stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Konsonantti
Luokittelu > Ääntötapa

Resonantit muodostetaan avauman avulla:
puolivokaali: ilmavirta kulkee suun keskeltä ulos, kuitenkin siten että ääntöväylään muodostetaan ahdas kapeikko, esimerkiksi j, w
likvida: yhteisnimitys lateraaleille ja tremulanteille
lateraali: ilmavirta kulkee ulos kielen laitojen yli, esimerkiksi l
tremulantti: ilmavirta on katkonainen, muodostetaan tärysupistuman avulla, esimerkiksi r
nasaali: osa ilmavirrasta tulee ulos myös nenän kautta, esimerkiksi m, n
Obstruentit muodostetaan supistuman avulla:
klusiili eli sulkuäänne: ilmavirta katkeaa täydellisesti, esimerkiksi soinnittomat k, p ja  t sekä soinnilliset g, b ja d
frikatiivi eli hankausäänne: ilmavirran kulku on osin estetty:
sibilantti: kouruäänne, ilmavirran kapeikko on kourumainen, esimerkiksi s ja ʃ
spirantti: rakoäänne, ilmavirran kapeikko on tasainen ja leveä, esimerkiksi f, v ja h.
affrikaatta: samassa paikassa ääntyvän klusiilin ja frikatiivin yhteisäänne, esimerkiksi tʃ ja dʒ.
Luokittelu > Ääntämispaikka

Ääntämispaikalla tarkoitetaan konsonantin tuottamisessa olennaista kohtaa ääntöväylässä ts. kohtaa, jossa tuotetaan konsonantista riippuen sulku tai supistuma. Konsonanttien ääntämispaikat huulista nieluun ovat seuraavat:
bilabiaalinen (ylähuuli-alahuuli), esimerkiksi m, p, w
labiodentaalinen (alahuuli-ylähampaat), esimerkiksi  v
dentaalinen (ylähampaat), esimerkiksi suomen t
alveolaarinen (hammasvalli), esimerkiksi suomen  d
palataalinen (kova kitalaki), esimerkiksi j, saksan ich-Laut, espanjan ll ja ñ
velaarinen (kieli-pehmeä kitalaki), esimerkiksi k, g, saksan ach-Laut, äng-äänne
uvulaarinen (kitakieleke), esimerkiksi “ranskalainen”  r
faryngaalinen (nielu), esimerkiksi heprean kirjain חית eli [ħeːθ], vastaa suomen äännettä 'h' sanassa "pahka"lähde?
epiglottaalinen (kurkunkansi), lähinnä arabiassa usein "faryngaalisiksi" kutsutut kurkkutäryäänteet
laryngaalinen, glottaalinen (kurkunpää, larynx; äänirako, glottis) esimerkiksi suomen katkoäänne (glottaaliklusiili) ilmauksessa  anna olla sanojen välissä.
Luokittelu > Soinnillisuus

Konsonanttien soinnillisuus syntyy siten, että samaan aikaan kun johonkin em. ääntämispaikoista muodostetaan sulku tai supistuma äänihuulet värähtelevät. Resonantit ovat tavallisesti aina soinnillisia, mutta esimerkiksi yhdessä suomen sukukielistä, mokšassa, esiintyy soinniton   r- ja   l-äänne.
soinnillisia klusiileja ovat  b, g ja  d
soinnillisia sibilantteja ovat  z ja ʒ
soinnillisia affrikaattoja ovat  dz ja  dʒ.
Luokittelu > Konsonanttiäänteet kansainvälisessä foneettisessa aakkostossa

Harmennetut alueet kuvaavat äänteitä, joita IPA:n mielestä ei voi luonnollisesti ääntää. Sarakkeiden oikeanpuoleinen äänne on soinnillinen, vasen soinniton.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Artikulaatiopaikka → | Labiaali | Labiaali | Koronaali | Koronaali | Koronaali | Koronaali | Dorsaali | Dorsaali | Dorsaali | Dorsaali | Laryngaali | Laryngaali | Laryngaali | Laryngaali | Laryngaali | Laryngaali |  |
| Artikulaatiotapa ↓ | Bilabiaali | Labiodentaali | Dentaali | Alveolaari | Postalveolaari | Retrofleksi | Palataali | Velaari | Uvulaari | Uvulaari | Faryngaali | Faryngaali | Epiglottaali | Epiglottaali | Glottaali | Glottaali |  |
| Nasaali |    m |    ɱ |    n |    n |    n |    ɳ |    ɲ |    ŋ |    ɴ |    ɴ |   |   |   |   |   |   |  |
| Klusiili | p b | p̪ b̪ | t d | t d | t d | ʈ ɖ | c ɟ | k ɡ | q ɢ | q ɢ |   |   | ʡ | ʡ | ʔ |   |  |
| Frikatiivi | ɸ β | f v | θ ð | s z | ʃ ʒ | ʂ ʐ | ç ʝ | x ɣ | χ | ʁ | ħ | ʕ | ʜ | ʢ | h ɦ | h ɦ |  |
| Approksimantti |    β̞ |    ʋ |    ɹ |    ɹ |    ɹ |    ɻ |    j |    ɰ |   | ʁ |   | ʕ |   | ʢ | h ɦ | h ɦ |  |
| Tremulantti |    ʙ |  |    r |    r |    r |    ɽ͡r |  |  |    ʀ |    ʀ |  |  |    я |    я |   |   |  |
| Yksitäryinen tremulantti |    ⱱ̟ |    ⱱ |    ɾ |    ɾ |    ɾ |    ɽ |   |  |    ɢ̆ |    ɢ̆ |   |   |    ʡ̯ |    ʡ̯ |   |   |  |
| Lateraalinen frikatiivi |  |  | ɬ ɮ | ɬ ɮ | ɬ ɮ | ɭ˔̊    | ʎ̥˔    | ʟ̝̊    |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
| Lateraalinen appr. |  |  |    l |    l |    l |    ɭ |    ʎ |    ʟ |   |   |  |  |  |  |  |  |  |
| Lateraalinen nap.äänne |   |   |    ɺ |    ɺ |    ɺ |    ɺ̠ |    ʎ̯ |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
Lisäksi on olemassa kaksoisartikuloidut pulmoniset konsonantit:
ɕ — soinniton alveolaarinen palataalinen sibilantti
ʑ — soinnillinen alveolaarinen palataalinen sibilantti
ɧ — soinnillinen dorsopalataalinen frikatiivi (ruotsin ns. sj-äänne)
ʍ — soinniton labiovelaarinen approksimantti
w — soinnillinen labiovelaarinen approksimantti
ɥ — labiopalataalinen approksimantti
ɫ — velaarinen alveolaarinen approksimantti
k͡p — soinniton labiovelaarinen plosiivi
ɡ͡b — soinnillinen labiovelaarinen plosiivi
ŋ͡m — labiovelaarinen nasaali
Ja myös affrikaatat:
p̪f — soinniton labiodentaalinen affrikaatta
ts — soinniton alveolaarinen affrikaatta
dz — soinnillinen alveolaarinen affrikaatta
tʃ — soinniton postalveolaarinen affrikaatta
dʒ — soinnillinen postalveolaarinen affrikaatta
tɕ — soinniton alveolaarinen palataalinen affrikaatta
dʑ — soinnillinen alveolaarinen palataalinen affrikaatta
ʈʂ — soinniton retrofleksi affrikaatta
ɖʐ — soinnillinen retrofleksi affrikaatta
tɬ — soinniton alveolaarinen lateraalinen affrikaatta
dɮ — soinnillinen alveolaarinen lateraalinen affrikaatta
cç — soinniton palataalinen affrikaatta
ɟʝ — soinnillinen palataalinen affrikaatta
J. H. Lumivuokko

| J>  H. Lumivuokko |
| --- | --- |

Kansanedustaja
 2.2.1914–3.4.1917, 4.4.1917–31.10.1917  
Ryhmä/puolue:  SDP
Vaalipiiri:  Uusimaa
Henkilötiedot
Syntynyt: 29. maaliskuuta 1884 Helsinki
Kuollut: 26. helmikuuta 1938 (53 vuotta) Petroskoi
Ammatti:  toimittaja
Johan Henrik (Jussi, J. H.) Lumivuokko (vuoteen 1906 Lindqvist, 29. maaliskuuta 1884 Mynämäki – 26. helmikuuta 1938 Petroskoi) oli suomalainen ammattiyhdistysjohtaja, toimittaja ja poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1914–1917. Sisällissodan aikana hän toimi kansanvaltuuskunnan työasiainvaltuutettuna ja pakeni sodan loppuvaiheessa Neuvosto-Venäjälle. Lumivuokko teloitettiin Stalinin vainoissa vuonna 1938.
Elämä

Lumivuokon vanhemmat olivat Henrik Lindqvist ja Serafia Hermannintytär. Lumivuokko toimi verhoilijana Turussa ja Helsingissä vuoteen 1911, jolloin hänestä tuli SDP:n Uudenmaan piirin puhuja. Lumivuokko oli Suomen puutyöntekijäin liiton puheenjohtaja 1912–1917 ja Suomen Ammattijärjestön puheenjohtaja 1917–1918. Hän toimi samalla myös Työmies-lehden toimittajana 1916–1918. Lumivuokko oli SDP:n kansanedustaja vuosina 1914–1917.
Sisällissodan aikana Lumivuokko toimi kansanvaltuuskunnan työasiainvaltuutettuna. Sodan jälkeen hän siirtyi Neuvosto-Venäjälle, jossa hän toimi Suomen kommunistisen puolueen keskuskomitean poliittisessa toimistossa. Hän johti ajoittain myös SKP:n maanalaista toimintaa Suomessa. Lumivuokko toimi Punaisen ammattiyhdistysinternationaalin (Profintern) keskusneuvoston jäsenenä 1921, suomalaisten poliittisten työntekijöiden opettajana puoluekurssilla 1921, Suomalaisen keskuskollektiivin jäsenenä 1922 ja Karjalan kansantalousneuvoston puheenjohtajan 2. sijaisena 1928. Vuosina 1930–1932 hän toimi Punainen Karjala -lehden päätoimittajana, Vapaus-lehden avustajana 1933 ja Petroskoin radion toimittajana 1932–1935. Toimittajan työn ohella hän oli NKP(b):n Karjalan aluekomitean jäsen 1932–1935 ja Vallankumoustaistelijoiden kansainvälisen avustusjärjestön Petroskoin aluekomitean puheenjohtaja 1935.
Lumivuokko vangittiin 1938 Stalinin puhdistusten yhteydessä syytettynä vastavallankumouksellisesta kansalliskiihkoisesta toiminnasta. Hänet tuomittiin ammuttavaksi ja teloitettiin 26. helmikuuta 1938 Petroskoin lähellä.
Perhe

J. H. Lumivuokon ensimmäinen puoliso oli Ida Vilhelmiina Nieminen (1888–1962). Heidän tyttärensä oli uimari Irma Lumivuokko. Vuonna 1938 Ida Lumivuokko avioitui kansanedustaja Tuomas Bryggarin kanssa.
Teokset

Kertomukset Suomen puutyöntekijäin liiton toiminnasta heinäkuun 15 p:stä 1913 – joulukuun 31 p:ään 1915. Suomen puutyöntekijäin liitto, Helsinki 1916
Laillinen ammattiyhdistysliike vaiko vallankumous?. Suomalaisten kommunistien sarjajulkaisu n:o 43. Suom. kommunistisen puolueen keskuskomitea, Pietari 1919, Frams Förlag, Stockholm 1919
Teollisen tuotannon järjestämisestä työväen diktatuurin ensi asteilla Suomessa. Suomalaisten kommunistien sarjajulkaisu n:o 78. Suom. kommunistisen puolueen keskuskomitea, Pietari 1919
Kommunisti ammatillisessa liikkeessä. Savon kansan kirjapaino, Kuopio 1921
Kaapro Moilanen

| Kaapro Moilanen |
| --- | --- |
 Kaapro Moilanen 1930-luvun alussa.
Henkilötiedot
Syntynyt: 7. lokakuuta 1878 Pieksämäki
Kuollut: 13. toukokuuta 1957 (78 vuotta) Helsinki
Poliitikko
Puolue:  Kokoomus
Asema:  kansanedustaja (1927−1945)
Vaalipiiri:  Viipurin läänin läntinen vaalipiiri
Kaapro Moilanen (7. lokakuuta 1878 Pieksämäki – 13. toukokuuta 1957 Helsinki) oli suomalainen oikeistolainen sanomalehdentoimittaja, kansanedustaja ja kunnallisneuvos.
Moilanen valittiin kokoomuksen listoilta ensimmäisen kerran kansanedustajaksi vuonna 1927 Viipurin läänin läntisestä vaalipiiristä, ja hän toimi tässä virassa aina vuoteen 1945 asti. Hän pysytteli eduskuntaryhmässään mieluummin taustalla, mutta toi vaalipiirinsä äänen kuuluviin, välillä kiihkeästikin mielipiteitään puolustaen. Moilanen ehti toimia eduskunnassa pankki-, puolustusasiain- ja valtiovarainvaliokunnissa sekä Suomen Pankin tilintarkastajana. Hän toimi lukuisissa luottamustehtävissä, muun muassa kirkolliskokouksessa, Suomen Sanomalehtimiesten Liiton hallituksessa sekä Viipurin kaupunginvaltuustossa. Kunnallisneuvoksen arvonimen Moilanen sai vuonna 1938.
Kansakoulunopettajan koulutuksen saanut Moilanen työskenteli opettajana Koivistolla ja Helsingissä 1900-luvun alussa. Tämän jälkeen hän siirtyi toimittajaksi Karjala-lehden ja sotien jälkeen Uuden Suomen palvelukseen.
Oksasen isä oli maanviljelijä Juho Moilanen ja äiti Maria o.s. Hokkanen. Hän meni naimisiin Anna Sofia o.s. Gröhnin kanssa vuonna 1902, ja pariskunta sai kaksi lasta.
Matti Lonkainen

| Matti Lonkainen |
| --- | --- |

Kansanedustaja
 1.6.1909–16.5.1918  
Ryhmä/puolue:  SDP
Vaalipiiri:  Kuopion läänin itäinen
Henkilötiedot
Syntynyt: 14. huhtikuuta 1874 Tohmajärvi
Kuollut: 4. marraskuuta 1918 (44 vuotta) Helsinki
Ammatti:  pienviljelijä
Matti Lonkainen (synt. Lonkanen, 14. huhtikuuta 1874 Tohmajärvi – 14. marraskuuta 1918 Helsinki) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1909–1918. Lonkainen sai sisällissodan jälkeen kahden vuoden vankeusrangaistuksen, vaikkei osallistunut punaisten toimintaan. Hän kuoli vankeudessa marraskuussa 1918.
Elämä

Lonkaisen vanhemmat olivat talollinen Petter (Pekka) Lonkanen (1840−1881) ja Maria Tuomaantytär Seppänen (s. 1842). Isänsä kuoltua hän joutui kerjuulle ja työskenteli myöhemmin rautateillä, kivimiehenä sekä maatyöläisenä, kunnes hankki pientilan Värtsilän Kakunkylästä. Lonkainen liittyi SDP:n jäseneksi vuonna 1904 ja ryhtyi puolueen agitaattoriksi Pohjois-Karjalaan 1907. Eduskuntaan hänet valittiin vuonna 1909.
Sisällissodan käynnistyessä Lonkainen valittiin Työväen pääneuvoston varajäseneksi, mutta hän ei osallistunut sen toimintaan. Lonkainen vangittiin Helsingissä sodan päättymispäivänä 16. toukokuuta 1918 hänen ollessaan matkalla eduskunnan istuntoon. Kaupunginviskaali Adolf Mesterton kuulusteli Lonkaista seuraavana päiväna Helsingin lääninvankilassa ja totesi ettei hän ollut mukana punaisten toiminnassa. Lonkainen pidettiin siitä huolimatta vangittuna ja lokakuussa valtiorikosoikeus langetti hänelle 2 vuoden kuritushuonetuomion valtiopetoksesta. Syyksi katsottiin Lonkaisen syksyllä 1917 allekirjoittama Me vaadimme -julistus sekä 24. tammikuuta 1918 laadittu SDP:n eduskuntaryhmän julistus, jota niin ikään pidettiin vallankumouksellisena. Lonkainen ei kuitenkaan ollut paikalla kyseisessä eduskuntaryhmän kokouksessa. Väinö Tannerin ja Hannes Ryömän todistajanlausuntojen mukaan Lonkainen vastusti aseellista kapinaa jo syksystä 1917 lähtien ja kieltäytyi sodan aikana kaikista kansanvaltuuskunnan tarjoamista tehtävistä yrittäen päästä matkustamaan kotiseudulleen.
Pitkään sairastanut Lonkainen siirrettiin marraskuussa Sörnäisten kuritushuoneesta Helsingin Kirugiseen sairaalaan, jossa hän kuoli 14. marraskuuta 1918. Lehtitietojen mukaan syynä oli umpisuolentulehdus. Lonkaisen vankilapäiväkirjaa säilytetään Työväen Arkistossa.
Perhe

Lonkaisen puoliso oli Ilomantsissa syntynyt Helena Karhapää (1885−1973), jonka kanssa hän avioitui vuonna 1906. Pariskunnalle syntyi viisi lasta.
Antti Mikkola

Anders Vilhelm (Antti Vilho) Mikkola (4. joulukuuta 1869 Lieto – 1. helmikuuta 1918 Helsinki) oli suomalainen asianajaja, Turun Sanomien perustaja ja ensimmäinen päätoimittaja, valtiopäivämies sekä nuorsuomalaisen puolueen kansanedustaja.
Mikkolan vanhemmat olivat maanviljelijä Matts Vilhelm Mikkola ja Maria Sofia Virola. Jääkärieverstiluutnantti Lauri Saari oli hänen veljensä. Mikkola pääsi ylioppilaaksi 1891 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1893, filosofian maisteriksi 1894 ja lakitieteen kandidaatiksi 1899. Mikkolalla oli Turussa oma lakiasiaintoimisto vuosina 1899–1918. Hän perusti Turun Sanomat -lehden ja toimi sen ensimmäisenä päätoimittajana 1904–1905 sekä lehden johtokunnan puheenjohtajana.
Mikkola oli porvarissäädyssä Turun edustaja valtiopäivillä 1904–1905 ja 1905–1906. Hän oli nuorsuomalaisten kansanedustaja 1907–1908, 1909–1910 ja 1917–1918, edustaen Turun läänin eteläistä vaalipiiriä. Mikkola tuli 1909 toiselle edustajakaudelleen edustajanpaikkansa vaalituloksen kumoamisen vuoksi menettäneen Oskari Vihantolan tilalle. Mikkola oli eduskunnan lakivaliokunnan puheenjohtajana 1917 ja hän kuului myös Turun kaupunginvaltuustoon.
Marraskuun 1917 suurlakon jälkeen Mikkola jätti 26. marraskuuta 1917 eduskunnalle aloitteen sotalaitoksen perustamisesta Suomeen. Tätä tarvittiin Mikkolan mukaan uhkaavan kansalaissodan estämiseksi ja eri aseellisten kaartien riisumiseksi aseista. Mikkolan aloite ei kuitenkaan saanut kannatusta ja häntä alettiin kutsua sosialistien taholta Sota-Antiksi. Mikkola teki eduskunnassa myös välikysymykseen, joka koski Turun kaupungissa tapahtuneita ryöstöjä. Välikysymyskeskustelu toi esiin porvarien ja sosialistien kiristyneet välit.
Suomen sisällissodan alettua punaiset pidättivät Helsingissä Mikkolan hänen asunnostaan 31. tammikuuta 1918 ja veivät hänet miliisiasemalle, jossa hän joutui selliin toisen nuorsuomalaisten kansanedustajan Pekka Paavolaisen kanssa. Myöhemmin samana iltana noin kello 21 aikaan asemalle tuli joukko aseistautuneita punakaartilaisia, jotka veivät Mikkolan mukanaan ja ampuivat hänet 1. helmikuuta Töölönlahden rannalla. Mikkolan murha herätti suurta julkista huomiota, mutta siihen syyllistyneitä ei koskaan rangaistu. Mikkola haudattiin Turun hautausmaalle 16. toukokuuta 1918. Hänen tilalleen kansanedustajaksi tuli nuorsuomalaisten Helena Brander. Mikkolan haudalla paljastettiin 1923 kansalaiskeräyksellä rahoitettu muistomerkki, johon Emil Wikström veisti oikeuden jumalatarta esittävän reliefin. Perussuomalaisten kansanedustaja Ville Tavio on ehdottanut, että eduskuntataloon asetettaisiin muistomerkki Mikkolan kunniaksi.
Aiheesta muualla

Jari Hanski: / Mikkola, Antti (1869–1918) Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen).  11.10.2005. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Lahtinen, Rauno: Punainen Turku 1917 – 1918, s. 297.  Turku:  Sammakko, 2016.  ISBN 978-952-483-325-7
Soikkanen, Timo: Antti Mikkolan murha Turun Sanomat.  28.1.2018. Turun Sanomat Oy. Arkistoitu 28.1.2018. Viitattu 28.1.2018.
Lain ja oikeuden marttyyri. Tuomari Antti Mikkola lausui nykyisen armeijamme syntysanat - ja sai maksaa ne hengellään, Hakkapeliitta, 01.02.1938, nro 5, s. 10, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Nuorsuomalaisten kansanedustajat
| n k Nuorsuomalaisen Puolueen kansanedustajat 1907–1908 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (26):  Ahmavaara  Alkio (1907)1  Arokallio  Brander  Castrén  Erkko  Hagman  Haveri  Heiskanen  Huoponen  Knuutila  Koskelin  Kuisma  Leppänen  Luoma  Mikkola  Nissinen  Pennanen  Pesonen  Renvall  Riihelä  Setälä  Snellman  Svinhufvud  Viljakainen  Wikman 
1 Santeri Alkio siirtyi nuorsuomalaisesta puolueesta SML:ään 1. syyskuuta 1907
| n k Nuorsuomalaisen Puolueen kansanedustajat 1909–1910 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (28):  Ahmavaara  Brander  A. Castrén  J. Castrén  Z. Castrén  Erkko  Fränti  Hannula  Haveri  Heiskanen  Homén  Hultin  Kaasalainen  Kaskinen  Keltanen  Mikkola  Nuora  Nylander  Pennanen  Pesonen  Riihelä  Sinkko  Snellman  Sthålberg  Svinhufvud  Talas  Viljakainen  Åkesson 
| n k Nuorsuomalaisen Puolueen kansanedustajat 1917–1918 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (24):  Ahmavaara  Alopaeus  Astala (1918)  Arokallio  Brander (1918)  Erkko  Holsti (1917–1918)  Hultin  Hälvä  Juustila (1918)  Kaitila  Laine  E. Linna  H. Linna  Lundson  Löthman-Koponen  Mikkola (1917–1918†)  Nissinen  Paavolainen  Pennanen  Setälä  Sinkko  Snellman  Ståhlberg (1917–1918)  Särkkä  Talas  Vekara 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Eduskunta  Biografiasampo  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
Olavi Lähteenmäki

Olavi Lähteenmäki.
Frans Olavi Lähteenmäki (13. heinäkuuta 1909 Turku – 22. kesäkuuta 2006) oli suomalainen pappi ja poliitikko. Hän toimi kokoomuksen kansanedustajana Turun läänin eteläisestä vaalipiiristä vuosina 1958–1975.
Henkilöhistoria

Lähteenmäen vanhemmat olivat maanviljelijä Frans Oskar Lähteenmäki ja Matilda Maria Ristimäki. Lähteenmäki kävi keskikoulun Loimaalla ja valmistui ylioppilaaksi Turun suomalaisesta yhteiskoulusta vuonna 1929. Hän opiskeli Helsingin yliopiston teologisessa tiedekunnassa ja osallistui aktiivisesti ylioppilaselämään ollen muun muassa Varsinaissuomalaisen osakunnan kuraattori 1934–1936 ja ylioppilaskunnan puheenjohtaja vuonna 1936. Opiskeluaikanaan Lähteenmäki liittyi myös Akateemiseen Karjala-Seuraan ja vaikutti seuran toiminnassa sen lakkauttamiseen saakka.
Lähteenmäki suoritti teologian erotutkinnon 1934. Hänet vihittiin papiksi vuonna 1936. Pastoraalitutkinnon Lähteenmäki suoritti vuonna 1943. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1945 ja maisteriksi 1950 sekä teologian kandidaatiksi ja lisensiaatiksi 1948. Vuonna 1955 Lähteenmäki väitteli teologian tohtoriksi. Lähteenmäki työskenteli vuonna 1936 ylimääräisenä pappina Helsingin Sörnäisten suomalaisessa seurakunnassa, vuosina 1936–1945 Suomen pyhäkouluyhdistyksen pääsihteerinä ja 1943–1953 Töölön seurakunnan apulaisena. Vuosina 1948–1949 hän oli Helsingin opettajakorkeakoulun uskonnonopettaja ja vuosina 1949–1953 uskonnon lehtori. Vuosina 1953–1972 Lähteenmäki toimi Turun opettajakorkeakoulun rehtorina ja kasvatusopin sekä etiikan opettajana. Vuonna 1968 hänelle myönnettiin professorin arvonimi. Lähteenmäki oli Pyhäkoululehden päätoimittaja 1936–1945 ja Vartijan toimitussihteeri 1940–1945.
Eduskuntaan Lähteenmäki valittiin vuoden 1958 vaaleissa. Hän johti kokoomuksen eduskuntaryhmää vuosina 1966–1971 ja oli vuosina 1970–1975 eduskunnan toinen varapuhemies.
Lähteenmäki oli naimisissa Kaarina Mirjam Ilona Pietilän kanssa vuosina 1936–1989. Avioliitto päättyi vaimon kuolemaan. Vuodesta 1991 Lähteenmäen puoliso oli Sirkka Helena Sonck. Lähteenmäellä oli neljä vuosina 1939–1948 syntynyttä tytärtä.
Julkaisuja

Pyhäkoulun lapsisielutiede, 1939, T. J. Vauramo, Olavi Lähteenmäki
Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakuntien ja papiston matrikkeli, 1953, julkaisutoimikunta Johannes Björklund, Aimo T. Nikolainen, Erkki Kansanaho, Olavi Lähteenmäki, Yrjö Kohonen
Sexus und Ehe bei Luther, 1955
Kylvöä ja kylväjiä sanan vainiolla: lukemisto uskontotunteja ja koteja varten, 1956, Olavi Lähteenmäki, Reijo Ahtokari
Uskonnonopetuksen uusia menetelmiä, 1958, Elsa Kaarela, Olavi Lähteenmäki
Uskontoa nuorille: oppikirja kansalaiskouluja, kerhoja ja itseopiskelijoita varten, 1959, Ilmari Tammisto, Olavi Lähteenmäki
Isiemme usko: 1, 2, Lisävihko opettajille, 1960, Olavi Lähteenmäki, ym.
E. W. Pakkala pyhäkoulumiehenä, 1953, julkaisussa Ruoki minun karitsoitani: Suomen ev.-lut. pyhäkouluyhdistys r.y:n 75-vuotisjuhlajulkaisu, ss. 78–87
Nuoren opettajan opas: opetusopillisia ja muita ohjeita erilaisiin tilanteisiin, 1965, Kalevi Kajava, Olavi Lähteenmäki
Isiemme usko 3, 1966, Olavi Lähteenmäki, ym.
Isiemme usko 3: Lisävihko opettajille, 1967, Olavi Lähteenmäki, ym.
Nyt: pakinoita Herättäjä-lehdessä vuosina 1918-1942, 1971, K. R. Kares, toimittaneet Risto Laine, Olavi Lähteenmäki, A. O. Suominen
Aiheesta muualla

Olavi Lähteenmäen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Jorma Tuominen | Iäkkäin elossa oleva kansanedustaja 23. joulukuuta 2002 − 22. kesäkuuta 2006 | Seuraaja: Martti Linna |
Kansallisen Kokoomuksen kansanedustajat
| n k Kansallisen Kokoomuksen kansanedustajat 1958–1962 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (29):  Airo  Ala-Kulju (1959–1962)  Asunta  Aulanko  Borg-Sundman  Forsius  Hallberg  Hara  Hetemäki  Hietala  Innala  Junnila  Kemppainen  Koivisto  Kosola  Lehtonen  Leikola  Lähteenmäki  Nieminen  Pohjala  Raipala  Rihtniemi  Saariaho  Salminen  Saukkonen  Saura  Seppä  Tuuli  Wiherheimo  Wirtanen (1958–1959†) 
| n k Kansallisen Kokoomuksen kansanedustajat 1962–1966 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (32):  Airo  Ala-Kulju  Asunta  Aulanko (1962–1964†)  Borg-Sundman  Forsius  Hallberg  Hara  Hietala  Huurtamo  Häikiö  Ilaskivi  Kemppainen  Koivisto  Koppanen  Kosola  Kuoppala (1962–1963†)  Linkola  Lähteenmäki  Mäki (1964–1966)  Nieminen  Raipala  Rautkallio  Rihtniemi  Saariaho  Saukkonen  Saura  Seppälä  Sillantaus  Turunen  Tuuli  Valkama (1963–1966)  Wiherheimo 
1 2  Olli Aulanko kuoli kesken vaalikauden 30. huhtikuuta 1964.  1 2  Väinö Kuoppala kuoli kesken vaalikauden 2. syyskuuta 1963.  
| n k Kansallisen Kokoomuksen kansanedustajat 1966–1970 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (26):  Apajalahti  Asunta  Borg-Sundman  Forsius  Haarla  Hamara  Hara  Hietala  Huima  Huurtamo  Häikiö  Ilaskivi  Junnila  Kemppainen  Koppanen  Kosola  Linkola  Lähteenmäki  Mäki  Mäki-Hakola  Nikkilä  Raipala  Rihtniemi  Sillantaus  Vaittinen-Kuikka  Vartia 
| n k Kansallisen Kokoomuksen kansanedustajat 1970–1972 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (37):  Aalto (1971–1972)  Aas  Haarla  Hara  Heino-Vesihiisi  Hetemäki-Olander  Holkeri  Huurtamo  Häikiö  Häkämies  Härkönen  Ilaskivi  Jaatinen  Junnila  Katajavuori  Kauppi  Kauppila  Koppanen  Laatio  Lankinen  Linkola  Linkomies-Pohjala  Lähteenmäki  Mykkänen  Mäki  Mäki-Hakola  Nikkilä  Rihtniemi (1970–1971†)  Salmenkivi  Salolainen  Seppä  Sillantaus  I. Suominen  S. Suominen  Särkkä  Tarvajärvi  Vaittinen-Kuikka  Vartia  Vikatmaa 
| n k Kansallisen Kokoomuksen kansanedustajat 1972–1975 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (34):  Asunta  Hetemäki-Olander  Hokkanen  Holkeri  Huurtamo (1972–1975)  Häikiö  Häkämies  Ilaskivi  Impiö (1974–1975)  Jaatinen  Jokinen  Junnila  Katajavuori (1972–1973)  Kauppi  Koppanen  Laatio  Lampinen (1974–1975)  Lankinen  Lattula  Linkola  Linkomies-Pohjala  Lähteenmäki  Miettinen  Mikkola (1975)  Mykkänen (1972–1974)  Mäki  Mäki-Hakola  Nikkilä  Rainio  Salmenkivi  Salolainen  Seppä  Sillantaus  I. Suominen  S. Suominen  Vaittinen-Kuikka  Vartia  Vikatmaa (1972–1974†) 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Alankomaat  Vatikaani 
Henkilöt:  Eduskunta 
Muut:  IdRef
Onni Mäkeläinen

Onni Aapeli Mäkeläinen (1. marraskuuta 1889 Vesanto – 10. kesäkuuta 1969 Tervo) oli suomalainen poliitikko. Mäkeläinen toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1933–1945 edustaen Kuopion läänin läntistä vaalipiiriä. Mäkeläinen toimi myös Tervon kunnanvaltuuston jäsenenä. Mäkeläinen toimi presidentin valitsijamiehenä vuosina 1937, 1940 ja 1943. Siviiliammatiltaan Mäkeläinen oli pienviljelijä ja hän toimi viljelijänä Karttulassa ja Tervossa. Mäkeläisen vanhemmat olivat talollinen Abel Mäkeläinen ja Eva Närhi. Mäkeläisen puoliso vuodesta 1941 oli Saimi Maria Niskanen.