stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Nokkonen
Aiheesta muualla

Pinkka, Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Isonokkonen (Urtica dioica)
ITIS: Urtica dioica (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Urtica dioica (englanniksi)
Flora of China: Urtica dioica (englanniksi)
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Urtica dioica (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Urtica dioica (stinging nettle) (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q155909  Wikispecies: Urtica dioica  AoFP: 1741  APA: 3654  APDB: 122335  APNI: 106863  ARKive: urtica-dioica  BioLib: 3530  BOLD: 121629  Calflora: 8443  CoL: 7F2CH  Ecocrop: 10679  EoL: 47118495  EPPO: URTDI  EUNIS: 185149  FEIS: urtdio  FNA: 220014002  FoAO2: Urtica dioica  FoC: 220014002  GBIF: 5361816  GRIN: 40944  iNaturalist: 51884  IPNI: 260630-2  IRMNG: 10857780  ISC: 55911  ITIS: 19152  IUCN: 167815  MichiganFlora: 2759  NatureServe: 2.138601  NBN: NBNSYS0000003807  NCBI: 3501  NZOR: 5c2ece0d-297a-4e5b-8721-ebd4410dedfc  Observation.org: 7596  OBIS: 1492583  Open Tree of Life: 267705  PalDat: Urtica_dioica  PfaF: Urtica dioica  PFI: 9535  Plant List: kew-2448560  PLANTS: URDI  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:260630-2  RHS: 18618  SANBI: 4027-3  Tropicos: 33400020  VASCAN: 9438  VicFlora: 079466ee-2398-42a1-8005-8385afce29d7  WisFlora: 5303  WFO: wfo-0000416616  Laji.fi: MX.37984 
Nokkosen polttama käsi.
Lähikuva nokkosen polttiaiskarvoista.
North American B-25 Mitchell

| North American B-25 Mitchell |
| --- | --- |

Tyyppi:  pommikone
Alkuperämaa:   Yhdysvallat
Valmistaja:  North American Aviation
Valmistusmäärä:  yli 10 000 
North American B-25 Mitchell Góraszkan kansainvälisessä lentonäytöksessä vuonna 2007.
North American B-25 Mitchell (North American NA-62) oli yhdysvaltalainen kaksimoottorinen keskiraskas pommikone, jonka valmistaja oli North American Aviation. Lentokone oli nimetty "Mitchelliksi" kenraali Billy Mitchellin mukaan. Tuotannon loppuessa sitä oli eri malleina rakennettu yli 10 000 kappaletta. Tähän joukkoon kuuluivat myös muutamat erikoismallit, kuten Yhdysvaltain merivoimien PBJ-1-partiopommikone ja Yhdysvaltain ilmavoimien F-10-valokuvaustiedustelukone. Tyynenmeren taisteluiden alkuvaiheessa Mitchell joutui kamppailemaan Zerojen kanssa ilman hävittäjäsuojaa, mutta selvisi niistä hyvin nopeutensa ja aseistuksensa ansiosta.
B-25 nousee lentotukialus USS Hornet (CV-8):n kannelta ensimmäiselle pommitusiskulle Japanin pääsaarille huhtikuussa 1942.
Lentokonetta käyttivät useat liittoutuneiden ilmavoimat Yhdysvaltain armeijan ilmavoimien ja merivoimien lisäksi. Näihin maihin kuuluivat Australia, Iso-Britannia (joka vastaanotti yli 900 lentokonetta), Kiina, Alankomaat ja Neuvostoliitto.
B-25 sai mainetta huhtikuun 1942 Doolittlen iskussa, jossa 16 B-25-pommikonetta everstiluutnantti Jimmy Doolittlen johdolla lähti lentotukialus USS Hornetin kannelta ja pommitti Tokiota ja neljää muuta japanilaista kaupunkia. Hyökkäykseen osallistuneista koneista 15 teki pakkolaskun Kiinan rannikolle. Tarkoitus oli lähteä lentoon huomattavasti lähempänä Japanin rannikkoa, mutta japanilaisten havaittua laivasto-osaston koneet nousivat ilmaan paljon aiottua aiemmin, joten koneet eivät päässeet Kiinan sisämaassa oleville aiotuille laskeutumispaikoille. Tappiot johtuivat polttoaineen loppumisesta, myrskyisestä yöstä ja huonosta näkyvyydestä. Yksi pommikoneista laskeutui ehjänä Neuvostoliittoon, jossa sen viisihenkinen miehistö internoitiin ja lentokone takavarikoitiin. Suurin osa 80:stä Doolittle Raidiin osallistuneesta miehistön jäsenestä selvisi historiallisesta tehtävästään ja pääsi takaisin omien joukkojensa pariin. lähde?
Kehitystyö

B-25 oli aiemman 1930-luvun keskivaiheilla kehitetyn XB-21 (North American-39) -projektin jälkeläinen. XB-21-mallin kehitystyössä saatuja kokemuksia hyödynnettiin B-25-pommikoneen (yhtiön nimi koneelle oli NA-40) suunnittelussa. Yksi NA-40 rakennettiin prototyypiksi ja siihen tehtiin myöhemmin useita muutoksia, joilla testattiin potentiaalisia parannuksia.
Vuonna 1939 muunneltu ja paranneltu NA-40B luovutettiin Yhdysvaltain armeijan ilmavoimille (USAAF) arviointia varten. Koneen alkuperäinen tehtävä oli toimia rynnäkköpommituskoneena Ison-Britannian ja Ranskan ilmavoimissa. Kummallakin maalla oli toisen maailmansodan alkuvaiheissa tarve rynnäkköpommituskoneille. Nämä maat kuitenkin muuttivat suunnitelmiaan ja valitsivat pommikoneeksi myös uuden A-20 Havoc -mallin. Yhdysvaltain ilmavoimat määrittelivät NA-40B:n keskiraskaaksi pommikoneeksi ja malli määrättiin tuotantoon yhtä aikaa armeijan toisen uuden keskiraskaan pommikoneen, Martin B-26 Marauderin, kanssa.
Alkuvaiheen tuotanto

NA-40B:n kehitelty versio, NA-62, oli pohja ensimmäiselle varsinaiselle B-25:lle. Armeijalla oli kova kiire saada keskiraskaita pommittajia ja tästä syystä koneesta ei rakennettu versioita palveluskäytön testaukseen eikä siitä tehty kokeellisia malleja. Kaikki tarpeelliset muutostyöt tehtiin tuotantoajojen aikana tai olemassa oleviin lentokoneisiin kenttämuutoksina ympäri maailmaa.
Tekniset tiedot

Lähde:
Yleiset ominaisuudet
Miehistö: kuusi henkeä (kaksi pilottia, navigaattori/pommittaja, tykkimies(torni)/teknikko, radio-operaattori/tykkimies(sivuaseet), tykkimies(perä)
Pituus: &&&&&&&&&&&&&016.010000016,1 m
Kärkiväli: &&&&&&&&&&&&&020.060000020,6 m
Korkeus: &&&&&&&&&&&&&&04.07000004,7 m
Siipipinta-ala: &&&&&&&&&&&&&057.&&&&0057 m²
Tyhjäpaino: &&&&&&&&&&&09580.&&&&009 580 kg
Suurin lentoonlähtöpaino: &&&&&&&&&&019000.&&&&0019 000 kg
Voimalaite: &&&&&&&&&&&&&&02.&&&&002 × Wright R-2600 Cyclone -14-sylinteristä tähtimoottoria; &&&&&&&&&&&01380.&&&&001 380 kW (&&&&&&&&&&&01850.&&&&001 850 hv) per moottori
Suoritusarvot
Suurin nopeus: &&&&&&&&&&&&0442.&&&&00442 km/h
Toimintasäde: &&&&&&&&&&&02170.&&&&002 170 km
Lakikorkeus: &&&&&&&&&&&07600.&&&&007 600 m
Aseistus
2 700 kg pommeja
12 × 12,7 mm konekivääriä
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta North American B-25 Mitchell Wikimedia Commonsissa
Jerusalem-syndrooma

Messiaana itseään pitävä mies, Tel-Aviv, 2010.
Jerusalem-syndrooma on psykologinen oireyhtymä, jota esiintyy pääasiassa Jerusalemiin matkustavien turistien keskuudessa. Sairastunut kokee kaupunkiin tullessaan uskonnollisia tai mystisiä elämyksiä ja jopa ilmestyksiä, jotka saattavat toisinaan saada niin voimakkaita ilmaisumuotoja, että henkilö tarvitsee sairaala- tai psykiatrista hoitoa. Henkilö kokee Jerusalemin ensisijaisesti raamatullisena kaupunkina ja pyhänä, suorastaan taivaallisena paikkana, eikä näe sitä niinkään nykyaikaisena urbaanina kaupunkina. Oireyhtymään sairastunut voi esimerkiksi uskoa kaupungilla kävellessään olevansa Neitsyt Maria, Jeesus tai joku muu Raamatun henkilö.
Jerusalemin psykiatrian ylilääkärin Jair Barellin mukaan oireyhtymästä kärsivät ihmiset voidaan jakaa kolmeen ryhmään:
Ensimmäiseen ryhmään kuuluvat ne, jotka olisivat jo ennen matkaa tarvinneet psykiatrista hoitoa. Joskus tähän ryhmään kuuluvat kokevat, että heillä on jokin uskonnollinen kutsumus. Eräs sairastunut uskoi tehtävänään olevan muslimien pyhien paikkojen hävittäminen, ja hän yrittikin sytyttää al-Aksa -moskeijan palamaan. Tuomioistuin lähetti henkilön syyntakeettomana kotimaahansa psykiatriseen sairaalaan.
Toiseen ryhmään kuuluvat ne, joilla on ollut mielenterveysongelmia, mutta jotka eivät kuitenkaan ole vakavasti sairaita. Tällaisilla henkilöillä voi olla erikoisia päähänpiinttymiä, mutta usein he ovat matkalla jonkin ryhmän mukana, joka pystyy pitämään heidän mielentilansa vakaana.
Kolmannen ryhmän muodostavat ihmiset, joilla ei ole ennen Jerusalemin-matkaa esiintynyt mitään mielenterveyden ongelmia, ja matkalla koettu kenties psykoottinenkin vaihe häviää itsestään heidän palattuaan kotiin.
Kaksi kolmasosaa Jerusalem-syndromasta kärsivistä on ollut juutalaisia ja yksi kolmasosa kristittyjä.
Olavi Noronen

Olavi Noronen (s. 1940) on suomalainen arkkitehti. Keski-Suomen museon modernin rakennusperinnön inventointihankkeessa Norosta luonnehditaan maakunnallisesti merkittäväksi arkkitehdiksi. Olavi Norosen vanhemmat Ester ja Lauri Noronen olivat pääomistajia Helno Oy -huonekalutehtaassa Jyväskylässä. Tuotannon mallisuunnittelun hoiti sisustusarkkitehti Ester Noronen. Olavi Norosen poika teollinen muotoilija Asmo Noronen perusti myöhemmin samalla nimellä Helsinkiin yrityksen, joka suunnittelee ja valmistaa keittiökalusteita.
Ura

Noronen valmistui arkkitehdiksi Oulun yliopistosta vuonna 1966. Diplomityönään Noronen teki suunnitelman Jyväskylän kirkoksi professori Olli Pöyryn ohjauksessa. Ennen oman toimiston perustamista hän työskenteli vuosina 1963 ja 1964 Alvar Aallon toimistossa Helsingissä, vuosina 1965–1968 Arkkitehtitoimisto Seppo Valjuksessa Oulussa, sekä vuosina 1969–1972 Kouvolassa osakkaana arkkitehtitoimistoissa Kari Karjalainen ja Olavi Noronen sekä Arkkitehtisuunnittelu Lahti & Karjalainen & Noronen. Arkkitehtitoimisto Olavi Noronen Ky perustettiin vuonna 1973 Jyväskylässä. Osakeyhtiöksi muuttunut toimisto oli viimeisen kerran kaupparekisterissä 2006.
Noronen on lisäksi toiminut Oulun yliopiston teknillisen tiedekunnan arkkitehtiosaston assistenttina vuosina 1967–1978.
Arkkitehtuuri

Norosen rakennuksia on kuvailtu mm. postmoderniin Oulun kouluun kuuluvaksi. Noronen toimikin Oulun yliopiston teknillisen tiedekunnan arkkitehtiosaston assistenttina osin samanaikaisesti yhden Oulun koulun perustajista, Reima Pietilän, toimiessa arkkitehtiosaston professorina 1973–79.
1986 Schaumanin teollisuusyhtiö tilasi Noroselta suunnitelman Jyväskylän Lutakon tehtaan alueen uusiokäytöstä lopettamisen jälkeen. Rauhaniemi-suunnitelmaksi nimetty visio tunnetaan yleisesti nimellä Manhattan-suunnitelma.
Olavi Norosen suunnittelemia rakennuksia

Villa Falkberget, Sipoo (1973)
Kajaanin teollisuuskylä (1973-1975)
Tyyppälänpohjan asemakaava, Jyväskylä (1976)
Laukaan kunnantalo (1979)
Jämsänkosken terveysasema (1981)
Lapinlahden virastotalo (1981)
Keskustasuunnitelmia Jyväskylään (1982-1994)
Omakotitalo Tiainen, Säynätsalo (1984)
Sievin kunnantalo (1985)
Viitasaaren kunnantalo (1985)
Liiketalo Ähtärin Monitori (1986)
Etelä-Pohjanmaan elinkeinotalo (1987)
Kopijyvä Oy:n pääkonttori, Jyväskylä (1987)
Nivalan kirjasto (1987)
Vaajakosken vapaa-ajan keskus; kirjasto ja liikuntahalli (1987)
Lapinlahden sosiaalipalvelukeskus (1988)
Liiketalo Jyväskeskus, Jyväskylä (1988)
Luumäen kunnantalo (1988)
Oriveden liikuntahalli (1988)
Valtimon Kuntalaisten Talo (1988)
Viitasaaren päiväkoti ”Lintu sininen” (1988)
Jyväskylän yliopiston Liikunta- ja terveyslaboratorio (1989)
Hipposhalli, Jyväskylä (1992)
Keltinmäen kirkko (1992)
Lapinlahden pääkirjasto (1992)
Konneveden kunnantalo (1993)
Olavi Norosen suunnittelemia rakennuksia > Kuvagalleria

Vaajakosken kirjasto
Keltinmäen kirkko
Jyväskeskus Jyväskylän keskustassa
Kopijyvä Oy:n pääkonttori (nyk. LIKES)
Jyväskylä yliopiston Liikunta- ja terveyslaboratorio (nyk. Kilpa- ja huippu-urheilun tutkimuskeskus KIHU)
Hipposhalli Jyväskylä Hippoksella
Oriveden liikuntahalli
Dmitri Jazov

| Dmitri Jazov> Дми́трий Тимофе́евич Я́зов |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 8. marraskuuta 1924 Omskin alue, Siperia
Kuollut: 25. helmikuuta 2020 (95 vuotta) Moskova
Kansalaisuus:   Neuvostoliitto   Venäjä
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):   Neuvostoliitto
Palvelusvuodet:  1941–1991
Komentajuudet:  34. armeijakunta  4. armeija
Taistelut ja sodat:  Toinen maailmansota  Kuuban ohjuskriisi  Afganistanin sota
Sotilasarvo:  Neuvostoliiton marsalkka
Kunniamerkit:  Isänmaallisen sodan kunniamerkki  Punaisen tähden ritarikunta  Leninin kunniamerkki
 Nimikirjoitus
Dmitri Timofejevitš Jazov (ven. Дми́трий Тимофе́евич Я́зов, 8. marraskuuta 1924 – 25. helmikuuta 2020 Moskova, Venäjä) oli viimeinen Neuvostoliiton marsalkka, joksi hänet nimitettiin huhtikuussa 1990. Hän oli Neuvostoliiton puolustusministeri vuosina 1987–1991 ja osallistui vuoden 1991 vallankaappausyritykseen.
Elämä

Jazov liittyi vapaaehtoisena puna-armeijaan 1941 valehtelemalla olevansa 18-vuotias, vaikka todellisuudessa hän oli vasta 17-vuotias. Hän taisteli suuressa isänmaallisessa sodassa. Hän opiskeli Frunzen sotilasakatemiassa 1956–1958 ja oli sijoitettuna Neuvostoliiton joukkojen ryhmään Itä-Saksassa, Leningradin sotilaspiiriin sekä Kuubaan ohjuskriisin aikaan. Jazov jatkoi opintojaan Vorošilovin yleisesikunta-akatemiassa.
Jazov komensi Neuvostoliiton 34. armeijakuntaa ja 4. armeijaa. 1980-luvulla hän oli Kaukoidän sotilaspiirin varakomentaja ja komensi keskistä rintamaa sekä Keski-idän sotilaspiiriä. Vuoden 1987 Mathias Rustin tapauksen jälkeen hän korvasi puolustusministerinä marsalkka Sergei Sokolovin. Jazov oli vastuussa Afganistanin joukkojen vetäytymisestä sekä kotimaisista kriisipesäkkeistä Kaukasiassa, Keski-Aasiassa sekä Baltian neuvostotasavalloissa.
Elokuussa 1991 Jazov liittyi valtion hätätilakomiteaan, jonka tavoitteena oli syrjäyttää Neuvostoliiton presidentti Mihail Gorbatšov. Jazov vastasi joukkojen liikuttelusta kolmipäiväisen kaappausyrityksen aikana. Hän jätti ryhmän kuitenkin jo 20. elokuuta pääministeri Valentin Pavlovin kanssa Moskovan ja Leningradin suurten mielenosoitusten jälkeen. Juntta hajosi seuraavana päivänä. Jazov pidätettiin ja tuomittiin osuudestaan, mutta Venäjän parlamentti armahti hänet helmikuussa 1994. Vielä vuonna 1998 Jazov nimitettiin Venäjän puolustusministeriön kansainvälisen yhteistyön neuvonantajaksi.
Liettuassa Jazoville langetettiin vuonna 2019 poissaolevana kymmenen vuoden vankeusrangaistus sotarikoksista, jotka liittyivät Neuvostoliiton hyökkäykseen tammikuun 13. päivänä 1991 Vilnan televisiotorniin. Tapahtumissa kuoli 14 ihmistä ja satoja loukkaantui.
Elämä > Kuolema

Dmitri Jazov kuoli 25. helmikuuta 2020 pitkäaikaiseen sairauteen 95 vuoden iässä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Dmitri Jazov Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Alankomaat 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  IdRef 
Vladimir Putin kättelemässä Jazovia tämän 90-vuotissyntymäpäivänä.
Holger Norme

Holger Norme
Karl Holger Athniel Nygård myöh. Norme (käytti Saksassa peitenimeä Norlund) (30. maaliskuuta 1900 Heinola – 3. joulukuuta 1939) oli suomalainen jääkärikapteeni. Hän oli yksi nuorimmista sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut suomalainen jääkäri. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan Jääkäritykistössä. Sisällissodan jälkeen hän suuntasi Viron vapaussotaan ja kävi vielä Heimosotia Vienassa. Viimeisenä sotanaan Norme osallistui talvisotaan, jossa kaatui sodan alkuvaiheissa Uomaalla käydyssä taistelussa.
Perhe ja koulutus

Nygårdin vanhemmat olivat eläinlääkäri Karl Johan Athniel Nygård ja Beata Adéle Brandes (synt. Schiemann). Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1922 Meeri Irene Saloheimon kanssa, liitosta ei ole lapsia. Normella on kaksi lasta avioliiton ulkopuolelta vuosilta 1917 ja 1932. Norme kävi viidennen luokan Helsingin suomalaisessa lyseossa. Hän suoritti Lappeenrannan tykistökoulun vuonna 1918 ja oli Kadettikoulussa kuunteluoppilaana vuonna 1921.
Jääkärikausi

Nygård liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 26. lokakuuta 1917, josta hänet siirrettiin 19. marraskuuta 1917 pataljoonan haupitsipatteriin.
Suomen sisällissota

Nygård astui Suomen armeijan palvelukseen jefreitteriksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Vaasaan 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan Jääkäritykistön 2. patteriin. Tässä patterissa hän osallistui sisällissodan taisteluihin Länkipohjassa, Pitkäjärvellä, Orivedellä, Kangasalla ja Lempäälässä sekä Tampereella. Hänet määrättiin Tampereen valtauksen jälkeen suoritetussa tykistön uudelleen järjestelyssä tähystysupseeriksi Jääkäritykistöprikaatin 2. jääkäripatteriston esikuntaan ja osallistui sen mukana sotatoimiin Karjalankannaksella.
Sisällissodan jälkeinen aika

Nygård palveli sisällissodan jälkeen Suomen tykistökoulussa, josta hänet määrättiin 25. elokuuta 1918 alkaen Kenttätykistörykmentti 1:een, jossa hän toimi I patteriston 3. patterissa. Armeijasta hän erosi 1. tammikuuta 1919 lähteäkseen Viron vapaussotaan.
Nygård liittyi Viron vapaussodassa Ensimmäiseen suomalaiseen vapaajoukkoon, jossa hän toimi tiedusteluosaston varapäällikkönä ja otti osaa taisteluihin Pohjassa, Muuksissa, Kärmussa, Haljalassa, Rakveressa, Utrialla, Peeterristillä ja Narvassa. Viron vapaussodasta palattuaan Nygård liittyi Karjalan (Aunuksen) retkikuntaan, jossa hän toimi II pataljoonan 3. komppanian päällikkönä ja osallistui retkikunnalla taisteluihin Nurmoilassa, Ulvanalla, Aunuksenkaupungissa, Saarijärvellä, Torasjärvellä, Novinkassa ja Saarikoskella. Tällä retkellä todisti päällystö hänestä seuraavaa:
»Hän on osoittanut uskomatonta kylmäverisyyttä, päättäväisyyttä ja miltei uhkarohkeuteen menevää kuoleman halveksumista. Taistelujen onnelliseen tulokseen on hänen tehtäväkseen annettujen liikkeiden nopea, täsmällinen toimeenpano ollut ratkaisevana tekijänä.»
Sotaretkiltä palattuaan Nygård astui uudelleen armeijan palvelukseen 2. elokuuta 1919 ja hänet sijoitettiin Keski-Suomen rykmenttiin, missä hän toimi ensin nuorempana upseerina 3. komppaniassa sekä myöhemmin 7. komppanian ja 2. konekiväärikomppanian päällikkönä. Armeijasta hän erosi toistamiseen 26. elokuuta 1926, jonka jälkeen hän oleskeli vuosina 1927–1930 Marokossa, Espanjassa ja Ranskassa. Matkoilta palattuaan hän työskenteli vuosina 1930–1933 asianajajana Kemijärvellä. Kemijärveltä hän muutti Kuusamoon vuonna 1934 ja jatkoi siellä asianajajana. Nygård vaihtoi sukunimensä vuonna 1935 Normeksi.
Talvisota

Norme osallistui talvisotaan komppanianpäällikkönä Erillisessä pataljoona 9:n 3. komppaniassa ja taisteli Laatokan koillispuolella Uomaalla, jossa hän kaatui etulinjassa komppanian hyökätessä ja jouduttua vihollistuleen pian sodan syttymisen jälkeen 3. joulukuuta 1939. Hänet haudattiin Helsingin Hietaniemen hautausmaalle.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Jefreitteri 11. helmikuuta 1918  Aliupseeri 9. maaliskuuta 1918  Vääpeli 18. toukokuuta 1918  Vänrikki 12. elokuuta 1919  Luutnantti 6. joulukuuta 1920  Kapteeni 26. elokuuta 1926 |     |  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera  Vapaudenmitali 1. lk.  Vapaudenmitali 2. lk.  Aunuksen Vapaussodan muistomitali  Jääkärimerkki  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi  Viron Vapaudenristi II/3. lk.  Viron vapaussodan muistomitali |
Jerikonruusu

| Jerikonruusu |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Brassicales
Heimo::  Ristikukkaiskasvit Brassicaceae
Suku::  Jerikonruusut Anastatica
Laji::  hierochuntica
Kaksiosainen nimi
 Anastatica hierochuntica  L. 
Katso myös
   Jerikonruusu Wikispeciesissä   Jerikonruusu Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
jerikonruusu vihreänä
Jerikonruusu (Anastatica hierochuntica) on ristikukkaiskasvien heimoon kuuluva kasvilaji. Jerikonruusuksi on kutsuttu myös mähkäkasveihin kuuluvaa peikonmähkää, joka ei ole läheistä sukua tälle lajille.
Jerikonruusua myydään toisinaan huonekasviksi kuivana lehtisykerönä, joka herää eloon päästessään kosketuksiin kosteuden kanssa.
Aiheesta muualla

Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Jerikonruusu (Anastatica hierochuntica)
Encyclopedia of Life (EOL): Anastatica hierochuntica (englanniksi)
Flora of Pakistan: Anastatica hierochuntica (englanniksi)
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Anastatica hierochuntica (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1281021  Wikispecies: Anastatica hierochuntica  APDB: 78103  ARKive: anastatica-hierochuntica  CoL: DGWP  EoL: 2881790  EPPO: ASKHI  FNA: 250063641  FoIO: anahie  GBIF: 3041976  GRIN: 3093  iNaturalist: 490035  IPNI: 277878-1  NCBI: 663965  Open Tree of Life: 441964  Plant List: kew-2636323  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:277878-1  Tropicos: 4100026  WoI: 1118  WFO: wfo-0000533427
Itärintama (toinen maailmansota)

Itärintama oli toisen maailmansodan aikana Keski- ja pääasiassa Itä-Euroopassa käytyjen sotatoimien nimitys, jota käytetään rinnakkain Länsi-Euroopassa sijainneen länsirintaman kanssa. Itärintamalla vastakkain olivat Saksa liittolaisineen ja Neuvostoliitto kesäkuun 1941 ja toukokuun 1945 välisenä aikana. Saksan hyökkäys Neuvostoliittoon nimettiin 29. kesäkuuta 1941 Neuvostoliiton kommunistisen puolueen keskuskomitean julistuksella suureksi isänmaalliseksi sodaksi (ven. Великая Отечественная война, Velikaja Otetšestvennaja voina).
Saksan alkuperäisen hyökkäyssuunnitelman, operaatio Barbarossan, tavoitteena oli luoda edellytykset idän yleissuunnitelman toteuttamiselle työntämällä Neuvostoliiton puna-armeija niin sanotulle A–A-linjalle eli Arkangelista aina etelään Astrahaniin jatkuvalle linjalle. Kesän ja syksyn 1941 nopea eteneminen pysähtyi kuitenkin Moskovan ja Leningradin edustalle, ja talvella 1941–1942 Neuvostoliiton vastahyökkäykset pakottivat Wehrmachtin siilipuolustukseen. Kesän 1942 aikana saksalaisten eteneminen alkoi uudelleen rintaman eteläosassa: Ukrainassa ja Kaukasiassa. Sodan käännekohdaksi muodostuivat Stalingradin taistelu talvella 1942–1943, jossa Saksan 6. armeija jäi mottiin ja tuhottiin kaupungin ympäristössä sekä kesällä 1943 käyty Kurskin taistelu. Saksalaiset ajettiin vuosien 1943 ja 1944 aikana pois miehittämiltään alueilta, ja vuoden 1945 alussa aloitetussa Veiksel–Oder-operaatiossa puna-armeija tunkeutui Saksan sydänmaille valloittaen Berliinin huhtikuussa 1945.
Itärintama on maailmanhistorian suurin rintama niin maantieteellisen ja ajallisen pituuden kuin armeijoiden miesvahvuuden ja menetettyjen ihmishenkienkin osalta. Itärintaman tapahtumat johtivat Neuvostoliiton nousuun teolliseksi ja sotilaalliseksi supervallaksi lähes 50 vuodeksi, Saksan jakamiseen miehitysvyöhykkeisiin sekä jakautumiseen Saksan liittotasavaltaan ja Saksan demokraattiseen tasavaltaan, Berliinin jatkuvaan miehitykseen sekä monien Itä- ja Keski-Euroopan maiden miehitykseen ja kansandemokratioiden syntymiseen. Lisäksi sodan seurauksena Puolan valtionalue siirtyi 200 kilometriä länteen Saksan hallussa pitämään Itä-Preussiin kuin myös Yhdysvaltain jatkuvaan sotilaalliseen läsnäoloon Länsi- ja Keski-Euroopassa Neuvostoliiton uhan torjumiseksi.
Tapahtumien kulku > Valmistautuminen sotaan

| Vuosi | Saksa (miljardia markkaa) | Saksa (miljardia dollaria) | Neuvostoliitto (miljardia ruplaa) | Neuvostoliitto (miljardia dollaria) |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1928 | 0,75 | 0,18 | 0,88 | 0,45 |
| 1929 | 0,68 | 0,16 | 1,05 | 0,54 |
| 1930 | 0,67 | 0,16 | 1,20 | 0,62 |
| 1931 | 0,61 | 0,14 | 1,79 | 0,92 |
| 1932 | 0,62 | 0,15 | 4,03 | 2,07 |
| 1933 | 0,75 | 0,23 | 4,30 | 2,74 |
| 1934 | 4,09 | 1,61 | 5,40 | 4,66 |
| 1935 | 5,49 | 2,21 | 8,20 | 7,13 |
| 1936 | 10,27 | 4,14 | 14,80 | 2,94 |
| 1937 | 10,96 | 4,41 | 17,48 | 3,30 |
| 1938 | 17,25 | 6,93 | 27,04 | 5,10 |
| 1939 | 38,00 | 15,22 | 40,88 | 7,71 |