stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jalkapallo kesäolympialaisissa 1906
Loppusijoitukset

| Sija | Joukkue |
| --- | --- |
:  Tanska
:  Ateena
:  Smyrna
4.:  Thessaloniki
Jacques de Saint-Blanquat

Jacques Marie Sébastien de Saint-Blanquat (s. 21. marraskuuta 1925 Toulouse) on ranskalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 29. maaliskuuta 1952 ja nimitettiin Montaubanin hiippakunnan piispaksi 5. elokuuta 1975. Piispaksi vihkiminen seurasi 5. lokakuuta 1975. Pääkonsekraattorina toimi Louis-Jean-Frédéric Guyot, jota avustivat Louis-Marie-Joseph de Courrèges d'Ustou ja Jean-Lucien-Marie-Joseph Cadilhac.
De Saint-Blanquat erosi tehtävistään 18. marraskuuta 1995. Hänestä tehtiin vuonna 2009 Kunnialegioonan ritari.
Jacques de Maleville

Jacques de Maleville
Jacques de Maleville (19. kesäkuuta 1741 Domme (Dordogne) – 22. marraskuuta 1824 Domme) oli ranskalainen oikeuskonsultti ja poliitikko sekä yksi Code Civilin laatijoista.
Jalkine

Nahkaisia kävelykenkiä myynnissä.
Jalkineet ovat jalassa pidettäviä vaatekappaleita. Jalkineet on tavallisesti tarkoitettu lämmittämään tai suojaamaan jalkoja, joskin muitakin käyttötapoja ja -tarkoituksia on olemassa. Jalkineita voidaan valmistaa monista materiaaleista, kuten villasta, nahasta, hyvin ohuesta tai hieman paksummastakin muovista sekä kankaasta. Jalkineita valmistivat aikanaan suutarit, mutta nykyään ne tehdään pääasiassa tehtaissa.
Jalkineisiin kuuluvat:
Kengät
Sandaalit
Tohvelit
Saappaat
Jacques de Boutkovsky

Jacques (Jacob) de Boutkovsky, sukunimi esiintyy myös muodossa Butkovski (1. joulukuuta 1858 – 20. elokuuta 1950) oli venäläissyntyinen Suomeen asettunut sellotaiteilija ja sellonsoiton opettaja.
Boutkovsky aloitti vuonna 1872 14-vuotiaana musiikkiopintonsa Nikolai Rubinšteinin johtamassa Moskovan konservatoriossa. Hänellä oli siellä musiikin teorian opettajana oli säveltäjä Pjotr Tšaikovski, viulunsoiton opettajina Laub ja Hrimaly sekä sellonsoiton opettajana Fitzenhagen. Boutkovskyn perhe muutti Pietariin vuonna 1874 ja hän siirtyi opiskelemaan Pietarin konservatorioon, jossa hänen sellonsoiton opettajanaan oli yliopettaja Markus ja pianonsoiton opettajana professori Tshern. Boutkovsky opiskeli Pietarin konservatoriossa seitsemän vuotta. Kahtena viimeisenä opintovuonna hänen sellonsoiton opettajanaan oli professori Davidoff. Boutkovskyn lahjakkuus herätti huomiota ja hänet kiinnitettiin vuonna 1889 keisarillisen hoviorkesterin solistiksi. Tässä orkesterissa oli mukana myös suomalaisia muusikoita.
Boutkovsky jäi orkesterista eläkkeelle 1914, muutti sitten Suomeen ja hänestä tuli Suomen kansalainen. Venäjän vallankumouksen ja vuoden 1918 mullistusten seurauksena Boutkovskyn menetti eläkkeensä ja hän palasi sitten aktiiviseksi muusikoksi. Boutkovsky asui 1920-luvulta lähtien Tampereella, toimi Tampereen kaupunginorkesterin soolosellistinä sekä sellonsoiton opettajana.
Jacques de Boutkovsky oli naimisissa Alexandrine de Boutkovskyn (1866–1964) kanssa. Heidät on haudattu Kalevankankaan hautausmaalle. Heidän poikansa Aleksander (s. 1893) asui myös Suomessa.
Irock

| Irock Ile Kallio |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : Love-studio
 Julkaistu: 1977
 Tuottaja(t): Ile Kallio, Richard Stanley, Hande Mertanen
 Tyylilaji: rock
 Kesto: 35.23
 Levy-yhtiö: Love Records
Listasijoitukset
  Suomi: 7. (kesäkuu 1977)
Ile Kallion muut julkaisut
|   | Irock 1977 | Get Out 1980 |
Irock on suomalaisen kitaristi-laulaja Ile Kallion debyyttialbumi sooloartistina. Se ilmestyi sekä Suomessa että Ruotsissa vuonna 1977. Albumilta julkaistiin samana vuonna Cindy / Love Song -single.
Re-masteroitu CD-versio albumista ilmestyi 31. lokakuuta 2007.
Kappaleet

Kaikki kappaleet säveltänyt Ile Kallio, ellei toisin mainittu.
Cindy – 3.17 (säv. & san. Ile Kallio)
Night Owl – 3.49 (säv. James Taylor)
I Got a Line On You – 2.42 (säv. Randy California)
It's Over – 3.20 (san. Richard Stanley)
You and Me – 4.12 (san. Richard Stanley)
Before I'm Down – 2.54 (san. Richard Stanley)
Ghosts in the Streets – 4.12 (san. Richard Stanley)
Love Song – 3.54 (säv. ja san. Ile Kallio)
Drive My Car – 2.00 (säv. ja san. Lennon–McCartney)
Ringer – 5.03 (säv. ja san. Ile Kallio)
Kokoonpano

Ile Kallio – laulu, kitara
Maukka Siirala – bassokitara
Make Luukkanen – rummut
Kokoonpano > Vierailevat muusikot

Pedro Hietanen – piano (kappale 8)
Pekka Pöyry – saksofoni (kappaleet 2 ja 5)
Tomi Parkkonen – lyömäsoittimet (kappaleet 5 ja 8)
Kokoonpano > Tuotanto

Richard Stanley – tuottaja, äänittäjä, miksaaja
Ile Kallio – tuottaja, design
Hande Mertanen – tuottaja
Ari Heinonen – design, valokuvat
Aiheesta muualla

Irock discogs.com -sivustolla
Jakob Roggeveen

Jakob Roggeveenin vuosina 1721–1722 matkaama reitti.
Jakob Roggeveen (1659 – 31. tammikuuta 1729) oli hollantilainen löytöretkeilijä. Hän antoi Pääsiäisaarelle sen nimen.
Elämäkerta

Roggeveen lähti 21. elokuuta 1721 etsimään niin sanottua eteläistä mannerta (Terra Australis), jonka uskottiin sijaitsevan jossain Tyynen valtameren eteläpuolella. Hän sai hankkeelleen rahoitusta Hollannin Länsi-Intian kauppakomppanialta. Roggeveenilla oli käytössään kolme laivaa ja noin 230 hengen miehistö.
Kierrettyään vaikeissa sääoloissa Kap Hornin Roggeveen päätti suunnata pohjoisempaan rauhallisemmille vesille. Hänellä oli tiedossaan, että englantilainen merirosvo Edward Davis oli noin 30 vuotta aiemmin nähnyt maata 27. eteläisen leveyspiirin kohdalla, jossain hyvin kaukana Chilen rannikon länsipuolella. Roggeveen päätti seurata tätä johtolankaa ja toivoi löytävänsä etsimänsä suuren manneralueen. Mannerta ei kuitenkaan löytynyt. Roggeveen löysi vain pienen ja karun saaren. Koska tuo saari löytyi pääsiäispäivänä 5. huhtikuuta 1722, päätti Roggeveen antaa sille nimeksi Pääsiäissaari.
Roggeveen ja hänen miehistönsä tutustuivat muutaman päivän ajan Pääsiäissaareen ja sen alkuasukkaisiin. Eniten ihmetystä herättivät suuret kivipatsaat, joita oli joka puolella saarta. Roggeveen ihmetteli ennen kaikkea sitä, miten patsaat oli pystytetty, sillä saarella ei kasvanut sellaisia puita, joista olisi saatu pystyttämisessä tarpeellisia telineitä ja vipuja. Hän ei myöskään käsittänyt, miten alkuasukkaat olivat tulleet saarelle, sillä heillä oli käytössään vain heiveröisiä ja vuotavia kanootteja.
Pääsiäissaarelta Roggeveen suuntasi kohti Tuamotun saariryhmää. Matka alkoi tässä vaiheessa muuttua tuskaisen vaikeaksi: yksi laivoista haaksirikkoutui, ruokavarat vähenivät ja miehistö sairasteli. Roggeveenin oli pakko hylätä suunnitelmat eteläisen mantereen etsimisestä ja suunnata suorinta tietä Hollannin Itä-Intiaan (vastaa suurin piirtein nykyistä Indonesiaa).
Matkalla Hollannin Itä-Intiaan Roggeveen löysi Samoan saariston. Päästyään lopulta Hollannin Itä-Intian pääkaupunkiin Bataviaan sai hän tylyn vastaanoton. Hänen epäiltiin rikkoneen Hollannin Itä-Intian kauppakomppanian yksinoikeutta kaupankäyntiin Itä-Aasian alueella, joten hänen laivansa takavarikoitiin ja hänet lähetettiin vangittuna Hollantiin. Myöhemmin Roggeveen sai kuitenkin hyvityksen tästä kärsimästään vääryydestä.
Hollannin asema kansainvälisenä merimahtina heikkeni 1700-luvulla. Roggeveenin jälkeen Tyynen valtameren tutkimista jatkoivat englantilaiset ja ranskalaiset.
Jacqueline Legere

| Jacqueline Legere |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 22. lokakuuta 1991
Kansalaisuus:   Kanada
Uran tiedot
Laji:  alamäkiluistelu
Saavutukset
Voitot:  1
Paras sijoitus maailmancupissa:  2. (2015)
 Tietolaatikko päivitetty 31. tammikuuta 2016 
Aiheesta muualla
www.jacquelinelegere.com
Jacqueline Legere (s. 22. lokakuuta 1991) on kanadalainen alamäkiluistelija. Legere sijoittui kaudella 2015 Red Bull Crashed Icen kokonaispisteissä toiseksi.
Legere debytoi Red Bull Crashed Icessä kaudella 2012. Kaudella 2015 hän sijoittui sarjan kokonaispisteissä toiseksi Suomen Salla Kyhälän jälkeen. Kaudella 2016 hän saavutti avausvoittonsa Münchenin osakilpailusta.
Itävallan naisten jalkapallomaajoukkue

Itävallan naisten jalkapallomaajoukkue edustaa Itävaltaa naisten jalkapallon kansainvälisissä otteluissa.
Joukkue koostuu pääosin Itävallan ja Saksan naisten pääsarjoissa pelaavista pelaajista. Vuonna 2016 joukkue selviytyi ensimmäistä kertaa arvokisoihin, kun se selvitti tiensä vuonna 2017 käytyihin naisten Euroopan-mestaruuskilpailuihin.
Historia > Maajoukkuetoiminnan alku

Itävallan naisten maajoukkue pelasi ensimmäisen ottelunsa 6. heinäkuuta 1970 Meksikoa vastaan Barissa Italiassa osallistuen naisten epäviralliseen maailmanmestaruusturnaukseen, joka pidettiin Italiassa 6. heinäkuuta ja 15. heinäkuuta välisenä aikana. Ensimmäisen ottelun lopputulos 9-0 oli tappio murskalukemin, joka on jäänyt yhdeksi huonoimmista joukkueen historiassa. Tällä tuloksella Itävalta oli nopeasti ulkona turnauksesta. Itävalta pelasi muutamia kuukausia myöhemmin Sveitsiä vastaan uusien Meksikoa vastaan kärsityn 9-0-tappion samoin numeroin.
Joukkue pelasi kaksi ystävyysottelua Sveitsiä vastaan naisten MM-kisojen alla vuosina 1978 ja 1990 häviten molemmat maalein 6-2 ja 5-1. Joukkue ei osallistunut vuosien 1991 tai 1995 MM-kisojen karsintoihin, mutta pelasi noihin aikoihin ystävyysotteluita. Itävalta osallistui vuoden 1997 EM-kilpailujen karsintoihin. Se oli sijoitettu B-luokan lohkoon 7 Sveitsin, Jugoslavian ja Kreikan kanssa. Se voitti jokaisen vastustajan kerran, pelasi tasan Kreikan kanssa ja hävisi Jugoslavialle ja Sveitsille. Itävalta sijoittui lohkossaan kolmanneksi, eikä selviytynyt EM-lopputurnaukseen. Itävalta ei osallistunut vuoden 1999 MM-kisojen karsintaan. Vuonna 1999 Itävalta pelasi kolme karsintaottelua vuoden 2001 EM-kisoihin.
Historia > 2000- ja 2010-luvut

Joukkue aloitti vuoden 2000 3-0-tappiolla Belgiaa vastaan. Neljä päivää myöhemmin joukkue hävisi Puolalle 3-2, mutta voitti Walesin 1-0. Joukkue päätyi karsintalohkon kolmanneksi, eikä selvinnyt EM-lopputurnaukseen. Itävaltalaiset pelasivat ensimmäisen karsintaottelun vuoden 2003 MM-kisoihin Skotlantia vastaan häviten 2-1. Sen jälkeen Itävalta voitti Walesin 2-0. Heidän kolmas ottelunsa Belgiaa vastaan oli 3-1-tappio. Itävalta hävisi myös toisen ottelunsa Belgiaa vastaan 4-2. Kuukautta myöhemmin tästä joukkue pelasi Skotlantia vastaan häviten 5-0. Karsinnat päättyivät 1-1-tasapeliin Walesia vastaan. Itävalta saavutti 4 pistettä yhdestä voitosta ja yhdestä tasapelistä ja karsiutui lopputurnauksesta. Karsinnat vuoden 2011 MM-kisoihin joukkue aloitti heikosti, mutta saavutti kolmannen sijan lohkossaan kymmenellä pisteellä otettuaan kolme voittoa, yhden tasapelin ja kärsittyään neljä tappiota. Itävalta osallistui myös vuoden 2015 MM-karsintoihin, muttei selvinnyt lopputurnaukseen.
EM-lopputurnauksessa 2017 Itävalta voitti alkulohkonsa, kun se voitti Sveitsin 1–0 ja Islannin 3–0 sekä pelasi Ranskaa vastaan tasapelin 1–1. Puolivälierissä se voitti Espanjan rangaistuspotkukilpailussa maalein 5–3 mutta hävisi välierissä Tanskalle rangaistuspotkukilpailussa maalein 0–3.
EM-kilpailuissa 2022 Itävalta hävisi Englannille 0–1 ja voitti sen jälkeen Pohjois-Irlannin 2–0 sekä Norjan 1–0. Puolivälierissä Itävalta hävisi Saksalle 0–2.
Käännös suomeksi
Jakob Näs

| Jakob Näs |
| --- | --- |
 Jakob Näs 1910-luvulla.
Kansanedustaja
 22.5.1907–31.7.1908  
Ryhmä/puolue:  RKP
Vaalipiiri:  Vaasan pohjoinen
Henkilötiedot
Syntynyt: 30. lokakuuta 1842 Munsala
Kuollut: 9. marraskuuta 1918 (76 vuotta) Munsala
Ammatti:  maanviljelijä
Jakob Näs (30. lokakuuta 1842 Munsala – 9. marraskuuta 1918 Munsala) oli suomalainen maanviljelijä ja poliitikko, joka toimi kuudesti valtiopäivämiehenä sekä RKP:n kansanedustajana Suomen ensimmäisessä eduskunnassa 1907–1908. Näs siirtyi myöhemmin sosialidemokraatteihin.
Elämä

Näsin vanhemmat olivat maanviljelijä Anders Jakobsson ja Helena Simonsdotter. Näs oli naimisissa vuodesta 1874 Anna Johansdotterin kanssa. Hän toimi maanviljelijänä kotipaikkakunnallaan Munsalassa. Näs oli kansanedustaja 1907–1908, edustaen Vaasan läänin pohjoista vaalipiiriä. Hän oli jo aiemmin Uudenkaarlepyyn tuomiokunnan edustaja talonpoikaissäädyssä valtiopäivillä 1894, 1897, 1899, 1900, 1904–1905 ja 1905–1906.
Kansanedustajakautensa jälkeen Näs siirtyi sosialidemokraatteihin ilmeisesti kotipitäjässään vaikuttaneiden munsalaisosialistien ansiosta. Vuonna 1907 Näs perusti Munsalan työväenyhdistyksen, jonka toiminta kuitenkin hiipui pian. Yhdystys herätettiin jälleen vuonna 1912 ja Näs oli sen hallituksen jäsen. Hän oli myös SDP:n eduskuntavaaliehdokkaana. Näs kuoli kotonaan Munsalassa 76-vuotiaana marraskuussa 1918.
Jakob Mändmets

| Jakob Mändmets |
| --- | --- |
 Jakob Mändmets
Henkilötiedot
Syntynyt: 1871
Kuollut: 1930 (58–59 vuotta)
Kansalaisuus:  Viro
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: viro
Tuotannon kieli: viro
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Jakob Mändmets (1871–1930) oli realismiin kallistuva virolainen kirjailija.
Mändmetsin teosten henkilöt ovat peräisin kylien ja kauppaloiden henkisestä ilmapiiristä ja esittävät niiden henkistä elämää. Mändmetsin ongelmat ovat laadultaan enemmän yhteiskunnallisia kuin psykologisia, hänen kirjallinen tyylinsä on pikemminkin kansantyylin taidokasta jäljittelyä kuin taiteellista.
Mändmetsin tekstejä on julkaistu suomeksi antologiassa Eestiläinen novelli (toim. Heino Puhvel, Perioodika 1979)
Teokset

Lepituse ingel, 1899
Koduküla vainult, 1900
Nina rannalt, 1900
Oma ôuest, 1900
Sala süüdlane , 1900
Ôitsiliste jutud, 1901
Tont, 1902
Pilpad, 1902
Rasked patud, 1902
Vana käsikiri, 1904
Tulesse, 1906
Isa talus, 1913
Meri, 1914
Viirastused,
Küla, 1916
Hingekarjane Römer, 1917
Maa jôud, 1918)
Läbi rädi, 1927
Neli päeva, 1904
Kosilane, 1905
Ema, 1908
Jakob Michelsen

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Jakob Saldern Stein Michelsen
Syntymäaika: 30. syyskuuta 1980 (ikä 44)
Syntymäpaikka: Tønder, Tanska
Pituus: 190 senttimetriä
Seura
Seura:  HamKam
Tehtävä: päävalmentaja
Valmennusura
1994–2001:  TM Tønder (juniorit)
2001–2004:  Kolding FC (juniorit)
2005–2007:  IK Skovbakken (juniorit)
2007–2009:  IK Skovbakken (naiset)
2009–2010:  IK Skovbakken (miehet)
2011–2012:  Hobro IK
2012–2013:  Tansania U19
2014–2015:  Skive IK
2015–2016:  SønderjyskE
2017–2018:  Hammarby IF
2018–2021:  OB
2022–:  HamKam

Jakob Michelsen (s. 30. syyskuuta 1980) on tanskalainen jalkapallovalmentaja. Tammikuusta 2022 lähtien hän on toiminut norjalaisen HamKamin päävalmentajana.
Ura

Michelsen aloitti valmennusuransa vain 14-vuotiaana toimien TM Tønderin poikajoukkueiden valmentajana. Hän siirtyi vuonna 2001 Koldingin organisaatioon juniorivalmentajaksi ja edelleen IK Skovbakkeniin. Hän valmensi vuosina 2007–2009 Skovbakkenin naisten joukkuetta. Michelsen jatkoi kuitenkin seuran palveluksessa valmentaen seuran miesten edustusjoukkuetta. Hän nosti seuran Tanskan 2. divisioonaan kaudella 2009/10.
Tammikuussa 2011 Michelsen siirtyi Skovbakkenista Hobro IK:n peräsimeen. Michelsen valmensi Hobroa hyvällä menestyksellä, kunnes siirtyi vuonna 2012 maanmiehensä Kim Poulsenin rekrytoimana valmentamaan Tansanian juniorimaajoukkueitta. Maaliskuussa 2014 hän palasi kotimaahansa Skive IK:n päävalmentajaksi. Michelsen teki Skivessä loistavaa työtä ja nosti seuran 1. divisioonaan. Skive pelasi hänen alaisuudessaan ennätykselliset 18 perättäistä voitokasta ottelua.
Kesällä 2015 Michelsen siirtyi Skivestä SønderjyskEn päävalmentajaksi. Hän johdatti seuran historiallisesti Tanskan Superliigassa toiseksi. Sijoitus on seuran historian paras saavutus. Hänet palkittiin Tanskan vuoden parhaana valmentajana 2015. Michelsenin loistava työ eri seurojen päävalmentajana on nostanut hänet myös kansainväliseen maineeseen ja hän on saanut lempinimen "mini-Mourinho" taktisten näkemystensä vuoksi.
Marraskuun lopussa 2016 Michelsen allekirjoitti yllättäen kolmivuotisen sopimuksen Allsvenskan-seura Hammarby IF:n kanssa. Hän aloitti seuran päävalmentajana tammikuussa 2017. Michelsen luotsasi Hammarbyn Allsvenskanissa edellisen kauden tavoin yhdeksänneksi. Tammikuussa 2018 Hammarby kertoi purkaneensa tanskalaisen sopimuksen.
Kesäkuussa 2018 Michelsen palasi Tanskan Superliigan OB:n päävalmentajaksi. Michelsen luotsasi OB:n debyyttikaudellaan viidenneksi, mikä jäi parhaaksi saavutukseksi seuran peräsimessä. Hän sai potkut maaliskuussa 2021, kun OB oli liigassa yhdeksäntenä.
Tammikuussa 2022 Michelsenistä tuli Norjan liigaan nousseen HamKamin päävalmentaja.
Ionis Education Group

Ionis Education Groupin päätoimipaikka Pariisissa.
Ionis Education Group (aiemmin Groupe Ionis) on eräs yksityisten korkeakoulun tai täydennyskoulutusta antavan oppilaitosten ryhmä Ranskassa.
Oppilaitosrypäs sai alkunsa vuonna 1980 Marc Sellanin perustamasta ISEG-kauppakorkeakoulusta; useita oppilaitoksia kokoava Ionis Education Group perustettiin vuonna 2002. Ryhmittymään kuuluu noin 29 oppilaitosta (vuonna 2023).
Oppilaitokset > Tekniikan ala

Concours Advance
École pour l'informatique et les techniques avancées
École pour l'informatique et les nouvelles technologies
ESME Sudria
IA Institut
Institut Polytechnique des Sciences Avancées
Institut Sup'Biotech de Paris
E-Artsup
Epitech Digital
Epitech Executive
IONIS School of Technology and Management
Coding Academy
SecureSphere by EPITA
Supinfo
Web@cademie
Oppilaitokset > Kaupan ja liiketoiminnan ala

Institut supérieur de gestion (ISG)
ISG Luxury Management
ISG RH
ISG Sport Business Management
Institut supérieur européen de gestion group (ISEG)
ICS Bégué
Institut supérieur européen de formation par l'action
MOD'SPE Paris
XP, the international esport & gaming school
Oppilaitokset > Muut

École des technologies numériques appliquées
Fondation IONIS
IONIS 361
IONISx
PHG Academy
Aiheesta muualla

Groupe Ionis
Ivan Obolenski

| Ivan Mihailovitš Obolenski |
| --- | --- |
 Ivan Obolenski vuonna 1904.
Suomen kenraalikuvernööri
 1904–1905  
Edeltäjä:  Nikolai Bobrikov Nikolai Turbin (vt.)
Seuraaja:  Nikolai Gerard
Henkilötiedot
Syntynyt: 14. marraskuuta 1853
Kuollut: 12. maaliskuuta 1910 (56 vuotta) Pietari
Ivan Mihailovitš Obolenski (ven. Ива́н Миха́йлович Оболе́нский; 14. marraskuuta (J: 2. marraskuuta) 1853 Moskova – 12. maaliskuuta (J: 27. helmikuuta) 1910 Pietari) oli venäläinen ruhtinas ja kenraaliluutnantti, joka toimi Suomen kenraalikuvernöörinä ensimmäisen sortokauden aikana 18. elokuuta 1904 – 22. marraskuuta 1905. Hän joutui eroamaan vuoden 1905 suurlakon jälkeen.
Sukutausta

Ruhtinas Obolenski polveutui Rurik-sukuisesta, Ukrainasta lähtöisin olevasta ikivanhasta slaavilaisesta aatelisperheestä. Hänen äitinsä oli romanialaissyntyinen ruhtinatar Marioara Sturdza, ruhtinas Alexandru Sturdzan tytär, ja isä oli ruhtinas Mihail Aleksandrovitš Obolenski (1821–1886). Hänen nuorempi veljensä Sergei Mihailovitš Obolenski (1863–1946) oli myös kenraali ja ruhtinas.[lähde? ]
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ivan Obolenski Wikimedia Commonsissa
Obolenskij, Ivan hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Nikolai Turbin vt. | Suomen kenraalikuvernööri 1904–1905 | Seuraaja: Nikolai Gerard |
Jaakon päivät

Jaakon päivät on Pietarsaaressa heinäkuussa järjestettävä juhla. Tapahtuma on kasvanut viikonlopputapahtumasta viikon kestäväksi juhlaksi.
Historia

Jaakon päiviä on järjestetty vuodesta 1976 lähtien. Jaakon päiviä vietetään viikolla, jolloin on Jaakon nimipäivä 25. heinäkuuta. Vanhan ajan tori on ollut Jaakon päivien vakiohjelmistoa 1980-luvun alusta lähtien. Vuodesta 1986 lähtien on Jaakon päivien yhteydessä julkistettu Laiska-Jaakko. Arvonimen saa merkittävästä panoksesta Pietarsaaren hyväksi.
Aiheesta muualla

Jaakon päivien kotisivut
Jacqueline Obradors

| Jacqueline Obradors> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Jacqueline Danell Obradors
Syntynyt: 6. lokakuuta 1966 (ikä 58) San Fernando Valley, Kalifornia, Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Juan Garcia
Näyttelijä
Aktiivisena:  1992-
Merkittävät roolit:  “Angelica” Kuusi päivää, seitsemän yötä “Detective Rita Ortiz” NYPD Blue “Carmen Naranjo” Tortilla Soup
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Jacqueline Danell Obradors (s. 6. lokakuuta 1966 San Fernando Valley, Kalifornia) on yhdysvaltalainen, argentiinalaista sukujuurta oleva näyttelijä. Hänet tunnetaan muiden muassa etsivä Rita Ortizin roolista Steven Bochcon luomasta suositusta poliisisarjasta NYPD Blue. Hän on esiintynyt vierailevana tähtenä lukuisissa muissa TV-sarjoissa. Hänen merkittävimmät elokuvaroolinsa ovat olleet Angelican rooli Ivan Reitmanin elokuvassa Kuusi päivää, seitsemän yötä (1998), josta roolista hän pääsi ehdolle Blockbuster Enterntainment Awardsin saajaksi, sekä päärooli elokuvassa Tortilla Soup - elämää kaikilla mausteilla (2001), josta hän oli ALMA-palkintoehdokkaana.
Obradorsin viimeisin rooli on etsivä Christine Vegan rooli TV-sarjassa Bosch.
Obradors on työskennellyt myös mallina ja hän on poseerannut muiden muassa Playboyssa ja People Magazinessa.
Jacques Werup

| Jacques Werup |
| --- | --- |
 Jacques Werup
Henkilötiedot
Syntynyt: 1945 Malmö, Ruotsi
Kuollut: 2016 (70–71 vuotta) Malmö, Ruotsi
Ammatti:  kirjailija, muusikko
Kirjailija
Tuotannon kieli: ruotsi
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Jacques Werup (1945 Malmö, Ruotsi – 2016 Malmö, Ruotsi) oli ruotsalainen kirjailija, jazzmuusikko, radio- ja televisio-ohjelmien tekijä, koulutukseltaan filosofian maisteri. Hän käytti tarinoissaan ja myös runoissaan rehevää mielikuvitusta ja lempeää ironiaa. Alkutuotannossaan hän kritisoi pikkuporvarillisuutta.
Palkinnot ja tunnustukset

De Nion suuri palkinto 2006
Nils Ferlinin palkinto 1997
Jacqueline Ogeil

Jacqueline Ogeil on australialainen cembalisti. Hän sai musiikin kandidaatin, musiikkipedagogiikan kandidaatin ja musiikin maisterin arvot Melbournen yliopistosta. Hänen opettajinaan ovat olleet Gustav Leonhardt (Amsterdam, 1993), Colin Tilney (Toronto) ja John O'Donnell (Melbourne). Opiskeluaikoinaan hän voitti pianistina Royal South Street Competitionin Ballaratissa ja Heidelbergin Eisteddfodin. Vuonna 1989 hän sai Rotaryn stipendin nuorimpana sen 40:een vuoteen saaneena. Vuonna 1995 hänelle myönnettiin Queen Elizabeth II Silver Jubilee Trust Award ja hän eteni semifinalistiksi Young Achiever of the Year -kilpailussa.
Ogeililla on ollut huomattava kysyntä säestäjänä. Hän on soittanut continuota muiden muassa Gerald Englishin, Cynthia O'Brienin, Ruth Wilkinsonin, Ensemble Gombertin, Fonte Musicalen, Lucinda Moonin, Gary Ekkelin ja nokkahuiluvirtuoosi Susanne Ehrhardtin kanssa. Ehrhardtin kanssa Ogeil kiersi Euroopassa heinäkuussa 1998 ja julkaisi levyn La Follia. Ogeil on myös esiintynyt Melbournen sinfoniaorkesterin kanssa.
Ogeil on vieraillut Victorian College of the Artsin musiikkikoulun luennoitsijana vuonna 1996. Hän on myös Keski-Queenslandin musiikkikonservatorion nimikkotaiteilija. Solistina Ogeil on esiintynyt Australiassa, Euroopassa ja Kanadassa. Hänen julkaisemiinsa levytyksiin kuuluvat The Virtuoso Harpsichord (1995), Buxtehude at the Harpsichord (1997) ja La Follia (1998).
Varhaisen ohjelmiston ohella Ogeil on tulkinnut myös cembalolle sävellettyjä nykymusiikkiteoksia. Hän muun muassa esitti ensimmäistä kertaa Australiassa Naji Hakimin teoksen Shasta (Five movements for harpsichord) vuonna 1994 ja teki tästä sävellyksestä maailman ensimmäisen levytyksen, jota Hakim itse ylisti. Ogeilin soittama instrumentti on Marc Nobelin vuonna 1988 Melbournessa rakentama cembalo. Kyseinen soitin on kopio 1600-luvun flaamilaisesta soittimesta, jonka rakensi Jean Couchet.