Maailmanlaajuista joukkovalvontaa koskevat paljastukset (2013 alkaen)
Aikajana > 2013 > Kesäkuu

Usean The Guardian -lehden Yhdysvalloista käsin työskentelevän päätoimittajan New Yorkissa pitämän kokouksen jälkeen päätettiin, että Greenwald, Poitras ja The Guardianin puolustus- tiedustelukirjeenvaihtaja Ewen MacAskill lentäisivät Hongkongiin tapaamaan Snowdenia. Kesäkuun viidentenä päivänä, ensimmäisessä vuotoihin perustuvassa uutisraportissa The Guardian paljasti huippusalaisen tuomioistuinmääräyksen, josta kävi ilmi, että NSA oli keränyt yli 120 miljoonan Verizonin asiakkaan puhelutiedot. Määräyksen alla, puheluiden kummankin osapuolen numerot, paikannustiedot, yksilölliset tunnisteet, puheluiden ajankohdat ja pituudet luovutettiin FBI:lle, joka luovutti ne edelleen NSA:lle. The Wall Street Journalin mukaan, Verizonia koskeva määräys on osa kiisteltyä MAINWAY -nimistä ohjelmaa, jonka tavoitteena on varastoida rekisteritiedot kaikista Yhdysvalloissa tehdyistä puheluista. Ohjelma ei kuitenkaan kerää informaatiota suoraan T-Mobile US tai Verizon Wireless -tietoliikenneyhtiöiltä, johtuen osittain näiden omistajien sidoksista ulkomaihin.
Median toisessa paljastuksessa 6. kesäkuuta 2013 paljastettiin PRISM-ohjelma, joka kerää ulkomaalaisten ja tuntemattoman määrän Yhdysvaltain kansalaisen sähköpostit, ääni-, tekstiviesti- ja videokeskustelut Microsoftilta, Googlelta, Yahoolta, Applelta sekä muilta teknologiajäteiltä. The Guardian ja The Washington Post julkaisivat tämän yhtäaikaisesti.
Der Spiegel paljasti, että NSA oli vakoillut useaa diplomaattista vierailua Euroopan unionissa (EU) ja Yhdistyneiden kansakuntien päämajassa New Yorkissa. Tiettyjen jaksojen aikana neljän vuoden sisällä, NSA oli hakkeroinut usean kiinalaisen mobiilipuhelinyrityksen, Chinese University of Hong Kongin ja Tsinghuan yliopiston Pekingissä, sekä aasialaisen valokuituverkoston operaattorin Pacnetin. Vain Five Eyes -liittoutuman jäsenet (Australia, Kanada, Uusi-Seelanti ja Yhdistynyt kuningaskunta) ovat selkeästi vapautettuja NSA:n hyökkäyksiltä, joiden EU:n sisäinen pääkohde on Saksa. Erään EU:n suurlähetystön salattujen faxilaitteiden salakuunteluun käytetyn menetelmän koodinimi on Dropmire.
Brittiläinen tiedustelupalvelu Government Communications Headquarters (GCHQ) sieppasi vieraiden diplomaattien viestinnät Lontoossa vuonna 2009 pidetyn G20-huippukokouksen aikana. Tämän lisäksi GCHQ on siepannut ja varastoinut massoittain valokuituliikennettä Temporan kautta. Kahta Temporan ydinosaa kutsutaan nimillä "Mastering the Internet" (MTI) ja "Global Telecoms Exploitation". Viestinnän koko sisältö säilytetään kolme päivää, kun taas viestinnän metatiedot säilytetään kolmekymmentä päivää. GCHQ:n Temporalla kerätty data on jaettu Yhdysvaltojen NSA:n kanssa.
Vuodesta 2001 vuoteen 2011, NSA keräsi suunnattomia määriä rekisteritietoja yhdysvaltalaisten sähköpostin- ja Internetinkäytöstä Stellar Wind -ohjelman kautta, joka myöhemmin lopetettiin operaatio- ja resurssirajoituksien johdosta. Sen tilalle tulivat uudemmat valvontaohjelmat kuten ShellTrumpet, joka "käsitteli biljoonannen rekisteritietonsa" joulukuun loppuun mennessä vuonna 2012.
Boundless Informant-ohjelman mukaan, yli 97 miljardia datajoukkoa oli kerätty kolmenkymmenen päivän jakson aikana, joka päättyi maaliskuussa 2013. Kaikista 97 miljardista noin kolme miljardia datajoukkoa olivat lähtöisin yhdysvaltalaisista tietoliikenneverkoista ja noin 500 miljoonaa rekisteritietoa oli kerätty Saksalaisista verkoista.
Useita viikkoja tämän jälkeen paljastui, että Saksan Bundesnachrichtendienst (BND) oli toimittanut massiivisia määriä rekisteritietoja NSA:lle.
American University -yliopiston oikeustieteellisen tiedekunnan professori Stephen Vladeck on väittänyt, että Yhdysvaltain oikeusministeri ja kansallisen tiedustelupalvelun johtaja voivat vuodeksi kerrallaan osallistua laajamittaiseen suunnitelmalliseen valvontaan hakematta lupaa oikeusistuimelta (joka hänen mukaan ei tekisi enempää kuin tarkistaisi, että sertifioinnit – ei itse valvonta – noudattavat erilaisia lakisääteisiä vaatimuksia). On olemassa prosesseja, joita NSA käyttää kohdistamaan henkilöitä jotka eivät ole Yhdysvaltain kansalaisia sekä prosesseja joita NSA käyttää minimoimaan datan keräystä henkilöistä jotka ovat Yhdysvaltain kansalaisia. Nämä tuomioistuinten hyväksymät menettelytavat antavat NSA:lle luvan:
säilyttää dataa joka voi mahdollisesti sisältää tietoja Yhdysvaltain kansalaisista viisi vuotta;
säilyttää ja käyttää hyödyksi “tahattomasti kerättyä” kotimaista kommunikaatiota jos se sisältää tiedustelun kannalta käyttökelpoista informaatiota, tietoja rikollisesta toiminnasta, uhasta ihmisille tai omaisuudelle, on salattu tai uskotaan sisältävän kyberturvallisuudelle olennaista informaatiota;
säilyttää asianajajien ja heidän asiakkaiden väliset kommunikaatiot jos ne sisältävät “ulkomaista tiedusteluinformaatiota”; sekä
päästä käsiksi “Yhdysvalloissa olevista koneista” tai puhelinnumeroista kerättyjen kommunikaatioiden sisältöön sen selvittämiseksi, ovatko kohteet Yhdysvalloissa, jotta valvonnan jatkamisesta voisi luopua.
Der Spiegel paljasti, että Saksa on Euroopan unionin 27 jäsenvaltiosta NSA:n eniten kohdistettu valtio sen järjestelmällisen puhelin- ja internetyhteyksien datan valvonnan ja tallentamisen takia. Lehden mukaan NSA varastoi dataa puolesta miljardista Saksalaisesta kommunikaatiosta joka kuukausi. Tähän dataan sisältyy puhelut, sähköpostit, tekstiviestit sekä keskustelulokit.