stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Irakin historia
Tasavallan aika > Sodan jälkeinen aika

Vuonna 2018 järjestetyissä parlamenttivaaleissa šiiapappi Moqtada al-Sadrin johtama koalitio sai yllätysvoiton. Monella alueella vaalituloksissa oli epäselvyyksiä, joillakin ei-kurdienemmistöisillä alueilla Kurdistanin isänmaallinen liitto (PUK) sai äänienemmistön. Pääministeri Haider al-Abadi määräsi komitean tutkimaan vaalien oikeudenmukaisuutta, mika paljasti väärinkäytösten olleen laajalle levinnyttä. Äänten uudelleenlaskenta ei kuitenkaan muuttanut vaalitulosta merkittävästi. al-Sadr ja al-Abadi solmivat poliittisen liiton, mutta hallituksen muodostamista hidastivat mielenosoitukset, joissa protestoitiin hallinnon korruptiota ja puutteellisia julkisia palveluita. Mielenosoitukset muuttuivat väkivaltaisiksi ja ne aiheuttivat kuolonuhreja, eikä tilannetta rauhoittanut että hallitus saatiin lopulta muodostettua. al-Sadr siirtyi oppositioblokkiin ja vaati al-Abadin eroa, koska tämä ei heidän mukaansa ollut kyennyt vastaamaan mielenosoittajien huoliin. Uudeksi presidentiksi 2018 noussut Barham Salih nimitti heti valtaan noustuaan pääministeriksi Abel Abdul Mahdin, joka sai tehtäväkseen hallituksen muodostamisen. Poliittisen kiistelyn vuoksi hallituksen muodostaminen ja maan sisäinen asioiden hoito oli hidasta ja mielenosoitukset jatkuivat ja niille antoivat tukensa sekä Moqtada al-Sadr että Ali al-Sistani. Mahdi erosi pääministerin virasta vuonna 2019, tähän mennessä mielenosoitukset olivat aiheuttaneet satoja kuolonuhreja ja tuhansia loukkaantuneita.
Mielenosoituksissa protestoitiin myös ulkomaiden puuttumista Irakin asioihin. Mielenosoittajat polttivat Najafissa Iranin konsulaatin protestoidakseen Iranin sekaantumista Irakin politiikkaan. Yhdysvallat taas kohdisti joulukuussa 2019 ilmaiskuja radikaaliin irakilaiseen Kata'ib Hizbollah -järjestöön, jolla on läheiset siteet Iraniin. Mielenosoittajat syyttivät Yhdysvaltoja Irakin suvereniteetin loukkaamisesta. Kaksi päivää myöhemmin mielenosoittajat hyökkäsivät Yhdysvaltojen Bagdadin suurlähetystöön. Tammikuun alussa 2020 iranilainen sotilaskomentaja Qassem Suleimani saapui Bagdadiin tapaamaan Kata'ib Hizbollahin komentajaa. Molemmat kuolivat Yhdysvaltojen ilmaiskussa, mikä raivostutti irakilaiset ja sai parlamentin pyytämään hallitusta lopettamaan vuoden 2014 sopimuksensa Yhdysvaltojen kanssa. Tapauksen johdosta Iranin ballistiset ohjukset iskeytyivät Irakin lentotukikohtiin, joita Yhdysvallat oli käyttänyt. Pommituksissa ei tullut kuolonuhreja.
Mielenosoitukset maassa jatkuivat sekä Yhdysvaltoja että hallitusta kohtaan, mutta koronaviruspandemian puhkeaminen vaikeutti niiden järjestämistä 2020 helmikuusta alkaen. Maailmanlaajuinen pandemia kuitenkin vain pahensi Irakin taloudellista tilannetta, sillä öljyn kysynnän lasku aiheutti öljyn hinnan romahtamisen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Irakin historia Wikimedia Commonsissa
Aasian valtioiden historia
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Afganistan |  Arabiemiraatit |  Armenia |  Azerbaidžan |  Bahrain |  Bangladesh |  Bhutan |  Brunei |
|  Etelä-Korea |  Filippiinit |  Georgia |  Indonesia |  Intia |  Irak |  Iran |  Israel |
|  Itä-Timor |  Japani |  Jemen |  Jordania |  Kambodža |  Kazakstan |  Kiina |  Kirgisia |
|  Kuwait |  Laos |  Libanon |  Malediivit |  Malesia |  Mongolia |  Myanmar |    Nepal |
|  Oman |  Pakistan |  Palestiina |  Pohjois-Korea |  Qatar |  Saudi-Arabia |  Singapore |  Sri Lanka |
|  Syyria |  Tadžikistan |  Taiwan |  Thaimaa |  Turkki |  Turkmenistan |  Uzbekistan |  Venäjä |
|  Vietnam |  Hongkong |  Macao |  |  |  |  |  |
Samarran suuri moskeija rakennettiin kalifi Al-Mutawakkilin aikakaudella 800-luvulla.
Taito Uusitalo

Taito Tapio Uusitalo (23. heinäkuuta 1922 Tampere – 14. lokakuuta 2023 Tampere) oli suomalainen arkkitehti, joka valmistui Teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1952. Hänellä ja Olavi Suvitiellä oli yhteinen arkkitehtitoimisto, jossa Uusitalo työskenteli päätoimisesti vuosina 1957–1986.
Suunnittelutöitä Tampereella

Sulkeissa on mainittu rakennuksen valmistumisvuosi.
Suunnittelutöitä Tampereella > Uusitalon omia töitä

Anttilan tavaratalo, Puutarhakatu 8 (1967)
Tampereen seurakuntien virastotalo, Satakunnankatu 11 (1969)
Varalan urheiluopiston kurssirakennus (1969)
Tampereen keskuspaloaseman laajennusosa (1982)
Suunnittelutöitä Tampereella > Suvitien kanssa tehtyjä töitä

Tampereen ateljeetalo (1961)
Suomalaisen Klubin talo (As.oy Hämeenpohja), Kuninkaankatu 19 – Puutarhakatu 13 (1962)
Riumpin talo, Hatanpään valtatie 4 (1963)
Tampereen Seudun Osuuspankin talo (Kiint.oy Hämeenkivi), Hämeenkatu 6 (1972)
Lamminpään koulun lisärakennus (1979)
Tampereen keskuspaloaseman punatiilinen osa on Taito Uusitalon suunnittelema.
Kokkolan yliopistokeskus

Kokkolan yliopistokeskus
Kokkolan yliopistokeskus Chydenius (engl. Kokkola University Consortium Chydenius) sijaitsee Kokkolassa ja on yksi Suomen kuudesta yliopistokeskuksesta. Toiminnallisesti Kokkolan yliopistokeskus on Jyväskylän, Oulun ja Vaasan yliopistojen yhteinen yksikkö. Hallinnollisesti Kokkolan yliopistokeskus Chydenius on Jyväskylän yliopiston alainen erillislaitos.
Aikuiskoulutukseen erikoistuneessa yliopistokeskuksessa tarjotaan maisterin ja tohtorin tutkintoihin johtavaa koulutusta, täydennyskoulutusta ja avoimen yliopiston opintoja. Tutkimus- ja kehittämishankkeet sekä yhteistyö lähialueiden toimijoiden kanssa ovat keskeinen osa yliopistokeskuksen toimintaa.
Historia

Yliopistokeskuksen edeltäjiä ovat 1965 perustettu Keski-Pohjanmaan korkeakouluyhdistys sekä 1977 perustettu Chydenius-Instituutti. Jyväskylän yliopisto perusti Kokkolaan vuonna 1985 Keski-Pohjanmaan täydennyskoulutusyksikön, joka järjesti avointa yliopisto-opetusta, ammatillista täydennyskoulutusta ja opettajien poikkeuskoulutusta. Kannatusyhdistyksen ylläpitämä Chydenius-Instituutti-niminen tutkimuslaitos liitettiin Jyväskylän yliopistoon vuonna 1991. Yhdistetyn yksikön nimeksi tuli Jyväskylän yliopiston Chydenius-instituutti. Vuonna 1997 Chydenius-instituutti irtosi Jyväskylän yliopiston täydennyskoulutuskeskuksen alaisuudesta yliopiston erillislaitokseksi ja vuonna 2004 Chydenius-instituutista tuli yliopistokeskus.
Yliopistokeskuksen uudet tilat valmistuivat vuonna 2007 Kokkolan Torkinmäen kampusalueelle Eteläväylän (VT8) läheisyyteen. Samana vuonna Chydenius-instituutti - Kokkolan yliopistokeskus muutti nimensä Kokkolan yliopistokeskus Chydeniukseksi.
Koulutus- ja tutkimusalat

Koulutusta ja tutkimusta järjestetään seuraavilla aloilla, suluissa järjestävä(t) yliopisto(t).
Informaatioteknologia (JY)
Kauppatieteet (VY)
Kasvatustieteet (JY)
Sosiaalityö (JY)
Soveltava kemia (OY)
Koulutus

Kokkolan yliopistokeskus Chydenius järjestää maisterin ja kandidaatin tutkintoon johtavaa koulutusta, avointa yliopisto-opetusta ja täydennyskoulutusta. Maisterin tutkinto on mahdollista suorittaa kasvatustieteessä (luokanopettajien aikuiskoulutus), sosiaalityössä, tietotekniikassa, kemiassa ja kauppatieteissä (liiketoiminnan kehittäminen). Kaikki maisteriopinnot ovat aikuisopintoja, joihin hakemiseksi edellytetään aiempia opintoja esimerkiksi avoimessa yliopistossa tai ammattikorkeakoulussa. Kemian alan tutkinto suoritetaan Oulun yliopistoon, kauppatieteet Vaasan yliopistoon ja kasvatustieteet, tietotekniikka sekä sosiaalityö Jyväskylän yliopistoon.
Yliopistokeskus tarjoaa täydennyskoulutusta mm. opetus- ja kasvatusalan henkilöstölle sekä yritysten ja julkishallinnon organisaatioiden esimiestehtävissä toimiville. Yliopistokeskuksessa toimii Jyväskylän yliopiston avoin yliopisto, joka tarjoaa Kokkolassa lähiopetusta sekä etäopetusta useilta tieteenaloilta. Avoin yliopisto tekee lisäksi yhteistyötä useiden Keski-Pohjanmaan yhteistyöoppilaitosten kanssa avoimen yliopisto-opetuksen järjestämisessä. Yliopistokeskuksen kanssa samoissa tiloissa toimiva Keski-Pohjanmaan kesäyliopisto tuo Kokkolaan myös Oulun ja Vaasan yliopistojen opintoja avoimena yliopisto-opetuksena.
Tutkimus

Yliopistokeskuksen tutkimustoiminta tarttuu globaaleihin ongelmiin alueen lähtökohdista. Monitieteisen tutkimuksen fokusalueet ovat teollisuuden ja elinkeinoelämän uudistuminen, osallisuus, yhteisöllisyys ja hyvinvointi sekä muuttuva oppiminen ja opettajuus.
Teollisuuden ja elinkeinoelämän uudistuminen: osaaminen muodostuu kestävän kemian, erityisesti akkukemikaalien sekä hiili- ja biomassatutkimuksen, langattomien sensoriverkkojen ja sulautettujen järjestelmien soveltavasta tutkimuksesta sekä liiketoiminnan kehittämisen tutkimuksesta.
Osallisuus, yhteisöllisyys ja hyvinvointi: osaaminen muodostuu yhtäältä sosiaalityön ja osallisuutta tukevan johtamisen tutkimuksesta, toisaalta fyysisen aktiivisuuden ja sen vaikutusten mittaamisesta sekä informaatioteknologian sovellusten tutkimuksesta ja kehittämisestä.
Muuttuva oppiminen ja opettajuus: osaaminen muodostuu aikuispedagogiikan sekä koulutus- ja informaatioteknologian monitieteisestä hyödyntämisestä. Keskeisiä teemoja ovat oppimisen, ohjaamisen ja ammatillisen kehittymisen sekä opetusteknologian ja oppimisympäristöjen tutkimus.
Pääosa tutkimushankkeista toteutetaan projektimuotoisesti ulkoisella rahoituksella.
Yliopistokeskuksen yhteydessä järjestetään myös jatko-opintoseminaareja tohtorin tutkintoon tähtääville.
Jacques Lemercier

Philippe de Champaignen vuonna 1644 maalaama Lemercier’n muotokuva. Taustalla Sorbonne.
Jacques Lemercier (1585–1654) oli ranskalainen arkkitehti ja kuvataiteilija.
Lemercier tunnetaan muun muassa Keski-Ranskaan rakennetun ”ihannekaupungin” Richelieun asemakaavan suunnittelijana. Lemercier’n töistä ovat nykypäivään säilyneet muun muassa Louvren sisäpihan julkisivun keskiosa, Sorbonnen rakennusryhmä kirkkoineen sekä Val-de-Grâcen sotilassairaalan kirkon kupoli.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jacques Lemercier Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Vatikaani 
Taiteenala:  KulturNav  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  EUTA  Structurae 
Muut:  IdRef
Markku Impiö

Markku Impiö (s. 21. maaliskuuta 1965 Tornio) on suomalainen säveltäjä ja sanoittaja.
Impiö tunnetaan säveltäjänä, sanoittajana ja Kaija Koon entisenä aviomiehenä. Heidän yhteistyönään syntyneet albumit ovat myyneet yhteensä jo yli puoli miljoonaa kappaletta, ja heillä on useita platina- ja kultalevyjä. Yhteistyö alkoi vuonna 1993 Tuulten viemää -albumilla, josta alkoi valtava menestys levyn ollessa Suomen virallisella albumilistalla ennätyksellisesti yli vuoden. Impiön lauluilla Kaija Koo myi ensimmäisenä naislaulajana Suomessa triplaplatinaa (tämän päivän rajoilla viisinkertaista platinaa), ja pari palkittiin viidellä Emma-patsaalla. Myös seuraava levy, Tuulikello jatkoi samaa linjaa; sen ansiosta parille myönnettiin Emma-patsas ja levy oli Suomen virallisella albumilistalla viikkoja ollen vuoden myydyin suomalainen levy.
Impiö erosi Kaija Koosta vuonna 2006, mutta he ovat jatkaneet yhdessä musiikintekoa. Kaija Koo kertoo muistelmakirjassaan Taipumaton (WSOY 2021) ex-miehensä alkoholismista.
Markku Impiö on kansanedustaja Lauri Impiön ja virsirunoilija Leena Impiön poika.
Jean-François Thomas de Thomon

Jean-François Thomas de Thomonin suunnittelema pörssirakennus Pietarissa
Jean-François Thomas de Thomon (12. huhtikuuta 1760 Bern – 4. syyskuuta 1813 Pietari) oli ranskalaissyntyinen, Venäjällä toiminut klassismin ajan arkkitehti.
Jean-François Thomas de Thomon opiskeli 1780-luvulla Pariisin taideakatemiassa ja Roomassa. Vuodesta 1799 hän työskenteli Venäjällä. Hän toimi opettajana Pietarin taideakatemiassa (vuodesta 1810 professori) ja armeijan liikenneinsinööri-instituutissa (vuodesta 1811).
Arkkitehdin tuotannolle ovat ominaisia antiikin kreikkalaiset aiheet, voimakkaat ja massiiviset muodot sekä koristelun lakonisuus. Hänen töitään ovat Pietarin Vasilinsaaren pörssirakennus (1805–1810), Paavali I:n mausoleumi Pavlovskin puistossa (1805–1808), Maineen pylväs Pultavassa (1811) ja sairaala Odessassa (1806–1821). Hän laati myös julkisten ja asuinrakennusten mallipiirustuksia Venäjän maaseutukaupunkeja varten.
Thomas de Thomon haudattiin Smolenskin luterilaiselle hautausmaalle, josta hänen jäännöksensä on myöhemmin siirretty 1700-luvun nekropoliin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jean-François Thomas de Thomon Wikimedia Commonsissa
Jean-François Thomas de Thomon Pietari-tietosanakirjassa (venäjäksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Puola 
Taiteenala:  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  EUTA 
Muut:  Europeana  IdRef
Sorronsuo

Sorronsuo on Lohjan Immulan kaupunginosassa sijaitseva suojeltu suo. Se kuuluu valtakunnalliseen soidensuojeluohjelmaan ja Natura 2000 -ohjelmaan. Suon arvokkaimmat osat ovat lettorämettä, mutta myös karumpia suotyyppejä esiintyy.
Sorronsuon sammallajisto on erityisen arvokas, ja suolla esiintyy yli 20 rahkasammallajia, muun muassa uhanalainen rannikkorahkasammal ja Uudellamaalla uhanalainen pohjanrahkasammal. Muita tärkeitä esiintymiä ovat tupasluikka, jäkki, äimäsara ja villapääluikka sekä laaja esiintymä alueellisesti uhanalaista lettovillaa.
Suolta on aiemmin otettu turvetta, ja se on suurelta osin ojitettu, mutta lettokasvillisuus on säilynyt lähteiden ansiosta.
Juri Felten

Juri Felten. Stepan Štšukinin vuoden 1797 tienoilla maalaama muotokuva.
Juri Matvejevitš Felten (ven. Ю́рий Матве́евич Фе́льтен, saksalaiselta nimeltään Georg Friedrich Veldten; 1730 tai 1732 Pietari – 1801 Pietari) oli venäläinen klassismin ajan arkkitehti.
Juri Felten syntyi Venäjälle muuttaneiden saksalaissiirtolaisten perheeseen. Hänen isänsä työskenteli Venäjän tiedeakatemian palveluksessa. Juri kävi tiedeakatemian kymnaasia, opiskeli vuodesta 1745 lähtien Saksassa Tübingenin yliopistossa ja vuodesta 1750 lähtien jälleen Venäjän tiedeakatemiassa Pietarissa. Vuodesta 1754 Felten toimi Bartolomeo Rastrellin apulaisena muun muassa talvipalatsia rakennettaessa. Vuonna 1762 hänestä tuli Katariina II:n hoviarkkitehti. Hän toimi Pietarin taideakatemian professorina vuodesta 1772 ja sen johtajana vuosina 1789–1794.
Feltenin suunnittelemat rakennukset edustavat varhaista venäläistä klassismia. Hänen päätöitään Pietarissa ovat Aleksanterin instituutti Smolnassa (1765–1775), Vanha Eremitaaši (1771–1787), luterilaiset pyhän Katariinan (1768–1771) ja pyhän Annan (1775–1779) kirkot sekä armenialainen kirkko Nevskillä (1771–1780). Uusgoottilaista tyyliä edustavat Çeşmen kirkko (1777–1780) ja palatsi (1774–1780) sekä Johannes Kastajan syntymän kirkko Kivisaarella (1776–1778). Felten osallistui Pietarin keskustan rantakatujen rakentamiseen sekä Kesäpuiston aidan ja Pietari I:n vaskiratsastaja-patsaan jalustan suunnitteluun. Hän pystytti puistorakennelmia Tsarskoje Seloon ja johti Pietarhovin Suuren palatsin sisätilojen uudistamista.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Juri Felten Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Alankomaat  Vatikaani 
Taiteenala:  ULAN 2 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  Europeana  IdRef
Avraam Melnikov

Avraam Melnikovin suunnittelema Kazanin luostarin katedraali Jaroslavlissa.
Avraam (Abram) Ivanovitš Melnikov (ven. Авраа́м (Абрам) Ива́нович Ме́льников: 10. elokuuta (J: 30. heinäkuuta) 1784 Rampova – 13. tammikuuta (J: 1. tammikuuta) 1854 Pietari) oli venäläinen arkkitehti. Hänen työnsä edustavat myöhäistä empiretyyliä.
Avraam Melnikov opiskeli Pietarin taideakatemiassa Andrejan Zaharovin johdolla. Vuonna 1812 hänestä tuli akateemikko, vuodesta 1818 lähtien hän toimi taideakatemian professorina ja vuodesta 1843 sen rehtorina. Melnikovin tärkein työ Pietarissa on Nikolaoksen vanhauskoisten kirkko (1820–1826). Hän rakensi myös useita yksityistaloja ja osallistui Iisakinkirkon suunnitteluun.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Avraam Melnikov Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Yhdysvallat 
Taiteenala:  ULAN
Työtaistelu

Työtaistelu on yleisnimitys tilanteesta, jossa työnantaja tai työnantajajärjestö ja työntekijäjärjestö eivät pääse sopimukseen työehdoista neuvottelemalla ja käyttävät painostuskeinoja sopimuksen saavuttamiseksi. Työtaistelua voidaan käydä esimerkiksi työolojen tai palkkojen parantamiseksi.
Työntekijät voivat käyttää työtaistelukeinona muun muassa ylityökieltoa, lakkoa ja jopa joukkoirtisanoutumista.  Työntekijät voivat käyttää työtaistelutoimena myös saartoa, jossa esimerkiksi kokonainen monialatyönantaja tai työala lopettaa työnteon.
Työnantaja voi määrätä vastaavasti työsulun, joka estää tietyn alan ammattiliittoon kuuluvia työntekijöitä pääsemästä työpaikalle.
Työtaistelut Suomessa

Useimmissa länsimaissa lakko työntekijöiden oikeutena on laillistettu 1800-luvun lopulla ja 1900-luvun alussa työntekijöiden oikeuksien kasvaessa. Nykyisin lakko-oikeus kuten ammatillinen järjestäytyminen katsotaan työntekijöiden perusoikeudeksi ja se on tunnustettu useimmissa perustuslaeissa. Kansainvälisen työjärjestön (ILO) yleissopimuksiin n:o 87 ja 98 on niiden valvontakäytännössä katsottu sisältyvän oikeus työtaisteluun. Suomessa perustuslain 13 §:n 2 turvaa yhdistymisvapauden ja Euroopan unionin perusoikeuskirjan artikla 28 vahvisti ammattiyhdistysliikkeen työtaisteluoikeuden.
Hätätyö rajaa lakko-oikeutta niin, että työ voidaan teettää lakosta huolimatta siinä tapauksessa, että lakko uhkaa aiheuttaa keskeytyksen säännöllisessä toiminnassa tavalla, joka vaarantaa hengen, terveyden, omaisuuden tai ympäristön, eikä työtä voi siirtää myöhemmin suoritettavaksi. Tällaisiin töihin ei voida myöskään kohdistaa työsulkua.
Työtaistelut Suomessa > Muut Pohjoismaat

Suomessa laiton lakko on poikkeuksellisen halpa. Ruotsissa, Norjassa ja Tanskassa voidaan määrätä laittomasta lakosta vahingonkorvaukset lakon yrityksille aiheuttamien vahinkojen suuruuden perusteella ja ilman ylärajaa. Suomessa ei voi, vain hyvityssakko on mahdollinen ja silläkin on yläraja, 23 500 euroa. Tanskalainen liitto maksoi 2,7 miljoonan euron vahingonkorvauksen laittomasta lakosta. Myös työntekijä maksaa neljä euroa jokaisesta laittomasta lakkotunnistaan, työistuimen tuomion jälkeen jatketusta lakosta lähes tuplasti. Suomessa paperiliitto maksoi vain 20 000 euron sakon lakosta, joka aiheutti metsäteollisuuden mukaan kymmenien miljoonien eurojen tappiot yrityksille.</ref name=tsk>
Ruotsissa olikin vuonna 2013 vain yhdeksän lakkoa, joista yksi oli laiton.
Työtaisteluihin liittyvä arvostelu

Vaikka lakkojen ja mielenilmausten määrä on Suomessa laskenut merkittävästi 1970–2000-lukujen välisenä aikana, työtaisteluita halutaan vähentää ja sopimussakkoja nostaa. Työnantajat ovat perustelleet lakkojen vähentämistarvetta muun muassa yritysten taloudellisilla tappioilla, kilpailukyvyllä ja luotettavuuden menettämisellä asiakkaisiin. Toisaalta työntekijät ovat syyttäneet työnantajia työtaisteluista muun muassa keskitettyjen sopimusten puuttumista ja yritysten heikkoa taloudellista tilannetta. Yhteinen näkemys työtaistelujen syistä on ollut globaalin kilpailun kiristymisellä.
Kokoomuksen presidenttiehdokas Sauli Niinistö esitti tammikuussa 2012, että laittomien lakkojen kitkeminen on yhteiskuntarauhan vaatimus, ja että laittomista lakoista pitäisi sakottaa nykyistä rajummin. Auto- ja kuljetusalan työntekijäliitto AKT ja Ammattiliitto Pro arvostelivat lausuntoa. Esitettiin, että mikäli työnantaja ei pidä kiinni sopimuksista tai lainsäädännöstä, on työntekijöiden ainoa painostuskeino usein (laiton) lakko. Oikeuskäsittely voi viedä jopa useamman vuoden, jolloin asialla ei ole enää merkitystä. Toisaalta Niinistö täsmensi, että, "--jos laittoman lakon provosoi työantajan laiton menettely, myös se on saatava kuriin".
Työtaisteluihin liittyvä arvostelu > Suomalaisia työtaisteluita

Helsingin latojien lakko 1872, Suomen ensimmäinen ammattiyhdistyksen järjestämä lakko
Voikkaan lakko 1904
Vuoden 1905 suurlakko
Pohjolan tukkityöläisten lakko, 1906–1909
Maatalouslakot 1917
Vuoden 1917 yleislakko
Crichton-Vulcanin telakan lakko Turussa 1927
Nokian kumitehtaan lakko 1928–1929
Satamalakko 1928–1929
Arabian lakko Helsingissä, 1948
Kemin veritorstai, 1949
Vuoden 1956 yleislakko
Virkamieslakko, 1963
Näyttelijälakko 1963–1965
Metalliteollisuuden ja rakennusteollisuuden lakot, 1971
Rakennusteollisuuden sulku, 1973
Pankkialan 2 viikon työtaistelu, 1973
Teknisten toimihenkilöiden lakko, 1977
14 akavalaisen liiton lako, 1984
SAK:n avainalojen yleislakko, 1986
Virkamieslakko, 1986
Suomen Palomiesliiton, Tehyn ja SuPerin lakko, 1995
Palomiesten lakko 27. marraskuuta 1997 – 23. helmikuuta 1998
Metsäteollisuuden työsulku 2005
Tehyn työtaistelu 2007
Finnairin lentoemäntien ja stuerttien lakko, 2010
Aiheesta muualla

http://www.stat.fi/tup/suomi90/elokuu.html
Aleksandr Kokorinov

Aleksandr Kokorinov. Dmitri Levitskin maalaus vuodelta 1769.
Aleksandr Filippovitš Kokorinov (ven. Алекса́ндр Фили́ппович Коко́ринов, 10. heinäkuuta (J: 29. kesäkuuta) 1726 Tobolsk – 21. maaliskuuta (J: 10. maaliskuuta) 1772 Pietari) oli venäläinen arkkitehti.
Aleksandr Kokorinov opiskeli Tobolskissa ja Dmitri Uhtomskin arkkitehtikoulussa Moskovassa. Hänen varhaiset työnsä edustavat barokkia. Niistä merkittävin on Kirill Razumovskin palatsi Moskovan Petrovsko-Razumovskojessa.
Vuonna 1754 Kokorinov muutti Pietariin. Vuonna 1761 hänestä tuli Pietarin taideakatemian johtaja, vuonna 1765 professori ja vuonna 1769 rehtori. Arkkitehdin varhaista klassismia edustavia töitä ovat Razumovskin palatsi Pietarissa ja taideakatemian rakennus, jotka hän suunnitteli yhdessä Jean-Baptiste Vallin de la Mothen kanssa. Niille on ominaista rationaalisuus ja geometrisyys, julkisivun maltillinen koristelu sekä antiikin mallien mukaiset pylväiköt. Kokorinovin kuolemaa vuonna 1772 on epäilty itsemurhaksi, sillä häntä vastaan oli esitetty perättömiä syytöksiä taideakatemian varojen väärinkäytöstä.
Aiheesta muualla

Aleksandr Kokorinov Pietari-tietosanakirjassa (venäjäksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat  Puola 
Taiteenala:  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  IdRef
Markku Annila

Markku Ville Juhana Annila (26. syyskuuta 1935 Tampere – 26. tammikuuta 2022 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti, pilapiirtäjä ja lasiesineiden keräilijä.
Koulutus

Annila kirjoitti ylioppilaaksi Töölön yhteiskoulussa 1954 ja valmistui arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta 1963.
Pilapiirtäjä ja kuvittaja

Markku Annila kävi Töölön yhteiskoulun. Opiskeluaikoinaan Otaniemessä Annila oli vuodesta 1954 lähtien mukana Äpy-lehden ja muiden teekkarijulkaisujen tekijäryhmissä ja piirsi kuvia nimimerkillä ”margho” Ylioppilaslehteen vuodesta 1959 lähtien. Näinä vuosina syntyivät myös kuvitukset sekä nimimerkki ”Johnny Walkerin” (Pekka Haukinen) postuumiin pakinakokoelmaan että ”Nenän” (Pentti Saarikoski) pakinoihin. Niin sanottuja ”viikon kuvia” syntyi myös Kolmen Perunan eli Three Potatoes -yhtyeen jokasunnuntai-iltaisiin viikon kronikoihin televisiossa.
Laulaja ja näyttelijä

Annila oli Three Potatoes -lauluyhtyeen jäsen yhdessä Juhani Nymanin ja Esa Laukan kanssa. Hän osallistui myös Helsingin Ylioppilasteatterin ja näyttämöyhdistys Rampin toimintaan  sekä esitti arkkitehtia nimeltä Arska entisen opiskelutoverinsa Risto Jarvan elokuvassa Onnenpeli (1965).
Arkkitehti

Arkkitehtitoimisto Markku Annila Ky perustettiin 1963 ja fuusioitiin 1996 sisaryhtiöönsä Arknova Oy:öön, joka oli perustettu vuonna 1977 erityisesti ulkomaisia suunnitteluprojekteja varten. Teollisuusrakentamiseen erikoistunut ja lasinvalmistuksesta kiinnostunut Annila on suunnitellut muun muassa Nuutajärven lasitehtaan Hakahytin, käyttölasitehtaan mänkkihalleineen, joka rakennettiin 1973–1975.