Elisa (yritys)
Historiaa > Helsingin Puhelinyhdistys (HPY) (1891–1997)

Helsingin Puhelinyhdistys aloitti toimintansa 1.6.1891. Yhdistyksen jäseniä olivat aluksi Helsingin Puhelinosakeyhtiö ja ns. vakinaiset jäsenet, joita olivat Yleisen Puhelinosakeyhtiön aiempien osakkaiden lisäksi kaikki uudet tilaajat. Määräysvalta uudessa yhdistyksessä oli aluksi Helsingin Puhelinosakeyhtiöllä ja siellä Daniel Wadénilla. Määräysvalta lakkasi, kun yhdistys hankki puhelinosakeyhtiön osakkeet itselleen vuonna 1901. Kaupan seurauksena HPY:stä tuli itsenäinen puhelinyhdistys.
Aluksi Helsingin puhelinjohdot kulkivat ilmassa: ne ripustettiin talojen katoille tai puhelinpylväisiin. Verkko oli yksilankainen. Virtapiirin aikaansaamiseksi toisena johtimena käytettiin maata. Kun yhä useampia lankoja ripustettiin samoihin pylväsriveihin, induktio aiheutti häiriöitä. Teknisesti parempaan kaksoisjohtojärjestelmään (parilankajärjestelmä) siirryttiin Helsingissä vaiheittain vuodesta 1898 alkaen. Muutos vähensi häiriöitä ja paransi kuuluvuutta. Maakaapeleita päästiin asentamaan vuodesta 1902 alkaen. Myös ilmajohtoja rakennettiin kuitenkin edelleen.
1920-luvulla suomalaiset puhelinyhtiöt perustivat yhteisen yhtymän, Puhelinlaitosten liiton.
Käsivälitteisten puhelinkeskusten aikaan puhelu aloitettiin kääntämällä puhelimessa olevaa kampea. Tällöin puhelimessa ollut paristo soitti kelloa keskuksessa. Vuonna 1912 HPY:ssä siirryttiin keskusparistojärjestelmään, jonka jälkeen kampea ei tarvinnut enää kääntää, vaan yhteys muodostui nostamalla kuuloke. Keväällä 1929 saatiin automatisoitua Helsingin alueen keskukset. Helsinki oli silloin ensimmäinen kaupunki koko maailmassa, jossa oli automatisoidut puhelinkeskukset.
1930–1950-luvuilla Helsingin Puhelinyhdistys osti pieniä puhelinlaitoksia.
Toisen maailmansodan jälkeen HPY:n alueella käytettiin useiden valmistajien puhelimia. Kirjavasta puhelinkonekannasta aiheutui ongelmia. Tämän vuoksi HPY siirtyi 1960-luvun lopulla puhelimien keskitettyyn hankintaan Oy L. M. Ericsson Ab:lta. 1960-luvulta 1980-luvun alkuun tultaessa puhelimet muuttuivatkin huomattavassa määrin Ericssonin puhelimiksi. Valtaosa puhelinkoneista oli 1960–1970-luvuilla ”tavallista pöytäpuhelinmallia”. Ensimmäiset näppäinpuhelimet otettiin käyttöön vuonna 1970. Näppäinpuhelimet yleistyivät niin, että vuonna 1980 niiden osuus jo 5 %; näppäinpuhelimista 5 % oli tuolloin varustettu impulssinäppäimin.
1980-luvun alussa alettiin rakentaa digitaalikeskuksia, jotka saatiin valmiiksi vuonna 1996, yli kymmenen vuotta alkuperäistä aikataulua aiemmin.
Keväällä 1985 HPY oli yksi valtakunnallisen datasiirtopalveluja tarjoavan Oy Datatie Ab:ta perustajista.
Kun matkapuhelimien aika alkoi 1990-luvulla, yksityiset puhelinyhtiöt perustivat Radiolinjan kilpailemaan Telecom Finlandin (entinen lennätinlaitos, josta tuli myöhemmin Sonera ja Telia) kanssa. Puhelinlaitosten yhteistyöjärjestöstä tuli vuonna 1996 Finnet-liitto.
Finnet-yhteistyötä hallitsivat isoimmat puhelinyhtiöt, jotka alkoivat kuitenkin kokea joutuneensa maksumiehiksi huonommin kannattaneille yhtiöille.lähde?
Valtion omistaman Telen kaukoverkkomonopoli päättyi vuonna 1994, jolloin yksityisten puhelinlaitosten omistama Kaukoverkko Ysi Oy alkoi kilpailla kaukopuheluista sen kanssa.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| 31.12. | Liittymiä | Puhelinkoneita |
1882: 194
1890: 1 606
| 1900 | 3 804 | 3 937 |
| 1910 | 8 222 | 8 922 |
| 1920 | 12 397 |  |
| 1930 | 24 884 | 32 172 |
| 1940 | 44 588 | 58 508 |
| 1950 | 65 064 | 95 440 |
| 1960 | 143 164 | 202 462 |
| 1970 | 279 785 | 401 062 |
| 1980 | 458 030 | 665 035 |