stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
InterCity Suomessa

InterCityn liikennöitsijä on VR.
InterCity-juna sisältä.
Yksikerroksinen InterCity-vaunu nykyisessä vihreä-valkoisessa värityksessä.
Kesällä 2013 liikenteeseen tullut uusi ohjausvaunu.
Vuoden 2016 jouluaaton aaton kokonaan kaksikerroksinen ”superjuna” ohittamassa Koivukylän asemaa.
VR:n uuden kaksikerroksisen Edm-makuuvaunun hytti. Hyttiin mahtuu kaksi ihmistä, yläkerran hyteissä on oma WC ja suihku.
InterCity eli IC on VR:n Suomessa liikennöimä junatyyppi, jota käytetään pääosin suurten kaupunkien välisiin matkoihin, kuten Helsinki–Tampere–Oulu–Rovaniemi, Helsinki–Turku, Helsinki–Kajaani, Helsinki–Joensuu, Helsinki-Kouvola–Oulu ja Turku–Tampere. InterCity-junien suurin sallittu nopeus on tietyillä rataosilla jopa 200 km/h, joten se on Pendolinon jälkeen Suomen kotimaan raideliikenteen toiseksi nopein junatyyppi.
InterCity-junan tunnistaa vihreä-valkoisesta värityksestä, ja vaunun litteran kirjaimesta x (yksikerroksinen) tai d (kaksikerroksinen). InterCity on Suomen kaukojunaliikenteen perusjunatyyppi, ja sen edeltäjät, pikajunat, poistuivat suurelta osin junatarjonnasta vuoteen 2017 mennessä. Junalippujen hinnat ovat määräytyneet kysynnän mukaan vuodesta 2016.
Historia > 1990-luku

VR alkoi 1990-luvun alussa suunnitella sinisten pikajunavaunujen korvaamista uudemmilla vaunuilla. Express- ja InterCity-junia varten suunnitellut yksikerroksiset alumiinikoriset vaunut otettiin vaiheittain käyttöön 1980- ja 1990-lukujen taitteessa. Monien ulkomaisten esimerkkien kannustamana kaksikerroksinen matkustajavaunu tarjosi houkuttelevan suunnitteluvaihtoehdon, sillä se laskee sekä hankinnan että vaunujen käytön kustannuksia.
Yksikerroksiset eli x-sarjan vaunut valmistivat VR:n Pasilan konepaja, Transtech sekä Valmet vuosina 1988–1992. Uudemmat, kaksikerroksiset Ed-sarjan vaunut ovat Transtechin/Talgon valmistamia, ja niitä on valmistettu vuodesta 1998 alkaen. Samana vuonna VR:n intercity-liikenne täytti 10 vuotta. Uusin 20 vaunun sarja valmistui vuonna 2008. Kaksikerroksisia vaunuja käytettiin ensimmäisen kerran 2. heinäkuuta 1998 junaparissa IC 41/IC 42 (Helsinki–Vaasa–Helsinki).
Historia > 2000-luku

Kesällä 2000 VR lanseerasi junatyypin InterCity2 (IC2). InterCity2-junat erosivat normaaleista InterCity-junista siten, että niissä käytettiin ainoastaan kaksikerroksisia InterCity-vaunuja eikä niissä ollut ravintolavaunua vaan ainoastaan kärrymyynti. IC2-junat olivat myös kokonaan savuttomia. InterCity2-junia liikennöitiin aluksi lyhyillä reiteillä, kuten Helsinki–Turku, Helsinki–Tampere ja Helsinki–Jyväskylä.
Vuonna 2003 VR päätti kahdenkymmenen uuden makuuvaunun tilauksesta, jotka päätettiin tilata Talgolta muiden kaksikerrosvaunujen tapaan. Kauppaan sisältyi myös optio 20 lisävaunusta, mutta VR kuitenkin jätti tämän käyttämättä. Uudet kaksikerroksiset Edm-makuuvaunut tulivat liikenteeseen vuoden 2006 aikana ja ne maalattiin IC-väreihin. Uutta 20 vaunun sarjaa on valmistettu jälleen keväästä 2010 alkaen.
Historia > 2010-luku

InterCity-vaunujen väritys on helmikuusta 2010 alkaen ollut muun VR:n kaluston kanssa yhtenäinen vihreä-valkoinen; aiempi väritys oli punavalkoinen. Intercity-kaluston värityksessä liikennöi myös VR:n uudemman sarjan kaksikerroksinen autonkuljetusvaunu, jonka sarjatunnus eli littera on Gd (aikaisemmin Hccmqqr). Myös jo käytöstä poistuneen Sibelius-junan vaunut on maalattu punavalkoisiin InterCity-väreihin. VR:n aggregaattivaunut (3 kpl Eifet ja 2 kpl De-sarjaa) sekä Rk-sarjan ravintolavaunut on maalattu IC-väreihin. Myös Dr16-dieselveturit ovat InterCity-värityksessä, ja niitä on mahdollista käyttää intercity-kaluston kanssa sähkönsyöttöominaisuuden ansiosta. InterCity/Express-väritystä on myös testattu 1980-luvun lopussa CEiv-vaunussa numero 5605.
Vuonna 2013 tuli liikenteeseen uusi kaksikerroksinen Edo-ohjausvaunu. Vuonna 2014 tuli liikenteeseen uusi kaksikerroksinen ERd-ravintolavaunu brändillä DuettoPlus.
VR luopui InterCity2-junanimikkeestä elokuussa 2014.
Sr3-vetureita kokeiltiin kahdessa InterCity-junassa 7. joulukuuta 2017. Säännöllinen Sr3-vetureiden käyttö InterCity-junissa alkoi kuitenkin vasta 1. kesäkuuta 2019.
Historia > 2010-luku > Superjuna

VR risti ”superjunaksi” 23. joulukuuta 2016 Helsingistä kello 15.27 kohti Rovaniemeä lähteneen InterCity 27 -vuoron, jossa oli tilaa noin 1 500 matkustajalle. VR:n mukaan kyseinen noin 416 metriä pitkä juna oli matkustajakapasiteetiltaan rauhanajan suurin juna Suomessa. Siinä oli yhden veturin perässä 15 kaksikerroksista vaunua, joista kaksi oli ravintolavaunuja ja kaksi invapalvelu-leikkivaunuja. Junassa oli viisi konduktööriä ja viisi junatarjoilijaa.
Kalusto

Tavallinen IC-junarunko koostuu yleensä Edo-ohjausvaunusta, CEd-vaunusta (Ekstra-luokallinen vaunu), ERd-ravintolavaunusta, Eds- tai Edfs-palveluvaunusta ja 1–3 Ed-vaunusta. Joskus Ed-vaunuja saattaa olla enemmän, varsinkin sesonkiaikoina. Joistain junista puuttuu ravintolavaunu, jolloin junarunko koostuu yleensä Edo-ohjausvaunusta, CEd-vaunusta ja Edfs-palveluvaunusta. Ravintolavaunuttomissa junissa tarjoilu tapahtuu kärrymyynnin kautta.
InterCity-junissa on tavallisesti tilaa noin 500–600 matkustajalle, ja siinä on 10-vaunuisena pituutta noin 265 metriä. Juhlapyhien yhteydessä paikkamäärää lisätään.
Kalusto > Vaunukaluston sarjatunnukset

| Tunnus | Lkm yht>  | Numerointi | Selite |
| --- | --- | --- | --- |
| Ed | 107* | 28001–28011, 28014 –28109 | Kaksikerroksinen Eko-luokan vaunu. Osa muutettu Edb-vaunuiksi, CEd-vaunuiksi ja vaunut 28012 ja 28013 Edg-vaunuiksi. |
| Edb | 41 | 28401–28441 | Kaksikerroksinen Ekstra- ja Eko-luokan vaunu. Yksi vaunu on hylätty onnettomuuden seurauksena ja kaikki muut muutettu CEd-vaunuiksi. |
| CEd | 42 | 28401–28427, 28429–28443 | Kaksikerroksinen Ekstra- ja Eko-luokan vaunu. Muutettu Ed- ja Edb-sarjoista. |
| Edfs | 31 | 28301–28331 | Kaksikerroksinen Eko-luokan konduktööri-/palveluvaunu. |
| Edm | 50 | 28501–28550 | Kaksikerroksinen makuuvaunu. |

| Edo | 42 | 28601–28642 | Kaksikerroksinen ohjausvaunu. |
| ERd | 26 | 28701–28726 | Kaksikerroksinen ravintolavaunu. |
| Eds | 12 | 28201–28212 | Kaksikerroksinen Eko-luokan palveluvaunu ilman konduktöörin hyttiä. |
| Ex | 50 | 26201–26230, 26301–26320, 29941–29946 | Yksikerroksinen Eko-luokan vaunu. |
| Expt | 18 | 26401–26418 | Yksikerroksinen Eko-luokan vaunu ja lemmikinkuljetusmahdollisuus. |
| Rx | 12 | 26701–26712 | Yksikerroksinen ravintolavaunu ”Bistro”. |
| Rk | 12 | 27809–27815, 27817–27820, 29981 | Yksikerroksinen IC-väritykseen maalattu entinen pikajunan uusittu ravintolavaunu ”Kultainen kulkuri”. |
| Cx | 18 | 26101–26118 | Yksikerroksinen 1. luokan vaunu. Kaikki muutettu Expt-vaunuiksi. |
| Rt(x) | 4 | 23701, 23703–23705 | Yksikerroksinen IC-väritykseen maalattu entinen pikajunan ravintolavaunu. Vaunut romutettu yhtä museovaunua lukuun ottamatta (pikajuna-värityksessä). |
| Eiu | 1 | 27067 | Yksikerroksinen 2. luokan vaunu. Muutettu Eit-vaunusta. Romutettu Mäntyluodossa vuonna 2005. |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta InterCity Suomessa Wikimedia Commonsissa
InterCity VR:n sivuilla
Kotivara

Säilykkeet soveltuvat osaksi kotivaraa.
Kotivara (myös hätävara) on jokaiseen kotitalouteen kuuluva varmuusvarasto. Se tarkoittaa kotiin varattavaa tavaraerää, jonka tarkoitus on turvata toimeentulo poikkeusolosuhteissa.
Kotivaran sisältö ja tarkoitus

Kotivara sisältää perheen ruokatottumusten mukaisia elintarvikkeita ja vettä (noin 2 litraa juomavettä päivässä henkeä kohden). Kotivaraa kierrätetään käytössä päivittäin. Lisäksi kotivaraan kuuluu muita välttämättömyystavaroita kuten wc- ja muita hygieniatarvikkeita sekä riittävästi vettä myös peseytymiseen. Taskulamput, varavirtalähteet, tulitikut, paristot, käteinen raha ja kyky valmistaa ruokaa ilman sähköä ovat myös tärkeitä kotivarassa. Kotivaraan kuuluu myös joditabletteja, sillä ne estävät radioaktiivisen jodin kertymisen kilpirauhaseen.
Vuonna 2013 yhteensä 40 prosenttia suomalaisista uskoi selviytyvänsä kotona olevilla ruoka-, lääke- ja muilla tarvikkeilla yli viikon. Kyselyyn vastaajista 25 prosenttia uskoi, että kotivara riittää viidestä seitsemään päivään.
Poikkeusolosuhteita, joissa kotivara voi tulla tarpeeseen, ovat muun muassa:
sairastuminen
lakko
laaja sähkökatkos
luonnononnettomuus tai suuronnettomuus
myrsky
päivittäistavarahuollon tai kuljetuslogistiikan häiriö
vesihuollon häiriö
tartuntatautiepidemia
sota
Suosituksia eri maissa > Suomi

Suomessa sisäministeriön pelastusosaston pelastustoimi.fi-verkkosivusto suosittaa, että kotivara riittää viikoksi.
Suomen Pelastusalan Keskusjärjestön julkaiseman Kodin turvaoppaan mukaan kotivaran pitäisi riittää vähintään kolmeksi päiväksi, mielellään yhdeksi viikoksi.
Suomen Punainen Risti suosittaa, että kotivaraa on noin viikoksi.
Suosituksia eri maissa > Yhdysvallat

Yhdysvaltain hätätilavirasto FEMA suosittelee kahden viikon kotivaran säilyttämistä.
Yhdysvaltain tautikeskus CDC suosittaa vähintään kolmen päivän kotivaraa. CDC suosittaa säilömään puhdasta juomavettä vähintään kolmeksi päiväksi, mutta mielellään ainakin kahdeksi viikoksi.
New Yorkin osavaltio suosittelee 10 päivän kotivaraa.
Oregonin osavaltio suosittelee vähintään kahden viikon kotivaraa.
Alaskan osavaltio suosittelee vähintään yhden viikon kotivaraa.
Havaijin osavaltion pääkaupunki Honolulu suosittelee kahden viikon kotivaraa.
Amerikan Punainen Risti suosittaa kolmen päivän varannot evakuoinnin ajaksi ja kahdeksi viikoksi kotivaraa.
Kotimaan turvallisuusvirasto DHS suosittaa vähintään kolmen päivän kotivaraa.
Suosituksia eri maissa > Australia

Uusi Etelä-Walesin osavaltio suosittelee kahden viikon kotivaraa.
Aiheesta muualla

Pahasti poikki – Näin selviät pitkästä sähkökatkosta (Puolustusministeriö)
Kotivarasta Marttojen sivuilla
In silico

Synteettisiä pyramidaalidendriittejä, jotka on tuotettu in silico käyttäen Cajalin hermosolujen haarautumislakeja.
In silico tarkoittaa biologisen tutkimuksen tekemistä tietokantojen ja tietokonesimulaatioiden avulla. Sillä geenitutkimuksessa käsitellään suuria määriä soluja koskevaa tietoa, niin aineistojen hallinta edellyttää tietokoneiden, tietokantojen ja ohjelmien käyttöä. Lääkekehityksessä tietokoneella voidaan mallintaa molekyylejä ja tutkia niiden sitoutumista kohdeproteiineihin.
Termi johtuu latinan sanoista, jotka merkitsevät "piissä" ja viittaa piin keskeiseen merkitykseen tietotekniikassa käytetyissä komponenteissa.
Suomen ja Venäjän raja

Jonotusta vuonna 2008 Nuijamaan raja-asemalle.
Rajavyöhykkeestä varoittavat kyltit Kuusamon Paljakassa.
Suomen ja Venäjän raja (yleiskielessä Suomen itäraja) on virallisesti 1 343,6 kilometrin pituinen, josta maarajaa on 1 289,6 km. Maaraja jakautuu vielä niin, että sen pituus on maalla 1 080,3 ja järvillä 125,7 km sekä joissa ja puroissa 83,6 km. Suomenlahdella rajan pituus on 54 km, josta 0,3 km kulkee saarilla. Edellisestä mittauksesta raja piteni noin 20 kilometriä. Rajankäynti tehtiin vuosina 2007–2016, ja se tuli asetuksella voimaan vuonna 2018.
Rajan kulku

Rajanylityspaikat itärajalla: 1 Raja‑Jooseppi, 2 Salla, 3 Kuusamo, 4 Vartius, 5 Niirala, 6 Parikkala, 7 Imatra, 8 Nuijamaa, 9 Vainikkala, 10 Vaalimaa. Kartasta puuttuu Inari. Sinisellä avoimet paikat, punaisella suljetut.
Pohjoisessa Suomen ja Venäjän raja alkaa Norjan rajalta Muotkavaaralta. Raja ylittää Paatsjoen alkupään lähellä Inarijärveä, kulkee jonkin matkaa itään Paatsjoen eteläpuolella ja kääntyy sitten pääasiassa etelään. Rajan itäisin piste on Ilomantsilla Virmajärvessä. Virmajärven jälkeen raja kääntyy etelälounaaseen. Maaraja päättyy Virolahden rantaan. Meriraja jatkuu Suomenlahdella Kotkan Haapasaaren kaakkoispuolelle pisteeseen, jossa maiden aluevesirajat erkanevat. Merirajan päätepiste on rajamerkki numero 16, joka sijaitsee 7,4 kilometriä eteläkaakkoon Eteläkarin kaakkoispäästä.
Raja kulkee pääasiassa kuivalla maalla suorin linjoin rajamerkistä toiseen. Rajamerkkejä ovat ”puiset pylväät, puupaalut, puu- ja kivipyykit, linjataulut, betonimerkit ja viitat sekä rajaviivalle pystytetyt kolmiomittaus- ja muut merkit, jotka täyttävät rajamerkkien tehtävät”. Rajajoissa ja -puroissa raja kulkee sopimuksen mukaan ”päähaaran keskellä”.
Rajaa on aidattu matalilla piikkilanka-aidoilla. Kriittisille alueille suunnitellaan tehokkaampia raja-aitoja, kun asia tuli ajankohtaiseksi Venäjän hyökättyä Ukrainaan vuonna 2022. Raja-asemia alettiin sulkea syksyllä 2023, kun Venäjää epäilltiin hybridioperaatiosta, jolla tarkoitetaan tässä tapauksessa kolmansista maista tulevien siirtolaisten tuomista rajalle. Tiedustelutietojen mukaan Venäjällä on potentiaalisia turvapaikanhakijoita, mitä on pidetty jossain määrin absurdina perusteena rajan pysyvälle täyssululle. Joulukuusta lähtien vain Vainikkalan rautatieylityspaikka on ollut avoinna tavaraliikenteelle.
Rajavyöhyke

Rajan molemmin puolin on rajavyöhyke, jolla oleskelu on luvanvaraista. Suomen puolella rajavyöhyke on paikoin vain noin sata metriä ja leveimmillään kolme kilometriä (merellä leveimmillään neljä kilometriä). Vyöhyke on merkitty maastoon keltaisin tauluin, puihin maalatuin keltaisin renkain ja muovinauhoin, ja vesistössä keltaisin poijuin, viitoin ja tauluin. Virmajärvellä rajavyöhyke on rajattu niin, että järven rannassa voi vierailla katsomassa Suomen ja Euroopan unionin manneralueen itäisintä pistettä.
Liikenne

Rajan ylitys on sallittu ainoastaan vahvistettujen rajanylityspaikkojen kautta. Maanteiden lisäksi rajan ylittää rautatie Vainikkalassa, Imatralla, Niiralassa ja Vartiuksessa.
Rajan ylittävä liikenne on nykyisin vilkasta. Itärajan ylittää yli kymmenen miljoonaa matkustajaa vuodessa. Rekkaliikenne on ajoittain ruuhkautunut: vuonna 2008 rekkajonot Vaalimaan raja-asemalle Suomen puolella venyivät ajoittain yli 50 kilometrin pituisiksi.
Venäjän Suomea vastaan olevan osan aika on tunnin edellä Suomen aikaa, mutta Suomi käyttää kesäaikaa ja Venäjä ei, joten Suomen kesäaikaa käytettäessä rajan yli mentäessä ei tarvitse siirtää kelloa.
Historia

Nykyinen raja periytyy useista eri sopimuksista eri aikakausilta. Vanhimmat yhä voimassa olevat rajaosuudet ovat peräisin Ruotsin ja Venäjän rajasta Kainuussa (Täyssinän rauha vuonna 1595) ja Ilomantsissa Virmajärveltä pohjoiseen (Stolbovan rauha vuonna 1617).
Suomen siirtyessä osaksi Venäjää Haminan rauhassa vuonna 1809 raja jäi voimaan Suomen suuriruhtinaskunnan ja muun Venäjän rajana. Autonomian aikana tehtiin rajajärjestelyjä vuosina 1812, 1833, 1842 ja 1866. Vuoden 1833 rajanjärjestelyn mukaan raja kohtaa Norjan rajan ”Mutkavaaralla” (Muotkavaaralla), jossa näiden valtioiden rajapyykki nykyäänkin sijaitsee.
Suomen itsenäistyttyä rajasta tuli jälleen itsenäisten valtioiden raja. Tarton rauhassa vuonna 1920 siirrettiin Petsamo osaksi Suomea. Suomi ja Neuvosto-Venäjä solmivat 1.6.1922 sopimuksen rajarauhan turvaamisesta ja rajaselkkausten selvittämisestä. Sopimuksessa määrättiin Laatokan ja Jäämeren välisen maarajan kummallekin puolelle vähintään 10 kilometrin levyinen rajavyöhyke, jossa rajanvartiointiin sai käyttää yksinomaan säännön mukaisia sotaväenosastoja ja rajavartiostoja. Muiden aselajien kuin jalkaväen ja ratsuväen käyttö rajavyöhykkeellä kiellettiin, ja enimmäisvahvuudeksi sovittiin 2500 sotilasta. Konekiväärejä ei saanut olla enemmän kuin määrävahvuus edellytti. Rajan itäpuolinen valtio vaihtui Neuvostoliitoksi vuonna 1922.
Moskovan rauhassa vuonna 1940 Suomi luovutti Neuvostoliitolle alueita Karjalassa, Suomenlahden ulkosaaret, Sallan–Kuusamon alueen ja osan Petsamoa. Rauhansopimuksessa uusi raja määritettiin ylimalkaisesti ja liitekartan paksu tussiviiva kulki muun muassa Enson ylitse. Rajan tarkemman kulun määräsi sekakomitea, jossa kiistojen jälkeen Enson ja Värtsilän tehdasalueet jäivät Neuvostoliitolle. Moskovan välirauhassa vuonna 1944 Suomi luovutti vielä koko Petsamon ja vuonna 1947 erillisellä sopimuksella kiilamaisen Jäniskosken–Niskakosken alueen.
Neuvostoliiton lakatessa vuonna 1991 rajan itäpuolinen valtio vaihtui jälleen Venäjäksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Suomen ja Venäjän raja Wikimedia Commonsissa
Suomi lukuina : Ympäristö ja luonto Tilastokeskus. Viitattu 10.12.2022.
Suomen rajat
Norja
Ruotsi
Venäjä
Norjan, Suomen ja Venäjän rajapyykki Muotkavaaralla.
Rajan itäisin kohta saaressa Virmajärvellä. Suomen sinivalkoinen ja Venäjän punavihreä rajapylväs.
Kuori mua

| ”Kuori mua” Sini Sabotage |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Julkaistu: 17. tammikuuta 2024
 Kesto: 02.55
 Levy-yhtiö: PME Records
Sini Sabotagen muut singlet
| ”Aerobist” 2020 | ”Kuori mua” 2024 |   |
Kuori mua on suomalaisartisti Sini Sabotagen 17. tammikuuta 2024 julkaistu musiikkikappale. Sabotage osallistui kappaleella samanvuotiseen Uuden Musiikin Kilpailuun, jossa hän sijoittui viimeiseksi saaden yhteensä 65 pistettä. Kappaleen ovat tehneet Aleksanteri Hulkko, Veikka Ercola, Wilma Virintie, Sini-Maria Makkonen ja Sonny Kylä-Liuhala.
Listasijoitukset

| Lista | Paras sijoitus |
| --- | --- |
Suomen virallinen lista: 12
Radiolista: 30
Pihlaja

Pihlaja voi tarkoittaa seuraavia:
Yleisnimi

Pihlajat (Sorbus), ruusukasvien heimoon kuuluva kasvisuku
Pihlaja, kotipihlaja (Sorbus aucuparia), suvun tunnetuin laji
Sukunimi

Suomalainen sukunimi:
Elli Pihlaja (1906–1985), oopperalaulaja
Inkeri Pihlaja (1900–1970), kirjailija
Jouni Pihlaja (s. 1966), futsalvalmentaja
Kalevi Pihlaja (1940–2022), kemisti, professori
Katri Pihlaja (1893–1930), näyttelijä
Matti Pihlaja (1923–1973), näyttelijä
Rafael Pihlaja (1893–1951), näyttelijä
Sukunimi > Kuvitteellisia henkilöitä

Marja Pihlaja, tv-sarjassa Salatut elämät
Vemmu Pihlaja, tv-sarjassa Salatut elämät
Muita

Pihlaja, oik. Titta Pihlajamaa, suomalainen laulaja
Pihlaja, Pekka Halosen maalaus
Pihlaja, Fazerin marmeladimakeinen
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Pihlaja”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Brownie

Suklaabrownie.
Brownie tai suklaabrownie on yhdysvaltalainen suklaaleivonnainen. Perinteisesti brownie valmistetaan suklaasta, voista, sokerista, kananmunista ja vehnäjauhoista.
Brownie muistuttaa mutakakkua ja mokkapalaa. Leivonnaisen nimi tulee sen tummanruskeasta väristä.
Leivonnaista voidaan tarjoilla sellaisenaan tai lämpimänä jäätelön kanssa. Brownien pintaan muodostuu tyypillisesti ohut rapea kuori, kun taas sisus jää kosteaksi. Yhdysvalloissa brownieta pidetään yhtenä maan suosituimmista leivonnaisista.
Historia

Brownie kehitettiin 1800-luvun lopulla Yhdysvalloissa. Ensimmäinen tunnettu resepti julkaistiin Bostonissa vuonna 1896.
Sari Aaltonen (kuvaaja)

Sari Aaltonen on suomalainen elokuvaaja. Aaltonen on Suomen Elokuvaajien Yhdistyksen jäsen.
Sari Aaltonen palkittiin yhdessä Teemu Nikin ja Jani Pösön kanssa Nordisk Film -palkinnolla vuoden 2022 Jussi-gaalassa. Nordisk Film -palkinto myönnetään sellaisille tekijöille, jotka poikkeuksellisella panoksellaan rikastavat, syventävät tai muutoin edistävät kotimaista elokuvaa. Elokuvavuoden 2021 osalta palkinto myönnettiin tekijäryhmälle, joka on vuosia tehnyt töitä yhdessä valmistaakseen nimenomaan sellaisia elokuvia, joita muut eivät tekisi.
Filmografia > Elokuvat

Armomurhaaja (2017)
Joulumaa (2017)
Nimby (2020)
Sokea mies joka ei halunnut nähdä Titanicia (2021)
Levoton Tuhkimo (2024)
Filmografia > Dokumenttielokuvat

Karsinasta kauppaan (2015)
Sota ja mielenrauha (2016)
Cheer Up (2016)
Hoppyhorse Revolution (2017)
Matka jatkuu (2017)
Warpeace (2017)
Arvet minussa (2018)
Miehen malli (2018)
Armotonta menoa - Hoivatyön lauluja (2022)
Filmografia > Televisiosarjat

Uutishuone (2009)
Menestyksen takana – Kasvun rahoittajat (2012)
Totuus rakkaudesta (2013)
Dancing on Ice (2013)
Niko Kivelä ja nurkkakunnat (2015)
Sekasin (2016–2018)
HasBeen (2018)
Nyrkki (2019)
Eristyksissä (2020)
Aiheesta muualla

Luova 100 – Elokuvaaja Sari Aaltonen | Yle Areena
Sari Aaltonen Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Sari Aaltonen Elonetissä.
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Ritva  Elonet
Aalto-yliopiston elokuvataiteen laitos

Aalto-yliopiston elokuvataiteen laitos eli ELO on yksi neljästä Aalto-yliopiston taiteiden ja suunnittelun korkeakoulun laitoksista. ELO on Suomen ainoa elokuvan ja lavastuksen koulutusta tarjoava yliopistolaitos. ELO opettaa kaikkia elokuvanteon ja lavastuksen osa-alueita; opettajakunta muodostuu Suomen parhaista tutkijoista, lavastajista ja elokuvantekijöistä.
Koulutusohjelmat

Elokuvaus
Elokuvaäänitys ja -äänisuunnittelu
Elokuvaohjaus
Elokuvaleikkaus
Elokuva- ja TV-tuotanto
Elokuva- ja TV-käsikirjoitus
Dokumentaarinen elokuva
Elokuva- ja TV-lavastus
Pukusuunnittelu: esittävät taiteet ja elokuva
Esittävien taiteiden lavastus
Kaikista koulutusohjelmista voi tehdä vain kandidaatin, vain maisterin tai molemmat. Kaikki ohjelmat ovat joko elokuvataiteen koulutusohjelmia.
Tutkimusryhmät

Menestys-tutkimusryhmä
Virtual Cinema Lab
Dokumentaarisen elokuvan tutkimus
Lavastustaiteen tutkimus
Costume in Focus, CiF
Itä-Slovakian talonpoikaiskapina

Itä-Slovakian talonpoikaiskapina tai Kolerakapina oli pääasiassa nykyisen Itä-Slovakian alueella elokuussa 1831 tapahtunut talonpoikaiskapina. Se oli sarja spontaaneja osittain toisistaan erillisiä kansannousuja, joiden välitön syy oli erityisesti koleraepidemian leviämisen luoma paniikki sekä viranomaisten estotoimenpiteiden vastustaminen. Kapinan juuret olivat kuitenkin talonpoikaiston tyytymättömyydessä omaan heikkoon asemaansa vallalla olleessa feodaalijärjestelmässä. Se oli Slovakian historian laajimpia feodalismin vastaisia kansanliikkeitä.
Kansannousun aikana kapinalliset ryöstelivät, tappoivat ja kiduttivat maanomistajia sekä muita paikallisen yhteiskunnan ylempiin luokkiin kuuluneita henkilöitä. Sillä ei koskaan ollut yhtenäistä komentoa, minkä vuoksi Itävallan armeija pystyi kukistamaan sen noin kahdessa viikossa. Kapinaan otti osaa noin 45 000 ihmistä, joista 119 teloitettiin sen jälkeisissä oikeudenkäynneissä.
Tausta > Slovakian ja Unkarin asema

Nykyisen Slovakian alueet olivat kuuluneet Unkarin kuningaskuntaan jo 1000-luvulta alkaen. Unkari taas oli osa Itävallan keisarikuntaa, jota johdettiin pääkaupunki Wienistä. Unkari oli jäänyt muun Euroopan kehityksestä jälkeen, ja sen talous oli maatalouskeskeinen.
Unkarin historiassa oli tapahtunut ennen vuotta 1831 vain yksittäisiä talonpoikaiskapinoita. Niistä merkittävin oli vuonna 1514 puhjennut György Dózsan kapina, jonka kukistuminen johti maaorjuuden vakiintumiseen koko valtakunnassa. Maaorjuus lakkautettiin Unkarissa vuonna 1785, mutta talonpoikien asemaan ei tullut heidän toivomaansa parannusta. Suuraatelisto omisti yhä suurimman osan viljelyskelpoisesta maasta, jota talonpoika joutui vuokraamaan ansaitakseen elantonsa. Itä-Slovakiassa suurmaanomistajien omistukset olivat lähes 80 prosenttia kaikesta maapinta-alasta. Maaseutuväestö maksoi korkeita veroja maanomistajan lisäksi myös kirkolle ja valtiolle. Ruumiilliset rangaistukset ja muut pakkokeinot olivat yleisiä.
Ranskan suuren vallankumouksen jälkeen Euroopassa tapahtui tasaisin väliajoin väkivaltaista vallankumousliikehdintää. Vuonna 1830 Ranskassa oli tapahtunut Heinäkuun vallankumous ja Belgia oli itsenäistynyt Alankomaista Belgian vallankumouksessa.