stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kirjankustantamo
Kirjallisuutta

Halttunen, Kai: Pienkustantajan arkipäivä: Tutkimus julkaisuprosessista ja toimintakulttuurista.  (Nykykulttuurin tutkimusyksikön julkaisuja)  Jyväskylä:  Jyväskylän yliopisto, 1995.  ISBN 951-34-0512-5
Häggman, Kai: Paras tawara maailmassa: Suomalainen kustannustoiminta 1800-luvulta 2000-luvulle.  (Suomen kustannusyhdistys 150 vuotta)  Helsingissä:  Otava, 2008.  ISBN 978-951-1-23089-2
Hänninen, Jera & Hänninen, Jyri: Haluatko todella kirjailijaksi? Matkaopas kirjamaailmaan.  Helsinki:  Helsinki-kirjat, 2012.  ISBN 978-952-5-98907-6
Lehtola, Jari & Lehtola, Jorma & Lehtola, Veli-Pekka: Juosten kustannettu: Pienkustantajan salaiset kansiot.  Inari:  Kustannus-Puntsi, 2013.  ISBN 978-952-5343-48-9
Makkonen, Teijo (toim.): Kustannustoimittajan kirja.  Tampere: Vastapaino:  Helsinki: Suomen kustannusyhdistys, 2004.  ISBN 951-768-137-2
Aiheesta muualla

Richard Nashin haastattelu. (englanniksi)
Suomessa toimivia kirjojen kustantajia. Kustantajat.com.
Silja Ylitalo: Pienkustantamot pyristelevät monipolisoituvassa kirjamaailmassa[vanhentunut linkki]. Turun ylioppilaslehti 14.12.2007.
Tiopuriinimetyylitransferaasi

Malli tiopuriinimetyylitransferaasin rakenteesta
Tiopuriinimetyylitransferaasi on entsyymi, joka osallistuu tiopuriiniyhdisteiden aineenvaihduntaan nisäkkäillä. Tiopuriinimetyylitransferaasin EC-numero on EC 2.1.1.67.
Toiminta ja farmakokineettinen merkitys

Tiopuriinimetyylitransferaasi kuuluu transferaasientsyymeihin ja siirtää metyyliryhmän S-adenosyylimetioniinilta tiopuriinille. Tuotteena muodostuu tiopuriinin S-metyylieetterijohdannainen ja S-adenosyylihomokysteiiniä. Yhdiste hyväksyy substraateikseen useita tiopuriineja, muun muassa lääkeaineina käytettävät atsatiopriinin, merkaptopuriinin ja tioguaniinin. Näistä muodostuva metyylijohdannainen on lääkeaineena tehoton ja myrkytön. Entsyymin inhibiittoreita ovat muun muassa bentsoehappo ja eräät sen johdannaiset ja eräät lääkeaineet, kuten parasetamoli.
Tiopuriinimetyylitransferaasi löydettiin ensimmäisen kerran rottien ja hiirien maksasta ja munuaisista. Näiden elinten lisäksi se on aktiivinen monissa muissakin kudoksissa, esimerkiksi veren puna- ja valkosoluissa sekä suolistossa. Koska luuytimen hematopoieettisissa (verisoluja tuottavissa) kudoksissa ei esiinny toista tiopuriineja inaktivoivaa entsyymiä ksantiinioksidaasia, vastaa tiopuriinimetyylitransferaasi siellä yksin tiopuriinien inaktivoivasta metaboliasta. Luuytimen soluissa on useita muita entsyymejä, jotka johtavat aktiivisiin tiopuriinien metaboliitteihin.
Tiopuriinin tuotantoa ohjaa ihmisellä TPMT-geeni, joka sijaitsee kromosomissa 6. Tämä geeni koostuu 10 eksonista ja on geneettisesti polymorfinen. Tiopuriinimetyylitransferaasin toimintaa heikentäviä mutaatioita tunnetaan ainakin 23 alleelissa ja tyypillisimmät niistä ovat guaniinin vaihtuminen adeniiniksi tai sytosiiniksi tai adeniinin vaihtuminen guaniiniksi. Arviolta maailman väestöstä noin 10 % on yksi mutatoitunut alleeli, jonka seurauksena tiopuriinimetyylitransferaasin aktiivisuus on noin puolet normaalista. Noin 0,5 % ihmisistä mutatoituneita alleeleja on useampi, jolloin puhutaan tiopuriinimetyylitransferaasin puutoksesta.
Vähentynyt entsyymin aktiivisuus johtaa luusoluille myrkyllisten muiden entsyymien muodostamien tiopuriinien aineenvaihduntatuotteiden, muun muassa tioguaniininukleotidien, kertymiseen. Tämä voi johtaa erittäin vaaralliseen luuydinlamaan normaaleilla atsatiopriinin, merkaptopuriinin tai tioguaniinin annostuksilla. Tämän vuoksi entsyymin aktiivisuuden määritystä voidaan käyttää selvitettäessä sopivaa tiopuriinilääkkeiden annostusta.
Mustatupelo

| Mustatupelo |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Cornales
Heimo::  Tupelokasvit Nyssaceae
Suku::  Tupelot Nyssa
Laji::  sylvatica
Kaksiosainen nimi
 Nyssa sylvatica  Marsh. 

Katso myös
   Mustatupelo Wikispeciesissä   Mustatupelo Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Mustatupelo (Nyssa sylvatica) on Pohjois-Amerikan itäosista kotoisin oleva suurikokoinen, kesävihanta puu, joka kuuluu tupeloiden sukuun ja tupelokasvien heimoon. Siitä tunnetaan kaksi muunnosta, jotka erotetaan toisistaan elinympäristön perusteella: ylänköjen ja jokivarsien karkeajakoisissa maalajeissa kasvava var. sylvatica eli ’mustatupelo’ ja alluviaalisissa, hienojakoisissa maalajeissa kasvava var. biflora eli ’suotupelo’.
Ulkonäkö ja koko

Mustatupelo on melko nopeakasvuinen ja pitkäikäinen puu, joka kasvaa keskimäärin 18–24 metriä korkeaksi. Parhailla kasvupaikoilla se voi kuitenkin saavuttaa yli 35 metrin korkeuden ja 120 senttimetrin rinnankorkeusläpimitan.
Mustatupelolla on suora runko, leveän kartiomainen tai pylväsmäinen latvus, tiheä lehvästö ja hennot, siirottavat haarat. Rämealueilla kasvavat puuyksilöt (var. biflora) ovat yleensä tyviosastaan hyvin leveitä ja niillä on syvälle maahan ulottuva pääjuuri. Kaarna on harmaanruskeaa ja alkaa vanhemmiten halkeilla epäsäännöllisiksi harjanteiksi ja vinoneliön muotoisiksi levyiksi. Nahkaiset lehdet sijaitsevat varrella kierteisesti tiheinä ruusukkeina. Lehtilapa on leveänsoikea, ehytlaitainen, kalju ja kiiltävän tummanvihreä. Syksyllä lehdet muuttuvat kauniin kirkkaanpunaisiksi tai keltaisiksi.
Mustatupelo kukkii huhti–kesäkuussa ja kantaa hedelmää syys–lokakuussa. Se on enimmäkseen kaksikotinen kasvi eli suurin osa sen hede- ja emikukista sijaitsee eri puuyksilöissä. Pienet, vihertävänvalkoiset kukat sijaitsevat puussa yksittäin tai muodostavat perällisiä ja pyöreitä kukintoja. Mehiläisten tai tuulen pölytettyä emikukat niistä kehittyy noin sentin mittaisia, munan muotoisia ja sinimustia marjoja, jotka putoavat maahan syys–marraskuun aikana. Siemenet leviävät puun ympäristöön marjoja syövien eläinten mukana.
Levinneisyys

Mustatupelo on kotoisin Pohjois-Amerikan itäosista, jossa sen levinneisyysalue ulottuu koillisessa Maineen ja New Yorkiin, luoteessa Michiganiin ja Illinoisiin, lounaassa Texasiin ja kaakossa Floridaan. Sitä esiintyy paikallisesti myös Meksikon keski- ja eteläosissa.
Elinympäristö

Mustatupelo viihtyy varsin vaihtelevissa olosuhteissa. Se menestyy yhtä lailla rannikkotasankojen alluviaalisessa maaperässä kuin vuorten alarinteiden ja solien hiekkaisessa savimaassa noin 900 metrin korkeudelle asti.
Käyttö

Mustatupeloa hyödynnetään paljon hunaja- ja koristekasvina. Sen kevyestä ja tasasyisestä puuaineksesta valmistetaan sahatavaraa, puuviilua ja selluloosaa sekä jonkin verran ratapölkkyjä. Tupeloviilua käytetään erilaisten laatikoiden, korien, huonekalujen ja sisustuselementtien rakennusmateriaalina. Koska puuaines on verraten kestävää, siitä tehdään myös lattialautoja, lasitehtaiden valsseja, aseiden periä ja erilaisia pölkkyjä.
Mustatupelo tarjoaa suojaa ja ravintoa monille villieläimille. Linnut ja nisäkkäät syövät sen marjoja ja valkohäntäpeura käyttää ravinnokseen sen nuoria versoja.
Aiheesta muualla

Integrated Taxonomic Information System (ITIS): Nyssa sylvatica (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Nyssa sylvatica (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q3179665  Wikispecies: Nyssa sylvatica  AoFP: 3263  APA: 2712  CoL: 487MQ  EoL: 585634  EPPO: NYSSY  FNA: 242416878  GBIF: 5383717  GRIN: 25455  iNaturalist: 54802  IPNI: 271953-1  IRMNG: 10589186  ITIS: 27821  IUCN: 61990588  MichiganFlora: 1731  MoBotPF: 279346  NatureServe: 2.161146  NCBI: 4292  Observation.org: 432357  Open Tree of Life: 671013  Plant List: kew-136221  PLANTS: NYSY  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:271953-1  RHS: 11640  Tropicos: 8700079  VASCAN: 6724  WisFlora: 4343  WFO: wfo-0000252606 
Mustatupelo syysasussaan West Pointissa New Yorkissa.
Mustatupelon kaarna halkeilee vanhemmiten voimakkaasti.
Tioesterit

Monotioesterien yleiset rakenteet. Ylempänä tioliesteri ja alempana tioniesteri
Tioesterit ovat orgaanisia yhdisteitä ja esterien analogeja. Ne poikkeavat rakenteeltaan estereistä siten, että esteriryhmän happiatomeista toinen (monotioesterit) tai molemmat (ditioesteri) ovat korvautuneet rikkiatomeilla. Tioesterit ovat tärkeitä biologisissa systeemeissä ja niitä ovat muun muassa asetyylikoentsyymi-A ja monet muut koentsyymi-A:n johdannaiset.
Ominaisuudet ja valmistus

Tioestereissä happiatomi korvautuu rikkiatomilla. Korvautuminen voi tapahtua alkoksiryhmästä, jolloin yhdistettä kutsutaan tioliesteriksi tai karbonyyliryhmästä, jolloin tiokarbonyyliryhmän sisältävää tioesteriä kutsutaan tioniesteriksi. Molemmat happiatomit voivat myös korvautua rikkiatomeilla ja tällöin yhdiste on ditioesteri. Tioesterit reagoivat nukleofiilien kanssa herkimmin verrattuna estereihin. Esimerkiksi vesi hydrolysoi ne tioleiksi ja karboksyylihapoiksi ja amiinit reagoivat tioesterien kanssa muodostaen amideja. Reaktioiden helppous johtuu siitä, että tioestereiden tiolaatiryhmä on parempi lähtevä ryhmä kuin estereiden nukleofiilisempi alkoksidiryhmä.
Tioliestereitä voidaan valmistaa tiolien ja karboksyylihappojen tai karboksyylihappojohdannaisten kuten anhydridien tai happokloridien välisellä reaktiolla. Tioniestereitä muodostuu imidoestereiden ja vetysulfidin välisellä reaktiolla. Ditioestereitä valmistetaan tiolen ja nitriilien välisellä reaktiolla. Tässä reaktiossa muodostuva tioimidoesteri reagoi vetysulfidin kanssa ditioesteriksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tioesterit Wikimedia Commonsissa
Jean Tinguely

| Jean Tinguely |
| --- | --- |
 Jean Tinguely 1963
Henkilötiedot
Syntynyt: 22. toukokuuta 1925 Fribourg, Sveitsi
Kuollut: 30. elokuuta 1991 (66 vuotta) Bern, Sveitsi
Kansalaisuus:  sveitsiläinen
Taiteilija
Ala:  kuvanveisto
Taidesuuntaus:  uusi realismi, kineettinen taide
Jean Tinguely (22. toukokuuta 1925 Fribourg – 30. elokuuta 1991 Bern) oli sveitsiläinen kuvanveistäjä, joka teki abstrakteja dadaistis-surrealistisia koneveistoksia. Hän oli kineettisen taiteen huomattavimpia taiteilijoita.
Tinguelyn romuveistokset ovat usein liikkuvia. Hän teki aluksi rautalankakonstruktioita ja reliefejä metallin kappaleista, myöhemmin hän rakensi moottorilla toimivia robottimaisia teoksia. Hänen tuotannossaan on myös piirtäviä taidekoneita ja koneveistoksia, jotka tuhosivat itsensä.
Tinguely vietti nuoruutensa Baselissa ja opiskeli Baselin taideakatemiassa, mutta muutti Ranskaan. Hän kuului pariisilaiseen avantgardeen 1900-luvun puolivälissä, ja hän oli yksi uuden realismin manifestin allekirjoittajista vuonna 1960. Hänen parhaiten tunnettu teoksensa oli itsetuhoutuva veistos Homage to New York (1960), joka on osin hajonneena Modernin taiteen museossa New Yorkissa. Tinguely teki myös Noise-musiikkia.
Tinguely meni 1971 naimisiin Niki de Saint Phallen kanssa ja teki monia teoksia yhteistyössä hänen kanssaan.
Julkisia teoksia

1953: Métamécaniques
1954: Elément Détaché II, Basel, Museum Jean Tinguely
1960: Hommage à New York, itsetuhoutuva veistos (osin hajonnut), Museum of Modern Art
1964: Heureka eli Eureka, Zürich
1966: Phantastisches Paradies Moderna Museet, Tukholma, Niki de Saint-Phallen kanssa
1969/91: Le Cyclope (Der Zyklop), Milly-la-Forêt, Ranska
1977: Carnaval-suihkulähdeveistos, teatteriaukio Basel
1978: Plateau agriculturel, Tinguely-museo Basel
1979: Méta-Harmonie II, Baselin taidemuseo
1983: Fontaine Stravinski, Pompidou-keskus, Pariisi, yhteistyössä Niki de Saint Phallen kanssa
1985: Grosse Meta Maxi-Maxi Utopia, Tinguelyn museo Basel
1985: Fatamorgana Méta-Harmonie IV, Tinguelyn museo Basel
1986: Mengele Totentanz, Tinguelyn museo Basel
1988: Fontaine du Mairie, Château-Chinon Ranska, Niki de Saint-Phallen kanssa
1996: Fontaine Joseph Siffert Fribourg, Sveitsi
Jean Tinguely, 1963.
Lothar Wolleh, Tinguely, 1970, Milano.
Tinguelyn museo, Basel.
Heureka 1964, Seefeld.
Heureka, yksityiskohta.
Eos xk III, 1965, Jerusalem.
Niki de Saint Phallen ja Tinguelyn veistokset Moderna Museetin lähellä Tukholmassa.
Carnaval-suihkukaivoveistos 1977, Basel.
Dickfigur Beteigeuze 1996, Tinguely-museo Basel.
Tinguelu-lähteet, Basel.
Aiheesta muualla

Martin, Kaj, toim.: Jean Tinguely (1925-1991).  Amos Anderson, 2014.  ISBN 978-952-9531-97-4  (suomeksi)(ruotsiksi)(englanniksi)
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jean Tinguely Wikimedia Commonsissa
Tinguely-museo Baselissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Australia  Kroatia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  ADK  KulturNav  MusicBrainz  Museum of Modern Art  National Gallery of Canada  RKD Artists  SIKART  Städel  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  Dictionnaire historique de la Suisse  SNAC  IdRef
Jyrki Juhani Mäki

| Jyrki  Mäki> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 8. elokuuta 1962 Helsinki
Muut tiedot
Yritys:  Atoy Group
Asema:  Hallituksen puheenjohtaja
Tutkinnot:  YO-merkonomi, Leadership 2010 /University of the Aftermarket – Northwood University USA
Siviilisääty:  Naimisissa
Puoliso:  Sari Mäki (Hangasmaa) vuodesta 2012
Vanhemmat:  Heikki Mäki s. 1935 k. 2012, Maria-Terttu Mäki (Helenius) 1936
Lapset:  Janne Mäki 1988, Jenni Merra 1989, Julia Skorin 1994
Jyrki Juhani Mäki  (s. 8. elokuuta 1962 Helsinki) on Atoy Groupin hallituksen puheenjohtaja ja omistaja. Mäki harrastaa avomeripurjehdusta.
Ura

Jyki Mäki on työskennellyt koko uransa ajan perheyritys Atoy Groupin palveluksessa. Hän aloitti työskentelyn yrityksessä kesätöissä vuonna 1977 ja jatkoi jo iltalukion aikana työskentelyä päätoimisesti perheyhtiössä.  Hän on toiminut Atoyn palveluksessa muun muassa tuotepäällikkönä, osastopäällikkönä, myyntijohtajana sekä Atoy Groupin toimitusjohtajana vuoteen 2015 asti, jolloin hän siirtyi päätoimiseksi hallituksen puheenjohtajaksi. Vuonna 2013 Atoyn omistajasuvun kesken toteutettiin yritysjärjestely, jossa puolet omistuksesta siirtyi Mäelle. Loput osakkeista jaettiin muiden omistajien kesken vaiheittain.
Kilpapurjehdus

TV5:n Atlantin yli –tv-sarjan purjehduksella Jyrki Mäki toimi ensimmäisenä vahtipäällikkönä. Sarjassa veneen kipparina toimi Harry ”Hjallis” Harkimo.
Mäki on purjehtinut lapsesta asti. Nykyisin oman 57-jalkaisen Lintu-purjeveneen kipparina hän keskittyy kansainvälisiin valtameripurjehduskilpailuihin. Vuonna 2016 hän osallistui Lintu-veneellään ARC-kilpapurjehdukseen Atlantin yli ja sijoittui kilpasarjassa luokkansa toiseksi. Suunnittelimissa oli Rolex Middle Sea Race lokakuulle 2017 ja Rolex Sydney Hobart Yacht Race vuodelle 2020.
Aiheesta muualla

Atoy-yhtiöiden historiaa (porssitieto.fi)
Tiridates I

Tiridates I oli Armenian kuningas ja Armenian arsakidien eli arshakunien dynastian perustaja. Hän hallitsi noin vuosina 52/53, 55–58 ja 63–?. Tiridates oli Parthian kuningas Vonones II:n poika ja Vologases I:n ja Pakoros II:n veli.
Vologases nousi valtaan isänsä kuoltua vuonna 51. Hän antoi Media Atropatenen kuningaskunnan Pakorokselle ja Armenian valtaistuimen Tiridateelle. Parthian joukot hyökkäsivät Armeniaan vuonna 52 ja valtasivat maan pääkaupungit Artaksatan ja Tigranocertan. Armenian kuningas Rhadamistus syöstiin vallasta ja korvattiin Tiridateella. Vuoden 54 ankara talvi ja kulkutaudit sekä Vologaseksen pojan Vardaneksen kapinointi kuitenkin pakottivat parthialaiset vetäytymään Tiridateen kanssa. Rhadamistus palasi ja rankaisi vallankaappaukseen syyllistyneitä. Vuonna 55 parthialaiset palasivat ja kukistivat Rhadamistuksen. Tiridates nimitettiin uudestaan Armenian kuninkaaksi.
Vallankaappaus oli kuitenkin rikkonut Parthian ja Rooman välistä sopimusta, jonka mukaan roomalaisilla oli oikeus nimittää mieleisensä hallitsija Armenian valtaistuimelle. Rooman keisari Nero lähetti sotapäällikkö Corbulon Kappadokiaan ja Galatiaan johtamaan sotajoukkoja. Neuvotteluista huolimatta sota syttyi vuonna 58. Roomalaiset valtasivat Armenian ja Tiridates joutui pakenemaan Vologaseksen luo. Uudeksi Armenian kuninkaaksi Nero nimitti Tigraneen. Parthialaiset hyökkäsivät Armeniaan vuonna 62 ja kukistivat lopulta Rooman armeijan Rhandeian taistelussa. Roomalaiset hyökkäsivät seuraavana vuonna uudestaan Armeniaan mikä sai Vologaseksen ja Tiridateen solmimaan rauhan Rooman kanssa. Parthia ja Rooma solmivat kompromissin, jonka mukaan vastedes Armenian kuningas olisi parthialainen prinssi, mutta hänen nimittämisensä vaati hyväksynnän roomalaisilta. Tiridates matkusti vuonna 66 Roomaan, jossa hänet kruunattiin virallisesti Rooman vasallina Armenian kuninkaaksi.Kruunaustilaisuus pidettiin Forum Romanum Rostralla, jossa Rooman hallitsijat olivat satojen vuosien ajan puhutelleet kansaa. Kuningas lausui keisarille: "Haluan toimia käskysi mukaan, koska sinä päätät kohtaloni."
Vuonna 72 alaanit hyökkäsivät Armeniaan ja Meediaan. Pakoros ja Tiridates taistelivat yhdessä maahantunkeutujia vastaan mutta yhdessä taistelussa Tiridates oli jäädä alaanien vangiksi mutta onnistui pakenemaan. Tiridateen hallituskauden lopun ajankohta ei ole tiedossa.
Käännös suomeksi
Tiofanaatti-metyyli

| Tiofanaatti-metyyli |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  Metyyli-N-[[2-(metoksikarbonyylikarbamotioyyliamino)fenyyli]karbamotioyyli]karbamaatti
CAS-numero:  23564-05-8
PubChem CID:  3032791
SMILES:  COC(=O)NC(=S)NC1=CC=CC=C1NC(=S)NC(=O)OC
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C12H14S2N4O4
Moolimassa:  342,412 g/mol
Sulamispiste:  181,5-182,5 °C 
Liukoisuus veteen:  0,04 g/l (25 °C)
Tiofanaatti-metyyli (C12H14S2N4O4) on tioallofanaattijohdannaisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää maataloudessa fungisidina.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa tiofanaatti-metyyli on väritöntä kiteistä ainetta. Se ei liukene veteen, mutta liukenee muun muassa metanoliin, asetoniin ja kloroformiin sekä vähäisemmässä määrin muihin orgaanisiin liuottimiin. Tiofanaatti-metyylin fungisidiset ominaisuudet perustuvat siihen, että se estää tubuliinia polymeroitumasta ja estää siten sienisolujen jakaantumisen. Yhdiste hajoaa karbendatsiimiksi, joka on myös fungisidina aktiivinen yhdiste. Tiofanaatti-metyyli on asetyylikoliiniesteraasi inhibiittori ja aineelle altistumisesta voi aiheutua hermosto-oireita. Yhdiste voi myös olla karsinogeenista.
Valmistus ja käyttö

Tiofanaatti-metyyliä valmistetaan o-fenyleenidiamiinin, kaliumtiosyanaatin ja metyyliklooriformiaatin välisellä reaktiolla. Yhdistettä käytetään fungisidina muun muassa kasvis-, marja- ja hedelmäviljelmillä sekä nurmilla niin sienitautien hoitoon kuin niiden ehkäisyynkin. Yhdiste levitetään liuoksena tai jauheena ja sillä voidaan pinnoittaa siemeniä. Tiofanaatti-metyyli on hyväksytty käytettäväksi muun muassa Euroopan unionin alueella ja Yhdysvalloissa.
Tipinitsa

| Tipinitsa Типиницы, Tipinitsy |
| --- | --- |
 Tsasouna Zadnjajan kylänosassa.
 Tipinitsa
 Koordinaatit: 62°11′25″N, 35°24′40″E 
Valtio:  Venäjä
Tasavalta:  Karjalan tasavalta
Piiri:  Karhumäen piiri
Kunta:  Suurlahti
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
Väkiluku (2012):  20
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Tipinitsa (ven. Ти́пиницы, Tipinitsy) on kylä Karjalan tasavallan Karhumäen piirin Suurlahden kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Äänisen rannalla 21 kilometriä Suurlahdesta itään. Kylässä on 20 asukasta (vuonna 2012).
Tipinitsan pogosta mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1646. Sen 1970-luvulla palanut kirkko oli aikoinaan yksi Äänisniemen komeimmista. 1900-luvun alussa Tipinitsa lähikylineen muodosti Tolvojan volostiin kuuluneen kyläkunnan. Vuonna 1905 siihen kuului 20 kylää, joissa oli yhteensä lähes 2 000 asukasta. Neuvostoaikana perustettiin Äänisentauksen piiriin kuulunut Tipinitsan kyläneuvosto, jossa vuonna 1933 oli 24 asutusta ja lähes 1 800 asukasta. Kolmea karjalaista lukuun ottamatta asukkaat olivat kaikki venäläisiä. Vuonna 1959 Tipinitsa liitettiin Suurnivan kyläneuvostoon.
Kylällä on historiallisen asutuksen status. Sen nähtävyyksiin kuuluu joukko vanhoja asuintaloja. Tipinitsan 1700-luvulla pystytetty tsasouna on siirretty Kižin museoalueelle. Entisessä Zadnjajan kylässä on 1800-luvun lopusta peräisin oleva tienvarsitsasouna. Tipinitsasta on kotoisin Neuvostoliiton sankari Nikolai Rigatšin.
Aiheesta muualla

Tipinitsa Karjalan tasavallan matkailusivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Robert Tisdall

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Robert Tisdall |  Robert Tisdall |  Robert Tisdall |  |
Maa:   Irlanti
Miesten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Los Angeles 1932 | 400 m aidat |  |
Robert Tisdall (16. toukokuuta 1907 Nuwara Eliya, Ceylon – 27. heinäkuuta 2004 Nambour, Queensland, Australia) oli irlantilainen aitajuoksija ja olympiavoittaja.
Robert Tisdall voitti olympiakultaa 400 metrin aitajuoksussa Los Angelesissa 1932. Ennen kisoja hänen ennätyksensä oli 54,2, mutta Los Angelesissa hän voitti välieränsä ajalla 52,8 ja finaalin maailman parhaalla ajalla 51,7, jota ei hyväksytty maailmanennätykseksi, koska Tisdall kaatoi viimeisen aidan. Seuraavilla sijoilla olivat lajin tuleva olympiavoittaja Glenn Hardin sekä edelliset olympiavoittajat Morgan Taylor ja David Burghley. Samana päivänä, 1. elokuuta, Irlanti sai myös toisen olympiavoiton, kun Patrick O'Callaghan voitti moukarinheiton.
Los Angelesin olympiakisoissa Tisdall sijoittui kymmenottelussa kahdeksanneksi. Kisojen jälkeen hän muutti Etelä-Afrikkaan. Hänen 400 metrin aitojen aikansa 51,7 pysyi 1980-luvulle saakka Irlannin ennätyksenä.