stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kulkukoiran kellari

Venäjän ja Neuvostoliiton avantgarde
Kazimir Malevitš  1913 tai 1920–1930.
Artikkelit
Abstrakti taide | Agitaatioposliini | Kulkukoiran kellari | Mir iskusstva | Venäläinen formalismi | Voitto auringosta
Suuntaukset
Akmeismi | Futurismi | Konstruktivismi | Suprematismi | Venäläinen symbolismi | Zaum
Tekijät
Anna Ahmatova | Aleksanteri Ahola-Valo | Natan Altman | Mihail Bahtin | Léon Bakst | Andrei Belyi | Nikolai Berdjajev | Ivan Bilibin | Aleksandr Blok | Joseph Brodsky | Marc Chagall | Sonia Delaunay | Sergei Djagilev | Sergei Eisenstein | Pavel Filonov | Mihail Fokin | Naum Gabo | Nikolai Gumiljov | G. I. Gurdjieff | Daniil Harms | Thomas de Hartmann | Velimir Hlebnikov | Wassily Kandinsky | El Lisitski | Anatoli Lunatšarski | Vladimir Majakovski | Kazimir Malevitš | Osip Mandelštam | Vsevolod Meyerhold | Kuzma Petrov-Vodkin | Vsevolod Pudovkin | Aleksandr Rodtšenko | Nicholas Roerich | Olga Rozanova | Konstantin Somov | Dmitri Šostakovitš | Vladimir Tatlin | Marina Tsvetajeva | Pjotr Demjanovitš Uspenski | Dziga Vertov
Kulkukoiran kellari -kabareen mainos. Mihailovskaja-aukiolla sijainnut suosittu kabaree oli myös marsalkka Mannerheimin mielipaikkoja.
Kulkukoiran kellari (ven. Podval Brodjatšei Sobaki), joka aiemmin tunnettiin Kulkukoira-kabareena, sijaitsee Taiteiden aukiolla (ent. Mihailovskaja-aukio) Pietarissa. Paikka avattiin ensimmäisen kerran uudenvuodenaattona 1911, ja siinä toimi kabaree kevääseen 1915 saakka. "Tällä ainokaisella saarekkeella Pietarin yössä kirjallinen ja taiteellinen nuoriso, joka yleisen säännön mukaan ei omistanut ropoakaan, saattoi tuntea itsensä kotoisaksi." Vuonna 2001 samassa tilassa avattiin Kulkukoira-niminen kahvila.
Syntyhistoria

Tunnetuin 1910-luvun Pietarin kirjallisista salongeista oli Vjatšeslav Ivanovin Torni, joka oli symbolistitaiteilijoiden kohtauspaikka, jossa taiteilijat keskustelivat näkemyksistään ja töistään ja jossa väiteltiin kirjallisuudesta, filosofiasta, uudesta taiteesta, uskonnosta, mystiikasta ja okkultismista. Tornissa vieraili eräitä aikakauden tunnetuimpia kulttuurihahmoja: filosofi Nikolai Berdjajev sekä runoilijat Aleksandr Blok, Mihail Kuzmin, Fjodor Sologub ja Andrei Belyi.
Tästä joukosta irtaantui akmeismi-liikkeen runoilijoiden koulukunta, johon kuuluivat muun muassa Nikolai Gumiljov, Osip Mandelštam, Mihail Kuzmin. He siirtyivät tuottaja Boris Proninin pyörittämään ja omistamaan paikkaan, joka sijaitsi Daškovin kartanon kellarissa, jossa he kokoontuivat kirjallisuusopillisten keskustelujen, runonlausunnan ja esiintymisten merkeissä. He näkivät itsensä 'kulkukoirina', erillisinä jalosukuisista seurapiireistä – ja tästä kabaree sai nimensä. Runoilijat perustivat akmeismi-suuntauksen symbolismin vastapainoksi. Kulkukoira-kabaree sijaitsi kellarikerroksessa. Sinne kokoonnuttiin myöhään illalla ja istuskeltiin aamuvarhaiseen saakka. Sekä kellari että yö olivat ensi sijassa merkkejä, symboleja kabareen hengestä.
Kulkukoiran jälkipolvet > Tbilisi

Useat venäläiset taiteilijat ja filosofit, joista moni oli Kulkukoiran vanhoja kanta-asiakkaita, pakenivat vallankumouksen jaloista Kaukasukselle, Georgian Tbilisiin (Tiflisiin), jonne muodostui vuosina 1917–1920 kulttuurien keidas ja dynaaminen taiteiden keskus. Vuonna 1917 Tbilisissä avattiin kolme underground-kabareeta.
Fantastinen taverna (Фантастического кабачка) oli avantgarderunoilijoiden, kirjailijoiden ja taiteilijoiden suosima, kulkukoiramaisia perinteitä jatkanut, venäläisten ja georgialaisten taiteilijoiden ja runoilijoiden kohtauspaikka, jossa oli lausuntaa, esityksiä ja luentoja..
Futuristiakatemia oli erityisesti zaum-runoilijoiden suosiossa. Sen johtohahmo oli venäläinen futuristirunoilija Aleksei Krutšenyh ja asiakaskuntaan kuuluivat muun muassa georgialainen taiteilija Lado Gudiašvili, armenialainen futuristirunoilija Akop Kara-Derviš, tiflisiläiset avantgardistiveljekset dadaistirunoilija Ilja Zdaneviš ja kuvataiteilija Kiril Zdaneviš.
Kabaree Khimaira (Kimereoni) oli taiteilija Lado Gudiašvilin, avantgardetaiteilija Davit Kakabadzen ja Ballets russesinkin esityksiä työstäneen taiteilija Sergei Sudeikinin suunnittelema. Siitä tuli venäläisten ja georgialaisten taiteilijapiirien sekä maiden taiteiden vuorovaikutteinen kohtauspaikka.
Kulkukoiran jälkipolvet > Shanghai

Kulkukoiran kanta-asiakkaisiin kuulunut kabareetaiteilija Aleksandr Vertinski asui Shanghaissa, Kiinassa vuosina 1935–1943, ja hän avasi siellä Keikarinkukka (Gardenia) -nimisen, pääasiassa paikalliselle pienelle venäläisyhteisölle suunnatun kabareen.
Kirjallisuutta

The Stray Dog Cabaret: A Book of Russian Poems ISBN 9781590171912 ISBN 1590171918
Kulkukoira-kabareen julkaisu 1914 (Arkistoitu – Internet Archive), omistettu balettitanssija Tamara Karsavinalle. Viitattu 26.3.2009
Olga Glebova-Sudeikina (1885–1945), tunnettu pietarilainen avantgardistinen näyttelijä ja tanssija, jonka tanssista Vuohenjalkainen tuli Kulkukoira-kabareen symboli. (Kuva vuodelta 1913).
Kuivaniemi

| Kuivaniemi> Entinen kunta – nykyiset kunnat: Ii |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 
Sijainti:  65°36′15″N, 025°12′30″E
Lääni:  Oulun lääni
Maakunta:  Pohjois-Pohjanmaan maakunta
Seutukunta:  Oulunkaaren seutukunta
Kuntanumero:  292
Hallinnollinen keskus:  Asemakylä
Perustettu:  1867
Kuntaliitokset:  Osa Iistä (1921)
Liitetty:  2007
– liitoskunnat:  Ii Kuivaniemi
– syntynyt kunta:  Ii
Pinta-ala:  1 149,58 km²
– maa:  927,21 km²
– sisävesi:  34,51 km²
– meri:  187,86 km²
Väkiluku:  1 977   (31.12.2006)
– väestötiheys:  2,1 as./km²
Kuivaniemi on Pohjois-Pohjanmaan pohjoisosassa sijainnut entinen Suomen kunta. Kuivaniemen lakatessa olemasta itsenäisenä kuntana sen väkiluku oli 1 987, ja  väestötiheys 2,1 asukasta/km². Kunnan pinta-ala oli 1 149,58 km², josta 34,51 km² oli sisävesistöjä ja 187,86 km² merialueita.  Kuivaniemen naapurikuntia olivat Ii, Pudasjärvi, Ranua, Simo ja Yli-Ii. Kuivaniemen alueen halki virtaa Kuivajoki, joka saa alkunsa alueen suurimmasta järvestä, Oijärvestä. Valtatie 4 sivuaa kunnan keskustaajamaa. Lähimmät kaupungit ovat Kemi ja Oulu. Kuivaniemen ystävyyskunta oli Pohjois-Ruotsissa Västerbottenin läänissä sijaitseva Bjurholmin kunta. Kuivaniemen alueella sijaitsevat Merihelmen matkailualue sekä Vatungin kalasatama.
Kuivaniemen nimikkokasvi oli kullero ja nimikkoeläin oli puolestaan norppa (esiintyi myös kunnan vaakunassa).
Iin kunta ja Kuivaniemi yhdistyivät 1. tammikuuta 2007. Kuntaliitoksen nimeksi tuli Iin kunta, mutta vaakunaksi tuli Kuivaniemen vaakuna. Entisen Kuivaniemen kunnan alue kuuluu poronhoitoalueeseen muusta Iin kunnan alueesta poiketen.
Kylät

Asemakylä (kuntakeskus), Kuivaniemi (kirkonkylä), Myllykangas, Oijärvi, Luola-aapa, Jokikylä, Halttula, Koivuniemi, Harjula, Pohjoisranta, Hyry
Saaria Kuivaniemen edustalla

Halttulanmatala, Hietakalla, Iso-Paskaletto, Jussinmatala, Koivuluodonmatala, Kokkosaari, Krassinletto, Kuivamatala, Liippa, Onsajanmatala, Pikku-Paskaletto, Rintamatala, Ryöskärinkalla, Samulinmatala.
Tunnettuja kuivaniemeläisiä

Mikko Alatalo (s. 1951), muusikko, kansanedustaja (keskusta), syntynyt Kuivaniemellä.
Iivari Ellilä (1892–1918), jääkäriluutnantti vapaussodassa. Kaatui Vesilahdella huhtikuussa 1918.
Kristiina Halttu (s. 1963), näyttelijä
Hilda Herrala (1881–1956), kansanedustaja (SDP)
Antti Hyry (1931–2016), kirjailija
Walde Hyry (1894–1985), kauppaneuvos
Helmi Kellokumpu (s. 1925), kirjailija
Hannes Paaso (1908–1970), saarnaaja, kansanedustaja (Maalaisliitto/keskusta)
Jenni Räinä (s. 1980), kirjailija ja toimittaja
Veli-Matti Karén (s. 1967), näyttelijä, ohjaaja ja laulaja
Nähtävyyksiä

Jääkärien etappitalo Veskassa
Närränharjut
Vatunginnokan kalasatama ja tuulivoimapuisto
Muuta

Kuivaniemellä järjestetään vuosittain heinäkuun kolmantena viikonloppuna Kuivaniemen Pitäjämarkkinat.
Kuivaniemen pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla suolasiika, kuivalihavelli sekä jankki eli leipäkeitto.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kuivaniemi Wikimedia Commonsissa
Aiheesta muualla > Kirjallisuutta

Paaso, Erkki: Kuivaniemi : kylästä kunnaksi, kappelista seurakunnaksi. Erkki Paaso, 2007. ISBN 978-952-92-2261-2.
Ii
| --- | --- |
Kylät: Alaranta · Iin Asemankylä · Kuivaniemen Asemakylä· Halttula · Iin Hamina · Illinsaari · Jakkukylä · Jokikylä · Koni · Kuivaniemi · Laitakari · Luola-aapa · Meriläisenperä · Myllykangas · Nyby · Oijärvi · Ojakylä · Olhava · Paasonperä · Pohjois-Ii · Sorosenperä · Vuornos · Väli-Olhava · Yli-Olhava · Yliranta
Liikenne: Iijoen rautatie- ja maantiesilta · Iin rautatieasema· Kuivaniemen rautatieasema · Lähessuon laituri · Myllykankaan rautatieasema · Olhavan rautatieasema · V. Alamäki · Veljekset Salmela · Yhdystie 8520  · Yhdystie 8523
Vesistöt: Iijoki · Kivijoki · Kuivajoki · Muhojoki · Olhavanjoki · Oijärvi
Rakennukset ja rakennelmat: Iin kirjasto · Iin kirkko · Iin lukio · Iin pappila · Kestilän saha · Kuivaniemen kirkko · Nybyn lasitehdas · Pahkakosken voimalaitos · Raasakan voimalaitos · Ulkokrunnin loisto · Ulkokrunnin tunnusmajakka
Muuta Iihin liittyvää: Hiastinlahti · IIK!!-kauhuelokuvafestivaali · Iin Energia · Iin vaakuna · Kruununsaari ja hautausmaa · Taidekeskus KulttuuriKauppila · Litokaira · Nimettömänmatala · Olhavan taistelu · Suurhiekka · Vatunki
| n k Pohjois-Pohjanmaan maakunnan kunnat |
| --- | --- |
Nykyiset kunnat:  Alavieska  Haapajärvi  Haapavesi  Hailuoto  Ii  Kalajoki  Kempele  Kuusamo  Kärsämäki  Liminka  Lumijoki  Merijärvi  Muhos  Nivala  Oulainen  Oulu  Pudasjärvi  Pyhäjoki  Pyhäjärvi  Pyhäntä  Raahe  Reisjärvi  Sievi  Siikajoki  Siikalatva  Taivalkoski  Tyrnävä  Utajärvi  Vaala  Ylivieska 
Entiset kunnat:  Haukipudas  Himanka  Kestilä  Kiiminki  Kuivaniemi  Oulujoki  Oulunsalo  Paavola  Pattijoki  Piippola  Pulkkila  Rantsila  Rautio  Revonlahti  Ruukki  Saloinen  Temmes  Vihanti  Yli-Ii  Ylikiiminki 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Yle 
Muut:  IdRef
Leonid Kulik

Leonid Kulik
Leonid Aleksejevitš Kulik (1883 Tartto, Viro – 24. huhtikuuta 1942 sotavankeudessa) oli neuvostoliittolainen mineralogi ja tutkija.
Hän tuli tunnetuksi Tunguskan räjähdyksen tutkijana. Hän järjesti ja johti tapahtuma-alueelle useita tutkimusmatkoja vuosina 1921, 1927, 1928 ja 1937. Uusi tutkimusretki piti tehdä 1940, mutta toinen maailmansota keskeytti suunnitelmat.
Kultakeltasiipi

| Kultakeltasiipi |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Yökkösmäiset Noctuoidea
Heimo::  Siilikkäät Arctiidae
Alaheimo::  Keltasiivet Lithosiinae
Suku::  Eilema
Laji::  sororculum
Kaksiosainen nimi
 Eilema sororculum  Hufnagel, 1767 
Synonyymit
 Eilema sororcula 
Katso myös
   Kultakeltasiipi Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kultakeltasiipi (Eilema sororculum) on siilikkäisiin kuuluva, kirkkaankeltainen yöperhoslaji.
Koko ja ulkonäkö

Molemmat sukupuolet ovat jokseenkin yksivärisen keltaisia perhosia. Etusiivet ovat kiiltävät, kärjistään pyöristyneet ja tasaisesti lämpimän keltaiset. Myös takasiivet ovat tasaisen keltaiset, mutta sävyltään hieman vaaleammat. Pää, keskiruumis ja takaruumiin kärkiosa ovat keltaiset, takaruumiin tyviosan ollessa harmaansävyinen. Raajat ja tuntosarvet ovat mustanruskeat. Siipiväli on 25–31 mm.
Samannäköisiä lajeja ovat pikkukeltasiipi (Eilema lutarellum), jolla on kuitenkin kapeammat etusiivet ja takasiivissä harmaata väriä sekä vahakeltasiipi (Eilema cereolum), jolla puolestaan etusiivet ovat kulmikkaammat, himmeät ja ruumis tummempi.
Levinneisyys ja lentoaika

Kultakeltasiipeä tavataan Britteinsaarilta ja Pohjois-Espanjasta Euroopan ja Aasian poikki Japaniin ja mahdollisesti jopa Vietnamin pohjoisosiin saakka. Pohjoismaissa levinneisyys on hyvin eteläinen. Suomessa laji oli 2000-luvun alkuun saakka hyvin harvinainen harhailija. Sittemmin se on kuitenkin vakiintunut Etelä-Suomeen ja havaintoja on etelärannikolta suunnilleen Turku-Tampere-Joensuu-linjalle saakka. Kultakeltasiipi aloittaa lentonsa huomattavasti ennen muita keltasiipilajeja ensimmäisen sukupolven aloittaessa lentonsa jo toukokuun alkupuoliskolla. Lennon huippu on kesäkuussa. Joskus lajilla on myös osittainen toinen sukupolvi, jonka yksilöitä lentää elo-syyskuussa.
Elinympäristö ja elintavat

Kultakeltasiipi on lehtimetsien laji, joka viihtyy myös metsien reunamilla ja paikoitellen se saattaa olla runsaslukuinen. Avoimilta paikoilta sitä tapaa vain harvoin, joskin lajilla on taipumusta vaeltaa etsien uusia elinpaikkoja. Perhoset lentävät illan hämärtymisestä keskiyöhön ja koiraat tulevat valolle, naaraat hyvin harvoin. Perhosia tulee myös syötille, mutta muuten ne eivät ilmeisesti käy aktiivisesti kukilla. Laji lentää usein melko korkealla, joskus puiden latvustoissa saakka.
Naaras munii noin 100 munaa puiden oksille tai lehdille, ja munat kuoriutuvat pari viikkoa myöhemmin. Toukat ovat täysikasvuisia syyskuussa ja koteloituvat toukkanahan karvoilla suojatun kotelokopan sisään. Useimmista keltasiivistä poiketen kotelo talvehtii.
Ravintokasvi

Toukka syö puissa kasvavia jäkäliä sekä viherleviä.
Aiheesta muualla

kuva toukasta (Arkistoitu – Internet Archive)
Norges sommerfuger (norjaksi)
Moths and Butterflies of Europe and North Africa (englanniksi)
Bestimmungshilfe des Lepiforums (saksaksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q218103  BioLib: 54823  BOLD: 197704  EUNIS: 309267  Fauna Europaea: 446927  Fauna Europaea (new): 3cf112ba-2828-4bd7-8993-56f0fd97cce1  GBIF: 5117089  iNaturalist: 354803  IRMNG: 11079391  LepIndex: 37713  LoB: 6143  MaBENA: EilemSoror  NBN: NBNSYS0000006129  NCBI: 987424  Observation.org: 8374  Open Tree of Life: 3183011  Laji.fi: MX.62228
Kultaloistokaija

| Kultaloistokaija |
| --- | --- |
 Kultaloistokaijanaaras vasemmalla, koiras oikealla
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Papukaijalinnut Psittaciformes
Heimo::  Kaijat Psittaculidae
Suku::  Loistokaijat Polytelis
Laji::  anthopeplus
Kaksiosainen nimi
 Polytelis anthopeplus  (Lear, 1831) 
Katso myös
   Kultaloistokaija Wikispeciesissä   Kultaloistokaija Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kultaloistokaija (Polytelis anthopeplus) on australialainen kaija.
Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on noin 40 cm ja paino 150–206 g. Koiraan höyhenpuku on pääosin keltainen, päälaelta ja takaraivosta oliivinsävyinen, siiven pienillä peitinhöyhenillä on leveä punainen vyö, uloimmat siiven peitinhöyhenet sinimustat, käsisulkien ulkohöyty tummansininen ja siiven alapeitinhöyhenet keltaiset. Naaraan ja nuoren linnun väritys on enemmän vihertävän sävyinen ja reunimmaiset pyrstösulat ovat kärjen alapuolelta vaalean ruusunpunaiset. Nokka on korallinpunainen, koivet harmaat ja iiris oranssinruskea.
Esiintyminen

Kultaloistokaijoja on kaksi alalajia, joista nimialalaji anthopeplus elää Kaakkois-Australian sisämaassa, ja alalaji westralis mantereen lounaiskolkassa. Lajin kokonaispopulaatio on noin 21 500  yksilöä, joista 1 500 kuuluu westralikseen. Nimialalaji taantui voimakkaasti vuosien 1970–1990 välillä, mutta kanta on nyt osoittanut elpymisen merkkejä. Taantuminen johtui ihmisen aiheuttamasta elinympäristöjen tuhoutumisesta.
Kultaloistokaija ei ole yhtä suosittu häkkilintuna kuin loistokaija.
Elinympäristö

Tulva-alueiden eukalyptusmetsiköt ja läheiset pensaikkoalueet, esiintymisalueen lounaisosissa laji elää kaikenlaisissa metsähabitaateissa.
Lisääntyminen

Pesintää tapahtuu elo-tammikuussa. Pesä on tavallisesti vesistön lähellä kasvavan eukalyptuksen syvässä kolossa. Naaras munii neljästä kuuteen munaa, tavallisesti neljä, joita se hautoo noin kolme viikkoa. Koiras tuo hautovalle naaraalle ruokaa pari-kolme kertaa päivässä. Poikaset jättävät pesän viiden viikon ikäisinä.
Ravinto

Ravinto koostuu hedelmistä, pähkinöistä, siemenistä, marjoista, silmuista, kukista ja medestä. Erityisen suosittuja ovat eukalyptusten ja akasioiden siemenet. Kultaloistokaijat syövät myös vehnänjyviä ja ovat paikoin maanviljelijöiden riesana Lounais-Australiassa.
Kultaleukaperhonen

| Kultaleukaperhonen |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Leukaperhoset Zeugloptera
Yläheimo::  Leukaperhosmaiset Micropterigoidea
Heimo::  Leukaperhoset Micropterigidae
Suku::  Leukaset Micropterix
Laji::  calthella
Kaksiosainen nimi
 Micropterix calthella  (Linnaeus, 1761) 
Katso myös
   Kultaleukaperhonen Wikispeciesissä   Kultaleukaperhonen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kultaleukaperhonen eli kultaleukanen (Micropterix calthella) on eteläisessä Suomessa erittäin yleinen leukaperhosiin kuuluva perhoslaji.
Koko ja ulkonäkö

Etusiivet ovat kullankeltaiset ja metallinkiiltoiset. Siiven tyviosa on kuitenkin punertavan violetti koko siiven leveydeltä ja siipisuonet voivat erottua tummempina juovina. Takasiivet ovat harmaanruskeat ja hieman violetinhohtoiset. Päälaella on ruskehtavan keltainen karvatupsu. Siipiväli vaihtelee 7–11 mm.
Levinneisyys ja lentoaika

Kultaleukaperhosta tavataan lähes koko Euroopassa ja elinalue ulottuu idässä Siperiaan. Suomessa lajin levinneisyys kattaa laajalti maan eteläosat sekä Lapin eteläosat. Suomen keskiosista ei ole juurikaan havaintoja. Perhoset ovat lennossa kesäkuun alusta heinäkuun alkuun.
Elinympäristö ja elintavat

Kosteissa metsissä elävä päiväaktiivinen perhonen. Yksilöitä tavataan erityisesti sarojen (Carex) ja rentukan (Caltha palustris) kukissa, joissa ne syövät siitepölyä. Perhosen kehitysvaiheet ovat huonosti tunnetut.
Ravintokasvi

Toukka syö ilmeisesti ainakin maksasammalia (Marchantiophyta).
Aiheesta muualla

Laji.fi: Kultaleukanen (Micropterix calthella)
Suomen Perhoset: Kultaleukanen
Bestimmungshilfe des Lepiforums (saksaksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1304147  Wikispecies: Micropterix calthella  BioLib: 44450  BOLD: 86654  CoL: 6RHTR  EoL: 961620  EUNIS: 298208  Fauna Europaea: 431671  Fauna Europaea (new): 945eb9a4-7a07-4d08-b2e7-5a76f06feb8c  GBIF: 1939677  iNaturalist: 344870  IRMNG: 10269863  LepIndex: 137702  LoB: 4132  NBN: NHMSYS0000503231  NCBI: 41027  Observation.org: 10094  Open Tree of Life: 838218  Laji.fi: MX.58508
Kultakurppo

| Kultakurppo |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Rantalinnut Charadriiformes
Alalahko::  Kahlaajat Charadrii
Heimo::  Kurpot Rostratulidae
Suku::  Kultakurpot Rostratula
Laji::  benghalensis
Kaksiosainen nimi
 Rostratula benghalensis  (Linnaeus, 1758) 

Katso myös
   Kultakurppo Wikispeciesissä   Kultakurppo Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kultakurppo (Rostratula benghalensis) on rantakanaa muistuttava kahlaaja. Lajin nimesi ja kuvaili Carl von Linné vuonna 1758.
Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on 23–26 cm, siipien kärkiväli 50–55 cm ja paino 110–200 g. Muistuttaa kurppaa, lennossa myös rantakanaa. Naaras on selvästi koirasta suurempi ja kirkkaamman värinen. Yläpuoli on ruskea, alapuoli valkoinen. Rinnassa on musta poikkivyö, ja vanhan naaraan rinta, kaula ja posket ovat punaruskeat. Kaikissa puvuissa on silmän ympärillä selvä vaalea rengas, joka ulottuu kapenevana lähelle niskaa. Koivet ovat keskipituiset, vihertävät, ja nokka on pitkä, kärkiosastaan lievästi alaspäin taipunut. Lennossa näkyy siivillä ja pyrstössä vaaleaa pilkkumaista kirjailua ja selässä 2 vaaleaa pitkittäisraitaa. Etenkin hämärissä sen lentäessä voi kuulla ”khot khot khot” ääntä. Maasta yllätettäessä se lentää vain lyhyen matkan pudottautuen kasvillisuuden suojiin. Ui hyvin allikoiden ja lampareiden yli.
Soidinmenoissa naaras ja koiras seisovat vastakkain ja taivuttavat siipiään eteenpäin niin että siivenkärjet ulottuvat kaarena pään etupuolelle. Samalla ne levittävät pyrstönsä.
Australiankurppoa pidettiin pitkään kultakurpon alalajina, mutta se on erotettu omaksi lajikseen 2000-luvulla tehtyjen tutkimusten perusteella.
Esiintyminen

Laaja esiintymisalue ulottuu Länsi-Afrikasta Indonesiaan ja Japaniin. Afrikassa laji esiintyy useina erillispopulaatioina, Saharan pohjoispuolella ainoastaan Egyptissä Niilin suiston tuntumassa. Aasiassa esiintyminen kattaa Himalajan eteläpuolisen alueen Pakistanista Kiinan itäosiin ja Japanin eteläosiin, Filippiinit ja osan Indonesiaa. Lajia ei ole tavattu Suomessa. Lajin kanta on elinvoimainen. Laji on pääasiassa paikkalintu, mutta pohjoisimmat populaatiot Kiinassa, Japanissa ja Intiassa voivat muuttaa joitakin satoja kilometrejä etelämmäksi. Sahelin alueella esiintyy sadekausien aikaista muuttoa.
Elinympäristö

Runsaskasvustoiset suot, lampareet, allikot, tulvaniityt, riisipellot ja ruokokasvustot.
Lisääntyminen

Pesä on maassa korkean kasvillisuuden suojassa. Munia on 4, joskus 3. Naaraalla voi olla useita koiraita, joiden kanssa se parittelee ja munii jokaiselle oman pesueen. Koiraat huolehtivat hautomisesta ja poikasten hoidosta. Haudonta-aika on 16–20 päivää.
Ravinto

Kaikkiruokainen. Syö etupäässä hyönteisiä, kuten heinäsirkkoja ja muita sirkkoja, etanoita, matoja, äyriäisiä, sekä riisin ja muidenkin kasvien siemeniä.
Kultakurpon muna.
Kun maailma järkkyi

| Kun maailma järkkyi> Atlas Shrugged |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Ayn Rand
Kieli:  englanti
Genre:  science fiction filosofinen ja dystooppinen fiktio
Kustantaja:  Random House
Julkaistu:  1957
Sivumäärä:  1168
ISBN:  0-394-41576-0
Suomennos
Suomentaja:  Jyrki Iivonen
Kustantaja:  Minerva Kustannus
Julkaistu:  2017
Sivumäärä:  1 521
ISBN:  978-952-312-672-5
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Kun maailma järkkyi  (Atlas Shrugged) on yhdysvaltalaisen kirjailijan Ayn Randin neljäs romaani. Se julkaistiin vuonna 1957. Kirjaa kirjoittaessaan Rand käytti teoksesta nimeä "Strike", lakko. Rand piti sitä kirjoittamansa fiktion magnum opuksena. Teoksen on suomentanut Jyrki Iivonen, ja suomennoksen on julkaissut vuonna 2017 Minerva Kustannus.
Suomennoksen ilmestyessä teos oli käännetty 29 kielelle, ja sitä oli myyty lähes kymmenen miljoonaa kappaletta. Rand kuuluu muun muassa Björn Wahlroosin suosikkiajattelijoihin, ja hän on ollut tukemassa kirjan suomentamista.
Kun maailma järkkyi on pisimpiä koskaan julkaistuja romaaneja. Englanninkielinen alkuteos sisältää noin 645 000 sanaa, ja se on hieman pidempi kuin yksissä kansissa oleva Taru sormusten herrasta (525 000 sanaa,lähde? noin 1 200 sivua).
Dystooppiseen science fiction -ympäristöön sijoittuvassa kirjassa Rand kehittelee sittemmin perustamansa filosofisen opin, objektivismin aatetta.
Randin kirjoista on sanottu (Nick Bolton, Vanity Fair 2016), että Randin kirjat pitäisi nimetä uudelleen seuraavasti: "It's O.K. to Be a Sociopath!" (On oikein olla sosiopaatti!).
https://www.dissentmagazine.org/online_articles/ayn-rand-and-the-cruel-heart-of-neoliberalism/