stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Epimetheus (kuu)
Löytäminen

Epimetheus kiertää käytännössä samaa rataa kuin Janus. Tähtitieteilijät olettivat aluksi, että kappaleita olisi vain yksi tällä kiertoradalla ja heillä oli vaikeuksia sovittaa yhteen kahden eri kappaleen havaintoja. Audouin Dollfus havaitsi kuun 15. joulukuuta 1966 ja ehdotti sille nimeä ’Janus’. 18. joulukuuta 1966 Richard L. Walker teki havainnon, jota nykyään pidetään Epimetheuksen löytämisenä. Kuitenkin silloin uskottiin, että kiertoradalla oli vain yksi kuu, epävirallisesti Januksena tunnettu.
Lokakuussa 1978 Stephen M. Larson ja John W. Fountain oivalsivat, että vuoden 1966 havainnot selitettäisiin parhaiten kahdella eri kappaleella, jotka jakavat saman kiertoradan. Tähän saatiin vahvistus Voyager 1 -luotaimen Saturnuksen ohilennon aikana vuonna 1980, jolloin sille annettiin väliaikainen tunnus S/1980 S 3. Epimetheuksen löytämisen jakaa näin Walker yhdessä Larsonin ja Fountainin kanssa. IAU nimesi kuut virallisesti Epimetheukseksi ja Janukseksi vuonna 1983. Cassini-luotain suoritti Epimetheuksen ohilennon 3. joulukuuta 2007.
Kiertorata

Epimetheus ja Janus kiertävät käytännössä samaa rataa Saturnuksen F- ja G-renkaiden välissä. Kiertoratojen keskietäisyyden ero on vain 50 km. Koska lähemmällä kiertoradalla olevan kappaleen nopeus on suurempi se saavuttaa ulommalla kiertoradalla olevaa kappaletta. Epimetheuksen halkaisijan ollessa 115 km ja Januksen 178 km näyttäisi siltä, että kappaleet törmäävät toisiinsa. Kuitenkin sisemmän kuun saavuttaessa ulompaa kuuta niiden keskinäinen vetovoima lisää sisemmän kuun liike-energiaa ja nostaa sen kiertorataa aiheuttaen samalla nopeuden hidastumisen. Samalla ulompi kuu menettää saman määrän liike-energiaa ja putoaa alemmalle kiertoradalle nopeuden samalla lisääntyessä. Kuut vaihtavat näin kiertoratoja ja alkavat etääntyä toisistaan, eivätkä ne lähesty koskaan toisiaan lähemmäksi kuin 10 000 km. Kiertoratojen vaihtaminen tapahtuu noin neljän vuoden välein, edellisen kerran 2010. Ilmiö on nykytiedon mukaan ainutlaatuinen Aurinkokunnassa.
Fyysiset ominaisuudet

Epimetheuksessa on useita halkaisijaltaan yli 30 km olevia kraattereita sekä erikokoisia harjanteita ja uurteita. Kraattereiden suuri määrä osoittaa, että Epimetheuksen täytyy olla varsin vanha. Janus ja Epimetheus ovat saattaneet syntyä yhden kappaleen hajoamisesta, mutta tämän on täytynyt tapahtua varhain Saturnuksen kuusysteemissä. Epimetheuksen alhainen tiheys ja korkea heijastuskyky osoittavat sen olevan todennäköisesti erittäin huokoinen jäinen kappale. Näissä arvoissa on kuitenkin paljon epävarmuutta ja tämä vaatii vahvistusta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Epimetheus (kuu) Wikimedia Commonsissa
Saturnuksen kuut
| --- | --- |
Paimenkuut:  S/2009 S 1 | Pan | Daphnis | Atlas | Prometheus | Pandora
Samarataiset:  Epimetheus | Janus
G-rengas:  Aegaeon
Sisemmät suuret kuut:  Mimas | Enceladus | Tethys | Telesto | Calypso | Dione | Helene | Polydeuces
Alkyonidit:  Methone | Anthe | Pallene
Ulommat suuret kuut:  Rhea | Titan | Hyperion | Japetus
Inuiittiryhmä:  Kiviuq | Ijiraq | Paaliaq | Siarnaq | Tarqeq
Viikinkiryhmä:  Phoebe | Skathi | S/2007 S 2 | Skoll | S/2004 S 13 |  Greip | Hyrrokkin | Mundilfari | Jarnsaxa | S/2006 S 1 | S/2004 S 17 | Narvi | Bergelmir | Aegir | Suttungr | S/2004 S 12 | Bestla  Farbauti | Hati | S/2004 S 7 | Thrymr | S/2007 S 3 | S/2006 S 3 |  Surtur | Kari | Fenrir | Ymir | Loge | Fornjot
Gallialaisryhmä:  Albiorix | Bebhionn | Erriapo | Tarvos
Varmistamattomat:  S/2004 S 6 | S/2004 S 4 | S/2004 S 3
Epimetheus ja Janus. Kuiden läheisyys on optinen illuusio, Epimetheus vasemmalla on noin 40 000 km lähempänä kuin Janus.
Et si tu n’existais pas

| ”Et si tu n'existais pas” Joe Dassin |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 B-puoli: ”Salut”
 Julkaistu: 1975
 Tyylilaji: chanson
 Kesto: 03.25
Et si tu n'existais pas on yhdysvaltalaisen poplaulaja Joe Dassinin single vuodelta 1975. Sen sävelsivät Toto Cutugno ja Pasquale Losito ja sanoittivat  Pierre Delanoë, Claude Lemesle ja Vito Pallavicini. Kappale on myös studioalbumin Joe Dassin (Le Costume blanc) avausraita.
"Et si tu n'existais pas" on versioitu useasti. Cutugno lauloi sen itse vuonna 1990. Kappale, jonka nimi suomentuu sanatarkasti ’Ja jos sinua ei olisi olemassa’, on käännetty muun muassa portugaliksi, hollanniksi, kreikaksi, suomeksi ja norjaksi. Hollanninkielisiä käännöksiä on useita: "De eerste keer", "Overal denk ik aan jou", "Stel dat jij niet echt bestond", "Stel nu dat jij niet bestond". Suomenkielisiä on puolestaan yksi, Chrisse Johanssonin sanoittama "Etsin kunnes löydän sun". Sen on levyttänyt usea artisti, kuten Markku Aro, Matti ja Teppo, Tauski, Marion ja Jukka Kuoppamäki.
"Et si tu n'existais pas" ylsi Belgian singlelistalla sijalle kolme keväällä 1976. Suomessa "Et si tu n'existais pas" oli 38:nneksi suurin hitti vuonna 1977.
Aiheesta muualla

Chordify.net: Et si tu n’existais pas
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: it:Et si tu n'existais pas
Käännös suomeksi
Euroopan nuorten kesäolympiafestivaalit 2009

EYOF olympiakylä Tampereen teknillisen yliopiston kampuksella
Euroopan nuorten kesäolympiafestivaalit 2009 järjestettiin Tampereella, Suomessa. Tampereen EYOF-kisat olivat suurin Suomessa järjestetty monilajinen urheilutapahtuma sitten Helsingin kesäolympialaisten: kisoihin osallistui 2 350 urheilijaa 49 maasta. Kyseessä oli toinen kerta, kun Suomi isännöi EYOF-tapahtumaa: Vuokatti ja Kajaani isännöivät talvikisoja vuonna 2001. Tapahtuman avajaisissa vierailivat muun muassa Tasavallan presidentti Tarja Halonen sekä Kansainvälisen Olympiakomitean puheenjohtaja Jacques Rogge. Kisakylä sijaitsi Hervannassa, johon rakennettiin pysyväksi muistomerkiksi Olympiapuisto. Ratinan stadionille pystytettiin soihtu olympiatulelle, jonka sytytti painin olympiavoittaja Pertti Ukkola. Olympiafestivaalin avauksessa Suomen lippua kantoin vuonna 1992 syntynyt käsipalloilija Nico Rönnberg.
Yleisradio näytti jokaisesta päivästä tunnin koosteen klo 22.05 TV2:lla. Myös paikallinen Aamulehti seurasi kisoja intensiivisesti. Virallisen kilpailukappaleen esitti Beats and Styles, ja kitarasoolon kappaleeseen soitti pituushypyn MM-pronssimitalisti Tommi Evilä.
Saman vuoden talviolympiafestivaalit järjestettiin Puolassa.
Kilpailupaikat

Ratinan stadion – Yleisurheilu, päättäjäiset
Tampereen jäähalli – Judo, avajaiset
Tampereen Messu- ja Urheilukeskus – Telinevoimistelu, käsipallo, lentopallo
Hervanta – Pyöräily, koripallo (tytöt), kisakylä
Tampereen Tenniskeskus – Tennis
Tampereen uintikeskus – Uinti
Pyynikin palloiluhalli – Koripallo (pojat)
Pyynikki – Pyöräily
Suomen mitalistit

Suomi menestyi Tampereen EYOF-tapahtumassa paremmin kuin koskaan aikaisemmin: lopputuloksena oli yksi kultamitali, viisi hopeasijaa ja yksi pronssi. Suomen mitalit tulivat yleisurheilusta ja uinnista. Näiden lisäksi poikien lentopallomaajoukkue sijoittui neljänneksi.
Suomen mitalistit > Kultaa

Nooralotta Neziri – Yleisurheilu, tyttöjen 100 metrin aitajuoksu
Suomen mitalistit > Hopeaa

Reetta Hämäläinen – Yleisurheilu, tyttöjen seiväshyppy
Kristiina Mäkelä – Yleisurheilu, tyttöjen kolmiloikka
Matti Mattsson – Uinti, poikien 100 metrin rintauinti
Jenna Laukkanen – Uinti, tyttöjen 100 metrin rintauinti
Jenna Laukkanen – Uinti, tyttöjen 200 metrin rintauinti
Suomen mitalistit > Pronssia

Lotta Harala – Yleisurheilu, tyttöjen pituushyppy
Ratinan stadion toimi yleisurheilun sekä kisojen päättäjäisten tapahtumapaikkana.
Elisabet York

| Elisabet |
| --- | --- |
 
Englannin kuningatar
Valtakausi:  18. tammikuuta 1486 – 11. helmikuuta 1503
Kruunajaiset:  25. marraskuuta 1487

Syntynyt:  11. helmikuuta 1466 Westminsterin palatsi
Kuollut:  11. helmikuuta 1503 (ikä 37) Lontoon Tower
Puoliso:  Henrik VII
Lapset:  7
Suku:  York
Isä:  Edvard IV
Äiti:  Elisabet Woodville
Nimikirjoitus:  
Elisabet York (engl. Elizabeth of York; 11. helmikuuta 1466 – 11. helmikuuta 1503) oli Englannin kuninkaan Henrik VII:n puoliso ja kuningas Henrik VIII:n äiti.
Elisabet oli York-sukuisen kuninkaan Edvard IV:n ja tämän puolison Elisabet Woodvillen tytär. Hänen avioliittonsa uuden kuninkaan Henrik VII:n kanssa yhdisti kilpailevat York- ja Lancaster-suvut yhdeksi Tudor-suvuksi ja vahvisti samalla Henrikin jälkeläisten oikeuden kruunuun. Elisabetin äiti Elisabet Woodville suostui järjestämään naimakaupan, mikäli Henrikin onnistuisi syrjäyttää Elisabet Woodvillen lanko Rikhard III valtaistuimelta. Tämä onnistui Bosworthin taistelussa 1485. Häät järjestettiin seuraavana vuonna. Kuningattareksi Elisabet kruunattiin vasta 25. marraskuuta 1487, yli vuosi pariskunnan ensimmäisen lapsen Arthurin syntymän jälkeen.
Jälkeläiset

Elisabetin ja Henrikin avioliitto oli kaikin puolin suhteellisen onnistunut. Pariskunta sai seitsemän (tai mahdollisesti kahdeksan) lasta:
Arthur (20. syyskuuta 1486 – 2. huhtikuuta 1502)
Margareeta Tudor (28. marraskuuta 1489 – 18. lokakuuta 1541)
Henrik VIII (28. kesäkuuta 1491 – 28. tammikuuta 1547)
Elisabet Tudor (2. heinäkuuta 1492 – 14. syyskuuta 1495)
Maria Tudor (18. maaliskuuta 1496 – 25. kesäkuuta 1533)
Edmund Tudor, Somersetin herttua (21. helmikuuta 1499 – 19. kesäkuuta 1500)
Edvard Tudor, joskaan hänen syntymä- tai kuolinaikojaan ei tiedetä eikä ole varmaa, oliko Edvardia edes olemassa vai ei; on mahdollista, että nimi 'Edmund' on kirjoitettu vahingossa muotoon 'Edvard', mutta jotkin lähteet mainitsevat Henrikillä ja Elisabetilla olleen pienenä kuollut lapsi nimeltä Edvard.
Katariina Tudor (s. ja k. 2. helmikuuta 1503)
Kuolema

Elisabetin vanhin poika Arthur kuoli pian sen jälkeen, kun oli nainut Espanjan prinsessan Katariina Aragonialaisen. Ilmeisesti tämän johdosta Elisabet päätti tulla raskaaksi vielä viimeisen kerran vahvistaakseen kuningassukua. Hän synnyttikin vielä tyttären, Katariinan, joka kuitenkin kuoli heti. Elisabet itse sairastui raskauden jälkeiseen infektioon ja kuoli yhdeksän päivän kuluttua 37-vuotissyntymäpäivänään.
Vaikka Henrik VII olikin tunnetusti tarkka rahoistaan[lähde? ], Elisabet sai loisteliaat hautajaiset. Hänet haudattiin Lontoon Westminster Abbeyhyn, jonne myös hänen miehensä myöhemmin haudattiin hänen rinnalleen.
Yorkin Elisabet on ainoa Englannin kuningatar, joka on ollut kuninkaan vaimo (Henrik VII), tytär (Edvard IV), sisar (Edvard V), veljentytär (Rikhard III) ja äiti (Henrik VIII). Hänen myös sanotaan antaneen kasvonsa herttakuningattarelle.
Perintö

Elisabetin toinen poika Henrik VIII seurasi Elisabetin miestä Englannin valtaistuimelle, Elisabetin vanhin tytär Margareeta nai Skotlannin kuninkaan Jaakko IV:n ja Elisabetin nuorempi eloonjäänyt tytär Maria Tudor nai Ranskan kuninkaan Ludvig XII:n. Margareetan pojasta tuli Skotlannin kuningas Jaakko V, hänen pojantyttärensä oli kuningatar Maria Stuart ja pojantyttärenpoikansa kuningas Jaakko VI, josta kaikki myöhemmät Ison-Britannian hallitsijat polveutuvat.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Elisabet York Wikimedia Commonsissa
Forthin–Clyden kanava

Kanavalaiva Forthin–Clyden kanavalla Bonnybridgen kohdalla.
Forthin–Clyden kanava (engl. Forth and Clyde Canal, skotiksi Canàl Foirthe agus Cluaidh) on Skotlannissa vuonna 1790 avattu kanava, joka yhdistää Forth- ja Clydejoet ja muodostaa siten vesiväylän Alamaiden kapeimman kohdan poikki Forthvuonolta Clydevuonolle. Kanava on 56 kilometriä pitkä. Sillä on yhteys Glasgow’n kaupunkiin. Kanava oli menestyksekäs niin kauan kuin valtamerilaivat olivat riittävän pieniä kulkemaan sitä pitkin.
Kanavan suunnitteli kuuluisa insinööri John Smeaton.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Forthin–Clyden kanava Wikimedia Commonsissa
Fernando Solanas

Solanas Wikimania 2009 -tapahtumassa.
Fernando Ezequiel ”Pino” Solanas (16. helmikuuta 1936 Olivos, Argentiina – 6. marraskuuta 2020 Pariisi, Ranska) oli argentiinalainen elokuvaohjaaja, jonka useimmat teokset ovat dokumenttielokuvia. Hänen tunnetuimpia töitään ovat kiistelty nelituntinen poliittinen dokumenttitrilogia Polttouunien aika (La Hora de los hornos, 1968) sekä näytelmäelokuva Etelän kaipuu (Sur, 1987), josta Solanas sai parhaan ohjaajan palkinnon Cannesissa. Solanas oli myös Argentiinan senaatissa  Buenos Airesin kaupungin edustajana.
Solanasin dokumentit ja näytelmäelokuvat käsittelevät useimmiten Argentiinan ja muiden Etelä-Amerikan maiden yhteiskunnallisia epäkohtia vasemmistolaisesta näkökulmasta. Esimerkiksi dokumentissaan Argentiinan ryöstö (Memoria del saqueo, 2004) Solanas pyrkii osoittamaan miten äärimmäinen liberalismi ja korruptio syöksivät vauraan maan köyhyyteen.
Vuonna 1999 Solanas johti tuomaristoa Moskovan elokuvajuhlilla. Kesällä 2002 hän vieraili Sodankylän elokuvajuhlilla ja syksyllä 2005 Helsingin Cinemaissí-festivaaleilla.
Kirjallisuutta

”Pampan punainen tango”, Solanasin haastattelu, Filmihullu 3/2002.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Fernando Solanas Wikimedia Commonsissa
Eva Ahlström

Eva Ahlström (o.s. Holmström, 21. tammikuuta 1848 – 19. joulukuuta 1920) oli Ahlström-yhtiön johtaja ja yhtiön perustajan Antti Ahlströmin toinen vaimo. Antti Ahlströmin kuoltua vuonna 1896 hänestä tuli perheyrityksen liiketoiminnan johtaja.
Eva Ahlströmin kaudella vuonna 1907 muodostettiin A. Ahlström Osakeyhtiö, jonka johtajana hän toimi. Lastensa kanssa hän oli yhtiön osaomistaja. Hän johti yritystä kahdeksan vuotta. Hän oli Suomen ensimmäinen naispuolinen teollisuusjohtaja. Siinä tehtävässä hän oli maltillinen uudistaja. Hän teki myös mittavaa hyväntekeväisyys- ja kulttuurityötä.
FK Metalurh Donetsk

FK Metalurh Donetsk oli ukrainalainen jalkapalloseura Donetskin kaupungista.
Historiaa > Esihistoria

Joukkueen juuret periytyivät Neuvostoliiton aikaisesta FK Antrasit Kirovskista, joka hyväksyttiin mukaan Ukrainan sarjajärjestelmään Ukrainan itsenäistyessä Neuvostoliitosta. Ensimmäisellä kaudellaan joukkue pelasi Ukrainan 2. liigassa, mikä on maan kolmanneksi korkein sarjataso ja alin ammattilaissarja. Joukkue kuitenkin putosi sarjasta ja pelasi kauden 1993 Ukrainan 3. liigassa nousten kuitenkin heti takaisin 2. liigaan. Nousun jälkeen joukkue vaihto kotipaikkansa Kirovskista Šah’tarskiin ja otti ensin nimen FK Šah’tar joka pian muutettiin muotoon FK Medita Šah’tarsk
Historiaa > Metalurh Donetsk

Muutamia vuosia myöhemmin seura uudelleenorganisoitiin ja sai nimen FK Metalurh Donetsk. Seuran omistajaksi tuli Industrialnyi sojuz Donbasu, jonka omisti Serhi Taruta, eräs Ukrainan ja koko Euroopan rikkaimmista oligarkeista. Tultuaan toiseksi Ukrainan 2. liigan C-lohkossa joukkue nousi seuraavaksi kaudeksi 1. liigaan. Kaudella 1996-97 Metalurh voitti 1. liigan ja nousi pääsarjaan.
Joukkue suoriutui korkeimmalla sarjatasolla varsin hyvin ja paransi myös menestystään Ukrainan cupissa. Metalurh voitti muutamia pronssimitaleita liigassa ja selviytyi cupissa säännöllisesti vähintään neljännes-finaaleihin.
2000-luvun ensimmäisellä vuosikymmenellä Metalurhin omistajat loivat hyvät suhteet tunnettuun ukrainalaiseen pelaaja-agenttiin, Dmytro Seljukiin, josta pian tuli seuran virkaa tekevä puheenjohtaja. Tämä herätti kannattajissa paljon vastalauseita tuomalla joukkueeseen lukuisia ulkomaalaisia pelaajia. Työskennellessään muodollisesti seuran puheenjohtajana Selyuk on kuitenkin asunut Barcelonassa. Useiden kausien ajan joukkueen enemmistön ovat muodostaneet kotimaisten pelaajien sijaan kallispalkkaiset ulkomaalaiset pelaajat, jotka ovat olleet Selyukin agentuurin asiakkaita. Iso osa pelaajista on tuotu joukkueeseen kysymättä lainkaan valmennusportaan mielipidettä. Esimerkkeinä tällaisista pelaajista ovat olleet muun muassa Yaya Touré, Jordi Cruyff ja Andrés Mendoza. Selyukin varsin kyseenalaiset toimintatavat johtivatkin lopulta hänen erottamiseensa ja hänen mukanaan häipyi myös suuri osa hänen tuomistaan pelaajista. Myöhemmin on käynyt ilmi, että monilla pelaajilla ei edes ollut sopimusta itse seuraan, vaan ainoastaan Selyukin agenttitoimistoon.
Selyukin ja hänen suojattiensa kaikottua Metalurhin menestys ja mitalien tavoittelu vaihtui selviämistaisteluksi. Vuonna 2008 tapahtui kuitenkin käänne parempaan, kun bulgarialainen Nikolai Kostov palkattiin joukkueen manageriksi jälleenrakentamaan sitä. Kostov toikin heti ensimmäisellä kaudellaan muutoksen luotsatessaan joukkueen Ukrainan valioliigassa neljänneksi, mikä toi myös paikan uuteen UEFA:n Eurooppa-liigaan. Kostovin palveluksesta seura ei kuitenkaan päässyt nauttimaan kuin kaksi kautta ennen kuin tämä palasi takaisin kotimaahansa Bulgariaan. Raskaasti Donetskia koetellut Itä-Ukrainan sota toi kuitenkin lopun seuran vaikeuksille ja Metalurh lopetti toimintansa vuonna 2015. Osa seuran toiminnoista yhdistettiin Stal Kamjanske -seuraan.
Stadion

Metalurhilla oli oma seuran mukaan nimetty kotikenttänsä, mutta pelasi sen verrattain alhaisen 5 094 paikan kapasiteetin vuoksi joitain otteluita myös Šah’tarin stadionilla.
Kilpailu

Metalurhin kovin paikallisvastustaja oli naapuriseura FK Šah’tar Donetsk, joka on myös yksi Ukrainan kaikkien aikojen menestyneimmistä seuroista. Otteluita seurojen välillä kutsuttiin mediassa ja kannattajien keskuudessa nimellä Donetske derbi. Vaikkakin Šah’tar oli otteluissa hallitseva osapuoli voittaen 41 kohtaamisesta 35 Metalurhin kolmea vastaan, oli niillä kuitenkin suuri merkitys molempien seurojen kannattajille.
Saavutukset

1996–97 Ukrainan 1. liigan voitto.
2009–10 Ukrainan cupin 2.
2011–12 Ukrainan cupin 2.
2011–12 Ukrainan supercupin 2.
Forth (joki)

| Forth |
| --- | --- |
 Forth-joki Stirlingin kaupungin lähellä.
Alkulähde:  Loch Ard
Laskupaikka:  Firth of Forth
Maat:   Yhdistynyt kuningaskunta
Pituus:  47 km
 Forth kartalla.
Forth on joki Skotlannissa, Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Se saa alkunsa Loch Ardin järvestä, virtaa 47 kilometrin matkan itään ja laskee Pohjanmereen. Joen suulla on laaja estuaari, Forthin vuono (engl. Firth of Forth). Vuonossa elää monipuolinen eläimistö, josta näyttävimpiä ovat hylkeet ja pyöriäiset. Ajoittain sinne ui myös valaita, kuten miekkavalaita ja lahtivalaita, ja siellä on tavattu jopa ryhävalas vuonna 2003. Estuaarissa talvehtii yli 80 000 kahlaajaa ja vesilintua, jotka löytävät mutaisilta rannoilta äyriäisiä ja muita selkärangattomia ravinnokseen. Lintujen joukossa on merkittävät punajalkaviklo- ja  lyhytnokkahanhipopulaatiot.
Forth virtaa Skotlannin tiheimmin asutun alueen halki. Sen varrella on useita kaupunkeja, joista tunnetuin on Stirling, Skotlannin keskiaikainen pääkaupunki. Skotlannin nykyinen pääkaupunki, Edinburgh, sijaitsee Forthin vuonon etelärannalla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Forth Wikimedia Commonsissa
F1 2019

| F1 2019 |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Codemasters Birmingham
Julkaisija:  Codemasters
Jakelija:  Bandai Namco Entertainment
Pelisarja:  Formula 1
Pelimoottori:  EGO Engine 4.0
Julkaistu:  EU 28. kesäkuuta 2019
Lajityyppi:  ajopeli
Pelimuoto:  yksinpeli, moninpeli
Ikäluokitus:  PEGI: 3
Alusta:  PlayStation 4 Xbox One Microsoft Windows
Jakelumuoto:  Digitaalinen jakelu
Oheislaite:  rattiohjain, pad-ohjain
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK  : 
F1 2019 on Codemastersin kehittämä ajopeli, joka perustuu Formula 1 -kauteen 2019. Peli julkaistiin PlayStation 4-, Xbox One- ja Microsoft Windows -alustoille 28. kesäkuuta 2019. Peli sisältää kaikki kauden 2019 tallit, kuljettajat ja radat. Peli sisältää myös F2-luokan autot ensimmäistä kertaa, sekä erikoisversion F1 2019 Legends editionin, jossa ovat Ayrton Senna ja Alain Prost sekä heidän ajokkinsa.
FS Atalante (1868)

| Atalante |
| --- | --- |
 Atalante

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Arsenal de Cherbourg
Kölinlasku:  kesäkuu 1865
Laskettu vesille:  9. huhtikuuta 1868
Palveluskäyttöön:  1869
Poistui palveluskäytöstä:  1888
Tekniset tiedot
Uppouma:  3 825 t
Pituus:  68,78 m
Leveys:  14,2 m
Syväys:  6,56 m
Koneteho:  1 640 ihp
Nopeus:  11 solmua
Miehistöä:  316
Aseistus
Aseistus:  6 × 194 mm Mle 1864 -tykkiä 4 × 120 mm tykkiä
Atalante oli Ranskan laivaston vuonna 1868 vesillelaskettu puurunkoinen Alma-luokan panssarikorvetti. Alus osallistui Ranskan–Saksan sotaan vuosina 1870–1871, tulitti tykein Vietnamin linnakkeita Thuan Anin taistelussa vuonna 1884 ja osallistui Ranskan–Kiinan sotaan vuosina 1884–1885. Alus siirrettiin 1885 Saigonissa reserviin ja upposi kaksi vuotta myöhemmin ollessaan edelleen Saigonissa.
Valmistus

Alus tilattiin tammikuussa 1966 Cherbourgin laivastotelakalta, missä köli laskettiin kesäkuussa 1865. Se laskettiin vesille 9. huhtikuuta 1868 ja otettiin palvelukseen 1. huhtikuuta 1869 koeajoja varten. Alus otettiin varsinaisesti palvelukseen kesäkuussa.
Palvelus

Valmistuttuaan alus sijoitettiin 11. heinäkuuta 1869 Brestissä reserviin. Se palautettiin palvelukseen 4. maaliskuuta 1870, jolloin se sijoitettiin kehityslaivueeseen ennen siirtoa Itämeren laivueeseen heinäkuussa Ranskan–Saksan sotaan. Laivueen tehtävänä ollut Saksan satamien saarto keskeytettiin 16. syyskuuta ja alukset palasivat Cherbourgiin. Alus palautettiin 6. marraskuuta reserviin, mistä se palautettiin palvelukseen jo 18. tammikuuta 1871 Cherbourgissa. Alus kuitenkin poistettiin palveluksesta 17. elokuuta Lorientissa, kunnes se palautettiin palvelukseen 1. heinäkuuta 1872 Tyynenmeren asemalle. Alus siirrettiin huoltoon 19. joulukuuta 1874, minkä jälkeen se oli 1. joulukuuta 1875 - 9. kesäkuuta 1878 Kiinan asemalla korvaamassa Montcalmia.
Aluksen kattilat vaihdettiin 1880. Alus oli Saigonissa tukikohta-aluksena kesäkuussa 1885, kunnes purjein varustettu kuljetusalus Loire (entinen taistelulaiva Prince Jérôme) korvasi sen 1887. Alus poistettiin 2. helmikuuta 1887 laivastoluettelosta ja myytiin Cochinkiinassa 1887-1890. Alus upposi hylättynä lokakuussa 1890 Saigonissa, jonne hylky hylättiin.
Fernando Soriano

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Fernando Soriano Marco
Syntymäaika: 24. syyskuuta 1979 (ikä 45)
Syntymäpaikka: Zaragoza, Espanja
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 188 senttimetriä
Seura
Seura: Almería
Pelinumero: 6
Junioriseurat
: Zaragoza
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1998–2001 2001–2002 2002–2005 2005–2010 2010–2011 2011– | Zaragoza B → Recreativo Zaragoza Almería Osasuna Almería |  39 (4) 81 (6) 149 (19) 30 (2) 34 (4) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 22. kesäkuuta 2013.
Fernando Soriano Marco (s. 24. syyskuuta 1979 Zaragoza, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Espanjan Segunda Divisiónissa pelaavaa Almeríaa ja on pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja.
Seurajoukkueura

Soriano on Zaragozan kasvatti. Ennen siirtymistään edustusjoukkueeseen hän pelasi kauden 2001–2002 lainalla Recreativossa.
Ensimmäisellä kaudellaan 2003–2004 maan pääsarjassa Primera Divisiónissa hän kuului joukkueensa luottopelaajiin. Hän teki muun muassa voittomaalit otteluissa Racing Santanderia ja Barcelonaa vastaan. Joukkue voitti kauden päätteeksi Copa del Reyn, jonka loppuottelussa se kaatoi Real Madridin.
Kaudeksi 2005–2006 Soriano siirtyi sarjatasoa alemmas Almeríaan. Hän pelasi ensimmäisellä kaudellaan 34 ottelua ja teki niissä seitsemän maalia. Seuraavalla kaudella hän oli joukkueensa näkyvimpiä hahmoja, kun se nousi ensimmäistä kertaa historiassaan Primera Divisióniin.
Kausi 2009–2010 Almeríassa sujui moitteettomasti ja hän kuului jo kolmatta vuotta peräkkäin kiistattomasti joukkueen avauskokoonpanoon. Joukkueen edelliskausien maalipyssyn Álvaro Negredon lähdettyä kesän aikana pois Sorianon hyökkäysvastuu lisääntyi ja hän pelasi useita otteluita hyökkäävänä keskikenttäpelaajana. Hän onnistui kauden aikana maalinteossa seitsemästi.
21. toukokuuta 2010 hän teki 2+1-vuotisen sopimuksen Osasunan kanssa. Kauden 2010–2011 jälkeen hän palasi takaisin Almeríaan.
Aiheesta muualla

Fernando Sorianon tilastot BDFutbol-sivustolla (englanniksi)