Molly Hatchet
Historia > Miehistönmuutoksia ja hajoaminen (1980–1990)

Laulaja Danny Joe Brown jätti Molly Hatchetin toukokuussa 1980 diabeteksen ja muiden terveydellisen syiden vuoksi, mutta palasi takaisin kaksi vuotta myöhemmin. Brown perusti oman yhtyeen Danny Joe Brown Band, jossa soittivat myöhemmät Molly Hatchetin jäsenet Bobby Ingram ja John Galvin.
Brownin tilalle liittyi laulaja Jimmy Farrar Raw Energy -yhtyeestä. Tuolloin Molly Hatchetin musiikki alkoi etääntyä southern rock -vaikutteista. Kolmas studioalbumi Beatin' the Odds ilmestyi syyskuussa 1980. Sen suurin hitti oli nimikappale. Vuonna 1981 ilmestynyttä Take No Prisonersia pidetään yhtenä yhtyeen vahvimmista levykokonaisuuksista. Albumilta julkaistiin singlenä kappale ”Power Play”.
Pitkäaikainen basisti Banner Thomas jätti yhtyeen marraskuussa 1981, ja hänen tilalleen tuli Riff West. Keväällä 1982 yhtye ajautui henkilöriitoihin, jotka johtivat Jimmy Farrarin ja rumpali Bruce Crumpin erottamiseen. Danny Joe Brown palasi laulamaan ja Crumpin korvasi B.B. Borden.
Maaliskuussa 1983 ilmestyi No Guts...No Glory -albumi. Sen suurin hitti oli ”Fall of the Peacemakers”, joka oli Molly Hatchetin yritys tehdä Lynyrd Skynyrdin ”Free Birdin” kaltainen mahtipointinen voimaballadi. ”Fall of the Peacemakers” oli kunnianosoitus tunnetuille rauhantekijöille, jotka olivat kuolleet väkivaltaisesti. No Guts...No Gloryn jälkeisellä kiertueella Molly Hatchet kiersi Yhdysvaltoja Blackfootin kanssa. Juuri ennen konserttia Kansas Cityssä, Kansasissa Brown, Holland ja Roland päättivät yllättäen lähteä ja palata kotiin, jolloin vain Hlubek, West ja Borden jäivät esittämään konsertin. Nopean kulissien takana harjoittelun jälkeen Blackfootin Rickey Medlocke otti Brownin paikan keulahahmona ja heidän toinen kitaristinsa Charlie Hargrett soitti kitaraa Hlubekin ohella. Brown ja muut jäsenet palasivatkin takaisin seuraavana päivänä ja Molly Hatchet jatkoi kiertämistä. Holland jätti yhtyeen kuitenkin lopullisesti vuonna 1984, jolloin yhtyeeseen liittyi Danny Joe Brown Bandin entinen kosketinsoittaja John Galvin, joka vieraili jo No Guts..No. Gloryn levytyksissä vuotta aiemmin.
Seuraava albumi The Deed Is Done oli Terry Manningin tuottama ja se julkaistiin marraskuussa 1984. Molly Hatchetin musiikki alkoi muuttua radioystävälliseksi aikuisrockiksi. Bruce Crump oli palannut rumpaliksi. The Deed Is Done ei kuitenkaan menestynyt hyvin.
The Deed Is Donen jälkeisellä kiertueella äänitettiin livealbumi Double Trouble Live, joka ilmestyi marraskuussa 1985. Albumilla oli cover-versio Lynyrd Skynyrdin kuuluisasta ”Free Bird”-kappaleesta, jonka esittäminen on myös tehnyt Molly Hatchetia tunnetuksi. Livealbumin jälkeen Epic Records irtisanoi levytyssopimuksensa yhtyeen kanssa. Yhtye pohti mahdollisuutta uudistaa musiikkiaan yhä enemmän pop rockin suuntaan, mutta päätyivät pitämään southern rock -tyylinsä.
Dave Hlubek erosi Molly Hatchetista vuoden 1987 alussa vakavan huumeongelman vuoksi. Hänen tilalle liittyi Bobby Ingram, joka oli ollut yhtyeen lähipiirissä pitkään: hän oli osallistunut Double Trouble Liven jälkikäsittelyyn, oli soittanut kitaristina Danny Joe Brown Bandissa yhdessä John Galvinin kanssa ja soittanut myös 1970-luvulla Brownin kanssa Rum Creekissä. Ingramista tuli nopeasti yhtyeen kantava voima ja musiikillinen johtaja.
Kesällä 1988 Scott Zsymoski soitti rumpuja Bruce Crumpin sijaan, joka oli kotona vaimonsa synnytettyä heille lapsen.
Molly Hatchetin seuraava studioalbumi viiteen vuoteen, ja ainoa Capitol Recordsin julkaisema albumi, Lightning Strikes Twice julkaistiin vuonna 1989, ja se ei noussut myyntilistoille. Yksi sen singleistä, "There Goes the Neighborhood", pääsi kuitenkin Hot Mainstream Rock Tracks -listan 30 parhaan joukkoon. Yhtye lähti jälleen vuoden mittaiselle levynjulkistuskiertueelle, mutta esiintyi nyt pienemmillä klubeilla ja teattereissa, toisin kuin aiemmilla kiertueilla joilla he kasvattivat suosiotaan stadioneilla ja areenoilla.
Capitol Records hylkäsi yhtyeen Lighting Strikes Twicen kaupallisen epäonnistumisen jälkeen. Heinäkuussa 1990 Molly Hatchet ilmoitti Toledossa, Ohiossa esiintyessään hajoavansa konsertin jälkeen. Epic Records julkaisi syksyllä 1990 kokoelman Greatest Hits, joka sisälsi myös kaksi uutta kappaletta. Kokoelman myynti saavutti kultalevyrajan. Tuolloin Duane Rolandista, joka lähti viimeisenä, tuli Molly Hatchet -nimen omistaja. Yhtyeen kesken oli aina puhuttu, että viimeiseksi jäänyt sai oikeudet nimeen.