stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hiekkalampi

| Hiekkalampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Savo
Kunnat:  Hirvensalmi
Koordinaatit:  61°41′44″N, 26°38′53″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Puulaveden alue (14.92)
Laskuoja:  oja Vahvajärveen 
Järvinumero:  14.921.1.007
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  103,7 m  
Pituus:  270 m  
Leveys:  160 m  
Rantaviiva:  0,743 km  
Pinta-ala:  3,548 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiHiekkalampi 
Hiekkalampi  on Etelä-Savossa Hirvensalmella  Noukkalanmäen lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 270 metriä pitkä, 160 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 3,5 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 750 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Mäntyharjun reitin valuma-alueen (14.9) Puulaveden alueella (14.92), jonka Vahvajärven alueeseen (14.921) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 103,7 metriä mpy.
Tautumeitas

| Tautumeitas |
| --- | --- |
 Tautumeitas vuonna 2024.
Tiedot
Toiminnassa:  2015–
Tyylilaji:  folk, maailmanmusiikki
Kotipaikka:  Riika, Latvia
Laulukieli:  latvia
Jäsenet:  Asnate Rancāne   Aurēlija Rancāne   Laura Vārpiņa   Laura Marta Līcīte   Gabriēla Zvaigznīte  
Entiset jäsenet:  Ilona Dzērve   Lauma Bērza   Laura Bužinska  
Levy-yhtiö:  Lauska, ONAIR Studios
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tautumeitas on vuonna 2015 Riiassa perustettu latvialainen folk- ja maailmanmusiikkiyhtye. Sen muodostavat viisi naispuolista laulajaa ja multi-instrumentalistia: Asnate Rancāne, Aurēlija Rancāne, Laura Vārpiņa, Laura Marta Līcīte ja Gabriēla Zvaigznīte. Tautumeitas edustaa Latviaa kappaleella ”Bur man laimi” vuoden 2025 Eurovision laulukilpailussa Baselissa.
Historia

Vuonna 2017 Tautumeitas teki yhteistyötä toisen latvialaisen folk- ja maailmanmusiikkiyhtyeen Auļin kanssa. Yhtyeet julkaisivat 13 kappaletta sisältävän albumin Lai māsiņa rotājās!, joka on saanut inspiraatiota baltialaisesta folkmusiikkiperinteestä ja se on omistettu kihlauksille ja häille. Albumi voitti Latvijas Mūzikas ierakstu gada balva Zelta Mikrofons -palkinnon kategoriasta vuoden 2017 paras folkmusiikkialbumi. Lai māsiņa rotājās! saavutti myös 26. sijan vuoden 2018 World Music Charts Europe -listalla sekä sijan 38. vuoden 2018 huhtikuun ja toukokuun  Transglobal World Music Chart -listalla. Vuonna Tautumeitas julkaisi debyyttialbuminsa, joka kantaa yhtyeen nimeä Tautumeitas.
2. kesäkuuta 2021 Tautumeitas ilmoitti virallisella Instagram-tilillään, että yhtyeen silloinen jäsen Lauma Bērza jättäisi yhtyeen saman vuoden kesällä.
20. marraskuuta 2024 ilmoitettiin, että Tautumeitas oli valittu kilpailijaksi Latvian vuoden 2025 euroviisukarsintana toimineeseen Supernova 2025 -kilpailun semifinaaliin kappaleellaan "Bur man laimi".
8. helmikuuta 2025 Tautumeitas voitti Supernova 2025 -kilpailun kappaleellaan "Bur man laimi" ja sai täten oikeuden edustaa Latviaa vuoden 2025 Euroviisuissa Sveitsin Baselissa.
Jäsenet

Asnate Rancāne – laulu, viulu
Aurēlija Rancāne – laulu, rummut
Laura Vārpiņa – laulu, lyömäsoittimet
Laura Marta Līcīte – laulu, viulu, lyömäsoittimet
Gabriēla Zvaigznīte – laulu
Ilona Dzērve – kitara
Lauma Bērza – laulu, viulu
Laura Bužinska
Diskografia > Studioalbumit

Lai māsiņa rotājās! (2017; Auļin kanssa)
Tautumeitas (2018)
Dziesmas no Aulejas (2019)
Skrejceļš (2022)
Käännös suomeksi
Valtiollinen poliisi

Valtiollinen poliisi tarkoittaa Suomessa seuraavia:
Etsivä keskuspoliisi vuosina 1919–1938
Valtiollinen poliisi vuosina 1939–1944
Valtiollinen poliisi vuosina 1944–1948, ns. punainen Valpo
Suojelupoliisi vuodesta 1949
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Valtiollinen poliisi”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Tommi Micklin

| Tommi Wilhelm Micklin> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 2. marraskuuta 1960 Salo
Kuollut: 13. marraskuuta 2014 (54 vuotta) Salo
Ammatti:  Rumpali, säveltäjä, sanoittaja
Muusikko
Soittimet:  Rummut
Yhtyeet:  Vaavi, Se, Kelpo Pojat
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Tommi Wilhelm Micklin (2. marraskuuta 1960 Salo – 13. marraskuuta 2014 Salo) oli suomalainen rumpali, säveltäjä ja sanoittaja, joka soitti mm. yhtyeissä Uutiset ja sää, Vaavi, Se, Kelpo Pojat ja Innerspacemen.
Aiheesta muualla

Tommi Micklinin sävellystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Tommi Micklinin sanoitustuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)
Jean-Pierre Jarier

| Jean-Pierre Jarier |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 10. heinäkuuta 1946 
Kansalaisuus:   Ranska
Formula 1 -ura
Aktiivivuodet:  1971, 1973-1983
Talli(t):  March, Shadow, Penske, Ligier, ATS, Lotus, Tyrrell, Osella
Kilpailuja:  143 (134 lähtöä)
Maailman­mestaruuksia:  0
Voittoja:  0
Palkintosijoja:  3
Paalupaikkoja:  3
Nopeimpia kierroksia:  3
MM-pisteitä:  31,5
Ensimmäinen kilpailu:  Italian GP 1971
Viimeinen kilpailu:  Etelä-Afrikan GP 1983
Jean-Pierre Jacques Paul Jarier (s. 10. heinäkuuta 1946 Charenton, Ranska) on ranskalainen entinen Formula 1 -kuljettaja. Hän ajoi myös sarjan ulkopuolisissa kilpailuissa. Hänen lempinimensä oli "Jumper", jonka hän sai March-tallin ajouransa aikana väärin lausutusta etunimestä.
Ura

Hyvät näytöt Formula France -sarjassa siivittivät Jarierin uran Ranskan Formula 3 -luokkaan, jossa hän oli kolmas 1970. 1971 hän pääsi kokeilemaan Marchin F1-autoa Italian GP:ssä, ja saavutti paikan tallissa kaudelle 1972. Hänet kuitenkin lomautettiin kesken kauden säästösyistä. Seuraavalla kaudella hän ajoi sekä Formula 2-, että F1-luokkia Marchilla. Hän voitti Euroopan Formula 2 -sarjan mestaruuden vuonna 1973.
1974 hän sai sopimuksen Shadow'lle. Hänestä tuli tallin ykköskuljettaja Peter Revsonin kuoltua, ja sijoittui parhaimmillaan kolmanneksi Monacon GP:ssä. Kauden 1975 hän aloitti heti paalupaikalla, mutta auto hajosi lämmittelyssä. Hän oli lähellä voittaa Brasilian osakilpailun, kunnes polttoainepumpun hajoaminen pakotti hänet keskeyttämään. Epäluotettava auto kiusasi Jarieria koko kauden, eikä hän saavuttanut neljättä sijaa parempaa tulosta.
Vuoden 1976 Brasilian GP:ssä Jarier taisteli voitosta Niki Laudaa vastaan ja ajoi nopeimman kierroksen, kunnes ajoi öljyyn ja keskeytti.
Hän vaihtoi tallia kaudelle 1977 Pensken valmistamaan ATS:ään. Hän saavutti yhden pisteen tallille kaudella, ja ajoi loppukauden Shadow'lla ja Ligierillä, kun ATS jätti kauden viimeiset Grand Prix't väliin. Samana vuonna hän sijoittui toiseksi Le Mansin 24 tunnin ajossa.
Seuraavalla kaudella hän sai väliaikaiset potkut ATS:stä riideltyään tallipäällikö Hans Schmidtin kanssa, mutta sai pian paikkansa takaisin. Hän kuitenkin jätti tallin jälleen ja täytti Ronnie Petersonin paikan Lotuksella. Hän ajoi loistavasti Yhdysvaltain GP:ssä ja Kanadan GP:ssä, mutta kumpikin kilpailu päättyi lopulta keskeytykseen (syinä voimansiirto, jarrut ja öljyvuoto).
Nämä näytöt riittivät Tyrrellille, johon Jarier siirtyi 1979. Kauden parhaaksi sijoitukseksi jäi Britannian GP:n kolmas sija. Hän siirtyi Ligierille tuuraamaan Jean-Pierre Jabouillea 1981, ja tämän toivuttua Jarier siirtyi jatkoi ajamistaan Osellalla, saavuttaen hyviä sijoituksia tallin suorituskyvyn huomioon ottaen.
Seuraavalla kaudella Jarier ei saavuttanut yhtään pistettä, ja lopetti uransa epäonnistuneen kauden 1983 jälkeen. Omien sanojensa mukaan hänen uransa oli epäonnistunut sillä "hän oli aina oikeassa paikassa väärään aikaan".
Jarier teki paluun kilpa-auton rattiin vasta 1980-1990-lukujen taitteessa ajamalla erilaisissa vakioautoluokissa, Porsche Supercupissa ja Ranskan Porsche Carrera Cupissa. Tämän jälkeen hän on jatkanut uraansa kilpa-autoilussa, voittaen mm. Ranskan GT -mestaruuden kahdesti (1998 ja 1999).
Muuta

Jarier on toiminut myös stunttina John Frankenheimerin elokuvassa Ronin.
Jarier Nürburgringillä 1974.
Hannu Väisänen (toimittaja)

Hannu Väisänen (25. heinäkuuta 1950 Tohmajärvi – 7. huhtikuuta 2000 Kärkölä) oli suomalainen ulkomaantoimittaja. Hän toimi 1980-luvun lopulla Ylen Afrikan-kirjeenvaihtajana ja raportoi 1990-luvulla muun muassa Baltian maiden vapautumisesta sekä Tšetšenian ja Balkanin konflikteista.
Tohmajärveltä kotoisin ollut Hannu Väisänen valmistui Tampereen yliopistosta 1972 ja aloitti sitten työnsä Yleisradion ulkomaantoimittajana. 1970-luvun lopulla hän työskenteli Ruotsin radion suomenkielisessä toimituksessa, kunnes palasi Yleisradioon 1980. Vuonna 1986 36-vuotias Väisänen nimitettiin Yleisradion Afrikan-kirjeenvaihtajaksi kolmen vuoden kaudelle.
1990-luvulla Väisänen toimi A-studion ulkomaantoimittajana. Hän raportoi muun muassa konfliktialueilta Kroatiasta, Sarajevosta ja  Groznyista. Tammikuussa 1991 hän joutui kohtaamaan väkivaltaa Neuvostoliiton viime päivien kahinoissa Latviassa. Hänet palkittiin vuonna 1997 latvialaisella Kolmen tähden ritarikunnan kunniamerkillä.
Metyylisykloheksaani

| Metyylisykloheksaani |
| --- | --- |


Tunnisteet
CAS-numero:  108-87-2
PubChem CID:  7962
SMILES:  CC1CCCCC1
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C7H14
Moolimassa:  98,182 g/mol
Sulamispiste:  −126,593 °C
Kiehumispiste:  100,934 °C
Tiheys:  0,76939 g/cm3
Liukoisuus veteen:  0,014 g/l (25 °C)
Metyylisykloheksaani (C7H14) eli sykloheksyylimetaani tai heksahydrotolueeni on sykloalkaaneihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää liuottimena.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa metyylisykloheksaani on väritöntä nestemäistä ainetta. Yhdiste liukenee vain vähäisessä määrin veteen mutta liukenee paremmin orgaanisiin liuottimiin, kuten etanoliin, dietyylieetteriin, asetoniin sekä alifaattisiin ja aromaattisiin hiilivetyihin. Metyylisykloheksaani ärsyttää hengitysteitä, ihoa ja silmiä. Suuret pitoisuudet voivat olla huumaavia, mutta vaikutus ei ole niin voimakas kuin sykloheksaanilla
Metyylisykloheksaanin suosituin konformaatio on tuolikonformaatio. Metyyliryhmän ja sen viereisten vetyatomien välisten hylkivien vuorovaikutusten vuoksi konformaatio, jossa metyyliryhmä on ekvatoriaalisessa asemassa, on energeettisesti edullisempi. Tasapainotilassa noin 95 prosentissa metyylisykloheksaanimolekyyleistä metyyliryhmä on ekvatoriaalisessa asemassa.
Valmistus ja käyttö

Metyylisykloheksaania eristetään maaöljystä. Sitä valmistetaan myös tolueenia vedyttämällä.
Metyylisykloheksaania voidaan käyttää liuottimena orgaanisen kemian synteeseissä sekä selluloosaeeterien ja useiden muiden yhdisteiden liuottimena. Suurin osa tuotetusta metyylisykloheksaanista kuitenkin aromatisoidaan tolueeniksi.
Metyylisykloheksaanin konformaatiot. Metyyliryhmä on ekvatoriaalinen oikealla ja aksiaalinen vasemmalla.
Claude Auchinleck

Claude Auchinleck
Claude Auchinleck (21. kesäkuuta 1884 – 23. maaliskuuta 1981) oli brittiläinen sotamarsalkka ja armeijan komentaja toisessa maailmansodassa.
Auchinleck aloitti sotilasuransa Intian siirtomaa-armeijassa, mutta vuonna 1939 hänet kutsuttiin Britanniaan IV armeijakunnan komentajaksi. Vuotta myöhemmin hän komensi liittoutuneiden joukkoja Norjassa. Myöhemmin samana vuonna hänestä tuli Intian joukkojen komentaja. Heinäkuussa 1941 hänet siirrettiin Lähi-idän alueen joukkojen komentajaksi. Kesällä 1942 hän otti Lähi-idän joukkoihin kuuluneen 8. armeijan tilapäisesti suoraan komentoonsa. Auchinleck onnistui aluksi hyvin Operaatio Crusaderissa, mutta kärsi suuren tappion Erwin Rommelin joukoille Gazalan taistelussa. Hänet korvattiin lopulta Harold Alexanderilla ja samalla Bernard Montgomery tuli 8. armeijan komentajaksi. Oltuaan monta kuukautta sijoittamattomana hänet siirrettiin taas Intian joukkojen komentajaksi. Tässä virassa hän oli vuoteen 1947 asti. Vuonna 1946 hänestä tuli sotamarsalkka.  Auchinleck kuoli Marrakeshissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Claude Auchinleck Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  Irlanti  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  NARA  SNAC  IdRef
Kreikan Superliigan kausi 2007–2008

| Kreikan Superliigan kausi 2007–2008 |
| --- | --- |
Joukkueiden määrä:  16
Mestari:  Olympiakos FC
Pudonneet joukkueet:  Atromitos FC, Veria FC, Apollon Kalamarias FC
Ottelut:  251
Maalit:  601 (2,38 per ottelu)
Paras maalintekijä:  Ismael Blanco, AEK Ateena (19)
Alempi sarjataso:  Beta Ethniki
  ← 2006–2007 :  2008–2009 → 
Kausi 2007–2008 oli Kreikan Superliigan toinen kausi. Uusina joukkueina sarjaan olivat Beta Ethnikistä nousseet Asteras Tripolis FC, Veria ja Levadiakos FC. Kreikan mestaruuden voitti Olympiakos FC, mestaruus oli seuran kolmas perättäinen.
Sarjataulukko

| Sija | Joukkue | O | V | T | H | TM | PM | ME | P |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Olympiakos (C) | 30 | 21 | 7 | 2 | 58 | 23 | 35 | 70 |
| 2 | AEK Ateena | 30 | 22 | 2 | 6 | 65 | 17 | 48 | 68 |
| 3 | Panathinaikos | 30 | 20 | 6 | 4 | 44 | 18 | 26 | 66 |
| 4 | Aris | 30 | 14 | 8 | 8 | 32 | 20 | 12 | 50 |
| 5 | Panionios | 30 | 13 | 6 | 11 | 39 | 42 | -3 | 45 |
| 6 | Larissa | 30 | 11 | 12 | 7 | 35 | 30 | 5 | 45 |
| 7 | Asteras Tripolis | 30 | 11 | 11 | 8 | 28 | 24 | 4 | 44 |
| 8 | Xanthi | 30 | 10 | 6 | 14 | 33 | 39 | -6 | 36 |
| 9 | PAOK | 30 | 10 | 5 | 15 | 29 | 35 | -6 | 35 |
| 10 | Iraklis | 30 | 8 | 11 | 11 | 28 | 33 | -5 | 35 |
| 11 | Levadiakos | 30 | 10 | 3 | 17 | 32 | 51 | -19 | 33 |
| 12 | OFI | 30 | 9 | 5 | 16 | 39 | 49 | -10 | 32 |
| 13 | Ergotelis | 30 | 7 | 9 | 14 | 28 | 41 | -13 | 30 |
| 14 | Atromitos | 30 | 8 | 5 | 17 | 23 | 36 | -13 | 29 |
| 15 | Veria | 30 | 5 | 8 | 17 | 21 | 44 | -23 | 23 |
| 16 | Apollon Kalamarias  | 30 | 5 | 8 | 17 | 27 | 57 | -30 | 22 |
O = ottelut; V = voitot; T = tasapelit; H = Häviöt; TM = Tehdyt maalit; PM = Päästetyt maalit; ME = Maalien erotus; P = Kokonaispiste määrä
| --- | --- |
: Mestarien liigan 3. Karsintakierros
: Pääsy mestarien liigan karsintoihin
: Putoaminen Beta Ethnikiin
Pelien tulokset

|  Koti/Vieras | AEK | APO | ARI | AST | ATR | ERG | IRA | AEL | LEV | OFI | OLY | PAO | PAN | PAOK | VER | XAN |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| AEK Ateena |  | 4-0 | 1-1 | 2-0 | 2-0 | 3-1 | 1-2 | 1-0 | 3-0 | 4-0 | 4-0 | 1-1 | 2-3 | 2-0 | 5-1 | 3-0 |
| Apollon Kalamarias | 0-1 |  | 0-0 | 2-2 | 0-2 | 2-1 | 1-1 | 1-1 | 2-0 | 1-1 | 0-3 2 | 1-3 | 0-2 | 0-2 | 1-0 | 1-0 |
| Aris | 0-1 | 2-2 |  | 2-0 | 2-0 | 2-0 | 2-2 | 2-0 | 1-0 | 2-0 | 1-1 | 0-1 | 0-0 | 3-1 | 1-0 | 2-0 |
| Asteras Tripolis | 2-1 | 1-1 | 0-0 |  | 1-0 | 1-1 | 0-0 | 0-1 | 1-2 | 1-1 | 1-0 | 1-0 | 1-0 | 2-0 | 2-0 | 0-0 |
| Atromitos | 0-1 | 3-0 | 1-2 | 0-2 |  | 1-2 | 1-1 | 2-0 | 2-1 | 1-0 | 1-3 | 0-1 | 0-2 | 0-0 | 1-0 | 2-3 |
| Ergotelis | 1-4 | 2-2 | 0-1 | 0-3 | 0-0 |  | 1-0 | 0-0 | 2-1 | 1-1 | 3-3 | 0-3 | 1-1 | 2-0 | 2-0 | 2-0 |
| Iraklis | 0-1 | 5-2 | 0-2 | 0-0 | 1-1 | 0-1 |  | 1-1 | 1-0 | 1-0 | 1-2 | 0-1 | 1-0 | 1-0 | 1-1 | 1-1 |
| Larissa | 1-0 | 2-1 | 1-0 | 1-1 | 2-0 | 3-2 | 1-0 |  | 3-3 | 5-1 | 0-0 | 2-2 | 1-0 | 4-3 | 1-1 | 0-0 |
| Levadiakos | 0-4 | 2-0 | 2-0 | 0-0 | 2-1 | 0-0 | 3-0 | 0-1 |  | 0-3 | 1-3 | 0-4 | 1-0 | 2-0 | 5-3 | 2-1 |
| OFI | 1-4 | 3-2 | 0-1 | 0-3 | 0-1 | 4-1 | 2-0 | 0-0 | 1-2 |  | 0-1 | 4-1 | 1-2 | 2-0 | 3-0 | 2-0 |
| Olympiakos | 1-0 | 1-0 | 1-0 | 1-1 | 2-0 | 1-0 | 3-1 | 2-1 | 4-0 | 6-2 |  | 1-1 | 4-1 | 2-1 | 1-0 | 2-1 |
| Panathinaikos | 2-1 | 1-0 | 1-0 | 2-0 | 2-0 | 1-0 | 1-1 | 2-0 | 1-0 | 3-1 | 0-0 |  | 2-1 | 2-0 | 1-0 | 0-0 |
| Panionios | 0-3 | 2-1 | 0-3 | 4-1 | 2-1 | 2-1 | 1-1 | 3-1 | 2-0 | 1-3 | 0-4 | 1-0 |  | 0-0 | 2-2 | 3-2 |
| PAOK | 0-4 | 4-1 | 3-0 | 0-1 | 1-0 | 1-0 | 3-0 | 1-0 | 1-0 | 2-2 | 1-1 | 0-1 | 3-1 |  | 2-0 | 0-1 |
| Veria | 0-1 | 0-2 | 1-0 | 1-0 | 1-1 | 1-1 | 1-2 | 1-0 | 3-1 | 2-1 | 0-1 | 0-2 | 1-1 | 0-0 |  | 1-1 |
| Xanthi | 0-1 | 6-1 | 0-2 | 2-0 | 0-1 | 1-0 | 0-3 | 1-1 | 4-1 | 1-0 | 1-4 | 3-2 | 1-2 | 1-0 | 2-0 |  |
Karsinnat Mestarien liigaan

Mestarien liigan karsintoihin selvisivät sarjassa sijoille 2-5 päässeet joukkueet, jotka pelasivat kaksinkertaisen sarjan toisiaan vastaan.
| Sija | Joukkue | O | V | T | H | TM | PM | ME | P |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Panathinaikos | 6 | 4 | 2 | 0 | 14 | 5 | +9 | 21 |
| 2 | AEK Ateena | 6 | 2 | 2 | 2 | 10 | 11 | -1 | 16 |
| 3 | Aris | 6 | 1 | 2 | 3 | 9 | 9 | 0 | 7 |
| 4 | Panionios | 6 | 1 | 2 | 3 | 7 | 15 | -8 | 5 |
| --- | --- |
: Mestarien liiga toinen karsintakierros
: UEFA Cupin toinen karsintakierros
: Intertoto Cup toinen kierros
Karsinnat Mestarien liigaan > Karsintapelien tulokset

|  Koti/Vieras | AEK | ARI | PAO | PAN |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| AEK Ateena |  | 1-0 | 1-1 | 5-0 |
| Aris FC | 4-0 |  | 1-1 | 3-3 |
| Panathinaikos FC | 4-1 | 3-1 |  | 3-0 |
| Panionios FC | 2-2 | 1-0 | 1-2 |  |
Parhaat maalintekijät

| # | Nimi | Joukkue | Maalit |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Ismael Blanco | AEK Ateena | 19 |
| 2 |  Darko Kovačević | Olympiakos | 17 |
| 3 |  Dimítris Salpingídis | Panathinaikos FC | 15 |
| 4 |  Tomasz Radzinski | Xanthi | 14 |
| = |  Rafik Djebbour | Panionios FC | 14 |
Marjo Niemi

| Marjo Niemi> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 3. syyskuuta 1978 (ikä 46) Eura
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  kirjailija ja dramaturgi
Käsikirjoittaja
Alma mater:  Teatterikorkeakoulu
Palkinnot
 Runeberg-palkinto 2018  Tiiliskivi-palkinto 2004 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Marjo Niemi (s. 3. syyskuuta 1978 Eura) on suomalainen kirjailija ja dramaturgi. Viiden romaanin ja lukuisten näytelmien lisäksi hän on liikkunut kirjoittajana kuvataiteen, radion, musiikin ja esitystaiteen parissa.
Niemi valmistui dramaturgiksi Teatterikorkeakoulusta vuonna 2004. Samana vuonna ilmestyi hänen esikoisromaaninsa Juostu maa, joka sai Tiiliskivi-palkinnon. Vuonna 2008 Niemen teos Miten niin valo oli ehdolla Runeberg-palkintoehdokas. Hänen näytelmänsä Näytät vieraalta rakas oli ehdolla Lea-palkinnon saajaksi 2009. Vuonna 2018 Niemen teos Kaikkien menetysten äiti (2017) sai Runeberg-palkinnon. Niemen romaani Kuuleminen (2021) oli ehdolla Finlandia-palkinnon saajaksi.
Niemi on toiminut myös radiokolumnistina Ylellä. Kirjoittamisen lisäksi Niemi on tehnyt musiikkia yhtyeissä Hope Comes in Many Forms ja Ihmissyöjän ystävät.lähde?
Tuotanto > Romaanit

Juostu maa. Teos, 2004.
Miten niin valo, Teos, 2008.
Ihmissyöjän ystävyys, Teos, 2012.
Ihmiskokeita - proseduraalinen kollektiiviromaani (kollektiivissa 14 kirjailijaa), MKS, 2016
Kaikkien menetysten äiti, Teos, 2017
Kuuleminen.  Helsinki:  Teos, 2021.  ISBN 978-952-363-130-4
Tuotanto > Näytelmät

Siperia lopettaa, kantaesitys Teak 2003
Juakse ko hullu!, kantaesitys Jyväskylän kaupunginteatteri 2004
Suuri Pölynimuri, kantaesitys Teatteri Hevosenkenkä 2005
Ei aina käy niin, kantaesitys Turun Ylioppilasteatteri 2005
Kaikki se rakkaus mikä sinulle kuuluu, yhdessä työryhmän kanssa, kantaesitys 2006 Teatteri Siperia
Odotusaika on maksullista puheaikaa, kantaesitys KOM-teatteri 2006
Pikku Piru, kantaesitys Ahaa Teatteri 2006
Ennen kuolemaa 2007
Elämänkerjuu, kantaesitys Teatteri Siperia 2007
Näytät vieraalta rakas, kantaesitys Teatteri Jurkka 2009
Keskellä ruuhkaa juoksee nainen, kantaesitys Teatteri Avoimet Ovet 2017
Se saattaa olla ihminen, kantaesitys Ryhmäteatteri 2025. Näytelmä pohjautuu Niemen romaaniin Ihmissyöjän ystävyys.
Aiheesta muualla

Marjo Niemi Teos.fi.
Marjo Niemi Prosak-proosaklubilla Kirjastokaista. Viitattu 14.11.2020. Marjo Niemen haastattelu Prosak-proosaklubilla, video.
Hope Comes in Many Formsin musiikkia
Ihmissyöjän ystävien kuusi livelevyä
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat
Endemol Shine Group

| Endemol Shine Group B> V. |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  osakeyhtiö
Perustettu:  1. tammikuuta 2015
Lakkautettu:  3. heinäkuuta 2020
Toimitusjohtaja:  Sophie Turner Laing
Kotipaikka:  Amsterdam, Alankomaat
Toimiala:  televisiotuotanto
Omistaja:  Banijay Group
Kotisivu:  endemolshinegroup.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Endemol Shine Group B.V. oli hollantilainen televisiotuotantoyhtiö, joka syntyi kun Endemol, Shine Group ja Core Media yhdistyivät. Suomen tytäryhtiön nimi oli Endemol Shine Finland.
Endemol Shine Finlandin toimitusjohtaja oli Unne Sormunen.
Ranskalainen Banijay Group ilmoitti lokakuussa 2019 ostavansa Endemol Shine Groupin. Euroopan komissio hyväksyi kaupan 30. kesäkuuta 2020.
Aiheesta muualla

Endemol Shine Group
Endemol Shine Finland
Goose Greenin taistelu

Goose Greenin taistelu käytiin Falklandin sodan yhteydessä 27.–28.toukokuuta 1982. Taistelussa brittien laskuvarjojoukot valtasivat Goose Greenin taajaman.
Vaikka Goose Green oli sivussa Falklandsaarten pääkaupungista Port Stanleystä, siellä oleva argentiinalaistukikohta uhkasi häiritä brittien etenemistä pääkaupunkiin. Toukokuun 27. päivän aamusta 28. päivän iltaan Britannian laskuvarjorykmentin noin 500-miehinen II pataljoona tukenaan 29. kommandorykmentin 8. patterin kolme 105 mm haupitsia (L118 Light Gun) hyökkäsi Darwinin kylään ja edelleen Goose Greenin kannakselle pureutuneen argentiinalaisen 12. jalkaväkirykmentin asemiin. Yön ja seuraavan päivän kestäneiden kovien taisteluiden jälkeen brittijoukot voittivat taistelun ottaen haltuunsa Darwinin kylän ja argentiinalaisten Condor-lentokentän kannaksella. Britit menettivät taistelussa 17 kaatunutta ja 64 haavoittunutta ja argentiinalaiset 47 kaatunutta, 145 haavoittunutta ja 961 sotavankia. Vankeihin kuuluivat myös 202 Argentiinan ilmavoimien Condor-lentokentän sotilashenkilöä.
Taustaa

Brittien laskuvarjorykmentin II pataljoona aloitti illalla 26. toukokuuta marssin sillanpäästä Sussex Mountainsilta San Carloksesta kohti etelää tavoitteenaan hylätty lammastila Camilla Creek House. Tavoitteena ollut talo sijaitsi noin kolme mailia argentiinalaisjoukkojen Goose Greenin puolustukseksi valmistamista uloimmista asemista. Pataljoonan tehtävänä oli vallata Goose Green.
Goose Greenin argentiinalaisjoukkoina oli taisteluosasto Mercedes, jonka rungon muodosti everstiluutnantti Italo Piaggin 12. jalkaväkirykmentti. Rykmentin B-komppania oli sijoitettu lähelle Port Stanleyä. Lisäksi A komppania ja osa Carlos Estebanin 25. jalkaväkirykmentin C-komppaniasta oli lähetetty Fanning Head-San Carloksen alueelle torjumaan brittijoukkojen maihinnousua. Täydennyksenä oli yksi joukkue 8. jalkaväkirykmentistä. Kaikkiaan joukkoja Piaggilla oli noin rykmentti (554 miestä), mutta sotilaat olivat kolmesta eri rykmentistä.
Taistelun päätös ja seuraukset

Neuvottelut argentiinalaisten antautumisesta kestivät koko yön. Päivän valjettua argentiinalaisjoukot antautuivat kapteeni Pedrozan johdolla brittien majuri Keeblelle.
Brittien kukistettua argentiinalaisten tukikohdan Goose Greenillä brittien pääjoukot tekivät maihinnousun San Carloksessa. 27. toukokuuta maihinnoussut laskuvarjorykmentin III pataljoona eteni Itä-Falklandin halki lännestä itään kohti Teal Inlet -lahden asutusta ja saarten pääkaupunkia Port Stanleytä.