stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Villa Cooper

Villa Cooper.
Villa Cooper, alkujaan Villa Enckell tai Villa Vårbacka, on nykyisin Järvenpään Käsityöntekijöiden myyntinäyttelytilana toimiva jugendtyylinen hirsihuvila Järvenpäässä Pöytäalhon kaupunginosassa. Taidemaalari Gösta Enckellin ja hänen vaimonsa  Sigrid Ehrströmin rakennuttama ja arkkitehti Lars Sonckin suunnittelema huvila valmistui vuonna 1904 Järvenpään kartanon palstatilalle. Villa Cooper on samaan aikaan rakennetun Ainolan sisarhuvila, ja se on aikanaan ollut keskeisimpiä Tuusulanjärven taiteilijayhteisön kotipaikkoja yhdessä Ainolan, Aholan ja Halosenniemen kanssa.
Vuonna 1918 Enckellit myivät huvilan ja palstan takaisin Järvenpään kartanolle. Kartanon omistaja Bjarne Westermarck siirrätti huvilarakennuksen uuteen paikkaan kartanon työntekijöiden ruokala- ja asuntolarakennukseksi. Vuonna 1931 huvilan osti mattotehtailija Edward Cooper vaimonsa Agneta Cooperin kanssa, jolloin huvila sai myös nykyisen nimensä. Edvard Cooper asui talossa kuolemaansa vuoteen 1966 saakka, minkä jälkeen Agneta Cooper asui talossa niin ikään kuolemaansa asti vuoteen 2004. Agneta Cooper oli innokas käsityön harrastaja, ja huvila on edelleen käsityöläisten käytössä.
Järvenpään kaupunki sai talon omistukseensa testamenttilahjoituksena vuonna 1973. Talossa vuodesta 2008 toimineessa myyntinäyttelyssä on runsas valikoima muun muassa keramiikkaa, kudottuja tuotteita, ompelutöitä, neuleita, huovutustöitä, kynttilöitä, koruja ja sisustustuotteita.
Aiheesta muualla

Villa Cooperin kotisivut
Viaporin piiritys

Viaporin linnoitus vuonna 1808.
Viaporin piiritys tapahtui Suomen sodan aikana 2. maaliskuuta – 3. toukokuuta 1808, jolloin venäläiset piirittivät ruotsalaisten hallussa ollutta Viaporin linnoitusta Helsingin edustalla. Piiritys päättyi linnoituksen antautumiseen venäläisille 3. toukokuuta 1808.
Taustaa

Ruotsalaisten sotasuunnitelmien mukaan Viaporin linnoituksen olisi tullut sitoa Etelä-Suomeen hyökänneitä venäläisiä joukkoja, samalla kun pääjoukot vetäytyisivät pohjoiseen odottamaan lisävahvistuksia Ruotsista. Linnoituksen komendanttina toimi Ruotsinsalmen toisen meritaistelun aikana kunnostautunut vara-amiraali Carl Olof Cronstedt, sen varuskunnan vahvuus oli 6 750 miestä ja tykkejä oli käytettävissä maaliskuun alussa 734 kappaletta. Linnoitukseen oli varattu riittävästi muonaa niin että se tulisi toimeen aina vesien avautumiseen saakka. Kullekin tykille oli käytettävissä yli 40 laukaukseen vaadittavat ammukset ja ruuti. Myös Ruotsin saaristolaivaston eskaaderi oli asettunut talven ajaksi linnoituksen suojiin.
Piiritys alkaa

Venäläiset saapuivat Helsinkiin 2. maaliskuuta 1808, ja kaupunkiin jäljelle jääneet ruotsalaiset joukot vetäytyivät linnoituksen suojiin. Venäläisten joukkojen ylipäällikkö kenraali Friedrich Wilhelm von Buxhoevden jätti kaupunkiin vain 2 000 miehen vahvuisen osaston ja jatkoi matkaa pääjoukon kanssa kohti pohjoista. Venäläiset alkoivat saada vahvistuksia vasta maaliskuun puolivälissä, ja huhtikuun alussa piirittäviin joukkoihin kuului 6 500 miestä ja 59 tykkiä. Venäläiset rakensivat patteristoja nykyisen Kaivopuiston kalliolle ja Katajanokalle. He tulittivat niistä tykistöllä linnoitusta ensimmäisen kerran 19.–20. maaliskuuta ilman mainittavia tuloksia. Toisen kerran Viaporia pommitettiin 28.–31. maaliskuuta.
Neuvotteluja käydään

Venäläisten aloitteesta käynnistettiin neuvottelut 21. maaliskuuta. Heti alussa Cronstedt suostui olemaan pommittamatta Helsinkiä, ja hän salli myös kaupungissa asuvien varusväen upseerien omaisten vierailut linnoituksessa. Näistä myönnytyksistä oli venäläisille hyötyä sikäli, että he saattoivat nyt majoittaa joukkojaan turvallisesti kaupungin rakennuksiin, vaikka ne olivatkin linnoituksen tykistön ulottuvilla, ja toisaalta omaisten vierailujen avulla voitiin vaikuttaa linnoituksen upseeriston mielialaan niin, että he alkaisivat suhtautua myönteisimmin antautumiseen. Venäläiset pyrkivät myös lahjuksien avulla vaikuttamaan Viaporin upseeriston mielipiteisiin.
Cronstedt torjui aluksi ehdottomasti venäläisten antautumisvaatimukset mutta ajan oloon hänen mielipiteensä alkoivat muuttua. Tähän vaikuttivat muun muassa uutiset muun armeijan jatkuvasta perääntymisestä, sekä eräät antautumista kannattaneet Cronstedtin alaiset, kuten eversti Fredrik Adolf Jägerhorn ja K. H. Klick; sekä upseerien omaisista Helsingissä asunut rouva Reutersköld, joka pääsi vierailemaan linnoituksessa. Cronstedtilla itselläänkin oli alusta lähtien hyvin pessimistinen käsitys linnoituksen puolustusmahdollisuuksista. Myös 18. maaliskuuta tapahtunut Loviisan edustalla sijainneen Svartholman merilinnoituksen antautuminen ilman taistelua venäläisille saattoi vaikuttaa asiaan.
Cronstedt suostui 6. huhtikuuta venäläisen kenraali Jan Peter van Suchtelenin ehdottamaan aselepoon ja lupasi, että linnoitus antautuu ellei Ruotsista saavu ennen 3. toukokuuta vähintään viittä linjalaivaa linnoituksen avuksi. Aseleposopimuksen pantiksi Cronstedt luovutti tykistöineen venäläisille kolme saarta, Länsi- ja Pienen Mustasaaren sekä Särkän. Aselevon ehdot olivat ruotsalaisille hyvin epäedulliset, sillä Viaporin ympäristön vedet vapautuivat 1800-luvun alussa jäistä hyvin harvoin vielä toukokuun alkuun mennessä, ja kulunut talvi oli ollut ankara. Saarten luovuttaminen heikensi myös huomattavasti linnoituksen mahdollisuuksia jatkaa puolustautumista.
Cronstedt lähetti Tukholmaan kaksi kuriiria kertomaan aselevon ehdoista, mutta venäläiset viivyttivät heitä niin, että ensimmäinen kuriiri saapui perille vasta aselevon päättymispäivänä 3. toukokuuta.
Linnoituksen antautuminen

Kun 3. toukokuuta 1808 linnoituksen lähivedet olivat yhä jäässä, eikä kauempana avoimella merellä näkynyt laivoja, luovutti Cronstedt sopimusta noudattaen linnoituksen varastoineen ja aseineen venäläisille. Myös linnoituksessa talvehtinut saaristolaivaston eskaaderi siirtyi venäläisten haltuun. Linnoituksessa olleet suomalaiset saivat palata kotiseudulleen, mutta ruotsalaiset jäivät sotavankeuteen.
Cronstedt joutui antautumisen vuoksi voimakkaan arvostelun kohteeksi, ja hän vietti lopun elämäänsä syrjäänvetäytyneenä omistamassaan Herttoniemen kartanossa.
Aiheesta muualla

Syrjö, Veli-Matti: Cronstedt, Carl Olof (1756 - 1820) Kansallisbiografia. Viitattu 7.5.2020.
Lindfors, Jukka: Hovimäen aikaan: Miksi Viapori antautui Yle Elävä arkisto.  6.10.2008. Viitattu 7.5.2020.
Ruotsalainen kausi – Viapori antautuu Suomenlinna. Viitattu 7.5.2020.
Helsingin valtaus 2.3.1808, Hakkapeliitta, 20.02.1934, nro 8, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Nuorukainen, joka yritti pelastaa Viaporin, Suomen Kuvalehti, 16.07.1938, nro 28, s. 8, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Suomen sota
| --- | --- |
Taistelut:  Ahvenanmaan kansannousu • Ahvenanmaan valtaus • Alavuden taistelu • Aron kahakka • Gotlannin miehitys • Helsinginrannan maihinnousu • Hörneforsin taistelu • Jauhiaisen salmen taistelu • Juuttaan taistelu • Jynkän taistelu • Kalmalahden taistelu • Kanttin kapina • Karstulan taistelu • Kauhajoen kapina • Kauhajoen taistelu • Kokkonevan taistelu • Koljonvirran taistelu • Kuopion valtaus • Lapuan taistelu • Lemun taistelu • Lintulahden taistelu • Nummijärven taistelu • Oravaisten taistelu • Palvan meritaistelu • Parjakannevan taistelu • Pitsundin taistelu • Pulkkilan taistelu • Pyhäjoen taistelu • Pälkjärven taistelu • Revonlahden taistelu • Rothin ja Spoofin sissiretki • Ruonan taistelu • Samelinlakson taistelu • Sandön taistelu • Siikajoen taistelu • Svartholman piiritys • Toivalan taistelu • Uumajan valtaus • Vaasan taistelu • Venäläiskivi • Viaporin piiritys • Vornan taistelu
Muuta:  Haminan rauha • Kainuun sopimus • kansannousut • Lohtajan aselepo • Olkijoen aselepo • Ruotsin vallankaappaus 1809 • Suomen lähetyskunta
Viaporin varuskunta luovuttaa aseensa venäläisille. Magnus Adlercreutzin maalaus 1800-luvun lopulta.
Trout Mask Replica

| Trout Mask Replica Captain Beefheart & His Magic Band |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : elokuu 1968 - maaliskuu 1969
 Julkaistu: 16. kesäkuuta 1969
 Formaatti: LP & CD
 Tuottaja(t): Frank Zappa
 Tyylilaji: blues rock, psykedeelinen rock, avantgarde, free jazz, spoken word
 Kesto: 78.51
 Levy-yhtiö: Straight, Reprise, Third Man (vuoden 2018 uusintajulkaisu)
Listasijoitukset
 Britannia #21
Captain Beefheartin muut julkaisut
| Strictly Personal 1968 | Trout Mask Replica 1969 | Lick My Decals Off, Baby 1970 |
Trout Mask Replica on Captain Beefheart & His Magic Bandin vuonna 1969 julkaistu albumi. Albumin tuottajana toimi Frank Zappa, joka oli Beefheartin ystävä jo kouluajoilta. Albumilla yhdistyy muun muassa blues rockia, psykedeelistä rockia, avantgardea ja free jazzia. Se on vaikuttanut moniin eri rockin tyylisuuntauksiin, kuten vaihtoehtorockiin, post-punkiin, noise rockiin ja grungeen.
Captain Beefheart sävelsi suuren osan albumin kappaleista yhdellä istumalla pianolla, jonka soittamisesta hänellä ei ollut juurikaan hajua, ja "musiikilliset ideat" kirjoitti muistiin Magic Bandin rumpali John "Drumbo" French. Yhtye muutti kuukausiksi syrjäiseen kartanoon harjoittelemaan kappaleita.
Beefheartin omituinen käytös pääsi huippuunsa juuri näinä aikoina, kun hän pahoinpiteli yhtyettään niin henkisesti kuin fyysisesti. Varsinkin French joutui Beefheartin alistamaksi, ja kappaleessa "My Human Gets Me Blues" Beefheart irvailee Frenchille tämän uskonnollisuuden takia. Kappaleen "Bill's Corpse" nimi on puolestaan viittaus Magic Bandin kitaristi Bill Harkleroadiin (jonka Beefheart risti Zoot Horn Rolloksi). Lisäksi tarinan mukaan jäsenet joutuivat varastamaan läheisestä kaupasta ruokaa saadakseen nälkänsä kuriin. Rahattomat yhtyeläiset pelasti ryöstöstä johtuneista takuista sittemmin Zappa.
Kappaleiden instrumentaaliversioiden nauhoitus studiossa kesti runsaat kahdeksan tuntia. Beefheart itse nauhoitti lauluosuutensa studion ulkopuolella. Beefheart kuuli äänen ikkunan kautta vain heikosti, joten levyltä kuulee, kuinka hän pysyy musiikin tahdissa huonosti. Lopuksi mukaan lisättiin kolme Beefheartin lausumaa runoa ("The Dust Blows Forward...", "Well" ja "Orange Claw Hammer"), improvisoitu bluesnumero ("China Pig") sekä dialogia. Kitaristi Jeff Cotton (eli Antennae Jimmy Semens) hoitaa "Penan" päävokaalit, ja kappaleessa "The Blimp" kuullaan Cottonin puhelinviesti Zappalle.
Vaikka levy on ehkä Beefheartin tunnetuin teos, se pääsi ilmestyessään listoille vain Britanniassa. Levy oli siitä huolimatta arvostelumenestys.
Albumi valittiin vuonna 2010 Yhdysvaltain kongressin kirjaston National Recording Registry -kokoelmaan, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä yhdysvaltalaisia äänitteitä. Vuonna 2005 se ja aiempi albumi Safe As Milk (1967) otettiin mukaan hakuteokseen 1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään
Kappaleet

Kaikki kappaleet säveltänyt, sanoittanut ja sovittanut Don van Vliet (Captain Beefheart).
Kappaleet > A-puoli

Frownland – 1.41
The Dust Blows Forward 'n the Dust Blows Back – 1.53
Dachau Blues – 2.21
Ella Guru – 2.26
Hair Pie: Bake 1 – 4.58
Moonlight on Vermont – 3.59
Kappaleet > B-puoli

Pachuco Cadaver – 4.40
Bill's Corpse – 1.48
Sweet Sweet Bulbs – 2.21
Neon Meate Dream of a Octafish – 2.25
China Pig – 4.02
My Human Gets Me Blues – 2.46
Dali's Car – 1.26
Kappaleet > C-puoli

Hair Pie: Bake 2 – 2.23
Pena – 2.33
Well – 2.07
When Big Joan Sets Up – 5.18
Fallin' Ditch – 2.08
Sugar 'n Spikes – 2.30
Ant Man Bee – 3.57
Kappaleet > D-puoli

Orange Claw Hammer – 3.34
Wild Life – 3.09
She's Too Much for My Mirror – 1.40
Hobo Chang Ba – 2.02
The Blimp (mousetrapreplica) – 2.04
Steal Softly thru Snow – 2.18
Old Fart at Play – 1.51
Veteran's Day Poppy – 4.31
Muusikot

Don Van Vliet (Captain Beefheart) – laulu, tenorisaksofoni, sopraanosaksofoni, bassoklarinetti, musette, simran horn, metsästystorvi, kulkuset
Bill Harkleroad (Zoot Horn Rollo) – kitara, huilu
Jeff Cotton (Antennae Jimmy Semens) – kitara, laulu ("Pena" & "The Blimp")
Victor Hayden (The Mascara Snake) – bassoklarinetti, laulu
Mark Boston (Rockette Morton) – basso
John French (Drumbo) – rummut, lyömäsoittimet
sekä
Doug Moon - kitara ("China Pig")
Frank Zappa - puhe, tuottaminen
Watford

| Watford Watford |
| --- | --- |
 Watfordin kaupungintalo
 Watfordin sijainti Englannissa ja Hertfordshiressä.
 fiWatford 
 51°39′18″N, 0°23′46″W 
Valtio:  Yhdistynyt kuningaskunta
Osa:  Englanti
Hallintoalue:  Itä-Englanti
Kreivikunta:  Hertfordshire
Hallinnon tyyppi:  Kaupunkipiiri
Maantiede
Kokonaispinta-ala:  21,4 km²
Väestö
Väkiluku (2018):  96 577
Väestötiheys:  4 508 as./km²
 www.watford.gov.uk 
Watford on noin 97 000 asukkaan kaupunki ja kaupunkipiiri (borough) Hertfordshiren kreivikunnassa Englannissa. Se sijaitsee Lontoon luoteispuolella, Colne- ja Gadejokien rannalla. Sen alueella ei ole kuntia (unparished area).
Watford syntyi 1100-luvulla, jolloin St Albansin luostarin maille perustettiin markkinapaikka. Sen liepeille syntyi asutusta ja rakennettiin Pyhän Marian kirkko, joka on edelleen olemassa. Watfordin kasvu alkoi 1800-luvun alussa, kun Grand Union Canal -kanava ja rautatieyhteys Lontooseen valmistuivat. Watfordista tuli hallintopiiri vuonna 1922.
Valioliigaseura Watford FC on kotoisin Watfordista.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Watford Wikimedia Commonsissa
Víctor Balaguer

| Victor Balaguer |
| --- | --- |
 Victor Balaguer
Henkilötiedot
Syntynyt: 1824
Kuollut: 1901 (76–77 vuotta)
Kansalaisuus:  Espanja
Ammatti:  runoilija, historioitsija ja poliitikko
Kirjailija
Äidinkieli: espanja
Tuotannon kieli: espanja
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Victor Balaguer (1824−1901) oli espanjalainen runoilija, historiankirjoittaja ja poliitikko.
Balaguer oli kotoisin Barcelonasta. Poliittisilta mielipiteiltään Balaguer oli innokas Mateo Sagastan puoluelainen. Hän oli historian professori, cortesin jäsen ja jonkin aikaa sisäasiain- ja siirtomaaministeri.
Runoilijana hän on merkittävä varsinkin katalonialaisten runojensa vuoksi: Trovador de Montserrat, Primavera del ultimo trovador catalan ja kolmikko Los Pirineos. Lisäksi hän on kirjoittanut murhenäytelmiä, joiden aiheet ovat osaksi Katalonian historiasta, sekä novelleja, esimerkiksi Don Juan de Serrallonga. Hänen historiallisia teoksiaan ovat muun muassa Katalonian trubaduurien historia Historia politica y literaria de los trovadores ja Katalonian historia Historia de Cataluña.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Víctor Balaguer Wikimedia Commonsissa
Wheels of Freedom

| Wheels of Freedom |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:  Aleksi Puranen
Käsikirjoittaja:  Aleksi Puranen
Tuottaja:  Pasi Hakkio
Kuvaaja:  Tero Saikkonen
Leikkaaja:  Eva Hartmann
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi Saksa
Tuotantoyhtiö:  Pohjola-filmi Luzid Film GmbH
Levittäjä:  Pirkanmaan elokuvakeskus
Katsojat:  373
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Wheels of Freedom on Aleksi Purasen ohjaama dokumenttielokuva vuodelta 2018. Se kertoo nivelten jäykistymäsairautta sairastavan miehen matkasta sähköpyörätuolilla Suomesta kohti Lissabonia.
Aiheesta muualla

Wheels of Freedom Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Wassily Leontief

| Wassily Leontief> Василий Васильевич Леонтьев |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Василий Васильевич Леонтьев
Syntynyt: 5. elokuuta 1905 München
Kuollut: 5. helmikuuta 1999 (93 vuotta) New York
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Pietarin valtionyliopisto Berliinin yliopisto
Väitöstyön ohjaaja:  Ladislaus von Bortkiewicz ja Werner Sombart
Oppilaat:  Paul Samuelson
Tutkimusalue:  Taloustiede
Palkinnot:   Nobelin taloustieteen palkinto
Aiheesta muualla
www.wassily.leontief.net
Wassily Leontief (ven. Василий Васильевич Леонтьев, Vasili Vasiljevitš Leontjev; 5. elokuuta 1905 München, Saksa — 5. helmikuuta 1999 New York) oli venäläissyntyinen ekonomisti, joka tunnetaan erityisesti yleisen tasapainoteorian (engl. general equilibrium) kehittäjänä. Leontief sai vuonna 1973 Nobelin taloustieteen palkinnon.
Leontief opiskeli vuodesta 1921 vuoteen 1925 Leningradin yliopistossa ja suoritti maisterintutkinnon pääaineenaan taloustiede. Opiskeluaikanaan Leontief joutui usein pidätetyksi, koska hän arvosteli kommunismia. Vuonna 1925 Leontiefin sallittiin lähteä Neuvostoliitosta ja hän siirtyi jatkamaan opintojaan Berliinin yliopistoon. Berliinissä Leontief suoritti tohtorintutkinnon vuonna 1928 erityisaiheenaan panos–tuotos-analyysi; hänen työnohjaajansa oli Werner Sombart. Vuonna 1931 Leontief siirtyi Yhdysvaltoihin työskentelemään National Bureau of Economic Researchissa. Vuosina 1932–1975 hän työskenteli Harvardin yliopistossa, ja New Yorkin yliopistoon hän siirtyi vuonna 1975.
Tutkimustyö

Leontiefin tunnetuimmat tutkimukset käsittelevät yleistä tasapainoteoriaa sekä panos–tuotos-analyysia. Lisäksi Leontief tutki kansainvälistä kauppaa ja kehitti nimeään kantavan Leontiefin paradoksin: maailman pääomarikkain valtio Yhdysvallat vie hyödykkeitä, joiden tuottamiseen tarvitaan suhteellisen paljon työvoimaa mutta tuo hyödykkeitä, joiden tuottamiseen tarvitaan suhteellisen paljon pääomaa. Tämä havainto on suorassa ristiriidassa kansainvälisen kaupan perusmallin, Heckscherin–Ohlinin teoreeman, kanssa.
Nobel-palkinto Leontiefille myönnettiin hänen panos–tuotos-analyysiin liittyvästä työstään.
Aiheesta muualla

Leontief Nobel-säätiön sivuilla
Ruotsin keskuspankin taloustieteen palkinnon saajat
| --- | --- |
 1969: Frisch, Tinbergen  1970: Samuelson  1971: Kuznets  1972: Hicks, Arrow  1973: Leontief  1974: Myrdal, Hayek  1975: Kantorovitš, Koopmans  1976: Friedman  1977: Ohlin, Meade  1978: Simon  1979: Schultz, Lewis  1980: Klein  1981: Tobin  1982: Stigler  1983: Debreu  1984: Stone  1985: Modigliani  1986: Buchanan  1987: Solow  1988: Allais  1989: Haavelmo  1990: Markowitz, Miller, Sharpe  1991: Coase  1992: Becker  1993: Fogel, North  1994: Harsanyi, Nash, Selten  1995: Lucas  1996: Mirrlees, Vickrey  1997: Merton, Scholes  1998: Sen  1999: Mundell  2000: Heckman, McFadden  2001: Akerlof, Spence, Stiglitz  2002: Kahneman, Smith  2003: Engle, Granger  2004: Kydland, Prescott  2005: Aumann, Schelling 2006: Phelps 2007: Hurwicz, Maskin, Myerson 2008: Krugman 2009: Ostrom, Williamson 2010: Diamond, Mortensen, Pissarides 2011: Sargent, Sims 2012: Roth, Shapley 2013: Fama, Hansen, Shiller 2014: Tirole 2015: Deaton 2016: Hart, Holmström 2017: Thaler 2018: Nordhaus, Romer 2019: Banerjee, Duflo, Kremer 2020: Milgrom, Wilson 2021: Card, Angrist, Imbens  2022: Bernanke, Diamond, Dybvig  2023: Goldin
Virenojan tiilitehdas

Tehtaan palaneet ja sotketut rauniot vuonna 2011.
Virenojan tiilitehdas toimi Orimattilan Virenojalla vuosina 1927–1975. Tehtaan perusti lahtelainen rautakauppias K. E. Mäkelä. Tehtaan vuosituotanto oli aluksi 2,5–3,5 miljoonaa tiiltä ja myöhemmin jopa 6 miljoonaa tiiltä. Tiilitehdas oli Suomen seitsemänneksi suurin. Tehtaan valmistamia punaisia tiiliä on edelleen nähtävissä monissa vanhoissa rakennuksissa Etelä- ja Keski-Suomessa.
Puurunkoinen tehdas tuhoutui täysin tulipalossa juhannusaattona 1975 eikä sitä enää rakennettu uudelleen. Tehdas on nykyään airsoft-pelialue.
Tehtaalla käytettiin valmiiden tiilien kuljetukseen työntö- ja sähköratoja. Savi kuljetettiin tehtaalle savenottopaikoilta 600mm kapearaiteista kenttärataa pitkin joka oli vuoteen 1950 saakka hevosvetoinen mutta myöhemmin sillä käytettiin moottorivetureita. Radalla oli käytössä veturit Rheiner Maschinenfabrik Windhoff 779/1949, Motor Rail Simplex 21558 ja Motor Rail Simplex 21564. 1970-luvun alussa kenttäradalla oli 31 kuuppavaunua.
Tehtaalle johti myös 350 metriä pitkä vuonna 1960 avattu leveäraiteinen sivuraide Lahti–Loviisa-radalta.
Wiitta

| Wiitta Oy |
| --- | --- |
Tunnuslause:  We love plastics!
Yritysmuoto:  osakeyhtiö
Perustettu:  23.8.1972
Perustaja:  Matti Viittanen
Toimitusjohtaja:  Wille Viittanen
Kotipaikka:  Heinola
Toimiala:  Muoviteollisuus
Tuotteet:  muovituotteiden sopimusvalmistus, viemäriyhteet, lumilelut, Mehujehu
Henkilöstö:  19
Kotisivu:  http://www.wiitta.fi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Wiitta Oy on suomalainen muoviteollisuusyritys, joka toimii Heinolan Hevossaaressa. Yritys valmistaa muovituotteita ruiskuvalutekniikalla. Tuotteissa käytetään erilaisia muovimateriaaleja sekä kierrätysmuoveja, kuten esimerkiksi Hesburger-tarjottimessa.. Yritys valmistaa tuotteita sopimusvalmistusasiakkaille ja omilla tuotemerkeillä. Yrityksen omia tuotteita ovat viemäriyhteet, The Pulkka by Wiitta -lumilelut sekä Mehujehu by Wiitta -pillimehukotelo.
Wiitta Oy on perustettu vuonna 1972 Saarijärvellä nimellä T:mi Wiitta-Tuote. Yritys muutti 1975 Kuivaniemelle. Toiminta laajentui 1997 Heinolaan.
Wiitta laajeni vuonna 2013 hankkimalla Schoeller Allibertin tuotantotoiminnan Heinolasta. Samalla toiminta laajeni Hevossaareen.
Wiitta osti vuonna 2021 Orthexilta lumileluliiketoiminnan.
Washo

| Washo |
| --- | --- |

Tiedot
Alue:   Yhdysvallat
Puhujia:  24
Kirjaimisto:  latinalainen
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  isolaattikieli
Kielikoodit
ISO 639-2:  was
ISO 639-3:  was
 Ohje 
Washo on Yhdysvalloissa Kalifornian ja Nevadan rajalla asuvien washoe-intiaanien puhuma uhanalainen isolaattikieli. Suurin osa washoeista on siirtynyt käyttämään englantia, ja washon kieltä puhuu äidinkielenään enää 24 ihmistä.
West Valley City

| West Valley City |
| --- | --- |
 West Valley Cityn sijainti Utahissa
 West Valley City
 Koordinaatit: 40°41′21″N, 111°59′38″W 
Valtio:  Yhdysvallat
Osavaltio:  Utah
Piirikunta:  Salt Lake
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  91,8 km²
 – Maa:  91,7 km²
 – Josta vettä:  0,1 km² 
Väkiluku (2000):  108 896
 – Väestötiheys:  1 187,7 as./km²
 
 www.wvc-ut.gov 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
West Valley City on kaupunki Yhdysvalloissa, Utahin osavaltiossa. Se on kasvanut kiinni Salt Lake Cityyn. Heinäkuussa 2008 West Valley Cityssä oli noin 123 000 asukasta, mikä tekee siitä Utahin toiseksi suurimman kaupungin.
West Valley City muodostettiin vuonna 1980 yhdistämällä Grangerin, Hunterin ja Redwoodin pikkukaupungit. Uuden kaupungin väkiluku oli noin 72 500.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kaupungin kotisivu
West Virginia State Capitol

| West Virgnia State Capitol |
| --- | --- |

Sijainti:   Charleston, Länsi-Virginia
Rakennustyyppi:  parlamenttirakennus
Valmistumisvuosi:  1932
Suunnittelija:  Cass Gilbert
Käyttäjä:  Länsi-Virginian osavaltioparlamentti
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
West Virginia State Capitol on Länsi-Virginian osavaltion parlamenttirakennus. Charlestonissa sijaitsevan rakennuksen on suunnitellut arkkitehti Cass Gilbert. Rakennuksen rakennustyöt aloitettiin vuonna 1924 ja ne saatiin päätökseen vuonna 1932. [lähde? ]
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta West Virginia State Capitol Wikimedia Commonsissa
West Virginia Facts and Capitol building (Arkistoitu – Internet Archive)
Watkin Tudor Jones

Watkin Tudor Jones vuonna 2010.
Watkin Tudor Jones (taiteilijanimeltään Ninja) (s. 27. syyskuuta 1974) on laulaja eteläafrikkalaisessa zef-musiikkia soittavassa yhtyeessä Die Antwoord.
Watkinilla on Sixteen Jones -niminen tytär Anri Du Toitin kanssa.
Filmografia

| Elokuvat> Vuosi | Elokuvat> Suomenkielinen nimi | Elokuvat> Alkuperäinen nimi | Elokuvat> Rooli |
| --- | --- | --- | --- |
| 2015 |  Chappie | Chappie | Ninja |
Discographia

Puff The Magik (1995)
Memoirs of a Clone (2001 Chameleon records)
The Fantastic Kill (2005)
Songs From The Mall (2001 Chameleon records)
The Ziggurat (2003)
Cryptycism on Cape Town Beats (2007)
MC Totally Rad And DJ Fuck Are Fucknrad (2007)
Rap Made Easy (2007)
Good Morning South Africa (2008)
$O$ (2009)
5 EP (2010)
$O$ Re-release (2010)
EKSTRA EP (2010)
TEN$ION (2012)
Donker Mag (2014)
Vittorio Ghirelli

Vittorio Ghirelli vuonna 2012.
Vittorio Ghirelli (s. 9. toukokuuta 1994 Fasano) on italialainen moottoriurheilija.