stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Basil Poledouris

| Basil Poledouris> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 21. elokuuta 1945 Kansas City, Missouri, Yhdysvallat
Kuollut: 8. marraskuuta 2006 (61 vuotta) Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat
Ammatti:  säveltäjä
Aiheesta muualla
Kotisivu
Basilis ”Basil” Konstantine Poledouris (21. elokuuta 1945 Kansas City, Missouri – 8. marraskuuta 2006) oli yhdysvaltalainen säveltäjä, joka sävelsi musiikkia elokuviin ja televisio-ohjelmiin. Hän voitti Emmy-palkinnon Vaarojen maa -televisiominisarjan sävellyksestään.
Poledouris syntyi Missourin Kansas Cityssä 21. elokuuta 1945. Hänen uranvalintaansa vaikuttivat muun muassa hänen Kreikan ortodoksinen kasvatuksensa, minkä takia hän oli usein kirkossa jumalanpalveluksissa mukana ja kuunteli lumoutuneena kuoromusiikkia, sekä säveltäjät Alfred Newman ja Miklós Rózsa, joiden elokuvasävellyksiä Poledouris ihaili. Poledouris aloitti pianonsoiton seitsemänvuotiaana. Hän opiskeli elokuvantekoa ja musiikkia Etelä-Kalifornian yliopistossa, jonka arkistoissa säilytetään yhä useita lyhytelokuvia, joiden teossa Poledouris oli mukana. Yliopistossa hän tapasi ohjaajat John Miliusin ja Randal Kleiserin, joiden kanssa hän myöhemmin työskenteli säveltäjänä. Poledouris sävelsi vuonna 1985 musiikin Paul Verhoevenin ohjaamaan elokuvaan Lihaa ja verta. Myöhemmin Poledouris sävelsi musiikin useisiin Verhoevenin elokuviin.
Poledourisin orkestraaliset sävellykset tulivat nopeasti tunnetuksi, ja hän sai mainetta sävellyksistään elokuvissa Sininen laguuni (1980, ohj. Kleiser), Conan – barbaari (1982, ohj. Milius), jota monet pitävät yhtenä mainioimmista elokuvasävellyksistä, Conan hävittäjä (1984), Punainen vaara (1984, ohj. Milius), RoboCop (1987, ohj. Verhoeven), Punaisen lokakuun metsästys (1990), Free Willy – Pelastakaa Willy (1993) sekä sen jatko-osasta, Starship Troopers – Universumin sotilaat (1997, ohj. Verhoeven) ja Rakkaudesta peliin (1999). Poledouris sävelsi ”The Tradition of the Gamesin” vuoden 1996 kesäolympialaisten avausseremoniaan.
Poledouris meni naimisiin Bobbienselvennä kanssa vuonna 1969. He saivat kaksi tytärtä; Zoë (s. 1973) ja Alexis. Vanhempi tytär Zoë on näyttelijä ja elokuvasäveltäjä, joka toisinaan sävelsi isänsä kanssa elokuvien soundtrackeja. Poledouris vietti elämänsä viimeiset neljä vuotta Vashonissa Washingtonin osavaltiossa ja kuoli 61-vuotiaana syöpään 8. marraskuuta 2006.
Osittainen filmografia > Elokuvat

Extreme Close-Up (1973)
Tintorera (1977)
Villit vuodet (Big Wednesday, 1978)
The House of God (1980)
Sininen laguuni (The Blue Lagoon, 1980)
Kesärakkautta (Summer Lovers, 1982)
Conan – barbaari (Conan the Barbarian, 1982)
Punainen vaara (Red Dawn, 1984)
Menikö taas pieleen? (Protocol, 1984)
Conan hävittäjä (Conan the Destroyer, 1984)
Maikat matalaksi (Making the Grade, 1984)
Lihaa ja verta (Flesh & Blood, 1985)
Rautakotka (Iron Eagle, 1986)
Cherry 2000 (1987)
Ei kenenkään puolella (No Man’s Land, 1987)
RoboCop (1987)
Split Decisions (1988)
Noiduttu (Spellbinder, 1988)
Jäähyväiset kuninkaalle (Farewell to the King, 1989)
John Belushi – loppuun palanut (Wired, 1989)
Quigley Down Under (1990)
Punaisen lokakuun metsästys (The Hunt for Red October, 1990)
Paholaislentäjät (Flight of the Intruder, 1991)
Valkohammas (White Fang, 1991)
Paluu siniselle laguunille (Return to the Blue Lagoon, 1991)
Harley Davidson ja Marlboro-mies (Harley Davidson and the Marlboro Man, 1991)
Voitto kotiin (Wind, 1992)
Robocop 3 (1993)
Hot shots 2 – Kaikkien jatko-osien äiti (Hot Shots! Part Deux, 1993)
Free Willy – Pelastakaa Willy (Free Willy, 1993)
Vaarallisella alueella (On Deadly Ground, 1994)
Sarjamurhaajamutsi (Serial Mom, 1994)
Lassie (1994)
Rudyard Kiplingin Viidakkokirja (Rudyard Kipling’s The Jungle Book, 1994)
Free Willy 2 (Free Willy 2: The Adventure Home, 1995)
Kaappaus raiteilla (Under Siege 2: Dark Territory, 1995)
It’s My Party (1996)
Celtics voittoon. Keinolla millä hyvänsä (Celtic Pride, 1996)
Amanda (1996)
Sota kotirintamalla (The War at Home, 1996)
Switchback – kilpajuoksu kuoleman kanssa (Switchback, 1997)
Sieppaus erämaassa (Breakdown, 1997)
Starship Troopers – Universumin sotilaat (Starship Troopers, 1997)
Kurjat (Les Misérables, 1998)
Kimberly (1999)
Rakkaudesta peliin (For Love of the Game, 1999)
Sinisilmä Mickey (Mickey Blue Eyes, 1999)
Cecil B. DeMented (2000)
Crocodile Dundee Los Angelesissa (Crocodile Dundee in Los Angeles, 2001)
The Touch (2002)
The Legend of Butch and Sundance (2003)
Osittainen filmografia > Televisio

Amerika (1987, minisarja)
Aiheesta muualla

Basil Poledouris Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Basil Poledouris Elonetissä.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Elonet 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Basil Poledouris
Käännös suomeksi
Karhusalmen lossi

Karhusalmen lossi on Ruokolahdella Mietinsaaren ja Äitsaaren välillä liikennöivä lossi.
Karhusalmen lossi on liikennöinyt vuodesta 1995 lähtien. Lossin omistaa Liikennevirasto, ja sen ylläpidosta vastaa Mietinsaaren yksityistiekunta. Vuonna 2005 lossin käyttökustannukset olivat 148 000 euroa, josta valtion osuus oli 72 prosenttia ja silloisen Joutsenon kaupungin kolme prosenttia. Ylityksiä lossilla tehtiin noin 20 000 kappaletta.
Lossi on Parkano Oy:n vuonna 1971 valmistama ruoripotkurilossi, lautta n:o 161. Se on esimerkki keskimääräistä pienemmästä ja iäkkäämmästä käytössä olevasta lossista. Sen kantavuus on 44 tonnia. Koneina on kaksi Valmetin 115-hevosvoimaista nelisylinteristä dieselmoottoria. Moottorit sijaitsevat lautan päissä ja niitä ohjataan kumpaakin omilla ohjauslaitteillaan ketjuvälityksen ja hydraulisylinterien avulla.
Aiheesta muualla

Mietinsaaren yksityistiekunta
RCR Arquitectes

RCR Arquitectesin suunnittelema kirjasto Barcelonassa.
RCR Arquitectes on vuodesta 1988 toiminut espanjalainen arkkitehtitoimisto, jonka perustivat Rafael Aranda, Carme Pigem ja Ramon Vilalta. Kolmikko sai Pritzker-palkinnon vuonna 2017, ja palkinto myönnettiin kolmelle henkilölle kerralla ensimmäistä kertaa.
Kolmikko syntyi Olotissa, Gironan maakunnan kaupungissa Kataloniassa ja tapasi opiskellessaan Escola Tècnica Superior d’Arquitectura del Vallèsissa. He valmistuivat vuonna 1987 ja perustivat RCR Arquitectesin seuraavana vuonna. He voittivat ensimmäisen palkintonsa samana vuonna epätavallisesta suunnitelmastaan majakasta Kanariansaarille, jota ei kuitenkaan ikinä rakennettu. Kolmikko on opiskelut uudestaan Escola Tècnica Superior d’Arquitectura del Vallèsissa muun muassa urbanismia ja maisema-arkkitehtuuria.
Aiheesta muualla

Viralliset kotisivut (englanniksi)
Nurkkatanssit

Nurkkatanssit tarkoittavat erityisten tanssipaikkojen ulkopuolella yksityisasunnoissa (tällaisen toiminnan sallivien "nurkissa"), ladoissa tai luonnossa järjestettyjä tanssitilaisuuksia, joilla ei ollut viranomaisten lupaa ja joita koskeva tieto ei siksi ollut julkista. Nurkkatansseina on viimeksi laajalti pidetty erityisesti sota-aikaisen tanssikiellon vallitessa järjestettyjä tilaisuuksia, mutta itse perinne on vanhempi. Suikkanen (2012) mainitsee sota-aikaisten nurkkatanssien nojanneen 1800-luvun tanssiperinteeseen. Ryynänen (2004) ulottaa ilmiön tarkastelun 1600-luvulle saakka.
Nurkkatansseja säestettiin perinteisesti yleisillä, mukana kuljetettavilla soittimilla, kuten viululla, haitarilla tai mandoliinilla. 1930-luvulta lähtien soittimia täydensi tai korvasi matkagramofoni.
Nurkkatanssien järjestäminen ja niihin osallistuminen mahdollistivat nuorten tarpeen kohdata toisiaan ja pitää hauskaa, mutta niihin sisältyi myös kielletyn viehätystä sekä uhmaa viranomaisia kohtaan. Ilmiötä arvosteltiin kuitenkin esimerkiksi siksi, että ajateltiin luvattomiin tanssitilaisuuksiin liittyvän alkoholin käyttöä, salakauppaa ja sukupuolimoraalin höltymistä.
Kirjallisuutta

Karhu, Veijo: Nurkkatanssit. Johannekselainen : entisten johannekselaisten yhdysside ja perinteiden vaalija, 2003, nro 3, s. 7.  Paimio:  Johannekselaiset. (suomeksi)
Lindblad, Ester: Nurkkatanssit. Tervajokelainen, 1996, nro 47, s. 13.  ISSN 0356-5645  (suomeksi)
Aiheesta muualla

Lindfors, Jukka: Sota-ajan tanssikieltoa rikottiin salatansseilla Yle Elävä arkisto.  16.8.2021.
Puukka, Päivi: Sota-ajan tanssikieltoa valvottiin ankarasti, silti Suomi tanssi – kaksi kuoli, kaksi tuomittiin vankilaan, kymmeniä tuhansia sakotettiin Yle.  29.3.2020.
Suomalainen Konkordia-liitto

Suomalainen Konkordia-liitto, aiemmin Konkordialiitto, Konkordia (lat. concordia = sopu) on suomalainen yhdistys, joka antaa stipendejä naisille.
Historia

Konkordialiitto on perustettu 1885 tohtori Rosina Heikelin ja neiti Fanny Palménin aloitteesta. Alkujaan liitto jakoi stipendejä nuorille naisille, jotka haluavat harjoittaa opintoja tai hankkia itselleen tietoja valmistuakseen johonkin käytännölliseen ammattiin. Yhdistyksen kahden stipendirahaston varat olivat vuonna 1912 noin 188 000 mk. Näistä varoista päätettiin 1911, että kun ne ovat kasvaneet kahdeksisadaksituhanneksi markaksi, ne jaetaan tasan suomen- ja ruotsinkielisten kesken. Lisäksi yhdistyksellä oli tuolloin neljä lahjarahastoa: J. Ph. Palménin muistorahasto, Fanny Palménin muistorahasto, sivistyneitten hourujenhoitajain ja naislääkärien stipendirahastot, joiden varat olivat vuonna 1912 yhteensä noin 85 000 mk.
Konkordialiitto hajosi kuitenkin 1910-luvulla jakoperusteista syntyneiden sisäisten ristiriitojen vuoksi. Liiton toiminta lopetettiin vuoden 1914 vuosikokouksen äänestyksen tuloksena. Sen jälkeen syntyi kaksi liitto, joista ruotsinkielinen Svenska Konkordiaförbundet muodostettiin 1917. Suomenkieliset kääntyivät Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran puoleen, joka otti rahavarat tilapäisesti hoitoonsa. Suomalainen Konkordialiitto perustettiin 1919, ja se merkittiin yhdistysrekisteriin 4.3.1920. Käytännölliseen ammattiin valmistumisen tukemisen lisäksi tuki laajentui sittemmin koskemaan myös naisopiskelijoita. Suomenkielisen rahaston suurin rahasto oli esimerkiksi 1960-luvulla Tilma Hainarin rahasto tieteellisen työn tukemiseksi. Vuonna 1962 jaettava summa oli kaksi miljoonaa markkaa.
Nykyisin

Nykyisin apurahoja myönnetään eri rahastoista ammattikoululaisille sekä ylemmän korkeakoulututkinnon suorittaneille naisille tieteellisiä jatko-opintoja ja ulkomaisia kongressimatkoja varten.
Puheenjohtajat

professori Maija Pekkarinen
professori Raija Sollamo
professori Riitta Korpela
Kirjallisuutta

Ottelin, Aino: Konkordia-förbundet (1924)
Huuhka, Mirja: Konkordia 1885–1960 (1960)
Aalto, Eeva-Liisa (toim.): Suomalainen Konkordia-liitto 75 vuotta naisten opintojen tukena
Aiheesta muualla

Svenska Konkordiaförbundet (Arkistoitu – Internet Archive)
Kultatöyhtöpingviini

| Kultatöyhtöpingviini |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Vaarantunut  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Pingviinilinnut Sphenisciformes
Heimo::  Pingviinit Spheniscidae
Suku::  Töyhtöpingviinit Eudyptes
Laji::  chrysolophus
Kaksiosainen nimi
 Eudyptes chrysolophus  (Brandt, 1837) 
 Kultatöyhtöpingviinin levinneisyysalue (punainen)   ja lisääntymisalue (vihreällä).
Katso myös
   Kultatöyhtöpingviini Wikispeciesissä   Kultatöyhtöpingviini Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kultatöyhtöpingviinin muna
Kultatöyhtöpingviini (Eudyptes chrysolophus) on yleisin pingviinilaji ja läheistä sukua kalliotöyhtöpingviinille ja mahdollisesti macquarienpingviinille.
Laji on väritykseltään mustavalkoinen lukuun ottamatta kellanoransseja töyhtöjä silmien yläpuolella. Kultatöyhtöpingviinit kasvavat noin 45–55 senttimetrin pituisiksi ja 4,5 kilon painoisiksi. Ravinnokseen ne saalistavat merestä kalmareita, krillejä ja muita äyriäisiä. Ne munivat yleensä kaksi munaa, joista toisen emo hylkää. Hautomisaika on noin 34 päivää.
Kultatöyhtöpingviini on yksi maailman monilukuisimmista pingviinilajeista. Lintujen lukumääräksi on laskettu noin yhdeksän miljoonaa paria. Niillä on ainakin 216 yhdyskuntaa 50 lisääntymisalueella, joihin kuuluvat muun muassa eteläinen Chile, Falklandinsaaret, Eteläiset Orkneysaaret, Eteläiset Shetlandsaaret ja osittain myös Antarktiksen niemimaa.
Vaikka kultatöyhtöpingviinejä on vielä runsaasti, laji on siitä huolimatta määritelty vaarantuneeksi, koska sen populaatio on huvennut 30 prosentilla kolmen sukupolven aikana. Kultatöyhtöpingviinin pesintäalueita uhkaavat samat asiat kuin muitakin Eteläisen jäämeren saaria: kaupallinen kalastus, meren lämpeneminen ja öljyvahingot.
Diagrammi

Kuvan diagrammi havainnollistaa Intian elokuvateollisuuden kielijakaumaa ympyrädiagrammin ja sen "Muut"-sektorista laajennetun ositetun pylväsdiagrammin avulla.
Diagrammit ja kaaviot ovat tiedon graafista esittämistä (visualisointia) kaksiulotteisesti tai kolmiulotteisesti.
Sana diagrammi tulee kreikan verbistä diagraphein, 'merkitä viivoilla'.
Muuttujadiagrammit > Tyypit

Yleisimpiä diagrammityyppejä, jossa joko diskreetit (erilliset, epäjatkuvat) tai jatkuvat arvot esitetään kahden muuttujan suhteena, ovat:
pylväsdiagrammi
histogrammi
palkkikaavio eli vaakapylväsdiagrammi
pyramidikaavio
ympyrädiagrammi eli piirakkakaavio
pistekaavio eli hajontakuvio
viivadiagrammi
funktion kuvaaja
aluekaavio
sädekaavio
karttadiagrammi, eräänlainen teemakartta
taulukko tai matriisi
kuva-aiheiset tilastokaaviot, jotka koostuvat erilaisista kuvallisista elementeistä
hahmokaavio, jossa hahmokuvioiden koot kuvaavat arvoja
yksikkösymbolikaavio, jossa hahmojen määrät kuvaavat arvoja
piirrosaiheinen tai koristeltu kaavio, jossa aiheeseen liittyviä piirroksia tai kuvia käytetään selvennyksenä tai koristeena
Muuttujadiagrammit > Esimerkkejä

Pylväsdiagrammi
Palkkikaavio
Pyramidikaavio
Ympyrädiagrammi
Pistekaavio, tässä hajontakuvio
Viivadiagrammi
Funktion kuvaaja
Aluekaavio
Sädekaavio
Karttadiagrammi
Matriisi
Muuttujadiagrammit > Rakenne

Tilastodiagrammeilla on tiettyjä osia, joita käytetään useimmissa diagrammityypeissä. Yleisimpiä rakenneosia ovat:
suorakulmainen koordinaatisto, joka koostuu vaaka- ja pystyakselista
asteikkomerkinnät sekä x- että y-akselilla
apuviivat: hilaviivat (koordinaattiviivat), jotka ovat määrien hahmottamista helpottavia himmeitä apuviivoja; perusviiva, josta käsin arvioidaan, kuinka suurta määrää kuvio-ikoni esittää, usein jompikumpi akseleista; viiteviiva, jolla korostetaan kaaviossa jotain kohtaa, kuten keskiarvoa tai tavoitetta
kuvio-ikonit ja piirrossymbolit: pylväät, sektorit ja muut määriä kuvaavat kuviot
tekstit: otsikko, nimiöt, aputekstit
Muuttujadiagrammit > Käyttö

Numeerista tietoa kuten tilastotietoa voi esittää tekstinä, taulukkona ja diagrammina. Valittu esitystapa vaikuttaa siihen, kuinka ymmärrettävää ja sovellettavaa tieto on. Tilastodiagrammissa määrällinen tieto esitetään piirrossymbolien suhteina, jotta lukija hahmottaisi lukujen erot nopeasti yhtenä kokonaisuutena. Kuvion avulla voidaan myös tehokkaasti tuoda esille tiedon säännönmukaisuudet ja riippuvuudet. Toisaalta kuviomuotoinen tieto on epätarkempaa kuin taulukkomuotoinen.
Eri diagrammityyppejä käytetään eri tarkoituksiin. Taulukossa taloustieteilijä Andrew Abelan (2006) suositukset:
| Havainnollistamisen tarve | Kaaviolaji |
| --- | --- |
Vertailu:  ei-jatkuvat muuttujat: palkkikaavio  pylväskaavio  taulukko (paljon luokkia) ajalliset muuttujat: viivakaavio (ei-syklinen aika)  sädekaavio (syklinen aika)  pylväskaavio (vähän jaksoja ja luokkia)
Suhde:  hajontakuvio (2 muuttujaa)  pallokaavio (3 muuttujaa)
Jakauma:  pylväshistogrammi tai viivahistogrammi (1 muuttuja)  hajontakuvio (2 muuttujaa)  3-ulotteinen aluekaavio (3 muuttujaa)
Koostumus:  ajallisesti muuttuva: ositettu pylväskaavio (vähän jaksoja)  pinottu aluekaavio (paljon jaksoja) staattinen: ympyrädiagrammi (yksinkertainen osuus kokonaisuudesta)  nettopoikkeamapylväskaavio (lisäys tai vähennys kokonaisuudesta)  pinottujen pylväskaavioiden yhdistelmäkaavio (alaosion osuuksia)
Muuttujadiagrammit > Kriteerit

Tilastografiikan tutkija Edward Tufte (1983) on määritellyt yhdeksän kriteeriä, joita hyvältä tilastodiagrammilta vaaditaan. Hyvä diagrammiesitys:
esittää tiedot kattavasti
houkuttelee katsojan ajattelemaan itse asiaa eikä sen toteutusta
ei vääristä tietoihin sisältyvää sanomaa
esittää paljon lukuja pienessä tilassa
tiivistää suureen tietojen joukkoon sisältyvän sanoman
rohkaisee silmää tekemään vertailuja diagrammin eri osien välillä
tuo esiin tietoihin liittyvän asian monella tasolla, näyttäen sekä yleiskuvan että yksityiskohdat
palvelee selvästi tiettyä päämäärää, joka voi olla kuvaileminen, tutkiminen, taulukoiminen tai koristaminen
muodostaa kiinteän kokonaisuuden muun aineiston kanssa
Muuttujadiagrammit > Historia

Tilastodiagrammin luomisen mahdollisti ranskalaisen René Descartesin 1600-luvun puolivälissä kehittämä suorakulmainen koordinaattijärjestelmä. Ensimmäiset tilastodiagrammit laati 1700-luvun lopussa skotlantilainen taloustieteilijä William Playfair (1759–1823). Hän myös kehitti suurimman osan nykyisin käytössä olevista diagrammityypeistä. Playfairin kehittämät kaaviot yleistyivät laajaan käyttöön 1800-luvun lopulla.
Verkkodiagrammit

Matemaattisiin graafeihin eli verkkoihin perustuvat diagrammit, joissa oliot (solmut) asetetaan kaksiulotteiseen avaruuteen ja niiden suhteet kuvataan olioiden välisillä kaarilla:
puukaavio
puukartta
verkkokaavio
vuokaavio
jotkin kaaviomaiset kartat, kuten linjakartat
Verkkodiagrammit > Esimerkkejä

Puukaavio
Puukartta
Verkkokaavio
Vuokaavio
Asyklinen graafi
Linjakartta, tässä metrokartta
Kladistiikan kladogrammi
Muut diagrammit

Venn-diagrammi
koneiden räjäytyskuvat
lohkokaavio
Muut diagrammit > Esimerkkejä

Venn-diagrammi
Räjäytyskuva
Lohkokaavio
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Suomenkielisiä kaavioita Wikimedia Commonsissa
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Suomenkielisiä kuvaajia Wikimedia Commonsissa
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Suomenkielisiä diagrammeja Wikimedia Commonsissa
Euroopan unionin energiapolitiikka

Euroopan unionin energiapolitiikka on Euroopan unionin jäsenmaiden yhteisesti sopimaa energiapolitiikkaa. Euroopan unioni voi säätää direktiivejä, jotka ovat kaikkia sen jäsenvaltioita sitovia ylitse kansallisen lainsäädännön. Euroopan unioni toimii myös yhtenäisenä neuvottelukumppanina kansainvälisissä energianeuvotteluissa. Kesäkuuhun 2010 mennessä EU-maiden on julkaistava energian kapasiteetin (MW) ja energiantuotantomäärien (MWh) tavoitteet yksilöiden tekniikat, mukaan lukien tuulivoiman maalla ja merellä.
Eurooppa on luvannut vähentää kasvihuonepäästöjä 40% vuoteen 2030 mennessä vuoden 1990 tasosta. Se luo Eurooppaan lisää 70,000 työpaikkaa, säästää 6,000 hengen kuolemalta ja leikkaa 33€ miljardia fossiilisen energian tuontikuluja.
Euroopan unioni on neuvotellut kasvihuonekaasujen vähentämiseksi ilmastoneuvotteluissa maailmanlaajuisen sopimuksen saavuttamiseksi. Euroopan unioni on sopinut sitovan tavoitteen 20 % uusiutuvaa energiaa energiankulutuksesta vuonna 2020 ja 10 %:n osuus biopolttoaineita vuonna 2020. EU:n parlamentti on pyrkinyt sektorikohtaisiin tavoitteisiin (sähkö, lämmitys, jäähdytys ja biopolttoaineet). EU:lla on direktiivit on uusiutuvaan sähköön ja polttoaineisiin. Vuonna 2009 Euroopan sähkökapasiteetin lisäyksestä oli tuulivoimaa noin 39 % ja tuuli- ja aurinkovoimaa noin 47 %.
Sähkö

Vuosina 2000 - 2007 Euroopan unionin sähkökapasiteetti kasvoi 200 GW arvoon 775 GW vuoden 2007 lopussa. Vuosina 2000-2007 asennettu uusi sähkökapasiteetti oli: kaasu 88 GW, tuuli 47 GW, hiili 9,6 GW, öljy 4,2 GW, vesi, 3,1 GW, biomassa 1,7 GW ja ydinvoima 1,2 GW.[4] Merkittävimmät muutokset jakaumassa olivat kaasun kaksinkertaistuminen 164 GW:iin ja tuulivoiman nelinkertaistuminen 13 GW:sta 57 GW:iin. Kapasiteetin asennuslisäys oli 98 GW vuosina 2000-2007, joista kaasu 77 GW ja tuulivoima 47 GW. Nettomääräisesti kapasiteetti väheni vuosina 2000-2007: öljy -14 GW, hiili -11 GW ja ydinvoima -6 GW.
Toukokuussa 2004 Euroopan unioniin liittyi 10 uutta jäsenmaata. Vuonna 2005 näiden uusien jäsenmaiden energiakapasiteetti oli 112 GW jakautuen seuraavasti: 80 GW hiilivoimaa, 12 GW iso vesivoimaa, 12 GW kaasua, 6.5 GW ydinvoimaa ja 186 MW tuulivoimaa.
Sähkö > Sähköverkko

EU-komissio syytti E.ON:ia määräävän markkina-aseman väärinkäytöstä vuonna 2008. Yhtiötä uhkasi useiden miljardien eurojen suuruiset rangaistukset, kun komissio suunnitteli kartellioikeudenkäyntiä helmikuussa 2008. Eon ilmoitti 28.2.2008 olevansa valmis luopumaan sähköverkon pääosasta Saksassa. Näin se oli taipumassa EU-komission vaatimukseen, jonka mukaan sähköntuottajat eivät saa omistaa jakeluverkkoja. Komissio haluaa näin lisätä kilpailua ja rajoittaa sähkön hinnan nousua. RWE ja EnBW eivät ole ilmoittaneet sähköverkkonsa myynnistä, mutta Vattenfall ilmoitti harkitsevansa sitä. Helsingin Sanomien mukaan Saksa ja Ranska vastustavat kilpailun vapauttamista, Britannia tukee komissiota ja Suomi on näiden kahden kannan välimaastossa.
Sähkö > Ydinvoima

Määrällisesti ydinvoimaa oli eniten vuonna 2007 tuotettuina TWh:na (% sähköntuotannosta): Ranska 440 TWh (78 %), Saksa 141 (22 %), Ruotsi 67 (45 %) ja UK 63 (16 %):  Lisää ydinvoimaa rakentaa Länsi-Euroopassa vuonna 2010 vain kaksi maata: Ranska ja Suomi. Suomen ydinvoimalat tuottivat sähköä 22 TWh vuonna 2007. Suomen ydinvoimakapasiteetti 31.12.2006 oli 2 671 MW. Britannia ja Ruotsi on myyneet ydinvoimaloita ulkomaisille yhtiöille.
Vuonna 2010 EU:n 27 maasta 20 oli rakentanut ydinvoimalaitoksia. Jäsenmaista Tanska, Kreikka, Islanti, Irlanti, Luxemburg, Norja ja Portugali eivät ole rakentaneet ydinvoimaa. Italia on sulkenut yhden ydinvoimalan, Itävalta jättänyt yhden käynnistämättä, Belgia ja Saksa ovat päättäneet luopua ydinvoimasta.lähde tarkemmin? Helmikuussa 2009 jäsenmaista Bulgaria, Ranska, Romania, Slovakia ja Suomi suunnittelivat ydinvoiman lisärakentamista tai olivat aloittaneet rakennushankkeet.
Euroopan yhteisön sähkön kokonaistuotannosta (3 358 TWh) vuonna 2006 29,5 prosenttia (990 TWh) tuotettiin ydinvoimalla. Vuonna 2009 EU:ssa lisättiin ydinvoimakapasiteettia 439 MW ja poistettiin käytöstä 1 393 MW.
Energiatehokkuus

Maaliskuussa 2007 Euroopan neuvosto nimesi energiatehokkuuden keskeiseksi osaksi ilmastonmuutos- ja energiastrategiaa. Neuvosto asetti tavoitteeksi 20 % energiankulutuksen säästön (2020) mennessä. Direktiivi velvoittaa loppukäytön 9 % energiansäästöön vuoteen 2016 mennessä. Kansalliset suunnitelmat 9 %:n (2016) ja välitavoitteen (2010) saavuttamiseksi piti laatia komissiolle 30.7.2007 mennessä. Vain Suomi ja Iso-Britannia toimivat aikataulussa ja aikaa jatkettiin vuoden loppuun. Viisi maata asetti vaatimusta kunnianhimoisemman tavoitteen: Kypros (10 %), Liettua (11 %), Italia (9,6 %), Romania (13,5 %) ja Espanja (11 % vuonna 2012). Myös Irlanti, Alankomaat ja Iso-Britannia kertoivat asettavansa korkeammat säästötavoitteet.