stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Saatana kutsuu minua

| Saatana kutsuu minua |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Marja-Liisa Huhta
Käsikirjoittaja:  Marja-Liisa Huhta
Säveltäjä:  Seppo Korhonen
Kuvaaja:  Tommi Lipponen
Pääosat:  Kirsi Ringbom Sari Juhantalo Satu Huhta Laura Saresmaa
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Kirkon tiedotuskeskus, KT Kirkon AV-toimitus
Ensi-ilta:  16.11.1994 (Yle TV1)
Kesto:  27:07
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Saatana kutsuu minua on Marja-Liisa Huhdan ohjaama ja Kirkon AV-toimituksen tuottama lyhyt valistuselokuva vuodelta 1994. Sitä markkinoitiin dokumenttina, mutta suuri osa elokuvasta on käsikirjoituksen mukaan näyteltyä tarinankerrontaa. Saatetekstin mukaan ”ohjelma kertoo kuinka tavallinen nuori huomaamattaan joutuu mukaan saatananpalvojien toimintaan” ja perustuu ”liikkeessä mukana olleen tytön kokemuksiin”. Toimintaan kuuluu huumeiden käyttöä ja pakottamista rikollisuuteen. Kolmen vuoden jälkeen päähenkilö joutuu mielisairaalaan.
Lyhytelokuvan taustalla vaikutti Yhdysvalloista 1990-luvun alussa Suomeen levinnyt saatananpalvontapaniikki. Se oli salaliittoteoria, joka väitti saatananpalvojien salaisen kultin hyväksikäyttävän lapsia ja nuoria. Videokasetista tuli suosittu, ja sitä myytiin ja vuokrattiin kouluihin suuria määriä. Ohjelmaa katsottiin muun muassa uskonnontunneilla, ja vuoteen 1996 mennessä siitä oli tullut kirkon myydyin video. Lyhytelokuva näytettiin myös kolmesti Ylen televisiokanavalla, joista kaksi kertaa Koulu-TV:ssä.
Sisältö

Saatana kutsuu minua alkaa näkymällä mielisairaalan huoneeseen, jonka lattiapatjalla reuhtoo nuori nainen. Carmina Burana -kuoroteos tuo filmiin kauhuelokuvan tuntua. Kuva siirtyy Tampereen Hämeenkadulle, jossa nuoret viettävät viikonloppuyötä. Äiti alkaa kertoa tyttärensä tarinaa, joutumisesta saatananpalvojien toimintaan. Äiti esiintyy omana itsenään, tytärtä ja nuoria saatananpalvojia esittävät tamperelaiset harrastajanäyttelijät. Ääniraidalla tyttö kertoo kokemuksistaan huokaillen ahdistuneesti.
Elokuvan päähenkilö Minna on elokuvan alussa 11-vuotias, partiota harrastava tyttö, jota kiusataan koulussa. ”Kun Sepi kävi mun kimppuuni, yks Elli tuli sit puolustaan mua. Se kysy multa, et haluunks mä tulla yhtä voimakkaaks kun se. Totta kai mä halusin.” Ellillä on mustat hiukset, bändipaita ja musta nahkatakki. Myös Minna värjää tukkansa mustaksi ja paiskaa kotona Raamatun lattialle. Koulunkäynnin sijasta hän alkaa hengailla uusien kaveriensa kanssa. Hän tutustuu spiritismin peluuseen ja kauhuelokuviin. Sepi osoittautuu nuorisojengin johtajaksi. Jengi suorittaa saatanallisia rituaaleja ja uhraa verta Saatanalle. Metsissä, hautausmailla ja pimeissä huoneissa pidetyissä istunnoissa Sepi lukee Mustaa Raamattua ja kertoo miten kasvetaan vahvoiksi.
Mukaan tulevat aluksi olut ja tupakointi, sitten Sepi tarjoaa tytöille huumeita. Tapahtuu seksuaalista hyväksikäyttöä, raiskauksia ja lesboseksiä. Elli kuvailee niitä Minnalle jengin eli perheen sisäiseksi jakamiseksi. Minna joutuu osallistumaan huumekauppaan, pahoinpitelyihin, ryöstöihin ja ihmiskauppaan. Äiti yrittää saada lastaan pysymään kotona, mutta Minnan mukaan jengistä pääsee pois vain kuolemalla. Kolme vuotta jatkuneen saatananpalvonnan jälkeen päähenkilö joutuu mielisairaalaan.
Kertomuksen lomassa elokuvassa kuullaan asiantuntijahaastatteluja poliisilta, diakonilta ja mielisairaanhoitajalta. Haastateltu psykiatrinen sairaanhoitaja kertoo ainoaksi varmaksi tietämästään menetelmästä, jolla hän erottaa saatananpalvojat psykiatrisesti sairaista. Hän kysyy heiltä, ”onko Jeesus Jumalan poika ja onko hän kuollut sun puolesta ristillä”. Hoitajan mukaan saatananpalvojat eivät kestä kysymystä. ”Ne tulee silmille.” Tampereen poliisin rikosylikomisario kertoo poliisin tutkivan useita henkirikoksia, joista epäillään saatananpalvojia.
»Tällaista saatananpalvojien ryhmää vetää yleensä muutama ammatti- ja taparikollinen, jotka ovat tuollaisia kolmikymppisiä kovan luokan tekijöitä. Heillä on sitten apunaan nuorempia, ihan kymmenvuotiaista lapsista lähtien. Nämä valitettavasti yleensä ovat nuoria tyttöjä.» 
()
Minnalla kerrotaan olevan edessään usean vuoden mittainen hoitojakso. Lopussa haastatellaan päähenkilön esikuvana toimineen tytön äitiä, joka toivoo perheen vielä joskus palaavan ehjäksi.
Vastaanotto

Helsingin Sanomissa televisioarvostelija kirjoitti julkaisuvuonna, että ”Ohjelma välttää hurskastelun. Sen lähtökohtana näyttäisi olevan, että paras tapa taistella tätä kasvun syrjäpolkua vastaan on realistinen tieto.” Aamulehti kuvaili elokuvaa kiihkottomaksi kertomukseksi ja todellisuuteen vankasti perustuvaksi.
Videokasetista tuli suosittu, ja sitä myytiin ja vuokrattiin kouluihin suuria määriä. Ohjelmaa katsottiin uskonnontunneilla ja rippikouluissa, ja vuoteen 1996 mennessä siitä oli tullut kirkon myydyin video. Lyhytelokuva näytettiin myös kolme kertaa Ylen televisiokanavalla, joista kaksi kertaa Koulu-TV:n puolella. Elokuvaa esitettiin myös Ruotsissa, ja sen esitysoikeudet myytiin Norjaan ja Latviaan. Filmiä esitettiin myös terveydenhuoltoalan opiskelijoille. Peruskouluissa elokuvaa käytettiin opetusaineistona vielä 2000-luvulla.
Jotkut nuoret kiinnostuivat saatanallisuuteen liitetyistä ilmiöistä nähtyään valistusvideon. 1990-luvun lasten ja nuorten parissa Saatana kutsuu minua on saanut kulttimaineen. Elokuva on ladattu YouTubeen kolmessa osassa, joista ensimmäistä oli vuonna 2024 katsottu 86 000 kertaa. Vuonna 2023 elokuva esitettiin kulttifilmejä esittelevässä Night Visions -tapahtumassa Helsingissä.
Yhteydet todellisiin tapahtumiin

Lyhytelokuvan taustalla vaikutti Yhdysvalloista 1990-luvun alussa Suomeen levinnyt saatananpalvontapaniikki. Se oli salaliittoteoria, joka väitti saatananpalvojien salaisen kultin hyväksikäyttävän lapsia ja nuoria. Saatananpalvonta esiteltiin Suomen lehdistössä aluksi ulkomaan asiana. Etenkin Yhdysvalloissa oli kertomusten mukaan jengejä, joissa aikuinen johtaja houkutteli nuoria palvontaan, rikollisuuteen ja kuolemaan.
Saatana kutsuu minua on tunnettu esimerkki suomalaisessa julkisuudessa 1990-luvun mittaan paljon esillä olleesta tarinasta. Sen mukaan myös Suomessa olisi saatananpalvontaa harjoittavia organisaatioita, jotka rekrytoivat etenkin nuoria tyttöjä. Elokuvaa pidettiin ensin dokumenttina, myöhemmin sen todenmukaisuus kyseenalaistettiin. Suomesta ei tiedetä löytyneen yhtään saatananpalvontajengiä. Suojelupoliisi selvitti saatananpalvontaan yhdistettyä rikollisuutta 1990-luvun lopulla. Näissä oli kyse ennen muuta ilkivallasta, johon liittyi alkoholi. Huumeet eivät olleet esillä juuri koskaan. Supo ei löytänyt saatananpalvojien organisaatiorakennetta eikä yhteistyötä ulkomaisten liikkeiden kanssa. Ei löytynyt todisteita siitä että nuoria olisi järjestäytyneesti rekrytoitu mukaan saatananpalvontaan.
Tietokirjailija Katri Ylinen haastatteli kirjaansa Saatanallinen paniikki (2024) varten poliiseja, jotka tutkivat saatananpalvontailmiötä 1990-luvulla. Heidän mukaansa 1990-luvulla poliisin oli vaikea saada tietoa uusista rikollisuuden kehityssuunnista. Eri poliisilaitoksia oli paljon ja tiedonsiirto oli kehittymätöntä. Koska tiedotusvälineet tarvitsivat lausuntojen antajia eikä poliisilla ollut aiheeseen juuri annettavaa, viestimet kääntyivät uskonnollisten tahojen puoleen. Ylisen haastatteleman poliisin mukaan herätyskristilliset tahot tekivät kiitettävästi nuorisotyötä, mutta heidän osallistumistaan julkiseen keskusteluun voisi nykyisin kutsua informaatiovaikuttamiseksi.
Ylinen haastatteli tamperelaista poliisia, joka oli 1990-luvun alkuvuosina tutustunut tapaukseen, jossa nuori tyttö oli ajautunut ongelmiin. Tiettävästi kyseiset tapahtumat johtivat Saatana kutsuu minua -videolla esitetyksi tarinaksi. Poliisi epäili, että käsitys suomalaisista aikuisen johtamista kulttiryhmistä on voinut syntyä vain yhden tapauksen otannalla. Tampereella vaikutti 1980- ja 1990-luvun välimailla ammattirikollinen, joka oli manipuloinut ympärilleen eräänlaisen piirin. Piiriin kuului nuoria tyttöjä ja päihteiden käyttöä. Huhuttiin myös rituaaleista, mutta poliisi ei saanut niistä todisteita. Haastatellun poliisin mukaan tapauksessa ei ollut kyse niinkään kultillisen ideologian levittämisestä vaan pikemminkin opportunismista, jossa harjoitettiin vaikutuksille alttiiden ihmisten hyväksikäyttöä. ”Jos vertailukohteita ei ole, yksi esimerkki voi päätyä kuvaamaan kokoaan paljon suurempaa ilmiötä.”
Aiheesta muualla

Saatana kutsuu minua Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Saatana peilissä – 1990-luvun suomalainen saatananpalvontadiskurssi osana folklorea ja kollektiivista mielikuvamaailmaa. Opinnäytetyön kuvaus.
Kirovskoje
Aiheesta muualla

Kirovskojen kunnan sivusto (venäjäksi)
Vuoden 2022 jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen karsinnat

Vuoden 2022 jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen karsinnat pelataan kesäkuun 2019 ja kesäkuun 2022 välisenä aikana. Karsinnoista pääsee 31 joukkuetta lopputurnaukseen. Qatar pääsee kilpailuihin automaattisesti isäntämaana.
Yleiskatsaus karsinnoista

Kullakin maanosalla oli oma ottelujärjestelmänsä, jolla ratkaistiin kisoihin selviytyvät joukkueet.
| Maanosaliitto | Lopputurnauspaikat | Osallistuvat maat | Pääartikkeli |
| --- | --- | --- | --- |
| Eurooppa (UEFA) | 13 | 55 | UEFA:n karsinnat jalkapallon maailmanmestaruuskilpailuihin 2022 |
| Afrikka (CAF) | 5 | 54 | CAF:n karsinnat jalkapallon maailmanmestaruuskilpailuihin 2022 |
| Etelä-Amerikka (CONMEBOL) | 4,5 | 10 | Conmebolin karsinnat jalkapallon maailmanmestaruuskilpailuihin 2022 |
| Aasia (AFC) | 4,5 + 1 (Qatar) | 46 + 1 | AFC:n karsinnat jalkapallon maailmanmestaruuskilpailuihin 2022 |
| Pohjois- ja Väli-Amerikka sekä Karibia (CONCACAF) | 3,5 | 35 | CONCACAF:n karsinnat jalkapallon maailmanmestaruuskilpailuihin 2022 |
| Oseania (OFC) | 0,5 | 11 | OFC:n karsinnat jalkapallon maailmanmestaruuskilpailuihin 2022 |
| Yhteensä | 31 + 1 |  |  |
Nick Olesen

| Nick Olesen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 14. marraskuuta 1995 (ikä 29) Frederikshavn, Tanska
Kansalaisuus:   Tanska
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  hyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  185 cm
Paino:  84 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2014–
Aik. seurat:  Odense Bulldogs (Tanska) Brunflo IK (Ruotsi I) Frederikshavn White Hawks (Tanska) IK Pantern (Allsv.) Malmö Redhawks (SHL) Södertälje SK (Allsv.) Brynäs IF (SHL) IK Oskarshamn (SHL)
Nick Olesen (s. 14. marraskuuta 1995 Frederikshavn, Tanska) on tanskalainen jääkiekkoilija. Hän kykenee pelaamaan sekä laitahyökkääjänä että keskushyökkääjänä.
Ura > Maajoukkueura

Olesen pelasi alle 18-vuotiaiden IA-divisioonan MM-kilpailuissa vuonna 2013, jolloin hän voitti kultaa ja oli nostamassa Tanskaa seuraavaksi vuodeksi pääsarjatasolle. Olesen pelasi World Junior A Challengessa vuonna 2014, jolloin hän voitti hopeaa.
Olesen pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2015. Hänet valittiin Kanadaa vastaan pelatun puolivälieräottelun päätteeksi Tanskan ottelun parhaaksi pelaajaksi.
Olesen teki miesten maajoukkuedebyyttinsä 19-vuotiaana Euro Hockey Challengessa 3. huhtikuuta 2015 Ranskaa vastaan. Ensimmäisen maalinsa hän teki Euro Hockey Challengessa 6. huhtikuuta 2018 Ranskaa vastaan. Olesen on edustanut Tanskaa MM-kilpailuissa vuosina 2019, 2021 ja 2023 sekä olympiaturnauksessa 2022. Yhteensä hän on pelannut 52 A-maaottelua tehopistein 5+8=13.
Muuta

Olesenin pikkuveli Patrick on pelannut Frederikshavn White Hawksissa Tanskan pääsarjassa.
Demba Camara

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 11. elokuuta 1995 (ikä 29)
Pelipaikka: hyökkääjä
Pituus: 178 cm
Junioriseurat
2012: EBK
2013–2014: FC Inter
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2013–2015 | FC Inter | 26 | (0) |
| 2013 | → SalPa (laina) | 1 | (1) |
| 2015 | → ÅIFK (laina) | 12 | (6) |
| 2016 | ÅIFK | 22 | (20) |
| 2019–2020 | Atlantis | 37 | (23) |
| 2020 | → Atlantis Akatemia | 1 | (0) |
| 2021 | Kiffen | 19 | (3) |
| 2022 | Futura | 20 | (8) |
| 2023–2024 | Atlantis | 36 | (5) |
| 2024 | JäPS | 1 | (0) |
| 2024 | → JäPS/47 | 3 | (1) |
| Yhteensä | Yhteensä | 178 | (67) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 6. tammikuuta 2025.
Demba Camara (s. 11. elokuuta 1995) on guinealainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä.
Camara tuli Suomeen pakolaisena Guineasta ja pelasi aluksi Esbo BK:ssa. Hän muutti Espoosta Turkuun ja nousi lyhyessä ajassa FC Interin B-junioreiden kakkosjoukkueesta edustusjoukkueeseen. Camara debytoi Veikkausliigassa ottelussa Helsingin Jalkapalloklubia vastaan 13. kesäkuuta 2013, tullen vaihdosta kentälle 71. minuutilla Solomon Duahin tilalle.
Óscar Sevilla

Óscar Sevilla
Óscar Miguel Sevilla Ribera (s. 29. syyskuuta 1976 Ossa de Montie) on espanjalainen maantiepyöräilijä. Sevilla on erityisen lahjakas mäkiajaja ja hän on erikoistunut etappikilpailuihin. Sevilla on sijoittunut useita kertoja kymmenen parhaan joukkoon Ranskan ja Espanjan ympäriajoissa. Hänet on liitetty ammattipyöräilyn dopingtapaukseen Operaatio Puertoon, eikä hän ole kilpaillut korkeimman tason eurooppalaisissa joukkueissa vuoden 2006 jälkeen. Hän jäi kiinni hydroksietyylin käytöstä Kolumbian ympäriajossa elokuussa 2010.
Saavutuksia

Ranskan ympäriajo:
2001 kokonaiskilpailun seitsemäs, nuorten kilpailun voitto
2005 kokonaiskilpailun 18.
Espanjan ympäriajo:
2000 kokonaiskilpailun 14.
2001 kokonaiskilpailun toinen
2002 kokonaiskilpailun neljäs
2003 kokonaiskilpailun 12.
2005 kokonaiskilpailun seitsemäs
Italian ympäriajo:
1999 kokonaiskilpailun 13.
2000 kokonaiskilpailun 16.
Tour de Romandie:
1999 etapin 4 voitto
2001 kokonaiskilpailun neljäs
Katalonian ympäriajo:
2001 kokonaiskilpailun viides
2007 kokonaiskilpailun viides ja etapin 4 voitto
Dauphiné Libéré:
2004 kokonaiskilpailun kolmas
Burgosin ympäriajo:
2000 kokonaiskilpailun toinen
Trofeo Luis Ocaña:
2000 voitto
Memorial Manuel Galera:
2000 voitto
Classique des Alpes:
2002 toinen
Asturian ympäriajo:
2006 kokonaiskilpailun ja etapin 2 voitto
2009 etapin 2 voitto
Route du Sud:
2007 kokonaiskilpailun ja etapin 2 voitto
Kolumbian ympäriajo:
2008 etapin 9 voitto
2010 etapin 14 voitto
2011 etappien 8 ja 9 voitto
2013 etapin 4 voitto
2014 kokonaiskilpailun ja etapin 4 voitto
2015 kokonaiskilpailun sekä etappien 9 ja 13 (aika-ajo) voitto
2016 etapin 1 (aika-ajo) voitto
2021 prologin voitto
Reading Classic
2008 voitto
Clasico RCN
2008 kokonaiskilpailun voitto
2012 kokonais- ja pistekilpailun, prologin sekä etappien 3 ja 9 (aika-ajo) voitto
2013 etapin 10 (aika-ajo) voitto
La Vuelta a Chihuahua
2009 kokonaiskilpailun voitto
Vuelta Mexico
2010 kokonaiskilpailun voitto
2012 kokonaiskilpailun  ja etapin 2 voitto
Tour do Rio
2014 kokonaiskilpailun ja etapin 4 voitto
2015 etapin 1 voitto
Guatemalan ympäriajo
2014 prologin ja etapin 5 voitto
Vuelta Ciclista Comunidad de Madrid
2017 kokonaiskilpailun voitto
Tour of Ankara
2017 pistekilpailun ja etapin 4 voitto
Vuelta a San Juan Internacional
2018 kokonaiskilpailun ja etapin 5 voitto
2020 kokonaiskilpailussa kolmas
Vuelta Independencia Nacional Rep. Dom
2019 etapin 6 voitto
Vuelta Ciclista a Chiloe
2019 kokonaiskilpailun, prologin sekä etappien 2 ja 4 (aika-ajo) voitto
Tour of Qinghai Lake
2019 kokonaiskilpailussa toinen
Vuelta al Tachira en Bicicleta
2021 etapin 4 (aika-ajo) voitto
Vuelta Bantrab
2023 kokonaiskilpailun ja etapin 1 voitto
Tour of the Gila
2023 etapin 5 voitto
Vuelta a Formosa Internacional
2023 etapin 4a (aika-ajo) voitto
Tour of Hainan
2023 kokonaiskilpailun voitto
Ecuadorin ympäriajo
2024 etapin 1 voitto
Greg Van Avermaet
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto (hollanniksi)
Miesten maantiepyöräilyn maantiejon olympiavoittajat
Daniel Passarella

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Daniel Alberto Passarella
Syntymäaika: 25. toukokuuta 1953 (ikä 71)
Syntymäpaikka: Chacabuco, Buenos Airesin provinssi, Argentiina
Seura
Seura:  CA River Plate
Tehtävä: Puheenjohtaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1971–1973 1974–1982 1982–1986 1986–1988 1988–1989 |  CA Sarmiento  CA River Plate  ACF Fiorentina  Internazionale Milano  CA River Plate | 36 (9) 226 (90) 109 (26) 44 (9) 32 (9) |
Maajoukkue
| 1976–1986 |  Argentiinan maajoukkue | 70 (22) |
Valmennusura
1989–1994 1994–1998 1999–2001 2001 2002–2004 2005 2006–2007:  CA River Plate  Argentiinan maajoukkue  Uruguayn maajoukkue  Parma FC  CF Monterrey  Corinthians  CA River Plate
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Daniel Alberto Passarella (s. 25. toukokuuta 1953) on argentiinalainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja. Pelipaikaltaan hän oli puolustaja. Joulukuusta 2009 lähtien hän on toiminut Club Atlético River Platen puheenjohtajana.
Ura pelaajana

Pelaajaurallaan puolustuksessa viihtynyt Passarella edusti seuratasolla River Platea sekä italialaisia Fiorentinaa ja Inter Milanoa. Argentiinan maajoukkuetta hän edusti MM-kisoissa vuosina 1978, 1982 ja 1986. Passarella toimi kapteenina Argentiinan voittaessa ensimmäisen maailmanmestaruutensa vuoden 1978 kotikisoissa. Toisen maailmanmestaruutensa hän voitti vuonna 1986. Passarella menetti kapteeninnauhansa kaikkien aikojen parhaalle argentiinalaispelaajalle, Diego Maradonalle.
Passarella pelasi 70 maaottelua ja teki niissä 22 maalia vuosina 1976–1986.
Ura pelaajana > Saavutukset pelaajana

Argentiinan mestaruus (4): 1975, 1977, 1979, 1981
Maailmanmestaruus (2): 1978, 1986
2.kierros: 1982
Ura valmentajana

Passarella on valmentanut Argentiinan ja Uruguayn maajoukkueita sekä seuratasolla Argentiinan lisäksi Italiassa, Meksikossa ja Brasiliassa. Argentiinan maajoukkuetta valmentaessaan Passarella kielsi maajoukkueen pelaajilta pitkät hiukset. Tästä syystä hän riitautui joidenkin tähtipelaajien, muun muassa Fernando Redondon kanssa.lähde?
Vuosina 2006–2007 Passarella valmensi River Platea kotimaansa pääsarjassa, mutta erosi tehtävästä marraskuun puolivälissä 2007, kun River Plate oli hävinnyt Copa Sudamericanan semifinaaleissa.lähde?
Ura valmentajana > Saavutukset valmentajana

Argentiinan mestaruus (4): 1989, 1990, 1991, 1993
Meksikon mestaruus: 2003
MM-puolivälierät: 1998
Copa América
Välierät: 2001
Puolivälierät (2): 1995, 1997
Olympiahopeaa: 1996
FIFA Confederations Cupin hopeaa: 1995
Etelä-Amerikan vuoden valmentaja: 1997
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Daniel Passarella Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Alfio Basile | Argentiinan maajoukkueen päävalmentaja 1994–1998 | Seuraaja: Marcelo Bielsa |
Jalkapallon maailmanmestaruuden voittaneet kapteenit
1930  José Nasazzi | 1934  Gianpiero Combi | 1938  Giuseppe Meazza | 1950  Obdulio Varela | 1954  Fritz Walter | 1958  Hilderaldo Bellini | 1962  Mauro Ramos | 1966  Bobby Moore | 1970  Carlos Alberto | 1974  Franz Beckenbauer | 1978  Daniel Passarella | 1982  Dino Zoff | 1986  Diego Maradona | 1990  Lothar Matthäus | 1994  Dunga | 1998  Didier Deschamps | 2002  Cafu | 2006  Fabio Cannavaro | 2010  Iker Casillas | 2014  Philipp Lahm | 2018  Hugo Lloris
Argentiinan joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 1978
1 Alonso |
2 Ardiles |
3 Baley |
4 Bertoni |
5 Fillol |
6 Gallego |
7 L. Galván |
8 R. Galván |
9 Houseman |
10 Kempes |
11 Killer |
12 Larrosa |
13 Lavolpe |
14 Luque |
15 Olguín |
16 Ortiz |
17 Oviedo |
18 Pagnanini |
19 Passarella |
20 Tarantini |
21 Valencia |
22 Villa |
Valmentaja Menotti
Argentiinan joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 1982
1 Ardiles |
2 Baley |
3 Barbas |
4 Bertoni |
5 Calderón |
6 Díaz |
7 Fillol |
8 Galván |
9 Gallego |
10 Maradona |
11 Kempes |
12 Hernández |
13 Olarticoechea |
14 Olguín |
15 Passarella |
16 Pumpido |
17 Santamaría |
18 Tarantini |
19 Trossero |
20 Valdano |
21 Valencia |
22 Van Tuyne |
Valmentaja Menotti
Argentiinan joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 1986
1 Almirón |
2 Batista |
3 Bochini |
4 Borghi |
5 Brown |
6 Passarella |
7 Burruchaga |
8 Clausen |
9 Cuciuffo |
10 Maradona |
11 Valdano |
12 Enrique |
13 Garré |
14 Giusti |
15 Islas |
16 Olarticoechea |
17 Pasculli |
18 Pumpido |
19 Ruggeri |
20 Tapia |
21 Trobbiani |
22 Zelada |
Valmentaja Bilardo
Argentiinan joukkue – Kesäolympialaiset 1996
1 Bossio |
2 Ayala |
3 Chamot |
4 Zanetti |
5 Almeyda |
6 Sensini |
7 C. López |
8 Simeone |
9 Crespo |
10 Ortega |
11 Morales |
12 Cavallero |
13 Pineda |
14 Paz |
15 Bassedas |
16 G. López |
17 Delgado |
18 Gallardo |
Valmentaja Passarella
Argentiinan joukkue – Copa América 1997
1 Bassedas |
2 Berizzo |
3 Berti |
4 Calderón |
5 Cardoso |
6 Cardozo |
7 Cruz |
8 Delgado |
9 Gallardo |
10 González |
11 Husaín |
12 López |
13 Martínez |
14 Monserrat |
15 Ojeda |
16 Pellegrino |
17 Pineda |
18 Posse |
19 Roa |
20 Rotchen |
21 Vivas |
22 Zapata |
Valmentaja Passarella
Argentiinan joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 1998
1 Roa |
2 Ayala |
3 Chamot |
4 Pineda |
5 Almeyda |
6 Sensini |
7 López |
8 Simeone |
9 Batistuta |
10 Ortega |
11 Verón |
12 Burgos |
13 Paz |
14 Vivas |
15 Astrada |
16 Berti |
17 Cavallero |
18 Balbo |
19 Crespo |
20 Gallardo |
21 Delgado |
22 Zanetti |
Valmentaja Passarella
Bruce Johnston

Bruce Johnston
Bruce Johnston (s. 27. kesäkuuta 1942 Peoria, Illinois) on yhdysvaltalainen muusikko, joka tunnetaan parhaiten The Beach Boysin jäsenenä. Johnston liittyi yhtyeeseen basistiksi vuonna 1965 Brian Wilsonin jättäytyessä kiertueilta ja lauloi esimerkiksi California Girlsissa. Vuosina 1972-1979 hän piti taukoa ja palasi myöhemmin kosketinsoittajaksi ollen nykyään laulaja Mike Loven ohella The Beach Boysin tämän hetkisen kokoonpanon toinen klassinen jäsen.
Hän on saanut Grammy-palkinnon tekemästään kappaleesta "I Write the Songs". Tunnetuimpia Johnstonin The Beach Boysille tekemiä kappaleita lienevät 1970-luvun alussa julkaistut Tears In The Morning ja Disney Girls 1957. Vuonna 1977 hän julkaisi soololevyn Going Public, joka sisältää sekä covereita että Johnstonin omia sävellyksiä, myös muutaman uudelleenlämmitetyn version vanhoista The Beach Boys -kappaleista.
| n k The Beach Boys |
| --- | --- |
 Brian Wilson  Mike Love  Al Jardine  Bruce Johnston   Carl Wilson  Dennis Wilson  Blondie Chaplin  Ricky Fataar  David Marks 
Studioalbumit:  Surfin’ Safari  Surfin’ U.S.A.  Surfer Girl  Little Deuce Coupe  Shut Down Volume 2  All Summer Long  The Beach Boys’ Christmas Album  The Beach Boys Today!  Summer Days (And Summer Nights!!)  Beach Boys’ Party!  Pet Sounds  Smiley Smile  Wild Honey  Friends  20/20  Sunflower  Surf’s Up  Carl and the Passions - "So Tough"  Holland  15 Big Ones  Love You  20 Golden Greats  M.I.U. Album  L.A. (Light Album)  Keepin’ the Summer Alive  The Beach Boys  Still Cruisin'  Summer In Paradise  Stars and Stripes, Vol. 1  The Smile Sessions  That´s Why God Made The Radio 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI 2  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Latvia 
Taiteenala:  Grammy Awards  MusicBrainz 
Muut:  Europeana
Rasmus Fossum Tiller

| Rasmus Fossum Tiller |
| --- | --- |
 Tiller vuonna 2023.
Henkilötiedot
Syntynyt: 28. heinäkuuta 1996 (ikä 28)
Kansalaisuus:  Trondheim, Norja
Pyöräilijä
Pituus:  187 cm
Joukkue:   Uno-X Mobility
Rooli:  ajaja
Ura
Amatöörijoukkue(et)
2013–2014:  Lillehammer CK
Ammattilaisjoukkue(et)
2016  2017–2018 2019 2020 2021–:  Team Ringeriks – Kraft (harjoittellija) Team Joker Icopal Team Dimension Data NTT Pro Cycling Uno-X Pro Cycling Team / Uno-X Mobility
Suurimmat voitot
  Maantieajon Norjan-mestaruus 2017, 2022 
 Tiedot päivitetty: 6. tammikuuta 2025 
Rasmus Fossum Tiller (s. 28. heinäkuuta 1996 Trondheim) on norjalainen maantiepyöräilijä. Hän on voittanut Norjan-mestaruuden vuosina 2017 ja 2022. Vuonna 2023 hän osallistui Ranskan ympäriajoon. Maansa tämän hetken parhaimpiin maantiepyöräilijöihin lukeutuva Tiller on kotoisin Ringebusta.
Tiller aloitti ammattilaisuransa harjoittelijana Team Ringeriks – Kraft -joukkueessa vuonna 2016 ja edusti Team Joker Icopal -tallia 2017–2018. Seuraavat kaksi vuotta hän edusti UCI World Tour -tason talleja: 2019 Team Dimension Dataa ja 2020 NTT Pro Cycling -joukkuetta. Vuodesta 2021 hän on ajanut norjalaisessa UCI Pro Series -tason Uno-X Pro Cycling Team / Uno-X Mobilityssä.
Saavutuksia

Lähde: Pro Cycling Stats
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rasmus Fossum Tiller Wikimedia Commonsissa