stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Shingū (Wakayama)

| Shingū (新宮市) |
| --- | --- |
 Kumano Hayatama-jinja
 lippu:  Symboli
 Shingūn sijainti Wakayaman prefektuurissa
 Shingū
 Koordinaatit: 33°43′27″N, 135°59′33″E 
Valtio:  Japani
Alue:  Kansai
Prefektuuri:  Wakayaman prefektuuri
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  255,23 km²
Väkiluku (01/2020):  28 326
 – Väestötiheys:  111,0 as./km²
Symbolit:  
 – Puu:  Nageia nagi, Kumanon sugi, Lindera strychnifolia
 – Kukka:  Aasiankriinumi, kawasatsuki
 
 https://www.city.shingu.lg.jp/ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Shingū (jap. 新宮市, Shingū-shi) on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kansain alueella Wakayaman prefektuurissa. Se sijaitsee Kiin niemimaalla Tyynenmeren rannikolla prefektuurin kaakkoisosassa. Kaupungin keskusta on rakentunut Kumanojoen suun oikealle rannalle, sisämaassa siihen kuuluu laajoja vuoristoalueita. Idässä kaupunki rajautuu Mien prefektuuriin, pohjoisessa Naran prefektuuriin. Pohjoisessa siihen kuuluu myös näiden prefektuurien ympäröimä eksklaavi Kitayamajoen varrella. Shingūssa on 28 326 asukasta (tammikuussa 2020) ja sen pinta-ala on 255,23 neliökilometriä.
Shingū on vanhastaan Kumanon seudun keskuspaikkakunta. Se kehittyi keskiajalla Kumano Hayatama-jinjan šintolaisen pyhäkön portineduskaupunkina. Hayatama-jinja on yksi Kumanon alueen kolmesta merkittävästä pyhäköstä (Kumano sanzan) – sitä on kahteen muuhun pyhäkköön verrattuna kutsuttu ”uudeksi pyhäköksi” (shingū), mistä kaupunkikin on saanut nimensä. Edo-kaudella Shingū oli linnanaluskaupunki Mizuno-klaanin hallinnassa. Perinteisiä elinkeinoja ovat Kumanojoen yläjuoksulla harjoitettuun metsätalouteen liittyvä kauppa, puutavaran keruu, puutuoteteollisuus ja paperin valmistus. Kaupunki toimii Kumanon seudulle suuntautuvan matkailun tukikohtana. Kaupunkioikeudet Shingūlle myönnettiin vuonna 1933. Siihen liitettiin Kumanogawan maaseutukaupunki vuonna 2005.
Shingūn kulttuuriperintöön kuuluvat Kumano Hayatama-jinjan ja Kamikura-jinjan pyhäköt festivaaleineen (Hayatama-matsuri ja Otō-matsuri). Shingūn linna on nykyisin raunioina. Vuonna 2004 Hayatama-jinja ja kaupungissa sijaitsevia Kumano-kodō-pyhiinvaellusreitin osuuksia lisättiin Unescon maailmanperintöluetteloon osana kohdetta ”Kii-vuoriston pyhät paikat ja pyhiinvaellusreitit”. Luonnonnähtävyyksiä ovat esimerkiksi Ukishiman metsä sekä Doro-kyōn jokilaakso ja siellä sijaitseva Doro-hatchōn rotko. Osa kaupungin alueesta kuuluu Yoshino-Kumanon kansallispuistoon. Shingūta palvelee JR Nishi-Nihonin ja JR Tōkain liikennöimä Kisei-päälinja eli Kinokuni-linja.
Kuvia

Doro-hatchō
Shingūn kaupungintalo
Otō-festivaali
Veneitä Kumano Hayatama-festivaalilla
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Shingū Wikimedia Commonsissa
Kaupungin internetsivut (japaniksi)
Sea Shepherd Conservation Society

Sea Shepherdin käyttämä lippu.
Sea Shepherd Conservation Society on luonnonsuojelujärjestö, jonka on perustanut kanadalaissyntyinen Paul Watson vuonna 1977. Järjestö on vastustanut valaanpyyntiä. Aktivismissa merellä on toiminut muun muassa järjestön alus M/S Steve Irwin.
Nykyiset laivat

MV Bob Barker
MV Steve Irwin
MY Sam Simon
MV Brigitte Bardot
MY Jairo Mora Sandoval
MY Jules Verne
MY Farley Mowat
MY Ocean Warrior
RV Martin Sheen
My Sam Simon vuonna 2014.
Shunsuke Kiyokiba

Shunsuke Kiyokiba (jap. 清木場 俊介, Kiyokiba Shunsuke, s. 11. tammikuuta 1980 Ube, Yamaguchin prefektuuri) on japanilainen laulaja. Hän aloitti uransa vuonna 2001 Exile-popyhtyeen laulajana mutta ryhtyi vuonna 2006 sooloartistiksi.
Kiyokiba syntyi Uben kaupungissa Yamaguchin prefektuurissa. Laulajan urasta unelmoinut Kiyokiba osallistui paikallistelevision koe-esiintymiseen ja herätti paikakunnalle tulleen levy-yhtiön tuottajan huomion. Muutettuaan Tokioon hän aloitti toisena suuren suosion saavuttaneen Exile-yhtyeen laulajista. Ensimmäisen oman kappaleensa Itsuka... Kiyokiba levytti vuonna 2005 ja jätti yhtyeen seuraavan vuoden keväällä lähteäkseen soolouralle laulaja-lauluntekijänä.
Kiyokiba on sen jälkeen julkaissut useita albumeita ja esiintynyt monilla kiertueilla ympäri maata. Hän on järjestänyt myös neljä kertaa (2004, 2005, 2008 ja 2010) kiertävän näyttelyn kirjoittamistaan sanoituksista ja runoista. Hänellä on ollut vuodesta 2012 viikoittainen radio-ohjelma Shunsuke Kiyokiba no Rockin’ the Doors Tokyo FM -radioasemalla.
Diskografia

Kiyokiba Shunsuke – 19. lokakuuta 2005
Kiyokiba Shunsuke Live ”Matsuri” (livealbumi) – 20. joulukuuta 2006
Image – 5. syyskuuta 2007
Kiyokiba Shunsuke 2007 (livealbumi) – 23. huhtikuuta 2008
Kiyokiba Shunsuke Songs 2005–2007 (kokoelma-albumi) – 18. maaliskuuta 2009
Rockin’ the Door – 8. heinäkuuta 2009
Flying Jet – 30. syyskuuta 2009
Rock & Soul – 24. marraskuuta 2010
Rock & Soul 2010–2011 Live (livealbumi) – 29. kesäkuuta 2011
Love Songs ~Ballad Selection~ (kokoelma-albumi) – 7. joulukuuta 2011
Rolling My Way (livealbumi) – 7. joulukuuta 2011
Fighting Men – 6. helmikuuta 2013
Rock & Soul 2013 ”Fighting Men” Tour Final (livealbumi) – 17. joulukuuta 2013
Utaiya Best Vol. 1 (kokoelma-albumi) – 5. maaliskuuta 2014
My Sounds – 10. syyskuuta 2014
FACT – 16. syyskuuta 2015
REBORN – 29. maaliskuuta 2017
Lähde:
Aiheesta muualla

Shunsuke Kiyokiba Official Website (japaniksi)
Shunsuke Maeda

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Shunsuke Maeda
Syntymäaika: 9. kesäkuuta 1986 (ikä 38)
Syntymäpaikka: Nara, Japani
Kansalaisuus:  Japani
Pelipaikka: Hyökkääjä
Pituus: 173 cm
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2004–2007 2007–2011 2010 2012–2015 2016–2017 | Sanfrecce Hiroshima Oita Trinita →FC Tokyo Consadole Sapporo Gainare Tottori | 45 (7) 74 (11) 6 (0) 89 (9) 41 (5) |
Maajoukkue
| 2005 | Japani U-20 |  |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Shunsuke Maeda (jap. 前田 俊介, Maeda Shunsuke; s. 9. kesäkuuta 1986 Nara) on japanilainen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue

Maeda kuului Japanin U-20 joukkueeseen nuorten MM-kilpailuissa 2005.
Aiheesta muualla

Soccerway
Siri Thornhill

Siri Karoline Thornhill on norjalainen oopperalaulaja, äänialaltaan sopraano. Hän syntyi Englannissa, aloitti lauluopintonsa kotikaupungissaan Stavangerissa Marit Storækren johdolla ja pääsi sittemmin Norjan hallituksen myöntämien stipendien avulla jatkamaan opintojaan Haagin kuninkaalliseen konservatorioon, Alankomaihin. Siellä häntä opettivat Marius van Altena, Rita Dams ja Diane Forlano. Opintojensa jälkeen Thornhill on asunut Freiburgissa, Saksassa. Hän on myös osallistunut mestari- ja oopperakursseille, joita ovat antaneet Cristina Deutekom, Elly Ameling, Ton Koopman, Beata Heuer-Christen, Anna Reynolds ja Jean Cox.
Thornhill on tulkinnut teoksia varhaisesta musiikista nykyohjelmistoon. Kapellimestareita, joiden kanssa hän on tehnyt yhteistyötä, ovat olleet Fabio Biondi, Ivor Bolton, Harry Christophers, Ottavio Dantone, Iván Fischer, Rolf Gupta, Thomas Hengelbrock, Philippe Herreweghe, Ton Koopman, Sigiswald Kuijken, Gijs Leenars, Helmut Müller-Brühl, Daniel Reuss, Michael Schneider, Andreas Spering ja Bruno Weil.
Thornhill on levyttänyt muun muassa Naxokselle. Ensimmäisen yksinlaulualbuminsa hän julkaisi heinäkuussa 2017. Ars Produktionin kautta julkaistu levytys pitää sisällään Edvard Griegin yksinlaulujen tulkintoja.
Joy Lauren

Joy Lauren vuonna 2007.
Joy Lauren (s. Joy Jorgensen, 18. lokakuuta 1989 Atlanta, Georgia) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan kaiketi parhaiten roolistaan Danielle Van de Kampina televisiosarjassa Täydelliset naiset. Hän on 161 senttiä pitkä ja valmistui high schoolista 14-vuotiaana.
Filmografia

The Division – Mary Ellen Smith (kaksi jaksoa) (2002)
Lizzie McGuire – cheerleader (jaksossa ”Gordon pulma”) (2002)
Still Standing – Jenna (2003)
Rogues – kuoro (2003)
Täydelliset naiset – Danielle Van de Kamp (2004–2011)
Rakkauden anatomia – Darcy, teinisynnyttäjä (2007)
Aiheesta muualla

Joy Lauren Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Sirifila-Boundy

| Sirifila-Boundy |
| --- | --- |
 Sirifila-Boundy
 Koordinaatit: 14°22′20″N, 5°58′49″W 
Valtio:  Mali
Alue:  Ségoun alue
Piiri:  Nionon piiri
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  maalaiskunta
Väkiluku (2009):  35 300
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Sirifila-Boundy on maalaiskunta Ségoun alueen Nionon piirissä Malissa. Sen keskuskylä N’Débougou sijaitsee Nigerjoesta lähtevän Sahelin kanavan varrella 15 kilometriä Nionosta pohjoiseen. Kunnassa on 35 300 asukasta (vuonna 2009).
Sirifila-Boundyn kunta rajoittuu pohjoisessa Nionon piirin Diabalyn, idässä Toridaga-kon, etelässä Yeredon Sanionan ja lännessä Marikon kuntiin. Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen. Kunta sijaitsee Office du Nigerin keinokastelualueella.
Kuntaan kuuluu 17 kylää. Asukkaat ovat etupäässä bambaroita, songhaita, soninkeja, moseja, miniankoja, fulbeja ja bozoja. Vallitsevat uskonnot ovat islam ja kristinusko.
Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, kalastus, käsityöammatit ja kaupankäynti. Tärkeimmät viljelykasvit ovat riisi, sipuli ja vihannekset. Siengon kylässä pidetään viikoittaiset markkinat.
N’Débougoun kautta kulkee Ségousta Timbuktuun johtava maantie RN33. Palveluihin kuuluvat alakoulut, yksi yläkoulu, koulutus- ja kehittämiskeskus (CED), kirjasto ja kaksi terveysasemaa.
Joyboys Story

| Joyboys Story |
| --- | --- |
Ohjaaja:  Jari Pollari
Kuvaaja:  Jari Pollari
Pääosat:   Tommi Korpela  Jukka Rasila  Janne Reinikainen  Petteri Summanen  Jani Volanen 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  MTV
Ensi-ilta:  1997
Alkuperäiskieli:  suomi englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Joyboys Story on Julmahuvi-ryhmän dokumenttiparodia fiktiivisen suomalaispoikabändin menestystarinasta. Joyboys Story on MTV3:n tuottama, ja se voitti 1997 pronssisen ruusun Montreux'n Kultaisen ruusun festivaaleilla. Joyboys Storya ei ohjannut kukaan vaan kuvaaja Jari Pollari teki kuvasuunnittelun ryhmän ohjeiden perusteella. Se on julkaistu myöhemmin osana Studio Julmahuvi kooste dvd:tä.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Jukka Rasila  | … |  Yuccah   |
|  Janne Reinikainen  | … |  Rennie   |
|  Petteri Summanen  | … |  Pet-5   |
|  Jani Volanen  | … |  Yanee   |
|  Pekka Laiho  | … |  Pekka Härkönen   |
|  Teresa De Rita-Cavlek  | … |  Teresa   |
|  Dallas Wayne  | … |  kertoja   |
Lähde:
Aiheesta muualla

The Joyboys Story Letterboxd. Viitattu 19.2.2023. (englanniksi)
Jorma Laitinen

Jorma Laitinen (20. joulukuuta 1918 – 24. elokuuta 1999) oli suomalainen sotilas, joka palveli vapaaehtoisena toisen maailmansodan aikana Saksan SS-joukkojen Wiking-divisioonassa, tiedusteluosasto 5:n neljännen komppanian kuorma-autonkuljettajana. Sotilasarvoltaan hän oli SS-Rottenführer eli korpraali. Laitinen oli kotoisin Kemijärveltä ja hänen isänsä oli kunnanlääkäri.
Laitinen haavoittui 12. lokakuuta 1942 kranaattitulessa jalkaan. Hän palasi sotainvalidina takaisin Suomeen muiden SS-vapaaehtoisten mukana 1. kesäkuuta 1943. Sodan jälkeen hän työskenteli VR:n Puutavaratoimistossa ja taksiyrittäjänä. Hän avioitui ja sai kaksi lasta.
Laitisen päiväkirjamerkintöjen pohjalta suurlähettiläs Jari Vilén ja professori Markku Jokisipilä julkaisivat vuonna 2020 teoksen Kiitoskortti Hitleriltä (Minerva Kustannus).
Sea of Trees

| Sea of Trees |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Gus Van Sant
Käsikirjoittaja:  Chris Sparling
Tuottaja:   Kevin Halloran  Ken Kao  Gil Netter  Chris Sparling  F. Gary Gray  Brian Dobbins  Allen Fischer 
Säveltäjä:  Mason Bates
Kuvaaja:  Kasper Tuxen
Leikkaaja:  Pietro Scalia
Pukusuunnittelija:  Danny Glicker
Pääosat:   Matthew McConaughey  Ken Watanabe  Naomi Watts 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:   Netter Productions  Waypoint Entertainment 
Levittäjä:  A24 (tuotantoyhtiö)
Ensi-ilta:  2015
Kesto:  110 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  25–28 milj. dollaria
Aiheesta muualla
IMDb 
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sea of Trees on vuonna 2015 ensi-iltansa saanut draamaelokuva, jonka on ohjannut Gus Van Sant ja pääosissa näyttelevät Matthew McConaughey, Ken Watanabe sekä Naomi Watts.
Elokuva kertoo kahdesta miehestä, jotka tapaavat itsemurha-aikeissa Aokigaharan metsässä Japanissa. Metsä tunnetaan myös itsemurhametsänä ja puumerenä, joista jälkimmäisestä juontaa myös elokuvan nimi.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Matthew McConaughey  | … |  Arthur Brennan   |
|  Ken Watanabe  | … |  Takumi Nakamura   |
|  Naomi Watts  | … |  Joan Brennan   |
|  Katie Aselton  | … |  Gabriella Laforte   |
|  Jordan Gavaris  | … |  Eric   |
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi
Seabiscuit

Seabiscuit ratsastajanaan George Woolf.
Seabiscuit (23. toukokuuta 1933 – 17. toukokuuta 1947) oli kuuluisa englannintäysiverinen laukkahevonen. Seabiscuitin isä oli Hard Tack ja emä Swing On. Hard Tackin isä oli Man O'War. Vaatimattoman alun jälkeen Seabiscuitista tuli voittaja ja hevosen nousu kuuluisuuteen osoittautui Yhdysvalloissa 1930-luvun laman aikana yhdeksi toivon symboliksi. [lähde? ]
Hevosen tarinasta on tehty kolme kirjaa, viimeisimpänä Laura Hillenbrandin Seabiscuit: An American Legend vuonna 2001. Lisäksi Seabiscuitin tarinasta on tehty kaksi elokuvaa, The Story of Seabiscuit vuonna 1949 ja Seabiscuit – amerikkalainen legenda vuonna 2003.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Seabiscuit Wikimedia Commonsissa
Joseph-Amand Passerat

Joseph-Amand Passerat
Joseph-Amand Passerat (30. huhtikuuta 1772 Joinville, Val-de-Marne, Ranska – 30. marraskuuta 1858 Tournai, Hainaut, Belgia), kunnianarvoisa, oli redemptoristi ja pyhän Klemens Maria Hofbauerin oppilas. Hänellä oli suuria vaikeuksia seurata kutsumustaan papiksi, ja hänet pakotettiin palvelemaan armeijassa 1788–1792.
Passerat liittyi redemptoristeihin, toimi sääntökunnan johtotehtävissä ja perusti uusia taloja Yhdysvalloissa, Baijerissa, Preussissa, Sveitsissä, Belgiassa, Ranskassa, Portugalissa, Alankomailla ja Englannissa. Hänet karkotettiin Wienistä 6. huhtikuuta 1848, ja monien vastoinkäymisten jälkeen hän pääsi Belgiaan ja toimi siellä redemptoristien ohjaajana. Hän vietti viimeiset vuotensa Belgian Bruggessa.
Sevillan metron linja 1

Linja 1 (esp. Línea 1) on Sevillan metron ensimmäinen ja toistaiseksi ainoa käytössä oleva linja. Se yhdistää Sevillan kaupungin ympäröiviin Mairena del Aljarafen ja San Juan de Aznalfarachen kuntiin sekä Dos Hermanasin Montequinton kaupunginosaan. Linja on otettu käyttöön 2. huhtikuuta 2009.
Toiminta

Linjan 1 varrella on 21 asemaa, jotka on jaettu kolmeen eri maksualueeseen. Junia kulkee arkisin ruuhka-aikoina 4-5 minuutin vuorovälein, muulloin vuoroväli on pääosin 6-7 minuutin luokkaa. Arkisin liikenne alkaa kello 6.30 ja viikonloppuisin tuntia myöhemmin. Liikenne loppuu kello 23 perjantai- ja lauantai-iltoja lukuun ottamatta, jolloin metro liikennöi kello kahteen asti yöllä.
Asemat

Taulukossa on esitetty linjan 1 asemat lännestä itään sekä nykyiset ja suunnitteilla tai rakenteilla olevat raideliikenteen vaihtoyhteydet asemilta.
| Nimi | Kuva | Paikkakunta | Avattu | Tyyppi | Muuta |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Ciudad Expo |  | Mairena del Aljarafe | 2. huhtikuuta 2009 | pinta-asema | pääteasema |
| Cavaleri |  | Mairena del Aljarafe | 2. huhtikuuta 2009 | tunneliasema |  |
| San Juan Alto |  | San Juan de Aznalfarache | 2. huhtikuuta 2009 | pinta-asema |  |
| San Juan Bajo |  | San Juan de Aznalfarache | 2. huhtikuuta 2009 | silta-asema |  |
| Blas Infante |  | Sevilla | 2. huhtikuuta 2009 | tunneliasema |  |
| Parque de los Príncipes |  | Sevilla | 2. huhtikuuta 2009 | tunneliasema |  Linja 4 (suunnitteilla) |
| Plaza de Cuba |  | Sevilla | 2. huhtikuuta 2009 | tunneliasema |  |
| Puerta Jerez |  | Sevilla | 23. syyskuuta 2009 | tunneliasema |  Metrocentro |
| Prado de San Sebastián |  | Sevilla | 2. huhtikuuta 2009 | tunneliasema |  Metrocentro  Linja 3 (suunnitteilla) |
| San Bernardo |  | Sevilla | 2. huhtikuuta 2009 | tunneliasema |  Cercanías Sevilla  Metrocentro |
| Nervión |  | Sevilla | 2. huhtikuuta 2009 | tunneliasema |  |
| Gran Plaza |  | Sevilla | 2. huhtikuuta 2009 | tunneliasema |  |
| 1º de Mayo |  | Sevilla | 2. huhtikuuta 2009 | tunneliasema |  Linja 4 (suunnitteilla) |
| Amate |  | Sevilla | 2. huhtikuuta 2009 | tunneliasema |  |
| La Plata |  | Sevilla | 2. huhtikuuta 2009 | tunneliasema |  |
| Cocheras |  | Sevilla | 2. huhtikuuta 2009 | tunneliasema |  |
| Pablo de Olavide |  | Sevilla | 2. huhtikuuta 2009 | silta-asema |  TM Alcalá (rakenteilla) |
| Condequinto |  | Dos Hermanas | 2. huhtikuuta 2009 | pinta-asema |  |
| Montequinto |  | Dos Hermanas | 23. marraskuuta 2009 | tunneliasema |  |
| Europa |  | Dos Hermanas | 23. marraskuuta 2009 | tunneliasema |  |
| Olivar de Quintos |  | Dos Hermanas | 23. marraskuuta 2009 | pinta-asema | pääteasema  TM Dos Hermanas (suunnitteilla) |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sevillan metron linja 1 Wikimedia Commonsissa
Seppo Miettinen

Seppo Juhani Miettinen (s. 12. marraskuuta 1947 Lappeenranta) on entinen Lappeenrannan kaupunginjohtaja. Hän toimi kaupunginjohtajana lokakuusta 2004 joulukuuhun 2011 asti. Koulutukseltaan Miettinen on oikeustieteen kandidaatti (1975) ja varatuomari (1983). Ennen kaupunginjohtajaksi valintaansa hän toimi kahdeksan vuotta Lappeenrannan kaupunginjohtajan 1. varamiehenä ja laki- ja liiketoimintajohtajana. Miettinen oli kaupunginjohtajana toimiessaan vuonna 2009 Etelä-Karjalan maakunnan suurituloisin kunnanjohtaja.
Joseph-Antoine Bell

Joseph-Antoine (JoJo) Bell (s. 8. lokakuuta 1954 Mouandé, Kamerun) on uransa lopettanut kamerunlainen jalkapallomaalivahti. Hän oli pelityyliltään aikakaudelleen harvinainen liberomainen paljon liikkuva ja jalalla pelaava maalivahti.
Hän pelasi vuoteen 1981 asti Kamerunlaisessa Union Doualassa, siirtyi sieltä Norsunluurannikolle Africa Sportsin joukkueeseen kahdeksi kaudeksi ja sen jälkeen Egyptiin El Mokawlooniin myön kahdeksi kaudeksi.
Bell siirtyi Egyptistä Ranskan pääsarjaan. Hän oli siirtyessään jo 31 -vuotias. Ranskassa hän pelasi Marseillen, Toulonin, Bordeauxin ja Saint-Étiennen joukkueissa ja lopetti uransa liki nelikymppisenä Saint-Etiennessä.
Hänet valittiin Kamerunin maajoukkueeseen sekä vuosien 1982, että 1990 maailmanmestaruuskilpailuihin, mutta hän ei pelannut näissä yhtään ottelua. Hän pääsi pelaamaan ensimmäisen MM-ottelunsa vasta vuoden 1994 kilpailuissa. Hän oli mukana myös 1984 Olympialaisten joukkueessa sekä 1984 ja 1988 kultaa voittaneissa African mestaruuskilpailujen joukkueissa. Monen mielestä hän jäi toisen Kamerunin huippuvahdin Thomas N'Konon varjoon maajoukkueurallaan.
Jalkapallon historiayhteisö IFFHS valitsi Bellin African goalkeeper of the century:ksi yhtenä tekemiään vuosisadan pelaajien valintoja.
Jalkaväki

Napoleonin sotien aikaisia rinnan yli kulkevia panosvöitä kuvaava jalkaväen taktinen merkki.
Jalkaväki (jv) on maavoimiin kuuluva aselaji, jonka sotilaat taistelevat yleensä jalkaisin ja käyttävät henkilökohtaista asetta.
Jalkaväen historia > Jalkaväki ennen teollista aikaa

Läpi aikojen jalkaväki on ollut armeijoiden keskeisin osa. Muinaisina aikoina merkittävimmät sotilasmuodostelmat olivat esimerkiksi Kreikassa käytetyt falangit ja hienopiirteisemmät roomalaiset legioonat. Näissä yksiköissä saattoi olla useita tuhansia miehiä.
Keskiajalla ratsuväen ajateltiin olevan ylivertainen jalkaväkeen nähden. Kuitenkin, mikäli ratsastavien ritarien rynnäkkö oli huonosti järjestynyt, se päättyi usein tuhoon jalkaväkeä vastaan, ja 1350-luvulta lähtien ritarit itsekin alkoivat jalkautua taisteluun vastakeinona jousimiehiä vastaan, jotka saattoivat ampua heidän ratsunsa. Kurinalaiset jalkaväkimuodostelmat alkoivat hallita taistelukenttää yhdessä ratsuväen kanssa käyttäen heittoaseita, jousia ja erilaisia maastotyyppejä hyväkseen. Tilanne pysyi ennallaan, kunnes tuliaseet ja räjähteet mullistivat sodankäynnin.
Vaikka pitkäjousi olisi ollut huomattavasti tehokkaampi kuin vasta keksitty musketti, sen tuloksellinen käyttö vaati ampujalta elinikäistä harjoittelua. Muskettiarmeijan värvääminen vaati puolestaan rahaa, aseiden tuotantoyksikköjä, ruutia ja suuren määrän sotilaita, mutta sotilaita ei tarvinnut kouluttaa kuin muutamia viikkoja tai kuukausia. Pitkä keihäs, piikki, tuli merkittäväksi lähipuolustusaseeksi hyvin koulutetuille jalkaväkimiehille.
Teollistumisen myötä jalkaväki hallitsi yhä taistelukenttää. Ratsuväki oli kevyempää ja panssaroimatonta.
Jalkaväen historia > Jalkaväki teollisesta ajasta tähän päivään

Myöhemmin teollinen vallankumous mahdollisti suurten suhteellisen kouluttamattomien joukkojen värväämisen. Ennen rautateiden keksimistä 1800-luvulla jalkaväki marssi taistelukentälle kävellen tai toisinaan laivalla. 1890-luvun jälkeen jotkut maat käyttivät polkupyörillä liikkuvaa jalkaväkeä, mutta todellinen vallankumous liikkumisessa tapahtui 1920-luvulla moottoriajoneuvojen myötä, kun autoja alettiin käyttää joukkojen siirroissa. Toisen maailmansodan myötä syntyi panssaroitu jalkaväki, kun luotiin yksiköitä, joissa miehistö liikkui taistelukentällä panssaroitujen ajoneuvojen suojissa. Samoihin aikoihin nähtiin ensimmäistä kertaa laajassa käytössä lentokoneilla liikkuvaa ja laskuvarjoilla taistelukentälle saapuvaa jalkaväkeä.
Korean sodan aikana Yhdysvaltain armeija käytti ensimmäistä kertaa helikoptereita sekä haavoittuneiden kuljettamiseen että nopeaan joukkojen kuljettamiseen. Tämä johti siihen, että Neuvostoliitto alkoi kehittää omia sotilashelikoptereitaan. Vietnamin sodan aikana helikoptereiden käyttö kasvoi ja sissisodan luonteen vuoksi sillä pystyttiin siirtämään nopeasti riittävän suuria jalkaväkijoukkoja taistelun avainkohtiin. Helikopteri alkoi kehittyä kuljetusvälineestä raskaasti aseistetuksi taistelukopteriksi (engl. gunship).
Nykyaikaista jalkaväkeä tukevat taistelussa panssarivaunut, tykistö ja ilmavoimat. Jalkaväki on kuitenkin se armeijan osa, joka voi vallata maa-alueita ja pitää niitä hallussaan; siksi se on yhä säilynyt oleellisena modernissakin sodankäynnissä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jalkaväki Wikimedia Commonsissa
Sota
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Aikakaudet | Sotatoimialueet | Aseet | Sodankäynnin tasot | Taistelevat aselajit | Tukevat aselajit | Luetteloita | Yleistä |
|  Esihistoria  Antiikki  Keskiaika  Uusi aika  Teollistunut aika  Nykyaika |  Avaruus  Ilmasota  Informaatio  Maasota  Merisota  Kotirintama |  ABC  Elektroninen  Ilmavoimat  Maavoimat  Merivoimat  Psykologinen |  Strategia  Operaatiotaito  Taktiikka  Taistelutekniikka |  Ilmavoimat  Jalkaväki  Laivasto  Merijalkaväki  Panssarijoukot  Ratsuväki |  Huolto  Ilmatorjunta  Pioneeri  Tykistö  Viesti |  Kenraalit  Piiritykset  Operaatiot  Sisällissodat  Sodat  Sotarikokset  Taistelut  Vapaus-itsenäisyyssodat |  Sodankäynti  Sotahistoria  Taistelu  Piiritys  Propaganda  Rauha  Pasifismi |
Nykyaikaisia Yhdysvaltain armeijan jalkaväen sotilaita.
Sekosteroidi

IUPAC:n hiilinumerointia ja kirjainsymboleita käyttävä kolekalsiferolin rakennekaava. Kolekalsiferoli on 9,10-sekosteroidi.
Sekosteroidit ovat steroidijohdannaisia, joissa vähintään yksi nelirenkaisten steroidien renkaiden sidoksista poikki. IUPAC:n suosituksia noudatettaessa sekosteroidien rakenteen hiiliatomien numerot ja renkaiden kirjainsymbolit ovat samat kuin steroideissa. Jos useampi kuin yksi rengas on poikki, saatetaan käyttää tavanomaisia yhdisteiden numerointi- ja nimeämiskäytäntöjä
Jos jonkin steroidin hiilten 2 ja 3 välinen sidos on katkeaa, muodostunut yhdiste on 2,3-sekosteroidi. Jos hiilten 9 ja 10 sidos on poikki, yhdiste on 9,10-sekoteroidi. D-vitamiinit kuten kolekalsiferoli ja ergokalsiferoli ovat 9,10-sekoteroideja.
Sekosteroidi tulee latinasta: seko tulee sanasta secare, joka tarkoittaa leikata ja steroidi sanasta stere, joka tarkoittaa kiinteää, kolmiulotteista.
Steroidien numerointi.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Finto, suomalainen asiasanasto- ja ontologiapalvelu: Sekosteroidit