stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Viljo Vuori

Viljo Vuori (1. heinäkuuta 1886 – 19. toukokuuta 1918) oli porilainen sekatyömies ja Porin punakaartin johtajia Suomen sisällissodassa. Hän oli Suomen sotasurmat -tietokannan mukaan komppanianpäällikkö. Vuori johti Armas Honkasalon kanssa porilaisten punaisten pakomatkaa Viipuriin, ja otti osaa Viipurin taisteluun. Hänet teloitettiin Viipurin vankileirillä.
Vera Brittain

| Vera Brittain |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 29. joulukuuta 1893 Newcastle-under-Lyme, Britannia
Kuollut: 20. maaliskuuta 1970 (76 vuotta) Wimbledon, Britannia
Puoliso:  Sir George Catlin
Lapset:  John Brittain-Catlin Shirley Williams
Kirjailija
Aiheet:  pasifismi feminismi
Esikoisteos:  The Dark Tide 1923
Pääteokset:  Testament of youth 1933
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Vera Brittain (29. joulukuuta 1893 – 20. maaliskuuta 1970) oli englantilainen kirjailija, feministi ja pasifisti, jonka tunnettu teos Testament of Youth kertoo hänen traumaattisista kokemuksistaan ensimmäisen maailmansodan aikana.
Brittain syntyi vuonna 1893 Newcastle-under-Lymessä ja pääsi opiskelemaan Oxfordin yliopiston Somerville Collegeen vuonna 1914. Samaan aikaan aloitti opintonsa hänen poikaystävänsä ja veljensä Edwardin ystävä Roland Leighton. Ensimmäinen maailmansota puhkesi, ja Edward ja Roland lähtivät rintamalle. Vera ja Roland menivät kihloihin Rolandin ollessa lomalla armeijasta vuonna 1915. Vera päätti keskeyttää kirjallisuuden opinnot ja lähteä vapaaehtoiseksi sotilassairaanhoitajaksi.
Työ kenttäsairaalassa Ranskassa oli traumaattinen kokemus. Roland-sulhanen, Edward-veli ja kaksi läheistä ystävää kuolivat sodassa. Winifred Holtby tuki Brittainia tämän surussa, ja heistä tuli läheisiä ystäviä. Brittainin ja George Catlin mentyä naimisiin Holtby asui heidän luonaan. Holtbyn kuoltua nuorena Brittain näki paljon vaivaa saadakseen tämän tunnetuimman romaanin South Riding julkaistua postuumisti.
Sodan jälkeen Brittain palasi yliopistoon mutta vaihtoi pääainetta nykyhistoriaan ymmärtääkseen maailmansotaan johtaneita syitä ja sodan vaikutusta. Vera Brittanista tuli menestyvä journalisti, joka kirjoitti The Manchester Guardianiin ja Time & Tide-lehteen naisasiasta kuten samapalkkaisuudesta.
Brittainin ensimmäinen romaani The Dark Tide ilmestyi vuonna 1923. Vuonna 1933 julkaistu Testament of Youth oli myyntimenestys.
Brittain oli pettynyt, kun Kansainliitto ei kyennyt käsittelemään 1930-luvulla nousseita ongelmia. Hänestä tuli kasvavassa määrin pasifisti. Toisen maailmansodan alussa, kun Yhdysvallat ei ollut vielä sodassa, hän kulki puhujakiertueilla. Hän vastusti Saksan kaupunkeihin suunnattuja mattopommituksia, mitä pidettiin epäisänmaallisena.
Aiheesta muualla

Testament of Youth: Vera Brittain's classic, 80 years on The Guardian 2013
Vinland

L'Anse aux Meadowsin rekonstruoitu viikinkiasumus.
Vinland (muinaisnorjaksi ja isl. Vínland) oli Grönlannista saapuneiden viikinkien antama nimi jollekin Pohjois-Amerikan alueelle, joka todennäköisimmin on sijainnut Kanadan itärannikolla. Grönlantilaisten saagan mukaan yksi Leif Eerikinpojan mies, Tyrkir, löysi paikasta viinirypäleitä, minkä johdosta Leif antoi maalle nimen Vinland, Viinimaa. Pohjois-Amerikan koillisosissa kasvaa luonnonvaraisena törmäviini, mitä nämä mainitut rypäleet ovat voineet olla. Vaihtoehtoisena selityksenä on myös arveltu, että Vinland-nimen todellinen etymologia olisi "niittymaa" (Vinnland).
Vinland on mainittu ensimmäisen kerran Adam Bremeniläisen kirjassa Descriptio insularum Aquilonis noin vuodelta 1075. Pääasialliset Viinimaasta kertovat lähteet ovat kuitenkin kaksi islantilaista saagaa, Grönlantilaisten saaga ja Erik Punaisen saaga. Ne on kirjoitettu noin 250 vuotta kuvaamiensa tapahtumien jälkeen, eikä niitä voi pitää yksityiskohdissaan luotettavina.
Joka tapauksessa on varmaa, että viikingit kävivät Pohjois-Amerikassa. Vuonna 1960 arkeologit löysivät Newfoundlandin pohjoisesta kärjestä L'Anse aux Meadows'ta todisteita viikinkien vierailusta ja tukikohdasta. Paikka nimettiin UNESCOn maailmanperintölistalle vuonna 1978. Paikan kumpuilevaan maastoon on rekonstruoitu asumuspaikat oletettuun viikinkiaikaiseen asuun. Tätä siirtokuntaa on usein pidetty saagojen Vinlandina, mutta asiasta ei ole täyttä varmuutta.
Myös esimerkiksi Baffininsaarelta on löydetty viikinkien leiripaikaksi uskottuja ihmistoiminnan jäänteitä.
Mario Martínez Rubio

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Koko nimi: Mario Martínez Rubio
Syntymäaika: 25. maaliskuuta 1985 (ikä 39)
Syntymäpaikka: Soria, Espanja
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 173 senttimetriä
Seura
Seura: CD Numancia
Pelinumero: 7
Junioriseurat
: Numancia
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2002– 2007 | Numancia → Zamora (laina) | 51 (4) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 18. tammikuuta 2009.
Mario Martínez Rubio yleensä vain Mario (s. 25. maaliskuuta 1985, Soria, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Mario on kotikaupunkinsa seuran CD Numancian kasvatteja. Kaudella 2007-2008 Mario pelasi edustusjoukkueessa 33 ottelua ja teki niissä kolme maalia, kun kauden päätteeksi Numancia nousi kolmen vuoden tauon jälkeen takaisin Espanjan pääsarjaan.
31. elokuuta 2008 sarjakauden avauskierroksella FC Barcelonaa vastaan Mario teki ottelun ainoan maalin, ja tällä maalilla Numancia lopulta voitti ottelun 1-0.
Aiheesta muualla

Profiili CD Numancian kotisivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (espanjaksi)
Vesa Anttila

Vesa Antti Kalervo Anttila on suomalainen muusikko ja äänituotantoyrittäjä. Hän on työskennellyt muun muassa sessiomuusikkona ja soittanut Agents-yhtyeen albumeilla olematta kuitenkaan yhtyeen virallinen jäsen. Anttila on soittanut myös The Swinghufvudsissa, Mambassa ja Nylon Beatissa.
Anttila on ollut vuodesta 2005 naimisissa Nylon Beatin toisen laulajan Erin Anttilan kanssa. Heillä on vuosina 2013 ja 2015 syntyneet lapset.
Aiheesta muualla

Vesa Anttilan sävellystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Vesa Anttilan sävellystuotanto Fono-äänitetietokannassa
Discogs.com - Vesa Anttila
Värivallankumous

Värivallankumous tarkoittaa  
entisissä sosialistisissa maissa 2000-luvulla tapahtuneita vallankumouksia ja näitä muistuttavia vallankumouksia eri aikoina eri puolilla maailmaa. Näissä länsimielinen kumousliike on kaatanut tai yrittänyt kaataa autoritaarisena pidetyn hallinnon.
Nimitys

Nimitys "värivallankumous" tulee Ukrainan vuoden 2004 "oranssista vallankumouksesta".
Syyt

Vallankumousten syynä ovat olleet monesti talousongelmat ja erilaiset hallinnon väärinkäytökset mm. vaalivilppi.
Venäjän hallitus on nähnyt entisen Neuvostoliiton alueen värivallankumoukset lännen luomaksi uhkaksi itselleen.
Värivallankumouksia

Alla lueteltu onnistuneita ja epäonnistuneita värivallankumouksia.
Georgian Ruusuvallankumous, myös Georgian samettivallankumous 2003
Ukrainan oranssi vallankumous 2004-2005
Armenian ja Azerbaidžanin kumousliikkeet 2005
Kirgisian tulppaanivallankumous 2005
Uzbekistanin protestit 2005 kukistettiin väkivalloin
Mongolian protestit 2005 väkivaltaisia, poliisi kukisti
Venäjän protestit 2011-2013 eivät onnistuneet
Ukrainan vallankumous 2014 ns Euromaidan-kumous
Valko-Venäjän "farkkuvallankumous" 2006, ei onnistunut
Moldovan "rypälevallankumous" 2009
VfL Wolfsburg

VfL Wolfsburg on saksalainen jalkapalloseura Wolfsburgin kaupungista Ala-Saksin osavaltiosta. Seura on perustettu vuonna 1945 ja sen lempinimi on Die Wölfe (suom. Sudet). Seura pelaa kotiottelunsa Volkswagen-Arenalla, jonne mahtuu 30 000 katsojaa.
Historia > Uusi joukkue uudessa kaupungissa

VfL Wolfsburg perustettiin toisen maailmansodan jälkimainingeissa 12. syyskuuta 1945 vasta muutamaa kuukautta aiemmin perustetun VSK Wolfsburg -seuran jatkajaksi. Aikaisemmin kaupungissa oli toiminut myös Volkswagenin tehdasurheiluseura WKG VW Stadt des KdF-Wagens jonka toiminta oli loppunut sodan mukana. VfL Wolfsburg pelasi alusta alkaen vihreä-valkoisissa peliasuissa, koska seuran valmentaja Bernd Elbeskirch ei saanut hankittua muun värisiä peliasuja.
Joulukuussa tuore seura joutui ensimmäiseen kriisiin, kun suurin osa sen pelaajista siirtyi 1. FC Wolfsburgiin. Ainoana jäljelle jäänyt pelaaja Josef Meyer hankki yhdessä Willi Hilbertin kanssa uusia pelaajia ja jo vuoden kuluttua VfL Wolfsburgina tunnettu seura pelasi ensimmäisen ystävyysottelunsa Schalkea vastaan.
VfL Wolfsburg kehittyi seuraavina vuosina hitaasti mutta varmasti. Seura voitti useita amatöörimestaruuksia muttei onnistunut nousemaan ylemmille sarjatasoille. Lopulta vuonna 1954 VfL Wolfsburg onnistui nousemaan Oberliga Nordiin 2–1 voitolla Heider SV:stä. Seura putosi kuitenkin Oberligasta jo 1959. Kun Bundesliiga perustettiin 1963, VfL Wolfsburg pelasi Regionalliga Nordissa, jonne se oli juuri noussut Verbandesliga Niedersachsenista.
Historia > 2. divisioona ja nousu Bundesliigaan

Joukkue nousi 1970 kakkosdivisioonan toisen sijansa turvin 1. Bundesliigaan, mutta putosi jo ensimmäisen kauden jälkeen takaisin. 1990-luvun alkuun asti joukkue pelasi kolmannella sarjatasolla Oberliga Nordissa. Joukkue voitti Oberliga Nordin 1991 ja 1992 onnistuen nousemaan 2. Bundesliigaan kaudelle 1992–1993.
Wolfsburgin hyvä menestys jatkui 1990-luvulla ja joukkue eteni 1995 yllättäen Saksan Cupin finaaliin, jossa se kuitenkin hävisi Borussia Mönchengladbachille 3–0. Kaudella 1996–1997 Wolfsburg sijoittui 2. Bundesliigassa toiseksi ja nousi 1. Bundesliigaan ensimmäistä kertaa seuran historiassa.
Historia > Bundesliigassa (2008-)

Wolfsburg vakiinnutti asemansa 1. Bundesliigan keskikastissa ja onnistui 2000–2004 pääseemään UEFA Intertoto Cupiin, jossa paras sijoitus oli finaalipaikka 2003. Kaudet 2005–2006 ja 2006–2007 menivät joukkueelta kehnommin ja se on onnistunut välttämään putoamisen vain niukasti. Kaudelle 2007–2008 Wolfsburgin peräsimeen asettui entinen Bayern Münchenin mestarivalmentaja Felix Magath. Magathin johdolla seura sijoittui Bundesliigassa peräti viidenneksi, mikä oli seuran historian paras sarjasijoitus. Seuraavana kesänä 2008 Magath vahvisti joukkuettaan merkittävästi mm. Italian maajoukkuepuolustajilla Andrea Barzaglilla sekä Cristian Zaccardolla. Kaudella 2008–2009 Wolfsburg voitti seurahistorian ensimmäisen Bundesliiga-mestaruuden Felix Magathin alaisuudessa.
Pelaajat

Tilanne: 8. elokuuta 2023.
Saavutukset

Saksan mestaruus: 2009
Saksan cup: 2015
Hopeaa: 1995
Saksan Supercup: 2015
Päävalmentajat 1. Bundesliigassa 1997–

Willi Reimann 10/1995–3/1998
Uwe Erkenbrecher 3/1998 (aikaisemmin 1991–2/1993)
Wolfgang Wolf 3/1998–3/2004
Jürgen Röber 3/2004–4/2004
Eric Gerets 4/2004–5/2005
Holger Fach 5/2005–12/2005
Klaus Augenthaler 12/2005–5/2007
Felix Magath 6/2007–6/2009
Armin Veh 6/2009–1/2010
Lorenz-Günther Köstner 1/2010–5/2010
Steve McClaren 5/2010–2/2011
Pierre Littbarski 2–3/2011
Felix Magath 3/2011–10/2012
Lorenz-Günther Köstner 10/2012–12/2012
Dieter Hecking 1/2013–10/2016
Valérien Ismaël 10/2016–2/2017
Andries Jonker 2–9/2017
Martin Schmidt 9/2017–2/2018
Bruno Labbadia 2/2018-6/2019
Oliver Glasner 7/2019-
Ennätyksiä

Suurin voitto kotona: 8–1 FC Augsburg 2018–19
Suurin voitto vieraissa: 4–0 1. FC Köln 2001–02
Suurin tappio kotona: 2–7 Werder Bremen 1999–00
Suurin tappio vieraissa: 1–6 MSV Duisburg 1998–99
Eniten otteluita:  Miroslav Karhan (173)
Eniten maaleja: Edin Dzeko (66)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Viralliset kotisivut (englanniksi) (saksaksi)
Keskustelusivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (saksaksi)
Kannattajien kotisivut (saksaksi)
Tilastoja (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Vesa Haaja

| Vesa Haaja |
| --- | --- |
 Vesa Haataja Kiuruveden Iskelmäviikko -musiikkitapahtumassa heinäkuussa 2015
Henkilötiedot
Syntynyt: 16. huhtikuuta 1968 (ikä 56) Vehkalahti, Suomi
Ammatti:  muusikko
Muusikko
Laulukielet:  suomi
Tyylilajit:  rock and roll  rockabilly  iskelmämusiikki  rautalankamusiikki rillumareibilly
Soittimet:  kitara
Yhtyeet:  Whistle Bait Agents Pääesiintyjät
Aiheesta muualla
 
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Vesa Haaja (s. 16. huhtikuuta 1968 Vehkalahti) on suomalainen muusikko. Hän toimi vuodesta 2008 vuoteen 2018 Agentsin laulusolistina. Haaja vaikuttaa myös yhtyeissä Whistle Bait, The Barnshakers ja Hi-Fly Rangers.
”Vesku” Haaja on soittamisen lisäksi toiminut myös lauluntekijänä Whistle Baitille, The Barnshakersille, Less Misfitsille, Jani ja Jetsettersille, Hi-Fly Rangersille, Rock-Olalle ja Francinelle. Käännöstekstejä Haaja on tehnyt niin Agentsille kuin Relentlessille, lisäksi hän on kääntänyt kaksi Marko Haaviston kappaletta ”Paha vaanii” ja ”Jää (mun luo)” englanniksi kokonaan.
Helmikuussa 2017 Bluelight Records julkaisi Haajan ensimmäisen sooloalbumin Se hetki on nyt.
Tammikuussa 2019 Haaja liittyi mukaan solistiksi suomalaiseen rillumareibilly-yhtyeeseen Pääesiintyjät.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vesa Haaja Wikimedia Commonsissa
Vähä Ruonajärvi

| Vähä Ruonajärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Paikkakunta:  Kolari
Koordinaatit:  67°01′21″N, 24°29′13″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Tornionjoen vesistö
Laskujoki:  Vähänjärvenoja 
Järvinumero:  67.954.1.002
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  185,1 m  
Rantaviiva:  1,917 km  
Pinta-ala:  17,935 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiVähä Ruonajärvi 
Vähä Ruonajärvi  on Lapissa Kolarissa Pasmajärven kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 17,9 hehtaaria, se on 800 metriä pitkä ja 350 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,9 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Tornionjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 67) Tengeliönjoen valuma-alueen (67.9) Aalisjoen valuma-alueella (67.95), jonka Aalisjärven valuma-alueeseen (67.954) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 185,1 metriä mpy.
William Blackstone

William Blackstone
William Blackstone (10. heinäkuuta 1723 Lontoo –  14. helmikuuta 1780 Wallingford. Englanti) oli englantilainen lakimies, jonka näkemyksillä oli suuri vaikutus Englannin ja Yhdysvaltojen oikeusjärjestelmien ja -käytäntöjen kehitykseen.
Elämä ja ura

Blackstone lähetettiin 15-vuotiaana Oxfordin Pembroke Collegeen. Hän omistautui vuodesta 1746 alkaen lakimiehen ammatin harjoittamiselle, mutta ei saanut suurta menestystä, minkä vuoksi hän alkoi sen sijaan luennoida Oxfordissa englantilaisesta oikeudesta, mikä herätti niin paljon huomiota, että lahjoituksin perustettiin professuuri, ja Blackstone nimitettiin sen ensimmäiseksi viranhaltijaksi vuonna 1758. Hänen opetuksensa lisäsi hänen mainettaan lakimiehenä, ja Blackstonesta tuli kruunun asianajaja vuonna 1763 ja hänet nimitettiin tuomariksi vuonna 1770, missä tehtävässä hän pysyi kuolemaansa saakka. Hän oli myös parlamentin alahuoneen jäsen vuosina 1761–1766 ja 1768–1770.
Blackstone julkaisi 1750-luvulla useita oikeudellisia teoksia, mutta maailmanmaineeseen hänet toivat hänen luentonsa, jotka julkaistiin vuosina 1765–1769 nimellä Commentaries on the Laws of England. Hänen elinaikanaan julkaistiin kahdeksan painosta, ja seuraavien kuudenkymmenen vuoden aikana uusia painoksia julkaistiin säännöllisesti. Vaikka Blackstonella ei ollut juurikaan syvällistä juridista koulutusta ja vaikka hän oli enemmän huolissaan lain muodon kuin sisällön kysymyksistä, hänen teostensa vaikutus on ollut valtava. Hän esittelee teoksessa usein viitatun yhteenvedon Englannin "kirjoitetusta" ja "kirjoittamattomasta" laista.
Hänen mielipiteeseensä viitattiin pitkään ja usein englantilaisten tuomioistuinten päätöksissä. Hänen teoksensa muodosti vielä 1900-luvulla edelleen epäsuorasti englantilaisten ja amerikkalaisten lakimiesten koulutuksen perustan. Teos oli yksi tärkeimmistä lähteistä, kun Yhdysvaltain perustuslakia kirjoitettiin, ja vielä 1900-luvulla Yhdysvaltain korkein oikeus viittasi tuomioissaan Blackstonen luentoihin.
Blackstonen näkemykset Englannin perustuslain erinomaisuudesta, hänen esityksensä kuninkaallisesta prerogatiivista ja ennen kaikkea hänen yleinen konservatiivisuutensa herättivät kuitenkin kritiikkiä, joista Jeremy Benthamin hyökkäys Blackstonea vastaan kirjassaan Fragment on government (1776) on tunnetuin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta William Blackstone Wikimedia Commonsissa
Waiting

| Waiting |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Anu Menon
Säveltäjä:  Mikey McCleary
Pääosat:   Naseeruddin Shah  Kalki Koechlin  Rajat Kapoor  Suhasini Maniratnam  Arjun Mathur 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Intia
Alkuperäiskieli:  hindi
Aiheesta muualla
IMDb 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Waiting on Anu Menonin ohjaama vuoden 2015 intialainen draamakomediaelokuva. Sen tuotannosta vastasivat Priti Gupta Ishika Filmsistä ja Manish Mundra Drishyam Filmsistä, ja elokuvan käsikirjoituksen tekivät yhdessä Menon ja James Ruzicka. Päärooleissa esiintyvät Naseeruddin Shah ja Kalki Koechlin. Waiting kertoo kahden eri elämänpoluilta tulleen ihmisen suhteesta. He ystävystyvät keskenään sairaalassa hoitaessaan kumpikin koomassa olevia puolisoitaan. Rajat Kapoor, Suhasini Maniratnam, Arjun Mathur, Ratnabali Bhattacharjee ja Rajeev Ravidranathan esittävät sivurooleja elokuvassa.
Waiting sai maailmanensi-iltansa Dubain kansainvälisillä elokuvafestivaaleilla 11. joulukuuta 2015 ja sai myönteisiä arvosteluja kriitikoilta. Se esitettiin Lontoon aasialaisen elokuvan festivaalin päättäjäisgaalassa, jossa Menon voitti parhaan ohjaajan palkinnon. Elokuva julkaistiin teattereissa Intiassa 27. toukokuuta 2016.
Waiting tehtiin vaatimattomalla budjetilla. Elokuva on Menonin toinen ohjaustyö romanttisen komedian London, Paris, New York (2012) jälkeen. Elokuvan toinen käsikirjoittaja James Ruzicka on entinen anestesiologi, joka on opiskellut London Film Schoolissa.
Viljo Voipio

Viljo Voipio (3. helmikuuta 1887 Viipuri – 16. helmikuuta 1925 Helsinki) oli suomalainen lakitieteen tohtori ja asianajaja.
Viljo Voipio pääsi ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta normaalilyseosta 1905. Hän valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1911, lakiteteen kandidaatiksi 1915 sekä lakitieteen lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1924.
Voipiolla oli asianajotoimisto Helsingissä vuodesta 1923 lähtien. Hän kuului Suomen Asianajajaliittoon ja Helsingin Asianajajayhdistykseen. Voipio oli aktiivisesti ajamassa suomenkielisen yliopiston perustamista Turkuun ja hän toimi Turun yliopiston kanslerin sihteerinä kuolemaansa saakka.
Viljo Voipio kuoli 38-vuotiaana helmikuussa 1925 umpisuolentulehdukseen Mehiläisen sairaalassa Helsingissä. Voipio on haudattu Malmin hautausmaalle.
Julkaisuja

Katovuosi 1601 vaikutuksineen Varsinais-Suomessa. Historiallinen arkisto 24, 1. Suomen Historiallinen seura, Helsinki 1914
Nykyinen valtiomuotomme: sananen valtiomuotokysymyksestä oikeudelliselta kannalta katsoen. Otava 1918
Ilman ja virtaavan veden oikeusasema: esinekäsite-tutkimus roomalaisen oikeuden mukaan, Helsingin yliopiston väitöskirja. WSOY 1923
Kiinteistön ulottuvaisuudesta maan sisälle. Eripainos Lakimies-lehdestä. Porvoo 1924
Kylän vesialue. WSOY 1924
Onko asunto-osakeoikeuden tuottama asumisoikeus vuokraoikeutta. Eripainos Lakimies, N:o 1. 1925. Porvoo 1925
Vuoden tarjoilija

Vuoden Tarjoilija -kilpailun tunnus
Vuoden Tarjoilija on alan ammattilaisten Suomen-mestaruuskilpailu, joka on järjestetty vuodesta 2013 lähtien. Vuoden Tarjoilija -kilpailu järjestetään samanaikaisesti Vuoden Kokki -kilpailun kanssa. Ensimmäisen Vuoden Tarjoilija -kilpailun voitti Maria Suihkonen.
Vuoden Tarjoilija -kilpailujen järjestäjä on Wihurin Metro-tukku yhdessä Vuoden Tarjoilija -verkoston sekä yhteistyökumppaneiden kanssa. Tavoitteena on edistää suomalaisen ruokakulttuurin tunnettuutta Suomessa ja maailmalla.
Kilpailun kulku

Kilpailussa arvioidaan muun muassa asiakaspalvelutaitoja, tarjoilutaitoja sekä ruoan ja juoman yhdistämistä. Vuoden Tarjoilija -kilpailussa mitataan teknisen osaamisen lisäksi kilpailijoiden kykyä yhdistää elämyksellisyys aitoon asiakaskohtaamiseen haastavissakin tilanteissa. Kilpailijoiden taitoja myynnissä, suosittelussa ja ravintolan liikeidean sisäistämisessä arvioidaan myös.
Tarjoilijoiden suomenmestari pääsee voittovuotensa aikana osallistumaan erilaisiin tapahtumiin, mediaesiintymisiin sekä yhteistyökumppaneiden kampanjoihin. Kilpailun tarkoituksena on sekä edistää alan huippuosaamista että tuoda esille ammatin vaativuutta ja monipuolisuutta. Vuoden Kokki ja Vuoden Tarjoilija -kilpailussa halutaan nostaa alan arvostusta ja korostaa sitä, että ravintolaelämykset luodaan aina yhdessä.
Vuonna 2019 finaalin tehtävät koostuivat baari-, saliruoan valmistus- ja bistrotehtävistä. Kilpailun päätuomarina toimi Petra Granqvist.
Aiheesta muualla

Vuoden Tarjoilija -kilpailun virallinen nettisivu
Vähä Ruokojärvi (Hämeenlinna)

| Vähä Ruokojärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Kanta-Häme
Kunnat:  Hämeenlinna
Koordinaatit:  61°14′32″N, 25°01′42″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Kukkian reitin valuma-alue (35.78)
Laskujoki:  oja Isoon Ruokojärveen 
Järvinumero:  35.782.1.015
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  130,7 m  
Rantaviiva:  0,529 km  
Pinta-ala:  1,602 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiVähä Ruokojärvi 
Vähä Ruokojärvi  on Kanta-Hämeessä Hämeenlinnassa sijaitseva järvi. Järvi kuuluu Evon retkeilyalueeseen .
Maantietoa

Järven pinta-ala on 1,6 hehtaaria ja se on 200 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 550 metriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Kukkian reitin valuma-alueella (35.78), jonka Kuohijärven alueeseen (35.782) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 130,7 metriä mpy.
Vähä Saarijärvi (Padasjoki)

| Vähä Saarijärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Päijät-Häme
Kunnat:  Padasjoki
Koordinaatit:  61°15′54″N, 25°04′22″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Kukkian reitin valuma-alue (35.78)
Laskujoki:  suo-oja 
Järvinumero:  35.786.1.005
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  159,6 m  
Rantaviiva:  0,8 km  
Pinta-ala:  1,227 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiVähä Saarijärvi 
Vähä Saarijärvi  on Päijät-Hämeessä Padasjoella  sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 1,2 hehtaaria ja se on 300 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 800 metriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Kukkian reitin valuma-alueella (35.78), jonka Heinäjoen valuma-alueeseen (35.786) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 159,6 metriä mpy.
Vähä Ruuhijärvi (Hämeenlinna)

| Vähä Ruuhijärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Kanta-Häme
Kunnat:  Hämeenlinna
Koordinaatit:  61°14′00″N, 25°04′56″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Kukkian reitin valuma-alue (35.78)
Laskujoki:  oja Luutajokeen 
Järvinumero:  35.787.1.027
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  153,5 m  
Rantaviiva:  1,258 km  
Pinta-ala:  6,036 ha  
Saaria:  2 
 fiVähä Ruuhijärvi 
Vähä Ruuhijärvi  on Kanta-Hämeessä Hämeenlinnassa sijaitseva järvi. Järvi kuuluu Evon retkeilyalueeseen .
Maantietoa

Järven pinta-ala on 6,0 hehtaaria ja se on 500 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Järvellä on kartan mukaan kaksi saarta. Sen rantaviivan pituus on 1,3 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Kukkian reitin valuma-alueella (35.78), jonka Ekojärven valuma-alueeseen (35.787) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 153,5 metriä mpy.