stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Bill Meléndez
Elämä > Ohjaaja

Meléndez joutui alkujaan tekemisiin Tenavien kanssa ohjatessaan vuodesta 1959 alkaen sarjan lyhyitä animaatiopätkiä Ford Falcon -auton televisiomainoksiin Fordin käynnistäessä Tenavien hahmoja hyödyntäneen mainoskampanjan. Meléndez työskenteli tuolloin Playhouse Pictures -nimiselle studiolle, jolta Ford tilasi mainoksensa. Tämä oli ensimmäinen kerta, kun Tenavien hahmot animoitiin. Kun Lee Mendelson vuonna 1963 tuotti Charles M. Schulzista kertoneen dokumentin, Meléndeziä pyydettiin toteuttamaan siihen animaatio-osuudet. Varsinaisesti Tenavat-animaatioiden tarina alkoi vuonna 1965 CBS-kanavalle tehdystä ja Meléndezin ohjaamasta televisiospesiaalista Jaska Jokusen joulu, joka voitti Emmy-palkinnon.
Meléndez ohjasi pitkään itse kaikki Tenavat-animaatiot, mutta studionsa tuotantojen lisäännyttyä hänen oli siirrettävä televisioanimaatioiden ohjaaminen alaisilleen Jaska Jokusen kiitospäivästä (1973) alkaen. Hän oli kuitenkin mukana jokaisen Tenavat-animaation suunnittelussa kuolemaansa asti. Animaattorina Meléndez halusi aina itse piirtää vähintään yhden kohtauksen jokaiseen studionsa animaatioon. Meléndez tuotti myös ensimmäiset animaatioversiot sarjakuvista Karvinen (1983) ja Cathy (1987), ja ne molemmat palkittiin Emmyllä. Samoin hänen vuonna 1979 televisioon ohjaamansa animaatioversio C. S. Lewisin romaanista Velho ja leijona palkittiin kahdella Emmyllä.
Vaikka Charles Schulz virallisesti käsikirjoitti kaikki Tenavat-animaatiot itse, hän antoi Meléndezin täydentää käsikirjoituksia omilla ideoillaan. He pysyivät läheisinä ystävinä Schulzin vuonna 2000 tapahtuneeseen kuolemaan asti. Meléndez ja Lee Mendelson tuottivat vielä Schulzin kuoleman jälkeen ABC:lle neljä Tenavat-animaatiota vuosina 2002–2006, mutta niitä ei tehty enää Meléndezin omalla studiolla vaan korealaisella studiolla. Lisäksi Meléndez ääninäytteli kaikissa Tenavat-piirretyissä Ressu-koiran ja Kaustinen-linnun ääntelyitä. Omalaatuiset äänet saatiin aikaan pyörittämällä ääninauhaa moninkertaisella nopeudella.
Televisiopiirrettyjen ohella Meléndez ohjasi teatterilevityksessä olleet pitkät animaatioelokuvat Eläköön, Jaska Jokunen! (1969), Ressu lähtee maailmalle (1972), Dick Deadeye, or Duty Done (1975), Kisa on kova, Jaska Jokunen (1977) ja Hyvää matkaa Jaska Jokunen (1980). Näistä Eläköön, Jaska Jokunen! sai Oscar-ehdokkuuden parhaasta alkuperäisestä musikaalisävellyksestä, ja myös Meléndez nimettiin ehdokkuudessa yhden laulun sanoittajana.
Meléndez eläköityi lopulta lähes 90-vuotiaana ja kuoli kaksi vuotta myöhemmin. Hänen studionsa on edelleen toiminnassa. Vuonna 2015 valmistuneessa Tenavat-elokuvassa käytettiin Ressun ja Kaustisen ääninä arkistoäänityksiä Meléndezistä esittämässä hahmoja.
Aiheesta muualla

Bill Meléndez Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Bill Meléndez Elonetissä.
Bill Meléndezin videohaastattelu vuodelta 2001 EmmyTVLegends.com
Bill Melendez Productions -studion kotisivu
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Korea  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  Emmy Awards  MusicBrainz  RKD Artists 
Henkilöt:  Elonet 
Muut:  Europeana  IdRef
Jussi Eskola (urheiluselostaja)

Jussi Eskola (s. 1973) on suomalainen urheilutoimittaja ja -selostaja, joka työskenteli Yle Urheilussa 1990-luvulta lähtien vuoteen 2021 asti. Eskola selosti Ylellä muun muassa yleisurheilua, hiihtoa, ampumahiihtoa ja suunnistusta.
Vuoden 2021 aikana hän siirtyi Viaplayn palvelukseen.
Ura

Eskola aloitti urheilutoimittajana Ylellä 1990-luvulla. Maastohiihtoa hän selosti Ylellä vuosina 2006–2014 ja 2017–2021. Vuosina 2014–2017 Eskola oli puolestaan Ylen ampumahiihdon pääselostaja. Lontoon kesäolympialaisissa 2012 Eskola selosti ammuntaa ja Rion kesäolympialaisissa 2016 hän selosti ammuntaa ja soutua.
Eskolan merkittävimpiä selostuksia lienevät Suomen naisten viestijoukkueen ja Aino-Kaisa Saarisen maailmanmestaruudet hiihdon MM-kisoissa 2009, Matti Heikkisen maailmanmestaruus hiihdon MM-kisoissa 2011, Iivo Niskasen ja Sami Jauhojärven parisprintin olympiakulta talviolympialaisissa 2014 sekä Iivo Niskasen olympiakulta 50 kilometrin perinteisen kisassa talviolympialaisissa 2018.
Keväällä 2016 Yleisradion johto hyllytti Eskolan kesän urheilutapahtumista tämän kritisoitua Ylen urheilupolitiikkaa Iltalehdessä. Eskolan piti selostaa kesällä 2016 yleisurheilua EM-kisoissa ja Rion kesäolympialaisissa.
Vuonna 2017 Eskola palasi Ylen yleisurheiluselostajaksi aisaparinaan Tapio Suominen. Vuonna 2017 hän palasi hiihdon pääselostajaksi Tapio Suomisen jäätyä sairauslomalle.
Eskola lopetti työskentelyn Ylellä 1. kesäkuuta 2021, minkä jälkeen hän siirtyi selostajaksi Viaplaylle.
Aiheesta muualla

Sitaatteja aiheesta Jussi Eskola Wikisitaateissa
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Ritva
Case 39

| Case 39 |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Christian Alvart
Käsikirjoittaja:  Ray Wright
Tuottaja:  Lisa Bruce Steve Golin Alix Madigan Kevin Misher
Kuvaaja:  Hagen Bogdanski
Leikkaaja:  Mark Goldblatt
Pääosat:  Renée Zellweger Jodelle Ferland Ian McShane Bradley Cooper
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat  Kanada
Tuotantoyhtiö:  Paramount Vantage Misher Films Anonymous Content Case 39 Productions
Levittäjä:  Paramount Pictures Netflix
Ensi-ilta:   13. elokuuta 2009  1. lokakuuta 2010
Kesto:  109 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  26 000 000 USD
Tuotto:  28 189 979 USD
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Case 39 on vuonna 2009 ensi-iltansa saanut Christian Alvartin ohjaama yhdysvaltalainen kauhutrilleri, jonka pääosissa ovat Renée Zellweger, Jodelle Ferland, Ian McShane ja Bradley Cooper.
Juoni

Sosiaalityöntekijä Emily Jenkins (Renée Zellweger) yrittää suojella kymmenvuotiasta Lillith-tyttöä (Jodelle Ferland), jonka vanhemmat joutuvat mielisairaalaan. Lillith on tyttö, jolla on merkillinen ja salaperäinen menneisyys. Työnsä henkilökohtaisesti ottava Emily majoittaa Lillithin omaan kotiinsa, kunnes sopivat sijaisvanhemmat löytyvät. Emilyn lähipiiristä alkaa kuitenkin kuolla ihmisiä, ja Lillithillä saattaa olla asian kanssa tekemistä.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Renée Zellweger  | … |  Emily Jenkins   |
|  Jodelle Ferland  | … |  Lillith Sullivan   |
|  Ian McShane  | … |  Etsivä Mike Barron   |
|  Bradley Cooper  | … |  Douglas J. Ames   |
|  Callum Keith Rennie  | … |  Edward Sullivan   |
|  Kerry O'Malley  | … |  Margaret Sullivan   |
|  Adrian Lester  | … |  Wayne   |
|  Georgia Craig  | … |  Denise   |
|  Cynthia Stevenson  | … |  Nancy   |
|  Alexander Conti  | … |  Diego   |
Tuotanto

Elokuvan käsikirjoitti Ray Wright ja sen tuottivat Lisa Bruce, Steve Golin, Alix Madigan ja Kevin Misher. Chloë Moretz ja Isabelle Fuhrman olivat ehdolla Lillithin rooliin.
Case 39:n kuvaukset alkoivat 6. syyskuuta 2006. Elokuvaa kuvattiin 26 miljoonan dollarin budjetilla Kalifornian Burbankissa, Oregonin Portlandissa, Brittiläisen Kolumbian Vancouverissa, Burnabyssä ja Coquitlamissa.
31. lokakuuta 2006 elokuvan lavasteita tuhoutui tulipalossa Vancouverissa. Kukaan näyttelijöistä ei ollut tuolloin paikalla eikä kukaan loukkaantunut vakavasti, mutta lavasteet studioineen tuhoutuivat.
Case 39 valmistui vuonna 2007, mutta se sai ensi-iltansa vasta kaksi vuotta valmistumisen jälkeen.
Julkaisu

Case 39 sai ensimmäisen ensi-iltansa Uudessa-Seelannissa 13. elokuuta 2009.
Elokuvalla oli ollut monta suunniteltua kotimaan ensi-iltapäivää. Elokuvan alkuperäiseksi Yhdysvaltain ensi-iltapäiväksi suunniteltiin 8. helmikuuta 2008, jota sittemmin siirrettiin helmikuun 22. päivään 2008. Tämän jälkeen ensi-iltaa siirrettiin elokuun 22. päivään 2008 asti, mutta ensi-iltaa jouduttiin vielä siirtämään huhtikuun 10. päivään 2009. Tällöin elokuvan alustavaksi ensi-iltapäiväksi päätettiin kuitenkin 1. tammikuuta 2010, mutta tätäkin päivämäärää jouduttiin siirtämään. Case 39 -elokuvan viralliseksi Yhdysvaltain ensi-iltapäiväksi vahvistettiin 1. lokakuuta 2010. Samana päivänä elokuva julkaistiin myös Kanadassa. Paramount Vantage toimi elokuvan jakelijana Yhdysvalloissa. Paramount Pictures toimi elokuvan jakelijana Isossa-Britanniassa ja Kanadassa.
Elokuvan julkaisupäivää siirrettiin useaan kertaan myös Australiassa ja Isossa-Britanniassa. Australiassa julkaisupäiväksi ilmoitettiin elokuun 20. päivä, mutta elokuvan julkaisupäivä siirrettiin marraskuun 5. päivään 2009. Isossa-Britanniassa elokuvan olisi pitänyt tulla elokuvateattereihin huhtikuussa vuonna 2009, mutta julkaisupäivää siirrettiin syyskuun 4. päivään, sitten syyskuun 25. päivään ja tämän jälkeen joulukuun 11. päivään. Case 39 sai viimein ensi-iltansa Isossa-Britanniassa 5. maaliskuuta vuonna 2010.
Case 39:n julkaisupäiväongelmista huolimatta se pääsi teatterilevitykseen monissa maissa aina Etelä-Amerikasta Euroopan kautta Aasiaan.
Julkaisu > Menestys

Case 39 tuotti Uudessa-Seelannissa avausviikonloppunaan 35 056 dollaria sijoittuen sijalle 12. Elokuva tuotti keskimäärin 1 845 dollaria 19 elokuvateatterissa. Elokuva myös pääsi vain rajoitettuun teatterilevitykseen Australiassa; kauhutrilleriä esitettiin vain 85 elokuvateatterissa. Australiassa elokuva sijoittui sijalle 12 avausviikonloppunaan; elokuva tuotti Australiassa 332 956 dollaria. Case 39 tuotti ulkomailla yhteensä 14 926 149 dollaria.
Avausviikonloppunaan Yhdysvalloissa elokuva sijoittui sijalle 7; elokuvaa esitettiin 2 211 elokuvateatterissa ja tuotti 5 350 000 dollaria. Case 39 tuotti kaiken kaikkiaan Yhdysvalloissa 13 261 851 dollaria. Case 39 tuotti kokonaisuudessa 28 189 979 dollaria 26 miljoonan dollarin budjetista.
Julkaisu > Vastaanotto

Case 39 sai vuonna 2011 kaksi palkintoehdokkuutta: Fangoria Chainsaw -palkintoehdokkuuden parhaasta naissivuosasta (Jodelle Ferland) ja Young Artist -palkintoehdokkuuden parhaasta nuoresta miessivuosasta (Alexander Conti).
Case 39 sai ilmestymisensä aikaan lähinnä negatiivista palautetta. Elokuvalla on Rotten Tomatoes -sivustolla 23 prosentin "mätä"-arvosana, joka perustuu 71 arvosteluun. Internet Movie Databasessa elokuvalla on 6.1 tähteä kymmenestä.
Dread Centralin Gareth Jones antoi elokuvalle 2 "veistä" viidestä. Australialaisen televisiosarjan At the Moviesin Margaret Pomeranz antoi elokuvalle yhden tähden viidestä ja kutsui elokuvaa "yksi pelottomista ja typerimmistä elokuvista, mitä olen nähnyt pitkään aikaan." Toinen juontaja David Stratton antoi elokuvalle 1 ja puoli tähteä viidestä. Iltalehti on antanut elokuvalle kaksi tähteä, Telvis kaksi tähteä ja Filmtown kolme ja puoli tähteä viidestä.
DVD-julkaisut

Case 39 julkaistiin Yhdysvalloissa ensimmäisen kerran DVD:lle 4. tammikuuta vuonna 2011. 4. lokakuuta 2011 Case 39 julkaistiin Paranormal Activity 3:n kanssa kahden elokuvan julkaisussa. Case 39 julkaistiin kahden levyn julkaisuna ja Blu-rayna 1. tammikuuta vuonna 2013.
Suomessa Case 39 ei päässyt teatterilevitykseen, mutta elokuva julkaistiin DVD:lle ja Blu-raylle 7. heinäkuuta 2010.
Aiheesta muualla

Elokuvan viralliset sivut (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Case 39 Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Case 39 Elonet.
Case 39 AllMoviessa. (englanniksi)
Case 39 Rotten Tomatoesissa (englanniksi)
Case 39 Box Office Mojossa (englanniksi)
Yleisurheilun Suomen olympiakarsinnat 1948

Yleisurheilun Suomen olympiakarsinnat 1948 järjestettiin Helsingissä Helsingin olympiastadionilla miehille 8.–9. heinäkuuta . Maratonvalinnat tapahtuivat Vuoksenniskalla juostulla maratonilla 11. heinäkuuta. Lisäksi olympiavalintaa antoivat kymmenottelijat.
Naisten olympiakarsinnat olivat Valkeakoskella 4.–5. heinäkuuta.
Jälkiarviointi eli jatkokarsinnat mahdollista Lontoon olympialaisvalintaa varten järjestettiin Turussa 13. heinäkuuta. Valintalajit olivat 400 m, 110 mm aidat, kolmiloikka, kuulantyöntö, kiekonheitto ja keihäänheitto.
Mitalistit > Miesten karsinnan tulokset

| Laji | Kultaa | Aika /  tulos | Hopeaa | Aika /  tulos | Pronssia | Aika /  tulos |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 100 m | Kalevi Huttunen | 11,1 | Voitto Jalava | 11,3 | Asser Huuhtanen | 11,3 |
| 200 m | Ensio Pailemo | 22,5 | Veli Piirto | 22,6 | Reino Sirén | 22,7 |
| 400 m | Runar Holmberg | 49,6 | Olavi Talja | 50,2 | Tauno Suvanto | 50,2 |
| 800 m | Matti Danielsson | 1.53,0 | Lars Räihä | 1.55,3 | Erik Rönnholm | 1.55,4 |
| 1 500 m | Denis Johansson | 3.53,4 | Matti Salovaara | 3.53,8 | Olavi Luoto | 3.53,8 |
| 5 000 m | Väinö Mäkelä | 14.32,8 | Väinö Koskela | 14.33,4 | Hugo Niskanen | 14.41,6 |
| 10 000 m | Salomon Könönen | 30.10,8 | Evert Heinström | 30.11,0 | Helge Perälä | 30.22,6 |
| 110 m aidat | Veikko Jussila | 15,1 | Väinö Suvivuo | 15,2 | Eero Lehtonen | 15,3 |
| 400 m aidat | Bertel Storskrubb | 54,0 | Arvo Hyökyranta | 55,0 | Veikko Naatti | 56,3 |
| 3000 m esteet | Pentti Siltaloppi | 9.04,4 | Aarne Kainlauri | 9.16,4 | Paavo Toivari | 9.18,0 |
| 10 km kävely | Iivari Salminen | 50.31,2 | Magnus Hyytiäinen | 52.25,6 | A.Väisänen | 56.08,4 |
| 50 km kävely | Iivari Salminen | 5.19.22,4 | Pekka Viljanen | 5.25.48,0 | H.Kauri | 5.26.45,0 |
| Korkeushyppy | Nils Nicklén | 190 | Martti Lipasti | 190 | Kuuno Honkonen Albert Koskinen | 180 |
| Seiväshyppy | Erkki Kataja | 410 | Y.Antila | 400 | Valto Olenius | 400 |
| Pituushyppy | Pekka Simola | 707 | K.Muje | 669 | Arvo Karttu | 660 |
| Kolmiloikka | Valle Rautio | 14,60 | Arvo Karttu | 14,40 | Reino Hiltunen | 14,26 |
| Kuulantyöntö | Jaakko Jouppila | 15,39 | Sulo Bärlund | 15,17 | Yrjö Lehtilä | 15,01 |
| Kiekonheitto | Veikko Nyqvist | 47,12 | Tauno Karlsson | 46,48 | Arvo Huutoniemi | 46,39 |
| Moukarinheitto | Lauri Tamminen | 52,94 | Reino Kuivamäki | 52,05 | J.Pehkonen | 48,82 |
| Keihäänheitto | Tapio Rautavaara | 69,89 | Soini Nikkinen | 68,89 | Pauli Vesterinen | 67,25 |
Mitalistit > Naisten karsinnan tulokset

| Laji | Kultaa | Aika /  tulos | Hopeaa | Aika /  tulos | Pronssia | Aika /  tulos |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 100 m | Mirja Jämes | 12,6 | Aili Reiko | 12,7 | Kyllikki Lindberg | 12,8 |
| 80 m aidat | Mirja Jämes | 12,2 | Kyllikki Naukkarinen | 12,5 | Eila Kinnunen | 13,7 |
| Korkeushyppy | Mirja Jämes | 140 | Helka Satukangas | 135 | Aune Rajala | 135 |
| Pituushyppy | Mirja Jämes | 518 | Aili Reiko | 505 | Pirkko Raikas | 496 |
| Kuulantyöntö | Irja Sarnama | 10,95 | Martta Laihorinne | 10,55 | Pirkko Myllyniemi | 10,00 |
| Kiekonheitto | Martta Laihorinne | 32,52 | Hellä Siloma | 32,41 | Anna-Liisa Merikanto | 31,19 |
| Keihäänheitto | Kaisa Parviainen | 42,78 | Regina Marjanen | 36,28 | Aino Aalto | 33,61 |
Näiden karsintojen pohjalta Yleisurheilun yhteistoimintavaliokunta valitsi kokouksessaan 9. heinäkuuta ensimmäiset yleisurheilijat. Siinä vaiheessa joukkueeseen tuli 17 miestä ja kaksi naista. Turussa järjestettiin 13. heinäkuuta jatkokarsinnat.
Mitalistit > Maratonin ja kymmenottelun karsinnat

| Laji | Kultaa | Aika /  tulos | Hopeaa | Aika /  tulos | Pronssia | Aika /  tulos |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Maraton, Vuoksenniska | Mikko Hietanen | 2.31.37 | Jussi Kurikkala | 2.31.41 | Martti Urpalainen | 2.38.01 |
| Kymmenottelu, Vuoksenniska | Hannes Sonck | 6464 | Yrjö Mäkelä | 6369 | Aarre Mattila | 6177 |
Mitalistit > Jatkokarsinnat

| Laji | Kultaa | Aika /  tulos | Hopeaa | Aika /  tulos | Pronssia | Aika /  tulos |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 400 m | Runar Holmberg | 49,0 | Olavi Talja | 49,5 | Tauno Suvanto | 49,8 |
| 110 m aidat | Väinö Suvivuo | 15,1 | Eero Lehtonen | 15,4 | O.Lattu | 16.0 |
| Kolmiloikka | Valle Rautio | 14,89 | Reino Hiltunen | 14,56 | Arvo Karttu | 14,30 |
| Kuulantyöntö | Yrjö Lehtilä | 15,80 | P.Salonen | 13,58 | Pirkko Myllyniemi | 10,00 |
| Kiekonheitto | Arvo Huutoniemi | 45,85 | Vilho Hänninen | 45,18 | Tauno Karlsson | 44,50 |
| Keihäänheitto | Soini Nikkinen | 66,87 | Pauli Vesterinen | 66,71 | Toivo Hyytiäinen | 64,91 |
Mitalistit > Jatkovalinnat

Suomen olympialainen komitea täydensi joukkuetta yleisurheilijoiden osalta 16 miehellä ja yhdellä naisurheilijalla. Valuuttavaikeuksien vuoksi yleisurheilujoukkuetta supistettiin kahdella korkeushyppääjällä eli Nils Nicklénillä ja Kuuno Honkosella. Päätös kuitenkin peruttiin, ja näin Nicklén ja Honkonen matkustivat joukkueen mukana Lontooseen.
Lopullinen yleisurheilujoukkueen koko oli näin 36 urheilijaa, joista kolme naista.
Raila Halmetoja

Raila Halmetoja (19. heinäkuuta 1950 Utsjoki – 3. tammikuuta 2021) oli suomalainen radiotoimittaja, musiikkituottaja ja romaniasiain aktivisti.
Elämä

Halmetoja vietti lapsuus- ja nuoruusvuotensa Haapajärvellä. Helsinkiin muutettuaan hän toimi mainosalalla Ruutimainoksessa ja matkailualalla Ystävyysmatkoissa.
Halmetoja työskenteli Radio Suomen musiikkitoimituksessa, populaarimusiikin toimituksessa sekä Yle Radio 1:ssä. Hän toimitti Valoa ikkunassa -ohjelmaa ja teki artistihaastatteluja. Hän teki ohjelmia Kansanmusiikin iltaan sekä muun muassa Romano mirits -ajankohtaisohjelmaan.
Halmetoja oli Mustalaisasiain neuvottelukunnan jäsen 1978–1982. Neuvottelukunnan jäsenenä hän muun muassa ajoi aloitetta saada romaniväestölle tarkoitettu säännöllinen radio-ohjelma, joka toteutui vasta vuonna 1995.
Porvoon kansainvälisen Mustalaismusiikkifestivaalin taiteellisena johtajana Halmetoja toimi 2001–2005. Luottamustoimia hänellä oli muun muassa Maailman musiikin keskuksessa, Nevo Roma -yhdistyksessä, Romanitaiteen keskuksessa sekä Kansanmusiikin ja kansantanssin edistämiskeskuksessa (KEK).
Halmetoja tallensi Suomen romanien historiaa muistitietona, tarinoina ja lauluina. Hänen laaja arkistonsa sisältää levyjä, kirjallisuutta, haastatteluja, romanilaulujen äänityksiä sekä käsikirjoituksia. Arkisto on osa Maailman musiikin keskuksen kirjastoa. Halmetojalla oli tärkeä rooli Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran romaniaineistojen kokoelmien kartuttamisessa. Romaniväestön edustajana hän oli 1990-luvun lopussa Romsf-elämäkertojen tallennusprojektissa haastattelijana. Hän oli mukana historioitsija Panu Pulman johdolla toteutetussa Suomen romanien historia -hankkeessa.
Halmetojan aloitteesta syntyi muun muassa Olarin Musiikin vuonna 1996 julkaisema Suomen romanien laulukokoelma Luludžako drom. Kukkien tie. Laulaja Hilja Grönfors esiintyy tällä levyllä ensimmäistä kertaa levylaulajana. Vuonna 2001 ilmestyi Halmetojan toimittamana Indiako drom, joka sisältää 1990-luvun lopussa Helsingissä järjestetyn romanikonserttisarjan äänityksiä.
Halmetoja palkittiin Paarkiba-tunnustuksella vuonna 2010 pitkäaikaisesta ja ansiokkaasta työstä romaniväestöä koskevan tiedonvälityksen edistämiseksi sekä romanikulttuurin esille tuomiseksi.
Yksityiselämä

Raila Halmetojan elämänkumppani oli romaniaktivisti Seppo Isberg (1952–2018). Laulaja Hilja Grönfors oli hänen serkkunsa.
Hanna Hantula

| Hanna Hantula> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: Mustasaari
Kansalaisuus:  suomi
Ammatti:  toimittaja, juontaja
Titteli:  päätoimittaja
Siviilisääty:  avioliitossa
Puoliso:  Toivo Haimi
Muut tiedot
Aktiivisena:  2014–nykypäivä
Hanna Hantula (s. 1990) on suomalainen toimittaja ja juontaja. Hantula työskentelee Naisasialiitto Unionin Tulva-aikakauslehden päätoimittajana.
Ura

Hantula on työskennellyt toiminut toimittajana ja juontajana vuodesta 2014, enimmäkseen Ylellä. Hän on juontanut Ylen Perjantai-ohjelmaa, YleX-etusivua, Yle Kioskin videosisältöjä ja Ajankohtainen kakkonen-ajankohtaisohjelmaa.
Hantula on valmistunut yhteiskuntatieteiden kandidaatiksi Tampereen yliopistosta ja valtiotieteiden maisteriksi Helsingin yliopiston valtiotieteellisessä tiedekunnasta.
Yksityiselämä

Hantula avioitui toimittaja Toivo Haimin kanssa toukokuussa 2022.
Benjamin Ajo

Benjamin Ajo (17. marraskuuta 1868 Ylitornio – 19. huhtikuuta 1941 Helsinki) oli suomalainen asemapäällikkö ja suomentaja.
Benjamin Ajon vanhemmat olivat talollinen Isak Vilhelm Pirjetä ja Anna Margareta Ajo. Hän pääsi ylioppilaaksi Oulun yksityislyseosta 1887.
Ajo tuli valtionrautateiden palvelukseen 1888. Hän toimi kirjurina Sörnäisten asemalla vuodesta 1891 alkaen ja 1. kirjurina Tampereella vuodesta 1896. Ajo oli asemapäällikkönä Otalammilla 1901–1906, Tohmajärvellä 1906–1907, Urjalassa 1907–1927 ja Hämeenlinnassa 1927–1934. Hän jäi eläkkeelle 1934 ja muutti sitten Helsinkiin.
Ajo oli useita vuosia Urjalan kunnanvaltuuston jäsenenä ja Urjalan säästöpankin konttorin johtajana ja oli mukana perustamassa Urjalan suojeluskuntaa. Hän toimi useita vuosia Asemapäällikköyhdistyksen puheenjohtajana ja oli yhdistyksen kunniajäsen. Hän suomensi useita teoksia ja kirjoitti eri julkaisuihin suomalaisuus-, raittius- ja heimokysymysasioista. Ajo oli myös mukana perustamassa useita kirjastoja. Sortovuosina 1900-luvun alussa hän oli mukana harjoittamassa passiivista vastarintaa ja myöhemmin oli ajamassa Karjalan pakolaisten asiaa. Ajo oli Karjalan Sivistysseuran ainaisjäsen seuran perustamisesta lähtien. Ajo teki useita opintomatkoja moniin Europan maihin.
Benjamin Ajo oli naimisissa 1897–1935 Emilia Wilhelmina Erikssonin (k. 1935) kanssa.
Suomennoksia

Carl Boberg : Miksi aijot?: nuorison tärkein kysymys: moniaita nuorille omistamia mietteitä. Lähetyskirjakauppa, Helsinki 1894
Agnes Vollmar : Mummu: kertomus nuorille ja vanhoille; suom. Benjamin Ajo ja Abel Fabian Raunio. Lähetyskirjakauppa, Helsinki 1894, 2. painos 1903
Aiheesta muualla

Hämeenlinnan asemapäällikkö Benjamin Ajo, Suomen Rautatiemuseon kuvakokoelma
Benjamin Ajon lehtiartikkeleita nimellä Benj. Ajo:
Hajamietteitä heimotyöstä lähinnä Karjalaa silmälläpitäen, Toukomies, 01.04.1931, nro 4-5, s. 21, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Rajaseudut ja heimotyö, Toukomies, 01.12.1934, nro 11-12, s. 7, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Suomenkielen alue ja suomalaisen kulttuurin alue, Viena-Aunus, 01.02.1935, nro 1-2, s. 11, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
Erik Aminoff

Erik Aminoff (9. toukokuuta 1879 Turku – 5. tammikuuta 1960 Helsinki) oli suomalainen vapaaherra, vuori-insinööri ja yritysjohtaja.
Perhe

Aminoffin vanhemmat olivat merikapteeni, kartanonomistaja, vapaaherra Ivan Alexander Aminoff ja Augusta Lovisa Josefina Jansson.
Aminoff avioitui Valentina Kornakoffin kanssa. Pariskunta sai lukuisia lapsia. Yritysjohtaja Erik Wilhelm Aminoff oli heidän lapsensa.
Yritysjohtaja Gustaf Aminoff oli hänen veljensä. Aminoffin isoisä oli eversti, vapaaherra Alexander Aminoff ja hänen isoisoisänsä oli kenraalimajuri, kreivi Johan Fredrik Aminoff.
Ura

Aminoff aloitti opinnot Helsingissä vuonna 1899 ja valmistui vuori-insinööriksi Saksan Freiburgissa.
Aminoff aloitti uran Yhdysvalloissa, Kanadassa ja Meksikossa. Meksikosta hän siirtyi Venäjälle. Hän toimi venäläisen kullanhuuhdontayrityksen johtajana ja Siperian pankin konsulttina vuonna 1912. Aminoff omisti kultakaivoksen Amurin alueella. Venäjän jälkeen Aminoffin ura jatkui Kiinassa, Himalajalla ja Filippiineillä.
Hän muutti perheineen takaisin Suomeen vuonna 1936. Vuoksenniska Oy houkutteli Aminoffin johtamaan Haverin kaivoksen toimintaa Viljakkalassa. Hän loi hyvän työilmapiirin ja ratkoi erimielisyyksiä. Hän johti kultakaivosta menestyksellä ja tehdaskylän ilmapiiri oli hyvä. Haverin kultakaivos tyydytti koko Suomen kultatarpeen ja tuotti 180 tonnia kuparia vuodessa. Aminoff muistetaan siitä, että hän istui panssaroidussa autossa ja pistooli kainalossa, kun Haverin kaivoksen kultaharkkoja kuljetettiin maailmalle. Haverin kultakaivoksen malmista valmistettiin Helsingin vuoden 1952 kesäolympialaisten kulta- ja hopeamitalit. Aminoffin lempinimi oli Haverin paroni.
Aminoff jäi eläkkeelle vuonna 1952.
Hänet tunnettiin huumorintajuisena ja ammattaitoisena henkilönä.