stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Zealia Bishop

Zealia Brown Bishop (4. kesäkuuta 1897 – 29. kesäkuuta 1968) oli yhdysvaltalainen kirjailija. Hän kirjoitti enimmäkseen nykypäivään sijoittuvia romanttisia tarinoita, mutta hänen tunnetuimmat teoksensa ovat H. P. Lovecraftin vuosina 1928–1930 haamukirjoittamia kauhukertomuksia, jotka ilmestyivät pulp-lehti Weird Talesissa. Bishop keksi tarinoihin perusidean, jonka pohjalta Lovecraft kirjoitti kokonaisen novellin. Usein Lovecraft lisäsi tarinoihin viittauksia Cthulhu-tarustoon. Bishop ja Lovecraft olivat myös kirjeenvaihtoystäviä, mutta riitaantuivat myöhemmin maksamattomien laskujen takia.
Bishopilta julkaistiin vuonna 1953 kokoelma The Curse of Yig, joka sisälsi kolme Lovecraftin kanssa kirjoitettua kauhutarinaa ja muistelman ”H. P. Lovecraft: A Pupil’s View” (’H. P. Lovecraft: oppilaan näkökulma’). Toinen henkilökuva käsitteli August Derlethiä. Fantasy & Science Fiction -lehdessä tuoreeltaan julkaistu arvio kuvaili Bishopin kauhutarinoita vähäpätöisiksi mutta kiitti henkilökuvia erinomaisiksi. Lovecraft-tutkija S. T. Joshin (2001) mukaan Bishopin Lovecraft-elämäkerta vilisee virheitä.
Kauhutarinat

”Yigin lapset” (The Curse of Yig, novelli, julkaistu 1929)
”Medusan lonkerot” (Medusa’s Coil, novelli, julkaistu 1939)
Hautakummun salaisuus (The Mound, pienoisromaani, julkaistu lyhennettynä 1940 ja täydellisenä 1989)
Kirjallisuutta

Bishop, Zealia: The Curse of Yig.  (Kaksi novellia, pienoisromaani ja kaksi esseetä; 175 sivua)  Arkham House, 1953.  (englanniksi)
Branney, Sean & Leman, Andrew: H. P. Lovecraft: The Spirit of Revision. Lovecraft’s Letters to Zealia Brown Reed Bishop.  (Esipuheen kirjoittanut S. T. Joshi)  Glendale, CA:  The H. P. Lovecraft Historical Society, 2015.  ISBN 978-0-692-49524-7.  Lisätietoja kustantajan verkkosivuilla (viitattu 14.4.2023). (englanniksi)
Aiheesta muualla

Zealia Bishop Internet Speculative Fiction Databasessa (englanniksi)
Lisää luettavaa aiheesta Zealia Bishop on Wikiaineistossa (englanniksi)
Nikolai Tšernyh

Nikolai Stepanovitš Tšernyh (ven. Николай Степанович Черных, ukr. Микола Степанович Черних, Mykola Stepanovytš Tšernyh; 6. lokakuuta 1931 – 26. toukokuuta 2004) oli ukrainalainen tähtitieteilijä.
Tšernyh löysi tai oli mukana löytämässä komeettoja 74P/Smirnova-Tšernyh (4.3.1975) ja 101P/Tšernyh (19.8.1977). Lisäksi hän havaitsi suuren määrän uusia asteroideja.
72-vuotiaaksi elänyt Tšernyh oli naimisissa kollegansa Ljudmila Tšernyhin kanssa.
Ympäristönsuojelu

Kansallispuistojen perustaminen on yksi keino suojella luonnontilaista ympäristöä. Kuvassa Pallas-Yllästunturin kansallispuisto.
Ympäristönsuojelu on ihmisen elinympäristön ja elävän luonnon sekä biodiversiteetin suojelua ihmisen toiminnan aiheuttamilta haitoilta ja vahingollisilta ympäristömuutoksilta.
Ympäristönsuojelun tavoitteena on ratkaista, lievittää ja ennaltaehkäistä ympäristöongelmia. Ympäristönsuojelun yleisten tavoitteiden voidaan katsoa olevan luonnonympäristön suojeleminen, ihmisen hyvinvoinnin turvaaminen ja kestävän kehityksen edistäminen. Ympäristönsuojelulla pyritään luomaan terveellinen, turvallinen, viihtyisä ja esteettinen ympäristö sekä turvaamaan luonnonvarojen kestävä käyttö, luonnon monimuotoisuus, luonnon tarjoamat biodiversiteetista riippuvaiset tärkeät ekosysteemipalvelut ja tulevien sukupolvien oikeudet hyvään ympäristöön.
Ympäristönsuojelu perustuu myös luonnon itseisarvon kunnioittamiseen. Muut eliöt omaavat intressejä ja siksi voidaan katsoa niillä olevan subjekteina tai tietoisina ja tuntevina olentoina oikeuksia.
Ympäristö rakentuu luonnonympäristöstä sekä rakennetusta ja sosiaalisesta ympäristöstä. Niinpä ympäristönsuojelu on monialaista ja siinä tulee ottaa huomioon monta tekijää: eliöt ja ekosysteemit, fysikaalis-kemialliset olosuhteet, rakennettu ympäristö ja infrastruktuuri sekä yksilöt ja yhteiskunnat. Ympäristönsuojelu ei ole siis vain synonyymi luonnonsuojelulle, vaan laajempi kokonaisuus.
Ympäristönsuojelun historiaa

Ensimmäiset ympäristölait ovat vanhaa perua: jo heprealaisessa Raamatussa tulee esille niin kutsuttu tilanhoitajaetiikka, jossa ihmisen tehtäväksi katsotaan luomakunnan varjelu. Keskiajan Lontoossa rajoitettiin kivihiilen polttoa ja Venetsiassa kiellettiin lailla 1418 rikin käyttö esimerkiksi noituudessa. Yksi merkittävä ympäristönsuojelun keino on luonnontilaisten alueiden rauhoittaminen: ensimmäinen kansallispuisto perustettiin Yhdysvalloissa Yosemitenlaaksoon vuonna 1864. Voimakas ympäristöliikehdintä sai alkunsa ydinkokeiden, otsonikadon, ympäristömyrkkyjen ja luonnonvarojen ehtymisen aiheuttamasta huolesta 1960-luvulla. Rion kestävää kehitystä koskenut ympäristökokous 1992 ja Pariisin ilmastosopimus 2015 ovat olleet ympäristönsuojelun merkittävimpiä virstanpylväitä. 2000-luvulla suurimmaksi ympäristöuhiksi ovat nousseet ilmastonmuutos ja luontokato.
Suomessa, kuten useissa muissakin maissa, ympäristönsuojelu oli aluksi maisemansuojelua. Venäjän tsaari Aleksanteri I vieraili 1802 Punkaharjulla ja maisemista vaikuttuneena rauhoitti alueen luonnon. Tutkimusmatkailija Adolf Erik Nordeskiöld vaati, että Suomessa oli säilytettävä alkuperäistä luontoa jälkipolville. Ensimmäinen metsälaki astuikin voimaan 1884 ja ensimmäiset kansallispuistot perustettiin 1938. Ensimmäinen luonnonsuojelulaki kirjattiin 1923 ja vesiensuojelulaki 1963. Ympäristöministeriö perustettiin 1983.
Päätöksenteko

Ympäristönsuojelun tarpeellisuuden taustalla on usein taloudellisen toiminnan ulkoisvaikutukset, eli toiminnan sivuvaikutuksena syntyvät haitat (esim. päästöt), jotka kohdistuvat pääosin muihin kuin toiminnasta hyötyviin osapuoliin. Ympäristön suojeleminen edellyttää tällöin tavalla tai toisella puuttumista haitalliseen toimintaan. Ongelmaksi muodostuu oikean toimenpiteistä päättämisen menettelyn valitseminen, mihin täysin ongelmatonta ratkaisua ei ole pystytty osoittamaan.
Demokraattisissa maissa yhteiskunnan toimenpiteistä päätetään demokraattisesti, siis pohjimmiltaan enemmistövallan periaatteiden mukaisesti. Tähän liittyy kuitenkin eräitä ongelmia:
Arrow'n paradoksin mukaisesti ei voida edes teoriassa yhtäaikaisesti täyttää kaikkia demokraattisen päätöksenteon ihanteita, jostain joudutaan aina tinkimään.
Ihmisten preferenssit muuttuvat. Ei voida taata, että nykyisten preferenssien mukaisesti tehty päätös on kokonaisoptimin mukainen tai edes ihmisten tulevien preferenssien mukainen.
Tulevat sukupolvet eivät voi osallistua päätöksentekoon, mutta saattavat joutua kärsimään tehdyistä vahingoista.
Jos päätetyillä toimenpiteillä on kielteisiä taloudellisia vaikutuksia, jotka jakautuvat jokseenkin tasaisesti kansantalouteen, kärsivät varakkaat niistä rahassa mitattuna eniten. Heitä on kuitenkin useimmissa yhteiskunnissa vähemmistö. Pienituloisen enemmistön tekemät päätökset voivat johtaa taloudellisen arvon summan kannalta haitallisiin päätöksiin koska he eivät joudu kärsimään niiden suurimpia haittoja.
Päätöksenteon hankaluuksien takia on muodostunut kaksi pääsuuntausta ympäristölakien säätämisen selitykseksi: Arthur Pigoun yleishyödyllisyysteorian mukainen näkemys on, että julkisen vallan tavoitteena on markkinahäiriöiden korjaaminen ja sosiaalisen hyvinvoinnin kasvattaminen. Intressiryhmäteorian mukaan eri intressiryhmät pyrkivät vaikuttamaan julkishallintoon, jotta sen säädökset olisivat itselleen mahdollisimman hyödyllisiä. Todellisuudessa julkishallinnossa lienevät vaikuttamassa molemmantyyppiset voimat.
Lisäksi ympäristöongelmien ratkaisua haittaa päämies–agentti-ongelma: vaikka katsottaisiin että julkisen vallan toimia ohjaa tavoite yleishyödyllisyydestä, ovat säädösten tekijät ja valvojat useimmiten eri tahoja kuin ne jotka tekevät varsinaiset toimenpiteet ympäristön suojelemiseksi (esim. suodatininvestoinnit päästöjen vähentämiseksi). Valvojalla on saatavilla vain epätäydellinen informaatio toimenpiteistä ja käytettävissään epätäydellinen kontrolli toimijoiden ohjaamiseksi.
Ympäristönsuojelun keinot > Kokemuksia julkisen vallan toimista

Vaikka Pigou ja Marshal ehdottivat päästöjen verottamista tehokkaimmaksi keinoksi torjua ulkoishaittoja jo vuosikymmeniä ennen ympäristöliikkeen nousua, on valtioiden pääasiallinen keino puuttua päästöihin silti ollut määräykset ja rajoitukset. Sittemmin verotuksen vaihtoehdoksi on kehitetty kaupattavien päästöoikeuksien järjestelmä, joka tietyin edellytyksin johtaa myös tehokkaaseen lopputulokseen. Empiiriset tutkimukset käytössä olevista julkisen vallan toimenpiteistä ovat osoittaneet taloudelliset ratkaisut rajoituksia ja määräyksiä pääsääntöisesti huomattavasti edullisemmaksi tavaksi rajoittaa saasteita.
Suomen ja EU:n ympäristöpolitiikka

Vuonna 2000 voimaan astunut ympäristönsuojelulaki määrittelee ympäristönsuojelun tavoitteiksi seuraavat asiat:
ehkäistä ympäristön pilaantumista sekä poistaa ja vähentää pilaantumisesta aiheutuvia vahinkoja,
turvata terveellinen ja viihtyisä sekä luonnontaloudellisesti kestävä ja monimuotoinen ympäristö,
ehkäistä jätteiden syntyä ja haitallisia vaikutuksia,
edistää luonnonvarojen kestävää käyttöä, sekä
torjua ilmastonmuutosta ja tukea muuten kestävää kehitystä.
Eurooppa on sitoutunut 1970-luvun alusta alkaen toimimaan ympäristön hyväksi: Euroopassa on toteutettu toimia ilman- ja vedenlaadun suojelemiseksi, luonnonvarojen ja biologisen monimuotoisuuden säilyttämiseksi sekä jätteiden ja haitallisia vaikutuksia aiheuttavien toimien hallitsemiseksi niin kansallisella kuin kansainvälisellä tasolla. Euroopan unionin ympäristöpolitiikka perustuu näkemykseen siitä, että tiukat ympäristövaatimukset edistävät innovointia ja liiketoimintamahdollisuuksia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ympäristönsuojelu Wikimedia Commonsissa
Lisää luettavaa aiheesta Kirjallisuutta ympäristönsuojelusta on Wikiaineistossa
Lontoon suuri savusumu 1952, Trafalgar Square.
Tuulivoimaa tuetaan voimakkaasti taloudellisesti. Kuva Hailuodosta.
Päästökaupassa ostetaan päästökiintiöitä, millä pyritään vähentämään kasvihuonekaasujen määrää ilmakehässä. Kuvassa Hanasaaren voimalaitos.
Nigeria olympialaisissa

Nigeria osallistui olympialaisiin ensimmäisen kerran Helsingin 1952 kesäolympialaisissa ja on siitä lähtien osallistunut kaikkiin kesäolympialaisiin lukuun ottamatta Montréalin 1976 kisoja, joita se boikotoi. Talviolympialaisiin Nigeria osallistui ensimmäisen kerran Pyeongchangissa 2018.
Nigeria on saavuttanut olympiamitaleja viidessä eri urheilumuodossa. Ainoat olympiavoittonsa se on saanut yleisurheilussa ja jalkapallossa. Maan ensimmäinen olympiavoittaja oli naisten pituushypyn Atlantan 1996 kisoissa voittanut Chioma Ajunwa. Samoissa kisoissa miesten jalkapallojoukkue voitti kultaa.
Mitalit lajeittain

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Laji | Kultaa | Hopeaa | Pronssia | Yhteensä | Sija |
|  Jalkapallo | 1 | 1 | 1 | 3 | 13 |
|  Nyrkkeily | 0 | 3 | 3 | 6 | 47 |
|  Paini | 0 | 1 | 0 | 1 | 51 |
|  Painonnosto | 0 | 1 | 1 | 2 | 53 |
|  Taekwondo | 0 | 0 | 1 | 1 | 38 |
|  Yleisurheilu | 2 | 5 | 7 | 14 | 47 |
| Yhteensä | 3 | 11 | 13 | 27 | 74 |
Lähteet:
Mitalit olympialaisittain

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Olympialaiset | Kultaa | Hopeaa | Pronssia | Yhteensä | Sija |
1952  1952 Helsinki: 0
1956  1956 Melbourne: 0
1960  1960 Rooma: 0
| 1964  1964 Tokio | 0 | 0 | 1 | 1 | 35 |
1968  1968 Mexico City: 0
| 1972  1972 München | 0 | 0 | 1 | 1 | 43 |
1980  1980 Moskova: 0
| 1984  1984 Los Angeles | 0 | 1 | 1 | 2 | 30 |
1988  1988 Soul: 0
| 1992  1992 Barcelona | 0 | 3 | 1 | 4 | 38 |
| 1996  1996 Atlanta | 2 | 1 | 3 | 6 | 32 |
| 2000  2000 Sydney | 0 | 3 | 0 | 3 | 54 |
| 2004  2004 Ateena | 0 | 0 | 2 | 2 | 68 |
| 2008  2008 Peking | 0 | 1 | 3 | 4 | 63 |
2012  2012 Lontoo: 0
| 2016  2016 Rio de Janeiro | 0 | 0 | 1 | 1 | 78 |
| 2020  2020 Tokio | 0 | 1 | 1 | 2 | 74 |
| Yhteensä | 3 | 11 | 13 | 27 | 74 |
Lähteet:
Olympiamitalistit

| Mitali | Nimi | Vuosi | Laji | Tapahtuma |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 3 Pronssia | Nojim Maiyegun | 1964  1964 Tokio |  Nyrkkeily | 71 kg |
| 3 Pronssia | Isaac Ikhouria | 1972  1972 München |  Nyrkkeily | 81 kg |
| 2 Hopeaa | Peter Konyegwachie | 1984  1984 Los Angeles |  Nyrkkeily | 57 kg |
| 3 Pronssia | Sunday Uti Moses Ugbisie   Rotimi Peters   Innocent Egbunike | 1984  1984 Los Angeles |  Yleisurheilu | Miesten 4 × 400 metrin viestijuoksu |
| 2 Hopeaa | Olapade Adeniken  Davidson Ezinwa   Chidi Imoh   Oluyemi Kayode   Osmond Ezinwa | 1992  1992 Barcelona |  Yleisurheilu | Miesten 4 × 100 metrin viestijuoksu |
| 2 Hopeaa | David Izonritei | 1992  1992 Barcelona |  Nyrkkeily | 91 kg |
| 2 Hopeaa | Richard Igbineghu | 1992  1992 Barcelona |  Nyrkkeily | Yli 91 kg |
| 3 Pronssia | Beatrice Utondu  Christy Opara-Thompson   Mary Onyali   Faith Idehen | 1992  1992 Barcelona |  Yleisurheilu | Naisten 4 × 100 metrin viestijuoksu |
| 1 Kultaa | Chioma Ajunwa | 1996  1996 Atlanta |  Yleisurheilu | Naisten pituushyppy |
| 1 Kultaa | Jalkapallomaajoukkue | 1996  1996 Atlanta |  Jalkapallo | Miesten turnaus |
| 2 Hopeaa | Olabisi Afolabi  Fatima Yusuf   Charity Opara   Falilat Ogunkoya | 1996  1996 Atlanta |  Yleisurheilu | Naisten 4 × 400 metrin viestijuoksu |
| 3 Pronssia | Mary Onyali | 1996  1996 Atlanta |  Yleisurheilu | Naisten 200 m juoksu |
| 3 Pronssia | Falilat Ogunkoya | 1996  1996 Atlanta |  Yleisurheilu | Naisten 400 m juoksu |
| 3 Pronssia | Duncan Dokiwari | 1996  1996 Atlanta |  Nyrkkeily | Yli 91 kg |
| 1 Kultaa | Nduka Awazie  Fidelis Gadzama   Clement Chukwu   Jude Monye   Sunday Bada   Enefiok Udo-Obong | 2000  2000 Sydney |  Yleisurheilu | Miesten 4 × 400 metrin viestijuoksu |
| 2 Hopeaa | Glory Alozie | 2000  2000 Sydney |  Yleisurheilu | Naisten 100 metrin aitajuoksu |
| 2 Hopeaa | Ruth Ogbeifo | 2000  2000 Sydney |  Painonnosto | Naisten 75 kg |
| 3 Pronssia | Olusoji Fasuba  Uchenna Emedolu   Aaron Egbele   Deji Aliu | 2004  2004 Ateena |  Yleisurheilu | Miesten 4 × 100 metrin viestijuoksu |
| 3 Pronssia | James Godday   Musa Audu   Saul Weigopwa   Enefiok Udo-Obong | 2004  2004 Ateena |  Yleisurheilu | Miesten 4 × 400 metrin viestijuoksu |
| 2 Hopeaa | Jalkapallomaajoukkue | 2008  2008 Peking |  Jalkapallo | Miesten turnaus |
| 2 Hopeaa | Franca Idoko  Gloria Kemasuode   Halimat Ismaila   Oludamola Osayomi   Agnes Osazuwa | 2008  2008 Peking |  Yleisurheilu | Naisten 4 x 100 metrin viestijuoksu |
| 3 Pronssia | Blessing Okagbare | 2008  2008 Peking |  Yleisurheilu | Naisten pituushyppy |
| 3 Pronssia | Chika Chukwumerije | 2008  2008 Peking |  Taekwondo | Miesten yli 80 kg |
| 3 Pronssia | Mariam Usman | 2008  2008 Peking |  Painonnosto | Naisten yli 75 kg |
| 3 Pronssia | Jalkapallomaajoukkue | 2016  2016 Rio de Janeiro |  Jalkapallo | Miesten turnaus |
Lähteet:
Mölnlycke Health Care

| Mölnlycke Health Care AB |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  osakeyhtiö
Perustettu:  1849
Perustaja:  Gustav Ferdinand Hennig
Toimitusjohtaja:  Pierre Guyot
Kotipaikka:  Göteborg, Ruotsi
Toiminta-alue:  maailma
Toimiala:  terveydenhoitotuotteet
Tuotteet:  haavanhoitotuotteet leikkaussalitarvikkeet
Henkilöstö:  6 700 (2010)
Tytäryhtiöt:  Mölnlycke Health Care Oy
Kotisivu:  www.molnlycke.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Mölnlycke Health Care on ruotsalaisen Mölnlycken ja suomalaisen Kolmi-Set Oy:n fuusiosta 1998 syntynyt yritys, joka valmistaa haavanhoitotuotteita ja leikkaussalien kertakäyttötuotteita sekä tarjoaa niihin liittyviä palveluja terveydenhoitosektorille ympäri maailmaa.
Mölnlycke Health Care työllistää maailmanlaajuisesti noin 6 700 henkilöä myyntikonttoreissa ja tehtaissa ympäri maailmaa. Suomessa yhtiöllä on 1970-luvun alusta ollut Mikkelissä tehdas, joka työllisti vuoden 2018 alussa noin 440 ihmistä. Mölnlycke Health Caren muut tehtaat sijaitsevat Belgiassa, Tšekissä, Puolassa, Yhdysvalloissa, Ranskassa, Malesiassa, Thaimaassa ja Isossa-Britanniassa.
Historiaa > Gustav Ferdinand Hennig

Mölnlycke Väfveri AB:n perusti 1849 saksalainen Gustav Ferdinand Hennig (1786–1853). Hänen laivansa haaksirikkoutui Bohuslänin rannikolle, ja 26-vuotias Hennig asettui asumaan Göteborgiin. Muuan tukkukauppias Melin mahdollisti hänen opintonsa Saksassa ja Englannissa, ja palattuaan takaisin Hennig perusti oman tukkukaupan ja meni naimisiin Melinin tyttären kanssa. Hennig kiinnostui tekstiilialasta ja perusti puuvillakehräämön ja -värjäämön Mölndalin kosken ääreen 1823. Vuosikymmentä myöhemmin hän perusti kehräämön myös Rosendahlsiin. Vuonna 1847 eläkeikää lähestyvä Hennig myi tehtaansa, muttei sietänyt toimettomuutta vaan perusti uuden puuvillatehtaan ostamalleen Rådan säteritilalle Härrydan kuntaan. Hennig kuoli pian, mutta hänen vävynsä Bruno Wendel jatkoi kehräämön toimintaa.
Historiaa > Bruno Wendel

Pian Gustav Ferdinand Hennigin kuoleman jälkeen puuvillatehdas koko kehräämö ja suuri osa kutomosta tuhoutui tulipalossa. Suku myi omaisuutensa huutokaupassa, ja puuvillatehtaan huutivat itselleen Bruno Wendel ja tukkukauppias Carl Johan Dymling. Kutomo rakennettiin uudelleen 1855, mutta kehräämöä ei. Uusikin tehdas paloi pian, vuonna 1861, mutta rakennettiin heti uudelleen ja laajennettiin pian.
1900-luvulle tultaessa yritystä johti Bruno Wendelin poika Arthur, mutta se ajautui konkurssiin 1906. Tehtaan osti Claes Johansson & Co -niminen kutomo, ja vuonna 1930 yritykset fuusioitiin ja nimeksi tuli pian Mölnlycke Väfveri AB. 1930-luvun mittaan tuotantoa rationalisoitiin niin, että samaa tuotetta ei tehty monessa eri paikassa ja kyettiin näin tekemään pitkiä sarjoja tehokkaammin. Mölnlycke ryhtyi yhtenä ensimmäisistä kokeilemaan puuvillan ohella selluloosa- ja keinokuituja. Yritys tuli tunnetuksi vahakankaistaan, šintsistään, urheiluvaatekankaistaan ja sairaalamuoveistaan. Yritys ryhtyi tuottamaan myös ompelulankoja, kertakäyttöisiä terveyssiteitä ja vauvanvaippoja sekä pehmopaperia. 1950-luvulta alkaen tekstiilipuolta alettiin myydä pois tai lopettaa, viimeisinä Mölnlycke Sytråd AB 1987 ja paitatehdas AB Melka 1994.
Mölnlyckestä tuli pörssiyritys 1960, ja vuonna 1975 sen osti pehmopaperivalmistaja SCA, jolla oli hygieniatuotteiden valmistusta myös Saksassa. Pääkonttori muutti Müncheniin ja johtoon astui itävaltalainen Alfred Heinzel. Hän alkoi laajentaa yritystä voimakkaasti Euroopan ulkopuolelle.
Vuonna 2003 yhtiön vaippa- ja terveyssidetuotanto ja toisaalta pehmopaperituotanto jaettiin omiksi yhtiöikseen. Kolmas Mölnlycken ydinbisnes, haavanhoitotuotteet, yhtiöitettiin ja fuusioitiin suomalaisen Tamron tytäryhtiön Kolmi-Setin kanssa 1998. Näin muodostui Mölnlycke Health Care AB, itsenäinen yritys, jonka pääomistajaksi (96 %) tuli sijoitusyhtiö Investor.
Mölnlycke Health Carella oli tehdas Mikkelin ohella myös Ilomantsissa 2000-luvun ensimmäisen vuosikymmenen lopulle asti.
Mikkelin tehdas

Mölnlycke Health Care Oy on ainoa yhä toiminnassa oleva kolmesta Mölnlycken vuonna 1970 Mikkeliin perustamasta tuotantolaitoksesta. Puuvillakehräämö lopetettiin vuoden 1988 alusta ja Melka-paitojen valmistus vähän myöhemmin. Parhaimmillaan Mölnlycke työllisti Mikkelissä jopa 800 henkeä.
2010-luvun keskivaiheilla Mölnlycke Health Care Oy tarjosi noin 300 työpaikkaa ja oli ennen vuoden 2013 kuntaliitosta Mikkelin suurin teollinen työnantaja. Tehdas valmistaa noin 80 prosenttia Mölnlycken koko haavanhoitotuotannosta, ja tuotannosta 97 prosenttia menee vientiin, lähinnä Eurooppaan ja Pohjois-Amerikkaan.
Maaliskuussa 2017 Mölnlycke Health Care ilmoitti investoivansa 60 miljoonaa euroa Mikkelin tehtaan kehittämiseksi. Vuoden 2018 kuluessa tehtaan henkilöstömäärä kasvoi sadalla.
Yrityksen tuotemerkkejä > Nykyisiä

Barrier
Biogel
HiBi
ProcedurePak
Mepitel
Mepilex
Mepitac
Mepiform
Safetac
Mepore
Tubifast
Xelma
Yrityksen tuotemerkkejä > Entisiä

Lenina-vauvanvaipat
OB-tamponit
Saba-, Mimosept- ja Monella-terveyssiteet
Alberto-hiustenhoitotuotteet
Bodylon-kosteusvoide
Bliw-nestesaippua
Maxi-lasikuitupurjeveneet
Melka-asusteet
Mölnlycken tehdas 1870-luvulla. Gustaf Pabstin piirros teoksessa Sveriges industriella etablissementer.
Nestori Parkkari

| Nestori Parkkari |
| --- | --- |
 Nestori Parkkari
Henkilötiedot
Syntynyt: 3. lokakuuta 1904
Kuollut: 1. kesäkuuta 1975
Kansalaisuus:  suomalainen
Puoliso:  Elli Parkkari
Lapset:  Jukka Parkkari
Muut tiedot
Järjestö:  Suomen kommunistinen nuorisoliitto, SKDL, SKP
Nestori Parkkari (3. lokakuuta 1904 – 1. kesäkuuta 1975) oli suomalainen kommunisti. Hän toimi 1920-luvulta lähtien maanalaisen kommunistisen liikkeen eri tehtävissä ja oli useaan otteeseen vangittuna toimintansa johdosta. Sotien jälkeen Parkkari vaikutti julkisessa vasemmistolaisessa työväenliikkeessä ja kirjoitti teoksia liikkeen historiasta.
Elämä

Parkkari oli 1920-luvun alusta alkaen aktiivisesti mukana kommunistien toiminnassa, varsinkin Suomen kommunistisessa nuorisoliitossa, ja hän oli poliittisista syistä vangittuna Tammisaaren pakkotyölaitoksessa. Vapauduttuaan keväällä 1927 Parkkari siirtyi julkisen mutta kommunistien ohjaaman Opintotyön Neuvontayhdistyksen järjestäjäksi. Työtehtävä jäi keväällä 1928, kun kommunisteja alettiin pidättää Jalmari Rasin paljastusten perusteella. Parkkari välttyi pidätyksiltä, ja hän toimi lyhyen aikaa maanalaisissa tehtävissä, kunnes pakeni Neuvostoliittoon. Saman vuoden elokuussa Parkkari osallistui Suomen kommunistisen nuorisoliiton edustajana Kommunistisen nuorisointernationaalin viidenteen konferenssiin. Vuosina 1928–1932 Parkkari kävi Lännen vähemmistökansallisuuksien yliopistoa Leningradissa. Palattuaan Suomeen hän joutui jälleen Tammisaareen. Keväästä 1934 seuraavan vuoden alkuun hän vastasi laitokseen suljettujen kommunistien opintotyöstä. Tehtävä jäi, kun Parkkari määrättiin kahdeksi vuodeksi eristysselliin.
Parkkari pidätettiin syyskuussa 1940 turvasäilölain nojalla. Hän vapautui jatkosodan päätyttyä syyskuussa 1944. Aluksi Parkkaria pidettiin Helsingin, Vaasan, ja Oulun lääninvankiloissa ja myöhemmin Köyliön ja Koveron keskitysleireillä. Hän oli myös muiden poliittisten vankien kanssa komennettuna työvelvollisena rintaman läheisyydessä. Sodan jälkeen Parkkari syytti viranomaisia monenlaisesta vankeihin kohdistuneesta kaltoinkohtelusta, muun muassa pahoinpitelyistä, sairaanhoidon epäämisestä, yrityksistä tapattaa poliittisia vankeja miinakentän raivauksessa ja riittämättömällä ravinnolla sekä neuvostosotavankien summittaisista teloituksista. Vankeuden loppuessa hän painoi 47 kg.
Vapauttamisensa jälkeen Parkkari siirtyi töihin vastaperustettuun SKDL:ään ja meni naimisiin turvasäilössä sota-aikana olleen Elli Kumpulaisen kanssa. Hän kuului SKDL:n liittoimikuntaan. 1950-luvun puolivälissä Parkkari vaikutti SKDL:n lisäksi muun muassa SKP:n Satakunnan piirin ”huoltomiehenä” ja hän kuului puolueensa keskeisimpiin vaikuttajiin. Parkkari oli aktiivinen myös Työväen Sivistysliitossa ja kommunistien irtauduttua siitä, Kansan Sivistystyön Liitossa.
Teokset

Nestori Parkkari: Suomalaisessa keskitysleirissä vv. 1940-1944: Sotahistoria.  Kuopio:  Kansankulttuuri Oy, 1955.
Nestori Parkkari: Väkivallan vuodet.  Helsinki:  Kansankulttuuri Oy, 1960.
Nestori Parkkari: Nuoret taistelun tiellä. Suomen vallankumouksellinen nuorisoliike 1900–1944.  Helsinki:  Kansankulttuuri, 1970.
Nestori Parkkari vuonna 1938
Nicholas Ludford

Nicholas Ludford (n. 1485 – 4. toukokuuta 1557) oli brittiläinen säveltäjä. Hänet tunnetaan etenkin 1500-luvun kuorokirjoissa säilyneistä juhlamessuistaan.
Ludford syntyi todennäköisesti Lontoossa, mutta tietoa hänen mahdollisesta koulutuksestaan ei ole säilynyt. Säilyneissä dokumenteissa varhaisin maininta hänestä on vuodelta 1521. Ludford toimi St Stephen's -kirkon kuoromestarina ja suntiona Westminsterissä. Hän oli harras katolilainen eikä monista muista aikansa säveltäjistä poiketen säveltänyt uskonpuhdistuksen jälkeen Englannin kirkolle. Kuolemansa jälkeen Ludford vaipui unohduksiin, kunnes hänen sävellystensä kokoelma julkaistiin vuonna 1963. Hänen teoksistaan ensimmäisen levytyksen teki The Cardinall's Musick vuonna 1993.
Ludfordin ensimmäinen vaimo Anne haudattiin 9. joulukuuta 1552, mutta Ludford meni 21. toukokuuta 1554 uusiin naimisiin Helen Thomasin kanssa. Ludford haudattiin Pyhän Margaretin kirkkoon vuonna 1557.
Aiheesta muualla

IMSLP: nuotteja