stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
...And His Mother Called Him Bill

| > ..And His Mother Called Him Bill Duke Ellington |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 1967
 Tyylilaji: jazz
 Kesto: 61.18
 Levy-yhtiö: Bluebird RCA
...And His Mother Called Him Bill on Duke Ellingtonin albumi vuodelta 1967. Albumi tehtiin kunnianosoitukseksi samana vuonna syöpään kuolleelle Ellingtonin yhtyeen pianistille Billy Strayhornille, ja se sisälsi yksinomaan Strayhornin säveltämää musiikkia.
Strayhornin menetys oli Ellingtonille kova isku. Kerrotaan, että Ellington ei albumin äänittämisen jälkeen enää koskaan soittanut Strayhornin viimeiseksi jäänyttä kappaletta ”Blood Count”. Äänityssession lopussa muiden soittajien jo pakatessa soittimiaan Ellington istui alas ja soitti avoimeen mikrofoniin vielä otoksen ”Lotus Blossomista”. Lopetettuaan hän sanoi: ”Tuota kappaletta hän kaikkein mieluiten kuunteli minun soittavan.”
Albumi palkittiin parhaan suuren kokoonpanon jazzesityksen Grammy-palkinnolla vuonna 1969.
Kappalelista

Sävellykset Billy Strayhorn.
”Boo-Dah” – 3:32
”U.M.M.G. (Upper Manhattan Medical Group)” – 3:13
”Blood Count” – 4:19
”Smada” – 3:20
”Rock Sippin’ at the Blue Note” – 3:02
”Rain Check” – 4:37
”Midriff” – 4:31
”My Little Brown Book” – 4:13
”Lotus Blossom” – 3:57
”Snibor” – 4:19
”After All” – 3:48
”All Day Long” – 2:57
”Lotus Blossom” – 5:01
”Day Dream” – 4:20
”The Intimacy of the Blues” – 3:02
”Charpoy” – 3:07
Soittajat

Cat Anderson, Mercer Ellington, Herbie Jones, Cootie Williams – trumpetti
Aaron Bell, Jeff Castleman – basso
Lawrence Brown, Chuck Connors, Buster Cooper – pasuuna
Harry Carney – klarinetti, baritonisaksofoni
Duke Ellington – piano
Paul Gonsalves – klarinetti, tenorisaksofoni
Jimmy Hamilton, Johnny Hodges, Russell Procope – klarinetti, alttosaksofoni
Steve Little, Sam Woodyard – rummut
John Sanders – pasuuna
Clark Terry - flyygelitorvi
Atsimuutti

Atsimuutti (Az).
Atsimuutti on suunnan horisontaalinen komponentti (suuntima), joka mitataan horisonttia pitkin aloittaen yleensä pohjoisesta itään siis myötäpäivään ja yleensä mitaten asteissa. Navigoinnissa suuntimiseen käytetään kompassia tai hyrräkompassia ja saadusta suuntimasta korjataan kompassin tunnetut virheet pois, jolloin saadaan tosisuuntima. Se voidaan mitata myös aloittaen etelästä. Tämä on yleistä tähtitieteessä. Tähtitieteellisessä navigoinnissa atsimuutilla tarkoitetaan tosisuuntimaa tähteen.
| Pohjoisesta | Pohjoisesta | Etelästä | Etelästä |
| --- | --- | --- | --- |
| Pohjoinen | 0° tai 360° | Etelä | 0° tai 360° |
| Itä | 90° | Länsi | 90° |
| Etelä | 180° | Pohjoinen | 180° |
| Länsi | 270° | Itä | 270° |
Horisonttijärjestelmässä, jota käytetään myös tähdistä suunnistamisessa ja lautasantennin asennuksessa, atsimuutti on koordinaatti, joka ilmoittaa suuntaa maata pitkin. Toinen koordinaatti on korkeus (deklinaatio), joka ilmoittaa asteluvun horisontista ylöspäin.
Lentokoneissa atsimuutilla tarkoitetaan suuntaa, johon ollaan lentämässä. Tykistössä atsimuutti tarkoittaa putken horisontaalista suuntausta.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Tähtitieteellinen yhdistys (Ursa): Atsimuutti
Turun yliopisto: Atsimutaaliset koordinaatit (Arkistoitu – Internet Archive)
Boeing 80

| Boeing 80 |
| --- | --- |

Tyyppi:  Matkustajalentokone
Valmistaja:  Boeing
Ensilento:  27. heinäkuuta 1928
Poistettu käytöstä:  1934
Pääkäyttäjät:  Boeing airlines
Valmistusmäärä:  16 kpl
Muunnelmat:  Boeing 80A Boeing 80A-1 Boeing 80B-1 Boeing 226
Kaksitasoinen Boeing 80 kehitettiin perustuen aikaisempaan Boeing 40A -malliin, johon verrattuna se oli huomattavasti suurempi ja varustettu kolmella moottorilla. Poiketen edeltäjästään koneen ohjaamo on suljettu, josta ensimmäiset avoimeen ohjaamoon tottuneet pilotit valittivat. Koneeseen mahtui kaksi pilottia ja 12 matkustajaa.
12. elokuuta 1929 ensilennon suoritti 80A-malli, joka oli suurempi variantti ja johon mahtui 18 matkustajaa. Matkustamo oli sisustettu tilavasti ja varustettu nahkaverhoilulla, lukulampuilla, ilmastoinnilla sekä juoksevalla vedellä (kuuma/kylmä). Uudistetun 80A-mallin valmistuttua Boeing sai myös ensimmäiset lentoemännät kun Ellen Church vakuutti yhtiön johdon rekisteröityjen hoitajien hyödyllisyydestä lennolla.
Variantit

Malli 80 – Alkuperäinen Pratt & Whitney Wasp -moottoreilla (4 valmistettu)
Malli 80A – Suurempi ja parannettu aerodynamiikka Pratt & Whitney Hornet -moottoreilla (10 valmistettu)
Malli 80A-1 – Parannettu versio uudella peräsimellä; kaikki malli 10 80At päivitetty tähän versioon
Malli 80B-1 – Yksi Malli 80A rakennettu avoimella ohjaamoolla. Myöhemmin päivitetty 80A-1-malliin
Malli 226 – Yksi Malli 80A rakennettu liikelentokoneeksi Standard Oil:lle.
Tekniset tiedot (Malli 80A)

Lähde:
Yleiset ominaisuudet
Miehistö: kaksi pilottia ja lentoemäntä
Matkustajat: 18
Pituus: &&&&&&&&&&&&&017.022000017,22 m
Kärkiväli: &&&&&&&&&&&&&024.038000024,38 m
Suurin lentoonlähtöpaino: &&&&&&&&&&&07938.&&&&007 938 kg
Voimalaite: &&&&&&&&&&&&&&03.&&&&003 × Pratt & Whitney R-1690 Hornet -tähtimoottoria; &&&&&&&&&&&&0391.&&&&00391 kW (&&&&&&&&&&&&0525.&&&&00525 hv) per moottori
Suoritusarvot
Suurin nopeus: &&&&&&&&&&&&0222.&&&&00222 km/h
Matkalentonopeus: &&&&&&&&&&&&0201.&&&&00201 km/h
Lentomatka: &&&&&&&&&&&&0740.&&&&00740 km
Lakikorkeus: &&&&&&&&&&&04265.&&&&004 265 m
Aiheesta muualla

Boeing History - Boeing Model 80 Commercial Transport (englanniksi)
Boeingin matkustajakoneet
| --- | --- |
Potkurikoneet:  40A · 80 · 221 · 247 · 307 · 314 · 377
Suihkukoneet:  367-80 · 707/720 · 717 · 727 · 737 · 747 · 757 · 767 · 777 · 787 · MD-11
Perutut hankkeet:  2707 · 7J7 · NLA · Sonic Cruiser
Lauri (Seitsemän veljestä)

| Lauri |
| --- | --- |
 Lauri Ilari Paatson näyttelemänä Turun kaupunginteatterin Seitsemässä veljeksessä.
Luoja(t):  Aleksis Kivi
Näyttelijä(t):  Eino Kaipainen Kullervo Kalske Pertti Koivula Ilari Paatso Esko Salminen Unto Salminen Pentti Viljanen
Ensi- esiintyminen:  Seitsemän veljestä
Viimeinen esiintyminen:  Seitsemän veljestä
Henkilötiedot
Status:  suuren maatilan perillinen
Ammatti:  maanviljelijä, metsästäjä
Sukupuoli:  mies
Kotipaikka:  Toukola, Häme
Asuinpaikka:  Toukola, Häme
Luonteenpiirteet:  syrjäänvetäytyvä, hiljainen, vakava, tyyni, taiteellinen
Suhteet
Vanhemmat:  Juhani
Sisarukset:  Juhani, Tuomas, Aapo, Simeoni, Timo, Eero
Puoliso(t):  Kuokkalan toinen kaksostytär
Sisarusten lapset:  runsaasti, mm. Juhanin poika Juhannes
Muut sukulaiset:  Männistön Venla, Härkämäen tytär, Konkkalan Hindrikka, Kuokkalan Ulla, Seunalan Anna (kälyjä)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Lauri on Aleksis Kiven luoma kuvitteellinen henkilö. Hän on yksi keskushenkilöistä Kiven klassikkoromaanissa Seitsemän veljestä, joka julkaistiin 1870. Lauri on Timon kaksosveli, heistä jälkimmäisenä syntynyt. Lauria vanhempia on koko veljessarja Eeroa lukuun ottamatta.
Henkilökuva

Fyysisesti Lauri on veistetty koko lailla samasta puusta kuin kuusi veljeään: häntä kuvataan harteikkaaksi, keskimittaiseksi ja iholtaan ruskeaksi. Hänen hiuksensa ovat kankeat ja hampunkarvaiset. Kivi luonnehtii hänet introvertiksi: hän on hiljainen, omalaatuinen ja syrjään vetäytyvä taiteilijasielu, joka sanoo lyhytsanaisen mielipiteensä usein vain kysyttäessä. Hän jättäytyy mielellään pois muiden veljesten puuhista ja menee touhuilemaan omiaan metsään. Kivi kuvaa Laurin älykkäänä. Lauri viihtyy hyvin Eeron seurassa ja oppii lukemaan veljeksistä toisena – heti Eeron jälkeen. Suuressa tentissä rovastin luona Lauri osoittautuu jopa Toukolan kylän parhaaksi lukijaksi. Lauri on myös veljessarjan tarkin ampuja ja käsistään taitava, hän valmistaa tarvekalut käppyräisistä puunkappaleista. Laurille on tyypillistä, että hän muistaa itseensä kohdistetut loukkaukset.
Siivona ja rauhallisena pidetty Lauri purkaa patoutunutta katkeruuttaan muita veljeksiä kohtaan juotuaan viinaa Hiidenkivellä, jonka päälle veljekset ovat paenneet Viertolan vauhkoa härkälaumaa, ja uhkaa tulla tuupatuksi alas härkien sekaan.
Ajatus muutosta Impivaaraan – Jukolan suurtilan takamaille – on Laurin. Jo romaanin alussa hän kertoo suunnitelleensa muuttoa korpeen. Seitsemän veljeksen kollektiiviin Laurin siteet ovat muita löyhemmät. Hän on myös ainoa veljeksistä, joka ei tunne mielenkiintoa Venlaan. Hän ei myöskään osallistu veljesten juopotteluun luvussa kymmenen, vaan pitää Hiidenkivellä tekemänsä raittiuslupauksen: "Lauri yksin ei liittynyt tuohon hummaukseen. Muistellen hurjapäistä humalaansa Hiidenkivellä, oli hän tehnyt päätöksen jalon ja pyhän, ettei sinä ilmoisna ikänä laskisi huulillensa juovuttavaa juomaa; ja piti hän myös päätöksensä."
Romaanin lopussa Laurille lohkaistaan Impivaaran toinen puolisko. Hän rakentaa tiluksilleen uudistalon pari ampumamatkaa Tuomaan talosta itään ja sitä aletaan kutsua Laurilaksi. Vaimokseen Lauri ottaa Kuokkalan toisen kaksostyttären, toisen ottaa Timo. Laurin vaimo – leveärintainen ja lyhyenjänttärä – osoittautuu voimakkaaksi tahtoihmiseksi. Avioriitoja Lauri pakenee toisinaan metsään, hänen omimpaan elementtiinsä.
Tulkitsijoita > Teatteri

Laurin osan ovat tehneet lukuisat näyttelijät vuodesta 1898 alkaen, jolloin Seitsemän veljestä sai kantaesityksensä Suomalaisessa Teatterissa. Ensimmäinen Lauri-näyttelijä oli Onni Savola. Tunnettuja Laureja 1900-luvun näyttämötuotannoissa olivat muun muassa Eino Kaipainen, Kullervo Kalske, Kaarlo Saarnio ja Pentti Viljanen. Esko Salminen näytteli Laurin 1960-luvulla Suomen Kansallisteatterissa. Ritva Holmberg dramatisoi ja Kalle Holmberg ohjasi 1970-luvulla Turun kaupunginteatterissa maineikkaan tulkinnan Seitsemästä veljeksestä. Siinä Laurina oli Ilari Paatso. Petri Manninen oli Laurin roolissa Kansallisteatterissa 1997.
2000-luvulla Lauria ovat näytelleet muun muassa Janne Kallioniemi Lahden kaupunginteatterissa ja Jarkko Lahti Tampereen Työväen Teatterissa. Priit Pedajasin ohjaamassa Helsingin kaupunginteatterin uustulkinnassa syystalvella 2012 Lauria näytteli Karl-Andreas Kalmet.
Turun kaupunginteatteriin veljekset palasivat vuonna 2017 Lauri Maijalan dramatisoimassa ja ohjaamassa tulkinnassa. Laurina nähtiin tuolloin Jonas Saari. Samana vuonna myös Ryhmäteatteri teki menestyksekkään tulkintansa Seitsemästä veljeksestä. Laurina oli Miro Lopperi.
Tulkitsijoita > Elokuva ja televisio

Wilho Ilmarin elokuvassa Seitsemän veljestä (1939) Lauria näyttelee Unto Salminen. Jouko Turkan televisiosarjassa Seitsemän veljestä (1989) salojen kätköissä viihtyvää Lauria näytteli Pertti Koivula.
Kirjallisuutta

Uotila, Jussi: Aleksis Kiven Seitsemän veljestä : luonnekuvia.  Turku:  Turun Aleksis Kivi -kerho, 1989.  ISBN 952-90-1615-8  (suomeksi)
Aiheesta muualla

Seitsemanveljesta.net (Arkistoitu – Internet Archive)
Seittemän veljestä (Arkistoitu – Internet Archive)
Mä en muista mitään

| ”Mä en muista mitään” Juha Vainio |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Äänitetty : 26. syyskuuta 1969
 Julkaistu: 1969
 Tuottaja(t): Juha Vainio & Pertti Metsärinne
 Tyylilaji: humppa
 Kesto: 02.47
 Levy-yhtiö: Fazer Musiikki, Decca
Juha Vainion muut singlet
| ”Varsinaiset seiväsmatkat” 1969 | ”Mä en muista mitään” 1969 | ”Raha jytää Säästöpankissa (mainossingle)” 1969 |
Mä en muista mitään on Toivo Kärjen säveltämä ja Juha ”Watt” Vainion sanoittama ja esittämä kappale vuodelta 1969 . Taustayhtyeenä toimi Pertti Metsärinteen yhtye, joka koottiin levytystä varten uudelleen pienen tauon jälkeen. Kappale julkaistiin singlenä 1969, ja sen b-puolella oli Olli Miettisen-Juha Vainion ”Miettinen ja Nortamaa”. Tyyliltään ”Mä en muista mitään” on humppafoxtrot.
Kappaleen tarina

”Mä en muista mitään” kertoo kaveriporukan matkasta linja-autolla Kotkasta Helsinkiin katsomaan HJK–Haka-jalkapallo-ottelua. Kesken matkan porukka alkaa kuitenkin ryypätä. Ottelu on jo alkanut, kun porukka saapuu paikalle. Tunti pelin jälkeen he heräävät eikä kukaan muista mitään, ei edes ottelun lopputulosta ennen kuin se heille kerrottiin: ”Yksi kaksi 2–1 / tultiin hävityksi / kerrottiin”. Laulussa sanotaankin usein ”kerrottiin”, ”väitettiin” tai ”kertoo muut” merkkinä siitä, että kertomukset matkasta perustuvat muiden sanomisiin, koska omia muistikuvia ei juuri ole.
Laulusta käy myös ilmi henkilöiden ylpeys Kotkaa kohtaan: ”Kaikki huusi että terveisiä Kotkasta / siellä kunnon kundia ei päähän potkasta”.
Äänitys

Kappale äänitettiin 26. syyskuuta 1969 Helsingin Alppi-studiolla. Äänittäjänä toimi Jouko Ahera. Laulun tuottivat Vainio ja Pertti Metsärinne. Lisäksi Metsärinne myös sovitti kappaleen.
Äänitteellä soittivat seuraavat muusikot:
Juha ”Watt” Vainio – laulu
Pertti Metsärinne – kapellimestari, trumpetti
Heikki Kauppinen – tenorisaksofoni
Keijo Laitinen – venttiilipasuuna
Kalevi Ukkola – piano
Risto Sihvonen – kitara
Edward Syrjä – basso
Reijo Tani – rummut, taustalaulu
Julkaisut

”Mä en muista mitään” julkaistiin 1969 singlenä, jonka b-puolella oli ”Miettinen ja Nortamaa”. Molemmat laulut viittaavat Vainion ja hänen ystäviensä nuoruuteen Kotkassa. Kappale on julkaistu myös muun muassa Vainion kokoelmilla Legendan laulut – Kaikki levytykset 1963–1990 ja sen tiivistelmällä Legendan laulut – 48 mestariteosta.
Vainio esitti kappaleen yhdessä Reijo Tanin kanssa muun muassa vuonna 1987 televisio-ohjelmassa Junnu Vainio – Muina miehiniä.
Aiheesta muualla

Suomen äänitearkisto: Hakutulos kappaleelle Mä en muista mitään[vanhentunut linkki]
Euroopan hiili- ja teräsyhteisö

| Euroopan hiili- ja teräsyhteisö>  Nimi muilla virallisilla kielillä:  European Coal and Steel Community (englanniksi)  Comunidad Europea del Carbón y del Acero (espanjaksi)  Europese Gemeenschap voor Kolen en Staal (hollanniksi)  Comunità europea del carbone e dell’acciaio (italiaksi)  Eυρωπαϊκή Κοινότητα Άνθρακα και Χάλυβα (kreikaksi)  Comunidade Europeia do Carvão e do Aço (portugaliksi)  Communauté européenne du charbon et de l’acier (ranskaksi)  Europeiska kol- och stålgemenskapen (ruotsiksi)  Europäische Gemeinschaft für Kohle und Stahl (saksaksi)  Det Europæiske Kul- og Stålfællesskab (tanskaksi)   |
| --- | --- |

 EHTY:n perustajajäsenet: Alankomaat, Belgia, Italia, Luxemburg, Länsi-Saksa ja Ranska (Ranskan Algeria oli vuonna 1952 osa Ranskaa).
Perustettu:  23. heinäkuuta 1952
Lakkautettu:  23. heinäkuuta 2002
Tyyppi:  kansainvälinen järjestö, vapaakauppa-alue
Päämaja:  Bryssel, Belgia Strasbourg, Ranska Luxemburg, Luxemburg
Jäsenet:  15 jäsenvaltiota (2002)
Viralliset kielet:  englanti, espanja, hollanti, italia, kreikka, portugali, ranska, ruotsi, saksa, suomi, tanska
Euroopan komission puheenjohtaja:  Jean Monnet (1952–1955) René Mayer (1955–1958) Paul Finet (1958–1959) Piero Malvestiti (1959–1963) Rinaldo Del Bo (1963–1967)
Infobox OKNimi-testi OK: 
Euroopan hiili- ja teräsyhteisö (EHTY) oli eurooppalainen kansainvälinen järjestö ja vapaakauppa-alue. Se perustettiin Pariisin sopimuksella, joka allekirjoitettiin 18. huhtikuuta 1951 ja joka tuli voimaan 23. heinäkuuta 1952. Sopimus johti hiili- ja teräsalan yhteismarkkinoiden syntyyn niin kutsuttujen kuutosmaiden, eli Alankomaiden, Belgian, Italian, Luxemburgin, Länsi-Saksan ja Ranskan alueella. Yhteisön päämääränä oli myös toisen maailmansodan jälkeisten poliittisten vastakkainasettelujen poistaminen yhteisön jäsenmaiden väliltä.
EHTY:ssä teollisuuden tärkeimpien raaka-aineiden hiilen, rautamalmin ja teräksen tullit poistettiin. Tullivapaus toimi pohjana Euroopan myöhemmälle integraatiokehitykselle.
EHTY:n perusajatuksena oli, että jos valtio ei pysty vapaasti saamaan hiiltä ja terästä, se ei myöskään pysty käynnistämään sotaa. Yhteisön pohjan muodosti Marshall-avun jakamiseen perustettu lyhytaikainen Euroopan taloudellinen yhteistyöjärjestö (OEEC). EHTY:n toimielimet yhdistettiin vuonna 1967 Euroopan yhteisöjen yhteisiin toimielimiin. EHTY:n perustamissopimuksen voimassaoloaika oli 50 vuotta, ja se päättyi 23. heinäkuuta 2002, tasan 50 vuotta perustamisensa jälkeen.
Perustaminen

Toisen maailmansodan päätyttyä valtavana haasteena Euroopassa oli luoda todellinen yhteisvastuullisuus keskenään sotaa käyneiden maiden kesken sekä luoda yhteinen perusta talouskehitykselle elintason nostamiseksi. Alkuperäinen ajatus oli, että nämä tavoitteet saavutetaan siirtämällä näiden maiden hiili- ja terästeollisuuden kehittämistä koskeva päätäntävalta ylikansalliselle elimelle. Taistelu hiilen ja teräksen saannista oli ollut merkittävä osa Euroopan maiden, erityisesti Ranskan ja Saksan, välistä kilpailua. Yhteinen hallinta saattaisi lopettaa kilpailun lopullisesti ja luoda mahdollisuuden hyödyntää resursseja paremmin.
Ajatuksen esitti ensimmäisen kerran Ranskan silloinen ulkoministeri Robert Schuman lehdistötilaisuudessa 9. toukokuuta 1950. Hänen lausuntonsa katsotaan olleen alkuna Euroopan unionille, ja sen vuoksi 9. toukokuuta on valittu vuosittaisen Eurooppa-päivän ajankohdaksi.
Vuonna 1951 kuusi maata, Alankomaat, Belgia, Italia, Luxemburg, Länsi-Saksa ja Ranska tarttuivat ehdotukseen ja sopivat raskaan teollisuutensa, eli aseteollisuuden kannalta tärkeimmän teollisuuden, järjestämisestä yhteiseltä pohjalta toimivaksi Euroopan hiili- ja teräsyhteisöksi. Tätä varten ne siirsivät osan kansallista suvereniteettiaan yhteiselle eurooppalaiselle viranomaiselle, mutta ainoastaan tarkkaan määritellyillä aloilla. Tätä mallia on myöhemmin noudatettu muussakin Euroopan unionin toiminnassa.
Perustaminen > Sopimuksen allekirjoittajat

EHTY perustettiin 18. huhtikuuta 1951 allekirjoitetulla Pariisin sopimuksella. Sopimuksen alkuperäiset allekirjoittajat olivat:
Alankomaiden kuningattaren puolesta ulkoasiainministeri Dirk Stikker ja talousministeri Jan van den Brink,
Belgian kruununprinssin puolesta ulkoasiainministeri Paul van Zeeland ja ulkomaankauppaministeri Joseph Meurice,
Italian presidentin puolesta ulkoasiainministeri Carlo Sforza,
Luxemburgin suurherttuattaren puolesta ulkoasiainministeri Joseph Bech,
Länsi-Saksan liittokansleri Konrad Adenauer,
Ranskan presidentin puolesta ulkoasiainministeri Robert Schuman.
Perustaminen > Sopimuksen sisältö

EHTY:n avulla luotiin yhteiset hiili- ja teräsmarkkinat. Yhteisön tehtävänä oli:
varmistaa hiili- ja terästuotteiden saanti,
taata kaikkien jäsenvaltioiden tasapuolinen pääsy markkinoille,
varmistaa hintojen avoimuus,
luoda sopivat olosuhteet tuotannon kehittämiselle ja estää mineraalivarojen liikakäyttö,
parantaa teollisuuden työntekijöiden elin- ja työoloja,
nykyaikaistaa tuotantoa,
estää ostajien, tuottajien ja kuluttajien syrjintä,
poistaa tullit, kiintiörajoitukset ja kaupasta perittävät maksut.
Näiden asioiden kehittämiseksi hiili- ja terästuotannosta suoritetaan maksua yhteiseen talousarvioon. Se on ainoa olemassa oleva eurooppalainen vero.
Valtiontuet hiili- ja terästeollisuudelle olivat EHTY:ssä periaatteessa kiellettyjä. Joissakin tapauksissa valtiontuet oli sallittu tuotannon lopettamisen helpottamiseksi tai sosiaalikustannuksiin, mutta niihin täytyi saada EHTY:n suostumus.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Euroopan hiili- ja teräsyhteisö Wikimedia Commonsissa
Euroopan hiili- ja teräsyhteisön perustamissopimus, EHTY:n perustamissopimus (suomeksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Australia  Kreikka  Portugali  Ruotsi  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Muut:  SNAC  IdRef 
EHTY:n kehitysvaihe.
Käännöstiede

Morfologia · Syntaksi
Ortografia · Fonetiikka
Fonologia
Stilistiikka · Pragmatiikka
Dialektologia · Leksikologia
Historiallis-vertaileva kielitiede
Semantiikka
Kielifilosofia
Kielihistoria
Neurolingvistiikka
Psykolingvistiikka
Sosiolingvistiikka
Kieliteknologia
Käännöstiede
Diskurssianalyysi
Käännöstiede on humanistinen tiede, joka tutkii kääntämistä ja tulkkausta niiden kaikessa laajuudessa. Käännöstieteen keskeisiä tutkimuskohteita ovat esimerkiksi käännökset ja tulkkeet (tulkkausprosessin tuotokset), käännös- ja tulkkausprosessi sekä kääntämisen ideologia ja sosiologia (kääntäminen yhteisössä).
Käännöstieteessä voidaan siis tutkia vaikkapa sitä, miten ja miksi käännös eroaa lähdetekstistä, miten lakitekstien kääntäminen eroaa romaanien kääntämisestä tai mitä kääntäjän mielessä tapahtuu kääntämisen aikana. Lisäksi käännöstieteellistä tutkimusta on muun muassa kääntämisen historian, käännösstrategioiden sekä kääntäjien ja tulkkien asiantuntijuuden ja koulutuksen tutkiminen.
Käännöstieteen tutkimustuloksia voidaan myös soveltaa käytäntöön: Voidaan kehittää erilaisia kääntämistä ja tulkkausta koskevia teorioita, joihin kääntäjät ja tulkit voivat työssään tukeutua. Lisäksi teorian avulla pyritään selvittämään kääntämisen prosesseja ja ymmärtämään, mistä kääntämisessä on kyse. Erilaisten käännösongelmien tutkimuksella voidaan myös konkreettisesti auttaa parantamaan kääntäjäkoulutusta ja siten lopulta myös käännösten laatua.
Historiaa

Käännöstieteen synty sijoittuu 1950- ja 1960-luvulle, jolloin kääntäjäkoulutuksen tarpeisiin kehitettiin ensimmäiset varsinaiset käännösteoriat. Näiden pohjalta käännöstiede on vuosien saatossa laajentunut nykyiseen mittaansa. Ennen kuin käännöstieteestä tuli oma tieteenalansa 1980-luvulla, käännöksiin ja kääntämiseen liittyvää tutkimusta tehtiin pääasiassa kieli- ja kirjallisuustieteissä. Kielitieteen ja käännöstieteen suhde on edelleen hyvin läheinen, ja usein kielitieteellisistä teorioista tai tutkimussuunnista on kehitetty myös käännöstieteellisiä sovelluksia. Käännöstiedettä ei kuitenkaan voi pitää täysin kielitieteen alahaarana, sillä käännöstutkimuksessa on valtavasti myös sellaisia aloja, jotka eivät käsittele kieltä millään tavalla, kuten kääntämisen etiikka.
Käännöstiede on silti varsin monitieteinen tieteenala, eli siinä yhdistyvät monet eri tieteet. Kieli- ja kirjallisuustieteiden lisäksi kääntämisen ja tulkkauksen tutkimuksessa voidaan käyttää apuna muun muassa yhteiskuntatieteitä, viestintätieteitä, psykologiaa, filosofiaa, filologiaa ja kulttuurintutkimusta. Muista tieteistä voidaan lainata esimerkiksi metodeja tai teorioita, joiden kautta kääntämisen tutkimukseen saadaan uusia näkökulmia.
Käännöstieteen kasvun myötä sen piiriin on syntynyt paljon uusia tutkimusalueita, ja nyt tutkitaan itse käännösprosessin tuloksen lisäksi myös esimerkiksi kääntämisen kontekstia eli kääntäjää ympäröivää yhteiskuntaa ja sen vaikutusta kääntämisen lopputulokseen. Tähän liittyen voidaan tutkia vaikkapa miten vanhat käännökset eroavat uusista tai miten kulttuurinen etäisyys lähde- ja kohdekulttuurien välillä vaikuttaa käännökseen. Kääntämisen ympäristö on jatkuvasti muutoksessa, joten uusia tutkimuskohteitakin syntyy kaiken aikaa. Teknologian kehittyminenkin on avannut uusia tutkimusmahdollisuuksia: nykyään voidaan tutkia esimerkiksi magneettikuvauksen avulla, miten tulkin aivot toimivat tulkkauksen aikana, ja saada tätä kautta lisää tietoa tulkkausprosessista ja siihen vaikuttavista tekijöistä. Uutta tutkittavaa löytyy myös käännösteknologian alalta: miten esimerkiksi käännösmuistien kehittyminen on vaikuttanut kääntämiseen?
Käännöstieteellistä tutkimusta voidaan jaotella monella tavalla, esimerkiksi perustutkimukseen (teoreettinen ja deskriptiivinen tai empiirinen tutkimus) ja soveltavaan tutkimukseen (mm. kääntäjäkoulutuksen ja kääntäjän apuvälineiden tutkimus ja kehittäminen). Teoreettinen tutkimus on perinteisesti ollut aktiivisempaa, mutta viimeisten parin vuosikymmenen aikana myös empiirinen tutkimus on lisääntynyt. Suomessa käännöstieteellinen tutkimus on ollut hyvin korkeatasoista, ja tunnettuja suomalaisia tai Suomessa vaikuttavia tai viime vuosikymmeninä vaikuttaneita käännöstutkijoita ovat Andrew Chesterman, Sonja Tirkkonen-Condit, Justa Holz-Mänttäri, Yves Gambier, Riitta Jääskeläinen, Inkeri Vehmas-Lehto, Hanna Risku, Kaisa Koskinen, Pekka Kujamäki, Riitta Oittinen, Jürgen Schopp ja Outi Paloposki.