stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
V. A. Koskenniemi
Aiheesta muualla

Sitaatteja aiheesta V. A. Koskenniemi Wikisitaateissa
V. A. Koskenniemi. Kirjasampo.
Oulun kaupunginkirjaston V. A. Koskenniemi -sivusto.
Vapaasti ladattavia V. A. Koskenniemen teoksia Project Gutenbergissä.
Koskenniemi, eksistentialisti. YLEn Elävä arkisto.
V. A. Koskenniemen seura. (Arkistoitu – Internet Archive)
V. A. Koskenniemi. 375 humanistia 17.2.2015. Helsingin yliopisto.
Koskenniemi, V. A. hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Aleksi Kauppisen pienoiselokuva Koskenniemi, mitä sitten?
Eero Salovuori : Runoilija professori. Käynti Turun suomalaisen yliopiston rehtorin, prof. Koskenniemen kodissa, Suomen Kuvalehti, 10.03.1928, nro 11, s. 13, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Artturi H. Virkkunen | Turun yliopiston rehtori 1924–1932 | Seuraaja: J. G. Granö |
| n k Turun yliopisto |
| --- | --- |
Rehtorit:  Virkkunen (1922–1924)  Koskenniemi (1924–1932)  Granö (1932–1934)  Juva (1934–1945)  Waris (1945–1948)  Olin (1948–1954)  Järvi (1954–1960)  Nurmela (1960–1970)  Hartiala (1970–1975)  Ikola (1975–1981)  Scheinin (1981–1987)  Rousi (1987–1993)  Paunio (1994–1997)  Virtanen (1997–2012)  Väänänen (2012–2019)  Kola (2019–) 
Tiedekunnat:  Humanistinen tiedekunta  Kasvatustieteiden tiedekunta  Lääketieteellinen tiedekunta  Matemaattis-luonnontieteellinen tiedekunta  Oikeustieteellinen tiedekunta  Teknillinen tiedekunta  Yhteiskuntatieteellinen tiedekunta 
Kampukset:  Funktionaalisten elintarvikkeiden kehittämiskeskus  Kielikeskus  Kirjasto  Merenkulkualan koulutus- ja tutkimuskeskus  PET-keskus  Tuorlan observatorio  Turun biotekniikan keskus  Turun tietotekniikan tutkimus- ja koulutuskeskus (TUCS)  Täydennyskoulutuskeskus  Ympäristöntutkimuskeskus 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Australia  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  Discography of American Historical Recordings  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove  Elonet  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Biografiasampo 
Muut:  IdRef 
Koskenniemeä kannetaan muoto­kuvansa paljastukseen vuonna 1956.
V. A. Koskenniemen hautakivi Turun hautausmaalla.
Bruno Bettelheim

Bruno Bettelheim (28. elokuuta 1903 – 13. maaliskuuta 1990) oli itävaltalais-yhdysvaltalainen itseoppinut psykiatrian professori ja kansainvälisesti menestynyt tietokirjailija.
Bettelheim tunnetaan esimerkiksi autismin syntyä koskevasta teoriastaan sekä satujen psykoanalyyttisista tulkinnoista
Koulutus

Bettelheim opiskeli Wienin yliopistossa Saksan kieltä ja kulttuuria, taidehistoriaa sekä filosofiaa. Bettelheimin tohtorinväitöskirja, jonka aiheena oli luonnonkauneus ja moderni estetiikka, hyväksyttiin vuonna 1937.
Elämä

Bettelheim hoiti 12 vuoden ajan isältään perimäänsä puutavarayritystä.
Bettelheim joutui Dachaun ja Buchenwaldin keskitysleireille juutalaisen syntyperänsä vuoksi vuonna 1938,  mutta onnistui vapautumaan yhdentoista kuukauden kuluttua vaikutusvaltaisten suhteidensa avulla. Tämän jälkeen hän pakeni Yhdysvaltoihin.
Bettelheim halvaantui helmikuussa 1990 ja teki itsemurhan hoitokodissa saman vuoden maaliskuussa. Hän oli 86–vuotias.
Yliopisto-ura

Bettelheim toimi vuosina 1944-1975 Chicagon yliopiston lastenpsykologian ja -psykiatrian professorina sekä yliopiston yhteydessä toimivan mielenterveyden ongelmista kärsivien lasten ja nuorten Sonia Shankman Orthogenic School -sisäoppilaitoksen johtajana.
Bettelheimin kuoleman jälkeen paljastui, että hänen yliopistouransa perustui tekaistuun koulutukseen ja työhistoriaan. Bettelheim oli väittänyt muun muassa hankkineensa psykoanalyytikon pätevyyden itse Sigmund Freudin oppilaana. Bettelheimin elämää ryhdyttiin tutkimaan postuumisti sen jälkeen, kun useat sisäoppilaitoksen entiset oppilaat olivat syyttäneet häntä väkivaltaisuudesta ja alistamisesta. Bettelheimistä kirjan kirjoittaneen Richard Pollakin mukaan Orthogenic Schoolin ihmeellisen hyvät hoitotulokset johtuivat pitkälti siitä, että Bettelheimin diagnoosit olivat hyvin löyhiä.
Teoriat

Bettelheim uskoi autismin johtuvan siitä, että lapsen huoltaja tai hoitaja kohtelee häntä huomattavan tylysti, koska toivoo, ettei lasta olisi olemassa. Bettelheim esitteli teoriaansa useissa artikkeleissa ja julkaisi vuonna 1967 aiheesta kirjan The Empty Fortress – Infantile Autism and the Birth of the Self. Bettelheimin teoria nimettiin myöhemmin "jääkaappiäititeoriaksi", ja psykiatrit kautta maailman alkoivat uskoa siihen. Identtisillä kaksosilla tehdyt tutkimukset todistivat myöhemmin Bettelheimin teorian vääräksi.
Suomennetut teokset

Äidit, lapset, ongelmat (Otava, 1970)
Kibbutsien lapset: kollektiivisen kasvatuksen kokeilu (Otava, 1980; ilm. aiemmin 1972) ISBN 951-1-05766-9 (nid.)
Kyllin hyvät vanhemmat: Kirja lastenkasvatuksesta.  ((A good enough parent: A book on child-rearing, 1987.) Suomentanut Mirja Rutanen)  Helsinki:  WSOY, 1988.  ISBN 951-0-15085-1
Satujen lumous: Merkitys ja arvo.  ((The uses of enchantment: The meaning and importance of fairy tales, 1975.) Suomentanut Mirja Rutanen)  Helsinki:  WSOY, 1998.  ISBN 951-0-12154-1
Kotkan sataman rautatieasema

Kotkan sataman rautatieasema (lyh. Kts, ratakm 243+579) on Kotkassa sijaitseva rautatieasema. Se on Kouvola–Kotka-radan pääteasema, johon matkaa Kouvolasta on 52 kilometriä ja Kotkan rautatieasemalta 0,8 kilometriä. Asema on myös Lahdesta ja Kouvolasta Kotkaan liikennöivien lähijunien pääteasema.
Kotkan satamasta seuraava lakkautettu liikennepaikka oli Satamakatu (ratakm 243+700).
Hans Bischoff

Hans Bischoff (17. helmikuuta 1852, Berliini, Preussi – 12. kesäkuuta 1889, Niederschönenhausen, Saksan keisarikunta) oli saksalainen pianisti ja pedagogi. Hän opiskeli pianonsoittoa Theodor Kullakin ja Richard Wüerstin oppilaana Berliinissä sekä filosofiaa ja kieliä Berliinin yliopistossa 1868–1872. Bischoff väitteli filosofian tohtoriksi Göttingenissä 1873. Hänen väitöskirjansa aiheena oli Bernhard von Ventadorn. Bischoff opetti pianonsoittoa Theodor Kullakin akatemiassa (Neue Akademie der Tonkunst) 1873–1878 ja sitten kuolemaansa saakka Berliinin Stern-konservatoriossa. Hän toimi myös konserttipianistina soittaen pääasiassa kamarimusiikkia. Yhdessä viulisti W. Helmichin kanssa hän järjesti maanantaikonsertteja Berliinin Sing-Akademiessa. Muun työnsä ohessa Bischoff toimitti tarkistettuja laitoksia Georg Friedrich Händelin, Johann Sebastian Bachin ja Robert Schumannin pianoteoksista.
Kirjallinen tuotanto

Biographie des Troubadours Bernhard von Ventadorn, 1873
Über die ältere französische Klavierschule, 1875
toimittanut Adolf Kullak: Die Ästhetik des Klavierspiels, 1876
Zur Erinnerung an Theodor Kullak, 1883
Nuottijulkaisut

Ausgewählte Klavier-Kompositionen von G. F. Händel, 1880
Johann Sebastian Bach: Klavier-Werke, 1880–1888
Muzio Clementi: 50 Etüden aus dem Gradus an Parnassum, 1888
Muzio Clementi: 12 ausgewählte Sonaten für Pianoforte, 1893
Muzio Clementi: Sonatinen für Pianoforte, 1893
Franz Schubert: Ausgewählte Klavier-Kompositionen, 1893
Carl Maria von Weber: Ausgewählte Klavier-Kompositionen, 1893
Wolfgang Amadeus Mozart: Sämtliche Sonaten, Fantasien und Rondos für Pianoforte, 1894
Kirjallisuutta

Olga Stieglitz: Dr. Hans Bischoff. Ein Lebensbild, 1889
Oppilaita

Ingeborg Hymander
John Kotter

John Kotter vuonna 2011.
John Paul Kotter (s. 1947) on yhdysvaltalainen muutosjohtamisen asiantuntija. Hän opettaa Harvard Business Schoolissa. Hän on kirjoittanut aiheesta 17 teosta ja hänen artikkelinsa Harvard Business Review'ssa ovat varsin luettuja.
Kotter on esittänyt teoksessaan Leading Change kahdeksankohtaisen ohjelman, jonka avulla muutosten tulisi yrityksessä tapahtua:
Tähdennä muutoksen kiireellisyyttä ja välttämättömyyttä.
Perusta ohjaava ydintiimi.
Laadi visio ja strategia.
Viesti muutosvisiosta jatkuvasti.
Valtuuta henkilöstö vision mukaiseen toimintaan.
Varmista lyhyen aikavälin onnistumiset.
Vakiinnuta onnistumiset ja toteuta lisää muutoksia
Juurruta uudet toimintatavat yrityskulttuuriin.
Suomennetut teokset

John P. Kotter & Lorne A. Whitehead, Läpimurto!: Puolusta ideaasi ja voita muut puolellesi, suom. Margit Heinämäki, Tietosanoma, 2011 ISBN 978-951-885-330-8 alkuteos:  Buy-in: saving your good idea from getting shot down
John Kotter & Holger Rathgeber: Jäävuoremme sulaa: muutos ja menestyminen kaikissa olosuhteissa, suom. Elina Lustig, WSOYpro, 2008 ISBN 978-951-0-34153-7 alkuteos: Our iceberg is melting: changing and succeeding under any conditions.
Kotter, John P., Muutos vaatii johtajuutta, suom. Maarit Tillmann, Rastor, 1996, ISBN 952-5024-41-5, alkuteos: Leading change
Kotter, John P., Johtajuus menestystekijänä, suom. Ritva Liljamo, Asko Miettinen, Weilin + Göös, 1989, ISBN 951-35-4555-5, alkuteos: The leadership factor
Kotter, John P., Yritysjohtajan profiili, suom. Veikko Rumpunen, Rastor, 1983, ISBN 951-9103-04-X, Alkuteos: The general managers
Kotter, John P., Valta johtaa : miten sisäistän, hankin ja käytän valtaa, suom. Veikko Rumpunen, Rastor, 1980, ISBN 951-9044-41-8, Alkuteos: Power in management
Aiheesta muualla

John Kotterin kotisivu
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef
Thomas Bernhard

| Thomas Bernhard |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 9. helmikuuta 1931 Heerlen, Alankomaat
Kuollut: 12. helmikuuta 1989 (58 vuotta) Gmunden, Itävalta
Kansalaisuus:  hollantilais-itävaltalainen
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Tuotannon kieli: saksa
Esikoisteos:  Auf der Erde und in der Hölle. 1957 (runoja) Frost. 1963 (proosaa)
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
thomasbernhard.at
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Nicolaas Thomas Bernhard (9. helmikuuta 1931 Heerlen, Alankomaat – 12. helmikuuta 1989 Gmunden, Itävalta) oli itävaltalainen proosakirjailija, näytelmäkirjailija ja runoilija. Häntä pidetään yhtenä kirjallisuuden tärkeimmistä eurooppalaisista modernisteista. Erityisesti Ranskassa ja Yhdysvalloissa hänen tuotantoaan pidetään "yhtenä kirjallisuuden suurimmista saavutuksista toisen maailmansodan jälkeen", mutta toisaalta hän on varsinkin kotimaassaan kiistelty kirjailija.
Tuotanto

Bernhardia pidetään yleisesti yhtenä kirjallisuuden tärkeimmistä modernisteista, mutta elinaikanaan hän ei saavuttanut suosiota kotimaassaan, lähinnä siksi, että hän arvosteli Itävaltaa kirjoissaan ja niiden ulkopuolella voimakkaasti. Kirjoitukset saivat kuitenkin hänen kuolemansa jälkeen yllättävän suosion. Viimeisenä vastalauseena Bernhard kielsi testamentissaan kirjojensa uudelleenjulkaisun ja näytelmiensä esittämisen Itävallassa. Kieltoa on tosin sittemmin kierretty, ja esimerkiksi Bernhardin näytelmiä on saatu esittää, kunhan ne kunnioittavat alkuperäistä materiaalia.lähde?
Bernhardin useimmat proosateokset ovat pitkiä monologeja, joiden kertoja ja toinen keskeinen henkilö ovat yleensä oppineistoa, taiteilijoita tai yhteiskunnasta syrjäytyneitä. Toinen on dominoivampi persoonallisuus, ja useimpien romaanien aihe käsittelee näiden henkilöiden suhdetta, persoonallisuutta ja sen autenttisuutta: esimerkiksi romaaneissa Haaskio (Der Untergeher 1983) ja Hakkuu: Muuan mielenkuohu (Holzfällen: Eine Erregung, 1984) joku keskeinen hahmo on omaksunut vahvemman roolin taatakseen taiteellisen menestyksen.
Bernhardin kirjoitustyyli on hyvin kaukana perinteisestä: lauseet ovat spiraalinomaisia, itseään toistavia, pitkiä – joskus jopa yli sivun mittaisia – ja rakenteellisesti monimutkaisia. Kerronta ei ole lineaarista, vaan se siirtyy luontevasti assosiaatioiden avulla asiasta toiseen. Tämä yhdistettynä kappalejaon puuttumiseen tekee Bernhardin kirjoitustyylistä musiikillista ja tajunnanvirtaa muistuttavaa. Vakavista teemoista huolimatta Bernhardin romaaneissa on läsnä myös huumoria kirjoittajalle hyvin ominaisella tavalla. Bernhardin proosassa on nähty viitteitä eksistentialismista ja hänen näytelmänsä on usein liitetty absurdiin teatteriin.
Bernhardin viisiosainen omaelämäkerrallinen teos ilmestyi 1975-1982. Se on julkaistu Olli Sarrivaaran suomentamana 2011-2013 nimillä Syy, Kellari, Hengitys, Kylmyys ja Muuan lapsi. Bernhard perusteli omaelämäkerran kirjoittamista sillä, että hän halusi varmistaa, ettei joku toinen kirjoita asioista väärin.
Bernhardia arvosteltiin aiemmin siitä, että hän kävi menneisyyden tuulimyllyjen kimppuun, varsinkin kun suvaitsevaisuus voitti Euroopassa alaa. Kari Hukkila kuitenkin näkee hänen tekstiensä ajankohtaisuuden nyt, kun vihapuhe on vallannut alaa Euroopassa. Bernhard iskee yksinpuheluillaan tätä vihapuhetta vastaan, jopa sitä läheten. Hukkilan näkee eron vihapuheen ja Bernhardin korkeakirjallisen taiteen välillä komiikassa, jonka nauravien lauseiden "nauru on mustaa, elämänmyönteistä, ironista ja itseironista".
Teokset

| --- | --- |
 Proosa Die heiligen drei Könige von St. Vitus, 1955  Der Schweinehüter, 1956  Frost, 1963  Amras, 1964  Vertsörung, 1967  Prosa, 1967  Ungenachm 1968  Watten: Ein Nachlass, 1969  An der Baumgrenze, 1969  Ereignisse, 1969  Das Kalkwerk, 1970  Gehen, 1971  Midland in Stilfs, 1971  Der Ignorant und der Wahnsinnige, 1972  Der Kulterer, 1974  Die Salzburger Stücker, 1975  Korrektur, 1975  Die Ursache, 1975  Der Keller, 1976  Der Wetterfleck, 1976  Der Stimmenimitator, 1978  Der Atem, 1978  Ja, 1978  Vor dem Ruhestand, 1979  Der Weltverbesserer, 1979  Die Erzählungen, 1979  Der Billigesser, 1980  Die Kälte, 1981  Über allen Gipfeln ist Ruh, 1981  Am Ziel, 1981  Ein Kind, 1981  Beton, 1982  Wittgensteins Neffe, 1982  Die Stücke, 1983  Der Untergeher, 1983  Der Schein trügt, 1983  Der Theatermacher, 1984  Holzfällen: Eine Erregung, 1984  Alte Meister: Komödie, 1985  Auslöschunbg: Ein Zerhall, 1986  Elisabeth II, 1987  Der deutsche Mittagstisch, 1988  Claus Peymann kauft sich eine Hose und geht mit mir essen, 1990  Meine Preise, 2009 :  Runokokoelmat Auf der Erde und in der Hölle, 1957  Unter dem Eisen des Mondes, 1958  In hora mortis, 1958  Ave Vergil, 1981  Gesammelte Gedichte 1–4, 1991 Näytelmät Die Rosen der Einöde, 1959  Der Berg, 1970  Ein Fest für Boris, 1970  Der Italianer, 1971  Die Jagdgesellschaft, 1974  Die Macht der Gewohnheit, 1974  Der Präsident, 1975  Die Berühmten, 1976  Minetti, 1976  Immanuel Kant, 1978  Heldenplatz, 1988
Teokset > Suomennetut teokset

Häiriö.  (Verstörung, 1967.)  Suomentanut Tarja Roinila. Helsinki:  Teos, 2014.  ISBN 978-951-851-394-3
Kolme pienoisromaania.  (Amras, 1964, Watten. Ein Nachlass, 1971, Gehen, 1971, suom. Amras, Kortinpeluu, Kävely)  Suomentanut Tarja Roinila. Helsinki:  Teos, 2016.  ISBN 978-951-851-702-6
Kolme kertomusta.  (Der Kulterer, Der Italiener, An der Baumgrenze, 1969, suom. Kulterer, Italialainen, Puurajalla.)  Suomentanut Olli Sarrivaara. Helsinki:  Lurra Editions, 2014.  ISBN 978-952-5850-41-3
Syy.  (Die Ursache, 1975.)  Suomentanut Olli Sarrivaara. Helsinki:  Lurra Editions, 2011.  ISBN 978-952-585-010-9
Kellari: Vetäytyminen.  (Der Keller: Eine Entziehung, 1976.)  Suomentanut Olli Sarrivaara. Helsinki:  Lurra Editions, 2011.  ISBN 978-952-5850-19-2
Hengitys: Päätös.  ((Der Atem: Eine Entscheidung, 1978.) Suom. Olli Sarrivaara)  Helsinki:  Lurra Editions, 2012.  ISBN 978-952-5850-24-6
Kyllä.  (Ja, 1978.)  Suomentanut Olli Sarrivaara. Helsinki:  Lurra Editions, 2013.  ISBN 978-952-5850-35-2  Jälkisanat: Raimund Fellinger
Kylmyys: Eristys.  (Die Kälte: Eine Isolation, 1981.)  Suomentanut Olli Sarrivaara. Helsinki:  Lurra Editions, 2012.  ISBN 978-952-5850-25-3
Muuan lapsi.  (Ein Kind, 1982.)  Suomentanut Olli Sarrivaara. Helsinki:  Lurra Editions, 2013.  ISBN 978-952-5850-27-7
Betoni.  (Beton, 1982.)  Suomentanut Olli Sarrivaara. Kisko:  Lurra Editions, 2008.  ISBN 978-952-99442-5-5
Haaskio.  (Der Untergeher, 1983.)  Suomentanut Tarja Roinila. Helsinki:  Teos, 2009.  ISBN 978-951-851-170-3
Hakkuu: Muuan mielenkuohu.  (Holzfällen: Eine Erregung, 1984.)  Suomentanut Tarja Roinila. Helsinki:  Teos, 2007.  ISBN 978-951-851-095-9
Vanhat mestarit.  (Alte Meister: Komödie, 1985.)  Suomentanut Tarja Roinila. Helsinki:  Teos, 2013.  ISBN 978-951-851-392-9
Palkintopuhetta.  (Meine Preise, 2009.)  Suomentanut Tarja Roinila. Helsinki:  Teos, 2014.  ISBN 978-951-851-393-6
Thomas Bernhard & Gerhard Fritsch: Kirjeenvaihtoa (Thomas Bernhard - Gerhard Fritsch - Der Briefwechsel, 2013). Suomentanut Olli Sarrivaara. Lurra Editios, 2016. ISBN 978-952-5850-58-1
Pakkanen.  (Frost, 1963.)  Suomentanut Tarja Roinila. Helsinki:  Teos,, 2018.  ISBN 978-951-851-836-8  Jälkisanat: "Kova pakkanen: otteita suomentajan työpäiväkirjasta"
Halvalla syöjät; Wittgensteinin veljenpoika.  (Billigesser, 1980, Wittgensteins Neffe, 1982)  Suomentanut Tarja Roinila. Helsinki:  Teos, 2020.  ISBN 978-952-363-078-9
Teatterintekijä, 1988
Muut lähteet

Thomas Bernhard: Gathering Evidence: a memoir.  Vintage, 2003.  ISBN 0-679-73809-6
Thomas Bernhard, Sophie Wilkins: On the Mountain.  Quartet Books, 1991.  ISBN 0-7043-0206-3
Aiheesta muualla

Sitaatteja aiheesta Thomas Bernhard Wikisitaateissa
Thomas Bernhardin perikunta
Englanninkielinen Thomas Bernhardille omistettu sivusto
Thomas Bernhard Teoksen sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Maailman suurin liioittelija kaataa kaiken - Kiistelty Thomas Bernhard sai nyt ensimmäisen suomennoksensa (HS 11.11.2007)[vanhentunut linkki]
Teemu Manninen: Kaikkein tärkein kirjailija (Arkistoitu – Internet Archive) (HS 18.8.2013)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola 2  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Andrei Kozyrev

| Andrey Kozyrev> Андре́й Ко́зырев |
| --- | --- |

Venäjän ulkoministeri
 11. lokakuuta 1990 – 6. tammikuuta 1996  
Edeltäjä:  Vladimir Vinogradov
Seuraaja:  Jevgeni Primakov
Henkilötiedot
Syntynyt: 27. maaliskuuta 1951 (ikä 73) Bryssel, Belgia
Puoliso:  Elena Kozyreva
Andrei Vladimirovitš Kozyrev (ven. Андре́й Влади́мирович Ко́зырев; s. 27. maaliskuuta 1951 Bryssel, Belgia) oli Venäjän ulkoministeri vuosina 1990–1996. Hän erosi tästä virasta 5. tammikuuta 1996 vedoten siihen, että oli edellisen vuoden puolella tullut valituksi kansanedustajaksi. Häntä pidettiin uudistusmielisenä, ja vanhoilliset kommunistit olivat jo pitkään arvostelleet häntä myötämielisyydestä lännen suuntaan.
Kozyrevin isä oli tämän syntymäaikana diplomaattina Brysselissä. Kozyrev opiskeli Moskovan kansainvälisten suhteiden instituutissa pääaineenaan historia. Valmistuttuaan hän meni ulkoministeriön palvelukseen. Hänestä tuli Venäjän ulkoministeri 1990, ja kun Venäjän federaatio muodostui, hänestä tuli sen ulkoministeri loppuvuodesta 1991 tammikuuhun 1996 asti.
Bertha Benz Memorial Route

|  |
| --- | --- |
Valtio:: Saksan liittotasavalta
Pituus:: 194 km
Sijainti:: Frankfurt am Mainin ja Baden-Badenin välillä
Osavaltio:: Baden-Württemberg
Alue:: Pohjois-Baden
Ilmansuunta:: pohjoinen-etelä ja etelä-pohjoinen
Alku:: Mannheim
Kaukaisin paikka:: Pforzheim
Loppu:: Mannheim
Korkeusero:: 89 m –  359 m merenpinnan tason yläpuolella
Bertha Benz Memorial Route on saksalainen museotie. Se seuraa maailmanhistorian ensimmäisen automatkan reittiä, jonka auton keksijän Karl Benzin vaimo Bertha Benz teki elokuussa 1888.
Historia

Karlsruhesta kotoisin oleva Carl Benz rakensi vuonna 1886 Mannheimissa ensimmäisen auton (patentti numero 37435 29. tammikuuta 1886), joka ei kuitenkaan heti ollut menestys. Bertha Benz, Karl Benzin vaimo, osoitti keksinnön toimivuuden elokuussa 1888, kun hän mieheltään salaa lähti automatkalle Benz Patent-Motorwagenin mallilla numero 3 Mannheimista kotikaupunkiinsa Pforzheimiin ja takaisin. Tuolla automatkalla oli oma merkittävä osuutensa auton suosituksi tulemisessa.
Museotieyhdistys

Bertha Benzin historiallista automatkaa varten perustettiin Saksassa vuonna 2007 kaksi yleishyödyllistä yhdistystä: Bertha Benz Memorial Route e.V. ja Bertha Benz Memorial Club e.V. Bertha Benz Memorial Club e.V. keskittyy koulutukseen sekä muistomerkki- ja kotiseutuhistoriaan. Lisäksi se haluaa edistää Bertha Benzin automatkan tunnetuksi tekemistä
Bertha Benz Memorial Routesta tuli 25. helmikuuta 2008 Saksassa virallisesti museotie. Se on osa saksalaista teollisuushistoriaa ja kuuluu Euroopan teollisen perinteen reittiin (engl. European Route of Industrial Heritage)
Museotie > Menomatka

Menomatka Mannheimista Pforzheimiin oli noin 104 kilometriä pitkä:
Mannheim, Feudenheim, Ilvesheim, Ladenburg, Schriesheim, Dossenheim, Heidelberg, Leimen, Nußloch, Wiesloch, Mingolsheim, Langenbrücken, Stettfeld, Ubstadt, Bruchsal, Untergrombach, Weingarten, Grötzingen, Berghausen, Söllingen, Kleinsteinbach, Wilferdingen, Königsbach, Stein, Eisingen, Pforzheim.
Museotie > Paluumatka

Paluumatka Pforzheimista Mannheimiin oli reilut 90 kilometriä pitkä:
Pforzheim, Bauschlott, Bretten, Gondelsheim, Helmsheim, Heidelsheim, Bruchsal, Forst, Hambrücken, Wiesental, Kirrlach, Reilingen, Hockenheim, Talhaus, Ketsch, Schwetzingen, Friedrichsfeld, Seckenheim, Mannheim.
Nähtävyyksiä reitin varrella

Mannheim: Mannheimin linna, Luisenpark ja vesitorni
Ladenburg: Carl Benz -automuseo, Benzien kotitalo ja vanhakaupunki
Heidelberg: Heidelbergin linna, vanhakaupunki, Vanha silta
Wiesloch: kaupunginapteekki, joka on maailman ensimmäinen polttoaineasema
Bruchsal: Bruchsalin linna
Pforzheim: korumuseo
Bretten: Melanchthon-talo
Hockenheim: moottoriurheilumuseo ja Hockenheimring
Schwetzingen: Schwetzingenin linna
Automuseum Dr. Carl Benz Ladenburgissa
Vanha silta ja Heidelbergin linna
Heidelberger Druckmaschinen -yhtiön pääkonttori Heidelbergissä
Maailman ensimmäinen polttoaineasema Wieslochissa
Bruchsalin linna
Melanchton-talo Brettenissä
Hockenheimring
Punainen moskeija Schwetzingenin linnassa
Kirjallisuutta

(Karl Volk:) Carl Benz. Lebensfahrt eines Erfinders. Koehler & Amelang 1925, unveränderter Nachdruck München 2001, ISBN 3-7338-0302-7. (Verkkoversio)
Angela Elis: Mein Traum ist länger als die Nacht. Wie Bertha Benz ihren Mann zu Weltruhm fuhr. Hoffmann und Campe, Hamburg 2010, ISBN 978-3-455-50146-9.
Hans-Erhard Lessing u.a. (Hg): Die Benzwagen. Reprint der Unternehmensschrift von 1913. Wellhöfer-Verlag, Mannheim 2008.
Hans-Erhard Lessing: Mannheimer Pioniere. Wellhöfer-Verlag, Mannheim 2007.
Winfried A. Seidel: Carl Benz. Eine badische Geschichte. Edition Diesbach, Weinheim 2005, ISBN 3-936468-29-X.
Aiheesta muualla

Bertha Benz Memorial Route (saksaksi), (englanniksi)
GPS-Downloads Menomatka ja Paluumatka
Cäcilie Bertha Benz
Benz Patent-Motorwagen -malli 3 vuodelta 1888
Bjarmia

Olaus Magnus (1539) sijoitti Bjarmian Kuolaan, jonka hän kuvitteli kannakseksi Vienanmeren ja Jäämeren välille. Martti Haavio on arvellut kartan kotkan kuvaavan bjarmeille tärkeää myyttistä olentoa.
Bjarmia (< skand. Bjarmaland) eli Bjarmien maa on islantilaisissa saagoissa ja eräissä muissa skandinaaviseen traditioon pohjautuvissa keskiaikaisissa lähteissä esiintyvä alue, joka sijaitsi Jäämeren tai Vienanmeren rannoilla.
Tietoja Bjarmiasta on parissakymmenessä saagassa sekä eräissä muinaisenglannin- ja latinankielisissä lähteissä, jotka kertovat tapahtumista noin vuosina 890–1250. Tämän jälkeenkin Bjarmiaa on käytetty aluenimenä 1600-luvulle asti. Eräät osat Bjarmiasta sijaitsivat oletettavasti Vienanmeren rannalla, Vienanjoen suulla, nykyisen Arkangelin alueella ja tätä ympäröivillä seuduilla.
Vuonna 1947 Dmitri Bubrih ehdotti, että Bjarmia tulisi jonkin itämerensuomalaisen kielen sanasta, jota vastaisi nykysuomen perämaa.