stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hannes Siivonen
Elämä ja ura

Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Juho Stefan Siivonen ja Sanni Katri o.s. Sundell. Perhe muutti Turkuun, kun Hannes oli 11-vuotias. Lapsuutensa hän vietti silloisella Nummenpakalla, Nummenmäen esikaupunkialueella. Vanhempien avioliiton kariuduttua Hanneksesta tuli perheen pääasiallinen elättäjä.
Siivonen kävi Turun Taideyhdistyksen piirustuskoulua 1916–1919. Hänen opettajinaan toimivat muun muassa Santeri Salokivi, Ragnar Ungern ja Teodor Schalin. Hänen debyyttinsä oli Turussa 1920. Vuonna 1932 hän teki Kordelinin säätiön ja Turun Taideyhdistyksen tuella stipendimatkan Ranskaan Pariisiin ja Italiaan Firenzeen tutustuen näyttelyihin ja museoihin. Turku-aiheita Siivosella oli hyvin paljon, mutta Turun tuomiokirkkoa hän ei koskaan maalannut tilauspyynnöistä huolimatta. Siivonen oli myös pidetty muotokuvaaja. Lisätienestiä hän hankki maalaamisen ohella toimimalla myös Turun yliopiston kirjaston vahtimestarina peräti 17 vuotta 1929–46. Turun Taideyhdistyksen piirustuskoulun johtajana hän toimi 1946–1950.
Hän sanoutui irti Piirustuskoulun johtajuudesta Turun Taideyhdistyksen hallituksen kanssa syntyneiden kiistojen takia. Virallisesti asia koski vain sijaisen valintaa. Siivonen olisi halunnut virkavapaalle lähtevän Laila Säilän tilalle Eino Aaltosen, mutta TTY:n hallitus halusi siihen taidearvostelijana toimineen Osmo Laineen. Oppilaat lähettivät hallitukselle vetoomuksen, että Siivosen mielipide huomioitaisiin. Siivonen oli ankaruudestaan huolimatta opettajana suosittu. Oppilaita pidettiin "pikku Siivosina", joten hallitus oli Osmo Laineen kannalla siinä, että Siivonen vaikutti liian paljon oppilaiden maalaustapaan. Oppilaita erosi koulusta protestina tapahtumalle.
Hannes Siivoselle myönnettiin Valtion taiteilijaeläke 1962. Hän kuoli 74-vuotiaana 1972. Hänen ensimmäinen puolisonsa oli Martta Adina o.s. Luoto ja toinen Eine o.s. Backlund. Taiteilijan kuoleman jälkeen hänen leskensä lahjoitti miehensä laajan taiteellisen jäämistön Turun taidemuseolle.
Muuta

Leo Tavio tuotti 1957 lyhyen dokumenttielokuvan Hannes Siivonen – Taiteilijan arkea.
Silicon Fen

Silicon Fen eli Cambridge Cluster on Cambridgen yliopistoalueen teknologiapuisto Englannissa. Sen painopisteet ovat elektroniikka, ohjelmistot ja biotekniikka. Puisto sijaitsee Fenlandin eteläpuolella, joka on johtanut tällaiseen muunnokseen "laaksosta".
Vuonna 2004 alueelle ohjautui 24% kaikista Englannin riskisijoituksista eli 9% EU:n riskisijoituksista. Cambridge-ilmiö loi ennen ei-teollistuneelle alueelle merkittävän määrän elektroniikka-alan T&K-toimintaa. Trinity College perusti alueelle tiedepuiston jo vuonna 1970 - alueen menestystä on rakennettu vuosikymmeniä. Yritykset ovat edelleen mikroyrityskokoa. Arvioidaan, että alueella on noin 2500 yritystä, niiden arvon on arvioitu olevan kuusi miljardia dollaria. Menestyksen selityksinä on pidetty korkeaa elintasoa, hyvää liikenneverkkoa, vähää rikollisuutta ja vähäistä huumeiden käyttöä ja sitä, että Cambridgesta valmistuneet ihmiset haluavat jäädä alueelle töihin. Vielä viime aikoihin asti alueella oli huokeaa asua.
Aiheesta muualla

The Cambridge Cluster Report 2007, Library House 2007, Download (Arkistoitu – Internet Archive)
The Cambridge Phenomenon: The Growth of High Technology Industry in a University Town, Segal Quince & Partners 1985, ISBN 0-9510202-0-X
The Cambridge Phenomenon Revisited - a synopsis of the new report by Segal Quince Wicksteed, Segal Quince & Partners 2000, Download (Arkistoitu – Internet Archive)
The Cambridge Cluster Report 2003, Library House 2003, Download
The Cambridge Cluster Report 2004, Library House in association with Grant Thornton 2004, Download
The Cambridge Cluster Report 2006, Library House 2006, Download (Arkistoitu – Internet Archive)
The Cambridge Technopole Report 2006 An overview of the UK's leading high tech cluster, St John's Innovation Centre 2006,  (Arkistoitu – Internet Archive)
The Impact of the University of Cambridge on the UK Economy and Society A high-level study commissioned by EEDA and the Cambridge Network in 2006,   (Arkistoitu – Internet Archive)
Cambridge Corporate Gateway
SiliconFenBusiness.com
Cambridge Technopole
Luettelo suomalaisista kulttuuriskandaaleista

Suomen kulttuuriskandaalit (tai kulttuurikohut, kohutapaukset) ovat suomalaisen kulttuurin, kuten kuvataiteen, teatterin, tms. piirissä tapahtuneita taideharrastajien piiriä laajempia, vähintäänkin laajaa kansallista huomiota herättäneitä tapauksia.
Seitsemän veljestä

Aleksis Kiven romaani Seitsemän veljestä oli aikansa kirjallinen skandaali. Kiven kriittikko August Ahlqvist piti vuonna 1870 ilmestynyttä kirjaa sekä huonosti kirjoitettuna, että Suomen kansaa häpäisevänä teoksena.
Juhannustanssit

Hannu Salaman kirja Juhannustanssit aiheutti vuonna 1965 oikeudenkäynnin, jossa Salamaa syytettiin jumalanpilkasta.
Sikamessias

Harro Koskisen maalaus Sikamessias aiheutti tuomion jumalanpilkasta vuonna 1974.
Lapualaisooppera

Arvo Salon tekstiin perustuva ooppera, joka mursi perinteisen oopperan kaavaa.
Joensuun teatterisota

Jouko Turkan  johtama Joensuun kaupunginteatteri oli teatterimaailman puheenaiheena syksyllä 1971, kun teatterin johtokunnan ja henkilökunnan välille syntyi riita siitä, kuka saa päättää ohjelmistosta. Riita johti näyttelijöiden lakkoon.
Kuopion teatterisota

Kurt Nuotion johtamassa Kuopion kaupounginteatterissa syntyi Joensuun kaltainen teatterisota 70-luvun puolivälissä, kun oikeistojohtoinen teatterilautakunta alkoi määritellä teatterin taiteellista suuntaa ja ohjelmistovalintoja.
Turkan koulu

Jouko Turkka toimi Teatterikorkeakoulun näyttelijäntyön professorina 1981–1985, josta rehtorina 1982–1985, ja ohjaajantyön professorina 1985–1988, jona aikana 'Turkan kouluksi' nimitetty koulutus herätti kansallista kohua esim. iltapäivälehtien otsikoissa.
Jumalan teatteri

1980-luvulla laajaa huomiota saavuttanut niin sanotun Turkan koulun teatteriopiskelijoiden teatteriesitys, jossa yleisöä kohtaan käyttäydyttiin uhkaavasti.
Kissantappovideo

Teemu Mäen vuonna 1988 tekemä taidevideo sai laajaa huomiota ja tuomitsevaa arvostelua muun muassa alan piireissä Hollannissa. Mäki sai teostaan hovioikeudessa sakkotuomion eläinrääkkäyksestä.
Turkan Seitsemän veljestä

Jouko Turkan Yleisradiolle ohjaama televisiosarja Seitsemän veljestä aiheutti runsasta keskustelua kun se esitettiin vuosina 1989–1990.
Aiheesta muualla

Dahlgren, Susanne & Kivistö, Sari & Paasonen, Susanna (toim.): Skandaali! Suomalaisen taiteen ja politiikan mediakohut.  Helsinki:  Helsinki-kirjat, 2011.  ISBN 978-952-5874-44-0
Mäkelä, Matti Kun häpeästä tuli kunniaa ja provokaatio : näkökulmia tabuja rikkovaan taiteeseen, University of Eastern Finland, 2016 ISBN 978-952-61-2205-2 (väitöskirja)
Siipimies

Siipimies on toisesta maailmansodasta peräisin oleva sotilasilmailutermi.
Toisessa maailmansodassa tuli laajaan käyttöön niin sanottu paritaistelun periaate ilmasodassa: hävittäjät jakautuivat kaksikoneisiin ryhmiin, joissa lentäjät vartioivat toinen toistaan.
Suomen ilmavoimien Fokker-pari l. partio. Todellisessa tilanteessa koneiden väli oli satoja metrejä
Varsinaiseksi ilmasodankäynnin taktisesti toimivaksi tunnetuksi perustaksi menetelmän kehitti Luftwaffen ässä, sittemmin General der Jagdflieger Werner Mölders, joka muutoinkin kehitti ilmataistelun menetelmiä.
Espanjan sisällissota kehitti ilmataistelumenetelmiä

Saksan ilmavoimille periaate kehittyi Espanjan sisällissodassa kansallismielisiä tukeneiden natsi-Saksan ilmavoimien Legion Condor -yksikön keskuudessa. Menetelmä syntyi aluksi käytännön sanelemana konemäärien pienuuden seurauksena. Esimerkiksi viidestä toimintakuntoisesta koneesta oli järkevämpää muodostaa kaksi paria ja jättää yksi varakoneeksi kuin lähettää yksi perinteinen kolmen koneen muodostelma. Pareissa lentämisen edut huomattiin nopeasti.
Yksinäinen kone oli altis  erityisesti viistosti takaa ylhäältä tai syöksyllä taakse alle ja ylös tehdylle hyökkäykselle, sillä näitä suuntia oli vaikea valvoa. Hävittäjän takaa katsoen oikea yläpuoli oli suosittu hyökkäyssuunta, sillä ohjaussauvan ja kaasuvivun hallinta rajoittivat lentäjän kykyä katsoa tähän suuntaan ohjaajan hallitessa ohjaussauvaa oikealla ja kaasuvipua vasemmalla kädellä.
1. maailmansodasta periytyvä tiukka kolmikoneinen parvi puolestaan vaati runsaasti huomiota lentämiseen parven koossapitämiseksi ja jätti valvomattomia alueita parven alapuolelle, mitkä tekivät em. hyökkäysmenetelmistä vaarallisen tällaista muodostelmaa vastaan. Tiukassa parvessa nopeat väistöliikkeet aiheuttivat lisäksi törmäysvaaran parven muihin koneisiin.
Pareittain lennettäessä taktinen liikehtiminen oli helpompaa ja mahdollisti toistensa sokeiden alueiden vahtimisen sekä paremman puolustautumisen hyökkääjää vastaan. Toisaalta vastustajan oli vaikeampi havaita väljää muodostelmaa.
Saksassa

Toisen maailmansodan aikana saksalaisilla oli parin johtajana aina kokeneempi lentäjä sotilasarvosta riippumatta ja toista lentäjää sanottiin hänen siipimiehekseen. Yleensä kokeneet lentäjät ottivat mielellään uusia tulokkaita siipimiehekseen; näin tulokaslentäjät saattoivat kerätä kokemusta. Saksalaiset käyttivät parista nimitystä Rotte ja siipimiehestä Kacmarek. Kaksi paria muodosti parven Schwarm, josta edelleen suurempia yksiköitä, kuten lentue.
Neuvostoliitossa

Tasavaltalaisia Espanjan sisällissodassa tukeneet neuvostoliittolaiset lentäjät totesivat taktiikan edut ja kopioivat sen. Heillä paria ja parvea vastaavat nimitykset olivat pary ja zveno. Josif Stalinin toiminta esti ehdotetut uudistukset maan ilmavoimissa ennen sotaa.
Operaatio Barbarossan jälkeen pareina lentäminen otettiin nopeasti käyttöön kolmikoneisten muodostelmien tilalle, mutta taktiikan leviämistä hidasti vanhan taktisen järjestelmän mukaan koulutettujen ilmavoimien suuri koko ja toisaalta saksalaisten nopea eteneminen.
Aleksandr Pokryškin lienee tunnetuin taktisista uudistajista.
Suomessa

Suomen kielen nimitykset ovat partio ja parvi. Lentolaivue 24:n lentueenkomentaja Gustaf "Eka" Magnusson esimiehensä laivueenkomentaja Richard Lorentzin kanssa olivat tulleet samoihin tuloksiin riippumattomasti 1930-luvun alussa. Magnusson palveli Saksassa  "Richthofen Geschwader" JG 132:ssa tammi-maaliskuussa 1938 todeten Luftwaffen olevan ottamassa taktiikkaa käyttöön kuullen samalla Espanjan-kokemuksista.
Toinen maailmansota

Brittien Royal Air Force otti taktiikan käyttöön vasta Taistelun Britanniasta jälkeen, koska katsottiin
että on arveluttavaa muuttaa opittuja menetelmiä taistelun samanaikaisesti jatkuessa.
Majuri (eversti) Adolph "Sailor" Malan (27 ja 7 jaettua pudotusta vahvistettuna) esitteli muodostelman tekemiensä havaintojen perusteella. Hän jakoi 12 koneen laivueet kolmeen nelikoneiseen löyhään jonomuodostelmaan jotka jakautuivat tarvittaessa pareiksi. Menetelmä korvasi jaon neljään kolmen koneen kiilaan lopullisesti 1941. Rinnakkain lentämisen parvissa britit ottivat käyttöön vuoden 1943 aikana. Englannin kielessä parven termit ovat wingman, pair ja finger four (formation). Parimenetelmä osoittautui niin hyväksi, että se on käytössä edelleen.
Siipimiestaktiikasta kertovat monet ilmailukirjailijat, kuten Jorma Karhunen, Adolf Galland, Pierre Clostermann ja Saburo Sakai.
Aiheesta muualla

http://www.saunalahti.fi/fta/fintac-1.htm%5Bvanhentunut+linkki%5D
Leila Sillantaka

Leila Annikki Sillantaka (s. 20. helmikuuta 1948 Helsinki) on suomalainen tanssija ja tanssipedagogi.
Sillantaka vietti suurimman osan lapsuudestaan Jämsässä. Siellä ei ollut tarjolla tanssikoulutusta, joten hän aloitti lapsena toiminnan ja opettamisen naisvoimisteluseurassa. Sillantaka aloitti tanssin opiskelun viimeisen lukiovuotensa aikana klassisen baletin opetuksen käynnistyttyä Jämsänkoskella. Kirjoitettuaan ylioppilaaksi Sillantaka muutti Helsinkiin. Hän jatkoi tanssiopintojaan Riitta Vainion Modernin tanssin koulussa ja pääsi työhön sen lasten opettajana. Sillantaka oli tanssijana Vainion ryhmässä vuosina 1967–1969. Samanaikaisesti hän opiskeli lääketiedettä. Sillantaka omistautui kuitenkin sitten uralleen tanssin parissa. Hän täydensi tanssiopintojaan lukuisilla ulkomaille suuntautuneilla opintomatkoilla. Sillantaka perusti Göran Löfströmin kanssa vuonna 1969 Helsingin tanssiopiston (alun perin Modernin tanssin studio) ja pääsi heti sen rehtoriksi. Hän oli aikoinaan myös naimisissa Löfströmin kanssa. Sillantaka toimi vuosina 1971–1981 tanssijana Löfströmin kanssa perustamassaan Tanssiteatteri Rollossa. Opettajana hän on vieraillut muun muassa Kuopion konservatoriossa ja Teatterikorkeakoulussa.
Sillantaka teki Löfströmin kanssa aloitteen tanssinopettajien ensimmäisestä valtakunnallisesta työehtosopimuksesta, joka laadittiin vuonna 1984. Hän teki 1990-luvulla Ismo Pornan kanssa ensimmäisen laajan kartoituksen suomalaisesta tanssinopetuksesta. Kesällä 1997 Sillantaka kuului johtaviin vaikuttajiin Kuopiossa järjestetyssä kansainvälisessä Dance and the Child -konferenssissa. Hän toimi Dance and the Child Internationalin hallituksessa vuosina 1997–1999 ja lähti tämän myötä Reginaan (Kanada) ja Berliiniin.
Sillantaka työskenteli Helsingin tanssiopiston nyky- ja lastentanssin opettajana vuoteen 2011 saakka. Hän jatkoi tämän jälkeenkin vastaamista opiston esiintymistoiminnasta. Sillantaka toimi yhä Helsingin tanssiopiston rehtorina Suomen tanssioppilaitosten liiton (STOPP ry) myöntäessä hänelle erikoispalkintonsa 28. toukokuuta 2022. Palkinto myönnettiin pitkäjänteiseksi ja uraa uurtavaksi kuvatusta työstä tanssin perusopetuksen kehittämisessä. Sillantakalle luovutettiin Suomen tanssioppilaitosten liiton puolesta Suomen teatterijärjestöjen keskusliiton kultainen ansiomerkki. Sillantaka on saanut myös Lastenkulttuurin valtionpalkinnon (1990), Suomen tanssioppilaitosten liiton Vuoden tanssikasvattaja -palkinnon (2007) ja Pro Dancen elämäntyöpalkinnon (2019). Apurahoja hänelle ovat myöntäneet Suomen Kulttuurirahasto (1976), Wainsteinin säätiö (1982) ja Suomen valtio (puolivuotinen taiteilija-apuraha, 1988).
Sillantaka toimi Suomen tanssitaiteilijain liiton hallituksessa vuosina 1980–1981. Hän oli Suomen tanssioppilaitosten liiton perustajajäsen ja pääsi sen hallitukseen ensimmäisen kerran vuonna 1984. Hän on toiminut liiton puheenjohtajana vuosina 1987–1994 ja 2003–2004 sekä varapuheenjohtajana 1999–2002 ja 2014–2016.
Silkkiköynnös

| Silkkiköynnös |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Gentianales
Heimo::  Oleanterikasvit Apocynaceae
Alaheimo::  Asclepiadoideae
Suku::  Silkkiköynnökset Araujia
Laji::  sericifera
Kaksiosainen nimi
 Araujia sericifera  Brot. 
Katso myös
   Silkkiköynnös Wikispeciesissä   Silkkiköynnös Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Silkkiköynnös (Araujia sericifera) on oleanterikasvien (Apocynaceae) alaheimoon Asclepiadoideae kuuluva köynnöstävä kasvi, jota viljellään huonekasvina.
Aiheesta muualla

Trees and Shrubs Online: Araujia sericifera (englanniksi)
Integrated Taxonomic Information System (ITIS): Araujia sericifera (englanniksi)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Araujia sericifera (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q2704519  Wikispecies: Araujia sericifera  APDB: 71949  APNI: 98521  Calflora: 505  Cal-IPC: araujia-sericifera  CoL: G69Q  EoL: 488508  EPPO: AJASE  EUNIS: 152543  FloraBase: 17355  FoAO2: Araujia sericifera  FoIO: ARASER  GBIF: 3170442  GRIN: 3841  iNaturalist: 75499  IPA: 5145  IPNI: 30117279-2  IRMNG: 10207908  ITIS: 500960  NatureServe: 2.158415  NCBI: 63463  NZOR: b7b2caa8-cdbd-4f16-aeb3-976d5c435237  NZPCN: 2542  Observation.org: 144178  Open Tree of Life: 586721  PFI: 4087  Plant List: kew-2646641  PLANTS: ARSE8  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:30117279-2  RHS: 59389  SANBI: 2632-1  Tropicos: 2602926  VicFlora: c25cad87-d3ff-47a5-b8fd-79e5db7b7369  WoI: 975  WFO: wfo-0000543088
Luettelo MTV:n tunnuksista

Luettelo MTV:n tunnuksista esittelee suomalaisen televisioyhtiö MTV:n käyttämiä tunnuksia läpi vuosikymmenten. Ennen vuoden 1993 kanavauudistusta Mainos-TV lähetti ohjelmaa Ylen kanavilla (Yle TV1 ja Yle TV2) ja sen jälkeen omalla MTV3-kanavallaan.
MTV3:n nykyinen kanavailme otettiin käyttöön 1. joulukuuta 2022. Kanavailme muutettiin yhtenäiseksi kaikkien MTV:n televisiokanavien (MTV3, MTV Ava ja MTV Sub) kesken.
1957–1963

Alkuvuosista 1960-luvun puoliväliin tunnusfilmissä oli silmiään räpyttelevä pöllö. Toisessa silmässä oli kirjain T ja toisessa V. Taustaväri oli musta, koska tuolloin Suomessa ei ollut värilähetyksiä. Tunnuksessa soi sähkökitaralla esitetty musiikki, jonka sävel oli suora lainaus kitaristi Les Paulin levyttämän kappaleen "Brazil" introsta. Tunnus toimi myös mainoskatkotunnuksena. Sen suunnitteli taiteilija Peppe Nyström, joka loi pöllölogon hahmottelemalla linnun ja munan, joista syntyi lopulta pöllö.
1963–1975

1960-luvun puolivälin tienoilla otettiin käyttöön uudistettu tunnusfilmi, jossa pöllö lensi oksalle, "pyöristi" vatsaansa, iski silmää ja lensi iloisesti pois oksalta. Tunnusväri oli harmaa, koska tunnuksen aikana ei ollut värilähetystä, ja tunnuksen aikana kuului musiikkia. Tunnus toimi myös mainoskatkotunnuksena.
1975–1983

MTV otti käyttöön 17. joulukuuta 1975 tunnuksen, jossa valkoiselle taustalle ilmestyi 48 palloa, joista reunimmaiset näkyivät vain osittain. Palloja oli kuuden värisiä: vihreitä, violetteja, vaaleanpunaisia, oransseja, sinisiä ja ruskeita. Yksi sinisistä palloista suureni ja pyöri oikealle, jolloin paljastui pöllön kasvot. Sen alle ilmestyi teksti ”MTV”. Pöllö iski silmää. Taustaväri oli valkoinen. Pöllöä kutsuttiin nimellä "Mainospöllö", ja sen oli suunnitellut Ilkka Levonranta markkinointi Viherjuuresta. Tunnusfilmin ideoi Sauli Rantamäki ja musiikin sävelsi MTV:n kapellimestari Rauno Lehtinen.
1983–1988

Tekstin kirjasinlaji vaihtui vuonna 1983, kun Oy Mainos-TV-Reklam-TV Ab:n nimeksi tuli MTV Oy. Samalla palloista tuli kolmiulotteisen näköisiä ja niiden määrä väheni 42:een, mutta musiikki oli sama. Vuonna 1984 ja 1985 tosin saatettiin satunnaisesti näyttää myös alkuperäistä tunnusta. Mainoskatkotunnus oli still-kuva, jossa oli musta tausta, jolla oli kolme eriväristä palloa. Kuvan alalaidassa oli MTV:n logo, jonka perässä luki sana ”Jatkuu”. Käytössä oli myös still-kuva, jossa ainoastaan oli MTV:n logo ja teksti "Jatkuu". Mainoskatkotunnuksen aikana ei ollut musiikkia. Joskus mainoskatkotunnuksen sijaan ohjelman aikana pysäytettiin still-kuvaan, jossa luki sitten ohjelman nimi ja "jatkuu...". Kuten esimerkiksi Spede Show -ohjelman aikana alkavan mainoskatkon alussa "Spede show / Jatkuu". Näissä viimeksi mainituissa tapauksissa mainoskatkotunnukset olivat jo valmiiksi sisällytetty lähetyskäyttöön tarkoitetuissa mastervideonauhoissa, joiden sisältö oli etukäteen jaettu mainoskatkoihin MTV:n omissa ohjelmatuotannoissa.
1988–1989

Vuosina 1988–1989 käytössä olleen tunnuksen alussa oli avaruusteema, jonne ilmestyi sininen, musta ja valkoinen pallo sekä keltainen kolmio. Sininen pallo edusti itse pöllöä, valkoinen pallo sen silmiä, musta pallo sen pupilleja ja kolmio sen nokkaa. Musta ja valkoinen pallo sekä kolmio jäivät sinisen pallon taakse ja sininen pallo muuttui pöllöksi, joka iski silmää. Pöllö katosi taustalle ja sen paikalle ilmestyi teksti ”MTV” yksi kirjain kerrallaan. Samalla tausta muuttui vaaleansiniseksi ja tekstin taakse ilmestyi raitoja. Tunnuksesta oli myös lyhyempi versio, joka alkoi pöllölogolla. Pitkää tunnusta käytettiin, jos MTV aloitti tai päätti illan kyseisessä lähetysverkossa. (Esimerkki: oletetaan, että tiettynä iltana MTV:llä oli yksi ohjelmaosuus TV1:n puolella ja kaksi ohjelmaosuutta TV2:n puolella. Tällöin illan ainoa TV1:ssä lähetetty ohjelmaosuus alkoi pitkällä tunnuksella ja päättyi myös pitkään tunnukseen. TV2:n puolella lähetetyistä ohjelmaosuuksista ensimmäinen alkoi pitkällä tunnuksella ja päättyi lyhyeen tunnukseen, ja jälkimmäinen alkoi lyhyellä ja päättyi pitkään. Sillä, miten TV1:ssä lähetetty osuus sijoittui kronologisesti TV2:ssa lähetettyihin osuuksiin nähden, ei ollut merkitystä.) Lyhyttä tunnusta käytettiin merkkinä siitä, että MTV jäi tauolle tai palasi tauolta kyseisellä lähetysverkolla. Tunnuksen aikana soi tunnusmusiikki. Mainoskatkotunnuksia oli kaksi: toista käytettiin mainoskatkon alussa ja toista mainoskatkon lopussa. Mainoskatkon alkutunnuksessa kuva kutistui kuvaruudun oikeaan alanurkkaan. Mainoskatkon lopputunnuksessa kuva kasvoi kuvaruudun oikeasta alanurkasta peittämään koko kuvaruudun. Mainoskatkotunnuksen musiikki oli eräänlainen hidastettu versio päätunnuksen musiikin loppuosasta ja tausta oli musta. Mainoskatkotunnuksen alussa esiintyivät samat pallot ja sama kolmio kuin päätunnuksessa. Lopuksi ilmestyi teksti ”MTV JATKUU”. Lyhyemmän version musiikkia oli vähän muunneltu. Ohjelmamainoksien yhteydessä käytettiin vuodesta 1986 tunnusta, jossa oli avaruusteema ja pöllö sekä MTV:n logo. Teksti "MTV" ja pöllö katosivat taustalle ja ruutuun ilmestyi teksti "MTV-KANAVA" ja musiikki oli erilainen. Musiikki vaihtui toiseen vuonna 1988 ilmeenkin vaihtuessa.
1990–1992

Vuosina 1990–1992 MTV:n tunnuksessa oli sininen tausta, jonne ilmestyi viisi eriväristä neliötä: yksi vasempaan ylänurkkaan, yksi oikeaan ylänurkkaan ja kolme alareunaan vierekkäin. Oikeassa alanurkassa oleva neliö kääntyi vasemmalle, jolloin neliön toiselta puolelta paljastui ykkösverkossa luku 1, kakkosverkossa luku 2 ja kolmosverkossa luku 3 (MTV:n tunnus esitettiin kolmosverkossa vain ennen Huomenta Suomi -ohjelmaa ja sen jälkeen). Myös oikean ylänurkan neliö kääntyi vasemmalle ja sen toiselta puolelta paljastui kirjaimet ”TV”. Tunnukseen ilmestyi M-kirjain, joka peitti suuren osan kuvaruutua. Se neliö, jossa näkyi televisioaseman numero, kääntyi vielä kerran vasemmalle, jolloin sen alta paljastui pöllötunnus. Pöllö iski silmää. Maaliskuun lopusta 1990 vuoden 1992 loppuun asti tunnuksessa oli tummemmat värit ja matalammat soinnut (kuitenkin sama musiikki eri sovituksella), kuin tammi–maaliskuussa 1990. Tosin vuonna 1992 käytettiin satunnaisesti tunnuksen alkuperäistä versiota. Mainoskatkotunnuksen alussa oli neliössä kukin yksi kirjain. Yhdessä neliössä oli pöllö, joka sitten kääntyi Jatkuu-sanan U-kirjaimeksi. MTV oli kuvan alalaidalla ja kirjaimet muodostivat sanan ”JATKUU”. Kirjain M oli iso ja TV olivat pieniä. Mainoskatkotunnuksessa musiikkia oli hiukan muunneltu. Vaikka alkuperäisessä tunnuksessa oli erilainen musiikki ja vaalea tausta, kuitenkin silti samat viisi neliöä olivat tunnuksessa.
Tunnusfilmiä näytettiin TV1:ssä ja TV2:ssa ennen MTV:n ohjelmaosuuksia ja niiden jälkeen. Kolmoskanavalla tunnusfilmiä ei näytetty, paitsi ennen Huomenta Suomi -lähetystä ja sen jälkeen.
MTV:n omatuotantoisilla ohjelmilla oli omat mainoskatkotunnuksensa vuoden 1992 loppuun asti. Myöhemmin MTV3-kanavalla nuortenohjelma Jyrkillä oli sen alkuaikoina samaan tapaan oma mainoskatkotunnuksensa. Yleistä mainoskatkotunnusta käytettiin elokuvien ja ulkomaisten sarjojen yhteydessä.
Ohjelmien loputtua esitettiin usein tunnus, jonka yläreunassa oli MTV:n päätunnuksen muunnelma pienoiskoossa ja alareunassa luki ohjelman tyylilajin nimi, kuten "Viihde", "Tulossa", "Urheilu", "Draama" tai "Sarjat". Muita vastaavanlaisia tunnuksia olivat muun muassa uutis- ja ajankohtaisohjelmien jälkeen esitetty "Lähetystoiminta", "Ajankohtaisohjelmat", Spede Pasasen tuottamien ohjelmien jälkeen esitetty "Spede" sekä elokuvien ja ulkomaisten sarjojen jälkeen esitetty "Filmi". Musiikkia oli muutettu hieman alkuperäisestä tunnuksesta.