stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Siunattu hulluus (elokuva)

| Siunattu hulluus |
| --- | --- |
 DVD-julkaisun kansi.
Ohjaaja:  Rauni Mollberg
Käsikirjoittaja:  Rauni Mollberg Panu Rajala
Perustuu:  Aapelin romaaniin Siunattu Hulluus (1948)
Kuvaaja:  Timo Kapanen
Leikkaaja:  Kari Kangassalo
Lavastaja:  Juhani Pirskanen
Pääosat:  Mikko Nousiainen Toivo Tuomainen Martti Kuosmanen
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Yleisradio
Levittäjä:  Yleisradio / Tallennepalvelu VLMedia
Ensi-ilta:  9. joulukuuta 1975
Kesto:  150 minuuttia
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Siunattu hulluus on vuonna 1975 valmistunut Rauni Mollbergin ohjaama suomalainen televisioelokuva. Se pohjautuu Simo Puupposen (”Aapeli”) romaaniin Siunattu hulluus. Elokuvan käsikirjoittivat Rauni Mollberg ja Panu Rajala. Pääosia kolmena veljeksenä näyttelevät Mikko Nousiainen, Toivo (Topi) Tuomainen ja Martti Kuosmanen.
Siunattu hulluus sai Telvis-kunniakirjan 1975..
Juoni

Tarinaa kertoo yläkansakoulun opettaja Vilhelm Horsma, joka kirjoittaa muistelmiinsa Rummukaisten veljeksistä Anasta, Vilippuksesta ja Elmeristä. Horsma kertoo aluksi Rummukaisten perheestä yleensä ja myöhemmin veljesten retkestä ”hullujenhuoneelle”. Veljeksistä nuorinta, Elmeriä, pidetään hiljaisen ja poikkeavan luonteensa takia vähämielisenä, minkä takia Ana ja Vilippus lähtevät traktorin vetämällä kärryllä viemään häntä mielisairaalaan. Matkansa aikana he kohtaavat erinäisiä vastoinkäymisiä ja sattumuksia, muun muassa liikennepoliisin sekä sulavasuisen huijarin Lempisen, joka varastaa Anan takin veljesten nukkuessa.
Myöhemmin he pysähtyvät pienelle maatilalle lepäämään. Siellä Elmeri ja nuori piikatyttö, nimeltään Ruusu, ihastuvat toisiinsa. Maatilalta poliisipartio ottaa Anan ja Vilippuksen kiinni luullessaan heitä vankikarkureiksi tajuten erehdyksensä vasta poliisiasemalla. Sieltä päästyään veljekset kohtaavat Lempisen vielä kerran tämän ollessa nyt saarnaajana pienen kylän ladossa. Lempiselle takkivarkaudesta vihastunut Ana yrittää käydä häneen käsiksi, mutta Lempisen harras kuuntelijajoukko estää sen ja ajaa veljekset pakoon.
Päästessään vihdoin matkansa määränpäähän Ana ja Vilippus eivät saa sittenkään kerrotuksi sen varsinaista tarkoitusta retkeen jo kyllästyneelle Elmerille. Niinpä he lähtevätkin takaisin kotiin. Mukaansa he noutavat Elmerin uuden ihastuksen, Ruusun. Tarina päättyy Vilhelm Horsman loppusanoihin ja toteamukseen: ”Hyviä on vähän, pahoja vielä vähemmän, mutta meitä siunatusti hulluja on lukematon määrä.”
Aiheesta muualla

Siunattu hulluus Elonet.
Siunattu hulluus Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Pro Bowl 2020

Lamar Jackson valittiin ottelun hyökkäyksen arvokkaimmaksi pelaajaksi.
Pro Bowl 2020 oli NFL-kauden 2019 tähdistöottelu. Ottelu pelattiin neljättä kertaa peräkkäin Camping World Stadiumilla Orlandossa. Äänestys ottelun pelaajista käytiin 12. marraskuuta – 12. joulukuuta 2019. Eniten pelaajia valittiin Baltimore Ravensista (13).
Ottelu päättyi AFC:n 38–33 voittoon. Hyökkäyksen arvokkaimmaksi pelaajaksi valittiin Baltimore Ravensin Lamar Jackson. Jacksonville Jaguarsn Calais Campbell valittiin puolustuksen arvokkaimmaksi pelaajaksi.
Spétses (kunta)

| Spétses Spétseen kunta Σπέτσες Δήμος Σπετσών |
| --- | --- |
 Spétseen saari.
 Kunnan sijainti
 Spétses
 Koordinaatit: 37°15′N, 23°08′E 
Valtio:  Kreikka
Hajautetun hallinnon alue:  Attika
Alue:  Attika
Alueyksikkö:  Saaret
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kunta
 – Kallikrates-koodi:  5207
 – Kuntakeskus:  Spétses
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  27,121 km²
Väkiluku (2011):  4 027
 – Väestötiheys:  148,48 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Postinumero:  180 50
Suuntanumero(t):  22980
Rekisterikilpi:  Z
 
 www.spetses.gr 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Spétses (kreik. Σπέτσες eli Δήμος Σπετσών, Dímos Spetsón) on Kreikan kunta, joka sijaitsee Saarten alueyksikössä Attikan alueella. Kunnan pinta-ala on 27,121 neliökilometriä ja väkiluku 4 027 (vuonna 2011). Kunnan kuntakeskus on Spétses.
Spétseen kunta käsittää koko Spétseen saaren. Sen lisäksi siihen kuuluvat pienemmät saaret Falkonéra, Spetsopoúla ja Velopoúla. Saaret sijaitsevat Argoksenlahdessa ja kuuluvat Argo-Saronisiin saariin.
Kunnan osat

Spétseen kunta muodostuu seuraavista kylä- ja kaupunkiyhdyskunnista ja asutuksista:
| Kylä, kaupunki tai muu asutus | Väkiluku (2011) |  |
| --- | --- | --- |
| Ágioi Anárgyroi | 18 |  |
| Kouzoúnos | 4 |  |
| Ligonéri | 4 |  |
| Moní Agíon Pánton (luostari) | 0 |  |
| Spétses | 4 001 |  |
| Spetsopoúla (saari) | 0 |  |
| Velopoúla (saari) | 0 |  |
Yhteensä: 4 027
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Δήμος Σπετσών (Arkistoitu – Internet Archive). Spétseen kunnan verkkosivut. (kreikaksi)
Attikan alue
| --- | --- |
Keski-Ateenan alueyksikkö:   Ateena  Dáfni-Ymittós  Filadélfeia-Chalkidóna  Galátsi  Ilioúpoli  Kaisarianí  Výronas  Zográfou 
Pohjois-Ateenan alueyksikkö:   Agía Paraskeví  Amaroúsio  Chalándri  Filothéi-Psychikó  Irákleio  Kifisiá  Lykóvrysi-Péfki  Metamórfosi  Néa Ionía  Papágou-Cholargós  Pentéli  Vrilíssia 
Länsi-Ateenan alueyksikkö:   Agía Varvára  Ágioi Anárgyroi-Kamateró  Aigáleo  Chaïdári  Ílio  Peristéri  Petroúpoli 
Etelä-Ateenan alueyksikkö:   Ágios Dimítrios  Álimos  Ellinikó-Argyroúpoli  Glyfáda  Kallithéa  Moscháto-Távros  Néa Smýrni  Palaió Fáliro 
Pireuksen alueyksikkö:   Keratsíni-Drapetsóna  Korydallós  Níkaia-Ágios Ioánnis Rénti  Pérama  Pireus 
Itä-Attikan alueyksikkö:   Acharnés  Diónysos  Kropía  Lavreotikí  Marathónas  Markópoulo Mesogaías  Oropós  Paianía  Pallíni  Rafína-Pikérmi  Saronikós  Spáta-Artémida  Vári-Voúla-Vouliagméni 
Länsi-Attikan alueyksikkö:   Asprópyrgos  Elefsína  Fylí  Mándra-Eidyllía  Mégara 
Saarten alueyksikkö:   Agkístri  Aígina  Hydra  Kythera  Póros  Salamis  Spétses  Troizinía-Méthana
Sotasaalis

Läntisen Lemetin motista sotasaaliina saatu neuvostoliittolainen BT-5-hyökkäysvaunu.
Sotasaalis on vihollisvaltion julkisyhteisöjen omaisuutta, joka saadaan haltuun taistelutoimien seurauksena. Kansainvälisen oikeuden mukaan vihollisvaltion irtain omaisuus muuttuu sodan osapuolen omaisuudeksi, kun se saadaan haltuun. Sen sijaan kiinteä omaisuus, joka joutuu taistelujen osapuolen haltuun, ei pääsääntöisesti muutu valtaajan omaisuudeksi, sillä yleensä tällainen kiinteä omaisuus sijaitsee miehitetyllä alueella. Valtaajalla on vihollisvaltion kiinteään omaisuuteen käyttö- ja hallintaoikeus sekä oikeus muokata tällaista omaisuutta sotilaallisten toimien edellyttämällä tavalla. Vihollisvaltion kansalaisten kiinteä omaisuus ei muutu miehitystilanteessa sotasaaliiksi.
Historia

Aiemmin sotasaaliiksi on voitu ottaa myös vihollisvaltion kansalaisten omaisuutta, mutta tällaiset tilanteet ovat tulleet harvinaisiksi.[lähde? ] Tyypillisimpiä tilanteita, joissa yksityisomaisuutta otettiin sotasaaliiksi, olivat  organisoidut tai organisoimattomat kaupunkien ja maaseudun ryöstöt sekä laivojen kaappaukset. Kaupunki saatettiin ryöstää esimerkiksi silloin, kun se kieltäytyi avaamasta porttejaan lähestyvälle armeijalle. Keskiajalla oli tapana, että jos kaupunki antautui ilman taistelua, se säästettiin ryöstöltä; jos se antautui piirityksen tai taistelun jälkeen, siltä kannettiin palovero, mutta jos se valloitettiin piirityksen jälkeen väkirynnäköllä, sitä sai ryöstää vapaasti kolme päivää ja kolme yötä. Länsimaissa kaupunkien organisoituja ryöstöjä ei ole toteutettu 1800-luvun jälkeen.[lähde? ] Vihollisvaltion kauppalaivojen kaappaus merellä on edelleen kansainvälisen oikeuden mukaista, mutta erittäin harvinaista.[lähde? ]
Joskus sotasaaliin merkitys taistelutoiminnan kannalta voi olla huomattavakin, esimerkiksi Suomen talvisodassa moteista saamat aseet ja muu varustus tuli kalustopulasta kärsivälle armeijalle tarpeeseen.[lähde? ] Suomeen hyökänneille neuvostoliittolaisille menetyksillä ei ollut suurtakaan merkitystä, sillä maan jättiläismäinen aseteollisuus tuotti materiaalia rajattomasti armeijansa käyttöön. Tämän vuoksi suurinta osaa suomalaisten sotasaaliista ei vaadittukaan palautettavaksi; vain käyttökelpoisimmat eli höyryveturit, vaunut, rautatiepatterit sekä neljä moottoritorpedovenettä.[lähde? ]
Sotasaaliista on erotettava pakko-otto, johon sotaa käyvä valtio voi ryhtyä omalla tai miehittämällään alueella välittömien sotilaallisten tarpeittensa tyydyttämiseksi. Yleensä pakko-otossa luvataan ainakin nimellinen korvaus menetetystä omaisuudesta. Pakko-oton erikoistapaus on palovero, jonka miehittäjävalta pakottaa kaupungin maksamaan polttamisen uhalla. Tästä tavasta on humanitäärisen oikeuden kehittymisen myötä luovuttu useimmissa maissa.[lähde? ]
Islamissa

Islamissa taistelemalla saadusta sotasaaliista (ghanima) maksetaan viidenneksen khums-vero kalifille tai sulttaanille, jotka edustavat islamilaista valtiota ja loput jaetaan taistelijoille siten että jalkamies saa yhden osuuden ja hevosmies kolminkertaisen. Se mitä muslimit ottavat sodassa vääräuskoisia vastaan, raha, rikkaudet, aseet, tarvikkeet, omaisuus on heille sallittu. Erona ghanimaan on sotasaalis, joka saadaan ilman taistelua (fay’), esim. vääräuskoisten paetessa tai antautuessa ilman taistelua, ja kuuluu profeetalle.
Suomalaissotilaat tutkivat Raatteen tieltä haltuunsa saamaa hylättyä neuvostoliittolaista T-26-panssarivaunua.
Spy Hunter

| Spy Hunter |
| --- | --- |
 Pelin NES-version kansikuva.
Kehittäjä:  Bally Midway
Julkaisija:  Bally Midway Sunsoft (NES)
Suunnittelija:  George Gomez
Säveltäjä:  Bob Libbe Michael Bartlow Neil Falconer (kolikkopeli) Naoki Kodaka (NES)
Julkaistu:  kolikkopeli 1983 Atarin 8-bittiset, ColecoVision & MS-DOS 1984 ZX Spectrum 1985 Amstrad CPC 1986 NES syyskuu 1987
Lajityyppi:  ajopeli, räiskintäpeli
Pelimuoto:  yksinpeli
Alusta:  kolikkopeli, Amstrad CPC, Atari 2600, Atarin 8-bittiset, BBC Micro, ZX Spectrum, Commodore 64, Apple II, ColecoVision, MS-DOS, Nintendo Entertainment System
Jakelumuoto:  levyke, pelimoduuli
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK  : 
Spy Hunter on Bally Midwayn kehittämä ja julkaisema toimintapeli, joka julkaistiin kolikkopelinä vuonna 1983. Peli käännettiin myöhemmin Atari 2600:lle, Atarin 8-bittisille, Amstrad CPC:lle, ZX Spectrumille, Commodore 64:lle, Apple II:lle, ColecoVisionille, MS-DOS:lle, Nintendo Entertainment Systemille ja BBC Microlle.
Pelille julkaistiin jatko-osat Spy Hunter II vuonna 1987 ja Super Spy Hunter vuonna 1991.
Pelaaminen

Pelissä kuljetaan ajoneuvoilla tiellä ja vesistöissä tarkoituksena tuhota mahdollisimman monta vihollisen ajoneuvoa. Samalla on vältettävä vahingoittamasta siviilien ajoneuvoja. Peli on kuvattu ylhäältä alaspäin ja näyttöä vieritetään pystysuunnassa ajoneuvon alla. Vihollisen ajoneuvot pyrkivät kiilaamaan pelaajan pois tieltä ja törmäämään. Vihollisen kulkuneuvoilla on myös erikoisominaisuuksia.
Pelaaja saa pisteitä ajamalla tiellä ja tuhoamalla vastustajia. Pelissä on lyhyt aika, jolloin autoja on loppumattomasti, mutta tämän ajan jälkeen pelaaja menettää yhden elämän törmätessään. Lisäautoja saa kasvattamalla pistetulosta. Pelaajan autossa on aluksi vain eteen asennetut konekiväärit, mutta ajamalla huoltoauton kyytiin saa uuden aseen, joka riippuu huoltoautosta.
Muut versiot

Vuonna 2001 on Midway julkaisi pelin Spy Hunter, jonka on kehittänyt Paradigm Entertainment.
Aiheesta muualla

Spy Hunter MobyGamesissa (englanniksi)
Spy Hunter Arcade History -sivustolla (englanniksi)
Spy Hunter Killer List of Videogamesissä (englanniksi)
Kuvakaappaus pelin NES-versiosta.
Siskiyoun piirikunta

Siskiyoun piirikunta (engl. Siskiyou County) on Yhdysvaltojen Kalifornian osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 44 900 vuonna 2010 ja sen pinta-ala on 16 440 neliökilometriä. Piirikunnan hallintokeskus Yreka on myös sen suurin kaupunki.
Asukkaat

Piirikunnan asukkaista 77,6 prosenttia on valkoisia ja 11,7 prosenttia latinalaisamerikkalaisia. 8,26 prosenttia puhuu muita kieliä kuin englantia. 97,4 prosenttia asukkaista on Yhdysvaltain kansalaisia. Piirikunnan väestön keski-ikä on 47,9 vuotta.
Kuvia piirikunnasta

Yrekan keskustaa.
Mount Shasta -tulivuori.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Siskiyoun piirikunta Wikimedia Commonsissa
Kalifornian osavaltio
Ilmasto | 
Piirit | 
Talous | 
Vaalit | 
Maantiede | 
Hallinto | 
Kuvernöörit |
Historia | 
Politiikka | Teemasivu
| --- | --- |
Alueet:  Antelope Valley |  Big Sur |  Central Coast |  Channel Islands |  Coachella Valley |  Cucamonga Valley |  East Bay (SF) |  Etelä-Kalifornia |  Gold Country |  Los Angelesin suuralue |  Imperial Valley |  Inland Empire | Itäinen Kalifornia |  Keskuslaakso |  Kuolemanlaakso |  Los Angeles Basin | Lost Coast |   Mojave |  North Bay (SF) |  Owens Valley |  The Peninsula |  Pomona Valley |  Redwood Empire |  Russian River |  Sacramento Valley |  Salinas Valley |  San Diegon piirikunnan pohjoisosa |  San Fernando Valley |  San Franciscon lahden ympäristö |  San Gabriel Valley |  San Joaquin Valley |  Santa Clara Valley |  Shasta Cascade |  Sierra Nevada |  Piilaakso |  Pohjois-Kalifornia |  Sonoma Valley |  Tech Coast |  Tri-Valley |  Victor Valley |  Wine Country |  Yosemiten kansallispuisto
Kaupungit (suurimmat):  Bakersfield |  Chico |  Fresno |  Los Angeles-Long Beach-Glendale |  Modesto |  Napa |  Oakland-Fremont-Hayward |  Oxnard-Thousand Oaks-Ventura |  Redding |  Riverside-San Bernardino-Ontario | Sacramento-Roseville |  Salinas |  San Diego-Carlsbad-San Marcos |  San Francisco-San Mateo-Redwood City |  San José-Sunnyvale-Santa Clara | Santa Ana-Anaheim-Irvine |  Santa Barbara-Santa Maria |  Santa Cruz-Watsonville |  Santa Rosa-Petaluma |  Stockton |  Vallejo-Fairfield |  Visalia-Porterville |  Yuba City
Piirikunnat:  Alameda |  Alpine |  Amador |  Butte |  Calaveras |  Colusa |  Contra Costa |  Del Norte |  El Dorado |  Fresno |  Glenn |  Humboldt |  Imperial |  Inyo |  Kern |  Kings |  Lake |  Lassen |  Los Angeles |  Madera |  Marin |  Mariposa |  Mendocino |  Merced |  Modoc |  Mono |  Monterey |  Napa |  Nevada |  Orange |  Placer |  Plumas |  Riverside |  Sacramento |  San Benito |  San Bernardino |  San Diego |  San Francisco |  San Joaquin |  San Luis Obispo |  San Mateo |  Santa Barbara |  Santa Clara |  Santa Cruz |  Shasta |  Sierra |  Siskiyou |  Solano |  Sonoma |  Stanislaus |  Sutter |  Tehama |  Trinity |  Tulare |  Tuolumne |  Ventura |  Yolo |  Yuba
Sotataito
Kirjallisuutta

Karjalainen, Mikko & Mononen, Toni: Mannerheimin sotataito.  Helsinki:  Otava, 2022.  ISBN 978-951-1-44098-7.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sotataito Wikimedia Commonsissa
Sota
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Aikakaudet | Sotatoimialueet | Aseet | Sodankäynnin tasot | Taistelevat aselajit | Tukevat aselajit | Luetteloita | Yleistä |
|  Esihistoria  Antiikki  Keskiaika  Uusi aika  Teollistunut aika  Nykyaika |  Avaruus  Ilmasota  Informaatio  Maasota  Merisota  Kotirintama |  ABC  Elektroninen  Ilmavoimat  Maavoimat  Merivoimat  Psykologinen |  Strategia  Operaatiotaito  Taktiikka  Taistelutekniikka |  Ilmavoimat  Jalkaväki  Laivasto  Merijalkaväki  Panssarijoukot  Ratsuväki |  Huolto  Ilmatorjunta  Pioneeri  Tykistö  Viesti |  Kenraalit  Piiritykset  Operaatiot  Sisällissodat  Sodat  Sotarikokset  Taistelut  Vapaus-itsenäisyyssodat |  Sodankäynti  Sotahistoria  Taistelu  Piiritys  Propaganda  Rauha  Pasifismi |
Stefan Filipović

| Stefan Filipović |
| --- | --- |
 Filipović Euroviisujen 1. semifinaalissa.
Henkilötiedot
Syntynyt: 18. tammikuuta 1987 Podgorica
Kansalaisuus:  Montenegro
Muusikko
Laulukielet:  montenegro
Aktiivisena:  1999-
Tyylilajit:  pop
Soittimet:  laulu
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Stefan Filipović (s. 18. tammikuuta 1987 Podgorica) on montenegrolainen pop-laulaja. Hän opiskelee Cetinjen musiikkikorkeakoulussa ja hän aloitti laulamisen 7-vuotiaana. Hänet valittiin 27. tammikuuta 2008 edustamaan Montenegroa Eurovision laulukilpailuun 2008.
Singlet

Ja Mogao Bih Sve
Ne Umijem
Za Nju
Šećer i Voće
Ne Mogu Bez Tebe
Nebo i More
Aiheesta muualla

The Njegoskij Fund Network : "Stefan Filipovic Belgradiin toukokuussa" (en)
The Njegoskij Fund Network : "Stefan Filipovic’s Eurovision 2008 song finally revealed!" (en)
The Njegoskij Fund Network : "Stefan Filipovic’s Eurovision 2008 song presented in English version" (final version with lyrics) (en)
Spürma lentää

| Spürma lentää Spürma |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 30. tammikuuta 2008
 Formaatti: CD
 Tyylilaji: punk
 Kesto: 19.04
 Levy-yhtiö: Monsp Records
Spürma lentää on suomalaisen punk-yhtye Spürman 30. tammikuuta 2008 julkaistu studioalbumi. Albumin tuotti Monsp Records.
Kappaleet

Spürma lentää – 0.19
Systeri – 2.05
Varastettu auto – 2.13
Soittakaa poliisit – 1.55
Barbara – 1.44
Levolle lasken luojani – 0.25
Skunky hoe – 1.25
V!%@#pieru (Vittupieru) – 1.29
Dead by Gun – 1.38
Katainen – 1.13
Potki sitä maassa – 1.01
Enkeli – 3.28
Arvostelut

Soundi:
Silvermane

| Silvermane |
| --- | --- |
Luoja(t):  Stan Lee   John Buscema
Kustantamo:  Marvel
Ensiesiintyminen:  Amazing Spider-Man #74
Henkilötiedot
Oikea nimi:  Silvio Manfredi
Status:  Vankilassa
Ryhmäsidokset:  Maggia
Edelliset ryhmäsidokset:  Hydra
Voimat:  Yliluonnoliset voimat kyborgin ruumista, nerokas rikollispomo
Suhteet
Sukulaiset:  Joseph Manfredi
Silvermane on fiktiivinen rikollispomo Marvel Comicsin sarjakuvissa ja näin ollen Hämähäkkimiehen vihollinen. Hänen ensiesiintymisensä oli Amazing Spider-Man #74 lehdessä, ja hänet loivat Stan Lee ja John Buscema.
Häkki

Silvermane oli Maggian toinen johtaja Häkki nimisessä vankilassa jonka sijaintia ei edes presidentti tiennyt. Silvermane nähdään kun Wolverine ja Peto kävelevät sellien ohi. Maggia oli Häkin johtava ryhmä jonka toista puolta johti Nuijapää.
Voimat ja varusteet

Silvermanella ei ollut alun perin yliluonnollisia voimia; hän oli hyvin harjoitellut ja voimakas mies kun hän nyrkkiensä avulla raivasi tiensä Maggian johtoon.
Hän kuitenkin vanheni ja lopulta sai käsiinsä salaperäisen savitaulun, jota oli turhaan yritetty tulkita. Hänen vangikseen sieppaamansa tohtori Curtis Connors havaitsi merkkien olevan biokemian symboleja ja onnistui luomaan niiden avulla nuoruusjuoman; Silvermane joi sen ja nuortui. Tosin hän palautui vauvaksi asti, mutta juoman vaikutuksen loppuessa hän vanheni lähes entiselleen; tosin hän oli nyt huomattavan paljon terveempi kuin aloittaessaan.
Silvermanen (suom. Hopeaharja) nimi tuli siitä että hänen hiuksensa olivat jo lapsuudesta asti hopeanväriset.
Myöhemmin Silvermane vammautui lähes kuolettavasti eräässä taistelussa; hänen henkilääkärinsä siirsi hänen tärkeimmät elimensä ja päänsä robottikehoon; tarkoitus oli että etsittäisiin sopiva "luovuttaja" ja siirto tehtäisiin tämän kehoon. Robottikeho antaisi siis vain aikaa tähän - mutta Silvermane pitikin yllättäen tästä mekaanisesta kehostaan niin paljon, että siirtoa ei sitten tehtykään. Tässä hahmossaan hän pystyi nostamaan parikymmentä tonnia ja oli lähes haavoittumaton.
Myöhemmin hän haavoittui pahasti menettäen henkisen kapasiteettinsa; hänestä tuli mekaaninen zombi. Taistelussa Kingpiniä vastaan Tikari palautti hänen mielensä voimaiskunsa avulla.
Silvermane muissa medioissa

Silvermane esiintyi Hämähäkkimies-animaatiosarjassa pääosin Hämähäkkimiehen ja Kingpinin vihollisena. Sarjassa Silvermanillä on tytär, Alisa Silvermane, jota ei sarjakuvissa ole. Silvermanin äänenä oli Jeff Corey.
Jaksot, jossa Silvermane esiintyi:
14 "Kavala Kuusikko 1/2"
15 "Kavala Kuusikko 2/2"
24 "Aikakivi"
25 "Ajan kosto"
46 "Partners"
Silvermane Hämähäkkimiehen animaatiosarjassa
Silvermane muututtuaan vauvaksi
Queen Elizabeth

Queen Elizabeth tarkoittaa muun muassa seuraavia:
RMS Queen Elizabeth, valtameriliikenteessä toiminut höyrylaiva, joka paloi Hongkongissa
RMS Queen Elizabeth 2, Cunard Linen entinen risteilyalus
M/S Queen Elizabeth, Cunard Linen risteilyalus
Queen Elizabeth -luokka (taistelulaiva), taistelulaivaluokka
Queen Elizabeth -luokka, peruutettu lentotukialusluokka
Queen Elizabeth -luokka (lentotukialus), lentotukialusluokka
HMS Queen Elizabeth (1913), Queen Elizabeth -luokan taistelulaiva
HMS Queen Elizabeth (R08), Queen Elizabeth -luokan lentotukialus.
Queen Charlotte

Queen Charlotte voi tarkoittaa seuraavia aluksia:
HMS Queen Charlotte (1790), 100-tykkinen ensimmäisen luokan linjalaiva
HMS Queen Charlotte (1810), 104-tykkinen ensimmäisen luokan linjalaiva
Queen Charlotte (1812), 16-tykkinen sluuppi
HMS Queen Charlotte (1859), 98-tykkinen toisen luokan linjalaiva.
HMCS Queen Charlotte Charlottetownin laivaston reservidivisioona
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Queen Charlotte”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Silverchair

Silverchair
Silverchair oli australialainen vuosina 1992-2011 toiminut grungea ja vaihtoehtorockia soittava yhtye. Se oli AC/DC:n ohella yksi tunnetuimmista australialaisista raskaan rockin yhtyeistä. Yhtye on Suomessa melko tuntematon, mutta on muun muassa kotimaassaan julkaissut lukuisia hittejä ja tunnetaan hyvin Yhdysvalloissakin. Silverchair on myynyt yli 10 miljoonaa levyä maailmanlaajuisesti.
Kokoonpano

Daniel Johns (laulu, kitara)
Chris Joannou (basso)
Ben Gillies (rummut)
Paul Mac (syntetisaattori), mukana kiertueilla
Diskografia > Albumit

Frogstomp (1995)
Freak Show (1997)
Neon Ballroom (1999)
The Best of Vol.1 (2000), kokoelma
Diorama (2002)
Live from Faraway Stables (2003)
Young Modern (2007)
Diskografia > Singlet

Tomorrow (1994)
Pure Massacre (1995)
Israel's Son (1995)
Shade (1995)
Freak (1997)
Abuse Me (1997)
Cemetery (1997)
The Door (1997)
Anthem For The Year 2000 (1999)
Ana's Song (Open Fire) (1999)
Miss You Love (1999)
The Greatest View (2002)
Without You (2002)
Love Your Life (2002)
Across The Night (2003)
After All These Years (2003)
Straight Lines (2007)
Reflections of a Sound (2007)
If You Keep Losing Sleep (2007)
Mind Reader (2008)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Virallinen sivu (Arkistoitu – Internet Archive)
Fanisivu (Arkistoitu – Internet Archive)
Silverchair (Arkistoitu – Internet Archive)
Stefan Grossman

Grossman (oikealla) esiintymässä Steve Katzin kanssa.
Stefan Grossman (s. 16. huhtikuuta 1945 Brooklyn, New York) on yhdysvaltalainen näppäilytyylin kitaristi, kitaransoiton opettaja ja musiikkihistorioitsija. Häntä pidetään  yhtenä blueskitaransoiton johtavista asiantuntijoista maailmassa.
Grossman vietti nuorena viikonloput ottamalla kitaratunteja Reverend Gary Davisilta. Hän kiinnostui 1960-luvun alun folkliikkeestä. Vuonna 1964 hän perusti ystävineen Even Dozen Jug Bandin, joka levytti yhden albumin Elektra Recordsille. Muutkin yhtyeen jäsenet nousivat sittemmin tahoillaan tunnetuiksi: David Grisman mandoliininsoittajana, Steve Katz Blood, Sweat & Tearsin alkuperäiskitaristina, John Sebastian The Lovin’ Spoonfulin voimahahmona, Joshua Rifkin musikologina ja Scott Joplinin ragtime-sävellysten sovittajana ja Maria Muldaur laulajana. Vuonna 1966 Grossman levytti Elektralle esikoissooloalbuminsa How to Play Blues Guitar.
Grossman soitti poliittisessa The Fugs -yhtyeessä kunnes muutti Britanniaan, jossa hän vuonna 1968 perusti Kicking Mule Records -levy-yhtiön yhdessä Ed Densonin kanssa. Grossman asui Englannissa 1980-luvun alkuun saakka ja niitti mainetta muun muassa John Renburnin ja John Faheyn soittokuppanina eurooppalaisilla folk- ja bluesfestivaaleilla.
1980-luvun alussa Grossman alkoi levyttää New Jerseyssä toimivalle Shanachie Records -yhtiölle. Tuloksena olivat muun muassa albumit Shining Shadows (1988), Guitar Landscapes (1990), Love, Devils & the Blues (1992), Northern Skies, Southern Blues (1997) ja Shake That Thing: Fingerpicking Country Blues (1998). Samalla Grossman kehitti omaa Vestapol-nimistä opetusvideoyritystään, jonka videoilla eri tyylien huippukitaristit antavat neuvojaan.
Suomessa Grossman on esiintynyt ainakin Ruisrockissa 1971, Kulttuuritalolla 1972 ja Eddie Boydin 60-vuotisjuhlakonsertissa Tavastialla 1974.