stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Seitsemän tähden liike
Presidentinvaalit 2024

Syyskuussa 2023 puolue ilmoitti hakevansa takaisin puoluerekisteriin. Hankkeen taustalla oli ajatus Paavo Väyrysen presidentinvaalikampanjan vauhdittamisesta. Puolue ei saanut kasaan vaadittavia kannattajakortteja.
Seitsemän tähden liike Jyväskylässä eduskuntavaalien 2019 alla.
Lasarus

Jeesus herättämässä Lasarusta kuolleista. Juan de Flandesin teos 1500-luvun alulta.
Betanian Lasarus oli Johanneksen evankeliumin 11. ja 12. lukujen mukaan Betanian Martan ja Marian veli, jonka Jeesus herätti kuolleista. Johanneksen mukaan Jeesuksen suorittama ihme johti siihen, että ylipapit ja fariseukset päättivät surmata Jeesuksen. Jeesus siirtyi oleskelemaan opetuslapsineen lähelle autiomaata, Efraim-nimiseen kaupunkiin, mutta palasi sieltä Betaniaan Lasaruksen ja hänen sisartensa luo kuusi päivää ennen pääsiäistä.
Johanneksen evankeliumin mukaan Martta ja Maria lähettivät Lasaruksen sairastuttua Jeesukselle pyynnön, että tämä tulisi parantamaan Lasaruksen. Evankeliumin kirjoittaja arvelee Jeesuksen viivyttäneen tuloaan tarkoituksellisesti, jotta Lasarus olisi varmasti kuollut ennen hänen saapumistaan. Kun Jeesus vihdoin tuli, Lasarus oli maannut haudassa jo neljä päivää. Jeesus meni haudalle, rukoili Jumalaa ja huusi tämän jälkeen: "Lasarus, tule ulos!" Kuollut mies tuli ulos kädet ja jalat käärinliinoihin sidottuina ja kasvot peitettyinä. Lasarus palasi henkiin ja Jeesus aterioi myöhemmin perheen kanssa Betaniassa.
Lasaruksen tarina on Jeesuksen tekemäksi kerrotuista ihmeistä dramaattisin ja tätä taustaa vasten on yllättävää, että se mainitaan vain Johanneksen evankeliumissa. Luukkaan evankeliumissa esiintyvä Lasarus on eri henkilö.
Perimätiedon mukaan Lasarus lähti myöhemmin lähetystyöhön Kyprokselle, jossa Paavali ja Barnabas vihkivät hänet nykyisen Lárnakan paikalla sijainneen Kitionin kaupungin piispaksi. Lasarus toimi Kitionissa 30 vuotta ja kaupungista tuli myös tämän lopullinen hautapaikka. Haudan paikalla on nykyisin Pyhän Lasaruksen kirkko.
Lasaruksen mukaan ovat saaneet nimensä Lasarus-ilmiö, elintoimintojen odottamaton palautuminen, sekä Lasarus-veljet, eräs kristillinen yhteisö.
Muistopäivät

Katolisessa kirkossa Lasaruksen muistopäivä on vanhastaan ollut 17. joulukuuta. Vuonna 2021 paavi Franciscus päätti, että vastedes Lasaruksen, Martan ja Marian yhteinen muistopäivä on 29. heinäkuuta.
Ortodoksisessa kirkossa Lasarukselle on omistettu palmusunnuntaita edeltävä päivä, Lasaruksen lauantai.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lasarus Wikimedia Commonsissa
Timo Tyrväinen

Timo Tyrväinen (s. 2. elokuuta 1951 Helsinki) on kansantaloustieteilijä ja muusikko, koulutukseltaan valtiotieteen tohtori. Hän oli Aktian pääekonomisti helmikuuhun 2014 saakka ja sittemmin Aktian johtava neuvonantaja. Tyrväinen oli Taloustieteellisen yhdistyksen puheenjohtaja 2009-10. Tyrväinen lukeutuu monine TV- ja muine mediaesiintymisineen Suomen tunnetuimpiin ekonomisteihin. Tyrväinen on toiminut Climate Leadership Coalitionin pääekonomistina helmikuusta 2017.
Tyrväisen isä oli oopperalaulaja Veikko Tyrväinen. Timo Tyrväinen opiskeli Helsingin konservatoriossa 1970-luvulla pääaineenaan laulu ja sivuaineena klassinen kitara. Tyrväinen perusti vuonna 1975 vaimonsa Anja Tyrväisen kanssa lauluyhtyeen Taljanka. Se on julkaissut 13 albumia, joilla on suuri joukko Tyrväisen sanoituksia, sävellyksiä ja sovituksia. Lauluntekijän roolissaan Tyrväinen oli Teoston hallituksessa 2010-13 ja veti 2014 työryhmää, joka valmisteli tulevan Teosto-Säätiön perustamista.
Tyrväinen työskenteli Aktia-pankin pääekonomistina vuosina 1998–2014. Sitä ennen hän toimi  Suomen Pankissa vuodesta 1975, OECD:ssä Pariisissa 1982–1983 ja 1993–1994, London School of Economicsissa 1989 ja Espanjan keskuspankissa 1997–1998.
Aktiassa toimiessaan Timo Tyrväinen on jäsenenä eurooppalaisten pääekonomistien ryhmässä (European Council of Economists) ja amerikkalaisessa NABE:ssa (National Association for Business Economics) sekä GIC:ssä (Global Interdependence Center). Taloustieteellisen yhdistyksen puheenjohtajana hän toimi 2009–2010.
Tyrväinen on luennoinut muun muassa Sitran, LIFIMin, Helsingin kauppakorkeakoulun ja Oulun yliopiston johtajakoulutusohjelmissa.
Max H. van Gilse van der Pals

Maximilian Henrik van Gilse van der Pals (5. joulukuuta 1885 Pietari – 6. lokakuuta 1966 Lugano, Sveitsi) oli Suomeen asettunut hollantilaista kauppiassukua ollut maanviljelysneuvos ja Savion Kumitehdas Oy:n toimitusjohtaja.
Museologia

Museot vaikuttavat yhteiskuntaan muun muassa kasvatuksen kautta. Lapsia hollantilaisessa museossa vuonna 1960.
Museologia on tiede, joka tutkii museoiden syntymistä ja sitä, millä perustein esinettä pidetään museossa säilyttämisen arvoisena. Se ei siis sinällään tutki museoita vaan niiden taustalla vaikuttavaa yhteiskuntaa. Museologia voidaan jakaa neljään suuntaukseen: metamuseologiaan, historialliseen museologiaan, teoreettiseen museologiaan ja sovellettuun museologiaan.
Määritelmä

Museologia on tiede, joka tutkii sitä, miten museot ovat syntyneet ja miksi jotain pidetään tai on pidetty museoissa säilyttämisen arvoisena. Museologia ei tarkastele siis niinkään museoita vaan niitä luovaa ja ylläpitävää yhteiskuntaa sekä sitä, kuinka yksilö ja yhteisö hahmottaa ja hallitsee ajallista ja alueellista ympäristöään ottamalla haltuun menneisyyden ja nykyisyyden todistuskappaleita.
Tutkija-kirjailija Zbyněk Stránskýn mukaan museologian tehtävänä on auttaa ymmärtämään, mitkä kohteet sisältävät ja mitkä eivät sisällä museoarvoa, sekä tämän arvon synnyttäviä mekanismeja.
Tutkimussuunnat

Metamuseologia on museologian tietoteoriaa, sillä sen tutkimuskohteena ovat museologian yleinen luonne ja sen perusteet. Se tutkii museologian päämääriä, menetelmiä ja tutkimustuloksia sekä pyrkii arvioimaan niitä kriittisesti.
Historiallisessa museologiassa pyritään kuvaamaan ja selittämään olosuhteita ja edelltyksiä, joista museaalisuus ilmenee. Se tarkastelee museaalisuuden historiallista kehittymistä ja on lähellä aatehistoriaa. Historiallisen museologian tutkimuskohteita ovat museoesineiden lisäksi erilaiset luettelot, pöytäkirjat, säädökset, kirjeet, asiakirjat ja suunnitelmat. Historiallisessa museologiassa pyritään myös jakamaan museaalisuuden aikakausiin, ja lisäksi tutkimuskohteena on museologian historia.
Teoreettinen museologia käsittelee museaalisuuteen liittyviä tieto- ja arvoteoriaa sekä tutkii museaalisuuden toteutumista yhteiskunnallisessa kontekstissaan. Suuntauksen tehtävänä on luoda edelletyksiä museoiden yhteisille käytänteille. Teoreettinen museologia voidaan jakaa vielä eri alaluokkiin sen mukaan, miten siinä lähestetytään museokokoelmia ja -näyttelyitä.
Sovelletussa museologiassa selvitetään museologisten teorioiden käytännön sovellusten vaatimia periaatteita. Soveltava museologia on yhteydessä kiinteästi moniin lähitieteisiin, esimerkiksi rakennustutkimuksen sovelletussa museologiassa käsitellään myös materiaalioppia, rakennusoppia ja museotieteellistä arkkitehtuurihistoriaa.
Heritologia

”Museologia”-termin rinnalla käytetään joskus ”heritologia”-termiä. Etenkin Jyväskylän yliopiston museologian professori Janne Vilkuna on useissa yhteyksissä nostanut heritologia-nimeä esille kuvaavampana vaihtoehtona oppiaineen nimeksi, koska se viittaa selkeämmin kulttuuriperintöön (engl. cultural heritage) käsitteeseen, joka on tieteenalan kannalta museoinstituutiota keskeisempi käsite.
Alun perin heritologia-termin on esitellyt kroatialainen museologi Tomislav Šola vuonna 1982.
Historia

Museologia syntyi omaksi tieteenalakseen 1800-luvun lopussa. Vuonna 1877 Dresdenissä alkoi ilmestyä aikakauskirja Zeitschrift für Museologie und Antiquitätenkunden, ja ensimmäinen museologian oppituoli perustettiin Brünnin (nykyisin Brno) yliopistoon vuonna 1919.
Suomessa museologian arvosanaopetus alkoi Jyväskylän yliopistossa lukuvuonna 1983–1984 ja vuotta myöhemmin myös Turun yliopistossa lukuvuonna 1984–1985. Suomen ensimmäinen museologian alan virka, yliassistentuuri, perustettiin Jyväskylän yliopiston vuonna 1989, ja se muuttui professuuriksi vuonna 1998. Museologian opetusta ja tutkimusta on Jyväskylän, Helsingin ja Turun yliopistoissa.
Ekeberg

Ekeberg on seuraavien ruotsalaisten henkilöiden sukunimi:
Anders Gustaf Ekeberg (1767–1813), kemisti
Birger Ekeberg (1880–1968), juristi ja poliitikko
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Shakin maailmanmestaruusottelu 2016

| --- | --- |
puolustava mestari : haastaja 
Magnus Carlsen : Sergei Karjakin 
 Magnus Carlsen :  Sergei Karjakin 
6 (3) : 6 (1) 
s. 30. marraskuuta 1990  25 vuotta   : s. 12. tammikuuta 1990  26 vuotta  
Shakin maailmanmestaruusottelun 2014 voittaja  : Vuoden 2016 ehdokasturnauksen voittaja  
Elo-luku: 2853 (maailmanlistan 1.) : Elo-luku: 2772 (maailmanlistan 9.) 
← 2014 : 2018 →  

Shakin maailmanmestaruusottelussa 2016 hallitseva mestari Magnus Carlsen pelasi maailmanmestaruudesta haastajaa Sergei Karjakinia vastaan. Ottelu pelattiin New Yorkissa Yhdysvalloissa 10.–30.11.2016. Karjakin voitti kuudennen pelin mustilla nappuloilla ja Carlsen voitti kahdeksannen pelin valkeilla nappuloilla. Muut 10 pitkää peliä päättyivät tasan. Tasatilanteessa ottelusäännöt määräsivät pelattavaksi neljä nopeampaa peliä. Kaksi ensimmäistä niistä päättyivät tasan, mutta Carlsen voitti kolmannen mustilla nappuloilla ja neljännen valkeilla nappuloilla. Magnus Carlsen säilytti maailmanmestaruutensa pistein 6-6 (3-1).
Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen 1998 loppuottelu

Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen 1998 loppuottelu pelattiin 12. heinäkuuta 1998 Stade de France -areenalla, Pariisin esikaupunkialueella Saint-Denniksessä. Loppuottelussa kohtasivat isäntämaa Ranska sekä Brasilia. Ottelun voitti Ranska 3–0 ja voitti näin sen historian ensimmäisen maailmanmestaruuden. Marokkolainen Said Belqola toimi ottelun erotuomarina.
Brasilian pelaajat

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Aloituskokoonpano   Cláudio Taffarel - Maalivahti  Cafu - Oikea laitapuolustaja  Aldair - Puolustaja  Júnior Baiano - Puolustaja  Roberto Carlos - Vasen laitapuolustaja  César Sampaio - Puolustava keskikenttä  Dunga - Puolustava keskikenttä  Leonardo - Hyökkäävä keskikenttä  Rivaldo - Hyökkäävä keskikenttä  Bebeto - Hyökkääjä  Ronaldo - Hyökkääjä   Mário Zagallo - Valmentaja |   |  Vaihtomiehet   Carlos Germano - Maalivahti  Dida - Maalivahti  Zé Carlos - Puolustaja  Gonçalves - Puolustaja  André Cruz - Puolustaja  Giovanni - Keskikenttä  Emerson - Keskikenttä  Zé Roberto - Keskikenttä  Doriva - Keskikenttä  Denílson - Hyökkääjä  Edmundo - Hyökkääjä |
Ranskan pelaajat

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Aloituskokoonpano   Fabien Barthez - Maalivahti  Lilian Thuram - Oikea laitapuolustaja  Marcel Desailly - Puolustaja  Frank Leboeuf - Puolustaja  Bixente Lizarazu - Vasen laitapuolustaja  Didier Deschamps - Puolustava keskikenttä  Emmanuel Petit - Keskikenttä  Christian Karembeu - Keskikenttä  Zinédine Zidane - Keskikenttä  Youri Djorkaeff - Hyökkäävä keskikenttä  Stéphane Guivarc'h - Hyökkääjä   Aimé Jacquet - Valmentaja |   |  Vaihtomiehet   Bernard Lama - Maalivahti  Lionel Charbonnier - Maalivahti  Vincent Candela - Puolustaja  Laurent Blanc - Puolustaja  Patrick Vieira - Keskikenttä  Robert Pirès - Keskikenttä  Bernard Diomède - Keskikenttä  Alain Boghossian - Keskikenttä  Thierry Henry - Hyökkääjä  David Trézéguet - Hyökkääjä  Christophe Dugarry - Hyökkääjä |
Tapahtumat

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
Tapahtumat   Varsinainen peliaika
|  | Brasilia |  | Ranska |
| 27' |  |  | Zinédine Zidane |
| 33' | Júnior Baiano |  |  |
| 39' |  |  | Didier Deschamps |
| 45' | Leonardo   Denílson |     |  |
| 45+1' |  |  | Zinédine Zidane |
Puoliaika
| 48' |  |  | Marcel Desailly |
| 56' |  |  | Christian Karembeu |
| 57' |  |     | Christian Karembeu   Alain Boghossian |
| 66' |  |     | Stéphane Guivarc'h   Christophe Dugarry |
| 68' |  |  | Marcel Desailly |
| 75' | César Sampaio   Edmundo |     | Youri Djorkaeff   Patrick Vieira |
| 90' |  |  | Emmanuel Petit |
Tulos
| 0 | 0 | 3 | 3 |

Kahdesti pelaajana (1958 ja 1962) ja kerran valmentajana (1970) maailmanmestaruuden voittanut Brasilian päävalmentaja Mário Zagallo.
Ranskan kaksi maalia tehnyt Zinédine Zidane.
Ottelun pelipaikka Stade de France.
Sam Harris

| Sam Harris |
| --- | --- |
 Sam Harris on uskontokriittinen keskustelija.
Henkilötiedot
Syntynyt: 9. huhtikuuta 1967 (ikä 57) Yhdysvallat
Kansalaisuus:  Yhdysvallat
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Stanfordin yliopisto, UCLA
Väitöstyön ohjaaja:  Mark S. Cohen
Tutkimusalue:  neurotiede
Tunnetut työt:  Uskon loppu Letter to a Christian Nation Moraalinen maisema
Palkinnot:  PEN/Martha Albrand palkinto
 http://www.samharris.org 
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
www.samharris.org
Sam Harris (s. 9. huhtikuuta 1967) on yhdysvaltalainen kirjailija, filosofi ja neurotieteilijä. Hän on toimitusjohtaja ja toinen perustajista Project Reason -säätiössä, jonka tarkoitus on edistää sekularismia ja tieteellistä ajattelua yhteiskunnassa. Hänen kirjansa Uskon loppu sai vuonna 2005 PEN/Martha Albrand -palkinnon (First Nonfiction), ja hänen kirjoituksiaan on julkaistu lehdissä Los Angeles Times, The Times, Free Inquiry ja Playboy. Hän esiintyy myös dokumenttielokuvissa The God Who Wasn't There (2005) ja The Unbelievers (2013).
Harris on suorittanut BA-tutkinnonlähde? filosofiasta Stanfordin yliopistossa ja filosofian tohtorin tutkinnon neurotieteestä UCLA:ssa. Hän on tutkinut itämaisia ja länsimaisia uskontoja sekä uskonnollisen uskon syntyä aivoissa. Harris on kirjoittanut muiden muassa The Huffington Postiin ja Truthdigin-sivustolle.lähde?
Harris vietti lapsuutensa Los Angelesissa. Hänen isänsä oli kveekari ja hänen äitinsä juutalainen sitcom-tuottaja Susan Harris, joka loi tv-sarjan Tyttökullat. Harrisin mukaan hänen lapsuudenkotinsa oli ei-uskonnollinen.
Teokset

Uskon loppu: Uskonto, terrori ja järjen tulevaisuus.  (The End of Faith: Religion, Terror, and the Future of Reason, 2004.)  Suomentanut Kimmo Pietiläinen. Helsinki:  Terra Cognita, 2007.  ISBN 978-952-5202-99-1
Kirje kristitylle kansalle.  (Letter to a Christian Nation, 2006.)  Suomentanut Kimmo Pietiläinen. Helsinki:  Terra Cognita, 2010.  ISBN 978-952-5697-60-5
Moraalinen maisema: Miten tiede määrittää inhimilliset arvot.  (The Moral Landscape: How Science Can Determine Human Values, 2010.)  Suomentanut Kimmo Pietiläinen. Helsinki:  Terra Cognita, 2010.  ISBN 978-952-5697-40-7
Lying.  Opelousas, Louisiana:  Four Elephants Press, 2011.  ISBN 978-1-940051-00-0  (englanniksi)
Vapaa tahto.  Kuopio:  Scanria, 2013.  ISBN 978-952-5182-23-1
Herääminen. Opas uskonnottomaan henkisyyteen.  (Waking Up: A Guide to Spirituality Without Religion, 2014.)  Suomentanut Tanja Kielinen. Helsinki:  Basam Books, 2015.  ISBN 978-952-260-358-6
Nawaz, Maajid & Harris, Sam: Islam ja suvaitsevaisuuden tulevaisuus.  Kuopio:  Scanria, 2017.  ISBN 978-952-5182-45-3
Aiheesta muualla

Viralliset kotisivut (englanniksi)
Harrisin kirjoituksia Huffington Postin sivuilla (englanniksi)
Harrisin kirjoituksia Truthdigin sivuilla (englanniksi)
Free Inquiry articles  (Arkistoitu – Internet Archive)  (Arkistoitu – Internet Archive)  (Arkistoitu – Internet Archive)  (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Sam Harris: Science can answer moral questions (TED Talk)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii  Scopus 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  IdRef
Meridiaaniympyrä

Groombridgen meridiaani­ympyrä vuodelta 1806
Meridiaaniympyrä eli ohikulkukone on tähti­tieteellinen havainto­väline, jolla voidaan todeta, millä hetkellä jokin taivaankappale kulkee havainto­paikka­kunnan meridiaanin poikki, eli näkyy suoraan etelässä tai pohjoisessa, ja jolla voidaan samaan aikaan myös mitata sen korkeus­kulma. Sen muodostaa kaukoputki joka on kiinnitetty länsi-itä-suuntaiseen kiinteään akseliin siten, että sitä voidaan kääntää ainoastaan pysty­suunnassa. Sellaisia rakennettiin varsinkin 1800-luvulla moniin observatorioihin, ja niitä käytetään tähtien abso­luuttisten paikkojen mittaamiseen ja ajan määrittämiseen.
Meridiaani­ympyrä oli pitkät ajat kaikkein tarkin väline taivaan­kappaleen aseman mittaamiseen. Ennen spektroskopian, tähti­valo­kuvauksen ja peilikaukoputkien kehittymistä tämä sekä siihen liittyen taivaan­kappaleiden kierto­ratojen ja tähti­tieteellisten vakioiden määrittäminen olivatkin observa­torioiden tärkein tehtävä.
Merkitys

Kun kauko­putki kiinnitetään siten, että sitä voidaan kääntää vain meridi­aanin suunnassa, saavutetaan etuja niiden tarkkuus­töiden kannalta, joihin meridiaani­ympyröitä käytetään. Tärkeimmät edut ovat:
Laite on helpompi asentaa, jos sitä voidaan kiertää vain yhden akselin ympäri.
Useimmissa paikoissa maa­pallolla meridiaanin taso on ainoa taivaanpalloa leikkaava taso, jossa tähtitieteelliset koordinaatit voidaan määrittää suoraan tällaisella yksin­kertaisella menetelmällä. Erityisesti taivaan­kappaleen ekvaattorijärjestelmän mukaiset koordinaatit on meridiaani­ympyrän avulla helposti määritettävissä sen kulkiessa meridiaanin poikki.
Valon taittuminen ilmassa vääristää kaikkien taivaan­kappaleiden näennäisiä sijainteja siten, että ne näyttävät olevan hieman korkeammalla horisontin ylä­puolella kuin ne todelli­suu­dessa ovat. Meridiaanilla tämä vääristymä vaikuttaa vain deklinaatioon ja on helppo ottaa laskuissa huomioon; muualla taivaalla se vaikuttaa niiden näennäisiin koordi­naatteihin moni­mutkaisemmalla ja matemaattisesti vaikeasti selvitettävällä tavalla niin, että suurta tarkkutta ei voida saavuttaa.
Meridiaani­ympyröitä onkin käytetty 1700-luvulta lähtien tähtien tarkkojen sijaintien mittaamiseen tähtiluetteloita varten. Tämä suoritetaan mittaamalla hetki, jolloin tähti kulkee paikallisen meridiaanin poikki. Sen korkeus­kulma horisontista luettuna mitataan myös. Kun observatorion maan­tieteellinen leveys- ja pituusaste tunnetaan, näiden mittaus­tulosten avulla voidaan määrittää tähden rektaskensio ja deklinaatio. Tähden kulkiessa havainto­paikan meridiaanin yli zeniitin etelä­puolitse sen deklinaatio on sama kuin sen zeniitti­etäisyyden ja havainto­paikan leveys­asteen erotus, ja sen rektaskensio on sama kuin paikallinen tähtiaika.
Kun kunnolliset tähti­luettelot oli saatu aikaan, meridiaani­ympyrän avulla voitiin missä tahansa maa­pallolla määrittää paikallinen pituusaste ja paikallis­aika katsomalla, millä hetkellä jokin luetteloon merkitty tähti kulki paikallisen meridiaanin poikki. Ennen atomikellon keksimistä tämä oli tarkin keino, jolla aika voitiin määrittää.
Historia

Jo antiikin aikaiset tähtitieteilijät esittivät, että havainto­väline, kvadrantti, voitaisiin kinnittää meridiaanin tasoon. Myös Ptolemaios kuvasi kyseistä laitetta teoksessaan Almagest. Siinä kuvattu meridiaani­kvadrantti koostui kiinteästä, kulma­mitta-asteikolla varustetusta ulommasta renkaasta ja siirrettävästä sisemmästä renkaasta, jossa olleiden tappien varjoista saatiin määritetyksi auringon suunta. Renkaat oli kiinnitetty vaaka­suoraan tankoon ja asetettu meridiaanin suuntainen. Laitetta käytettiin auringon korkeus­kulman mittaamiseen keski­päivällä eri aikoina vuodesta, jotta saatiin määritetyksi ekliptikan sijainti taivaalla.
Huomattavampaa merkitystä tällaiset laitteet kuitenkin saivat vasta 1500-luvulta lähtien, kun Tycho Brahe rakensi suuren meridiaani­kvadrantin. Vuonna 1690 Ole Rømer keksi transit-laitteen tähtien ohikulun havaitsemiseksi. Siinä oli kauko­putki kiinnitettynä kohti­suorasti länsi-itä-suuntaiseen tankoon.
Ennen transit-laitteiden ja meridiaani­ympyröiden käyttöön ottoa tähtien rektaskensio määritettiin tavallisimmin yhtä­suurien korkeus­kulmien menetelmällä. Siinä käytettiin siirrettäviä kvadrantteja tai mitattiin kahden tähden välinen kulmaetäisyys sekstantilla. Nämä menetelmät olivat kuitenkin hyvin hankalia.
Historia > 1700-luvulla

Samaan aikaan transit-laitteen kanssa Rømer keksi myös vaaka­suorien ja pysty­suorien kulmien mittaamiseen käytetyn laitteen, jolla saatiin määritetyksi tähtien korkeus­kulma ja atsimuutti. Vuonna 1704 hän yhdisti laitteeseensa pysty­suoran ympyrän, jolloin sillä saatiin samalla kertaa mitatuksi sekä horistontti- että ekvaattorijärjestelmän mukaiset koordinaatit.
Jälkimmäistä ideaa ei kuitenkaan sovellettu muualla, mutta transit-laitteet tulivat pian yleiseen käyttöön. Esimerkiksi Greenwichiin ensimmäinen sellainen asennettiin vuonna 1721. Myös observatorion seinään kiinnitettyä kvadranttia käytettiin tähtien deklinaatioiden mittaamiseen 1700-luvun lopulle saakka. Edut, jotka saatiin sillä, että laitetta voitiin kääntää täyden ympyrän verran, tunnisti myös Jesse Ramsden: tällöin laitteella voitiin tehdä havaintoja myös zeniitin pohjois­puolella sijainneista tähdistä. Ramsden paransi myös kulman mittaus­menetelmiä ottamalla käyttöön mikrometriruuvin ja mikro­skoopin, kuten edellä on kerrottu.
Historia > 1800-luvulla

Vuonna 1806 Edward Trougton rakensi ensimmäisen nyky­aikaisen meridiaani­ympyrän Groombridgen observatorioon Lontoon Blackheathiin.
Britanniassa rakennuksen seinään kiinnitetyt transit-laitteet olivat 1800-luvun puoliväliin saakka observa­torioiden pääasiallisia havainto­välineitä, kunnes maan ensimmäinen meridiaani­ympyrä rakennettiin Greenwichiin vuonna 1850. Sitä vastoin manner-Euroopassa meridiaani­ympyrät syrjäyttivät varhaisemmat transit-laitteet jo vuosina 1818-1819, jolloin Göttingeniin rakennettiin kaksi sellaista, Reisenbachin ja Repsoldin suunnittelemina, ja niin ikään Königsbergiin yksi Reisenbachin suunnittelema. Repsoldin ja hänen poikiensa yrityksen jätti moneksi vuodeksi varjoonsa berliiniläinen Postor ja Martins, joka toimitti moniin observatorioihin ensi­luokkaisia havainto­välineitä, mutta Martinsin kuoltua Repsoldin yritys nousi alalla jälleen johtavaan asemaan ja valmisti monia meridiaani­ympyröitä. Cambridgen ja Edinburghin observatorioissa Britanniassa samoin kuin Harvard Collegessa Yhdys­valloissa on suuret Troughton and Simms -yhtiön rakentamat meridiaani­ympyrät, ja sama yhtiö rakensi myös Airyn suunnitteleman Greenwichin kuninkaallisen observatorion meridiaani­ympyrän.
Historia > 1900-luvulta nykyaikaan

Nyky­aikainen esimerkki tämän tyypin kauko­putkesta on 8-tuumainen (noin 0,2 metrin läpimittainen) Flagstaffin astrometrinen skannaava transit-teleskooppi (engl. Flagstaff Astrometric Scanning Transit Telescope, FASTT) Yhdysvaltain meri­voimien observatoriossa (United States Naval Observatory, USNO) Flaggstaff Stationilla.
Automatisoidut meridiaaniympyrät

Nykyaikaiset meridiaani­ympyrät on yleensä automatisoitu. Havaitsija on korvattu CCD-kennolla. Kun taivas kiertyy näkö­kentän ympäri, CCD:n tallentama kuva ajastetaan mikrosirulla. Tällä saadaan eräitä etuja:
CCD-kenno voi kerätä valoa niin kauan kuin kohteen kuva kulkee sen läpi, jolloin himmeätkin kohteet voidaan havaita.
Tietoa voidaan kerätä niin kauan kuin kauko­putki on käytössä, tarvittaessa koko yön, jolloin voidaan kuvata leveä alue tähti­taivaalla.
Tietoa voidaan suoraan verrata mihin tahansa vertailu­kohteeseen, joka samaan aikaan on näkö­kentässä, usein johonkin kirkkaaseen galaksin ulkopuoliseen kohteeseen kuten kvasaariin, jonka sijainti tähtitaivaalla tunnetaan. Tällöin vältytään meridiaani­ympyrän vaivalloiselta tarkalta asettamiselta, joskin tähden deklinaatio, atsimuutti ja taso yhä määritetään CCD-kennojen ja laser-interferometrien avulla.
Valon taittuminen ilmakehässä voidaan ottaa laskuissa huomioon automaattisesti seuraamalla lämpötilaa, painetta ja ilman kastepistettä elektronisesti.
Mittaukset voidaan tallentaa tietokoneen muistiin ja analysoida tarpeen mukaan.
Ensimmäinen tällainen automatisoitu laite oli Carlsbergin automaattinen meridiaani­ympyrä, joka otettiin käyttöön vuonna 1984.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Meridian circle