Rekolan historia
Venäjän vallan aika > Rautatie

Venäjän keisari ja Suomen suuriruhtinas Aleksanteri II määräsi 13. maaliskuuta 1857 Helsingin ja Hämeenlinnan välisen rautatien rakentamistyöt aloitettaviksi. Rataa varten tarvittavia alueita hankittaessa osoittautui, ettei Helsingin pitäjän alueella ollut sellaisia alueita, jotka olisi korvauksetta luovutettu kruunulle. Pitäjänkokouksessa 5. kesäkuuta 1858 käsiteltiin kysymystä niistä kirkon maista, joiden yli rautatie tullaan vetämään. Asia koski siis nykyisen Korson, Rekolan ja Tikkurilan seuduilla sijaitsevia maita. Päätettiin vaatia korkealta kruunulta niistä korvausta, eikä vain vaatia, vaan myös todella toimia niin, että korvaukset saadaan. Komissaari Markelin valittiin asiamieheksi huolehtimaan siitä.
Pitäjänkokousten omaksuma tiukka asenne ilmaisia alueluovutuksia vastaan tuottikin tuloksia ainakin kirkonmaiden osalta. Syyskuun 16. päivänä 1860 pidetyn pitäjänkokouksen pöytäkirjassa on tieto 2 500 hopearuplan saamisesta niistä maa-alueista, jotka Helsingin pitäjän kirkolta oli otettu valtiolle rautateitä varten. Keskimäärin joutuivat rautatiet suorittamaan maanomistajille pakkolunastuskorvauksia 5 300 markkaa virstalta, mikä oli melkoinen summa silloisissa oloissa.
Alun perin oli tarkoitus rakentaa rautatie kaksiraiteisena, mutta se toteutettiin ensin yksiraiteisena. Toinen raidepari Helsingistä Keravalle rakennettiin vuonna 1899. Työhön pestattiin vuoden sopimuksella ”rautatierenkejä”, mutta suurin osa rakentajista oli tilapäisiä päivä- ja urakkamiehiä. Työväki vaihtui jatkuvasti. Rautatien rakentaminen elävöitti ympäristöä ja paikalliset asukkaat saivat tuloja elintarvikkeiden myynnistä.
Helsingin ja Espoon maalaiskuntien maataloustuottajilla oli ennen rautatien valmistumista valta-asema varsinkin huonosti säilyvän maidon tuottajina. Keväällä 1878 kunnan viranomaisten tekemässä toritarkastuksessa kävi ilmi, että paikalla olleista 67 maidon myyjästä valtaosa eli 43 oli kotoisin Helsingin maalaiskunnan alueelta ja muut Espoosta, Sipoosta, Nurmijärveltä, Tuusulasta ja Kirkkonummelta. Huomattava osa maidosta myytiin kartanonomistajien ja -vuokraajien lukuun. Räckhalsin kartanon vuokraajan maitoa myyntiin toimittivat Alexis ja Jakob Kavaleff.
Vuoden 1865 suuren kuntauudistuksen, jossa seurakunnat luovuttivat paikallishallinnon tehtävänsä uusille kuntayksiköille, jälkeen taloudenpidon eriytyminen otti oman aikansa. Helsingin maalaiskunta esimerkiksi rahoitti pitkään kirkkoherran ja kappalaisen virkatalojen korjaustöitä. Kunnan perustama köyhäinkassa puolestaan sai pääosan tuloistaan seurakunnan omistamien Räckhalsin ja Lehtisaaren tilojen vuokrista.
Rautatien avaaminen Helsingistä Hämeenlinnaan vuonna 1862 toi höyryjunat myös Räckhalsiin, missä junat alkoivat pysähtyä ensimmäisen kerran vuonna 1887. Paikallisliikennettä varten oli Rautatiehallitus hankkinut Sveitsistä neljä Forney-mallista veturia. Räckhalsin asema sai nimensä radan länsipuolella Helsingin pitäjän kirkon omistamalla lahjoitusmaalla sijaitsevasta Räckhalsin kartanosta. Matka Helsingistä Räckhalsiin kesti 47 minuuttia. Kun Korsoon avattiin vuonna 1889 asema, väheni liikenne Räckhalsissa, ja junat pysähtyivät siellä enää vain tarvittaessa – aluksi tosin vain kesäisin, mutta vuodesta 1902 alkaen myös talvisin.
28. elokuuta 1890 Helsingin seudulla riehui raju myrsky, joka aiheutti suurta tuhoa myös Räckhalsin metsille. Vuorikadun säähavaintoaseman mukaan tuulen nopeus oli 50 metriä sekunnissa, kun hirmumyrskyn rajana pidetään yleisesti 32–33 m/s.
Kauppojen perustaminen Helsingin pitäjään oli tullut mahdolliseksi jo 1860, mutta vasta vuoden 1879 elinkeinoasetus ja taloudellisen laman helpottuminen johtivat kauppojen lukumäärän nopeaan kasvuun. Vuoteen 1895 mennessä oli ensimmäinen kauppaliike vilkkaasti liikennöidyllä Hanabölen koskellakin avannut ovensa. Sitä ennen paikalliset asukkaat olivat tehneet ostoksensa kaupunkimatkojen yhteydessä. Kauppias oli Havukosken tilan omistaja Adolf Wilenius.