stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kyzikos
Yhteiskunta ja kulttuuri

Kyzikoksen kansa oli jaettu kuuteen heimoon (fylē, mon. fylai), jotka olivat Geleontes, Aigikoreis, Argadeis, Hopletes, Boreis ja Oinopes. Niitä johtivat fylarkit (fylarkhos, mon. fylarkhoi). Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Kyzikēnos (Κυζικηνός). Kaupungissa tiedetään olleen demokratian kaudella neuvosto (būlē) ja kansankokous (dēmos). Kummankin puheenjohtajina toimivat prytanit, jotka tulivat vuorotellen kustakin heimosta ja joiden kausi kesti kuukauden. Prytaneja johti prytanarkki (prytanarkhos). Muita kansankokouksen virkamiehiä olivat epistatēs ja grammateus.
Kyzikoksesta olivat kotoisin muun muassa filosofit Apollodoros, Kebes ja Timolaos, piispa ja pyhä Myron, areiolaispiispa Eunomios sekä kirkollisista asioista kirjoittanut Gelasios. Ortodoksisen kirkon pyhien joukkoon luetaan Kyzikoksen yhdeksän marttyyriä. Olympian kisojen voittoja kaupungilla tiedetään olleen koko antiikin ajalla ainakin neljä.
Antiikissa Kyzikos tunnettiin muun muassa voiteestaan tai hajusteestaan, joka tehtiin Pliniuksen mukaan Cyzicena amaracus -kasvista. Apolloniosta lainaavan Athenaioksen mukaan se tehtiin kuitenkin kurjenmiekoista. Kaupunki tunnettiin myös sen lyömistä kultaisista stateereista, joita kutsuttiin nimellä Kyzikēnoi (Κυζικηνοί), ja jotka olivat käytössä hyvin laajalti ympäri kreikkalaista maailmaa. Rahoissa oli toisella puolella kuvituksena naisen pää, oletettavasti Kybele, ja toisella puolella leijonan pää. Rahan arvo oli 28 attikalaista drakhmaa. Ei ole tietoa siitä, mistä kyzikoslaiset saivat kultansa, mutta se lienee ollut peräisin joko heidän niemeltään tai läheiseltä mantereelta.
Kaupungissa oli joitakin maineikkaita taideteoksia, kuten Ciceron mainitsemat Aiasta ja Medeiaa esittäneet maalaukset, jotka Julius Caesar myöhemmin osti. Prokonnesoksen vallattuaan kyzikoslaiset veivät sieltä Dindymene Meteriä eli Kybeleä esittäneen veistoksen. Se oli tehty kullasta ja norsunluusta lukuun ottamatta kasvoja, jotka oli tehty virtahevon hampaista.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kyzikos Wikimedia Commonsissa
Kyzikoksen raunioita.
Kyzikoksen lyömä raha, n. 550–500 eaa.
Hautareliefi Kyzikoksesta, 500-luku eaa. Istanbulin arkeologinen museo.
Kyzikoksen Diocletianuksen aikana n. 286–287 jaa. lyömä raha. Kuvituksessa seppelöity keisarin rintakuva ja teksti Imp C C Val Diocletianvs P F Avg sekä seisova, Victoriaa ja valtikkaa pitelevä Juppiter ja teksti Iovi conservatori orbis.
Kyzikoksen yhdeksän marttyyriä, venäläinen ikoni 1800-luvulta.
Kybelelle suoritettua uhritoimitusta esittävä reliefi Kyzikoksesta vuodelta 46 eaa. Piirtokirjoitus kertoo Kybelen papittaren kiittävän unesta, joka kertoi ystävän vapautumisesta Thapsuksen taistelussa. Louvre.
Kyzikoksen amfiteatterin rauniot.
Péter Mansfeld

| Péter Mansfeld |
| --- | --- |
 Péter Mansfeldin patsas Budapestissa.
Henkilötiedot
Syntynyt: 10. maaliskuuta 1941 Budapest
Kuollut: 21. maaliskuuta 1959 Budapest
Péter Mansfeld (10. maaliskuuta 1941 – 21. maaliskuuta 1959) oli unkarilainen 18-vuotias poika, joka vangittiin suunniteltuaan Unkarin kansannousun aikana vangittujen ystäviensä vapauttamista ja kostoa kapinoitsijoista virkavallalle kertoneita henkilöitä vastaan. Mansfeld tuomittiin aluksi elinkautiseen vankeuteen, mutta korkein oikeus muutti tuomion kuolemanrangaistukseksi ja Mansfeld teloitettiin 21. maaliskuuta 1959.
Elämäkerta

Péter Mansfeld syntyi Budapestissa Unkarissa 10. maaliskuuta 1941. Mansfeldin isä oli parturi, ja vanhempiensa eron jälkeen hän kasvoi äitinsä kanssa. Peruskoulun jälkeen hän opiskeli ammattioppilaitoksessa. Unkarin kansannousun alettua lokakuussa 1956 Mansfeld ei ottanut osaa varsinaisiin taisteluihin, mutta hän toimitti aseita ja ruokaa kapinoitsijoille. 5. marraskuuta samana vuonna Mansfeld murtautui entisen sisäministeri  László Pirosin huvilaan varastaen siellä olleita aseita, jotka hän kätki myöhemmin kotiinsa. Unkarin kansannousun kukistamisen jälkeen Mansfeld jatkoi opiskelujaan.
Helmikuussa 1958 Mansfeld päätti yhdessä ystävänsä kanssa perustaa aseistautuneen ryhmän. Yhdessä he kaappasivat Itävallan suurlähetystön edustalla olleen miliisin, ryöstivät tämän aseet ja päästivät hänet menemään. He suunnittelivat myös vangittujen ystäviensä vapauttamista ja kostoa kansannousun ajan taistelijoista virkavallalle kertoneita henkilöitä vastaan. Mansfeld kuitenkin pidätettiin kaksi päivää miliisin kaappaamisen jälkeen. 21. marraskuuta 1958 hänet tuomittiin elinkautiseen vankeuteen, mutta korkein oikeus muutti tuomion kuolemanrangaistukseksi 19. maaliskuuta 1959. Kaksi päivää tuomion jälkeen Mansfeld teloitettiin.
Manfred Mann

Manfred Mann vuonna 1966
Manfred Mann oli vuosina 1962–1969 toiminut englantilainen beat-, rhythm and blues- ja pop-yhtye. Yhtyeen perusti kosketinsoittaja Manfred Lubowitz, joka käytti muusikkona nimeä Manfred Mann.
Yhtyeen huippukautta olivat vuodet 1964–1969. Yhtye hajosi musiikillisista syistä vuonna 1969, ja sitä seurasi lyhytaikainen Manfred Mann Chapter Three, jonka jälkeen syntyi menestyksekäs Manfred Mann's Earth Band.
Varhainen historia

Etelä-Afrikassa syntynyt Manfred Lubowitz aloitti soittamisensa sukunsa pianolla  9-vuotiaana. Jo 14-vuotiaana tuli jazzista osa hänen elämäänsä. Manfredilla oli esiintymisiä niin koulujen tanssiaisissa kuin kahviloissakin.  Maansa Apartheid-politiikkaan tympääntyneenä hän hankki työluvan Englannista, jonne matkusti vuonna 1961.
Britteinsaarilla Manfred ja hänen tapaamansa rumpali Mike Hugg muodostivat kahden muun soittajan kanssa nelihenkisen jazz-kvartetin, joka sai nimekseen Mann-Hugg Blue Brothers. Basistin työt hoiti Dave Richmond ja kitaristin tehtävät Mike Vickers. Yhtye herätti huomiota Lontoon kuuluisalla Marquee-klubilla. Laulusolistikseen he palkkasivat Paul Jonesin, jonka into ja kyky laulaa monipuolista rhytm and bluesia vakuutti kuuntelijat miehen kyvyistä. Managerinsa Kenneth Pittin johdolla yhtye suoritti vierailuja ja koe-esiintymisiä eri levy-yhtiöissä kuten EMIllä ja Deccalla. HMV Recordsin kanssa yhtye allekirjoitti levytyssopimuksen ja tuottaja John Burgesin pyynnöstä bändin nimi vaihtui Manfred Manniksi.
Vuonna 1963 levytetty instumentaaliversio "Why Should We Not" julkaistiin singlenä, mutta sen herättämä huomio jäi vaatimattomaksi. Sen seuraaja "Cock-A-Hop" sisälsi  lauluosuuden, mutta myös sen menestys oli vähäinen. Alkuvuodesta 1964 ilmestynyt "5-4-3-2-1" edusti tyyliltään melodisesti tarttuvaa pop-musiikkia, jolla ei ollut paljonkaan tekemistä Manfred Mannin alkuperäisen jazzahtavan poljennon kanssa. Tämä seikka ei miellyttänyt jazz-basisti Richmondia, joka jätti paikkansa orkesterissa. Hänen tehtävänsä otti hoitaakseen Tom McGuinness.
Nousu suosioon

"5-4-3-2-1" menestyi kotimaassaan kohoten listalla viidenneksi. Kappaleen suosiota siivitti se, että se soi myös television suositun nuorten ohjelman Ready Steady Go:n tunnuksena.  Se huomioitiin myös muualla Euroopassa. Manfred Mann jatkoi nousuaan muiden menestyneiden artistien joukkoon levyttämällä singlen "Do Wah Diddy Diddy". Englannissa se nousi elokuussa ykköseksi ja teki saman tempun Yhdysvalloissa myöhemmin syksyn aikana. Myös Suomessa kappaleen menestys oli suuri ja sen tarttuvaa kertosäettä toisteltiin kaikkialla. "Sha La La" jatkoi listamenestystä vielä saman vuoden aikana Englannissa. Seuraavan vuoden aikana Manfred Mannin suosio jatkui. Singlet "Come Tomorrow" ja "If You Gotta Now, Go Now" pitivät yllä listamenestystä. Jälkimmäinen laulu oli lähtöisin Bob Dylanin kynästä. Manfred Mann konsertoi maaliskuussa 1965 Tampereella ja Helsingissä.
Muutoksia  yhtyeen kokoonpanossa

Kitaristi Mike Vickers erosi Manfred Mannista loppuvuonna 1965. Vickers oli multi-instrumentalisti, joka hallitsi kitaran ohella mm. saksofonin ja ksylofonin soiton sekä joka halusi keskittyä vaativampiin tehtäviin sovittajana ja orkesterinjohtajana. Hänen tilalleen astui Jack Bruce John Mayall Bluesbreakers -yhtyeen riveistä. Keväällä 1966 julkaistu single "Pretty Flamingo", josta amerikkalainen Tommy Vann oli aiemmin tehnyt oman versionsa, nosti Manfred Mannin brittilistojen ykköspaikalle. Samalla kappale jäi sen laulusolistina toimineen Paul Jonesin viimeiseksi hitiksi Manfred Mannin riveissä, sillä hän erosi kokoonpanosta heinäkuussa 1966 ryhtyen soolouralle.
Jonesin lähdön myötä yhtyeen sisällä alkoi kuohua. Kun myös Jack Bruce päätti erota ja perustaa Eric Claptonin ja Ginger Bakerin kanssa Creamin, näytti Manfred Mann olevan lopullisen hajoamisen partaalla. Kaiken lisäksi EMI:n alaisuudessa toimiva levy-yhtiö HMV uskoi Paul Jonesin soolouraan niin paljon, että teki levytyssopimuksen hänen kanssaan purkaen Manfred Mannin kanssa tehdyn aiemman sopimuksen. Keulakuvansa menettäneeseen yhtyeeseen ei enää uskottu.
Ura jatkuu

Manfred Mannin pelastukseksi lienee koitunut Band of Angelsin vokalisti Mike D'Abo, joka astui Paul Jonesin tilalle. Suosittua Jonesia ei ollut helppo korvata, mutta D'Abo onnistui vaikeassa tehtävässään hyvin yllättäen osaamisellaan myös musiikkikriitikot.  Hän lauloi uuden kokoonpanon seuraavat singlet "Just like a Woman" ja "Semi-Detached Suburban Mr. James", jotka nousivat molemmat brittien Top-teniin. Jack Brucen paikan täytti Klaus Voormann ja levymerkiksi tuli levy-yhtiö Fontana.
"Ha Ha Said the Clown" jäi Manfred Mannin ainoaksi hitiksi vuonna 1967. Yhtyeen siirtyessä hieman jazzahtavampiin kappaleisiin oli yleisön reaktio kielteinen. Seuraavan vuoden alussa yhtye sai maistaa menestystä oikein kunnolla. He valitsivat jälleen kerran laulun Bob Dylanin tuotannosta levyttäen tammikuussa 1968 singlen "Mighty Quinn". Kappale ei yltänyt ykköseksi vain kotimaassaan, vaan teki saman mm. Saksassa, Ruotsissa sekä Norjassa ja päätyi vielä Yhdysvalloissakin Billboardin kymmenen myydyimmän singlen joukkoon.  Kaikkiaan "Mighty Quinn" ylitti kahden miljoonan myydyn levyn rajan. Sitä seurasi loppukesästä vielä toinen hitti, joka oli saanut nimekseen "My Name is Jack". Samana vuonna julkaistu albumi Mighty Garvey! myi huonosti ja jäi yhtyeen viimeiseksi albumiksi.
Jakaantumisia

Vuonna 1969 Manfred Mann hajosi. Singlet "Fox on the Run" ja "Ragamuffin Man" jatkoivat heidän hittisarjaansa, mutta perustajajäsenet Manfred ja Hugg olivat kyllästyneitä yhtyeen musiikkiin haluten takaisin jazzin pariin. Mike D'Abo puolestaan siirtyi teatteriin  ja hänet nähtiin Herodeksena menestysmusikaali Jesus Christ Superstarissa. Hän sävelsi myös kappaleita muille artisteille.
Myöhemmin 1970-luvulla orkesterin jäsenistä muotoutui peräti kaksi suosittua kokoonpanoa: Manfred Mann's Earth Band sekä McGuinness Flint.
Diskografia > Albumit

Manfred Mann Album (1964)
Five Faces of Manfred Mann (1965)
My Little Red Book  (1965)
Pretty Flamingo (1966)
Manfred Mann Greastest Hits (1966)
Up the Jungtion (Soundtrack)  (1968)
Mighty Garvey!  (1968)
Diskografia > Singlet

Why Should We Not (1963)
Cock-a-Hop (1963)
5-4-3-2-1 (1964)
Hubble Bubble (1964)
Do Wah Diddy Diddy (1964)
Sha La La (1964)
Come Tomorrow (1965)
Oh No, Not My Baby (1965)
If You Gotta Go, Go Now (1965)
Pretty Flamingo (1966)
You Gave Me Somebody to Love (1966)
Just Like a Woman (1966)
Semi-Detached Suburban Mr. James (1966)
Ha Ha Said the Clown (1967)
Sweet Pea (1968)
So Long Dad (1967)
Mighty Quinn (1968)
My Name is Jack (1968)
Fox on the Run (1968)
Ragamuffin Man (1969)
Kokoonpanot > 1962–1964

Manfred Lubowitz – kosketinsoittimet
Paul Jones – huuliharppu ja laulu
Mike Vickers – kitara, altto saksofoni ja huilu
Dave Richmond – basso
Mike Hugg – lyömäsoittimet
Kokoonpanot > 1964–1965

Manfred Lubowitz – kosketinsoittimet
Paul Jones – huuliharppu ja laulu
Mike Vickers – kitara, altto saksofoni ja huilu
Tom McGuinness – basso
Mike Hugg – lyömäsoittimet
Kokoonpanot > 1965–1966

Manfred Lubowitz – kosketinsoittimet
Paul Jones – huuliharppu ja laulu
Tom McGuinness – kitara
Jack Bruce – basso
Mike Hugg – lyömäsoittimet
Kokoonpanot > 1966–1969

Manfred Lubowitz – kosketinsoittimet
Mike d'Abo – laulu
Tom McGuinness – kitara
Klaus Voormann – basso
Mike Hugg – lyömäsoittimet
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Manfred Mann Wikimedia Commonsissa
Manta (nimi)

| Manta |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  26. lokakuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Manda, Mandi, Manja
Vastineita eri kielissä:  Mandy
Nimen alkuperä:  Amanda
Infobox OKNimi-testi OK: 
Manta on suomalainen naisen etunimi, jonka alkuperänä on kansainvälinen, alkujaan latinalainen nimi Amanda. Amanda tarkoittaa ystävällistä tai rakastettavaa. Manta-nimi on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu vuoden 2019 loppuun mennessä 304 henkilölle.
Tunnettuja Mantoja

Tyrvään Manta, oik. Amanda Jokinen (1853–1922), suomalainen kansanparantaja
Manta Likki (s. 2002), suomalainen salibandyn pelaaja
Manóli

| --- | --- |
Muut nimet:  Refoúlia (Ρεφούλια)
Sijainti:  37°20′24″N, 26°43′24″E, Leipsoí Kálymnos, Etelä-Egean saaret Kreikka
Saariryhmä:  Dodekanesia
Merialue:  Egeanmeri, Välimeri
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Manóli (kreik. Μανώλη (Νήσοι), Manóli (Nísoi), myös Nisiá Manóli, Νησιά Μανώλη) eli Refoúlia (Ρεφούλια) on pienten Kreikan saarten ryhmä, joka kuuluu Dodekanesian saariryhmään ja jonka saaret sijaitsevat Leipsoín saaren pohjoispuolella sen ja Arkoín saarten välillä. Saaret ovat asumattomia. Hallinnollisesti Manóli Nísoi -saaret kuuluvat Leipsoín kuntaan, Kálymnoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen.
Saaret

Saariryhmä koostuu viidestä saaresta, jotka ovat:
|  | Nimi | Sijainti | Pinta-ala (km²) (n> ) |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Manóli 3 (Μανώλη 3) | 37°20′33″N, 26°43′22″E | 0,035 |
| 2 | Manóli 5 (Μανώλη 5) | 37°20′15″N, 26°43′40″E | 0,023 |
| 3 | Manóli 1 (Μανώλη 1) | 37°20′18″N, 26°43′08″E | 0,020 |
| 4 | Manóli 2 (Μανώλη 2) | 37°20′22″N, 26°43′15″E | 0,006 |
| 5 | Manóli 4 (Μανώλη 4) | 37°20′25″N, 26°43′29″E | 0,001 |
Mantšuriankerttunen

| Mantšuriankerttunen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Vaarantunut  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Kerttuset Acrocephalidae
Suku::  Ruokokerttuset Acrocephalus
Laji::  tangorum
Kaksiosainen nimi
 Acrocephalus tangorum  (La Touche, 1912) 
Katso myös
   Mantšuriankerttunen Wikispeciesissä   Mantšuriankerttunen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Mantšuriankerttunen (Acrocephalus tangorum) on aasialainen kerttusten heimoon kuuluva varpuslintu. Sen esiintymisalue käsittää Mantšurian alueen Koillis-Kiinassa ja Kaakkois-Venäjällä. John David Digues La Touche kuvaili lajin holotyypin Chinwangtaosta, Kiinan Hebein koillisosasta vuonna 1912.
Mantšuriankerttusen pää, selkä ja siivet ovat punertavan ruskeat. Silmäkulmajuova on valkoinen. Rinta ja vatsa ovat valkoiset sekä kyljet punaruskeat. Lajin elinympäristöä ovat ruovikkoiset kosteikot, esimerkiksi suot. Kantaa uhkaa elinympäristön häviäminen.
Kädelliset

| Kädelliset |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläimet Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Alaluokka::  Theria
Osaluokka::  Istukkanisäkkäät Eutheria
Lahko::  Kädelliset Primates  Linnaeus, 1758
 Kädellisten levinneisyys ihmistä lukuun ottamatta.
Alalahkot
 Puoliapinat (Strepsirrhini)   Haplorhini 
Katso myös
   Kädelliset Wikispeciesissä   Kädelliset Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kädelliset (Primates) on nisäkkäiden lahko, johon ihminenkin kuuluu. Useimmat kädelliset elävät trooppisella ja subtrooppisella vyöhykkeellä, usein puissa. Kädelliset ovat saaneet suomenkielisen nimensä kyvystään tarttua raajoilla eri esineisiin, koska niiden peukalo ja osalla lajeista myös isovarvas pystyy kääntymään muita sormia tai varpaita vasten.
Kädellisten ja niiden evoluution tieteellistä tutkimusta kutsutaan primatologiaksi.
Levinneisyys ja elinalueet

Kädelliset ovat hyvin monimuotoinen eläinryhmä. Eri lajit ovat sopeutuneet erilaisiin elinympäristöihin Etelä- ja Keski-Amerikassa, Itä-, Etelä- ja Kaakkois-Aasiassa, Afrikan mantereella ja Madagaskarilla. Useimmat kädellislajit elävät kuumissa ja kosteissa trooppisissa ja subtrooppisissa sademetsissä. Ne elävät useimmiten puissa; vain muutama laji elää maassa metsänpohjassa tai avoimessa maastossa.
Kädellislajeja on IUCN:n mukaan yli 500 ja sukuja 81, joskin sukujen määrä on joissain luokitteluissa annettu pienemmäksikin. Eniten sukuja elää Afrikan mantereella, koska siellä jotkin lajit ovat sopeutuneet elämään muuallakin kuin metsissä.
Kädelliset voidaan jakaa seitsemään ryhmään sen mukaan, miten ne ovat sopeutuneet evolutiivisesti erilaisiin elinympäristöihinsä:
Makit (Madagaskar)
Lorit (Afrikka, Aasia)
Galagot (Afrikka, Aasia)
Kummituseläimet (Aasia)
Uuden maailman apinat (Amerikka)
Vanhan maailman apinat (Afrikka, Aasia)
Ihmisapinat (Afrikka, Aasia)
Piirteet

Pienimmät kädelliset ovat alle 30 gramman painoisia. Suurimmat painavat yli 150 kilogrammaa.
Kädellisten hampaisto on sopeutunut kaikkiruokaisuuteen. Kädelliset syövät paljon hedelmiä, ja proteiininsa ne ottavat lehdistä, hyönteisistä tai lihasta.
Kädellisten aivot ovat suhteellisen suuret muihin nisäkkäisiin verrattuna. Erityisen hyvin kehittyneet ovat ne aivojen osat, jotka liittyvät liikkumiseen, käden aistiherkkyyteen sekä käden ja silmän koordinaatioon.
Kädelliset liikkuvat neljällä jalalla. Jotkin lajit osaavat loikata puussa tai heilauttaa itsensä käsiensä varassa oksalta toiselle. Kädellisillä on pitkät sormet ja varpaat. Ne pystyvät tarttumaan käsillään ja jaloillaan oksiin, emoon ja ruokaan, koska niiden peukalot ja isovarpaat pystyvät taipumaan muita sormia vasten. Lisäksi niiden hartiat ja lantio ovat hyvin liikkuvaisia. Jotkin lajit käyttävät pitkää häntäänsä tasapainottamaan asentoaan puussa.
Kädellisillä on suuret silmät sekä tarkka näkö, tasapainoaisti ja tuntoaisti. Ne näkevät eteenpäin suuntautuneilla silmillään hyvin etäisyyksiä, mistä on hyötyä oksistoissa liikkumisessa.
Sosiaalinen elämä

Kädelliset ovat sosiaalisia eläimiä, jotka elävät aina saman lajin muodostamissa ryhmissä. Samalla alueella elää kuitenkin lähes aina useampi kuin yksi kädellislaji. Kädellisillä on monenlaisia sosiaalisia järjestelmiä. Jotkin lajit ovat osittain yksineläjiä, jotkin elävät pareittain, jotkin yhden tai useamman uroksen sekä usean naaraan ryhmissä, ja jotkin hyvin monimutkaisissa satojen yksilöiden yhteisöissä.
Lisääntyminen

Kädelliset synnyttävät tavallisesti vain yhden poikasen kerrallaan. Jotkin lajit synnyttävät aina kaksoset. Poikanen pystyy melkein heti takertumaan emoonsa ja kulkemaan näin sen mukana.
Uhanalaisuus

Kädelliset ovat suurista nisäkkäistä nykyisin kaikkein uhanalaisin ryhmä. Kädellisten suurin uhka on niiden metsien ja elinympäristöjen hävittäminen.
Kehitys

Varhaisimmat kädelliset kehittyivät mesotsooisen maailmankauden lopussa yli 65 miljoonaa vuotta sitten, dinosaurusten sukupuuton aikaan. Niiden kehitys jatkui kenotsooisen maailmankauden aikana.
Varhaisimmat kädellisten fossiilit on ajoitettu 65–54 miljoonan vuoden taakse. Kaikkein varhaisimmista kantamuodoista ei ole löydetty fossiileja, koska niiden elinympäristö ei ollut erityisen otollinen fossiilien muodostumiselle.
Kädellisten kehitys alkoi ilmeisesti hyönteissyöjämäisistä nisäkkäistä. Alkukädelliset (Plesiadapiformes) olivat vain hiiren, korkeintaan kissan kokoisia. Kantamuodon arvellaan muistuttaneen päästäisiä. Se liikkui öisin ja eli maassa. Alkukädelliset eivät juurikaan muistuttaneet myöhempiä sukulaisiaan, vaan ne luokitellaan kädellisiksi lähinnä hampaiden ja välikorvan rakenteiden perusteella.
Alkukädellisten jälkeen tulleet kädelliset sijoitetaan kahteen heimoon, omomyidit (Omomyidae) ja adapidit (Adapidae). Nämä alkukädellisiä kehittyneemmät lajit levisivät ympäri maapallon. Eoseenikaudella näiden kehittyneiden kädellisten kilpailuetuja olivat erikoistumattomuus, suuret aivot ruumiiseen nähden ja binokulaarinen näkö. Näiden ominaisuuksien takia ne oppivat uusia käyttäytymistapoja, käyttivät monipuolista ruokaa ja oppivat löytämään uusia ravintokohteita. Eoseenikauden kädelliset muistuttivat nykyisiä makeja ja kummituseläimiä.
Vielä tuntematon, luultavasti melkoisesti puoliapinoita muistuttanut kädellismuoto kehittyi edelleen. Vähitellen tämä muoto alkoi muistuttaa yhä enemmän nykyisiä apinoita. DNA-molekyylien perusteella itä- ja länsiapinat jakaantuivat jo varhaisessa vaiheessa, eoseenikauden lopussa. DNA-molekyylit osoittavat myös sen, että häntä- ja ihmisapinat jakaantuivat oligoseenikauden lopulla. Näistä oligoseenikauden apinoista on löydetty runsaasti fossiilisia todisteita.
Varhaisimpien tunnettujen ihmisapinoiden, joihin myös ihminen kuuluu, tiedetään eläneen Afrikassa 23–15 miljoonaa vuotta sitten mioseenikauden alkupuolella. Ihmiset kehittyivät viime vuosimiljoonina, teriäärikauden lopulla ja kvartäärikaudella mioseeni-, plioseeni- ja pleistoseenikauden aikana.
Luokittelu

Kädelliset jakaantuvat kahteen alalahkoon: ensimmäisen (Strepsirrhini) muodostavat puoliapinat, joihin kuuluvat esimerkiksi makit (l. lemurit), sormieläimet ja lorit. Toiseen alalahkoon (Haplorrhini) kuuluvat korkeammalle kehittyneet kädelliset kuten kummituseläimet, mölyapinat, paviaanit, simpanssit ja ihminen. Jälkimmäiset muodostavat kummituseläimiä lukuun ottamatta apinoiden (Simiiformes) ryhmän.
Kirjallisuutta

Valste, Juha: Apinasta ihmiseksi. WSOY, 2004.
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q7380  Wikispecies: Primates  ADW: Primates  BioLib: 20550  BOLD: 281  CoL: 8ZXYB  EoL: 1645  EPPO: 1PRIMO  Fauna Europaea: 12630  Fauna Europaea (new): 9b23b480-4240-4e9a-80af-cb2ebac2fd82  GBIF: 798  iNaturalist: 43367  IRMNG: 11338  ITIS: 180089  MSW: 12100001  NBN: NHMSYS0000377147  NCBI: 9443  NZOR: af3cc580-3803-4a0e-8ac2-f3c7c011705b  Open Tree of Life: 913935  Paleobiology Database: 40700  Plazi: B2747325-88D2-8430-09CC-541DE6EFCB03  WoRMS: 1455974 
Kädellisten käsiä ja jalkoja.
Vaippapaviaaneja poikasineen.
Mantšurianjänis

| Mantšurianjänis |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta  Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset  Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset  Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät  Mammalia
Lahko::  Jäniseläimet  Lagomorpha
Heimo::  Jänikset  Leporidae
Suku::  Jänikset Lepus
Laji::  mandshuricus
Kaksiosainen nimi
 Lepus mandshuricus  Radde, 1861 

Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Mantšurianjänis (Lepus mandshuricus) on pienikokoinen jänislaji. Sen karva on pitkä, paksu ja pehmeä. Selkä on mustanruskea, muut osat vaaleampia ruskean sävyjä. Talveksi karva muuttuu vaaleammaksi, osalla yksilöistä tuhkanharmaaksi, ja vatsapuolesta tulee lähes valkoinen. Mantšurianjänistä tavataan Mantšurian pohjoisosissa ja mahdollisesti myös Korean puolella.
Mao (Tšad)

| Mao |
| --- | --- |
 Mao
 Koordinaatit: 14°7′10″N, 15°18′48″E 
Valtio:  Tšad
Alue:  Kanem
Departementti:  Kanem
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kaupunki
Väkiluku (2009):  35 500
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Mao on kaupunki Saharan autiomaan reunalla Tšadissa. Se on Kanemin alueen ja siihen kuuluvan samannimisen departementin keskus. Kaupungissa on 35 500 asukasta (vuonna 2009).
Kaupunki koostuu hohtavan valkoisista rakennuksista, joiden salaisuus on seudun piileviä sisältävä maaperä. Niiden yllä kohoaa futuristinen metallinen vesitorni. Mao on kanembujen perinteisen päällikön, Kanemin sulttaanin asuinpaikka. Sen nähtävyyksiä ovat pieni museo, lähistön spirulinajärvi ja hiekkadyynit dromedaareineen.