stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Bartolus de Sassoferrato
Kirjallisuutta

Louis-Auguste Vidalin, Etude sur Barthole, 1856
Maria Ada Benedetto (1958). Bartolo da Sassoferrato. In Novissimo Digesto Italiano. Vol 2. ISBN 88-02-01797-2. pp. 279–280
Walter Ullmann (1962). Bartolus and English Jurisprudence. In Bartolo da Sassoferrato. Studi e Documenti per il VI centenario. Vol. 1. pp. 47–73
Friedrich Carl von Savigny: Geschichte des römischen Rechts im Mittelalter. Bd. 6. 1850. Nachdruck Bad Homburg 1961. S. 137–184
Maria Ada Benedetto: Bartolo da Sassoferrato. In: Novissimo Digesto Italiano. Bd. 2. Torino 1958, ISBN 88-02-01797-2. S. 279–280
Bartolo da Sassoferrato. Studi e Documenti per il VI centenario. 2 Bde. Milano 1962
Axel Krauß: Bartolus de Saxoferrato. In: Gerd Kleinheyer, Jan Schröder (Hrsg.): Deutsche und Europäische Juristen aus neun Jahrhunderten. 4. Auflage. Heidelberg 1996, ISBN 3-8252-0578-9. S. 43–47
Osvaldo Cavallar, Susanne Dgenring, Julius Kirshner: A Grammar of Signs: Bartolo da Sassoferrato's Tract on Insignia and Coats of Arms. Berkeley, California, 1994.
Opera omnia, 1581 (Milano, Fondazione Mansutti)
Savon etappipataljoona

Savon etappipataljoona oli Suomen sisällissodan länsiarmeijalle kuuluva apujoukko, jonka komentajana oli reservikapteeni V. G. Lagerstedt.
Joukko-osastot

1. komppania
Päällikkö: reservivänrikki H. Henriksson.
2. komppania
Päällikkö: reservivänrikki L. Lahti.
3. komppania
Päällikkö: reservivänrikki H. Haataja.
Hele Savin

| Hele Savin> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1. elokuuta 1977 (ikä 47) Imatra
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  mikro- ja nanoelektroniikan professori
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Teknillinen korkeakoulu (DI 2000, TkT 2005)
Instituutti:  Aalto-yliopisto
Tunnetut työt:  mustaan piihin pohjautuva huipputehokas aurinkokenno
Palkinnot:  Maailman talousfoorumin nuoren tutkijan palkinto (2013), Eduskunnan innovaatiopalkinto naisille (110 000 eur, 2017)
Aiheesta muualla
Hele Savin Professori (Ass. Prof., Aalto Univ.)
Hele Irene Savin (o.s. Väinölä; s. 1. elokuuta 1977 Imatra) on suomalainen tekniikan tohtori ja Aalto-yliopiston  mikro- ja nanoelektroniikan professori. Hänet tunnetaan julkisuudessa muun muassa huipputehokkaiden aurinkokennojen kehittäjänä.
Savin valmistui Teknillisestä korkeakoulustasta (TKK) diplomi-insinööriksi (2000) ja tekniikan tohtoriksi (2005). Hänen englanninkielinen artikkeliväitöskirjansa (2005) oli otsikoitu Controlling iron and copper precipitation in silicon wafers.
Hän vieraili jatko-opinovaiheessa vierailevana tutkijana Yhdysvalloissa Lawrence Berkeley National Laboratoryssä Kalifornian Berkeleyssä (2002–2003). Postdoc-tutkijana hän oli Saksan Freiburgissa sijaitsevassa aurinkoenergian Fraunhofer-instituutissa (2009–2010). Myöhemmin hän on vieraillut professorina yhdysvaltalaisessa Massachusetts Institute of Technologyssä (Cambridge, 5–8/2013).
Savin on tuottelijas tutkija ja on mukana keksijänä neljässä patentissa.
Savin on palkittu tehokkaiden aurinkokennojen kehittämisestä muun muassa Maailman talousfoorumin nuoren tutkijan palkinnolla (2013), ja eduskunnan 110 000 euron suuruisella naisten innovaatiopalkinnolla (2017). Hän on Teknillisten tieteiden akatemian jäsen.
Aiheesta muualla

Hele Savinin Google Scholar -profiili (englanniksi) (scholar.google.com)
Hele Savin. Aalto University, Department of Micro- and Nanosciences (englanniksi) (researchgate.net)
Hele Savin and black solar cells (kesto 1 min 53 s) (suomeksi) (youtube.com)
Light detector with record-high sensitivity to revolutionize imaging (14.11.2016) (englanniksi) (phys.org)
Efficiency record for black silicon solar cells jumps to 22.1% (18.5.2015) (englanniksi) (sciencedaily.com)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Tieteilijät :  Google Scholar  ORCID  Publons  ResearcherID
Saunajärvi (Kuhmo)

| Saunajärvi |
| --- | --- |
 Saunajärvi laskee Niskankoskeen järven itäosassa.
Valtiot:  Suomi 
Paikkakunta:  Kuhmo 
Koordinaatit:  63°55′12″N, 29°56′48″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Laskujoki:  Niskankoski 
Järvinumero:  59.977.1.001
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  195,4 m  
Rantaviiva:  40,272 km  
Pinta-ala:  9,92012 km²  
Tilavuus:  0,0198909 km³  
Keskisyvyys:  2,01 m  
Suurin syvyys:  11 m  
Saaria:  3 
 fiSaunajärvi 
Saunajärvi  on Kainuussa Kuhmossa sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 992 hehtaaria eli 9,9 km². Se on 8,2 kilometriä pitkä ja 3,9 kilometriä leveä. Järvellä on kolme saarta. Niistä suurin Saunasaari on 2,2 kilometriä pitkä ja 750 metriä leveä ja se on yli neliökilometrin suuruinen . Se sijaitsee järven keskellä. Kaksi muuta saarta, jotka sijaitsevat järven kaakkoisrannan tuntumassa, ovat alle 50 metriä pitkiä.
Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen tilavuus on 20 miljoonaa m³ eli 0,020 km³. Järven keskisyvyys on 2,0 metriä ja suurin syvyys on 11 metriä. Syvin kohta sijaitsee järven kaakkoispäässä keskellä järveä.
Järven rantaviivan pituus on 40 kilometriä ja sen rannat ovat pääasiassa metsämaata, joka on paikoin soistunutta ja jota rikkovat pienet peltomaat. Järvellä on alle 10 kiinteää asuntoa ja yli 30 vapaa-ajan asuntoa. Niille johtaa tiet pohjoisrantoja seuraavalta yhdystieltä 9111 ja siitä haarautuvilta kyläteiltä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Oulujoen vesistössä (vesistöaluetunnus 59) Ontojärven–Lentuan valuma-alueen (59.9) Saunajoen valuma-alueella (59.97), jonka Saunajärven alueeseen (59.977) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 195,4 metriä mpy.
Valuma-alue saa pääosan vedestään Hakojoen valuma-alueelta (59.978) ja omalta alueeltaan. Hakojoen valuma-alueella ovat Iso-Hakojoki ja Pieni-Hakojoki, jotka yhtyvät toisiinsa juuri ennen laskemistaan Saunajärven kaakkoispäähän. Siellä ovat huomattavimmat järvet Iso-Hakojärvi (284 ha), Pieni-Hakojärvi (39 ha) ja Iso Lehmilampi (55 ha). Saunajärven alueella on 21 yli hehtaarin kokoista järveä tai lampea, jotka laskevat suoraan tai välillisesti järveen. Niistä huomattavimpia ovat järven lähellä sijaitsevat Suolampi (14 ha), Nevonlampi (6 ha) ja Kaakkurinlampi (3 ha). Lummejoki laskee Hakojoen viereen ja sen valuma-alueella sijaitsevat esimerkiksi Kalliolampi (12 ha) ja Lummelampi (9 ha). Järven luoteispäähän laskeva Kaihlalamminpuro tuo laajan metsäalueen kuivatusojien vettä sekä esimerkiksi Kulvejärven (27 ha) vesiä. Muita laskuojia ovat Karkupuro, Kankaanpäänpuro ja Murtopuro.
Järven laskujoki on kilometrin pituinen Niskankoski, joka laskee Alasenjärveen (253 ha). Sen vedenpinta on 187,6 metriä mpy., joten Niskankoskella lähes kahdeksan metriä pudotusta. Siitä alkaa Louhenjoen alue (59.976), jossa reitti Louhenjoki, Riienjärvi–Lutjanjärvi (176 ha), Komulanjoki ja Saunajoki johtavat suureen Lammasjärveen (4 682 ha). Se on 162,6 metriä merenpinnan yläpuolella ja sen rannalla sijaitsee Kuhmo.
Aiheesta muualla

Tervo, Kari: Kuhmo - Rajalla (Arkistoitu – Internet Archive), ISBN 952-11-2402-4, Kainuun ympäristökeskus, 2006
Santoríni

| Santoríni |
| --- | --- |
 Santorínin saariryhmä satelliittikuvassa.
  
Maantiede
Sijainti:  36°24′N, 25°24′E
Merialue:  Välimeri
Vesialue:  Egeanmeri
Pinta-ala:  90,69 km²
Valtio
Valtio:  Kreikka
Alue:  Etelä-Egean saaret
Alueyksikkö:  Thíra
Kunta:  Thíra
Väestö
Väkiluku:  15 550
Asutuskeskukset:  Emporeío, Firá, Mesariá, Kamári
Tärkein kieli:  kreikka
Santoríni (kreik. Σαντορίνη) on Kreikalle kuuluva tuliperäinen saariryhmä Egeanmeren eteläosassa. Siihen kuuluu viisi Kykladien eteläisintä saarta: pääsaari Thíra (Thera), Thirasía, Néa Kaméni, Palaiá Kaméni sekä Aspronísi. Lisäksi siihen kuuluu joukko pienempiä saaria. Santoríni on tuliperäinen ja saanut nykyisen muotonsa tulivuoren räjähdyksessä noin 1650–1600 eaa. sekä myöhemmän tuliperäisen toiminnan seurauksena. Hallinnollisesti Santoríni muodostaa oman kuntansa, Thíran kunnan, joka kuuluu Thíran alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Saariryhmän pääkaupunki on Firá.
Myös pelkkää Thíran saarta kutsutaan toisinaan Santoríniksi. Saarten yhteispinta-ala on noin 94 km², josta Thíra käsittää noin 79 km². Thíran lisäksi Thirasía on asuttu. Santoríni on yksi Euroopan tunnetuimmista matkailukohteista.
Maantiede > Saariryhmän saaret

| Nimi suomeksi | Nimi kreikaksi | Asukasluku (2011) | Pinta-ala (km²) | Korkeus (m) |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Thíra (Thera) | Θήρα | 15 230 | 79,194 | 567 |
| Thirasía | Θηρασία | 319 | 9,246 | 295 |
| Néa Kaméni | Νέα Καμένη | 0 | 3,338 | 127 |
| Christianí | Χριστιανή | 0 | 1,188 | 285 |
| Palaiá Kaméni | Παλαιά Καμένι | 1 | 0,525 | 98 |
| Askaniá | Ασκανιά | 0 | 0,257 | 160 |
| Aspronísi | Ασπρονήσι | 0 | 0,142 | 70 |
| Ágios Nikólaos | Άγιος Νικόλαος | 0 | 0,003 |  |
| Escháti | Εσχάτη | 0 | 0,001 | 15 |
| Kímina | Κίμινα | 0 | 0,0005 |  |
Maantiede > Hallinto, kaupungit ja kylät

Santoríni muodostaa hallinnollisesti oman kuntansa, Thíran kunnan. Koko saariryhmä on ollut yhtä kuntaa vuoden 2011 aluehallintouudistuksesta lähtien. Tätä ennen saariryhmä muodostui kahdesta kunnasta, jotka olivat Thíra ja Oía. Thíran kunta kuuluu Thíran alueyksikköön, johon kuuluvat myös lähisaaret Anáfi, Folégandros, Íos ja Síkinos. Alueyksikkö kuuluu puolestaan koko Kykladien tavoin Etelä-Egean saarten alueeseen.
Santorínin suurimmat asutukset ovat Emporeío (1 938 asukasta), saariryhmän pääkaupunki ja kuntakeskus Firá (1 616), Mesariá (1 593), Kamári (1 344) ja Karterádos (1 238). Ne kaikki sijaitsevat Thíran saarella. Thirasían pääkylä on Manolás. (Katso myös: Luettelo Thíran kunnan kaupungeista ja kylistä.)
Historia > Esihistoriallinen asutus

Santoríni oli asuttu jo kykladisen kulttuurin aikana. Se oli merkittävä keskus minolaisella kaudella. Tuolta ajalta on kaivettu esiin Akrotírin minolaisaikainen kaupunki, joka tunnetaan muun muassa lukuisista seinämaalauksistaan. Saaren kulttuuri tuhoutui kuuluisassa tulivuoren räjähdyksessä noin 1650–1600 eaa.
Historia > Tulivuoren purkautumiset

Aiemmin Santorínin paikalla sijainneen pyöreänmuotoisen saaren keskiosa romahti mereen useita satoja tuhansia vuosia sitten, kun sen alla sijainnut magmakammio tyhjeni tulivuorenpurkauksessa. Sen jälkeen tulivuori on täyttänyt syntyneen kalderan uudelleen, ja prosessi on toistunut useita kertoja.
Historia > Tulivuoren purkautumiset > Purkaus 1600-luvulla eaa.

Tunnetuin Santorínin tulivuorenpurkauksista tapahtui 1650–1600 eaa. Purkaus romahdutti kalderan pohjoispuolen, jolloin Thirasía ja Aspronísi erkaantuivat nykyisestä pääsaaresta Thírasta. Purkauksen seurauksena syntynyt tsunami saavutti jopa 150 metrin korkeuden, ja saapuessaan Kreetalle 110 kilometrin päähän se oli aikalaisten havaintojen mukaan yhä 40 metrin korkuinen. Purkauksen arvellaan ainakin välillisesti johtaneen tuolloin Kreetalla ja myös Santorínilla vallinneen minolaisen kulttuurin tuhoon. Tuhka levisi ympäri maapalloa, ja sitä on löydetty muun muassa pohjoisnavalta. Purkauksen voimakkuus vastasi 6 000 megatonnin vetypommia. Saaren asukkaat luultavasti pakenivat ennen räjähdystä: ilmeisesti tulivuori antoi merkkejä heräämisestään sitä ennen. Syntyneeseen räjähdyskuoppaan virtasi meri.
Kalderalahden keskellä sijaitsevat Palaiá Kaménin ja Néa Kaménin saaret ovat syntyneet purkauksen jälkeen, ja ne ovat uudestaan meren pohjasta kohoavan tulivuoren huippuja. Néa Kaménissa ovat Kreikan ainoat toimivat tulivuorikraatterit; purkauksia on sattunut melko usein, ja ne kasvattavat jatkuvasti saaren kokoa. Edellinen, lievä purkaus sattui vuonna 1950, ja seuraavan on arveltu tapahtuvan sadan vuoden kuluessa.
Räjähdyksen nykyinen ajoitus perustuu radiohiiliajoitukseen. On kuitenkin väitetty, että joko se tai Kreetan arkeologinen ajoitus on väärä, mikäli räjähdys todella aiheutti minolaisen kulttuurin tuhon. Kreikan kronologian muutos kuitenkin vaatisi myös faaraoiden Egyptin kronologian muuttamista.
Useat tutkijat ovat arvelleet, että Platonin kertomukset mereen vajonneesta Atlantiksesta tämän dialogeissa Timaios ja Kritias viittaisivat minolaisen kulttuurin tuhoon ja Thíran purkaukseen. Platonin mukaan egyptiläinen pappi oli kertonut Solonille Atlantiksen tuhoutuneen 9 000 vuotta aikaisemmin. Tällainen teoria edellyttää kuitenkin, että Atlantis olisi ollut paljon pienempi kuin Platonin teokset antavat ymmärtää ja että myös sen tuhosta Soloniin kulunut aika olisi ollut vain noin 900 eikä 9 000 vuotta.
Toisinaan on arveltu, että myös Toisen Mooseksen kirjan kertomukset pimeydestä yhtenä Egyptin vitsauksista sekä Kaislameren ylityksestä viittaisivat Thíran purkauksen aiheuttamaan savupilveen ja tsunamiin. Asiaa on käsitellyt muun muassa englantilainen kirjailija ja freelance-tutkija Graham Phillips kirjassaan Act of God vuodelta 1998. Phillipsin näkemystä vastaan on esitetty voimakasta kritiikkiä, ja hänen arvioitaan on pidetty näennäistieteenä.
Historia > Antiikista nykyaikaan

Antiikin aikana nykyiset Santorínin saaret Thíra ja Thirasía asutettiin uudelleen. Nykyinen Thíra tunnettiin alun perin nimellä Kalliste (suom. kaunein) ja myöhemmin nimellä Thera. Saaret olivat spartalaisten siirtokuntana. Antiikin Theran kaupunki sijaitsi vuorella Thíran kaakkoislaidalla. Suuri osa siitä on kaivettu esille. Sen löytöihin kuuluvat muun muassa agora, stoa sekä teatteri. Theran rooli ei kuitenkaan ollut antiikin historiassa erityisen suuri.
Peloponnesolaissodassa Thera oli Kykladien saarista ainoa Meloksen (nykyinen Mílos) ohella, joka asettui Korintin puolelle Ateenaa vastaan. Saaren väestö ei kuitenkaan kohdannut ateenalaisten taholta samanlaista äärimmäistä kostoa kuin Meloksen väestö. Hellenistisellä ajalla saari toimi Egyptin Ptolemaiosten laivastotukikohtana.
Roomalaisella ajalla Santorínin saaret toimivat karkotuspaikkana. Tunnetuin karkotettu on Pyhä Irene Thessalonikalainen, joka kuoli Thirasíassa vuonna 304. Varhaisella bysanttilaisella ajalla saari oli muiden Kykladien tavoin usein merirosvojen piinaama, ja sen väestö väheni. Bysanttilaisen ajan jälkeen saaret olivat venetsialaisten vallassa vuodesta 1207, ja niistä tuli osa Náxoksen herttuakuntaa. Tuona aikana koko saariryhmä sai nimen ”Santa Irini” eli Santoríni siellä kuolleen Pyhän Irenen mukaan. Santorínin keskiaikainen pääkylä sijaitsi Skároksessa nykyisen Imerovíglin lähellä.
Turkkilaiset valtasivat Santorínin vuonna 1537. Skároksen asutus hylättiin toistuneiden maanjäristysten vuoksi 1700-luvulta alkaen, ja uudeksi keskukseksi kehittyi Firá. Santorínin saaret vapautuivat turkkilaisten vallasta vuonna 1821, ja pian tämän jälkeen niistä tuli osa itsenäistynyttä Kreikkaa. Tämän jälkeen saaret toimivat jälleen karkotuspaikkana toiseen maailmansotaan saakka.
Liikenne

Saariryhmän pääsatama on Athiniós, joka sijaitsee Thíran länsirannalla eli kalderan puoleisella laidalla. Satamasta on yhteydet Pireukseen sekä sinne kulkevan laivareitin varrella oleville Kykladien saarille, kuten Íokselle, Náxokselle ja Párokselle, sekä Thíran lähialueen pienemmille saarille, kuten Folégandrokselle ja Anáfille.
Santorínin lentoasema sijaitsee Thíran saaren itäosan matalammalla alueella lähellä Kamárin kylää. Se on kesäisin vilkkaassa käytössä, ja sinne tehdään suoria lentoja myös Suomesta.
Nähtävyydet

Santoríni on yksi Kreikan suosituimpia ja jo pelkän luontonsa puolesta näyttävimpiä turistikohteita. Monet sen asutukset, kuten Firá, Imerovígli ja Oía, on rakennettu kalderan jyrkälle laidalle ja tarjoavat hyvän näköalan koko kalderaan. Pääsaari Thíran nähtävyyksiä ovat myös muun muassa Akrotírin minolainen kaupunki, antiikin Theran kaupungin rauniot sekä Firássa sijaitsevat Esihistoriallisen Theran museo ja Firán arkeologinen museo. Saaren itärannikolla Kamárissa ja Períssassa on laavakivirantoja. Profítis Ilías -vuorella sijaitsee Profeetta Elian luostari.
Firásta ja Oíasta pääsee turistiveneillä Néa Kaménin ja Palaiá Kaménin kraatterisaarille sekä Thirasían saarelle. Santorínin nykyisin aktiiviset kraatterit ovat Néa Kaménilla. Palaiá Kaménin ympäristössä on kuumia lähteitä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Santoríni Wikimedia Commonsissa
Santorini. Thíran kunnan turismisivusto. (englanniksi)
Kykladit
| --- | --- |
Pääsaaret:  Amorgós  Anáfi  Ándros  Antíparos  Delos  Folégandros  Íos  Kéa  Kímolos  Kýthnos  Mílos  Mýkonos  Náxos  Páros  Santoríni Thíra  Sérifos  Sífnos  Síkinos  Sýros  Tínos 
Muut suuremmat saaret:  Antímilos  Despotikó  Donoúsa  Gyáros  Irakleiá  Káto Koufonísi  Kéros  Koufonísi  Makrónisos  Nikoúria  Pacheiá  Polýaigos  Ríneia  Schoinoúsa  Thirasía 
Pienet saaret:  Agía Kalí  Agía Paraskeví  Ágios Andréas, Kímolos  Ágios Andréas, Koufonísia  Ágios Artémios  Ágios Efstáthios  Ágios Geórgios  Ágios Ioánnis  Ágios Nikólaos, Makáres  Ágios Nikólaos, Thíra  Ágios Spyrídonas  Akráthi  Almyronísi  Anánes  Áno Antikéri  Ánydros  Árgilos  Askaniá  Áspro  Aspronísi, Santoríni  Aspronísi, Schoinoúsa  Avelonísia Megálos Avelás  Mikrí Akradiá  Avoladonísi  Báos  Christianí  Daskalió  Diakoftó  Didými  Dipló  Drakonísi  Dryonísi  Dýsvato  Escháti  Evriókastro  Filídi  Foínisses  Ftená  Foúis  Gaïdouronísi  Galiátsos  Gavrionísia Akamátis  Alidonísi  Gáidaros  Megálo  Platý  Prásso  Tourlítis  Glarómpouta  Glaronísi, Gyáros  Glaronísi, Koufonísia  Glaronísi, Sérifos  Glaronísia  Gramvoússa  Kalógeroi, Kímolos  Kalógeroi, Tínos  Kalógeros  Kampána  Káravos  Kardiótissa  Kasséles  Káto Antikéri  Kávouras, Antíparos  Kávouras, Mýkonos  Kitrianí  Klidoúra  Klimatónisa  Kounelonísi  Krommýdi  Ktapódia  Lazaronísi  Lázaros  Makáres  Makrá  Makronísi  Manolonísi  Mantó  Marmaronísi  Mavronísi  Megáli Pláka  Megálo Viókastro  Megálos Refmatiáris  Mikrí Pláka  Mikronísi  Mikró Viókastro  Mikrós Avelás  Mikrós Refmatiáris  Moschonás  Náta  Néa Kaméni  Ofeidoússa  Palaiá Kaméni  Panagía  Panteronísi  Paximádi  Petalídi, Íos pohj.  Petalídi, Íos loun.  Pipéri  Pláka  Plakí  Planítis  Porí  Práso  Prasonísi, Íos  Prasonísi, Kímolos  Prasoúra  Psathonísi, Íos  Psathonísi, Sýros  Revmatonísi  Revmatonísia  Sáliagkos  Schinonísi  Serifopoúla  Sfontíli  Skylonísi  Strongylí, Antíparos  Strongylí, Makáres  Strongyló, Sýros Ermoúpoli  Strongyló, Sýros Poseidonía  Tetartonísi  Theotókos  Thermonísia  Tigáni  Toúrlos, Antíparos  Toúrlos, Páros  Tragonísi  Tría Adélfia  Tsimintíri  Tsouloúfi  Varvaronísi  Varvaroúsa  Venétiko  Voúlgari  Vous  Vryokastráki 
Akrotírin minolaisaikaisen kaupungin kaivaukset.
Oían kylä Thíran saarella. Kylä sijaitsee monien muiden Santorínin asutusten tavoin tulivuorenpurkauksen synnyttämän kalderan reunalla.
Santorínin kaldera panoraamakuvassa.
Antiikin Theran raunioita.
Santorínin lentokenttä.
Kamárin laavakivirantaa.
Virginia Satir
Tunnustuksia

mm.
1976 Chicagon yliopiston kultamitali ("Outstanding and Consistent Service to Mankind")
1978 Wisconsinin yliopiston (Madison) sosiaalitieteiden kunniatohtori
1985 valittiin National Academy of Practiceen yhdeksi kahdesta jäsenestä neuvomaan Yhdysvaltain kongressia terveyshuolien osalta
Satir arvioitiin kahdesti Yhdysvaltain psykiatreille, psykologeille, sosiaalityöntekijöille ja avioliitto-/perheterapeuteille tehdyissä kyselyissä vaikutusvaltaisimmaksi terapeutiksi
Teoksia

Satir V.: Conjoint Family Therapy: A Guide to Theory and Techniques.  Palo Alto, CA:  Science and Behavior Books, 1964/1983.  ISBN 0-8314-0063-3 . Teos on julkaistu Erkki Hakalan suomentamana nimellä Yhdessä eteenpäin : perheterapian perusteet (Gummerus, 1978; ISBN 951-20-1502-1)
Satir V.: Peoplemaking.  Souvenir Press Ltd., 1972/1990.  ISBN 0-285-64872-1 . Kirja on julkaistu ruotsiksi nimellä Familjeliv (1976)
Satir V.: Making contact.  Berkeley, Calif:  Celestial Arts, 1976.  ISBN 0-89087-119-1
Satir V.; Bandler R.; Grinder J.: Changing with families.  Palo Alto, CA:  Science and Behavior Books, 1976.  ISBN 0-8314-0051-X
Satir V.: Your many faces.  Berkeley, Calif:  Celestial Arts, 1978.  ISBN 0-89087-120-5
Satir V (1983). Conjoint family therapy. Palo Alto, CA: Science and Behavior Books.
Satir V., Baldwin M.: Satir step by step: a guide to creating change in families.  Palo Alto, CA:  Science and Behavior Books, 1983.  ISBN 0-8314-0068-4
Satir V.: The new peoplemaking.  Palo Alto, CA:  Science and Behavior Books, 1988.  ISBN 0-8314-0070-6
Satir V.; Gomori M.; Banmen J.; Gerber J. S.: The Satir model: family therapy and beyond.  Palo Alto, CA:  Science and Behavior Books, 1991.  ISBN 0-8314-0078-1
Englander-Golden, P.; Satir, V. (1991) Say It Straight: From Compulsions to Choices, Science and Behavior Books, Palo Alto, CA. ISBN 9780831400743
Satir V.: Helping Families to Change.  Northvale, N.J:  Jason Aronson, 1994.  ISBN 1-56821-227-5
Satir V.: Self Esteem.  Berkeley, Calif:  Celestial Arts, 2001.  ISBN 1-58761-094-9
Meditations and Inspirations
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Virginia Satir Wikimedia Commonsissa
Russell Haber (March 2002) Virginia Satir: An Integrated, Humanistic Approach (Contemporary Family Therapy, 24 (1): 23–34; abstrakti (englanniksi) (springer.com)
Verl T. Pope & Christopher Lawrence Virginia Satir Model (In: The SAGE Encyclopedia of Marriage, Family, and Couples Counseling, Edited by: Jon Carlson & Shannon B. Dermer) (englanniksi) (sagepub.com)
Russell Haber (March 2011) Virginia Satir’s Family Camp Experiment: An Intentional Growth Community Still in Process (Abstract / Contemporary Family Therapy, 33 (1): 71–84) (englanniksi) (springer.com)
Athena Staik (18.5.2011) The Five Freedoms of Becoming More Fully Human – Virginia Satir & Mental Health (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (psychcentral.com)
John Banmen & Kathlyne Maki-Banmen Satir Transformational Systemic Therapy (in Brief) (pdf) (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (satirpacific.org)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef
Solida Savolainen

| Solida Savolainen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1836 Kuopio
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Taiteilijanimet:  Solida Rönngren
Aktiivisena:  1872–1881
Merkittävät roolit:  Martta (Nummisuutarit)
Solida Savolainen (alk. Rönngren, 1836 Kuopio – ?) oli suomalainen näyttelijä. Hän kuului Suomalaisen Teatterin varhaisimpaan näyttelijäkaartiin.
Elämä

Savolainen oli värjärimestarin tytär. Hän liittyi Suomalaiseen Teatteriin vuonna 1872 ja jätti sen 1881. Hänen kerrotaan tulkinneen melko "yksitoikkoisesti" ämmärooleja sekä emäntäpiikoja. Lavalla hän käytti savon murretta. Savolaisen rooleista merkittävimpiä olivat Martta (näytelmässä Nummisuutarit), Viarda-eukko (Preciosa) ja Muori Fadet (Sirkka).
Saukkokoira

| Saukkokoira |
| --- | --- |

Avaintiedot
Alkuperämaa:   Englanti,  Iso-Britannia
Rodun syntyaika:  1200-luku
Alkuperäinen käyttö:  metsästyskoira
Nykyinen käyttö:  metsästyskoira
Muita nimityksiä:  Otterhound, Otterhund, chien à loutre, perro de nutria, saarmakoer
FCI-luokitus:  ryhmä 6 Ajavat ja jäljestävät koirat alaryhmä 1.1 Suuret ajavat koirat #294
Ulkonäkö
Säkäkorkeus:  uros 67 cm, narttu 60 cm
Väritys:  yksivärinen grizzle (ruskehtavan harmaa), hiekanväri, punainen, vehnänväri, sininen, musta ruskein merkein, sininen ruskein merkein, musta ja kerman- värinen, maksanruskea, maksanruskea punaisin merkein, punaruskea tai valkea
Saukkokoira (engl. Otterhound) on brittiläinen koirarotu, joka kuuluu FCI:n roturyhmään 6.
Ulkonäkö

Ulkonäöltään saukkokoira on suuri, vahva ja suoraraajainen. Pää on majesteettinen ja puhdaspiirteinen. Rodun silmien tulisi näyttää älykkäiltä ja sijaita kohtuullisen syvällä päässä. Keltaiset silmät eivät ole toivotut saukkokoiralla. Karvapeite on pitkää (noin 4–8 cm), karheaa ja vedenkestävää.
Saukkokoiran kävelyn tulisi olla irtonaista, ravin vapaata ja laukan sulavaa.
Luonne ja käyttäytyminen

Luonteeltaan saukkokoirat ovat älykkäitä, itsenäisiä, uskollisia, tasaisia ja hyvin rakastettavia. Rotu on luotu kestämään vesityöskentelyä, mutta on myös kykenevä työskentelemään maalla.