stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jemenin historia
Jakautunut Jemen > Etelä-Jemenin itsenäistyminen > Horjuva siirtomaavalta

Tasavallan perustaminen Pohjois-Jemeniin tarjosi kannustimen Etelä-Jemenin brittivallan vastustajille. Egyptin presidentti Nasserin innoittamana arabinationalistit perustivat Etelä-Jemenissä Kansallisen vapautusrintaman (National Liberation Front, NLF), joka itse pyrki hallitsemaan Adenia ja sitä ympäröiviä alueita. Heidän kapinansa Adenin brittihallintoa vastaan alkoi kranaattihyökkäyksellä lokakuussa 1963.
Nationalistiset levottomuudet saivat Britannian suostuttelemaan Adenin protektoraattialueen sheikit sulautumaan Adenin siirtomaahan ja muodostamaan Etelä-Arabian federaation. Adenin kaupunkia ympäröivät alueet olivat aina olleet osittain itsenäisiä. Mutta britit pystyivät vaikuttamaan alueen heimosheikkeihin ja perustamaan paikallisia varuskuntia vastineeksi sotilaallisesta suojelusta. Vuonna 1964 Britannia ilmoitti, että vasta perustetulle Etelä-Arabian federaatiolle myönnettäisiin itsenäisyys vuoteen 1968 mennessä.
NLF:n lisäksi brittivaltaa Etelä-Jemenissä vastusti Miehitetyn Jemenin vapautusrintama (Front for the Liberation of Occupied South Jemen, FLOSY). Egypti tuki Etelä-Jemenin brittivastaisia liikkeita, mutta kumpikaan brittivastaisista liikkeistä ei suhtautunut myötämielisesti Egyptin hallitsevaan rooliin Etelä-Arabiassa. NLF:n ja FLOSY:n kapinointi oli luonteeltaan sissisotaa, joka ilmeni voimakkaimmin Radhanin alueella ja terrorismina Adenin kaupungissa. Britannia vastasi iskuihin ankarasti ja usein mielivaltaisesti, mikä aiheutti kaunaa paikallisessa yhteisössä ja tarjosi uusia värvättyjä kapinallisille.  Levottomuuksien myötä britit ymmärsivät että heidän läsnäolonsa alueella tulee päättymään ennemmin tai myöhemmin, ja vuonna 1966 Britannia ilmoitti, että kun Etelä-Arabian Federaatio saavuttaa itsenäisyytensä vuonna 1968, Britannia ei jätä tukikohtia Adeniin. Harvat paikalliset Adenissa uskoivat, että Etelä-Arabian federaatio selviäisi ilman Britannian tukea, ja siksi sen hallintoon suhtauduttiin varovaisesti, jotta heidän ei katsottaisi tukevan sitä. Kun itsenäistymisen aika lähestyi, konflikti eri ryhmien välillä ja erityisesti NLF:n ja FLOSY:n välillä kärjistyi avoimeksi sodankäynniksi oikeudesta hallita Britannian vetäytymisen jälkeen. Vuoden 1967 lopulla NLF oli selkeä yliote Adenin hallinnasta.
Jakautunut Jemen > Etelä-Jemenin itsenäistyminen > Kommunistien valtaannousu

Britannia hyväksyi lopulta väistämättömän, ja valta alueella siirrettiin NLF:lle marraskuussa 1967. Adenin uusi hallitus nimesi maan uudelleen Etelä-Jemenin kansantasavallaksi. NLF:n johtaja Qahtan Muhammad al-Shaabi, nimitettiin maan  presidentiksi. Vasta itsenäistynyt maa oli hyvin köyhä, eikä se onnistunut saamaan merkittäviä määriä apua länsimaista tai arabimaailmasta, jolloin se alkoi ajautua kohti Neuvostoliittoa, joka tarjosi maalle taloudellista ja teknistä apua, toivoen saavansa arabivaltion noudattamaan omaa poliittista linjaansa.
Vuonna 1969 NLF:n marxilainen siipi nousi valtaan ja Etelä-Jemenistä tuli Neuvostoliiton liittolainen. Presidentti al-Shaabi syrjäytettiin ja hänen tilalleen nousi Salim Rubai Ali. Etelä-Jemenistä tuli avoimesti marxilainen valtio, ja se aloitti talouden ja yhteiskunnan radikaalin rakennemuutoksen kommunististen linjojen mukaisesti. Maa nimettiin uudelleen Jemenin demokraattiseksi kansantasavallaksi.
Jemenin tasavalta > Sisällissota

Erimielisyydet maan pohjoisen ja eteläisen alueen johtajien välillä paheni vuoden 1993 jälkipuoliskolla ja vuoden 1994 alussa. Erimielisyyksien johdosta varapresidentti Ali Salem al-Beidh lähti Sanaasta j a vetäytyi Adeniin, ottaen mukaansa monet YSP-tovereistaan. Huolimatta sovintoponnisteluista Jemenin sisällä ja ulkopuolella, poliittinen kamppailu kärjistyi aseelliseksi konfliktiksi keväällä 1994. Jemenin sisällissota oli pohjimmiltaan YSP:n yritys irrottaa Etelä-Jemen vasta yhdistyneestä Jemenin tasavallasta. YSP:n kanta oli, että Etelä-Jemeniä syrjittiin taloudellisesti maiden yhdistymisen jälkeen. Toukokuussa 1994 al-Beidh ilmoitti etelän irtautumisesta Jemenin tasavallasta ja uuden etelävaltion, Jemenin demokraattisen tasavallan muodostamisesta.
Suurin osa sisällissodan taisteluista käytiin maan eteläosassa, Adenin ja Al Mukallan satamakaupunkien ympärille. Molemmat osapuolet hyökkäsivät öljylaitoksiin, ja suuri osa infrastruktuurista vaurioitui tai tuhoutui. YSP sai tukea Saudi-Arabialta, joka tunsi olevansa uhattuna yhdistyneen Jemenin vuoksi. Yhdysvallat tuki Jemenin yhtenäisyyttä ja vaati toistuvasti tulitaukoa ja diplomaattista ratkaisua.
Jemenin hallituksen joukot valtasivat Adenin heinäkuussa 1994. Vastarinta romahti nopeasti ja tuhannet etelän kapinajohtajat ja sotatoimiin osallistuneet lähtivät maanpakoon. Presidentti Saleh ilmoitti yleisestä armahduksesta, ja suurin osa kapinaan osallistuneista palasi Jemeniin lyhyen maanpakolaisuuden jälkeen. Sodan lopputuloksena Jemen yhdistyi jälleen, mutta yhä vahvemmin pohjoisen vallan alla.
Sodan jälkeen Salehin hallinnon edessä oli Jemenin talouden ja hallituksen jälleenrakentaminen. Adenin ja sen ympäristön infrastruktuuri oli kärsinyt sodasta eniten. Sodan seurauksena Adenissa todettiin yli 100 kolerattapausta, mikä johtui osittain kaupungin vesipulasta. Sodan seurauksena YSP oli poliittisessa sekasorrossa, jolloin hallitusvastuun jakoivat Salehin johtama GPC ja Al Islah. . Sisällissotaa seurannut poliittinen konflikti ja levottomuudet johtivat turvallisuusjoukkojen vallan elpymiseen ja oppositiopuolueiden, tiedotusvälineiden ja kansalaisjärjestöjen vapauden rajoittamiseen. Saleh valittiin uudelleen maan presidentiksi lokakuussa 1994. Hänen hallintonsa kohtasi sen ongelman, että maan talous ei ollut kestävällä pohjalla kasvavista öljytuloista huolimatta. Jemen tarvitsi huomattavasti ulkomaisia investointaja ja lisäapua, mutta näitä ei olisi tulossa ilman vakaata taloutta ja rauhallista ympäristöä.
Jemenin tasavalta > Ulkosuhteet

Jemen joutui vuonna 1995 kiistaan vasta itsenäistyneen Eritrean kanssa Punaisella merellä sijainneiden Hanishsaarten hallinnasta. Hanishsaarten konfliktin laajentuminen suursodaksi näytti mahdolliselta, kun Eritrea miehitti saaren. Jemen oli huolissaan siitä että kansainväliset sijoittajat pelästyvät levottomuuksia ja sopi Eritrean kanssa vievänsä saarikiistan kansainvälisen välimiesmenettelyn ratkaistavaksi. Vuonna 1998 välityslautakunta myönsi suurimman osan Hamishsaarista Jemenille, ja molemmat osapuolet hyväksyivät päätöksen. Vaikka Jemenin ja Eritrean suhteet paranivat aluksi, ne olivat usein kireät seuraavan vuosikymmenen aikana.
Saarikiistaakin merkittävämpi asia Jemenille oli, että hallinnossa pyrittiin palauttamaan hyvät suhteet Saudi-Arabiaan, mikä oli merkityksellistä sen vuoksi, että maiden välinen rajaamaton raja, oli mahdollinen alueellisten konfliktien lähde. Saudi-Arabia uhkaili kansainvälisiä öljy-yhtiöitä, jotka työskentelevät Jemenin kanssa tehtyjen sopimusten mukaisesti alueella, jota saudit vaativat itselleen. Rajalla tapahtunut selkkaus vuoden 1994 lopulla vauhditti maiden välisiä neuvotteluja. Sopimukseen maiden välillä päästiin vuonna 2000. Siinä vahvistettiin vuonna 1934 käydyn konfliktin päätteeksi solmittu Taifin rauha, jossa  Asir, Najran ja Jizan määritettiin kuuluvaksi Saudi-Arabialle. Lisäksi maat solmivat molempia osapuolia hyödyttävät suhteet, jossa Jemenille suurimmat hyödyt olivat taloudellinen apu, ja jemeniläisten mahdollisuus etsiä jälleen työtä öljyrikkaasta Saudi-Arabiasta.
Jemenin tasavalta > Talouden haasteet

Sisällissodan jälkeen maan hallinnon oli ryhdyttävä toimiin taloudellisen tilanteen tervehdyttämiseksi. Jemenin talouden elinkelpoisuus ja kestävyys perustuivat IMF:n ja maailmanpankin monivaiheiseen uudistuspakettiin. Tämä koostui joukosta rakenneuudistuksia ja hallintouudistuksia, jotka Jemen lupasi toteuttaa vuosikymmenen aikana, vastineeksi kansainvälisestä avusta. Yksi tärkeimmistä tavoitteista oli tehdä Jemenistä houkutteleva kohde kipeästi kaivattuille ulkomaisille investoinneille. Toissijaisena tavoitteena oli pyrkimys hyödyntää edelleen Jemenin rajallisia öljyvaroja ja alkaa hyödyntää sen myös rajoitettuja maakaasuesiintymiä.
Salehin hallinto pani alkuun menestyksekkäästi täytäntöön IMF:n ja Maailmanpankin uudistuspaketin ensimmäiset askeleet 1990-luvun viimeisellä puoliskolla. Näihin sisältyi valuutta-, budjetti- ja kauppauudistuksia, joiden myötä maan väestö joutui tekemään taloudellisia uhrauksia. Maan talous lähti nousuun 1990-luvun lopulla, mutta talouskehitys jämähti vuosikymmenen vaihteessa paikoilleen. Massa kärsittiin korkeasta työttömyydestä, eivätkä julkiset palvelut pysyneet maan nopean väestönkasvun tahdissa. Köyhyysrajan alapuolella elävän väestönosan lukumäärä pysyi korkeana, samoin aliravitsemuksesta kärsivien. Alun talouskehityksen jälkeen Salehin hallinto osoittautui kyvyttömäksi ylläpitämään kehitystä. Maan hallinnon valuvikana oli, että se oli oligarkia, jossa valtaa pitivät sotilasupseerit, heimosheikit ja pohjoisjemeniläiset liikemiehet. Lahjonta, petokset ja korruptoituneet käytännöt olivat vallan huipulla normaaleja käytäntöjä.
Jemenin tasavalta > Rakoileva yhtenäisyys > Islamismin uhka

Vuonna 2000 terroristijärjestö al-Qaida suoritti Adenissa USS Colen pommi-isku, joka oli suunnattu Yhdysvaltain laivaston hävittäjää USS Colea vastaan. USS Colen tapaus toi Jemeniin militantin islamismin kasvavan ongelman. Kun terrorismin vastainen sota käynnistyi vuonna 2001, Jemenin presidentti Saleh lupasi Jemenin täyden tuen Yhdysvalloille. Jemen sai sotilaallista tukea ja neuvonantajia Yhdysvalloista, taistellakseen al-Qaidaa vastaan.
Vallankumouksellisen poliittisen islamismin yhteys Jemeniin ulottui kuitenkin vuosituhannen vaihteen tapahtumia kauemmas. Jemenistä oli jo 1980-luvulta lähtien rekrytoity Saudi-Arabian ja Yhdysvaltain toimesta sotilaita Afganistanin sotaan, taistelemaan Neuvostoliiton miehitystä vastaan. Kun Neuvostoliitto vetäytyi Afganistanista vuonna 1989, koulutetut ja radikalisoituneet taistelijat kaikkialta islamilaisesta maailmasta palasivat kotiin. Jemeniin palasi sekä jemeniläisiä, että ei-jemeniläisiä, jotka sulautuivat Jemenin huokoisten rajojen sisään maan heimoalueille, missä valtion hallinto oli heikkoa. Vuoden 1994 sisällissodassa monet Afganistanista palanneet taistelivat Salehin hallinnon puolella. Maan hallinto jäi näin kiitollisuuden velkaan joillekin heistä, ja jotkut loivat läheiset välit maan ylempään johtoon.
Jemenin tasavalta > Rakoileva yhtenäisyys > Huthikapina

Näissä olosuhteissa Jemenin terrorismin vastainen sota, aiheutti ristiriitaisia vaatimuksia Salehin johtamalle hallinnolle. Nämä yhdistettynä taloudellisiin ja yhteiskunnallisiin ongelmiin lisäsivät kaunaa ja tyytymättömyyttä kaikkialla Jemenissä 2000-luvun alussa. Zaidilainen järjestö, jota johti entinen parlamentaarikko Hussein Badr al-Din al-Huthi, onnistui saamaan kannatusta maan hallintoa vastustavana oppositioliikkeenä. Se jakoi zaidilaisten herätysliikkeiden huolen ulkomaiden vaikutuksesta maassa, ja ne pitivät Salehin hallintoa amerikkalais- ja israelilaismyönteisenä, Jemenin kansan kustannuksella. Maan hallitus reagoi ankaralla kädellä huthi-liikkeen järjestämiin mielenosoituksiin, jotka kärjistyivät avoimeksi kapinoinniksi vuonna 2004. Liikkeen johtohahmo Hussein al Huthi kuoli vuonna 2004, mutta hänen mukaansa nimetty liike jatkoi kapinointiaan.
Huthikapina keskittyi alkuun Saadan maakunnan alueelle Pohjois-Jemenissä. Sen pääkaupunki Sa'da on zaidilaisten perinteinen linnoitus ja imamaatin pitkäaikainen pääkaupunki. Jemenin hallituksen näkemyksen mukaan huthit olivat islamistinen liike, jonka tavoitteena oli palauttaa vanha kuninkaallinen imamaatti valtaan. Hallinto väitti myös huthien olevan amerikkalaisvastaisia fundamentalisteja, ja syytti heitä myös Jemenin juutalaisyhteisöön kohdistuvista hyökkäyksistä. Tätä on pidetty myös Jemenin hallituksen propagandana, jolla se on yrittänyt saada maailmanlaajuista tukea huthikapinan kukistamisessa.
Vuonna 2004 alkanut huthikapina vaati tuhansia uhreja molemmin puolin, ja 400 000 ihmistä on joutui siirtymään kotiseudultaan. Konflikti keskittyi maan pohjoisosiin ja huthien tunkeuduttua Saudi-Arabian alueelle, Saudi-Arabia vastasi pommittamalla Jemenin huthialueita vuonna 2010.
Jemenin tasavalta > Rakoileva yhtenäisyys > Etelä-Jemenin levottomuudet

Huthikapinan ollessa käynnissä maan pohjoisosassa, alkoi maan eteläosassa vuonna 2007 laajat mielenosoitukset, jotka äityivät myös väkivaltaisiksi. Mielenosoitukset levisivät useaan paikkaan Etelä-Jemenissä. Näiden syynä oli, että etelän asukkaat katsoivat tulevansa järjestelmällisesti syrjjityiksi heitä koskevissa päätöksissä. Näiden levottomuuksien lisäksi Sanaassa tehtiin useita Al-Qaidan organisoimia terrori-iskuja vuonna 2015. Näistä pommi-isku Yhdysvaltain lähetystön edessä surmasi 16 ihmistä. Salehin hallinnon vastaukset terrori-iskuun ja muihin levottomuuksiin olivat nopeita ja ankaria. Kapinointi pohjoisosissa ja mielenosoitukset etelässä, antoivat kuitenkin aiheen kyseenalaistaa Salehin johtaman hallinnon legitimiteetin käytännössä maan jokaisella alueella.
Mary Elwyn Patchett

| Mary Elwyn Patchett |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 2. joulukuuta 1897 Sydney, Australia
Kuollut: 1989 Englanti
Kansalaisuus:  australialainen
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: englanti
Tuotannon kieli: englanti
Kirjallinen suuntaus: lasten- ja nuortenkirjallisuus
Palkinnot
 Children's Book Council Book of the Year Awards 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Mary Elwyn Patchett, kirjoittajanimiä: M. E. Patchett, Mary Osborne Elwyn Patchett ja Mary Patchett (2. joulukuuta 1897 Sydney, Australia – 1989 Berkshire, Englanti) oli australialaissyntyinen lasten- ja nuortenkirjailija. Hän muutti Australiasta Britanniaan 1931.
Patchett oli perheensä ainoa lapsi. Hän vietti lapsuutensa karjatilalla Queenslandin Texasissa, ja näin hän tutustui eläimiin niiden luonnollisessa elinympäristössä. Hän työskenteli muutaman vuoden Sun-yhtymän lehtien palveluksessa, ennen kuin lähti Englantiin työskentelemään freelance-toimittajana, mutta palasi kotimaahan lomilla. Esikoisteos Ajax the Warrior (1953) on paljolti elämäkerrallinen. Se esitettiin alun pitäen BBC:n lastentunnilla 1952, ja hän teki vuosien varrella ohjelmaan muitakin tekstejä. Tekstejä julkaistiin myös painettuina. Hän oli kiinnostunut avaruuslennoista ja oli British Interplanetary Societyn jäsen. Hän kirjoitti nuorten tieteiskirjoja, ja häntä pidetään siksi sillä alalla Australiassa uranuurtajana. Hän työskenteli myös teatterin parissa ja omisti kauneushoitolan, mikä näkyy kirjasta Kauneussalongin oppilaat.
Patchettin kirjoja on käännetty monille kielille, myös suomeksi, ja hän oli aikansa luetuimpia australialaisia lastenkirjailijoita.
Patchettin kirjailijanimeksi on mainittu myös David Bruce, mutta sillä nimellä ei ole löytynyt yhtään kirjaa, jota voitaisiin pitää hänen kirjoittamanaan.
Patchett kirjoitti poneista Villiori-sarjan. Sarjaan kuuluu seitsemän kirjaa, joista on suomennettu neljä. Joskin viimeisen kirjan suojapaperissa sanotaan sen olevan kahdeksas. Sarjan päähenkilö Joey Meehan saattaa esiintyä jossakin muussa kirjassa, joka sitten lasketaan kuuluvaksi sarjaan. Ajax-sarjassa on hevosaihe ainoastaan yhdessä, Ajax ja talttumaton Tam.
Palkinnot ja tunnustukset

Vuoden 1955 kirja -palkinto, Children's Book Council Book of the Year Awards, Wild Brother (1954, nuorten aikuisten romaani )
Suomennetut teokset

Kauneussalongin oppilaat (The Lee twins, beauty students), suom. Maija Hahl. Otava, 1963. (Isojen tyttöjen kirjasto)
Minä ja koirat: nuorisonromaani (Ajax the warrior), suom. Aila Nissinen. Otava, 1965. (Otavan nuortenkirjoja)
Ajax ja savannin karjalauma (Ajax and the drovers), Suom. Aila Nissinen. Helsinki: Otava, 1968. (Otavan nuortenkirjoja)
Palari, valkoinen dingo (The white dingo), Suom. Aila Nissinen. Helsinki, Otava 1970 (Otavan nuortenkirjoja)
Ajax ja talttumaton Tam (Tam the untamed), Suom. Aila Nissinen. Helsinki, Otava 1971 (Otavan nuortenkirjoja)
Ajax, kultainen susi (The golden wolf), suom. Aila Nissinen. Helsinki, Otava 1971 (Otavan nuortenkirjoja)
Ajax ja aavevuori (Ajax and the haunted mountain]), suom. Aila Nissinen. Otava, 1972 (Otavan nuortenkirjoja)
Villiori (The brumby), suom. Pirkko Talvio-Jaatinen. Otava, 1973 (Otavan nuortenkirjoja). ISBN 951-1-00674-6
Palaa kotiin, Villiori (Come home, Brumby), suom. Pirkko Talvio-Jaatinen. Otava, 1974 (Otavan nuortenkirjoja). ISBN  951-1-01433-1
Ajax ja lainsuojattomat (The end of the outlaws), suom. Aila Nissinen. Otava, 1975 (Otavan nuortenkirjoja). ISBN  951-1-01569-9
Villiori sirkuksessa (Circus Brumby), suom. Pirkko Talvio-Jaatinen. Otava, 1975 (Otavan nuortenkirjoja). ISBN 951-1-01950-3
Villioriin varsa (A stranger in the herd), suom. Pirkko Talvio-Jaatinen. Otava, 1977 (Otavan nuortenkirjoja). ISBN  951-1-02361-6
Queenie Chan

| Queenie Chan> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1980 (ikä 44–45) Hongkong, Kiina
Kansalaisuus:  australialainen
Ammatti:  sarjakuvapiirtäjä, kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: englanti
Tuotannon kieli: englanti
Pääteokset:  The Dreaming
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Queenie Chan (s. 1980 Hongkong, Kiina) on kiinalais-australialainen mangapiirtäjä.
Hongkongilaissyntyinen Chan muutti kuusivuotiaana vanhempiensa mukana Australiaan. Hän opiskeli yliopistossa tietojärjestelmiä ja piirsi samalla mangaa. Hän teki vuonna 2004 sopimuksen mangakustantaja Tokyopopin kanssa pitkän piirrosromaanin tekemisestä. Siitä tuli Dreaming-sarjan ensimmäinen osa. Se on yliluonnollinen jännityskertomus kaksossisaruksista, jotka huomaavat, että heidän kaukana maaseudulla sijaitsevassa koulussaan on vallalla pahuus. Hän hyödyntää siinä Australian alkuperäisasukkaiden käsitteitä. Sarja on ilmestynyt suomeksi vuosina 2007–2008.
Chan on tehnyt yhteistyössä Dean Koontzin kanssa Odd Thomas -sarjakuvaromaanisarjaa, johon kuuluvat In Odd We Trust (2008), Odd Is On Our Side (2010) House of Odd (2012). Ne nousivat New York Timesin myydyimpien sarjakuvien listalle.
Chan on tehnyt vuodesta 2015 alkaen kolmiosaista sarjakuvaromaania Fabled Kingdom, jonka päähenkilö on Celsie-niminen "punahilkka", joka asuu isoäitinsä kanssa keskellä metsää. Kirjassa on piirroskuvien lisäksi proosatekstiä. Sarjan toinen osa oli vuonna 2017 Ledger-palkinto-ehdokkaana. Hän piirtänyt myös lyhyitä sarjakuvakertomuksia, lähinnä sydneyläisen Bento Comicsin antologiasarjaan.
Suomennetut teokset

The Dreaming. Osa 1, toimittanut Janne Suominen, suomentanut Suvi Mäkelä. Tampere: Egmont, 2007. ISBN  978-952-469-698-2.
The Dreaming. Osa 2, toimittanut Janne Suominen, suomentanut Suvi Mäkelä. Tampere: Egmont, 2007. ISBN  978-952-469-699-9.
The Dreaming. Osa 3, toimittanut Janne Suominen, suomentanut Suvi Mäkelä. Tampere: Egmont, 2008. ISBN  978-952-469-700-2.
Aiheesta muualla

Queenie Chanin kotisivu (englanniksi)
An interview with Queenie Chan conducted at Silverbulletcomicbooks.com (englanniksi)
Kevin Patrick: Interview: Queenie Chan Comics Down Under. 25.11.2007. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Yhdysvallat  Tšekki  Australia  Alankomaat 
Muut:  Europeana  IdRef
Marino Marini

Marino Marini, kuvaaja Paolo Monti, 1958 (Fondo Paolo Monti, BEIC).
Marino Marini, kuvaaja Paolo Monti, 1963.
Marino Marini, patsaita. Kuvaaja Paolo Monti, 1963
Marino Marinin veistos vuodelta 1936, Art Gallery of New South Wales, Australia.
Marino Marini (27. helmikuuta 1901 Pistoia, Italia – 6. elokuuta1980 Viareggio, Italia) oli italialainen kuvanveistäjä. Hän oli vuodesta 1940 Milanon taideakatemian professori. Hän oli italialaisen etruskilaisen suunnan pääedustajia. Hän käytti materiaalinaan pronssia ja puuta, mutta teki myös moniväritöitä. Hänen tuotannossaan on muunnelmia hevos- ja ratsastaja-aiheista sekä muotokuvia, esimerkiksi Igor Stravinskin muotokuva vuodelta 1951. Ateneumin taidemuseossa on Arcangela, Joensuun museossa Philippo de Pisis.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Marino Marini Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Tšekki  Australia  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Taiteenala:  ADK  South Australia  FID  KulturNav  Museum of Modern Art  National Gallery of Canada  Victoria  RKD Artists  SIKART  ULAN 
Henkilöt:  Dizionario Biografico degli Italiani  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef
Hernekeitto

Lautasellinen hernekeittoa.
Hernekeitto on keittoruoka, joka valmistetaan suomalaisittain kuivatuista vihreistä herneistä ja sianlihasta. Tavanomaisesti herneet turvotetaan ennen keittämistä liottamalla kylmässä vedessä yön yli, minkä jälkeen niitä keitetään yhdessä lisätyn lihan kera, kunnes ne hajoavat. Mausteina käytetään usein suolaa, mustapippuria, meiramia ja sinappia, vihanneslisukkeina sipulia ja porkkanaa. Suomen länsiosissa hernekeitto on perinteisesti hyvin sakeaa ja savustetulla lihalla viimeisteltyä, karjalaisessa hernerokassa puolestaan on myös lientä ja herneet ovat kokonaisia eikä sianliha yleensä ole savustettua. Kiehauttamalla valmiita hernekeittosäilykkeitä on saatavilla suomalaisissa ruokakaupoissa useina eri variaatioina, myös kasvishernekeittona ja lihattomana.
Koska hernekeiton raaka-aineet ovat edullisia ja helposti kuljetettavia eikä valmistus edellytä liioin käsityötä, on se Suomessa hyvin suosittu suurten joukkoruokailu- ja toritapahtumien ruokalaji.
Hernekeittoa on syöty jo antiikin aikaan. Se mainitaan Aristofaneen komediassa Linnut (414 eaa.). Kreikkalaiset ja roomalaiset viljelivät herneitä viimeistään noin 500–400 eaa. Tuona aikakautena Ateenan kaduilla myytiin kuumaa hernekeittoa.
Hernekeitto armeijassa

Ruotsin armeijassa hernekeittoa syötiin tiistaisin ja torstaisin, koska perjantai oli katoliseen aikaan paastopäivä ja torstaina haluttiin tarjota tukevaa ja ravitsevaa ruokaa. Hernekeitto ja pannukakku torstain ja laskiaistiistain ruokalajeina ovat sen aikaista perinnettä. Helsingin Sanomien Kysy Kirsiltä -palsta tarjosi arvoitukseen myös toisen vastauksen heinäkuussa 1994. Kustaa Vaasan aikana osa veroista maksettiin kruunulle luonnontuotteina. Herneet säilyivät pitkään, joten hovissa popsittiin etenkin keväisin paljon hernerokkaa. Kiivas kuningas menetti malttinsa yksipuoliseen ruokalistaan. Ratkaisu löytyi uudelta ruokavarastonhoitajasta, joka keksi, että hernekeittoa syötäisiin kerran viikossa läpi vuoden. Suomen puolustusvoimissa hernekeittoa tarjoillaan pannukakun kera joka viikko, yleensä torstaisin.
Muiden maiden hernekeittokulttuuri

Ruotsissa hernekeitto valmistetaan yleensä keltaisista herneistä.
Alankomaissa hernekeitossa voi muun sianlihan sijaan olla myös makkaraa.
Saksassa keittoon lisätään lähes aina muita kasviksia, pääasiassa sipulia, porkkanaa ja perunaa. Lihan lisääminen keittoon on yleistä, kuten myös keiton tarjoaminen makkaran kanssa, jolloin siitä usein mainitaan ja makkaran saa mukaan pyydettäessä ("mit Bockwurst"). Hernekeitto on yleistä tarjottavaa Saksassakin kylmän vuodenajan ulkoilmatapahtumien yhteydessä. lähde?
Englannissa hernekeittoa muistuttava mutta paksumpi pease pudding haudutetaan vesihauteessa, ja se muistuttaa rakenteeltaan hiukan lanttulaatikkoa. Hernekeitto keittoruokanakin tunnetaan nimenomaan paksuudestaan, joten sitä voisi kutsua jo melkein soseeksi: onhan Lontoon sumuja kautta aikain verrattu nimenomaan hernerokkaan.
Venäjällä hernerokka tehdään savustetusta sianlihasta, ja siihen lisätään usein myös perunaa. Venäläisessä rokassa on melko runsaasti lientä.
Norjassa sakeata etikalla maustettua hernemuhennosta käytetään kylmänä ruoanlisäkkeenä vihreiden vihannesten tapaan. Lämmin hernekeitto puolestaan on liemimäistä, eikä siinä ole lihaa.
Islannissa hernekeittoon käytetään suolattua lampaanlihaa.
Australiassa englantilaistyyppiseen hernekeittoon lisätään kellumaan australialainen lihapiirakka, ja ruokalaji tunnetaankin nimityksellä Pie Floater.