Suomalainen elokuva
Historia > Aatedraamoista sodan elokuvaan

Toinen maailmansota pysäytti suomalaisen elokuvatuotannon talvisodan ajaksi. Suomen sotavuosien 1939–1945 välisenä aikana valmistuneet elokuvat saivat kuitenkin valtaisan kansansuosion, sillä monet huvit olivat sota-aikana kiellettyjä ja elokuvat toivat ihmisille vaihtelua sota-ajan arkeen. Esimerkiksi välirauhan aikana valkokankaille saatettu romanttinen elokuva Kulkurin valssi (1941) keräsi vuoden 1945 loppuun mennessä yli 1 200 000 katsojaa ja sai myöhemmin horjumattoman maineen suomalaisena elokuvaklassikkona. Muita suosittuja sota-ajan elokuvia olivat romanttiset pukudraamat Kaivopuiston kaunis Regina (1941) sekä Katariina ja Munkkiniemen kreivi (1943) ja jopa elokuvasarjaksi kasvanut, ydinperheen tapahtumia kuvaava Suomisen perhe -sarja. Suomen Filmiteollisuus valmisti sarjaan 1950-luvun loppuun mennessä kuusi elokuvaa. Useimmat niistä olivat Orvo Saarikiven ohjaamia.
Nationalististen aatedraamojen kaltaisia poliittisluonteisia elokuvia sodan aikana ei montaa ilmestynyt. Risto Orkon Armas J. Pullan hahmoihin perustuvat Ryhmy ja Romppainen -elokuvat (Ryhmy ja Romppainen, 1941 ja Jees ja just 1943) jäivät hänen viimeisiksi ohjaustöiksi lukuun ottamatta vuonna 1980 valmistunutta neuvostoyhteistyössä tehtyä elokuvaa Tulitikkuja lainaamassa. Erityisesti on kuitenkin mainittava Ilmari Unhon Suomi-Filmin 25-vuotisfilmiksi ohjaama Kirkastettu sydän (1943), jonka isänmaallisuus herätti tunteita omana aikanaankin. Sodan jälkeen televisioesityksissä niitä arvosteltiin paatoksellisena sotapropagandana.
Sota-ajan elokuvien enemmistö oli kuitenkin enimmäkseen komedioita tai romanttisia tunteita välittäviä elokuvia. Elokuvien painopisteinä olivat sosiaalisen identiteetin ja seksuaalisuuden tarkastelu. Aikakauden kuuluisimpia näyttelijöitä olivat Ansa Ikonen ja Tauno Palo, jotka säilyttivät suosionsa aina 1950-luvulle asti.
Vuonna 1944 Elokuvajournalistit r.y. lanseerasi elokuva-alan tunnustuspalkinnon, Jussin, josta tuli myöhemmin tärkein Suomessa jaettava elokuva-alan palkinto. Nimensä palkinto sai kaksi kertaa filmatun Pohjalaisia-elokuvan päähenkilöltä Jussilta.
Sodan jälkeen elokuvien tuotannollinen tilanne muuttui, elokuvatuotannot kallistuivat, raakafilmistä oli yleisesti pulaa ja myös elokuvien katsojaluvut vähenivät muiden huvitusmuotojen vapautuessa sodanaikaisista kielloista.
Sodan jälkeen kuitenkin myös monet pientuottajat, kuten Adams Filmi ja Teuvo Tulio palasivat elokuvatuotantojen pariin.
Sodan jälkeen kevyet aiheet saivat rinnalleen joukon varsin vakavia ongelmaelokuvia. Ongelmaelokuva on tyypillinen sodanjälkeinen lajityyppi monissa kansallisissa elokuvakulttuureissa. Eri maissa se sai omia painotuksiaan ja sen mukaisesti nimiä, joista tunnetuimmat olivat neorealismi (Italia), dokumentaarinen neorealismi (Ranska), ongelmaelokuva (Iso-Britannia) ja film noir (Yhdysvallat).  Suomalaiset ongelmaelokuvat käsittelivät rikoksia, alkoholismia, avioeroja, sukupuolitauteja, lapsettomuutta, vapaita seksuaalisuhteita, mielenterveysongelmia, itsemurhia ja esimerkiksi sodan jälkiseurauksiin liittyviä fyysisiä ja psyykkisiä sosiaalisia ongelmia. Esimerkkejä sodanjälkeisistä ongelmaelokuvista ovat Toivo Särkän Nuoruus sumussa (1946) sekä Hannu Lemisen ohjaamat Synnin jäljet (1946) ja Tuhottu nuoruus (1947). Olojen vapauduttua myös elokuvaohjelmisto keventyi. Suosittuja lajityyppejä olivat muun muassa komedialliset hupailut, perinteiset tukkilaiselokuvat ja sodan yli jatkuneet sotilasfarssit.
1940-luvulla Suomessa tuotettiin yhteensä 177 pitkää elokuvaa, joista 8 oli dokumentteja. Elokuvatuotantoja hallitsivat Suomen Filmiteollisuus, joka tuotti 78 elokuvaa sekä Suomi-Filmi joka sai valmiiksi 48 elokuvaa. Kolmanneksi tuotantojen määrässä kipusi vuonna 1942 perustettu Fenno-Filmi, joka tuotti yhteensä 17 elokuvaa. 1940-luvun pientuottajia olivat Adams Filmi (4 elokuvaa), Teuvo Tulio (5 elokuvaa) sekä vuonna 1941 perustettu Valo-Filmi, joka tuotti 3 elokuvaa.
1940-luvun suosituimpia elokuvia olivat edellä mainittujen lisäksi Toivo Särkän ja Yrjö Nortan yhdessä ohjaama Runon kuningas ja muuttolintu (1940), Särkän Suotorpan Tyttö (1940), Nortan Yövartija vain... (1940), Ossi Elstelän Aatamin puvussa... ja vähän Eevankin (1940), Teuvo Tulion Unelma karjamajalla (1940) sekä Hannu Lemisen ohjaamat Puck (1942), Valkoiset ruusut (1943) ja Rosvo-Roope (1949). Lisäksi aikakauden suosituimpia elokuvia olivat myös Ilmari Unhon Kirkastettu Sydän (1943), Risto Orkon ohjaamat Kyökin puolella (1940) ja Ryhmy ja Romppainen (1941) sekä Valentin Vaalan ohjaukset Varaventtiili (1942), Dynamiittityttö (1944) ja Linnaisten vihreä kamari (1945).