stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Oikeusjärjestys

Oikeuden vaaka
Oikeusjärjestys
Julkisoikeus
Valtiosääntöoikeus
Hallinto-oikeus
Finanssioikeus
Rikosoikeus
Prosessioikeus
Eurooppaoikeus
Kansainvälinen oikeus
Yksityisoikeus
Henkilöoikeus
Varallisuusoikeus
Perhe- ja jäämistöoikeus
Työoikeus
Kauppaoikeus
Ympäristöoikeus
Urheiluoikeus
Lääkintä- ja bio-oikeus
Kansainvälinen yksityisoikeus
Oikeuden yleistieteet
Oikeusteoria
Oikeushistoria
Oikeussosiologia
Oikeustaloustiede
Oikeuden ja sukupuolen tutkimus
Oikeusinformatiikka
Oikeusjärjestys on tietyllä hetkellä voimassa olevien oikeusnormien kokonaisuus. Oikeusjärjestys määrittää vallitsevan yhteiskuntajärjestyksen pelisäännöt, eli sen, miten yksittäisten oikeussubjektien oikeudet ja velvollisuudet, viranomaisten toimivalta- ja vastuuperusteet sekä niukat aineelliset resurssit ovat jakautuneet yhteiskunnassa. Maailmassa on useita rinnakkaisia oikeusjärjestyksiä, joilla on kaikilla omat paikallisista oloista, historiasta ja kulttuuriperinteestä juontuvat ominaisuutensa ja erityispiirteensä.
Oikeusjärjestysten kytkentä valtioihin tekee oikeusjärjestyksistä leimallisesti kansallisia järjestelmiä. Kansallinen oikeusjärjestys koostuu lainsäätäjän, tuomioistuinten ja muiden lakia soveltavien viranomaisten tekemien päätösten tuloksena syntyneistä oikeusnormeista. Muuntyyppisiä oikeusjärjestyksiä ovat esimerkiksi kansainvälinen oikeus, Euroopan unionin oikeus sekä uskonnolliset oikeusjärjestykset, kuten kanoninen oikeus.
Oikeusjärjestykset ovat usein hierarkkisia siten, että osa oikeusnormeista on sijoitettu ylemmälle tasolle kuin muut. Oikeusjärjestyksen normit voidaan jaotella aineelliseen oikeuteen ja menettelylliseen oikeuteen.
Oikeusjärjestys on yhteiskunnallinen valtajärjestys, joka kuvastaa aina kulloinkin vallitsevia yhteiskunnallisia valtasuhteita. Oikeusjärjestys on siis ns. "jäädytettyä politiikkaa".
Oikeuden ontologia

Oikeuden ontologiassa on kyse siitä, mitä oikeus on. Siitä ei vallitse oikeustieteessä yksimielisyyttä. Oikeuden ontologian tarkastelutasot eli oikeuden rakenteelliset ainesosat on mahdollista hahmottaa usealla eri tavalla omaksutusta tiedonintressistä ja tarkastelun abstraktiotasosta riippuen. Eri vaihtoehtoja ovat alenevassa abstraktiotasossa ainakin seuraavat:
oikeusjärjestyksen yhteiskunnalliset tausta-arvot eli oikeuden taustalla vaikuttava institutionaalinen ja yhteisöllinen arvoperusta;
oikeuslähteet eli lainsäätäjän, tuomioistuinten ja muiden viranomaisten tekemät institutionaaliset päätökset ja vakiintuneet yhteiskunnalliset käytännöt;
oikeuslähteistä oikeudellisen päättelyn avulla johdetut oikeusnormit;
yksittäisille oikeussubjekteille kohdennetut oikeudet ja velvollisuudet.
Oikeuden ontologiassa keskeisessä asemassa on filosofiasta peräisin oleva erottelu olemisen maailmaan ja pitämisen maailmaan, joka liittyy esimerkiksi filosofi David Humen esittämään Humen giljotiiniin. Olemisen maailma koostuu toteutuneista tosiasioista ja ylipäätään mahdollisista asiantiloista, kun taas pitamisen maailma koostuu yhteisöllisiin asiantiloihin liittyvistä arvoista ja normeista. Siitä, kuuluuko oikeus olemisen vai pitämisen maailmaan, on erilaisia näkemyksiä. Esimerkiksi oikeusrealismin mukaan oikeus kuuluu olemisen maailmaan, sillä se koostuu tuomioistuinten ja muiden lakia soveltavien viranomaisten yksittäisistä soveltamisratkaisuista, kun taas oikeuspositivismi edustaa konventionalistista näkemystä, jonka mukaan lainsäätäjän ja tuomioistuinten tosiasialliset päätökset oikeuden luomisesta, muuttamisesta ja kumoamisesta kuuluvat olemisen maailmaan, mutta niiden sisältönä olevat oikeusnormit kuuluvat pitämisen maailmaan.
Oikeuden autonomia

Oikeuden suhde toisaalta politiikkaan ja toisaalta etiikkaan on oikeusteorian ja -filosofian klassisia kysymyksiä, jota on pohdittu kautta oikeustieteen historian. Oikeuden sanotaan sijaitsevan politiikan ja moraalin välissä, mikä tarkoittaa, että oikeus täyttäät tärkeitä tehtäviä yhtäältä politiikan ja toisaalta moraalin suunnassa ja että se myös saa sisällöllisiä vaikutteita molemmista suunnista. Oikeuden itsenäisyys eli autonomia seka oikeuden riippuvuus esimerkiksi poliittisesta vallasta, talouselämän asettamista paineista tai yhteiskunnassa vallitsevista arvoista ovat seikkoja, jotka määrittyvät jatkuvasti uudelleen sekä jokapäiväisessä oikeudellisessa elämässä että sitä peilaavassa oikeustieteessä. Oikeuden voidaan ajatella olevan joko täysin autonominen järjestys, osittain riippuvainen muista normatiivisesta järjestyksestä tai täysin alisteinen muille normatiivisille järjestelmille. Oikeuden autonomiassa voidaan myös erottaa useita eri ulottuvuuksia, joihin kuuluvat normatiivinen autonomia, menetelmällinen autonomia, institutionaalinen autonomia ja professionaalinen autonomia.
Oikeuden autonomia > Oikeusjärjestys ja valtio

Oikeusjärjestyksen ja valtion suhteesta on kolme erilaista käsitystä. Oikeusrealismin mukaan oikeus perustuu valtiovaltaan, sillä ne, joilla valtiovalta on, voivat päättää, mikä on voimassa olevaa oikeutta. Luonnonoikeusteorian mukaan valtio perustuu oikeuteen, sillä valtion tehtävänä on turvata ihmisten luonnolliset oikeudet. Hans Kelsenin oikeuspositivistisen teorian mukaan valtio poliittisen organisaationa on sama kuin voimassa oleva oikeusjärjestys.
Oikeusjärjestelmä

Oikeusjärjestelmä on sisäisesti johdonmukaistettu ja keskenään yhteensovitettu oikeusnormien kokonaisuus. Toisin kuin oikeusjärjestyksestä, joka voi olla sisäisesti hajanainen, jännitteinen, aukollinen ja ristiriitainenkin kokonaisuus, oikeusjärjestelmästä on poistettu sisäiset epäjohdonmukaisuudet, aukollisuudet ja ristiriitaisuudet. Oikeusjärjestyksestä muovataan oikeusjärjestelmä luomalla joidenkin tieteellisten käsitysten pohjalta yhtenäinen systeemi tai kokonaisvaltaisiin näkökohtiin perustuva kokonaisuus, jossa jokaisella oikeudellisella ilmiöllä on määrätty paikkansa. Kun oikeusjärjestys on keskeisesti lainsäätäjän luomus, niin oikeusjärjestelmä on keskeisesti oikeustieteen aikaansaannos.
Oikeusjärjestelmän avulla pyritään systematisoimaan normiainesta etenkin jakamalla se eri oikeudenaloihin. Oikeusjärjestys on perinteisesti jaettu sääntelykohteen ja noudatetun oikeudellisen sääntely- ja ratkaisulogiikan perusteella yksityisoikeuteen ja julkisoikeuteen. Oikeusjärjestelmässä oikeudenalojen yleiset opit muodostavat tärkeän rakennusvälineen eri oikeudenalojen erittelyssä.
Kuten oikeusjärjestys, myöskään oikeusjärjestelmä ei ole yleismaallinen vaan kansallinen. Eri maiden oikeusjärjestelmät osoittavat yhtäläisyyksiä vain siinä määrin, kuin näiden maiden oikeustiede rakentuu samalle pohjalle. Myöskään oikeusjärjestelmän käsite ei ole yhtenäinen, vaan aikojen kuluessa on esitetty hyvinkin erilaisia näkemyksiä oikeusjärjestelmän luonteesta. Länsimaiset oikeusjärjestelmät voidaan yleisellä tasolla jakaa romaanis-germaanisiin oikeusjärjestelmiin ja common law -järjestelmiin.
Pauli Hanhiniemi – Kerran elettyä

| Kerran elettyä |
| --- | --- |

Kirjailija:  Pauli Hanhiniemi
Kuvittaja:  Jiri Halttunen
Kansitaiteilija:  Pekka Sell
Kieli:  suomi
Genre:  omaelämäkerta
Kustantaja:  Docendo
Julkaistu:  2016
Sivumäärä:  255
ISBN:  978-951-291-272-5
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Kerran elettyä on laulaja-lauluntekijä Pauli Hanhiniemen omaelämäkerta, joka julkaistiin vuonna 2016.
Hanhiniemi aloitti kirjan kirjoittamisen kustantajan aloitteesta. Kirjassa on otteita Hanhiniemen vuonna 2004 julkaisemasta muistelmakirjasta Soitto on sanoja. Hanhiniemi on kertonut, että kirjan alkusysäys oli se, että hän halusi kertoa kolmelle lapselleen, missä oli ollut ja mitä tehnyt. Että he saisivat tietää asioita, joita hän ei ollut heille tajunnut tai ehtinyt kertoa.
Teos ei ole varsinainen elämäkerta vaan Hanhiniemi tuo kirjassaan esiin merkityksellisiä katkelmia koko elämäntaipaleeltaan. Hän kertoo lapsuudestaan Etelä-Pohjanmaalla Alavudella Itärannan pienessä maalaiskylässä. Tulevista Kolmannen naisen soittajista erityisen merkittäväksi teoksessa muodostuu kitaristi Timo Löyvän osuus. Teoksessa Hanhiniemi kertoo myös tapahtumista ennen Kolmannen naisen läpimurtoa, tarinoita on keikkailusta ja oheistoiminnasta Tallinnassa ja Tartossa esimerkiksi Veltto Virtasen kanssa.
Kirjassaan Hanhiniemi muistelee vaiheita yhtyeittensä Kolmas nainen, Perunateatteri ja Hehkumo kanssa. Kolmannen naisen keskeisestä tuotannosta lähitarkasteluun pääsevät esimerkiksi varhaisemman tuotannon merkkipaalut kuin "Asserin kapakkaan" ja "Äiti pojastaan pappia toivoi". Samoin käsitellään Hyvää ja kaunista – albumin keskeiset kappaleet. Perunateatterin uralta teoksessa nousee esille runsas ulkomaankeikkailu. Teoksessa Hanhiniemi kertoo myös musiikkibisneksen varjopuolista, kun tehdyt sopimukset paljastuvat epäreiluiksi. Kolmas nainen tekin uran alkuvaiheessa tietämättömyyttään huonon kustannussopimuksen, jota se yritti myöhemmin purkaa oikeusteitse siinä onnistumatta.
Teoksessa on ajallisesti lähes koko Hanhiniemen uran kattavat tekstinäytteet kappaleiden sanoituksista. Kuvituksen osuus on runsas ja se painottuu tuoreempiin otoksiin.
Oulun pappila

| Oulun pappila> Uleåborgs prästgård |
| --- | --- |
 Oulun vanha pappila talvella 2016
Sijainti:  Oulu, Pohjois-Pohjanmaa
Rakennustyyppi:  Pappila
Valmistumisvuosi:  1827
Suunnittelija:  Carl Ludvig Engel
Rakennuttaja:  Oulun seurakunta
Omistaja:  Oulun seurakuntayhtymä
Tyylisuunta:  Empire
Runkorakenne:  Hirsi
Julkisivumateriaali:  Laudoitus
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Oulun pappila (ruots. Uleåborgs prästgård) on Oulussa, Pohjois-Pohjanmaalla sijaitseva Carl Ludvig Engelin suunnittelema entinen kirkkoherran virka-asunto, joka on valmistunut 1827. Nykyisin pappilassa sijaitsee Oulun seurakuntien toimitiloja. Rakennuksen omistaa Oulun seurakuntayhtymä.
Historia ja arkkitehtuuri

Oulun kaupunki paloi vuonna 1822 ja tuli tuhosi myös Oulun silloisen pappilan, jota asutti kirkkoherra Henrik Wegelius. Uuden pappilan luonnokset laati oululainen rakennusmestari Henrik Matlin, joiden pohjalta Carl Ludvig Engel laati empire-tyylisen pappilan viralliset piirustukset.
Vuoden 1825 joulukuussa Oulun pappilan rakentamisesta pidettiin urakkahuutokauppa, jonka voitti haminalainen kauppias Ivan Avramoff. Avramof ajautui kuitenkin konkurssiin kesken rakennustöiden, jonka vuoksi seurakunta joutui pikaisesti rakentamaan omakustanteisesti pappilan loppuun. Viivystyksestä huolimatta pappila valmistui lokakuuhun 1827 mennessä. Alun perin Oulun kaupunkiseurakunnan pappila käsitti päärakennuksen nykyisen Isokadun varrella, jonka jatkona oli erillinen keittiörakennus. Päärakennus käsitti salin, viisi kamaria ja eteisen. Lisäksi kaupunkiseurakunnalle kuului ylläpidettäväksi aittoja, navetta, talli ja käymälä. Maaseurakunnan asuinrakennus puolestaan sijaitsi nykyisen Asemakadun varressa. Asuinrakennuksen lisäksi maaseurakunnalle kuului hoidettavaksi leivintupa, lato, lampola, sauna ja varastorakennus.
1840-1850-lukujen vaihteessa pappilaa remontoitiin. Asuinrakennukset saivat lautavuorauksen, jotka maalattiin öljymaalilla punaisiksi. Ovet ja ikkunoiden pielet maalattiin puolestaan vihreiksi. Pappilarakennus on muuttunut useita kertoja 1800-lukujen remonteissa. Vuonna 1886 valmistui kuisti pihan puolelle ja sisäänkäynti Asemakadun puolelle. Rakennusta laajennettiin pihan puolelle 1898 ja laajennusosan tiiliseen kellariin sijoitettiin pesu- ja leipomohuone sekä renkitupa. Pappilan kivijalkaan tehtiin myös kellari ja ruokakomero. Samalla kaupunki- ja maaseurakunnan asuinrakennukset yhdistettiin ja niiden ulkoasua yhdenmukaistettiin. Pappilan alkuperäisestä arkkitehtuurista ja kiinteästä sisustuksesta ovat säilyneet muun muassa kasettikatto ja kaakeliuuneja.
Viimeinen pappilassa asunut pappi oli tuomiorovasti Jorma Sipilä, joka asui pappilaa vuoteen 1971 asti.
Palawaninkukastaja

| Palawaninkukastaja |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Kukastajat Dicaeidae
Suku::  Paksunokkakukastajat Prionochilus
Laji::  plateni
Kaksiosainen nimi
 Prionochilus plateni  (Blasius, 1888) 
Katso myös
   Palawaninkukastaja Wikispeciesissä   Palawaninkukastaja Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Palawaninkukastaja (Prionochilus plateni) on Filippiinien kotoperäinen varpuslintu.
Esiintyminen

Palawaninkukastajat elävät Filippiinien länsiosassa Palawanin saariryhmässä. Sen elinympäristön ala on 20 000 – 50 000 neliökilometriä. Lajista tunnetaan kolme alalajia. Wilhelm Blasius kuvaili lajin holotyypin Puerto Princesasta Palawanilta.
Elinympäristö

Trooppiset ja subtrooppiset kosteat alankometsät.
Aiheesta muualla

Filippiiniläinen postimerkki (Birdtheme)
Osakeindeksi

OMX Iceland 15 -indeksin kehitys vuosina 1998–2009
Osakeindeksi mittaa osakekurssien kehittymistä. Tiettyä osakemarkkinaa tai sen osaa kuvaavaan indeksiin kootaan joukko osakkeita, jotka yhdessä muodostavat mahdollisimman edustavan otoksen.
Indeksiin valitaan usein markkinan suurimmat yhtiöt, mutta muunkinlaisia indeksejä on.
Sijoitusrahastot vertaavat tuottoaan tavallisesti johonkin indeksiin eli vertailuindeksiin.
Indeksisijoittamisessa sijoitetaan valitun indeksin mukaisesti. Indeksirahastot soveltuvat indeksisijoittamiseen.
Esimerkkejä osakeindekseistä

CNX Nifty (Nifty 50), Intian kansallisen pörssin (NSE) tunnetuin osakeindeksi
Dow Jones Industrial Average -indeksi, 30 suurta ja laajasti omistettua yhdysvaltalaista osaketta
Euronext 100 -indeksi, 100 suurta eurooppalaista osaketta
FTSE 100, Lontoon pörssin 100 markkina-arvoltaan suurinta osaketta
FTSE MIB, Italian pörssin osakemarkkinaindeksi
MSCI Index, Morgan Stanley International Barran vertailukohtina käytetyt indeksit
Nikkei 225, Tokion pörssin indeksi
OMX Helsinki 25, Helsingin pörssin 25 vaihdetuinta osaketta
OMX Nordic 40, Pohjoismaisten pörssien 40 vaihdetuinta osaketta
S&P 500, 500 markkina-arvoltaan suurta yhdysvaltalaista osaketta
Patogeneesi

Smith–Lemli–Opitzin oireyhtymän patogeneesi.
Patogeneesi on kuvaus taudin syntymisestä ja kehittymisestä ja viittaa siihen, mitkä mekanismit (esimerkiksi virukset, hormonaaliset häiriöt) käynnistävät taudin kehittymisen. Patogeneesi on suora seuraus taudin etiologiasta. Sairauksia, joiden syyt ovat epäselviä, kutsutaan idiopaattisiksi. Sana patogeneesi tulee kreikan sanasta πάθος, "kärsimys" ja γένεσις, "alkuperä", "luominen".
Käännös suomeksi
Outback Highway

Liikennemerkissä varoitetaan mm. tulvista sadekaudella, ja kehotetaan tarkistamaan tien kunto viranomaisilta (pohjoinen Länsi-Australia, Gibb-joen tie)
Gunbarrel Highwayn opaste, autiomaaosuuden alku Länsi-Australiassa
Outback Highway tai Outback Way on ryhmä teitä Keski-Australiassa. Ne yhdistävät Queenslandin ja Länsi-Australian. 2 800 kilometrin pituinen reitti kulkee Australian keskisen aavikkoalueen halki itä-länsi -suunnassa, ja sen tarkkaa reittiä ei ole kaikilta osin vielä sovittu. Osaa teistä voi ajaa vain nelivetoisilla autoilla ja monien osien käyttöön tarvitaan viranomaislupa. Reitin käyttäjien tulee ilmoittaa lähdöstään ja saapumisestaan. Sen osat ovat:
Great Central Road
Gunbarrel Highway
Lasseter Highway
Stuart Highway
Plenty Highway
Donohue Highway
Kennedy Development Road
Etäisyydet, lämpötila ja villieläimet voivat aiheuttaa vaikeuksia tai jopa kuolemia mikäli valmistautumista ennen reitin käyttöä ei tehdä huolellisesti. Reitin varrelle osuvat Alice Springs, Uluru eli Ayers Rock sekä monia pieniä kaivoskyliä.
Aiheesta muualla

Virallinen sivu (Arkistoitu – Internet Archive)
Okra

| Okra |
| --- | --- |
 Raakoja okran kotia.
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Malvales
Heimo::  Malvakasvit Malvaceae
Suku::  Okrat Abelmoschus
Laji::  esculentus
Kaksiosainen nimi
 Abelmoschus esculentus  (L.) Moench 
Katso myös
   Okra Wikispeciesissä   Okra Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Okra eli vihannesokra (Abelmoschus esculentus) on malvakasvilaji, jolla on hieman palkohernettä tai palkopapua muistuttava vihreä kotahedelmä. Se on peräisin tropiikin alueelta, luultavasti Afrikasta tai Aasiasta. Okra levisi orjien mukana ensin uudelle mantereelle, jossa sillä on edelleen vankka jalansija sekä kreolilaisessa että cajun-keittiössä.
Okra kasvaa noin 1,8 metriä korkeaksi. Sen kukat ovat keltaisia, mutta keskusta on punainen. Okra vaatii pitkän ja kuuman kesän menestyäkseen, joten Suomessa sitä ei voi viljellä.
Okran hedelmässä on pieniä siemeniä ja tärkkelyspitoista kasvilimaa. Keitettäessä okralima saostaa pataruoat perunajauhojen tapaan.
Okra kuuluu magnesiumpitoisimpiin vihanneksiin.
Okrapensaan latva, jossa nuppuja, kukka ja kehittyviä kotia.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Okra (vihannesokra) – Abelmoschus esculentus
ITIS: Abelmoschus esculentus (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Abelmoschus esculentus (englanniksi)
Flora of China: Abelmoschus esculentus (englanniksi)
Protabase: Abelmoschus esculentus (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Abelmoschus esculentus (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Pauli Hala

Esko Paavo Erland Hämeen-Anttila, kirjailijanimi Pauli Hala (4. huhtikuuta 1904 Sysmä – 31. maaliskuuta 1945) oli suomalainen näytelmäkirjailija.
Teoksia

Kun silmät aukenevat : 2-osainen näytelmä.    Suomen tuberkuloosin vastustamisyhdistys, Helsinki 1936
Oleksandr Šlih’ter

Oleksandr Šlih’ter 1907.
Oleksandr Šlih’ter (ukr. Олександр Шліхтер; 1. marraskuuta 1868 Lubnyi, Poltavan lääni –  2. joulukuuta 1940 Kiova, Ukrainan SNT) oli ukrainalainen bolsevikkivallankumouksellinen, taloustieteilijä, diplomaatti ja virkailija. Hän oli Ukrainan tiedeakatemian (VUAN) täysjäsen vuodesta 1929. Opiskeltuaan Harkovan yliopistossa ja Bernin yliopistossa (1889–1891) hän työskenteli maanalaisessa Venäjän sosiaalidemokraattisessa työväenpuolueessa Kiovassa ja Zlatopilissa, ja hänet pidätettiin ja karkotettiin useita kertoja. Vaikka hän vastusti Mykola Skrypnykin näkemyksiä kansallisesta kysymyksestä, hänet pidätettiin vuonna 1937, mutta hän selviytyi hengissä Stalinin vainoista.
Oleksandr Šlih’ter 1937.
Šlih’ter liittyi bolsevikkeihin ja osallistui vuonna 1903 yleislakon järjestämiseen Kiovassa. Vuoden 1905 vallankumouksen aikana hän järjesti rautatietyöläisten lakkoja Ukrainassa, Kiovan yleislakon ja muita vallankumouksellisia toimia. Marraskuussa 1917 hän osallistui bolsevikkien vallankumoukseen Pietarissa, ja vuosina 1918–1919 hän oli Vladimir Leninin pakkolunastuskomissaari Venäjällä ja Siperiassa (1918) ja Ukrainassa (1919).
Neuvostovallan aikana Šlih’ter toimi eri tehtävissä. Hän oli Tambovin kuvernementin toimeenpanevan komitean puheenjohtajana (1920), Venäjän, Neuvostoliiton ja Ukrainan keskuskomitean jäsen; Neuvosto-Ukrainan ulkoasioiden kansankomissariaatin täysivaltainen edustaja ja sen kollegion jäsen (1923–1927); Ukrainan kuluttajaosuuskuntien liiton johtaja (1923); Ukrainan keskusjohtokomitean puheenjohtajiston jäsen (1923–1937); Ukrainan kommunistisen puolueen organisaatiotoimiston jäsen (1924–1926); Harkovan Artemin kommunistisen yliopiston rehtori (1924–1927); Ukrainan kommunistisen puolueen keskuskomitean jäsen (1925–1937) ja politbyroon ehdokas (1926–1937); Ukrainan maatalouskomissaari (1927–1930); VUANin  maatalouden sosialistisen jälleenrakennuksen -instituutin johtaja (1928–1934); Ukrainan marxismi-leninismin instituutin johtaja (1930–1931) ja marxismi-leninismin tieteellisten tutkimuslaitosten ukrainalaisen yhdistyksen puheenjohtaja (1931–1933); Ukrainan  tiedeakatemian (nykyisin NANU) varapuheenjohtaja (1931–1938); ja Ukrainan SNT:n tuotantoresurssien tutkimusneuvoston puheenjohtaja (1934–1937).
Šlih’ter kirjoitti artikkeleita taloudellisista, historiallisista ja poliittisista aiheista. Harkovassa julkaistiin 1930–1932 neliosainen laitos hänen valituista teoksistaan ja Kiovassa 1959 valikoima. Osa hänen kirjoituksiaan maatalouskysymyksestä ja Neuvostoliiton varhaisesta pakkolunastuspolitiikasta ilmestyi Moskovassa vuonna 1975.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Oleksandr Šlih’ter Wikimedia Commonsissa
Näytösoikeudenkäynti

Näytösoikeudenkäynti tai lumeoikeudenkäynti tarkoittaa julkista oikeudenkäyntiä, jossa oikeuslaitos on päättänyt syytetyn syylliseksi jo ennen oikeudenkäyntiä. Kyse on usein poliittisten vastustajien kukistamisesta.
Pohjois-Amerikka

Salemin noitavainoissa tuomittiin ainakin 25 henkeä kuolemaan vuonna 1692. Noitavainojen syyt ovat kiinnostaneet tutkijoita, mutta ne eivät ole täysin rinnastettavissa näytösoikeudenkäynteihin.
Eurooppa

Alfred Dreyfusin oikeudenkäynti, jossa juutalainen tykistökapteeni tuomittiin syyttömänä vakoilusta vankeuteen vuonna 1894 Ranskassa.
Neuvostoliiton ja itäblokin näytösoikeudenkäynnit

Neuvostoliiton kommunistipuolue aloitti Stalinin johdolla Moskovan oikeudenkäynnit vuonna 1937. Leningradin kommunistijohtaja Sergei Kirovin murha johti suureen näytösoikeudenkäyntiin. Toisen maailmansodan jälkeen näytöksiä toteutettiin NKVD:n avulla Itäblokin maissa. Itäblokin maiden syytetyt vietiin usein Moskovaan näytösoikeudenkäyntiä varten, kuten Puolan Armia Krajowa -vastarintajärjestön niin sanotussa kuudentoista oikeudenkäynnissä. Rudolf Slánskýn oikeudenkäynti oli yksi tunnetuimmista Itäblokin maissa tapahtuneista näytösoikeudenkäynneistä. Unkarissa järjestettiin László Rajkin näytösoikeudenkäynti vuonna 1949. Myös Romaniassa ja Bulgariassa käytiin poliittisia näytösoikeudenkäyntejä. Puolassa Krakovan kirkollisessa tuomioistuimessa järjestettiin stalinistinen näytösoikeudenkäynti katolisen kirkon pappeja vastaan vuonna 1953. Rikoksen tunnustaminen saatiin yleensä kiduttamalla syytettyä ennen oikeudenkäyntiä sekä uhkaamalla lähiomaisia ja perhettä. Tunnustus nauhoitettiin, ja jos syytetty poikkesi aikaisemmasta tunnustuksesta, oikeuden istunto keskeytettiin.
Käännös suomeksi
Ostian koirat

| Ostian koirat> The Thieves of Ostia |
| --- | --- |
 Kirjan ensimmäisen painoksen kansi.
Alkuperäisteos
Kirjailija:  Caroline Lawrence
Kieli:  englanti
Genre:  romaani
Kustantaja:  Orion Publishing Group
Julkaistu:  2001
Sivumäärä:  208
Sarja: Roomalaismysteerit
Seuraava:  Vesuviuksen salaisuudet (2001)
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Ostian koirat (engl. The Thieves of Ostia) on Caroline Lawrencen vuonna 2001 ilmestynyt romaani ja Roomalaismysteerit-kirjasarjan ensimmäinen osa. Kirjan tapahtumat sijoittuvat Rooman keisarin Vespasianuksen valtakaudelle. Kirjan keskeisin tapahtumapaikka on Ostia.
Juoni

Roomalaistyttö Flavia Gemina huomaa isänsä kadottaneen Castoria ja Polluxia esittävän sormuksen. Flavian äiti oli antanut sormuksen miehelleen ennen kuolemaansa. Flavia löytää sormuksen variksen pesästä, johon varis on tuonut muitakin varsin arvokkaita koruja. Paluumatkalla lauma villikoiria alkaa ajaa Flaviaa takaa, kunnes juutalaispoika Jonatan ben Mordokai pelastaa hänet ja vie Flavian kotiinsa, jossa ovat Jonatanin isä Mordokai ja perheen vanhin lapsi, Miriam. Syntymäpäivänään Flavia lähtee isänsä kanssa myymään variksen pesästä löytyneet korut pankille ja saa niistä 600 sestertiusta. Flavia päättää ostaa rahoilla afrikkalaisen Nubia-tytön orjakauppias Venaliciukselta, joka on myymässä orjia Ostian aukiolla. Samana päivänä Flavia viettää syntymäpäiväjuhliaan, kutsuen kemuihin myös Mordokain, Jonatanin, Miriamin ja Nubian. Muutaman päivän kuluttua selviää, että joku on tappanut Jonatanin Bobas-koiran, ja ystävykset alkavat oitis tutkia mysteeriä. He löytävät mykän Lupus-pojan puusta villikoirien ajamana. Lopulta Flavia hoksaa syylliseksi Libertuksen, joka oli surmannut Bobaan lisäksi muitakin Ostian koiria. Yksi villikoirista synnyttää kaksi pentua, joiden nimiksi annetaan Nipur ja Tigris.
Aiheesta muualla

https://romanmysteries.fandom.com/wiki/The_Thieves_of_Ostia