stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ronda Rousey
Vapaaottelu > UFC

Saman vuoden marraskuussa hän siirtyi Ultimate Fighting Championshipiin. Rouseysta tuli näin ensimmäinen UFC-sopimuksen allekirjoittanut naispuolinen vapaaottelija. Hänet myös nimettiin kyseisen organisaation mestariksi naisten kääpiösarjassa (engl. women’s bantamweight). Helmikuussa 2013 hän kohtasi ensimmäisessä UFC-ottelussaan Liz Carmouchen ja onnistui mestaruutensa puolustamisessa. Toisessa UFC-ottelussaan Rousey kohtasi Miesha Taten, jolta hän oli voittanut kääpiösarjan mestaruuden Strikeforcessa. Rousey puolusti mestaruuttaan voittamalla kamppailun kolmannessa erässä käsilukolla.
2014 Rousey puolusti kolmannen kerran mestaruuttaan 22. helmikuuta Sara McMannia vastaan. Hän voitti kamppailun teknisellä tyrmäyksellä ajassa 1:06, josta Rousey palkittiin Illan suoritus bonuksella. 5. heinäkuuta hän sai puolustaa jälleen mestaruuttaan, tällä kertaa Alexis Davisia vastaan. Rousey onnistui puolustamaan jälleen mestaruuttaan UFC 175 -tapahtumassa, tällä kertaa tyrmäyksellä 16 sekunnissa. Hänet palkittiin jälleen Illan suoritus bonuksella.
2015 Rousey otteli kolmesti, joista ensimmäinen kamppailu käytiin 28. helmikuuta Cat Zinganoa vastaan. Hän puolusti mestaruuttaan viidennen kerran voitettuaan kamppailun suoralla käsilukolla 15 sekunnissa. Rousey palkittiin kolmannen kerran Illan suoritus bonuksella. 1. elokuuta hän puolusti mestaruuttaan Bethe Correiaa vastaan UFC 190 -tapahtumassa. Kamppailu käytyiin Correian kotimaassa Brasiliassa. Rousey voitti kamppailun tyrmäyksellä 34 sekunnissa ja ansaitsi neljännen perättäisen Illan suoritus bonuksen.
Vapaaottelu > UFC > Mestaruuden menettäminen

Rousey oli vapaaottelussa tappioton marraskuuhun 2015 asti sekä amatöörinä että ammattilaisena. Hänen ottelusaldonsa amatöörinä oli 3–0 ja ammattilaisena 12–0. Suurin osa hänen voitoistaan oli tullut käsilukon kautta luovutuksella. Ensimmäinen ottelu, jonka hän voitti muulla tavalla oli ammattilaisuran yhdeksäs, kolmas UFC:ssä, jossa hän voitti Sara McMannin teknisellä tyrmäyksellä 66 sekunnissa kohdistettuaan iskuja vastustajansa vartaloon.
Rousey menetti UFC-mestaruutensa Holly Holmin tyrmättyä hänet UFC 193 -tapahtuman pääottelussa Melbournessa. Rousey otti tappion henkisesti raskaasti ja oli pitkään sivussa, vaikka lääkäri oli antanut hänelle luvan palata ottelemaan 15. joulukuuta 2015. Rousey palasi kehään 30. joulukuuta 2016 UFC 207 -tapahtumassa, jossa hän haastoi kääpiösarjan hallitsevan mestarin Amanda Nunesin. Rousey kärsi tappion tyrmäyksellä 48 sekunnin jälkeen.
WWE (2018–2019, 2022)

Rousey siirtyi vapaaottelu-uran jälkeen WWE:hen, jossa hän esiintyi ensimmäisen kerran tammikuussa 2018 Royal Rumblessa. Rousey julkistettiin tehneen tuolloin sopimuksen ja sai käyttöönsä Roddy Piperin takin. Helmikuussa Rousey otti yhteen Triple H:n ja Stephanie McMahonin kanssa Elimination Chamberissa ja hän kohtasi heidät yhdessä Kurt Anglen kanssa 8. huhtikuuta WrestleMania 34 -tapahtumassa. Rousey ratkaisi ottelun käsilukolla McMahonia vastaan.
Rousey piti parin vuoden tauon painista, mutta palasi WWE:hen vuoden 2022 Royal Rumblessa ja voitti naisten Royal Rumblen. Toukokuussa 2022 Wrestlemanian Backlashissa Rousey voitti naisten  Smackdown mestaruuden "I Quit!"-ottelussa Charlotte Flairia vastaan.
Muuta

Rousey on myös näytellyt kolmessa Hollywood-elokuvassa: Entourage, Expendables 3 ja Furious 7. Elokuvien lisäksi hän on esiintynyt televisiossa, esimerkiksi 9-1-1-sarjassa.
Rouseyn hahmo on esiintynyt useissa videopeleissä, kuten esimerkiksi EA Sports UFC -sarjassa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kotisivut. (englanniksi)
Naisten MMA-ranking. (englanniksi)
Strikeforcen naisten kääpiösarjan mestarit
UFC:n naisten kääpiösarjan mestarit
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Tšekki  Korea  Puola 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  Europeana  IdRef
Ashtonin perhe
Näyttelijät

Colin Douglas – Edwin Ashton
Shelagh Fraser – Jean Ashton
Colin Campbell – David Ashton
Barbara Flynn – Freda Ashton
Keith Drinkel – Philip Ashton
David Dixon – Robert Ashton
Leslie Nunnerley – Margaret Porter
Coral Atkins – Sheila Ashton
John McKelvey – Sefton Briggs
Trevor Bowen – Tony Briggs
Ian Thompson – John Porter
Diana Davies – Doris Jackson
John Nettles – Ian Mackenzie
Mark Jones – Michael Armstrong
Margery Mason – Celia Porter
Patrick Troughton – Harry Porter
Brett Usher – Ken Beaumont
Sarjaan perustuvat kirjat

Kathleen Baker: Ashtonin perhe (A Family at War). Suomentanut Anna-Liisa Laine. Porvoo-Helsinki: WSOY, 1971.
Jonathan Powell: Ashtonin perhe kotirintamalla (A Family at War: A Turn to the Tide). Suomentanut Anna-Liisa Laine. Porvoo-Helsinki: WSOY, 1972. ISBN 951-0-00285-2 (nid.), ISBN 951-0-00286-0 (sid.).
Roy Russell: Ashtonin perhe – rauhaa kohti (A Family at War: Towards Victory). Suomentanut Anna-Liisa Laine. Porvoo-Helsinki: WSOY, 1972. ISBN 951-0-00541-X (nid.), ISBN 951-0-00542-8 (sid.).
Aiheesta muualla

Sarjan ihailijasivut (Arkistoitu – Internet Archive) teksasilaisen Baylorin yliopiston sivustolla
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:A Family at War
Käännös suomeksi
Antonin Artaud

Antonin Artaud vuonna 1926
Antonin Artaud (oik. Antoine Marie Joseph Artaud, 4. syyskuuta 1896 – 4. maaliskuuta 1948) oli ranskalainen kirjailija ja teatterin uudistaja, jonka maine perustuu Julmuuden teatteriin (Le Théâtre de la Cruauté).
Artaud’n teatterikäsitys

”Julmuuden teatteriksi” kutsutussa manifestissaan Artaud halusi vapauttaa teatterin Logoksen, toisin sanoen kirjallisuuden ja sanojen tyranniasta. Artaud ihaili itämaista, varsinkin balilaista teatteria, joka ei perustu puheeseen eikä dialogiin vaan elekieleen. ”Balin teatterissa aistii esikielellisen tilan, joka pystyy itse valitsemaan oman kielensä, oli se sitten musiikkia, eleitä, liikkeitä tai sanoja”, kirjoittaa Artaud pamfletissaan Le théâtre et son double (Kohti kriittistä teatteria), joka sananmukaisesti tarkoittaa ”Teatteri ja sen kaksoisolento” (1938).
Artaud'n merkitystä ovat analysoineet Dan Steinbock Le Théâtre et son double -teoksen käännöksen jälkisanoissa  ja Johanna Enckell, joka ei pidä teoksen otsikkoa onnistuneena. Kohti kriittistä teatteria tuo liikaa mieleen Bertolt Brechtin, jonka käsitys teatterista on aivan vastakkainen Artaud'n käsityksen kanssa.
Ensimmäisessä kirjeessään Jacques Rivièrelle 13. syyskuuta 1932 Artaud määrittelee Julmuuden seuraavasti: ”Mentaalisena käsitteenä julmuus merkitsee ankaruutta, hellittämättömyyttä ja säälimätöntä päättäväisyyttä, taipumatonta, ehdotonta määrätietoisuutta”.
Artaud'n näkemyksen mukaan länsimaisen teatterin perisynti on se, että sen keskiössä on ihminen. Itämaisessa teatterissa tärkein on maailmankaikkeus, ei ihminen. Artaud’n mielestä länsimaissa teatterin perusajatus on prostituoitu, kuten kaikki muukin.
Artaud peräänkuuluttaa tilan runoutta (la poésie de l'espace), joka kattaa kaikki näyttämöllä käytettävät ilmaisukeinot, kuten musiikin, tanssin, plastiikan, pantomiimin, mimiikan, eleet, intonaation, valaistuksen ja kulissit. Tämä tilan runous on täysin riippumatonta puhutusta kielestä.
Artaud’n seuraajia ovat esimerkiksi absurdin teatterin edustajat ja Peter Brook. Suomessa Jouko Turkkaa ja Jumalan teatteria pidetään Artaud’n oppien soveltajina.
Pääteokset

L’ombilic des limbes, 1925
Le pèse-nerfs, 1925
L’art et la mort, 1929
Le moine, de Lewis, raconté par Antonin Artaus, 1931
Héliogabale ou l’anarchiste couronné, 1934
Les nouvelles révélations de l’être, 1937
Le théâtre et son double, 1938 (suom. Kohti kriittistä teatteria, Ulla-Kaarina Jokinen, 1983)
D’un voyage au pays des Tarahumaras, 1945
Van Gogh, le suicidé de la société, 1947 (suom. Korpit ja auringonkukka, Kimmo Pasanen, 1988)
Artaud le Mômo, 1947
Ci-Gît précédé de La culture indienne, 1947
Pour en finir avec le jugement de Dieu, 1948
Les Cenci, 1964 (postuumisti)
Suomennetut teokset

Kohti kriittistä teatteria (1964, Le théâtre et son double ja 1974, Le Théâtre de la Cruauté), suom. Ulla-Kaarina Jokinen. Jälkisanat Dan Steinbock: Artaud’n testamentti – kohti kriittistä teatteria, Helsinki: Otava, 1983 ISBN 951-1-07283-8
Korpit ja auringonkukka (1974, Van Gogh, le suicidé de la société, suom. ja saatesanat Kimmo Pasanen, Helsinki: Taide 1988 ISBN 951-8912-01-7
Noituus ja elokuva (Sorcellerie et cinema)
Elokuva ja todellisuus (Cinema et realite)
Simpukankuori ja kirkonmies (La coquille et clergyman; elokuvan käsikirjoitus)
Dialogi vuodelta 1928: Antonin Artaud ja André Breton, suom. Janne Salo, julkaisussa: Kirjo: kirjallisuus- ja kulttuurilehti 2002; nro 4
Katu, suom.  Janne Salo, julkaisussa: Kirjo: kirjallisuus- ja kulttuurilehti 2002; nro 4
Musta runoilija, suom. Seppo Tuokko, teoksessa: Toistasataa runoilijaa: runosuomennoksia 1960-luvun kulttuurilehdistä, toim. Kalevi Seilonen, Helsinki: Tammi 1989 ISBN 951-30-6787-4
Siinä missä toiset..., suom. Aki Salmela, julkaisussa: Tuli & Savu: runouslehti 2004; nro 2
Aiheesta muualla

Centre de recherche sur le surréalisme: Bulletin international Antonin Artaud
A New Scène Seen Anew: Representation and Cruelty in Derrida's Artaud by Colin Russell (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI 2  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz  Museum of Modern Art  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove  Elonet  Yle 
Muut:  Europeana  RISM  SNAC  IdRef
Tiina-Maija Anetjärvi

| Tinke> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Oikea nimi:  Tiina-Maija Anetjärvi
Syntymäaika:  23. maaliskuuta 2000 (ikä 24)
Syntymäpaikka:  Ikaalinen
Sukulaiset:  Olli Anetjärvi (veli)
Youtube-tiedot
Kanavan nimi:  Tinke
Aktiivisena:  2015–
Tilaajamäärä:  yli 118 000 (6.2.2024)
Katselukerrat:  yli 33 miljoonaa (6.2.2024)
Kanavan sisällön kieli:  suomi
Kanavan osoite
Tiina-Maija Anetjärvi eli Tinke (s. 23. maaliskuuta 2000 Ikaalinenlähde?) on suomalainen tubettaja. Hänen ensimmäinen kirjansa Väritä tunteesi julkaistiin vuonna 2023 ja toinen kirja Mun huikea elämä – Tinke ja kolmas kirja Tunne tunteesi julkaistiin vuonna 2024. Helmikuussa 2025 Tinken kanavalla oli yli 118 tuhatta tilaajaa ja yli 33 miljoonaa katselukertaa.
Ura > YouTube

Anetjärvi loi YouTube-kanavansa 27. toukokuuta 2013 ja julkaisi ensimmäisen videonsa, Ekan videon aika!, kaksi vuotta myöhemmin 3. toukokuuta 2015. Anetjärven suosituin video on DRAW MY LIFE » T I N K E, jolla on helmikuussa 2025 yli 505 tuhatta katselukertaa.
Ura > Televisio

Anetjärvi kilpaili Temptation Island Suomessa vuonna 2020 ja oli vuonna 2023 vieraana Yle Summerin Spill the Tea -sarjan ensimmäisen kauden 12. jaksossa TINKE VALHEENPALJASTUSKOKEESSA.
Vuonna 2024 Anetjärvi kilpaili Roni Back: Suomen Suurinta Piilosta -televisio-ohjelman 5. jaksossa voittaen sen päästen näin finaaliin, jonka myös voitti saaden 2500 euron palkinnon.
Ura > Kirjallisuus

Anetjärven ensimmäinen kirja Väritä tunteesi julkaistiin 6. heinäkuuta 2023. Kirjan kustansi Otava ja Anetjärvi kirjoitti sen veljensä Olli Anetjärven kanssa.
Anetjärven toinen kirja Mun huikea elämä – Tinke julkaistiin 27. toukokuuta 2024. Kirjan kustansi ensimmäisen tavoin Otava. Kirja on äänikirja ja kuuluu Mun huikea elämä  -kirjasarjaan, jossa vaikuttajia kertoo omasta elämästään kukin omassa äänikirjassaan.
Anetjärven kolmas kirja Tunne tunteesi julkaistiin vuotta ensimmäisen jälkeen 4. heinäkuuta 2024. Muiden tavoin sen kustantaa Otava ja ensimmäisen tavoin Anetjärvi kirjoitti sen veljensä kanssa.
Ura > Muuta

Vuonna 2024 Anetjärvi hankki kollegojensa Beata Rodaksen, Miranda Rönnbergin ja Janette Lukkarisen kanssa yhteisen toimiston. Kuitenkaan yhteistä kanavaa he eivät ole suunnitelleet tekevänsä.
Yksityiselämä

Tinke on avoimesti biseksuaali.
Yksityiselämä > Perhe

Anetjärven perheeseen kuuluu isoveli itsetuntemuskouluttaja Olli Anetjärvi.
Filmografia

| Televisiosarjat> Vuosi | Televisiosarjat> Nimi | Televisiosarjat> Rooli | Televisiosarjat> Jakso(t) |
| --- | --- | --- | --- |
| 2020 | Temptation Island Suomi | Itsenään | kausi 8 |
| 2023 | Spill the Tea | Itsenään | kausi 1 jakso 12 |
| 2024 | Roni Back: Suomen Suurinta Piilosta | Itsenään | Jaksot 5–6 |
Teokset

Anetjärvi, Tiina-Maija & Anetjärvi, Olli: Väritä tunteesi.  Otava, heinäkuu 2023.  ISBN 978-951-1-46878-3
Anetjärvi, Tiina-Maija: Mun huikea elämä – Tinke.  Mun huikea elämä. Otava, 27.5.2024.  ISBN 978-951-1-49451-5
Anetjärvi, Tiina-Maija & Anetjärvi, Olli: Tunne tunteesi.  Otava, heinäkuu 2024.  ISBN 978-951-1-49197-2
Aiheesta muualla

Anetjärvi Instagramissa
Anetjärvi Twitchissä
Anetjärvi Twitterissä
Atenis Sioni

Atenis Sionin kirkko.
"Joosefin uni", seinämaalaus kirkossa.
Atenis Sionin kirkko (georg. ატენის სიონი, At'enis Sioni) on 600-luvun alussa rakennettu georgialaisortodoksinen kirkko noin kymmenen kilometriä etelään Gorin kaupungista Georgiassa. Kirkko sijaitsee Tana-joen laaksossa, joka tunnetaan historiallisten monumenttiensa lisäksi maisemistaan ja viinistään. Nimi "Sioni" juontuu Jerusalemin Siionin vuorelta.
Sioni on ristinmuotoinen kupolikirkko kooltaan 24 × 19,22 metriä, ja sen julkisivu on koristettu kaiverretuilla, neiliömäisillä vihreänharmailla kivillä, rikkaasti koristelluilla ornamenteilla ja reliefillä. Kirkko muistuttaa aiemmin rakennettua, maailmanperintökohteeksi hyväksyttyä Džvarin luostaria Mtskhetassa. Atenin kirkkoa on muunneltu useita kertoja mutta sen ulkonäkö muuttui erityisesti 900-luvulla, kun kirkon kupoli rakennettiin uudelleen Armeniasta palkatun arkkitehdin Todosakin avulla.
Kirkon seinillä on varhaisin esimerkki georgian aakkosten aikaisesta Nuskhuri- eli Nuskha-Khutsuri-variantista vuodelta 835. Myös ensimmäiset esimerkit Georgiassa nykyisinkin käytössä olevasta Mkhedruli-kirjoituksesta 980-luvulta ovat Atenis Sionin kirkossa. Eräs kirkon kirjoituksista kunnioittaa Adarnasea, ensimmäistä dokumentoitua georgialaisen Bagrationi-dynastian aatelista, joka oli uuden kuningassuvun perustajan Ašot I:n isä.
Kirkon lähellä on keskiaikaisen linnoituskaupungin rauniot (modernit Didi Atenin ja Patara Atenin kylät).
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kirkon seinämaalauksia
Atenin alueen monumentteja (Arkistoitu – Internet Archive)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Ateni Sioni Church
Käännös suomeksi
Asikkalan kirkko

| Asikkalan kirkko |
| --- | --- |
 Asikkalan kirkko
Sijainti:  Asikkala
Seurakunta:  Asikkalan seurakunta
Rakentamisvuosi:  1880
Suunnittelija:  Georg Wilenius
Materiaali:  tiili
Istumapaikkoja:  1300
Tyylisuunta:  uusgotiikka
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Asikkalan kirkko on Asikkalan evankelis-luterilaisen seurakunnan pääkirkko, joka on valmistunut 1880 Georg Wileniuksen suunnitelmien mukaan. 
Pääkirkon lisäksi Asikkalan seurakunnalla on Vääksyssä seurakuntatalo ja Kalkkisissa Kalkkisten kirkko (valmistui rukoushuoneeksi 1910, vihittiin kirkoksi 1961).
Kirkkorakennus ja sistus

Malliltaan Asikkalan kirkko on päätytornillinen pitkäkirkko, jonka runkohuoneeseen liittyy poikkilaiva ja särmikäs kuoriosa. Tyyliltään kirkko liittyy aikakauden tiiligotiikkaan, vaikka sen yksityiskohdat edustavatkin pikemminkin romaanista tyyliä. Interiööri on tyypillistä uusgotiikkaa. Kirkkosali on jaettu kolmeen laivaan puupylväin, jotka kannattavat parvia. Keskilaivaa kattaa taitteinen lautakatto. Kirkon sisäkorkeus on 16 metriä ja tornin risti on 54 metrin korkeudessa. Pinta-ala on 660 m² ja istumapaikkoja siellä on noin 1 300.
Kirkkoa lämmitettiin alun perin neljällä kaminalla, mutta nykyään kirkon lattian alla toimii lämminilmalämmitys. Urut on rakentanut hollolalainen urkutehdas Jurva vuonna 1902 ja niissä on 32 äänikertaa.
Alttaritaulu "Ristiinnaulittu Kristus" on hovimaalari Robert Wilhelm Ekmanin vuonna 1855 maalaama, ja se oli jo vanhassa kirkossa. Taiteilija Lauri Ahlgrén valmisti vuonna 1983 kuorin kolmeen ikkunaan lasimaalaukset Kolmiyhteisen Jumalan vertauskuvista.Vasemmalla on Jeesuksen, keskellä Isän ja oikealla Pyhän Hengen vertauskuvia, seitsemän jokaisessa ikkunassa. Sininen yleissävy sopii hyvin kirkon sisustukseen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Asikkalan kirkko Wikimedia Commonsissa
Asikkalan kirkko (rakennusperintörekisteri) Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi. Museovirasto.
Asikkalan kirkon alttari
Asikkalan kirkko sisältä
Viktor Astafjev

| Viktor Astafjev |
| --- | --- |
 Viktor Astafjev
Henkilötiedot
Syntynyt: 1924 Ovsjanka, Krasnojarskin aluepiiri, Neuvostoliitto
Kuollut: 2001 (76–77 vuotta)
Kansalaisuus:  Neuvostoliitto, Venäjä
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Tuotannon kieli: venäjä
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Viktor Petrovitš Astafjev (ven. Ви́ктор Петро́вич Аста́фьев; 1924 Ovsjanka, Krasnojarskin aluepiiri, Neuvostoliitto – 2001) oli neuvostoliittolainen kirjailija ja toimittaja. Hänellä oli talonpoikainen tausta. Hän haavoittui vaikeasti toisessa maailmansodassa. Hän kirjoitti muun ohella useita sotaromaaneja. Muissa hän kuvaa maaseudun ihmisiä, jota edustavat moraalisesti puhdasta perivenäläisyyttä.
Astafjev käsittelee Kuningaskalassa luonnonsuojelua. Petšalnyi detektiv (1984, 'Murheellinen dekkari') enteilee glasnostia Neuvostoliiton kirjallisuudessa ja synnytti keskustelua.
Suomennetut teokset

Paimenlaulu (Pastuh i pastuška – sovremennaja pastoral), suom. Ulla-Liisa Heino, Espoo: Weilin + Göös 1979 Sarja: Neuvostokirjallisuutta ISBN 951-35-1847-7
Kuningaskala: romaani (Tsar-ryba), suom. Ulla-Liisa Heino, Espoo: Weilin + Göös 1980 Sarja: Neuvostokirjallisuutta ISBN 951-35-1952-X
Selville vesille (Pereval), suom. Ulla-Liisa Heino, WSOY 1982 ISBN 951-0-10927-4
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Viktor Astafjev Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Korea  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  Encyclopedia of Modern Ukraine  Europeana  IdRef
Atsorella

| Atsorella |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Apiales
Heimo::  Sarjakukkaiskasvit Apiaceae
Suku::  Atsorellat Azorella
Laji::  trifurcata
Kaksiosainen nimi
 Azorella trifurcata  Pers. 
Katso myös
   Atsorella Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Atsorella eli mattoatsorella (Azorella trifurcata) on sarjakukkaiskasvi (heimo Apiaceae), jota kasvatetaan monivuotisena koristekasvina. Laji on kotoisin Chilestä ja Argentiinasta.
Atsorella on matala, patjamaisesti leviävä maanpeitekasvi, jonka nahkeapintaiset lehdet muodostavat ruusukkeita. Se sopii istutettavaksi laattojen ja kivien väliin, muurien päälle sekä kivikkoon. Kasvi kestää vähäistä tallusta; jalanjäljet painuvat kasvustoon, mutta lehdet nousevat hetken kuluttua takaisin ylös. Lehdet ovat kiiltävän tummanvihreät, ja ne saattavat pysyä osin vihreinä talven yli.
Atsorella viihtyy aurinkoisessa kasvupaikassa, missä kasvualusta on läpäisevä hiekkamulta. Se sietää hyvin kuivuutta, muttei talvimärkyyttä. Atsorella kukkii heinäkuussa keltaisin kukin. Kasvia lisätään jakamalla.
Astravets

| Astravets, Ostrovets (Астравец, Островец) |
| --- | --- |
 vaakuna
 Astravets, Ostrovets
 Koordinaatit: 54°36′57″N, 25°57′35″E 
Valtio:   Valko-Venäjä
Alue:  Hrodnan alue
Väkiluku (10/2009):  8 285
Aikavyöhyke:  UTC+3
 
 ostrovets.grodno-region.by/en 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Astravets (valkoven. Астравец) eli Ostrovets (ven. Островец; liett. Astravas; puol. Ostrowiec) on keväästä 2012 kaupunki ja samanniminen piiri Hrodnan alueen pohjoisosissa Valko-Venäjällä, lähellä Liettuan rajaa.
Astravetsin keskustaajaman väkiluku oli lokakuun 2009 väestönlaskennassa 8 285 ja koko maaseutuvaltaisen hallintopiirin 24 266. Kaupungin ja koko piirin väkiluvun odotetaan kasvavan ydinvoimalan rakennushankkeen myötä.
Kaupungiksi

Osana Valko-Venäjän ydinvoimalan rakennushankkeen virittämää toimeliaisuutta, uusien asuinalueiden ja infrastruktuurin rakentamista ja kasvavaa kuntaa, Astravetsin keskustaajamalle myönnettiin 27. maaliskuuta 2012 kaupungin status.
Aiheesta muualla

Lyhyt kuvaus taajamasta (englanniksi) (bycity.org)
Ostrovets region (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (region.grodno.by)
Островецкий район - artikkeleja piirin taajamista ja kohteista (venäjäksi) (dorogiby.info)
Taajaman keskustan kartta (englanniksi) (bycity.org)
WikiMapia karttalinkki, kohteiden selitykset pääosin (venäjäksi) tai (englanniksi)
Neuvostoliiton aikaista topografiakarttaa alueesta (venäjäksi)
Valko-Venäjän rautateiden karttapohjainen aikatauluhaku (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Valokuvia kaupunkimaisen taajaman rakennuksista (venäjäksi) (globus.tut.by)
Podgotovitelnyi etap k stroitelstevu atomnoi elektrostantsii. Tiedotusvideo Astravetsiin rakenteilla olevasta Valko-Venäjän ydinvoimalasta. Tuotanto: Astravetsin taajaman "nuorisotoimi" & GU Direktsija stroijtelstva AES. 5/2012 (venäjäksi) (youtube.com)
Asiakasuskollisuus

Asiakasuskollisuus kuuluu yrityksen markkinoinnin strategian piiriin. Asiakasuskollisuutta on tutkittu paljon osana laajempaa asiakkuustutkimuksen tutkimusaluetta.  Asiakasuskollisuuden tutkimuksessa pyritään erityisesti selvittämään syitä, jotka vaikuttavat asiakassuhteiden pysyvyyteen tai loppumiseen. Asiakasuskollisuus vaikuttaa yrityksen kannattavuuteen siten, että alhainen uskollisus johtaa suureen asiakaspoistumaan ja sitä kautta kasvaviin uusasiakashankintakustannuksiin. Monella toimialalla, joilla on laajat kuluttaja-asiakasmäärät kuten vähittäiskaupassa, tele-, pankki- ja media-alalla alalla, asiakasuskollisuus on liiketoiminnan strategisen johtamisen peruskysymyksiä. Asiakasuskollisuuteen on eri yrityksissä pyritty vaikuttamaan eri keinoin.
Asiakasuskollisuusohjelmat, kuten vähittäiskaupan etukortit yleistyivät 1970- ja 1980-luvuilla. Suomen suurimmat etuohjelmat ovat S-ryhmän S-etukortti sekä Keskon Plussakortti. Molemmilla on yli 2 miljoonaa kortinhaltijaa. Myös Finnair-Plus -ohjelmalla on yli miljoona jäsentä. Nykyään asiakasuskollisuden kehittämisessä tähdätään usein etujen myöntämisen sijaan asiakaskokemuksen kehittämiseen. Tunnetuimpia yksittäisiä asiakkuusohjelmia maailmalla on brittiläisen vähittäistavaraketjun Tescon Club-ohjelma.
Asiakasuskollisuuden vaihtelut merkittäviä

Asiakkuusindeksi on ensimmäisiä tutkimuksia jossa on tutkittu toimialojen ja yksittäisten yritysten asiakasuskollisuutta Suomessa. Tutkimuksen on tehnyt TNS Gallup yhdessä Suomen asiakkuusmarkkinointiliitto ASML:n ja Avaus Consultingin kanssa.  Suomalaiset ovat tutkimuksen mukaan uskollisimpia pankeilleen, Alkolle ja vakuutusyhtiöilleen. Tutkimuksessa oli mukana 53 yritystä, joilla oli vähintään 100 000 kuluttaja-asiakkuutta. Tutkimus osoittaa myös, että sekä toimialojen että yksittäisten yritysten väliset asiakasuskollisuuden erot ovat hyvin suuria. Suurimmat uskollisuuserot ovat pankkitoiminnassa ja vähittäiskaupassa. Tutkimuksen kohteena on valikoima suomalaisyrityksiä joilla on laajat kuluttaja-asiakasmäärät. Tutkimuksen metodina on käytetty yhdysvaltalaisessa asiakkuustutkimuksessa vakiintunutta mallia. Mallin mukaan asiakauskollisuutta kuvaavat ennen kaikkea kolme perusmuuttujaa: