, valtioministerinä Ranskassa ja  ulkoministeriön valtiosihteerinä, kunnes hänet oli vihitty papiksi ja nimitetty asiainhoitajaksi Pyhän istuimen luokse Roomaan. Hän oli myös Ranskan akatemian jäsen.
Elämäkerta

François-Joachim de Pierre syntyi vanhaan, mutta köyhtyneeseen aatelissukuun. Hän kävi  koulunsa pariisilaisessa collège Louis-le Grandissa ja sen jälkeen Saint-Sulpice-seminaarissa. Niin koulussa kuin opiskelussaankin hän oli loistava oppilas, mutta samalla kunnianhimoinen ja melankolinen. Aluksi kardinaali de Fleury oli hänen suojelijansa, mutta kääntyi kuitenkin jatkossa hänen vastustajakseen. Tämä johti hänen piispallisen uransa katkeamiseen.
Kuninkaan suosikkien avulla hän myös pääsi Ludvig XV:n lähipiiriin, mikä tiesi hänelle taloudellisesti vaikeiden aikojen päättymistä. Kuningas antoi hänelle 1 500 livren eläkkeen ja huoneiston Tuileries’n linnasta Pariisissa. Hänet johdatteli diplomaatin uralle markiisitar de Pompadour, ja niin hän pääsii Ranskan hallinnon pienen sisäpiirin jäseneksi . Hän toimi kuninkaan neuvonantajana, kun hänet nimitettiin valtioministeriksi vuonna 1757, ja sen jälkeen hän vuosina 1757–1758 toimi valtiosihteerinä ulkoministeriössä.
Keskeiset teokset

Réflexions sur les passions et sur les goûts (1741)
Poésies diverses, par M. L. D. B. (1744)
Œuvres meslées en prose et en vers de M. L. D. B*** (1753)
Les Quatre saisons, ou les Géorgiques françoises, poëme (1763)
Les Saisons et les jours, poèmes (1764)
Œuvres complettes de M. le C. de B*** (1767)
Correspondance du cardinal de Bernis, ministre d'État, avec M. Paris du Verney, conseiller d'État, depuis 1752 jusqu'en 1769 (1790)
La Religion vengée, poème en 10 chants (1795)
Correspondance de Voltaire et du cardinal de Bernis, depuis 1761 jusqu'à 1777 (1799)
Mémoires et lettres de François-Joachim de Pierre, Cardinal de Bernis (1715-1758), publiés avec l'autorisation de sa famille, d'après les manuscrits inédits par Frédéric Masson (1878). Uusi painos: Mercure de France, Paris, 2000.
Aiheesta muualla

Sukutaulu
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä:  Nicolas Gédoyn | Ranskan akatemian jäsen  Tuoli 3 1744–1794 | Seuraaja:  Roch-Ambroise Cucurron Sicard |