stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Luettelo Harry Potter -sarjan hahmoista
Hahmot joiden koko nimi ei tiedossa > B

Bane – kentauri, joka asuu Kielletyssä metsässä.
Barnabas Bauka-aivo – aiheena Tylypahkan seitsemännen kerroksen maalauksessa, jossa hän opettaa peikoille balettia.
Basil – Taikaministeriön viranomainen Huispauksen maailmanmestaruuskisoissa, käytti kilttiä ja ponchoa jäljitellessään jästien pukeutumista.
Veli Benedictus – jästimunkki, joka joutui issikan hyökkäyksen kohteeksi.
Bilius – Weasleyn lasten setä, joka kuoli 24 tunnin sisällä nähtyään Kalmakoiran.
Binky – Lavender Brownin lemmikkikani.
Bletchley – Taikaministeriön palkollinen, jonka toimistossa satoi.
Bogrod – vanhahko maahinen, joka työskentelee Irvetassa.
Bole – Luihuisten huispausjoukkueen lyöjä.
Bradley – Korpinkynnen huispausjoukkueen jahtaaja Harryn ollessa Tylypahkassa.
Hahmot joiden koko nimi ei tiedossa > C

Cadwallader – Puuskupuhin huispausjoukkueen jahtaaja Harryn ollessa Tylypahkassa.
Cecilia – Tom Valedro vanhemman tyttöystävä ennen kuin Merope antaa Tomille lemmenjuomaa.
Chambers – Korpinkynnen huispausjoukkueen jahtaaja Harryn kouluaikoina.
Connolly – Irlannin huispausmaajoukkueen lyöjä.
Hahmot joiden koko nimi ei tiedossa > D

Delphini - Lordi Voldemortin ja Bellatrix Lestrangen tytär.
Dennis – Dudley Dursleyn ystävä.
Derek – Tylypahkan oppilas, joka on kaksi vuotta Harrya nuorempi.
Dimitrov – Bulgarian huispausmaajoukkueen jahtaaja.
Dobby – Malfoyn perheelle kuulunut kotitonttu, jonka Harry vapauttaa kirjassa Harry Potter ja salaisuuksien kammio ja jonka Bellatrix Lestrange tappaa kirjassa Harry Potter ja kuoleman varjelukset.
"Dogby" Dirk – jästi, joka kohtasi lohikäärmeen.
Dot – jästi Pikkuhirttivaarassa.
Hahmot joiden koko nimi ei tiedossa > E

Eargit the Ugly – maahinen, joka joutui Velhoneuvoston eteen 1400-luvulla.
Elfric Innokas – vastuussa kansannoususta.
Emeric Ilkipaha – Seljasauvan haltija, jonka Igbert Isovirhe murhasi.
Errol – Weasleyn perheen pöllö.
Ethelred the Ever-Ready – Velho, jota oli helppo loukata.
Everard – Tylypahkan rehtori; erityisen kuuluisa velho, jonka muotokuva roikkuu monissa paikoissa, mm. Taikaministeriössä.
Ernie – huispauksen maailmanmestaruusotteluissa vieraillut velho.
Hahmot joiden koko nimi ei tiedossa > F

Fawkes – Feenikslintu, joka kuuluu Albus Dumbledorelle.
Fergus – Seamus Finniganin serkku.
Firenze – Kentauri, Tylypahkan ennustuksen professori.
Florence – Bertha Jorkinsin sijainen.
Fridwulfa – jättiläinen, Rubeus Hagridin ja Ruaahin äiti.
Hahmot joiden koko nimi ei tiedossa > G

Gibbon – kuolonsyöjä, joka tapetaan Tylypahkassa kirjassa Puoliverinen prinssi.
Golgomath – jättiläinen, josta tuli gurgi (jättiläisten johtaja) tapettuaan Karkusin; kuolonsyöjien ystävä.
Gornuk – maahinen, jonka kuolonsyöjät tappoivat.
Gregorovits – Eurooppalainen taikasauvojen valmistaja, jonka Lordi Voldemort tappoi.
Gregory Lipevä – Gregoryn voitelevan voiteen keksijä, patsas Tylypahkassa.
Grosemoorin Gunhilda – keksi lohikäärmerokon parannuksen, patsas Tylypahkassa.
Gwenog – Aikainen naishuispaaja.
Hahmot joiden koko nimi ei tiedossa > H

Harmaa leidi – Korpinkynnen tupahaamu, Rowena Korpinkynnen tytär Helena, jonka Verinen Paroni murhasi.
Hedwig – mainittiin Taikuuden historia -oppikirjassa, Harry nimeää pöllönsä hänen mukaansa.
Hedwig – Harry Potterin pöllö, kuolee seitsemännessä kirjassa.
Upper Bartonin Hengist – jättiläinen, jonka Gifford Ollerton tappoi.
Hiinokka (myöhemmin Surkusiipi) – Hevoskotka, joka kuuluu ensin Rubeus Hagridille, sitten Sirius Mustalle ja lopuksi Harry Potterille.
Hokey – Hepzibah Smithin kotitonttu.
Hornby – Olive Hornbyn veli, Murjottava Myrtti vainosi hänen häissään.
Hämäkäk – Rubeus Hagridin Kielletyssä metsässä asuva lemmikkiakromantella, joka lavastetaan Murjottavan myrtin murhaajaksi; kuolee kuudennessa kirjassa
Hahmot joiden koko nimi ei tiedossa > I

Ivanova – Bulgarian huispausmaajoukkueen lyöjä.
Hahmot joiden koko nimi ei tiedossa > J

Jugson – kuolonsyöjä.
Jättiläiskalmari – Nimeämätön kalmari, joka asuu mustalla järvellä Tylypahkan tiluksilla.
Hahmot joiden koko nimi ei tiedossa > K

Karkus – jättiläinen ja Feeniksin killan ystävä; Golgomath tappoi hänet.
Kevin – Pikkulapsi, joka käytti isänsä taikasauvaa räjäyttääkseen etanan huispauksen maailmanmestaruuskisoissa.
Koukkujalka – Hermione Grangerille kuuluva eläin, joka on puoliksi kissa ja puoliksi gäätä.
Kutka – Percy Weasleyn, myöhemmin Ron Weasleyn, lemmikkirotta, todellisuudessa Peter Piskuilan animaagihahmossaan.
Kärrynoita (engl. Trolley witch) on Tylypahkan pikajunassa nähtävä noita, joka myy oppilaille ja junan matkustajille Hunajaherttuan makeisia ja herkkuja kuten Noidankattilakakkuja. Hän on ollut olemassa jo vuodesta 1830 saakka ja Ottaline Gambol palkkasi hänet. Kärrynoita selitti myöhemmin että oppilaat eivät aina edes huomanneet häntä ostaessaan herkkuja ja että hän on ollut olemassa niin kauan että kukaan ei ole kysynyt hänen nimeään ja että hän on itse unohtanut sen. Harry kohtasi kärrynoidan ensimmäisenä vuonnaan Tylypahkassa ja osti tältä herkkuja itselleen ja Ronille. Kolmantena vuonnaan kärrynoita selitti Harrylle että hänet löytää tarvittaessa junan etupäästä. Kärrynoita oli läsnä Albus Dumbledoren hautajaisissa.
Hahmot joiden koko nimi ei tiedossa > L

Lachlan Laiheliini – patsas Tylypahkassa.
Lancelot – isotäti Murielin serkku, parantaja Pyhässä Mungossa.
Leanne – Tylypahkan oppilas Harryn kouluaikana, Katie Bellin ystävä.
Lihava munkki – Puuskupuhin tupakummitus.
Lihava leidi – Noita, jonka maalaus peittää Rohkelikon oleskeluhuoneen sisäänkäynnin.
Livius – mies, jonka oletetaan varastaneen seljasauvan Loxiakselta.
Loxias – yksi seljasauvan entisistä omistajista.
Lujahaka – maahinen, joka työskentelee Irvetan velhopankissa. Auttaa Harry Potteria ystävineen murtautumaan velhopankki Irvetaan.
Hahmot joiden koko nimi ei tiedossa > M

Magorian – Kielletyssä metsässä asuvien kentaurien johtaja.
Malcolm – Dudley Dursleyn ystävä.
Marius – Irvetan vartija.
Martha – Tom Valedron orpokodin palkollinen.
Merenneito – Tylypahkan valvojaoppilaiden kylpyhuoneen seinässä olevassa maalauksessa.
Merlin – Kaikkien aikojen kuuluisin velho, jonka jopa jästit tietävät; loitsujen asiantuntija; Kuningas Arthurin salin jäsen; perusti Merlinin ritarikunnan auttaakseen jästejä.
Miuku – Arabella Figgin kissa.
Montague – Luihuisten huispausjoukkueen jahtaaja, joka on kaksi vuotta Harrya vanhempi.
Moon – Tylypahkan oppilas Harryn kouluaikana.
Moran – Irlannin huispausmaajoukkueen jahtaaja.
Morgana – Pimeän alkemisti, Kuningas Arthurin sisarpuoli, Merlinin vihollinen, animaagi, parantaja, Avalon-saaren kuningatar
Murjottava myrtti – tyttö, joka oli Tom Valedron kouluaikana oppilaana Korpinkynnessä; joka kummittelee nykyisin tyttöjen vessassa, johon basiliski hänet tappoi.
Mulciber – kuolonsyöjä, erikoistunut komennuskiroukseen.
Mullet – Irlannin huispausmaajoukkueen jahtaaja.
Hahmot joiden koko nimi ei tiedossa > N

Nagini – Lordi Voldemortin käärme
Norbert/Norberta – Rubeus Hagridin lohikäärme.
Norriska – Argus Voron kissa.
Hahmot joiden koko nimi ei tiedossa > O

Ogg – Avainten ja tilustenvartija Molly Weasleyn kouluaikana.
Oljo – Mustan perheen, ja myöhemmin Harry Potterin, kotitonttu.
Hahmot joiden koko nimi ei tiedossa > P

Paracelsus – maalaus Tylypahkassa Rohkelikon oleskeluhuoneen ja pöllölään johtavan käytävän välillä.
Perkins – Taikaministeriön palkollinen ja Arthur Weasleyn ystävä.
Posityyhtynen, "Possu" – Ron Weasleyn pöllö.
Proudfoot – aurori.
Prudence – Modesty Rabnottin sisar.
Ptolemaios – kuuluisa suklaasammakkokortista löytyvä velho.
Pörrö – Rubeus Hagridin kolmipäinen koira, joka vartioi viisasten kiveä ensimmäisessä kirjassa.
Hahmot joiden koko nimi ei tiedossa > R

Radulf – Blacksmith, aikainen huispauksen pelaaja.
Ragnok – maahinen, työskentelee Irvetassa.
Ragnuk I – maahinen, joka takoi Rohkelikon miekan ja jota maahiset pitävät miekan laillisena omistajana.
Riesu – Tylypahkan räyhähenki .
Ronan – Kielletyssä metsässä asuva kentauri.
Rosier – kuolonsyöjä.
Ruaah – jättiläinen, Rubeus Hagridin velipuoli ja Fridwulfan poika.
Hahmot joiden koko nimi ei tiedossa > S

Silpoja – Marge Dursleyn bulldoggi.
Stebbins – Puuskupuhissa Harryn kouluaikana. Joulutanssiaisissa Kalkaros näkee hänen kuhertelevan puskassa Fawcettin kanssa.
Summerby – Puuskupuhin huispausjoukkueen etsijä Cedric Diggoryn jälkeen.
Summers – Puuskupuhin oppilas Harryn aikana.
Hahmot joiden koko nimi ei tiedossa > T

Ted – jästitelevision uutistenlukija.
Tinebrus – Rubeus Hagridin thestral.
Tiberius – Cormac McLaggenin setä, Horatius Kuhnusarvion entinen oppilas.
Tom – Vuotavan noidankattilan isäntä.
Tora – Rubeus Hagridin koira.
Travers – kuolonsyöjä, joka tappoi McKinnonin perheen.
Trevor – Neville Longbottomin sammakko.
Troy – Irlannin huispausmaajoukkueen jahtaaja.
Hahmot joiden koko nimi ei tiedossa > U

Ug Epäluotettava – maahinen, joka huijaa elantonsa.
Urg Epäpuhdas – maahisten johtaja maahiskapinoiden aikaan 1800-luvulla.
Uric Ihmehyypiö – eriskummallinenkenen mukaan? velho.
Urquhart – Luihuisen huispausjoukkueen kapteeni Harryn aikana.
Hahmot joiden koko nimi ei tiedossa > V

Vaisey – Luihuisen huispausjoukkueen jahtaaja.
Verinen paroni – Luihuisen tupakummitus, Helena Korpinkynnen kosija ja tappaja.
Violet – Tylypahkan maalauksen asukas, Lihavan Leidin ystävä.
Hahmot joiden koko nimi ei tiedossa > W

Wilkes – Luihuisen entinen oppilas ja Severus Kalkaroksen ystävä, kuolonsyöjä, jonka aurorit tappoivat.
Williamson – aurori.
Winky – Kyyryn perheen kotitonttu, myöhemmin Tylypahkan työntekijä.
Hahmot joiden koko nimi ei tiedossa > Y

Yaxley – kuolonsyöjä.
Hahmot joiden koko nimi ei tiedossa > Z

Zograf – Bulgarian huispauksenmaajoukkueen pitäjä.
Luettelo Kittilän julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä

Luettelo Kittilän julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Kittilän kunnassa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat.
Luettelo

Tämä luettelo on osa valtakunnallista Suomen julkisten taideteosten ja muistomerkkien luettelointia. Luettelossa on pysyvästi julkisilla paikoilla olevia taideteoksia, muistomerkkejä ja muistolaattoja sekä hautausmailla olevia yleisiä muistomerkkejä ja patsaita. Luettelossa ei mainita rakennusten sisällä ja suljetuilla sisäpihoilla olevia julkisia teoksia eikä yksittäisten hautojen veistoksia. Teokset ovat luettelossa nimensä mukaisessa aakkosjärjestyksessä. Sijaintipaikka on puiston, aukion, rakennuksen tai muun vastaavan nimi ja/tai katuosoite. Alue tarkoittaa kaupunginosaa/kunnanosaa, taajamaa, kylää, osa-aluetta tai asuinaluetta. Karttalinkki osoittaa teoksen sijaintipaikan kymmenien metrien tarkkuudella. Paljastusvuosi on teoksen julkistuksen tai paljastuksen vuosi sijaintipaikalla (suluissa on mainittu valmistumisvuosi, jos se poikkeaa huomattavasti paljastusvuodesta).
| Julkinen teos | Paikka | Alue | Kartalla | Tekijä | Paljastusvuosi | Kuva | WD |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1939 sotaan lähdön muistomerkki. Suojeluskunnan muistolaatta. | Entisen suojeluskuntatalon edessä | Alakylä | 67.3527°N, 24.8914°E |  | 1999 |  |  |
| Etappipaasi 1916-1917 | Kantatie 79:n varressa, Niskankangas, Rovaniementie 3878 | Alakylä | 67.3207°N, 24.9089°E |  | 1987, 1997 |  |  |
| Evakossa 1944–1946 kuolleiden muistokivi | Kittilän hautausmaa | Kirkonkylä | 67.6705°N, 24.8779°E |  |  |  |  |
| Holmanlinnan, Kittilän 1600-luvun hallinnollisen keskuksen muistomerkki | Vanhaväylän (vanha kantatie 79) ja Kylätien eteläisen risteyksen lähellä | Kaukonen | 67.4816°N, 24.9067°E |  |  |  |  |
| Kittilän ensimmäisen kirkon muistomerkki | Kirkkokuusikko, Hanhimaan ja Kiistalan kylien välillä, Päivänhohtovuoma  (paikkalinkki likimääräinen) | Hanhimaa | 67.9204°N, 25.1721°E | Jokela, TimoTimo Jokela | 2009 |  |  |
| Ounasjokilain muistomerkki | Ounasrannan majat (Wild Stay Oy), joen rannassa päätalon vieressä | Tepasto | 68.0039°N, 24.6835°E | Vanhakartano, SanteriSanteri Vanhakartano | 2023 |  |  |
| Pallasjärvi–Raattama tien valmistumisen muistomerkki | Seututie 957 varrella, levähdysalueella noin 1 km Muonion–Kittilän rajasta Raattamaan päin | Mieliövaara | 68.0959°N, 24.1898°E |  | 2006 |  |  |
| Rift (Rako) | Kiertoliittymä Myllyjoentie-Hissitie-79-tie |  | 67.805°N, 24.8006°E | Turai, BalazsBalazs Turai | 2003 |  |  |
| Reidar Särestöniemen muistopatsas | Särestön museopolun alkupää | Kaukonen | 67.5251°N, 24.9796°E | Vectomov, SonjaSonja Vectomov | 2015 |  |  |
| Saab 35S Draken (DK-203) | Kittilän lentoaseman lähellä | Kittilän lentoasema | 67.6944°N, 24.8639°E |  |  |  |  |
| Sankarihautojen muistomerkki | Kirkon hautausmaa, Valtatie 93 | Kirkonkylä | 67.6663°N, 24.8861°E | Wirkkala, IlmariIlmari Wirkkala | 1948 |  |   |
Keramiá

| Keramiá Κεραμιά |
| --- | --- |
 Kunnallisyksikön sijainti
 Keramiá
 Koordinaatit: 35°25′N, 24°2′E 
Valtio:  Kreikka
Hajautetun hallinnon alue:  Kreeta
Alue:  Kreeta
Alueyksikkö:  Chaniá
Kunta:  Chaniá
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kunnallisyksikkö, entinen kunta
 – Kallikrates-koodi:  740105
Väkiluku (2011):  678
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Postinumero:  731 00
Suuntanumero(t):  28210
Rekisterikilpi:  ΧΝ
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Keramiá (kreik. Κεραμιά; virallisesti Δημοτική Ενότητα Κεραμιών, Dimotikí Enótita Keramión) on yksi Chanián kunnan kunnallisyksiköistä ja entinen itsenäinen Kreikan kunta. Se sijaitsee Chanián alueyksikössä Kreetan alueella. Kunnallisyksikön väkiluku on 678 (vuonna 2011).
Keramiá sijaitsee Kreetan saaren länsiosassa ja käsittää Chanián kunnan kaakkoisosan. Se oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Chanián kuntaan yhdessä Akrotírin, Elefthérios Venizéloksen, Néa Kydonían, Soúdan ja Thérison kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Kunnallisyksikön osat

Keramián kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kyläyhdyskunnista ja asutuksista:
| Kylä­yhdys­kunta | Kylä tai muu asutus | Väkiluku (2011) |
| --- | --- | --- |
| Drakóna | Drakóna | 60 |
| Kámpoi | Kámpoi | 57 |
| Kámpoi | Madaró | 15 |
| Kámpoi | Tsakístra | 20 |
| Kontópoula | Katochóri | 141 |
| Kontópoula | Kontópoula | 63 |
| Maláxa | Maláxa | 115 |
| Pappadianá | Achládes | 13 |
| Pappadianá | Gerolákkos | 58 |
| Pappadianá | Loúlos | 85 |
| Pappadianá | Panagiá | 30 |
| Platyvóla | Platyvóla | 3 |
| Platyvóla | Spiliária | 11 |
| Platyvóla | Thymiá | 7 |
Yhteensä: 678
Entisajan suomalainen talonpoikaiskylä

Valentin Serov, Maalaistalon piha Suomessa, 1902, Tretjakovin galleria.
Entisajan suomalaisen talonpoikaiskylän olemus vaihteli maan eri osissa luonnonolosuhteiden mukaan tiheistä kylistä kyliin, joissa talot sijaitsivat hajallaan. Kylien asukasmäärän lisääntyessä syntyivät yhteisesti aidatut pellot ja niiden viljelyä rytmittämään sarkajako ja vainiopakko. Kylän metsät olivat jakokunnan yhteismaata ja niitä käytettiin puiden ottoon, eläinten laitumina ja kaskeamiseen. Talonpoikaiseen kyläelämään valtio puuttui vain verotuksen muodossa. Vasta 1700-luvulla kyläelämään vaikuttivat viranomaisten antamat pakkomääräykset, kuten isojako ja kyläjärjestykset.
Talonpoikaskulttuuri

Talonpoikaiskulttuuri oli sääty-yhteiskunnan ilmiö, joka alkoi muuttua 1800-luvun loppupuolella sääty-yhteiskunnan hajotessa. Merkittävä murrosvaihe oli 1860- ja 1870-luvuilla alkanut teollistumiskausi ja siihen liittynyt taloudellinen noususuhdanne. Talonpoikien varallisuutta kasvatti etenkin puutavaran korkea hinta ja hyvä menekki. Laaja uudisraivaus kaksinkertaisti peltojen pinta-alan noin 1880–1910. Maaseudun alityöllistetty väestö alkoi siirtyä kaupunkeihin, teollisuuteen ja siirtolaisiksi. Maatalouden työvälineet ja viljelymenetelmät uudistuivat. Vielä 1880-luvulla rautaiset, tehdasvalmisteiset työvälineet olivat harvinaisia, mutta 1910-luvulla niitä käytettiin laajalti kotitekoisten puutyökalujen sijasta. Samaan aikaan kannattamattomaksi käynyt leipäviljan viljely korvautui osittain karjataloudella ja rehun viljelyllä. Vuonna 1880 noin 75 prosenttia suomalaisista sai elantonsa maataloudesta. Teollistumisen läpimurrosta alkanut talonpoikaiskulttuurin häviämisprosessi kesti vuosikymmeniä. Muutos oli varsin kivuton, sillä se ei mullistanut esimerkiksi tapakulttuuria. Todellinen murros tapahtui vasta toisen maailmansodan jälkeen.
Kylien olemus

Talonpoikaiskylien piirteet riippuivat kylän sijainnista. Varsinais-Suomessa, Satakunnassa, Uudellamaalla, Hämeessä ja Etelä-Pohjanmaalla talot muodostivat tiheitä kyliä. Keski- ja Pohjois-Pohjanmaalla talot sijaitsivat nauhamaisesti, mutta harvakseltaan jokivarsilla. Savossa ja Karjalassa talot olivat hajallaan. Niitä erotti pieni välimatka silloinkin, kun samalla vaaralla tai harjanteella oli monta taloa lähekkäin. Länsisuomalaisessa kylässä näkyi vain vähän eläinten kulkuesteenä olevia aitoja, koska kylän pellot olivat yhteisessä aitauksessa. Itä-Suomessa sen sijaan jokaisen talon jokainen peltolohko oli erikseen aidattu. Ennen 1700-luvun puolivälissä aloitettua isojakoa lounaissuomalaiset pellot muodostivat yhdenmukaisia, suorakaiteen muotoisia sarkoja, kun taas eteläpohjalaisten, karjalaisten ja savolaisten talojen viljavainiot näyttivät epäsäännöllisen muotoisilta möhkäleiltä.
Maastosuhteet selittävät osan kylien eroista. Lounaisen Suomen laajat savimaat mahdollistivat kylien kasvamisen suuriksi. Sen sijaan rämeiden saartamissa pohjalaisissa jokilaaksoissa viljelyskelpoinen maa oli kapeana kaistaleena, jolloin asutuksestakin tuli nauhamainen. Itä-Suomessa viljelyskelpoinen maa oli pieninä palasina, jolloin talojen sijoittaminen hajalleen oli käytännöllisintä. Toinen selittävä tekijä on maatalouden historia. Karjalaan ja Savoon levisi myöhäiskeskiajalla uusi kaskeamistekniikka. Jykeviä havumetsiä alettiin yleisesti käyttää polttoviljelyyn. Pohjois-Karjalassakin oli keskiajan lopulla suuria ryhmäkyliä, joissa asui kalastajia ja eränkävijöitä. Kun maanviljelystä tuli pääelinkeino, asutus hajautui ja alkoi liikkua, sillä hyvien kaskimaiden toivossa kannatti hylätä vähäiset raiviot. Itä-Suomessa kaskenpoltto säilytti asemansa 1800-luvun alkupuolelle asti.
Maanomistusolojen alkuvaiheita

Ilmeisesti myös Länsi-Suomen ensimmäiset pellot olivat samanlaisia pieniä, yksittäin aidattuja raivioita kuin Savon ja Karjalan myöhemmät peltolohkot. Erillisten maapalstojen kaupoista on tietoja keskiajan asiakirjoissa, joten ne vahvistavat oletusta. Myös isojakokartoissa on kylien syrjäisissä osissa yksittäisten talojen omistamia peltotilkkuja, joita ei ole liitetty kylän yhteisaitaukseen. Nämä tilkut ovat eittämättä vanhoja viljelyksiä. Oletettavasti lounaistenkin maakuntien eri talojen raiviot sijaitsivat sekaisin samaan tapaan kuin myöhemmät itäsuomalaisten ja eteläpohjalaisten kylien kartat osoittavat. Mahdollista on sekin, että talotkin alun perin sijaitsivat hajallaan, ja muuttivat vasta myöhemmin samalle tonttialueelle.
Kylän asukasmäärän lisääntyessä raivattiin lisää maata viljelyksiä varten. Eri omistajien pellot olivat yhä useammin rajanaapureita. Tällöin oli käytännöllistä aidata monta raiviota yhteiseksi aitaukseksi sen sijaan, että jokainen olisi ympäröinyt oman maapalansa omalla aidalla. Yhden aitauksen tekeminen riitti niin kauan kuin viljeltiin ohraa. Mutta kun 1200-luvulla alettiin viljellä myös ruista tarvittiin kaksi aitausta, sillä syysruis kylvettiin syksyllä kesällä muokattuun kesantopeltoon. Talot lienevät tässä vaiheessa vaihtaneet peltoja keskenään, jotta taloilla olisi peltoa molemmissa aitauksissa. Yhteisaitaukset ja maanvaihdot olivat ilmentymiä kyläyhteisön synnystä.
Kirkko alkoi verottaa maanviljelijöitä 1200-luvulla ja myöhemmin myös valtio alkoi ottaa osansa maan tuotosta. Verotuksen perusteet pysyivät vuodesta toiseen samoina. Kullakin talolla oli oma verolukunsa, joksi keskiajan lopulla vakiintui manttaali. Verotuksen kiristyessä sekä verottaja että veronmaksaja halusivat, että talojen veroluku vastasi talon tilusten laajuutta. Mutta epäsäännöllisten muotoisten peltojen tarkkaa pinta-alaa ei osattu mitata eikä laskea, koska ei ollut maanmittareita. Verolukuja määrättäessä ei käytetty myöskään jyvitystä eli maan laadusta riippuvaa kerrointa. Näin maan viljelykelpoisuutta ei otettu huomioon veron suuruutta määrättäessä. Ainoana käyttökelpoisena keinona saada verotus ja omistusoikeus oikeaan ja oikeudenmukaiseen suhteeseen pidettiin sarkajakoa.
Sarkajako

Vanhempi viljelysmaan käyttöjärjestelmä oli hammarjako. Se merkitsi yhteisesti aidattujen peltojen ulkopuolella olevien yksityisten aitaamien peltotilkkujen verolukujen mukaista jakoa. Näitä kylän ulkopeltoja keskiaikaiset lait nimittivät hammarmaiksi. Hammarjako tarkoitti siis näiden tiluskappaleiden vaihtoa. Hammarmaita syntyi, kun talojen valtaamien ja raivaamien peltojen ulkopuolelle, kylän yhteisille maille raivattiin uusia peltoja. Yhteismaan uudisraivaus oli vapaata niin kauan kuin naapureillekin riitti käytettäväksi viljelyskelpoista maata. Siitä pyrittiin pitämään huolta, ettei kukaan saanut enempää tiluksia kuin verolukujen välinen suhde edellytti. Hammarjaossa raivausten loputtua suoritettiin yhteismaalla tilusvaihtoja, joissa otettiin huomioon raivaukseen käytetty työmäärä. Jo 1200-luvun maakuntalait kielsivät hammarjaon käytön, mutta siitä huolimatta se oli käytössä etenkin Suomessa ja Norlannissa. Maakuntalakien mukaan maa oli jaettava sarkajakoa käyttäen.
Sarkajaossa kylän pellot ja niityt jaettiin määrämittaisella puutangolla siten, että kukin talo sai saran, jonka leveys riippui veroluvun suuruudesta. Kun jokainen talo oli saanut ensimmäisen sarkansa, mittausta jatkettiin samassa järjestyksessä kunnes kaikki maa oli jaettu. Kukin talo sai näin peltolohkosta useita kapeita sarkoja. Jaossa talo sai sarkoja sekä hyvistä että huonoista maista, jolloin maata ei tarvinnut jyvittää maan laadun mukaan. Jakomenettely oli yksinkertainen ja talonpojat pystyivät jakamaan maansa omatoimisesti. Maan jakajat määrättiin tehtävään käräjillä. Mittaukseen käytetty puutanko oli 6- tai 9-kyynäräinen (3,5 tai 5,3 metrinen) ja sitä säilytettiin huolellisesti mahdollisia jaon tarkistuksia varten. Tangon pituus ei ollut sarkajaolle oleellinen asia, vaan se että sama kylä tangotettiin aina samalla tangolla.
Sarkajakoa nimitettiin myös aurinkojaoksi. Nimitys perustuu periaatteeseen, jonka mukaan sarkojen järjestyksen määräsi talojen keskinäinen asema. Ensimmäisen saran sai itäisin eli auringonnousun puoleinen talo ja siitä jatkettiin myötäpäivään. Menettely ei ollut Suomessa ainakaan yleisesti käytössä, vaan suurin talo sai ensimmäisen saran. Jaon toistuessa noudatettiin aina samaa järjestystä.
Koska kylän maat olivat yhteisessä aitauksessa, oli jokaisen talonpojan suoritettava viljelyyn liittyvät työt samanaikaisesti ja käytettävä peltojaan samalla tavalla. Tätä nimitetään vainiopakoksi. Se vallitsi kaikissa sarkajakoisissa kylissä. Suomessa oli käytössä kaksivuoroviljely, jossa maa oli joka toinen vuosi kesantona. Kesantovainiosta aidattiin osa toukomaaksi, jossa viljeltiin hernettä, pellavaa ja naurista. Toukomaan koosta ja paikasta oli sovittava kyläläisten kesken ja tehtyyn päätökseen oli kaikkien alistuttava. Myös maan muokkaus-, kylvö-, leikkuu- ja korjuutyöt täytyi suorittaa samanaikaisesti. Kylän karja voitiin pitää syystöihin asti kesantomaalla ja laskea syksyllä sänkipeltoon.