stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Nestor Noiva
Ura > Seuraura

Noiva on Jokereiden kasvatti. Hän voitti kaudella 2019–2020 C-nuorten SM-sarjassa joukkueensa sisäisen piste-, maali- ja syöttöpörssin tehoilla 11+11=22. Noiva valittiin kauden päätteeksi sarjan toiseen tähdistökentälliseen. Kaudella 2021–2022 hän voitti koko U18 SM-sarjan piste- (Matti Hagman -palkinto) ja maalipörssin (Raimo Summanen -palkinto) tehoilla 32+28=60. Noiva palkittiin sarjan parhaana pelaajana Esa Tikkanen -palkinnolla ja parhaana hyökkääjänä Esa Peltonen -palkinnolla sekä valittiin ensimmäiseen tähdistökentälliseen. Hän voitti myös pudotuspelien pistepörssin tehoilla 6+8=14. Noiva voitti kauden päätteeksi U18 SM-hopeaa. Kaudella 2022–2023 hän oli Jokereiden U20-joukkueen paras pistemies ja syöttäjä tehoilla 16+27=43. Noiva oli joukkueen paras pistemies myös pudotuspeleissä tehoilla 4+6=10. Hän voitti kauden päätteeksi U20 SM-hopeaa.
Huhtikuussa 2023 Noiva teki 2+1-vuotisen SM-liigasopimuksen Porin Ässien kanssa. Hän aloitti kauden 2023–2024 seuran U20-joukkueessa. Noiva oli 16 osumallaan joukkueen kolmanneksi paras maalintekijä. Pudotuspeleissä hän voitti tehoilla 10+7=17 koko U20 SM-sarjan maalipörssin ja sijoittui pistepörssissä kolmanneksi. Noiva voitti myös Ässien sisäisen tehotilaston lukemalla +10. Hän voitti kauden päätteeksi U20 Suomen-mestaruuden. Noiva sai tililleen ensimmäisen SM-liigaottelunsa 15. marraskuuta 2023 Vaasan Sportia vastaan. Hänet merkittiin Ässien nelosketjun vasempaan laitaan Feetu Knihdin ja Jami Virtasen viereen. Noiva sai ottelussa jääaikaa 8.10 minuuttia. Tammikuun 2024 lopulla Ässät lainasi hänet noin viikon ajaksi Mestis-joukkue Imatran Ketterään, jossa Noiva pelasi kolme ottelua tehden yhden syöttöpisteen. Noiva kutsuttiin takaisin Ässiin ja teki heti ensimmäisen liigamaalinsa 9. helmikuuta 2024 vierasottelussa KalPaa vastaan. Noiva sai ottelussa myös syöttöpisteen Kasperi Ojantakasen tekemään maaliin, joka jäi Ässien 2–4-voittoon päättyneen ottelun voittomaaliksi. Kari Nieminen valitsi hänet ottelun Alumnien tähtien kakkostähdeksi. Noiva pelasi kauden aikana SM-liigassa 17 runkosarjaottelua tehden kaksi maalia ja yhteensä seitsemän tehopistettä.
Kaudella 2024–2025 Noiva jatkoi Ässien liigajoukkueessa. Tammikuun 20. päivään mennessä Noiva oli tehnyt 38 ottelussa neljä maalia ja 17 tehopistettä, joilla hän oli SM-liigan tulokkaiden pistepörssissä neljäntenä, kun Ässät tiedotti käyttäneensä Noivan sopimuksen option seuraavasta kaudesta. Kaksi viikkoa myöhemmin Noivan sopimusta jatkettiin kevääseen 2027 asti.
Ura > Maajoukkueura

Noiva on pelannut 14 nuorten maaottelua.
Muuta

Myös Noivan kaksoisveli Niklas on pelannut jääkiekkoa hyökkääjänä. Veljekset pelasivat joukkuetovereina Jokereiden C-nuoriin asti.
Nestor Noiva on maininnut esikuvikseen David Pastrňákin ja Teuvo Teräväisen.
The Cat in the Hat

| The Cat in the Hat |
| --- | --- |
Ohjaaja:   Erica Rivinoja  Alessandro Carloni 
Käsikirjoittaja:   Erica Rivinoja  Alessandro Carloni 
Perustuu:  Dr. Seussin kirjaan Katti
Tuottaja:   Jared Stern  Daniela Mazzucato 
Pääosat:   Bill Hader  Quinta Brunson  Bowen Yang  Xochitl Gomez  Matt Berry  Paula Pell 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:   Warner Bros. Pictures Animation  Dr. Seuss Enterprises  A Stern Talking To 
Levittäjä:  Warner Bros. Pictures
Ensi-ilta:   2026-3-66. maaliskuuta 2026 (Yhdysvallat ja Suomi)  
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb
The Cat in the Hat on vuonna 2026 tietokoneanimaatioelokuva, jonka on käsikirjoittanut ja ohjannut Erica Rivinoja ja Alessandro Carloni. Elokuvan ääninäyttelijöihin kuuluvat Bill Hader, Quinta Brunson, Bowen Yang, Xochitl Gomez, Matt Berry ja Paula Pell, se on kirjan toinen kokopitkä sovitus vuoden 2003 live-elokuvan jälkeen.
The Luck of the Irish

| The Luck of the Irish |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Paul Hoen
Käsikirjoittaja:  Andrew Shepard Price
Tuottaja:  Don Schain
Säveltäjä:  Christopher Brady
Pääosat:   Ryan Merriman  Henry Gibson  Marita Geraghty 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Levittäjä:  Disney Channel
Ensi-ilta:  2001
Kesto:  86 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
The Luck of the Irish on suoraan televisiolevitykseen tuotettu seikkailukomediaelokuva, joka ensiesitettiin Disney Channelilla 2001. Sen on ohjannut Paul Hoen.
Vasili Žukovski

Vasili Žukovski (1783–1852). Orest Kiprensky, 1816. Tretjakovin galleria, Moskova.
Vasili Žukovski, Karl Bryllov 1837
Vasili Andrejevitš Žukovski (ven. Васи́лий Андре́евич Жуко́вский; 9. helmikuuta (J: 29. tammikuuta) 1783 Mišenskoje, Tulan kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 24. huhtikuuta (J: 12. huhtikuuta) 1852 Baden-Baden, Saksa) oli venäläinen runoilija ja merkittävin varhaisen romantiikan kirjailijoista. Hän oli ensimmäinen kansallisesti tunnustettu venäläinen romantikko.
Suku ja koulutus

Žukovski oli venäläisen maanomistajan Afanasi Buninin ja tämän sotavangiksi joutuneen turkkilaisen rakastajattaren avioton lapsi, ja hän sai nimensä kummisedältään. Nuorena hän opiskeli Moskovan yliopiston sisäoppilaitoksessa, jossa sai vaikutteita vapaamuurareilta, englantilaisesta sentimentalismista ja Sturm und Drang -liikkeeltä.
Kirjallinen ura

Vuonna 1802 Žukovski julkaisi Vestnik Jevropy (ven. Вестник Европы, "Eurooppalainen sanansaattaja") -lehdessä vapaan käännöksen Thomas Grayn vuonna 1751 kirjoitetusta runosta Elegia maalaiskylän kirkkomaalla (Elegy Written in a Country Church-Yard) nimellä Selskoje kladbištše (ven. Сельское кладбище, "Maalaiskalmisto"). Hän käänsi venäjäksi myös Homerosta, Schilleriä, Goethea, Scottia ja Byronia.
Hänen runokäännöksiään voidaan pitää taiteellisina tulkintoina. Žukovski ei ollut uskollinen kääntäjä ja hän muunteli alkuperäistä tarinaa sekä henkilöiden nimiä vapaasti. Hän korosti käännösten ilmaisevan häntä itseään rehellisesti taiteilijana. Romantiikan kirjailijat kohottivat kääntämisen taiteiden joukkoon.
Napoleonin tunkeuduttua Venäjälle Žukovski liittyi asevoimien esikuntaan marsalkka Mihail Kutuzovin alaisuuteen. Tuona aikana hän loi isänmaallisia runoelmia mm. vuonna 1812 Borodinon taistelun jälkeen tehdyn Pevest vo stane russkih voinov (ven. Певест во Стане русских воинов, "Laulaja venäläisten soturien leirissä"), joka sai laajan suosion. Tämä kohensi hänen asemaansa hovissa. Sodan jälkeen hän sanoitti Venäjän kansallislaulun Bože, Tsarja hranin (ven. Боже, Царя храни!, ”Jumala, suojele tsaaria!”), Hänestä tuli myös hovin jäsen ja kotiopettaja vuonna 1815, ja hän tutustui Arzamas-seurassa Aleksandr Puškiniin. Liberaali Žukovski toimi myös vuosina 1825–1841 tulevan keisari Aleksanteri II:n kotiopettajana.
Vuonna 1841 Žukovski asettui Saksaan, missä hän nai taiteilijaystävänsä tyttären, 18-vuotiaan Elisabeth Reiternin. Pariskunta sai kaksi lasta. Žukovski kuoli vuonna 1852, ja hänet haudattiin Aleksanteri Nevskin luostariin Pietariin.
Hisham Abdulrahman

Hisham Abdulrahman vuonna 2007.
Hisham Abdulrahman al-Howaish (arab. هشام عبد الرحمن‎; s. 7. maaliskuuta 1980 Jedda) on saudiarabialainen näyttelijä. Hän esiintyi elokuvassa Keif al-hal? (2006) ja voitti Libanonin Star Academy -kilpailun sen toisella tuotantokaudella. Saudi-Arabian uskonnolliset johtajat tuomitsivat Abdulrahmanin, sillä pitivät Star Academya islaminvastaisena.
Abdulrahmanilla on kahdeksan siskoa ja seitsemän veljeä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hisham Abdulrahman Wikimedia Commonsissa
Hisham Abdulrahman Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet :  Europeana
Kuori (arkkitehtuuri)

Kuorin sijainti on merkitty kuvaan harmaalla.Kuorin jatkona on puolikaaren muotoinen apsis ja kuoria ympäröi kuorikäytävä.
Kuori on tavallisesti kirkon itäpäässä oleva kirkon arvokkain osa, jonne on sijoitettu alttari ja jossa jumalanpalveluksen johtaminen tapahtuu. Vanhemmissa kirkoissa kuori on usein korokkeella, aidalla, ikonostaasilla (ortodoksisissa kirkoissa) tms, erotettu kirkkosalista.
Alun perin kuori oli kirkossa kuorolle ja papistolle varattu tila. Sana kuori on peräisin kreikan sanasta χορός, joka on alun perin tarkoittanut laulukuoroa tai laulun säestämää piiritanssia – kirkossa kuori on ollut paikkana varattu kuorolle. Suomeen sana on lainautunut latinan (chorus) ja muinaisruotsin (kor) kautta.
Kuori keskiaikaisissa kirkoissa

Keskiaikaisissa kivikirkoissa kuori saattaa olla kapeampi kuin varsinainen runkohuone, kirkkosali, mutta se voi olla myös yhtä leveä kuin kirkkosali. Kuorin ja kirkkosalin erottavaa holvikaarta kutsutaan kuorikaareksi tai triumfikaareksi, etenkin jos siinä on triumfiristi, ristillä riippuvaa Jeesusta esittävä veistos tai maalaus. Kuorin lattia voi olla korkeammalla kuin kirkkosali. Usein kuorin päätteenä oli apsis, puolikaaren muotoinen osa kuoria, jossa kirkon pääalttari oli. Joissakin suurissa kirkoissa, etenkin tuomiokirkoissa kuori ei ulotu kirkon itäseinään saakka, vaan kuoria ympäröi kuorikäytävä, mahdollisine kappeleineen ja sivualttareineen.
Kuori oli varattu pappia, kanttoria, kuoroa ja messupalvelijoita varten. Kirkkosalin ja kuorin erotti keskiajalla kuoriaita. Sen tarkoituksena oli erottaa maallikot, seurakuntalaiset kuorissa tapahtuvista toimituksista niiden aikana. Aidan korkeus saattoi vaihdella kahden–kolmen metrin välillä ja siinä oli ainakin yksi, yläpuolelta katettu ja korotettu aukko joka voitiin sulkea kuoriovella.
Kuori luterilaisissa kirkoissa

Reformaation oppien mukaan rajaa pappien ja maallikoiden välillä ei tarvittu, mutta kuoriaitoja alettiin rakentaa uudelleen 1600- ja 1700-luvuilla ja ne säilyivät paikoin 1800-luvulle saakka. Kuoriaidan aseman seurakuntaa ja pappeja erottavana rajana sai 1600-luvulla yleistynyt alttarikaide. Myös kirkkojen saarnastuoli saatettiin etenkin 1800-luvulta alkaen rakentaa kirkkosalin ja kuorin rajalle.
Uusissa kirkoissa ei useinkaan ole selkeää rajaa kirkkosalin ja kuorin välillä. Usein kuoriin on sijoitettu myös lukupulpetti (ambo), jonka ääreltä voidaan myös pitää saarna, kirkon kastemalja ja joissain kirkoissa myös pienet kuoriurut. Kuorissa voi olla myös apupöytä, kredenssi ehtoollisvälineitä ja muita jumalanpalveluksessa tarvittavia esineitä varten.
Ortodoksinen kirkko

Ortodoksisissa kirkoissa vastaa läntisten kirkkojen kuoria alttarihuone, jonka keskeisellä paikalla on kirkon alttaripöytä, pyhä pöytä. Kirkkosalin ja alttarin erottaa korkea kuvaseinä, ikonostaasi. Vain papistolla ja jumalanpalveluksissa toimivilla maallikoilla on lupa mennä alttarihuoneeseen. Ainoastaan ne, joiden virka- tai vastuutehtävä edellyttää hänen astumistaan kaikkein pyhimpään ja kenet on tähän tehtävään siunattu, voivat astua alttariin.
Katolinen kirkko

Katolisissa kirkoissa kuori on nykyään useimmiten askelman verran muuta kirkkosalia korkeammlla. Kuori on varattu pyhiä toimituksia sekä niitä varten, jotka osallistuvat toimituksiin jossain tehtävissä. Kuorissa sijaitsevat siten messua johtavan papin ja hänen avustajiensa istuimet. Niiden luonnollisin paikka on kuorin apsis-osassa, alttarin toisella puolella vastapäätä seurakuntaa, mutta usein ne on jouduttu sijoittamaan toisin. Hiippakunnan pääkirkossa, tuomiokirkossa on yksinomaan piispan käytössä oleva piispan istuin, joka sijoitetaan useimmiten alttarin taakse.
Kuorissa on myös lukupulpetti (ambo), jonka ääreltä luetaan lukukappaleet. Messuun kuuluva saarna voidaan pitää sen ääreltä. Kuorin sivustalla on apupöytä messun viettämisessä tarvittavia esineitä varten.
Helsingin Johanneksenkirkon kuori.
Mikkelin tuomiokirkon kuori sijaitsee harvinaisesti lännessä (kuvassa vasemmalla). Kuorin jatkona on vielä matala sakaristo.
Kölnin tuomiokirkon kuori. Edessä matala kuoriaita. Vasemmalla pilarin edessä piispan istuin. Saarnastuolin edessä sedile, pappien istuimet. Alttaripöydän takana, keskiaikaisen kuorin takaosassa kirkon vanha pääalttari.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kuori (arkkitehtuuri) Wikimedia Commonsissa
Ruotsin Ylitornion (Matarengin) kirkon kuori ja kuoriaita.
Miehikkälän kirkon kuori ja alttari.
Venäjän–Ukrainan sota

Venäjän–Ukrainan sota (usein vain Ukrainan sota) on käynnissä oleva sota Venäjän ja Ukrainan välillä. Se alkoi helmikuussa 2014 Ukrainan vallankumouksen jälkeen, ja sotatoimet keskittyivät aluksi Krimin ja Donbassin alueille, jotka on kansainvälisesti tunnustettu osaksi Ukrainaa. Konfliktin alkuvaiheessa vuonna 2014 Venäjä valtasi Krimin ja julisti sen liitetyksi alueeseensa. Samana vuonna alkoi myös Itä-Ukrainan sota Ukrainan ja Venäjän tukemien separatistien välillä. Useasti on esiintynyt myös merivoimien välikohtauksia, kybersodankäyntiä ja poliittisia jännitteitä. Vuoden 2021 lopusta lähtien Venäjä lisäsi sotajoukkojaan Ukrainan rajan välittömässä läheisyydessä. Sota laajeni alueellisesta konfliktista täysimittaiseksi sodaksi Venäjän aloitettua hyökkäyksen Ukrainaan 24. helmikuuta 2022.
Tausta > Neuvostoliiton jälkeinen tilanne ja oranssi vallankumous

Ukrainassa tapahtui vuonna 2004 niin sanottu oranssi vallankumous, joka vastusti maassa järjestelmällistä korruptiota sekä osittain venäjämielisiä oligarkkeja ja maan johtoa.
Tausta > Euromaidan, vallankumous ja Venäjä-mieliset levottomuudet

2010-luvun alkupuolella Ukraina oli etääntynyt Venäjän hallinnosta ja siirtynyt lähemmäs Euroopan unionia ja länsimaita. Kuitenkin vuonna 2013 osittain Venäjän painostuksen seurauksena presidentti Viktor Janukovytš irtisanoutui sopimusneuvotteluista Euroopan unionin kanssa, mistä seurasivat marraskuussa 2013 alkaneet laajat Euromaidan-mielenosoitukset. Tämä lopulta johti Janukovytšin erottamiseen ja pakenemiseen Venäjälle helmikuussa 2014. Tästä seuranneen vallankumouksen jälkeen Venäjä-mielisiä mielenosoituksia puhkesi osissa Ukrainaa helmikuussa 2014.
Sodan kulku > 2014 Krimin liittäminen Venäjään

Krimin kriisiksi kutsutussa yhteenotossa Venäjä irrotti Krimin niemimaan Ukrainasta ja liitti sen itseensä alkuvuonna 2014. Kansallisuustunnuksitta kulkeneet venäläissotilaat ottivat hallintaansa strategiset asemat ja infrastruktuurin Ukrainan alueella Krimillä ja valtasivat Krimin parlamentin. Venäjä järjesti kiistanalaisen kansanäänestyksen, jossa hyväksyttiin Krimin liittäminen osaksi Venäjää. Tämä johti Krimin miehittämiseen. Toimi oli Venäjän vastaveto Ukrainan vallankumoukseen. Samana keväänä yhteenotto laajeni Itä-Ukrainaan ja johti Itä-Ukrainan sotaan. Länsimaat tuomitsivat Venäjän toimet Krimillä ja asettivat maalle talouspakotteita.
Sodan kulku > 2014–2021 sotatoimet Itä-Ukrainassa

Huhtikuussa 2014 Venäjä-mielisten ryhmien mielenosoitukset Donbassissa kärjistyivät sodaksi Ukrainan asevoimien ja Venäjän tukemien Donetskin ja Luhanskin tasavaltojen itsenäistyneiden separatistien välillä. Elokuussa 2014 merkitsemättömät venäläiset sotilasajoneuvot ylittivät rajan Donetskin tasavaltaan. Toisella puolella Ukrainan joukkojen välillä alkoi julistamaton sota, ja toisella puolella separatistit liittyivät Venäjän joukkoihin, vaikka Venäjä yritti piilottaa osallisuutensa.
Venäläiset käyttävät laajalti kidutusta vangittuja ukrainalaisia ​​(sekä sotilaita että siviilejä, mikä on sotarikos) vastaan. Yksi ensimmäisistä kirjatuista sotavankien kidutustapauksista Ukrainassa oli tapaus 7. lokakuuta 2014 Zuhresin kaupungissa Donetskin alueella, kun 53-vuotiasta ukrainalaista Ihor Kozhomaa (ukr. Ігор Кожома) kidutettiin useita tunteja pylvääseen sidottuna tämän yritettyä viedä vaimonsa pois miehitetyltä alueelta. Samanlainen tapaus oli Donetskin siviiliasukkaan Iryna Dovganin kanssa, jota kidutettiin julkisesti Ukraina-mielisen asemansa vuoksi .
Useiden vuosien ajaksi sota muodostui jäätyneeksi konflitiksi, jota toistuvasti yritettiin tuloksetta ratkaista tulitaukosopimuksilla. Venäjä ja Ukraina allekirjoittivat vuonna 2014 Minskin sopimuksen ja vuonna 2015 Minsk II -sopimuksen, mutta useat kiistat estivät niiden täysimääräisen täytäntöönpanon. Vuoteen 2019 mennessä Ukrainan hallitus oli luokitellut 7 % Ukrainasta tilapäisesti miehitetyiksi alueiksi.
Sodan kulku > 2021–2022 tilanteen kärjistyminen

Vuonna 2021 Venäjä siirteli joukkojaan Ukrainan rajan läheisyydessä, ja länsi ja Venäjä syyttelivät toisiaan provokaatioista. Venäjä lopetti sotaharjoituksensa Ukrainan rajan läheisyydessä huhtikuussa 2021 sanoen vetäytyvänsä rajalta.
Marraskuussa 2021 Venäjä ja Ukraina olivat keskittäneet kumpikin omalle puolelle rajaa joukkojaan. Ukraina syytti Venäjää hyökkäyksen valmistelusta. Venäjä sanoi ettei aio hyökätä Ukrainassa, mutta vastusti esimerkiksi Naton hyökkäysohjusten tuomista Ukrainaan. Venäjän mukaan Ukraina ei halunnut ratkaista ongelmaa Donbassissa. Nato syytti Venäjää hyökkäyksen suunnittelusta, minkä Venäjä kiisti. Venäjän presidentti Vladimir Putin kritisoi Naton laajentumista pitäen sitä itseensä kohdistuvana uhkana ja vaati Ukrainalta sitoumusta, ettei se koskaan liittyisi sotilasliittoon. Hän ilmaisi myös irredentistisiä näkemyksiä, kyseenalaisti Ukrainan oikeuden olemassaoloon ja väitti virheellisesti, että Ukrainan perusti Vladimir Lenin.
Sodan kulku > 2022 Venäjän hyökkäys Ukrainaan

Venäjän presidentti Vladimir Putin tunnusti Donetskin ja Luhanskin kansantasavallat itsenäisiksi 21. helmikuuta 2022. Venäjän joukkoja saapui alueelle "rauhaa turvaamaan". Venäjä oli keskittänyt taistelukelpoisia sotilasyksiköitä Ukrainan rajan tuntumaan. Sodan uhka oli voimakas. 24. helmikuuta 2022 Venäjä hyökkäsi Ukrainaan. Suuri osa kansainvälisestä yhteisöstä on tuominnut Venäjän sen toimista Ukrainassa ja syyttäen sitä kansainvälisen oikeuden rikkomisesta ja Ukrainan suvereniteetin loukkaamisesta. Monet maat asettivat taloudellisia pakotteita Venäjää, venäläisiä yksityishenkilöitä tai yrityksiä vastaan, erityisesti vuoden 2022 hyökkäyksen jälkeen.
Sodan alkuvaiheessa Venäjä valtasi laajoja alueita erityisesti Itä- ja Etelä-Ukrainassa sekä teki epäonnistuneen hyökkäysyrityksen Kiovaan. Tämän jälkeen rintamalinja pysyi melko vakaana syyskuulle saakka. Hyökkääjä joutui sodassa puolustuskannalle Ukrainan valloitettua syys-lokakuussa alueita takaisin venäläisiltä Itä-Ukrainan pohjoisosissa. Tämän seurauksena Venäjän presidentti Vladimir Putin julisti 21. syyskuuta 2022 osittaisen liikekannallepanon vahvistaakseen venäläisjoukkoja Ukrainassa. Venäjä järjesti 23.–27. syyskuuta 2022 miehitettämillään alueilla kansanäänestyksiä alueiden liittämisestä Venäjään. Merkittävä enemmistö kannatti liittymistä, mutta vaaleja pidettiin yleisesti väärennettyinä ja lopputulosta ennalta määrättynä. Putin ilmoitti 30. syyskuuta liittävänsä Donetskin, Luhanskin, Zaporižžjan ja H’ersonin alueet Venäjään. Loppuvuodesta 2022 Ukraina onnistui valtaamaan takaisin Dneprjoen länsipuolisen osan H’ersonin alueesta, mukaan lukien H'ersonin kaupungin, jonka ukrainalaisjoukot saivat haltuunsa marraskuun lopulla.
Vuonna 2023 rintamalinjat pysyivät pitkälti muuttumattomina sodan siirtyessä jälleen asemasotavaiheeseen. Kesäkuussa Ukraina aloitti vastahyökkäyksen Itä-Ukrainaan sekä Dneprjoen itäpuolelle. Hyökkäyksen yhteydessä Venäjän joukot tuhosivat joessa sijainneen Kah’ovkan padon, minkä aikaansaama Kah’ovkan tekojärven tyhjentyminen aiheutti tulvatuhoja alueella. Hyökkäys jatkui syksyyn saakka, mutta Ukraina ei saavuttanut tavoitteitaan. Vuoden 2024 alkupuoliskolla rintamalinjat eivät liikkuneet paljoakaan, joskin Venäjä eteni hitaasti Itä-Ukrainassa. Elokuussa Ukraina hyökkäsi ensimmäistä kertaa Venäjän alueelle vallaten muun muassa Kurskin alueella sijaitsevan Sudžan kaupungin. Venäjä onnistui pysäyttämään ukrainalaisten etenemisen, muttei torjumaan hyökkäystä kokonaan. Toisaalta venäläisjoukot jatkoivat loppuvuonna etenemistään Itä-Ukrainan rintamalla.lähde?
Sotilasoperaatioiden julistus

Virallista sodanjulistusta ei ole annettu meneillään olevassa Venäjän ja Ukrainan välisessä sodassa. Kun Kreml ilmoitti Venäjän hyökkäyksestä Ukrainaan vuonna 2022, se väitti aloittavansa ”sotilaallisen erikoisoperaation” sivuuttaen muodollisen sodanjulistuksen. Ukrainan hallitus piti lausuntoa kuitenkin sodanjulistuksena, ja monet kansainväliset uutislähteet raportoivat siitä sellaisena. Vaikka Ukrainan parlamentti kutsuu Venäjää ”terroristivaltioksi” sen sotilaallisissa toimissa Ukrainassa, se ei ole julkaissut virallista sodanjulistusta sen puolesta. Presidentti Putin kutsui tilannetta sodaksi ensimmäisen kerran joulukuussa 2022 pitämässään puheessa.
Kirjallisuutta

Snyder: The Road to Unfreedom: Russia, Europe, America, s. 197.  New York:  Tim Duggan Books, 2018.  ISBN 978-0-525-57447-7  Teoksen verkkoversio.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Venäjän–Ukrainan sota Wikimedia Commonsissa
Kansainvälinen aseellinen konflikti Ukrainassa RULAC-projektissa
Ukrainan konflikti ulkosuhteiden neuvostossa
Sota Ukrainassa BBC News Onlinessa
Venäjän ja Ukrainan sota Google Newsissa
Ukrainan interaktiivinen kartta Live Universal Awareness Mapissa
| n k Neuvostoliiton hajoamisen jälkeiset konfliktit |
| --- | --- |
 Tapahtumia 
Kaukasuksella:  Vuoristo-Karabahin sota  Armenian ja Azerbaidžanin rajakonflikti 2016  Vuoden 2020 Armenian–Azerbaidžanin sota  Georgian sisällissota  Etelä-Ossetian sota (1991–1992)  Abhasian sota (1992–1993)  Abhasian sota (1998)  Kodorin kriisi 2001  Prigorodnyn konflikti  Ensimmäinen Tšetšenian sota  Toinen Tšetšenian sota  Pohjois-Kaukasian levottomuudet  Dagestanin sota  Ingušian sota  Georgian sota 
Keski-Aasiassa:  Tadžikistanin sisällissota  Kirgisian tulppaanivallankumous  Kirgisian vallankaappaus 2010  Kirgisian vallankumous 2020  Kazakstanin mielenosoitukset 2022 
Itä-Euroopassa:  Transnistrian sota  Venäjän perustuslaillinen kriisi 1993  Ukrainan vallankumous 2014  Itä-Ukrainan mielenosoitukset 2014  Venäjän–Ukrainan sota  (Krimin miehitys  Itä-Ukrainan sota  Kertšinsalmen välikohtaus  Venäjän hyökkäys) 
| n k Kylmän sodan jälkeiset konfliktit Euroopassa |
| --- | --- |
 Tapahtumia 
Itä-Eurooppa:  Transnistrian sota  Prigorodnyn konflikti  Venäjän perustuslaillinen kriisi 1993  Ukrainan vallankumous 2014  Itä-Ukrainan mielenosoitukset 2014  Venäjän–Ukrainan sota  Itä-Ukrainan sota  Venäjän hyökkäys Ukrainaan 2022–  Wagner-ryhmän kapina 
Etelä-Eurooppa:  Slovenian sota  Kroatian sota  Bosnian sota  Bosniakkien ja kroaattien sota  Albanian sisällissota  Kosovon sota  Preševon konflikti  Makedonian konflikti 
Kaukasus:  Georgian sisällissota  Etelä-Ossetian sota (1991–1992)  Abhasian sota (1998)  Georgian sota 
Itä-Ukrainassa kidutetuksi joutunut Ihor Kozhoma
Venäjän pommituksissa tuhoutunut kerrostalo Avdijivkassa vuonna 2023.
Riina Tikkanen

Riina Tikkanen on (s. 1988) suomalainen nukketeatteritaiteilija ja esiintyjä. Hän valmistui Turun taideakatemian nukketeatterilinjalta vuonna 2011, ja on sen jälkeen toiminut useissa esittävän taiteen tuotannoissa esiintyjänä, nukettajana, klovnina ja näyttelijänä. Hän on esiintynyt useilla kansainvälisillä teatterifestivalleilla Suomessa, Ruotsissa, Tanskassa, Virossa, Liettuassa, Puolassa, Saksassa, Pohjois-Makedoniassa, Iso-Britanniassa, Yhdysvalloissa ja Venäjällä. Hän on näyttämöteosten lisäksi toiminut äänikirjanlukijana, ja nukettaa avaruusolento Lunaa lastenohjelma Pikku Kakkosen Tähtioppilas-sarjassa. Tällä hetkellämilloin? Tikkanen työskentelee vierailevana esiintyjänä Helsingin kaupunginteatterissa (Veljeni Leijonamieli, 2024, ohj. Jakob Höglund), sekä useissa vapaan kentän produktioissa.
Tikkaselle myönnettiin Taiteen edistämiskeskuksen yksivuotinen taiteilija-apuraha vuonna 2018, Suomen Kulttuurirahaston kaksivuotinen työskentelyapuraha vuonna 2020, ja Taiteen edistämiskeskuksen puolivuotinen työskentelyapuraha vuonna 2023.