stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Karismaattinen episkopaalinen kirkko

Karismaattinen episkopaalinen kirkko (vir. Karismaatiline Episkopaalkirik) on kristillinen kirkkokunta, joka on syntynyt 1900-luvun lopulla karismaattisista ja evankelikaalisista taustoista osana nk. konvergenssiliikettä. Kirkkokunta on omaksunut katoliset seitsemän sakramenttia, mukaan lukien opin ehtoollisen reaalipreesensistä, sekä anglikaanisen Book of Common Prayerin liturgian. Karismaattisen episkopaalisen kirkon hankkima apostolinen seuraanto palautuu skismaattiseen roomalaiskatoliseen piispaan Carlos Duarte Costaan.
Karismaattinen episkopaalinen kirkko on kasvanut voimakkaasti sitten 1990-luvun. Suurinta kasvu on ollut Keniassa, Ugandassa, Filippiineillä, Pakistanissa ja Brasiliassa.
Kirkkokunta on laajentunut myös Viroon, jossa sillä on kolme seurakuntaa jotka sijaitsevat Tallinnassa, Pärnussa ja Tartossa. Kirkon yleisvikaarina Virossa toimii Heigo Ritsbek.
Aiheesta muualla

International Communion of the Charismatic Episcopal Church (englanniksi)
Eesti Karismaatiline Episkopaalkirik (viroksi) ja (englanniksi)
Benin

Beninin tasavalta eli Benin (vuoteen 1975 Dahomey) on valtio Länsi-Afrikassa. Sen rajanaapureita ovat lännessä Togo, pohjoisessa Burkina Faso ja Niger, sekä idässä Nigeria. Etelässä Benin rajoittuu Guineanlahteen. Beninin virallinen pääkaupunki on Porto-Novo, mutta hallitus kokoontuu Cotonoussa.
Beninistä laivattiin lukemattomia orjia Amerikkaan 1700- ja 1800-luvulla. Sen jälkeen kun maa itsenäistyi Ranskan alaisuudesta vuonna 1960, siellä tehtiin lukuisia vallankaappauksia. Vuosina 1975–1989 se oli marxilainen valtio, Beninin kansantasavalta. Asukkaita on 42 etnisestä ryhmästä. Asutus keskittyy maan eteläosaan. Maatalouden tulot tulevat pääasiassa puuvillasta.
Historia > Ennen siirtomaavaltaa

Nykyisen Beninin alueella on ollut ihmisasutusta kivikaudelta lähtien. Pohjoisen kanta-asukkaita ovat gurmat, jotka idästä tulleet barbat työnsivät kohti koillista. Etelän kansoja ovat fonit ja heille sukua olevat adžat. 1400–1800-luvuilla maan koillisosa kuului Bariban valtakuntaan.
Portugalilaiset saapuivat maan rannikolle 1400-luvulla. Orjarannikkona tunnetusta alueesta tuli 1500-luvulla yksi Afrikan suurimmista orjakaupan keskuksista. Ranskalaiset, hollantilaiset ja englantilaiset rakensivat sinne linnoituksia ja kauppapaikkoja. Rannikkoalueen valtioita olivat Ouidah, Allada ja Adjatché. Niiden asukkaat harjoittivat metsästystä, kalastusta ja käsityöammatteja. Fonit perustivat viimeistään 1600-luvulla merkittävän Dahomeyn valtion. Sen asukkaiden pääelinkeinoja olivat kuokkaviljely ja rannikolla kalastus. Käsityöammatit olivat pitkälle kehittyneitä. Dahomeyn yhteiskuntajärjestelmä perustui perinteiseen patriarkalismiin, feodalismiin ja orjuuteen.
Orjakauppa vahingoitti suuresti alueen yhteisöjä. 1700-luvun alussa Ouidahin kautta vietiin vuosittain 16–20 tuhatta orjaa. Orjakauppaa jatkettiin 1800-luvun loppupuolelle saakka sen virallisesta kiellosta huolimatta. Orjakauppiaiden toiminta synnytti alueen kansojen välille sotia, joiden seurauksena kokonaiset seudut autioituivat. Britannia ja Ranska pyrkivät hyötymään paikallisten valtioiden heikentymisestä. 1880-luvun loppuun mennessä rannikkoseudusta tuli Ranskan protektoraatti. Vuosina 1886–1894 aluetta kutsuttiin Beninin siirtomaaksi.
Historia > Siirtomaavallan aika (1894)

Porto-Novosta muodostui 1890-luvulla Ranskan siirtomaavallan tukikohta. Sieltä käsin ranskalaisten onnistui vallata Dahomeyn pääkaupunki Abomey marraskuussa 1892 ranskalaisten onnistui vallata Dahomeyn pääkaupunki Abomey. Kuningas Béhanzin antautui kuitenkin vasta tammikuun 1894 lopulla, jota ennen ranskalaiset olivat nimittäneet uuden hallitsijan, kuningas Agoli-Agbon, jinka sallittiin hallita vuoteen 1900 asti.
Vuonna 1894 Dahomeysta ja sen eteläpuolisesta alueesta tuli Ranskan siirtomaa, Ranskan Dahomey. Vuonna 1897 ranskalaiset valloittivat Bariban pääkaupungin Nikkin. Seuraavana vuonna Bariba jaettiin Ranskan Dahomeyn ja brittiläisen Nigerin rannikon protektoraatin kesken. Ranskan ja Britannian välisen rajan määrittelemisen jälkeen Dahomey liitettiin vuonna 1904 Ranskan Länsi-Afrikkaan. Siirtomaaisännät pakottivat paikallisen väestön maksamaan veroja, suorittamaan pakkotöitä ja rakentamaan rauta- ja maanteitä. Maatalous keskittyi öljypalmun viljelyyn.
Ensimmäisen maailmansodan aikaiset raskaat verot ja sotilaiden pakko-otot synnyttivät vuosina 1916–1917 kapinoita eri puolilla maata. Euroopassa opiskelleet dahomeylaiset perustivat vuonna 1910 ranskalaisen Ihmisoikeusliigan osaston, joka vuonna 1923 järjesti Porto-Novossa siirtomaavallan vastaisen mielenosoituksen. Maan eteläosan vallanneet levottomuudet tukahdutettiin ankarasti. 1920–1930-luvuilla perustettiin ensimmäiset sanomalehdet, joista merkittävin oli Cotonoussa ilmestynyt antikolonialistinen Voix du Dahomey (”Dahomeyn ääni”).
Dahomeyn teollisuus, liikenne ja rakennustoiminta alkoivat kehittyä toisen maailmansodan jälkeen. Maahan muodostui kansallinen sivistyneistö, porvaristo ja työväenluokka. Vapautusliikkeen nousu pakotti ranskalaiset myönnytyksiin. Vuonna 1946 Dahomeysta tuli Ranskan unioniin kuulunut merentakainen territorio. Ranskan kuvernöörin yhteyteen perustettiin neuvoa antava elin. Ensimmäiset poliittiset puolueet syntyivät alueellisten, kansallisuus- ja uskontorajojen mukaan. Sodan jälkeen perustetut ammattiliitot järjestivät vuonna 1952 yleislakon, jonka tuloksena pakkotyöjärjestelmä lakkautettiin ja hyväksyttiin työlainsäädäntö. Vuonna 1957 muodostettiin Dahomeyn ensimmäinen hallitusneuvosto, jonka johtajaksi tuli edistyspuolueen Sourou Migan Apithy. Vuonna 1958 järjestetyn kansanäänestyksen jälkeen Dahomeysta muodostettiin Ranskan yhteisöön kuulunut autonominen tasavalta. Perustuslaki hyväksyttiin helmikuussa 1959.
Historia > Itsenäisyyden aika (1960)

Dahomeyn tasavalta julistettiin itsenäiseksi tasavallaksi 1. elokuuta 1960. Samalla se erosi Ranskan yhteisöstä. Uusi perustuslaki hyväksyttiin marraskuussa. Joulukuussa järjestetyissä vaaleissa maan ensimmäiseksi presidentiksi valittiin Hubert Maga. Kansalliskokouksen voitti Magan johtama Dahomeyn yhtenäisyyspuolue, joka seuraavana vuonna julistettiin maan ainoaksi puolueeksi. Huhtikuussa 1961 Magan hallitus solmi Ranskan kanssa yhteistyösopimuksen, joka antoi entisille siirtomaaisännille huomattavan roolin Dahomeyn taloudessa ja poliittisessa elämässä. Maan taloudellinen tilanne heikkeni, riippumattomat ammattiliitot kiellettiin, poliittiset ja heimoristiriidat syvenivät.
Lokakuussa 1963 järjestetty yleislakko johti hallituksen eroon. Ammattiliittojen tuella valta siirtyi eversti Christophe Soglon johtaman armeijan esikunnan käsiin, joka hajotti kansalliskokouksen ja kielsi yhtenäisyyspuolueen toiminnan. Tammikuussa 1964 hyväksyttiin uusi monipuoluejärjestelmän sallinut perustuslaki. Samaan aikaan järjestetyissä vaaleissa presidentiksi valittiin Sourou-Migan Apithy ja varapresidentiksi (pääministeriksi) Justin Ahomadegbé, jotka molemmat edustivat vasta perustettua Dahomeyn demokraattista puoluetta. Uusi hallitus jatkoi yhteistyötä Ranskan kanssa. Sen toimintaa vaikeutti kahden johtajan välinen kilpailu.
Vuonna 1965 ammattiliittojen ja opiskelijoiden tukema armeija syrjäytti Apithyn ja Ahomadegbén ja siirsi vallan upseerien muodostamalle väliaikaiselle hallitukselle. Uusi presidenttivaltainen perustuslaki hyväksyttiin maaliskuussa 1968. Sotilaat kielsivät syrjäytettyjen poliittisten johtajien toiminnan ja asettivat ehdokkaakseen Émile Zinsoun, joka samana vuonna valittiin presidentiksi. Zinsoun hallitus tukahdutti opposition toiminnan ja jatkoi yhteistyötä länsimaiden kanssa.
Joulukuussa 1969 tapahtui jälleen uusi sotilasvallankaappaus. Sotilaat kutsuivat Magan, Apithyn ja Ahomadegbén takaisin maahan jatkamaan poliittista toimintaansa. Vuoden 1970 vaalien jälkeen perustettiin Magan, Apithyn ja Ahomadegbén muodostama presidenttineuvosto, triumviraatti jonka johtotehtäviä oli tarkoitus vaihtaa kahden vuoden välein. Virkamiesten ja porvariston tukema hallitus osoittautui kykenemättömäksi ratkaisemaan maan taloudellisia, alueellisia ja etnisiä ongelmia.
Armeijan varaesikuntapäällikkö Mathieu Kérékoun johtamat upseerit kaappasivat vallan lokakuussa 1972. Sotilashallitus ilmoitti tavoitteekseen maan poliittisen ja taloudellisen riippumattomuuden lujittamisen. Ulkomaisen pääoman määräysvallasta pyrittiin vapautumaan lisäämällä valtion taloudellista ohjausta. Hallituksen yhteyteen vuonna 1972 perustetun sotilasneuvoston korvasi seuraavana vuonna armeijan, poliisin ja kansalaisjärjestöjen edustajista koostunut kansallinen vallankumousneuvosto, joka marraskuussa 1974 julisti tavoitteekseen sosialismin rakentamisen. Marraskuussa 1975 perustettiin Beninin kansan vallankumouspuolue, jonka keskuskomitean puheenjohtajaksi valittiin Kérékou. Samalla päätettiin maan nimen muuttamisesta Beninin kansantasavallaksi (muinainen Beninin kuningaskunta sijaitsi nykyisen Nigerian alueella).
Historia > Itsenäisyyden aika (1960) > Beninin kansantasavalta (1977)

Vuonna 1977 hyväksytty Beninin kansantasavallan perustuslaki vahvisti maan sosialistisen suuntauksen. Marraskuussa 1979 pidettiin uuden lainsäädäntöelimen, kansallisen vallankumouskokouksen ensimmäiset vaalit. Helmikuussa 1980 kokous valitsi Kérékoun Beninin presidentiksi. Taloutta pyrittiin kehittämään valtionyhtiöitä ja osuuskuntia perustamalla, mutta samalla jatkettiin yhteistyötä myös ulkomaisten yritysten kanssa. Ranskan ja muiden länsimaiden ohella laajennettiin suhteita Neuvostoliittoon ja muihin sosialistisiin maihin.
Vuonna 1989 Kérékou äänestettiin kolmannelle presidenttikaudelleen. Marxismi-leninismistä valtion virallisena ideologiana luovuttiin. Maassa oli useita hallituksen vastaisia lakkoja ja mielenosoituksia.
Historia > Itsenäisyyden aika (1960) > Beninin tasavalta (1991)

1990-luvun alussa Kérékou taipui koti- ja ulkomaiseen paineeseen laillistaen monipuoluejärjestelmän ja järjestäen vapaat vaalit 1991. Vaaleissa Kérékoun seuraajaksi nousi pääministeri Nicéphore Soglo. Vuoden 1996 presidentinvaaleissa Kérékou nousi kuitenkin jälleen valtaan ja uusi kautensa vuoden 2001 vaaleissa, joita häviäjät syyttivät vilpillisiksi.
Maaliskuussa 2006 Yayi Boni voitti presidentinvaalit. Huhtikuussa 2007 hänen puolueensa voitti enemmistön parlamentissa.
Vuoden 2008 paikallisvaalit olivat sekasortoiset, vaaleja jouduttiin lykkäämään ja keskusvaalilautakunnan jäseniä joutui syytteeseen kymmenientuhansien vaalilippujen varastamisesta. Hallitus lupasi luoda tietokoneelle talletetun pysyvän äänestäjäluettelon tulevia vaaleja varten.
Vuoden 2016 jälkeen presidentti on käyttänyt oikeuslaitosta kilpailevien puoluden tukahduttamiseen, ja vuoden 2019 jälkeen poliisi on tappanut ihmisiä poliittisissa mielenosoituksissa ja pidättänyt aktivisteja. Kansalaisvapauksia kuten sananvapautta on rajoitettu. Beninin tunnetuimmat poliittiset vangit ovat 20 vuoden tuomion saanut entinen ministeri Reckya Madougou ja kymmenen vuoden tuomion saanut lakitieteen tohtori Joël Aïvo.
Vuoden 2019 parlamenttivaaleissa oli vain kaksi puoluetta, koska muut "eivät pystyneet toimittamaan kaikkia vaadittavia asiakirjoja vaalikomissiolle ajoissa".
Turvallisuustilanne

Sahelista on tullut terrorismin keskus Sahelin kriisin myötä. Pohjois-Benin on tullut Sahelista etelään siirtyneen turvallisuuskriisin keskukseksi. Köyhyys ja ilmastonmuutos ovat tarjonneet perustan rikollisten ja äärimmäisliikkeiden toiminnalle. Huoli Isisin ja al-Qaidan taistelijoiden väkivallan leviämisestä Sahelin alueelta käsin etelään on kasvanut.
Burkina Fason jihadistit, jotka todennäköisesti liittyvät Suur-Saharan islamistiseen tasavaltaan ISGS:ään, kiertelevät Pendjarin ja W-kansallispuistoissa Aliborin- ja Atacoran-alueilla ja laajentavat toimintaansa etelään. Terrorismia on ollut myös Togon ja Ghanan pohjoisosissa. Heinä-joulukuussa 2022 Beninin turvallisuusjoukot kohtasivat yli 25 hyökkäystä. Tämä on enemmän kuin muissa Länsi-Afrikan rannikkovaltioissa yhteensä.
Eräs Pohjois-Beninissä asuva kertoi heinäkuussa 2022: "Aluksi sen ajateltiin olevan ilmiö, jossa jihadistit kulkevat raja-alueilla. Tänään puhumme mikrosoluista ja värväämisestä Beninin pohjoisosassa... Islamilainen ääri-ilmiö on vähitellen löytänyt tilaa kaikkein syrjäisimmillä alueilla."
Beninin hallitus on käyttänyt 130 miljoonaa dollaria uusien sotilasvirkojen luomiseen, olemassa olevien vahvistamiseen ja yli 3 000 hengen turvallisuusjoukon värväämiseen. Kansainvälistä apua tiedustelutietojen keräämiseen ja teknistä tukea on haettu myös Ranskasta ja Ruandasta.
Piratismiriskit ovat korkeat Beninin vesillä, koska Nigerian merirosvot ovat lähellä.
Huolimatta vastalauseista presidentti Talonin yksityistämistä ja uudelleenvalintaa 2021 vastaan, ​​sekä yleisestä vihamielisyydestä ja epäluottamuksesta opposition keskuudessa, täysi sisällissota on epätodennäköinen.
Turvallisuustilanne > Hyökkäykset vuodesta 2025

Beninin viranomaiset raportoivat hyökkäyksestä Aliborin seudulla Point Triplessa, kolmen maan yhteispisteessä 8. tammikuuta 2025, jossa kuoli 28 Beninin sotilasta. Hyökkäys tapahtui Beninin Nigerin ja Burkina Fason vastaisella rajalla. Kyseessä on tappavin hyökkäys, jonka Beninin armeija on koskaan kärsinyt sen jälkeen, kun Sahelin jihadistiryhmät alkoivat kohdistaa väkivaltaa sen alueelle. Seuraavalla viikolla kokoontui Beninin armeijan esikuntapäällikön koolle kutsuma kriiskokous. Tapahtumapaikalle lähetettyjen sotilasviranomaisten havaintojen mukaan sotilaallisen yhteistyön puute Beninin, Burkina Fason ja Nigerin välillä oli eräs järjestelmän heikkouksista. Yhteistyön puute johtuu maiden välillä vallitsevasta epäluottamuksen ilmapiiristä, mikä vaikeuttaa terrorismin torjuntaa. Hollantilaisen Clingendael -ajatushautomon analyytikko sanoi, että  hyökkäys tapahtui alueella, jossa al-Qaidaan sidoksissa olevan JNIM -jihadistiryhmän tiedetään olevan aktiivinen, ja se osoittaa, että kapinalliset haastavat aktiivisesti ja väkivaltaisesti Beninin turvallisuusjoukkoja. Hänen mukaansa hyökkäys osoittaa periaatteessa … JNIM:n soluttautumisen ja laajentumisen Beniniin.
Turvallisuustilanne > Tuki Beninille

Vieraillessaan Beninissä heinäkuussa 2022 Ranskan presidentti Emmanuel Macron sanoi, että Ranska lupaa tukea ilma-, tiedustelu- ja varustelualalla sekä koulutusta Beninin puolustus- ja turvallisuusjoukoille. Maaliskuussa 2023 Kiina luovutti Beninille neljä Norincon PMR-50 -dronea parantaakseen sen turvallisuutta ja rikosten havaitsemista terroritoiminnan ilmaantuessa eri puolille maata. Kesäkuussa 2023 Ranska lahjoitti Beninille aseistettuja helikoptereita joukkojen kuljetukseen.
Yhdysvallat pyrkii lyhyellä aikavälillä vahvistamaan Beninin turvallisuusjoukkojen kapasiteettia, jotta ne voivat havaita ja kukistaa ääriliikkeet ja samalla suojella siviilejä. Yhdysvaltain erikoisoperaatioiden Afrikan joukot tekivät yhteistyötä Beninin armeijan kanssa  keväällä 2023 Ouassassa, Beninissä. Kyseessä oli  neljäs harjoitus Yhdysvaltain ja Beninin välillä.
Pitkällä aikavälillä Yhdysvallat pyrkii parantamaan taloudellisia mahdollisuuksia Pohjois-Beninissä, jotta paikallisväestö pystyisi paremmin vastustamaan terroristien värväystoimintaa. Yhdysvallat investoi yli 100 miljardia CFA:ta parantaakseen teitä, infrastruktuuria ja kauppaa Cotonoun sataman ja Nigerin Niameyn välillä. Yhdysvaltain varapresidentti Kamala Harris ilmoitti Ghanan-matkallaan maaliskuussa 2023, että Yhdysvallat myöntää 139 miljoonaa dollaria turvallisuuden ja vakauden edistämiseen Länsi-Afrikan rannikolla, johon kuuluu myös Benin.
Ruandan presidentti Paul Kagame tapasi huhtikuussa 2023 Beninin kollegansa ja lupasi sotilaallista tukea hillitsemään jihadistikonfliktin leviämistä Beninin ja Burkina Fason pohjoisrajalla.
Syksyllä 2024 Ranska on toimittanut Beninin armeijalle useita varustelahjoituksia. Näitä ovat muun muassa joukkokuljetusautot, lava-autot ja ambulanssit, henkilönsuojaimet, tehokkaat miinanraivauslaitteet, pimeänäkökiikarit, terveydenhoitovälineet ja valvontadronit.
Yhdysvaltain suurlähetystö lahjoitti 27. marraskuuta 2024 Beninin armeijalle 12 panssaroitua miehistönkuljetusalusta, 280 ballistista levyä ja 35 taktista radiota. Yhdysvaltain suurlähettilään mukaan tämän laitteiston arvo on 6,6 miljoonaa dollaria (6,4 miljoonaa euroa).
Tammikuun 22. 2025 Beninin armeija ja Yhdysvaltain Afrikan komentojoukot allekirjoittivat keskinäisen hankinta- ja avustussopimuksen, jossa määrätään muun muassa molemminpuolisen logistisen tuen helpottamisesta osapuolten välillä yhteisten manööverien, joukkojen koulutuksen, sijoittamisen ja operaatioiden aikana,  sekä huolto- ja palvelutuesta odottamattomissa olosuhteissa tai kriittisissä tilanteissa.
Turvallisuustilanne > Rajariita Nigerin kanssa

Beninin ja Nigerin rajakonflikti syntyi heinäkuun 2023 lopulla tapahtuneen Nigerin vallankaappauksen jälkeen. Niger erosi Ecowasista sen asettamien pakotteiden takia ja se liittyi Malin ja Burkina Fason Sahelin liittoon, AES:in. Benin esti Nigeriä käyttämästä Cotonoun satamaan kulkevaa, valmistunutta putkea raakaöljyn vientiin. Beninin presidentti Patrice Talonin hallitus vaati Nigeria avaamaan rajansa ja syytti Nigeriä siitä, että se kohteli naapuriaan vihollisena. Huhtikuussa 2024 Kiina sovitteli kahden maan välisen riidan ja Niger palautti diplomaattisuhteet Beninin kanssa ja maiden välinen suljettu raja avattiin. Benin suostui myös Nigerin lähettämään öljyä.  AES:n johtajat syyttivät Beniniä siitä, että se oli torjunut Burkina Fason ja Nigerin rajojen takaa tulleet terroristien hyökkäykset Ranskan rakentamista tukikohdista.  Loppuvuodesta 2024 Beninin ulkoministeriö tuomitsi ja kiisti Nigerin juntan johtajan lausunnot, joissa se syytti Beniniä osallisuudesta terroritekoihin, ja kutsui Nigerin asiamiehen "selvitystä varten". Nigerin sotilasjuntan johtaja ilmoitti tv-haastattelussaan että hänen maansa oli Ranskan epävakauttamisern kohteena useiden ECOWAS-maiden, kuten Beninin, Norsunluurannikon ja Nigerian, tuella. Kenraali Tchiani sanoi uskovansa, että Beninin hallitus on aseistanut terroristeja hyökkäämään Nigeriin. Beninin ulkoministerin mukaan syytökset ovat "mielikuvituksellisia ja perusteettomia".
Politiikka

Benin on tasavalta, jossa presidentti on sekä valtionpäämies että hallituksen johdossa. Pääministeriä ei ole. Presidentti valitaan viideksi vuodeksi yleisillä ja yhtäläisillä vaaleilla. Yksikamarisessa parlamentissa on 83 kansanedustajaa, jotka valitaan neljän vuoden kaudelle yleisillä vaaleilla. Äänioikeuden ikäraja on 18 vuotta.
Beninin presidenttinä on toiminut vuodesta 2016 liikemies ja poliitikko Patrice Talon.
Vuoden 2015 parlamenttivaalien jälkeen suurimmat puolueet ovat Force Cauris pour un Bénin émergent eli FCBE (33 paikkaa), L'Union fait la Nation eli UN (13 paikkaa) ja Parti du renouveau démocratique PRD (10 paikkaa).
Beniniä pidettiin vuoteen 2019 asti Afrikan vakaana demokratiana, vaikka korruptio rehottaakin maassa. Monipuolejärjestelmä oli voimassa maassa vuosina 1990-2019.
Politiikka > Vapauksien kehitys

Freedom Housen vuonna 2024 julkaistun raportin mukaan Benin oli Saharan eteläpuolisen Afrikan vakaimpia demokratioita, mutta presidentti Patrice Talon alkoi käyttää oikeusjärjestelmää hyökätäkseen poliittisten vastustajiensa kimppuun, kun hän astui virkaan vuonna 2016. Vaalisääntöjen muuttaminen ja Talonin poliittisten vastustajiensa tukahduttaminen antoivat hänelle mahdollisuuden lujittaa valtaansa vuonna 2021. Poliisien väkivalta poliittisissa mielenosoituksissa, siviiliaktivistien rajoitukset ja pidätykset yleistyivät, vaikka vuoden 2023 vaalikaudella oli vähemmän väkivaltaa ja jonkin verran enemmän opposition osallistumista.
Amnesty Internationalin vuoden 2021 raportin mukaan Beninissä jatkettiin digitaalisen lainsäädännön käyttöä sananvapauden rajoittamiseksi. Pidätettyjen poliittisten vastustajien oikeuksia on tiettävästi loukattu. Ainakin viisi ihmistä kuoli mielenosoittajien sekä puolustus- ja turvallisuusjoukkojen välisissä yhteenotoissa presidentinvaalien yhteydessä. Transsukupuolisten ja LGBTI-järjestöjen jäseniä pahoinpideltiin ja heitä uhkailtiin.
Presidentti Emmanuel Macronin vieraillessa Beninissä heinäkuussa 2022 Talon vapautti 30 poliittista vankia. Heihin eivät kuuluneet kuitenkaan Reckya Madougou ja Joel Aivo.
Togossa asuva beniniläinen toimittaja Steve Amoussou kidnapattiin Loméssa 12. elokuuta 2024 ja kuljetettiin Beniniin. Hänet vangittiin Beninissä ja esiteltiin 20. elokuuta Beninin erikoistuomioiostuimen CRIETin syyttäjälle, ja hänet asetettiin tutkintavankeuteen odottamaan oikeudenkäyntiään 7. lokakuuta 2024. Hänet tunnetaan presidentti Patrice Talonin arvostelusta. Loméssa annettiin pidätysmääräys neljälle henkilölle, joita syytetään henkilön sieppaamisesta ja palauttamisesta väkisin Beniniin. Urgence panafricaniste -järjestön puheenjohtaja tuomitsi Beninin viranomaisten toimesta tapahtuneen sieppauksen.
Politiikka > Tuomiot "vallankaappausyrityksessä"

Tammikuun 30. 2025 presidentti Patrice Talonin entiset liittolaiset Olivier Boko ja Oswald Homeky tuomittiin kumpikin kahdeksikymmeneksi vuodeksi vankeuteen. Heidät tuomittiin ilman asianajajia syyllisiksi "valtion turvallisuuden vastaiseen salaliittoon" ja "virkamiehen korruptioon".
Ankarat tuomiot ylittävät syyttäjän vaatimat kymmenen vuoden vankeusrangaistukset. Tuomituille määrättiin myös 4,5 miljardin CFA-frangin (6,8 miljoonaa euroa) sakkoihin. Lisäksi he joutuvat maksamaan 60 miljardia CFA-frangia vahingonkorvauksia Beninin valtiolle yhdessä Bokon langon kanssa, joka ei ollut oikeudenkäynnissä. Vuonna 2018 perustettu Criet-tuomioistuin tuomitsi aikaisemmin Talonin vastustajat, poliittiset vangit Reckya Madougoun, entisen oikeusministerin joulukuussa 2021 kahdeksikymmeneksi vuodeksi vankeuteen "terrorismista". Samana vuonna tuomittiin oikeustieteen professori Joël Aïvo kymmeneksi vuodeksi vankeuteen "rahanpesusta" ja "valtion turvallisuuden heikentämisestä".
Ludovic Hennebel, oikeustieteellisen tiedekunnan professori Aix-en-Provencesta ja Joël Aïvon lakimies pahoitteli sitä, että Crietissa istuvat tuomarit nimitetään Beninin ministerineuvoston asetuksella. "Heidän nimittämisensä poistaa kaikki takeet riippumattomuudesta. Tämä johtaa selvästi puolueellisiin oikeudenkäynteihin, oikeuden huijauksiin. Nämä tuomiot kuvaavat Beninin oikeusjärjestelmän puolueettomuuden ja riippumattomuuden puutetta."
Puolustusvoimat

Beninin puolustusvoimat muodostuvat maavoimista, ilmavoimista ja laivastosta. Varusmiespalvelu alkaa 21-vuotiaana ja kestää 18 kuukautta. Sekä miehet että naiset voivat hakeutua vapaaehtoisiksi jo 18 vuotta täytettyään. Ilmavoimilla on neljä italialaista A109HO Hirundo -hyökkäyshelikopteria, Aérospatiale AS350B Ecureuil -kuljetushelikopteri ja kaksi kuljetuskonetta: DHC-6 Twin Otter ja Hawkerin Hawker-Siddeley HS748.
Merivoimilla on puolustettavanaan vain 120 km pitkä rannikkokaistale. Merisotilaat liikkuvat tyypillisesti pienillä kovapohjaisilla kumiveneellä taistellessaan merirosvoja vastaan.
Benin on pyrkinyt ulkosuhteissaan sovittelijan rooliin Liberian, Guinea-Bissaun ja Togon viimeaikaisissa kriiseissä. Se lähetti joukkojaan YK:n alaisuuteen Haitiin. Beniniläisiä rauhanturvaajia toimii Norsunluurannikolla ja Kongon demokraattisessa tasavallassa. Benin on Länsi-Afrikan talousyhteisö ECOWASin jäsen. Beninillä on ollut YK:n turvallisuusneuvostossa paikka vuosina 1976–1977 ja 2004–2005.
Beniiniin asettumaan pyrkiviä terroristiryhmiä vastaan perustettiin vonna 2022 aloitettu Operaatio Mirador. Tällöin Benin lähetti lähes 3 000 sotilasta turvaamaan rajojaan. Beninin viranomaiset rekrytoivat myöhemmin 5 000 sotilasta lisää turvallisuuden vahvistamiseksi pohjoisessa.