stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Matti J. Särömaa

Matti J. Särömaa (2. maaliskuuta 1938 Helsinki – 26. helmikuuta 2007 Kotka) oli suomalainen valtiotieteen maisteri, päätoimittaja ja kirjailija.
Särömaa työskenteli Liiketyönantajain Keskusliiton ja sittemmin Palvelutyönantajat ry:n tiedotuspäällikkönä vuosina 1968–1997. Hän toimi pitkään Bibliophilos- ja Urheilukalastaja-lehtien päätoimittajana. Hän oli Bibliofiilien seuran johtokunnan jäsen ja kirjoitti itse kirjoja gastronomian ja urheilukalastuksen alueilta. Hänet valittiin vuonna 2004 Vuoden Matiksi ja hän sai myös Suomen urheilukalastajien liiton kultaisen ansiomerkin.
Teoksia

Kalkkisten kalastusklubi 1886-1986. Kirjayhtymä, Helsinki 1987
"... ei sen väliä, saanko tai olen saamatta." : SUKL - 75 v urheilukalastusta 1919-1994. Suomen urheilukalastajain liitto, Helsinki 1994
Rapukirja ; piirrokset Barbro Elgert. Tammi 1997
Tenon tarinat ; kirj. Matti J. Särömaa, Tero Ronkainen. Ajatus, Helsinki 1998
Kalamiehen keittokirja, eli, Mitä jokaisen urheilukalastajan tulisi tietää. Ajatus, Helsinki 2000, 2. painos 2002
Kalansavustuksen salat ; piirrokset Karl Kock. Ajatus, Helsinki 2001, 6. painos Gummerus 2012
Rapujuhlat. Ajatus, Helsinki 2002
Metsästäjän riistaherkut. Ajatus, Helsinki 2003
99 suomalaista sieniherkkua ; kirjoittanut Matti J. Särömaa. Ajatus, Helsinki 2004
99 kasvisruokaa ; koonnut Matti J. Särömaa. Ajatus, Helsinki 2005
Viinanmaustajan käsikirja. Ajatus, Helsinki 2005
Toimitustöitä

Työmarkkinaopas ; julk. Suomen ammattiliittojen keskusjärjestö ym. ; toim. Matti J. Särömaa ; kuvitus Kirsti Pietilä. 4. uud. painos Helsinki 1976
Urheilukalastajan käsikirja ; toim. Matti J. Särömaa ; kirj. Carl Olof Granfelt ym. ; piirrokset Simo Lumme. WSOY 1982
Ida Nissen : Vanhat hyvät ruokareseptit. Ajatus, Helsinki 1999, 2. painos 2001 (alkuteos Matrecept)
Marjatta Rautio

| Marjatta Rautio> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Malmi Marjatta Rautio (o.s. Järvenkylä)
Syntynyt: 18. lokakuuta 1944 Helsinki
Kuollut: 1. joulukuuta 2014 (70 vuotta) Helsinki
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto
Instituutti:  Verifin
Tutkimusalue:  kemia, kemialliset aseet
Malmi Marjatta Rautio (o.s. Järvenkylä; 18. lokakuuta 1944 Helsinki – 1. joulukuuta 2014 Helsinki) oli suomalainen kemiallisten aseiden asiantuntija ja professori.
Professori Jorma K. Miettinen pyysi Helsingin yliopiston farmasian laitoksella väitellyttä Rautiota vuonna 1983 kemiallisten aseiden valvontaprojektiin. Siitä alkoi hänen työnsä asian parissa. Rautio nimitettiin 1994 Helsingin yliopiston alaiseksi itsenäiseksi instituutiksi perustetun Kemiallisen aseen kieltosopimuksen valvontalaitoksen (Verifin – Finnish Institute for Verification of the Chemical Weapons Convention) ensimmäiseksi johtajaksi.
Marjatta Raution vanhemmat olivat oopperalaulaja Malmi Vilppula ja Teknos-Tehtaat Oy:n perustaja Yrjö Järvenkylä.
Kirjallisuutta

Weckroth, Tero: Marjatta Rautio, hermokaasujen herra. Suomen Proviisorilehti 1/1996.
Aiheesta muualla

Kostiainen, Olli & Vanninen, Paula: Muistot – Marjatta Rautio Helsingin Sanomat.  11.1.2015. Viitattu 30.4.2021.
Puttonen, Maarit: Asevalvontaa kampuksella. Yliopistolainen 10/1998. Arkistoitu 8.10.1999. Viitattu 30.4.2021.
Rautio, Marjatta hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Matti Lehikoinen

Matti Lehikoinen vuonna 2010.
Matti Lehikoinen (s. 19. huhtikuuta 1984) on suomalainen alamäkiajaja.
Lehikoinen on nuorten Euroopan mestari Italian Livignosta vuodelta 2001. Alamäkiajon maailmancupissa hän ajoi sijoituksia kymmenen parhaan joukkoon 2002–2004. Ajettuaan muutaman vuoden Arai/Global Racing -tallissa Orange-pyörillä Lehikoinen palkattiin vuonna 2005 tasokkaaseen Team G Cross Hondan joukkueeseen. Samassa tallissa ajoi myös eteläafrikkalainen Greg Minnaar, joka oli Lehikoisen tallikaverina jo vuosina 2001 ja 2002.
Vuonna 2006 Lehikoinen voitti ensimmäisenä suomalaisena miesmaastopyöräilijänä maailmancupin osakilpailun, joka ajettiin Balneario Camboriossa, Brasiliassa. Suomen Levillä ajetussa kisassa Lehikoinen voitti Pohjoismaiden mestaruuden 2006. Alamäkiajon maailmancupin finaalissa Lehikoinen ajoi neljänneksi. Maailmancupin lopputuloksissa hän oli kuudes, mikä oli toistaiseksi hänen uransa paras sijoitus.
Alamäkiajon maailmanmestaruuskisoissa 2006 Rotoruassa Uudessa-Seelannissa Lehikoinen oli kahdeksas. Vuoden 2007 MM-kisoissa Skotlannin Fort Williamissa hän sijoittui kuudenneksi. Maailmancupin kokonaispisteissä 2007 Lehikoinen oli finaalin jälkeen toinen. Kauden jälkeen Lehikoinen teki monivuotisen sopimuksen MS Intense Factory Racing -tallin kanssa. Vuonna 2009 MS-Racing yhdistyi Evil Bike -tallin kanssa Evil Bikes/MS-Racing -talliksi.
Syyskuussa 2007 Lehikoinen kaatui vakavasti harjoituksissa ja hänellä todettiin kolme murtumaa selkänikamissa. Vamma ei kuitenkaan vaatinut leikkaushoitoa. Elokuussa 2008 Lehikoinen loukkasi molemmat ranteensa kaaduttuaan harjoituksissa Australiassa. Hänen ranteissaan oli useita murtumia ja nivelsidevaurioita.
Tammikuussa 2010 Lehikoinen siirtyi Chain Reaction Cycles – Intense -talliin.
Mark Iuliano

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Koko nimi: Mark Iuliano
Syntymäaika: 12. elokuuta 1973 (ikä 51)
Syntymäpaikka: Cosenza, Italia
Pelipaikka: puolustaja
Pituus: 187 cm
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1990–1996 1992–1993 1993–1994 1996–2005 2005–2006 2006 2006–2007 2008 | Salernitana → Bologna → Monza Juventus RCD Mallorca Sampdoria Messina Ravenna | 83 (1) 24 (1) 16 (0) 187 (7) 29 (4) 4 (0) 21 (0) 10 (2) |
Maajoukkue
| 1998–2002 | Italia | 19 (1) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 12. heinäkuuta 2024.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 12. heinäkuuta 2024.
Mark Iuliano (s. 12. elokuuta 1973 Cosenza) on italialainen, vuosina 1990–2008 Italian kahdella ylimmällä sarjatasolla pelannut jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan puolustaja. Hän pelasi Italian A-maajoukkueessa vuosina 1998–2002.
Iuliano edusti Italian Serie A:ssa Juventusta, Sampdoriaa ja Messinaa sekä Serie B:ssä Salernitanaa, Bolognaa, Monzaa ja Ravennaa. Hän pelasi Serie A:ssa 212 ottelua, joissa hän teki seitsemän maalia. Hän voitti liigamestaruuden Juventuksen joukkueessa vuosina 1997, 1998, 2002 ja 2003. Hän edusti tammikuusta 2005 tammikuuhun 2006 espanjalaista Mallorcaa ja pelasi La Ligassa 29 ottelua, joissa hän teki neljä maalia.
Iuliano pelasi Italian A-maajoukkueessa 19 ottelua, joista ensimmäisen syyskuussa 1998 EM-karsintaottelussa Walesia vastaan. Hän pelasi EM-kilpailuissa 2000 hopeaa saavuttaneen Italian kaikki kuusi ottelua ja MM-kilpailuissa 2002 tappiollisen neljännesvälieräottelun Etelä-Koreaa vastaan.
Iuliano toimi pelaajauransa jälkeen valmentajana Italiassa ja Albaniassa vuosina 2012–2018.
Maribel Verdú

Maribel Verdú vuonna 2011.
María Isabel Verdú Rollán (s. 2. lokakuuta 1970) on espanjalainen näyttelijä. Hän on esiintynyt muun muassa elokuvissa Belle Époque – muutosten aika (1992), Ja äitiäs kans (2001) ja Pan’s Labyrinth (2006).
Vuonna 2008 Verdú palkittiin parhaan naisnäyttelijän Goya-palkinnolla roolistaan elokuvassa Siete mesas de billar francés (2007).
Aiheesta muualla

Maribel Verdú Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Matti Lehto

Matti Lehto
Matti Urho Kalevi Lehto (s. 25. elokuuta 1953 Lahti) on palvellut sotilaslääketieteen professorina Tampereen yliopistossa 2018 -2020 välisen ajan, ja on kirurgian, ortopedian ja traumatologian emeritusprofessori. Hän toimi vuosien 2011–2016 ajan Tampereen yliopiston lääketieteen yksikön, nykyisin tiedekunnan, johtajana (dekaanina). Tätä ennen hän oli Pirkanmaan sairaanhoitopiirin ja Tampereen yliopistollisen sairaalan johtajaylilääkäri vuosien 2007–2010 ajan. Lehto vastasi vuoden 2000 alusta projektijohtajana Tekonivelsairaala Coxan esisuunnittelusta ja hän toimi yhtiön perustamisen jälkeen Coxa Oy:n ensimmäisenä toimitusjohtajana ja johtavana ylilääkärinä vuoden 2006 loppuun. Tampereen yliopistollisen sairaalan koulutussäätiön asiamiehenä Lehto oli vuosien 2007–2017 ajan .
Lehto väitteli lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi Turun yliopistossa vuonna 1982 urheilutraumatologiaan liittyvästä lihasvamma-aiheesta. Hän erikoistui kirurgiksi Turun yliopistollisessa keskussairaalassa, ja ortopedian ja traumatologian erikoislääkäriksi Tampereen yliopistollisessa sairaalassa. Lehto toimi kirurgian apulaisopettajana Tampereen yliopistossa 1988–1992, jonka jälkeen hän toimi Tampereen yliopistollisessa sairaalassa erikoislääkärinä ja eri asteisissa ylilääkärin tehtävissä vuoden 1998 loppuun. Vuoden 1999 ajan Lehto toimi vastuualuejohtajana ja ylilääkärinä Reumasäätiön sairaalassa Heinolassa, jossa hän toimi myös osa-aikaisena tutkimusjohtajana vuosien 1996–2000 ajan .Lehdon tutkimusintressejä ovat olleet urheilutraumatologia, reumaortopedia ja tekonivelkirurgia. Sotilaslääketieteen alalla tutkimusmielenkiinto on kohdistunut normaaliolojen valmiuteen ja poikkeusoloihin varautumiseen.
Lehto on myös toiminut STM:n Poikkeusolojen neuvottelukunnan (PONK) koulutusjaoston puheenjohtajana, ja vastasi sosiaali- ja terveydenhuollon valmiuskurssien suunnittelusta sekä toimi kahden ensimmäisen kurssin johtajana vuosina 2019-2021
Lehto on työskennellyt vuodesta 2000 alkaen vakuutusyhtiöissä ja Tapaturmavakuutuskeskuksessa (TVK) asiantuntijalääkärinä. Potilasvahinkolautakunnan vakituinen asiantuntija Lehto oli vuosien 1993–2013 välisen ajan. UKK-kuntoinstituuttisäätiön hallituksen jäsenenä ja myöhemmin puheenjohtajana hän on ollut 2011-2020 ajan .
Tasavallan presidentti on myöntänyt Lehdolle vuonna 2006 professorin arvonimen ja vuonna 2013 Suomen Valkoisen Ruusun I luokan ritarimerkin. Puolustusvoimain komentaja myönsi Lehdolle 2012 sotilasansiomitalin. .
Mariborin lentoasema

Mariborin lentoasema (sloveeniksi Letališče Maribor) (IATA: MBX, ICAO: LJMB) on Slovenian toiseksi suurin lentoasema. Se palvelee Mariborin kaupunkia, sijaiten noin kymmenen kilometriä siitä etelään, Hoče-Slivnican kunnassa. Lentoasema avattiin vuoden 1976 kesäkuussa. Vuonna 2006 lentoasemaa käytti 12 419 matkustajaa.
Aiheesta muualla

Viralliset sivut
Maribeth Solomon

Maribeth Solomon (s. 23. kesäkuuta 1950 Toronto, Ontario) on kanadalainen säveltäjä, sovittaja ja huilisti. Hän opiskeli Robert Aitkenin ja Gordon Delamontin johdolla. Hän on työskennellyt Toronton studioissa aviomiehensä, säveltäjä, sovittaja, trumpetisti Mickey Erben kanssa. Heidän yhtiönsä nimi on Mickymar Productions Ltd, ja sen jäsenenä Solomon on tehnyt musiikkia useisiin kanadalaisiin televisiosarjoihin (mm. Mount Royal, Adderley, The Struggle for Democracy) sekä elokuviin (mm. North of Superior, Ticket to Heaven, Milk and Honey).
Aiheesta muualla

Maribeth Solomon Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Maribyrnong

| Maribyrnong |
| --- | --- |
 Maribyrnong Footscrayssa
Alkulähde:  Mount Macedon
Laskupaikka:  Port Phillipin lahti, Bassinsalmi
Maat:   Australia
Pituus:  50 km
Valuma-alue:  1 450 km²
Maribyrnong on joki Australiassa. Se saa alkunsa Mount Macedon -kukkulalta ja laskee mereen noin 50 kilometriä etelämpänä  lähellä Melbournen kaupunkia. Jokivarsi on kaupunkilaisille tärkeää virkistysaluetta: siellä voi veneillä ja kalastaa, ja joen vartta kulkevat pyöräily- ja kävelyreitit.
Kartta joesta
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Maribyrnong Wikimedia Commonsissa
MGRS

MGRS-ruudukko (engl. Military Grid Reference System) on kansainvälisesti standardisoitu maailmanlaajuinen koordinaatisto. Napa-alueita lukuun ottamatta se perustuu UTM-projektion kaistoihin ja suorakulmaiseen koordinaatistoon. Koordinaatisto on Suomessa Puolustusvoimien käytössä.
Koordinaattien rakenne

Kukin koordinaatti koostuu kolmesta osasta: vyöhyketunnuksesta, ruudun tunnuksesta ja koordinaateista ruudun sisällä.
Koordinaatti voidaan ilmoittaa sadan kilometrin, kymmenen kilometrin, tuhannen metrin, sadan metrin, kymmenen metrin tai yhden metrin tarkkuudella.
Esimerkiksi Helsingissä sijaitsevan Aleksis Kiven patsaan sijainti ilmaistuna kymmenen metrin tarkkuudella MGRS-koordinaatein on 35VLG85927231. Luettavuuden lisäämiseksi voidaan käyttää välilyöntejä: 35V LG 8592 7231.
Vyöhykeruudusto

Vyöhykeruudusto koostuu UTM-projektion kaistan numerosta, jota seuraa leveysastevyöhykettä kuvaava kirjain C–X. Kukin leveysastevyöhyke kattaa kahdeksan täyttä leveysastetta lukuun ottamatta pohjoisinta X-vyöhykettä, joka kattaa 12 leveysastetta. Vyöhyke C kattaa leveysasteet 80°–72°S, vyöhyke D leveysasteet 72°S–64°S, vyöhyke E leveysasteet 64°S–56°S jne. Kirjaimia I ja O ei käytetä, sekaannusten välttämiseksi numeroiden '1' ja '0' kanssa. Vyöhyke W kattaa leveysasteet 64°N–72°N ja vyöhyke X leveysasteet 72°–84°N.
Suomi sijoittuu UTM-kaistoille 34–36 ja vyöhykkeille V–W. Siten Suomen alueella ovat käytössä vyöhyketunnukset 34V, 35V, 36V, 34W, 35W ja 36W.
Tasoruudusto

Tasoruudusto koostuu 100×100 kilometrin välein jaetusta ruudukosta, joka on kunkin projektiokaistan keskimeridiaanin suuntainen.
Kukin ruutu merkitään kaksikirjaimisella tunnuksella, jossa ensimmäinen kirjain tarkoittaa saraketta ja toinen riviä. Sarakkeet ja rivit lasketaan alkaen kunkin vyöhykkeen lounaiskulmasta kohti itää ja pohjoista seuraavasti seuraavasti:
Sarakkeet merkitään kaistasta 1 alkaen kirjaimin A–Z siten, että kirjaimia I ja O ei käytetä. Kussakin kaistassa on kahdeksan saraketta, eli saraketunnukset toistuvat kolmen kaistan eli 18 pituusasteen välein.
Rivit merkitään kirjaimin A–V siten, että kirjaimia I ja O ei käytetä. Kirjaimia on käytössä 20 kappaletta eli kirjaimet toistuvat 2000 kilometrin välein. Parittomilla kaistoilla kirjaimet kulkevat pohjoiseen alkaen A-kirjaimesta ja parillisilla kaistoilla F-kirjaimesta. Leveyspiirit, joista kirjaimet lähtevät, ovat päiväntasaaja ja päiväntasaajasta 2000, 4000, 6000 ja 8000 km:n päässä etelään ja pohjoiseen sijaitsevat leveyspiirit.
Kaistan 1 lounaisen kulman ruutu on siten AA. Sen itäpuolella on ruutu BA, länsipuolella ruutu ZF, pohjoispuolella ruutu AB ja eteläpuolella ruutu AV.
Koska projektiokaistat kapenevat kohti napoja kuljettaessa, kaistan reunoilla olevat ruudut eivät ole kokonaisia tai ne saattavat puuttua kokonaan. Esimerkiksi Suomessa vyöhykkeellä 34V on käytössä vain sarakkeet L, M, N ja P, koska projektiokaista ulottuu vain alle 200 kilometrin päähän keskimeridiaanistaan.
Vyöhyke- ja ruututunnus yhdessä ilmaisevat yksikäsitteisesti ruudun lounaiskulman sijainnin. Esimerkiksi ruutu 33RUM löydetään kulkemalla 3 100 kilometriä päiväntasaajalta pohjoiseen kaistan 33 keskimeridiaania 15°E, kääntymällä 90° vasemmalle ja kulkemalla 200 kilometriä.
Ruutukoordinaatit

Jos sadan kilometrin tarkkuudella tehty paikannustarkkuus riittää, koordinaateiksi riittävät vyöhykkeen ja ruudun ilmoittaminen. Jos koordinaatti halutaan ilmoittaa tarkemmin, tämä tapahtuu ilmoittamalla pisteen etäisyys ruudun lounaiskulmasta itään ja pohjoiseen.
Jos piste sijaitsee 12 345 metriä itään ja 67 890 metriä pohjoiseen ruudun 11TKJ lounaiskulmasta, sen koordinaatti on
11T KJ (100 kilometrin tarkkuudella)
11T KJ 1 6 (10 kilometrin tarkkuudella)
11T KJ 12 67 (1 kilometrin tarkkuudella)
11T KJ 123 678 (100 metrin tarkkuudella)
11T KJ 1234 6789 (10 metrin tarkkuudella)
11T KJ 12345 67890 (1 metrin tarkkuudella)
Vyöhykkeiden ja ruutujen rajat

Itä-länsi-suunnassa ruutu ei ulotu vyöhykkeensä ulkopuolelle. Pohjois-etelä-suunnassa vyöhykkeiden ja ruutujen rajat eivät ole samalla kohdassa muualla kuin päiväntasaajalla. Sama ruututunnus on tällöin käytössä vyöhykerajan kummallakin puolella.
Esimerkiksi pisteen 63°59′N, 026°15′E koordinaatti on 35V ML 63295 95373 ja siitä kaksi leveysminuuttia pohjoisempana sijaitsevan pisteen 64°01′N, 026°15′E koordinaatti on 35W ML 63338 99087.
Napa-alueet

Napa-alueilla UTM-projektio ei ole määritelty ja koordinaatisto sen sijaan perustuu UPS-ruudukkoon (Universal Polar Stereographic").
Napa-alueille on määritelty vyöhykkeet A, B, Y ja Z. Niiden yhteydessä ei käytetä kaistanumeroa.
Vyöhykkeet A ja B sijaitsevat etelänavan ympäristössä. Pituuspiirit 0° ja 180° jakavat napa-alueen kahtia siten, että vyöhyke A sijaitsee läntisellä pallonpuoliskolla ja vyöhyke B itäisellä.
Ruudukko on pituuspiirien 0°–180° suuntainen siten, että rivit lähtevät N-kirjaimesta ylöspäin pituuspiirin 0° suuntaan ja M-kirjaimesta alaspäin pituuspiirin 180° suuntaan. Sarakkeet lähtevät B-vyöhykkeellä A-kirjaimesta ylöspäin kohti pituuspiiriä 90°E ja A-vyöhykkeellä kirjaimesta Z alaspäin kohti pituuspiiriä 90°W. Saraketunnuksissa ei käytetä kirjaimia I, O, D, E, M, N, V ja W.
Pohjoisnavan ympäristössä ruudukko on pienempi (koska UTM-projektio ulottuu pohjoisessa leveysasteelle 84° ja etelässä leveysasteelle 80°). Vyöhyke Y sijaitsee läntisellä pallonpuoliskolla ja Z itäisellä. Ruudukko rakentuu samalla tavoin kuin etelänavan ympäristössä sillä erotuksella, että rivit numeroidaan H-kirjaimesta ylöspäin ja G-kirjaimesta alaspäin.
Esimerkiksi pisteen 86°N, 45°E koordinaatti on Z FD 14145 85855.
Standardointiperusta

MGRS:n määrittää Naton standardi STANAG 2211.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta MGRS Wikimedia Commonsissa
Ohjelmisto koordinaattimuunnoksiin (Arkistoitu – Internet Archive)
Manner-Euroopan vyöhykkeet
Etelänavan ympäristön ruudukko
Pohjoisnavan ympäristön ruudukko
MCR-perinne

MCR-perinne (Mass Communication Research) on osa viestinnän tutkimusta. Se sai alkunsa Yhdysvalloissa 1930-luvun lopulla. Sen tärkein kiinnostuskohde oli joukkoviestinnän vaikutukset.
Historia

MCR-perinteen syntyaikoihin tarvittiin hallinnon käyttöön tietoa yhteiskunnasta ja sen toiminnasta. Toisen maailmansodan aikana sotapropagandan tehon ja keinojen selvittely kävi tärkeäksi. Myös mainonta ja markkinointi herättivät kysymyksiä viestinnän vaikutuksista. MCR-perinteen vaikutustutkimus hallitsi viestinnän tutkimusta 1960-luvun puoliväliin asti.
Tutkimus

Kiinnostus kohdistui yksilöihin vaikuttamiseen lyhyellä aikavälillä. Tutkittiin pienten sanoma-annosten tehoa ja vaikutuksena pidettiin asenteissa tapahtuvia muutoksia.
Tutkimusten mukaan viestien vaikuttamiseen vaikutti:
Tutkimus > Lähteen luotettavuus

Käsitys tietolähteen luotettavuudesta vaikuttaa siihen, miten ihmiset antavat sanoman vaikuttaa itseensä. Kokeessa 1950-luvulla kaksi ryhmää saivat samasta tekstistä tietoa ydinsukellusveneistä, mutta tekstien lähteistä oli annettu ryhmille eri tiedot. Vain ryhmän, jonka lähde oli uskottava, asenteet muuttuivat kirjoituksen ehdottamaan suuntaan. Uusintamittauksissa luotettavan lähteen vaikutus oli laskenut, mutta epäluotettavan lähteen kanta oli alkanut vaikuttaa. Tutkijoiden mukaan he, jotka olivat yhtä mieltä sanoma sisällön kanssa, näyttivät unohtaneen tiedon lähteen.
Tutkimus > Sanoman retorinen muoto ja aiemmat uskomukset

Kun yleisön mieltä pitäisi muuttaa, koetilanteessa tehokkainta oli käyttää viestiä, jossa asiaa arvioitiin ainakin näennäisesti molemmilta kannoilta. Monipuolisuus lisäsi viestin tehoa niiden silmissä, jotka olivat alun perin sanoman kanssa eri mieltä. Jos haluttiin vahvistaa samaa mieltä olevien kantaa, yksipuolisempi viesti oli tehokkaampi. Enemmän koulutusta saaneisiin monipuolinen viesti tehosi paremmin. Myös ennen viestille altistumista opitut asenteet vaikuttivat sanoman vastaanottoon.
Tutkimus > Mielipidejohtajat

Ihmisten mielipiteet eivät usein muutu suoraan joukkoviestinnän vaikutuksesta. Muutoksen aiheuttaa jonkin läheisen ihmisen muutospaine ja käännytystyö. Mielipidejohtajat seuraavat joukkoviestintää hieman muita enemmän, ja tavoittavat arkipäiväisesti ja joustavasti ihmiset, joihin vaikuttavat: he voivat siten palkita ja antaa palautetta näiden ajatuksista. He ovat mielipidejohtajia vain joillain elämänalueilla, esimerkiksi politiikassa.
Tutkimus > Kognitiivinen dissonanssi

Kun ihminen kohtaa keskenään ristiriitaisia asenteita, käyttäytymismalleja, mielipiteitä tai tietoa, hän kokee epämiellyttävää ristiriitaa, jonka hän pyrkii purkamaan. Purkaa voi mielipiteitä muuttamalla, etsimällä tukea entisille mielipiteille ja vähättelemällä ristiriitaa aiheuttavia sisältöjä. Kognitiivisen dissonanssin mukaan ihmiset valitsevat joukkoviestinnästä materiaalia, joka tukee heidän aiempia näkemyksiään, ja välttelevät ainesta, josta heillä ei ole vankkoja mielipiteitä (koska ne luovat dissonanssitilanteita). Ristiriidan sietämistä helpottavat myös sosiaaliset suhteet.
Tutkimustulokset

MCR-perinteen vaikutustutkimuksen päätulos oli joukkoviestinnän vaikutusten vähäisyys. Kun vaikutuksia tutkittiin koeoloissa, viesteillä näytti olevan jonkinlaista tehoa, mutta kenttäolosuhteissa vaikutukset vähenivät. Joukkoviestintä tuntui eniten vahvistavan ihmisten aiempia mielipiteitä.
Tutkimustulokset > Syyt vaikutusten pienuuteen

Vastaanottajat olivat omaksuneet asioista aiempia käsityksiä: heidän mieleensä oli muokkaantunut tietty kuva, jota vasten uutta informaatiota tai uusia ehdotettuja asenteita mitattiin. Tämä heikensi viestien kykyä käännyttää vastaanottajia.
Toisaalta vaikuttamattomuuden syy oli ihmisten välitön sosiaalinen ympäristö ja heidän tapansa käyttää joukkoviestimiä. Uutta mielipidettä punnitaan mielipidejohtajien, ryhmän luoman sosiaalisuuden tunteen ja ryhmäpaineen alaisena. Ihmisten tapa käyttää joukkoviestimiä valikoiden näytti vähentävän vaikutusta.
Kritiikkiä

Joidenkin kriitikoiden mukaan tulos joukkoviestinnän pienistä vaikutuksista on seurausta tutkimusmenetelmistä. Kokeellinen vaikutustutkimus oli kiinnostunut sellaisista vaikutuksista, joita pystyttäisiin empiirisissä koetilanteissa mittaamaan. Kokeissa huomio kohdistui yksittäisiin ihmisiin, suhteellisen lyhyeen aikaväliin ja vaikutukseen suhteessa pieneen määrään sanomia. Osa tutkimuksista tehtiin mahdollisimman tarkkaan järjestetyissä ja kontrolloiduissa koetilanteissa, osa kenttäoloissa. Asenteet mitattiin ennen viesteille altistumista, mitä seurasi altistus sanomille. Sen jälkeisessä asennemittauksessa havaittu muutos katsottiin vaikutukseksi. Koska vaikutukset olivat mitattavissa vain lyhyellä aikavälillä ja yksittäisissä ihmisissä, niitä tutkittiin siten ja havaitut vaikutukset jäivät pieniksi.
Osa kriitikoista väitti, että MCR-tutkijoiden vaikutustutkimus pyrki tietoisesti tuottamaan tutkimustuloksia, joissa joukkoviestinnän vaikutukset todettaisiin vähäisiksi. Syy on kriitikoiden mukaan tutkimuksen käynnistäneistä tahoissa ja niiden kaupallisista kytkennöissä. Kaupallinen joukkoviestintäteollisuus halusi tietää, miten sen sanomien (mm. mainosten) vaikutukset yhteiskunnassa välittyivät. Sen intressi oli myös korostaa vaikutusten pienuutta ja vetäytyä tutkimustuloksiin vedoten ohjelmien vaikutuksia koskevasta vastuusta.
Markku Mannila

Markku Vilhelm Mannila (s. 9. lokakuuta 1938 Lapua) on suomalainen kääntäjä. Hän on suomentanut yli 90 teosta ja saanut useita palkintoja.
Mannila valmistui ylioppilaaksi vuonna 1958. Hän opiskeli saksaa ja englantia Jyväskylän yliopistossa ja valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1964 ja lisensiaatiksi vuonna 1971. Mannila on myös opettanut kääntämistä. Hän työskenteli ensin assistenttina Jyväskylän yliopistossa, mistä hän siirtyi lehtoriksi Tampereen vastaperustettuun kieli-instituuttiin vuonna 1968. Instituutti liitettiin Tampereen yliopistoon käännöstieteen laitokseksi 1980-luvun alussa. Mannila jäi eläkkeelle vuonna 2001.
Mannila on kääntänyt erityisesti saksasta tai ruotsista, mutta toisinaan myös englannista. Omien sanojensa mukaan hän tuntee olevansa kotonaan erityisesti saksan kielessä ja saksalaisessa kulttuurissa. Mannila on tehnyt muun muassa uuden suomennoksen Goethen klassikkoteoksesta Nuoren Wertherin kärsimykset ja suomentanut itävaltalaisen Nobel-palkitun Peter Handken teoksia.
Mannila sai vuonna 1983 kääntäjien valtionpalkinnon. Vuonna 1986 hän sai Mikael Agricola -palkinnon Christoph Heinin teoksen Vieras ystävä suomennoksesta. Mannila on saanut myös Tampereen kaupungin kääntäjäpalkinnon 1989, 1999, 2004, 2006 ja 2012. Vuonna 2000 hänelle myönnettiin Pro Finlandia -mitali.
Luettelo maahockeyn olympiamitalisteista

Maahockey on ollut olympialaisten kisaohjelmassa vuoden 1920 kesäolympialaisista lähtien. Menestynein maa olympialaisten maahockeyssa on Intia.