stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pertti Kaukonen
Ura > Suomen asiainhoitajana Etelä-Afrikassa

Kaukonen nimitettiin Suomen asiainhoitajaksi Etelä-Afrikan Pretoriaan vuonna 1980. Suomi oli solminut diplomaattisuhteet Etelä-Afrikan kanssa vuonna 1949 ja Suomen ensimmäinen suurlähettiläs nimitettiin Etelä-Afrikkaan vasta vuonna 1991, koska Suomi ei tunnustanut Etelä-Afrikan apartheid-politiikkaa, eli Kaukonen hoiti tuolloin korkeinta diplomaattista virkaa Suomen edustajana ja hänet palkittiin Etelä-Afrikan Tasavallan Hyvän Toivon ritarikunnan komentajamerkillä vuonna 1984.
Ura > Ministerineuvoksena Yhdysvalloissa

Kaukonen siirtyi Suomen Washingtonin suurlähetystön ministerineuvokseksi vuonna 1984. Kaukonen toimi ministerineuvoksena suurlähettiläs Richard Mûllerin ja Paavo Rantasen siirtymäajan aikana vuosina 1984-1986. Kaukonen hoiti ministerineuvoksena käytännössä suurlähettilään tehtäviä, koska suurlähettiläs Müller oli ajautunut laskutuskiistaan ulkoministeriön kanssa. Kaukonen palasi Suomeen Yhdysvalloista vuonna 1986, jonka jälkeen hän toimi lähetystöneuvoksena ulkoministeriössä vuoteen 1992.
Ura > Suurlähettiläänä Kuwaitissa, Qatarissa, Bahrainissa ja Yhdistyneissä arabiemiirikunnissa

Kaukonen korotettiin ulkoasiainneuvokseksi vuonna 1992 ja samana vuonna Suomen tasavallan presidentti Mauno Koivisto nimitti Kaukosen Suomen suurlähettilääksi Kuwaitiin, Qatariin, Bahrainiin ja Yhdistyneisiin arabiemiraatteihin. Tasavallan presidentti Martti Ahtisaari vieraili Kuwaitissa ja Yhdistyneissä arabiemiraateissa vuonna 1996. Presidentti Ahtisaaren valtiovierailut Kuwaitissa ja Yhdistyneissä arabiemiraateissa olivat ensimmäiset valtionpäämiestason vierailut maissa. Kaukonen oli viimeinen suomalainen suurlähettiläs, joka hoiti Abu Dhabin lähettilään tehtäviä Kuwaitista käsin. Kaukonen toimi Persianlahden öljyvaltioiden suurlähettiläänä vuoteen 1998.
Kuwaitin parlamentin valtuuskunta vieraili Suomessa vuonna 2004. Suurlähettiläs Kaukonen kehui eduskunnan pääsihteeri Seppo Tiitisen järjestämillä illallisilla Kuwaitin demokraattisen diwaniyas-järjestelmän saavutuksia.
Kunnianosoitukset

Lake Worthin pormestari David Hinsa myönsi Pertti Kaukoselle Lake Worthin kunniakansalaisuuden 12. elokuuta vuonna 1986.
Kunniakansalainen, Lake Worth, Florida, Yhdysvallat (1986)
Ritarikunnat

Senegalin tasavallan ensimmäinen presidentti Léopold Sédar Senghor myösi Kaukoselle Leijonan kansallisen ritarikunnan upseerimerkin vuonna 1973. Senegalin presidentti Senghor vieraili Suomessa vuonna 1973. Tanskan kuningatar Margareeta II myönsi Kaukoselle Dannebrogin ritarikunnan ritarimerkin vuonna 1973 ja 1. luokan ritarimerkin vuonna 1977. Tasavallan presidentti Urho Kekkonen myönsi Kaukoselle Suomen Leijonan ritarikunnan 1. luokan ritarimerkin vuonna 1976. Etelä-Afrikan valtiollinen presidentti myönsi Kaukoselle Hyvän Toivon ritarikunnan komentajamerkin vuonna 1984. Kaukosen sai sotilasansiomitalin Suomen puolustusvoimien hyväksi tehdystä erityisen ansiokkaasta työstä vuonna 1998.
Leijonan kansallinen ritarikunta upseeri (1973)
Dannebrogin ritarikunta ritari (1973)
Suomen Leijonan ritarikunta 1. luokan ritari (1976)
Dannebrogin ritarikunta 1. luokan ritari (1977)
Etelä-Afrikan Tasavallan Hyvän Toivon ritarikunta komentajamerkki (1984)
Sotilasansiomitali (1998)
Aino Hjelt-Pándy

| Aino Hjelt-Pándy> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 23. kesäkuuta 1881 Tuusula
Kuollut: 27. helmikuuta 1937 (55 vuotta) Budapest, Unkari
Vanhemmat:  Edvard Hjelt, Ida Åström
Puoliso:  Kálmán Pándy
Lapset:  Paavo von Pandy, Cálmán de Pándy
Aino Maria Hjelt-Pándy (23. kesäkuuta 1881 Tuusula – 27. helmikuuta 1937 Budapest) oli suomalainen sairaanhoitaja, kirjoittaja ja kääntäjä. Hänet tunnetaan erityisesti kirjallisesta tuotannostaan, jossa hän esitteli unkarilaista yhteiskuntaa suomalaisille, sekä työstään naisten ja lasten hyvinvoinnin edistämiseksi Unkarissa.
Varhainen elämä ja koulutus

Aino Hjelt syntyi valtioneuvos Edvard Hjeltin (1855-1921) ja Ida Åströmin (1856-1930) perheeseen Vanhankylän kartanossa Tuusulassa. Hän oli yksi perheen kahdeksasta lapsesta, joista viisi oli tyttäriä. Ainon sisarukset vaikuttivat eri aloilla sekä Suomessa että kansainvälisesti. Hänen sisarensa Tyyni (os. Hjelt) Brofeldt (1888–1969) toimi aktiivisesti Lotta Svärd -järjestössä Suomessa ja Esther Hjelt-Cajanus (1879-1959) oli tunnettu taidemaalari ja kirjailija.
Aino opiskeli sairaanhoitajaksi Tukholman Sophiahemmetissä ja työskenteli valmistumisensa jälkeen Uppsalan sairaalassa. Siellä hän tapasi unkarilaisen mielenterveyslääkärin, professori Kálmán Pándyn, syksyllä 1903. Aino toimi Kálmánille tulkkina tämän vierailun aikana, sillä hän osasi saksaa, joka oli heille yhteinen kieli. Tapaaminen johti lopulta heidän avioliittoonsa, ja heidät vihittiin huhtikuussa 1904 Helsingin Saksalaisessa kirkossa. Häiden jälkeen Aino muutti Kálmánin kanssa Unkariin.
Avioliitto ja perhe

Avioliiton aikana pariskunnalle syntyi neljä poikaa: Paavo von Pandy (1905–1986), Cálmán de Pándy (1908–1988), Stefan Pándy (1910–1935) ja Peter von Pandy (1912–1976). Aino kasvatti myös Kálmánin aiemmasta avioliitosta syntyneen pojan. Perhe säilytti tiiviit yhteydet Suomeen, ja he vierailivat usein Suomessa, kuten myös Ainon sukulaiset heidän luonaan Unkarissa.
Kirjallinen työ ja kulttuurivaikutus

Ainon perheen koti Unkarissa oli keskeinen kohtaamispaikka, jossa vierailivat muun muassa säveltäjät Robert ja Kai Kajanus sekä runoilija Saima Harmaja. Kodissa järjestetyt tilaisuudet heijastivat kulttuurin ja musiikin merkitystä Ainon elämässä. Aino oli myös itse musikaalinen. Hän soitti viulua ja lauloi. Hänen musiikkiharrastuksensa mainitaan myös Onni Talaksen Muistelmia-teoksessa.
Aino Hjelt-Pándy kirjoitti useisiin suomalaisiin julkaisuihin, kuten Suomen Nainen -lehteen, joissa hän kuvasi Unkarin kansanelämää ja kulttuuria. Hänen tuotantonsa sisälsi runoja, novelleja ja artikkeleita, jotka avasivat suomalaisille lukijoille näkymiä unkarilaiseen yhteiskuntaan. Hän myös käänsi unkarilaista kirjallisuutta suomeksi, ja hänen tunnetuin käännöksensä oli Cécile Tormayn teoksen A régi ház suomennos Vanha talo (1925).
Yhteiskunnallinen ja hyväntekeväisyystyö

Unkarissa Aino Hjelt-Pándy osallistui aktiivisesti naisten ja lasten hyvinvointia edistävään työhön. Hän toimi Protestanttisessa Naisyhdistyksessä, joka tarjosi vähävaraisille opiskelijoille edullisia asumis- ja ruokailumahdollisuuksia. Lisäksi hän oli mukana järjestämässä hankkeita, joiden tavoitteena oli parantaa naisten taloudellista asemaa. Hjelt-Pándy myös organisoi ensimmäisen maailmansodan jälkeen ulkomaanvierailuja lapsille, jotta he saisivat mahdollisuuden viettää aikaa paremmissa olosuhteissa ja palata sen jälkeen takaisin Unkariin.
Vuonna 1923 hän oli yhteydessä Etelä-Uudenmaan Lotta Svärd -piiriin ja välitti järjestön toimintaa koskevaa tietoa unkarilaisille naisille, jotka olivat kiinnostuneita sen rakenteesta ja toiminnasta. Hänen työnsä oli osa laajempaa pyrkimystä kohentaa perheiden oloja ja vahvistaa naisten asemaa Unkarissa.
Kuolema

Aino Hjelt-Pándy kuoli 27. helmikuuta 1937 Budapestissa. Hänet muistetaan yhteiskunnallisena ja kulttuurisena toimijana, jonka sosiaalinen toiminta ja kirjallinen työ loivat vahvoja yhteyksiä Suomen ja Unkarin välille. Hänen työnsä edisti naisten ja lasten hyvinvointia sekä vahvisti maiden välistä vuorovaikutusta.
Erityisherkkyys

Erityisherkkyydellä tarkoitetaan synnynnäistä, hermostollista ominaisuutta. Erityisherkkä ihminen reagoi tavallista herkemmin ulkoisiin ja sisäisiin ärsykkeisiin, sillä hermosto käsittelee aistien välittämää tietoa laajemmin ja syvällisemmin. Erityisherkkyys ei ole sairaus tai diagnoosi. Erityisherkkien ihmisten kokemukset omasta herkkyydestään vaihtelevat. Herkkyydestä voi olla sekä hyötyä että haittaa. Erityisen herkät ihmiset ovat usein luovia, intuitiivisia, pohdiskelevia ja tunnollisia. Toisaalta he kuormittuvat muita helpommin esimerkiksi kiireestä, melusta ja negatiivisesta ilmapiiristä.
Käsitteen "erityisherkkä" (highly sensitive person, HSP) on kehittänyt psykologian tohtori, psykoterapeutti Elaine Aron, joka on tutkinut erityisherkkyyttä 1990-luvulta alkaen. Ilmiötä voidaan kuvata myös termillä tunne- ja aistiherkkyys. Aronin mukaan noin 15–20 % ihmisistä on hermostoltaan erityisen herkkiä. Herkkyys ilmenee niin aikuisissa, kuin lapsissakin kaikissa kulttuureissa. Ainakin sadalla eläinlajilla on havaittu samankaltaista herkkyyttä.
Suomessa erityisherkkyys on vielä melko tuntematon käsite, laajemmin siitä on alettu puhua vasta vuosien 2013–2014 aikana. HSP – Suomen Erityisherkät ry -yhdistys perustettiin marraskuussa 2013. Sen tarkoituksena on erityisherkkyyttä koskevan tiedon ja ymmärryksen lisääminen Suomessa sekä verkostojen luominen erityisherkille ihmisille.
Kirjallisuutta

Elaine N. Aron: Erityisherkkä ihminen.  ((The highly sensitive person) Suomentanut Sini Linteri)  Nemo, 2014.  ISBN 9789522402141
Elaine N. Aron: The Highly Sensitive Child: Helping Our Children Thrive When The World Overwhelms Them
Elaine N. Aron: The Highly Sensitive Person in Love: Understanding and Managing Relationships When the World Overwhelms You
Elaine N. Aron: Erityisherkän ihmisen tehtäväkirja (The Highly Sensitive Person's Workbook) ISBN 9789522403162
Janna Satri: Sisäinen lepatus – herkän ihmisen tietokirja.  Basam Books, 2014.  ISBN 9789522602268
Heli Heiskanen: Herkkyyden voima : opas omannäköiseen elämään. Origonova, 2016. ISBN 978-952-93-7819-7
Aiheesta muualla

HSP - Suomen Erityisherkät ry:n kotisivut
Erityisherkkyys ei ole heikkoutta − Työterveyslaitos 11.12.2014
Mitä erityisherkkyys on? (Arkistoitu – Internet Archive) − Yle Puhe 2.12.2014
Mitä on erityisherkkyys? − Miten erityisherkkä kokee maailman? Psykologi Heli Heiskanen HelsinkiRealin vieraana. 14.10.2014
Oletko erityisherkkä (Arkistoitu – Internet Archive) − Savon Sanomat 9.9.2014
Herkkä saatetaan leimata häiriköksi – testaa herkkyytesi HS:n testissä (Arkistoitu – Internet Archive) − Helsingin Sanomat 29.5.2014
Erityisherkän elämää -kotisivut
Elaine Aronin kotisivut
Sensitivityresearch.com, tutkijoiden ylläpitämä verkkosivusto.
Eshmun

Eshmunin temppelit rauniot Sidonissa
Eshmun tai Ešmun oli foinikialainen parantamisen jumala, jota palvottiin laajalti Välimeren alueella, muun muassa Kyproksella, Sardiniassa ja Karthagossa. Eshmun kuvattiin komeaksi nuorukaiseksi ja hänet yhdistettiin Melqartiin.
Anssi Eriksson

| Anssi Eriksson> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Tuotannon kieli: suomi
Aiheet:  pop-kulttuuri
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Anssi Eriksson on suomalainen pop-kulttuuriin erikoistunut toimittaja, kääntäjä ja tietokirjailija. Hän on kirjoittanut muun muassa Soundi- ja Riffi-lehtiin.
Tuotanto > Kirjat

Anssi Eriksson & Timo Tolkki: Hymni elämälle – Stratovarius-kitaristin tarina, Minerva, 2020, ISBN 9789523129825
Tuotanto > Käännökset

Tarja Turunen: Laulun virta veressäni. Englanninkielisestä alkuteoksesta suomeksi kääntäneet Pasi Rakas Jääskeläinen ja Anssi Eriksson, Bazar kustannus, 2021, ISBN 9789523765764
Paul Brannigan: Eruption - Eddie Van Halenin tarina, suomentaja Anssi Eriksson, Bazar kustannus, 2022, ISBN 9789523765733
James Gavin: George Michael: Elämä,  suomentaja Anssi Eriksson, Bazar kustannus, 2023, ISBN 9789523767423
Zarifa Ghafari ja Hannah Lucinda Smith: Zarifa - Naisen taistelu Afganistanissa, suomentaja Anssi Eriksson, Bazar kustannus, 2023, ISBN 9789523769274
Mick Wall: Dark Desert Highway - Eaglesin tarina, suomentaja Anssi Eriksson, Bazar kustannus, 2023, ISBN 9789523764149
Aiheesta muualla

Anssi Eriksson Hyvinkään kaupunginkirjaston podcastin vieraana
Eriksson Facebookissa
Reino Erma

Reino Erma vuonna 1964.
Reino Mauri Erma (vuoteen 1935 Ertman; 8. huhtikuuta 1922 Tampere – 15. tammikuuta 2010 Tampere) oli suomalainen oikeustieteilijä, joka toimi Tampereen yliopiston yksityisoikeuden professorina 1970–1985, rehtorina 1976–1981 ja kanslerina 1984–1990.
Ennen yliopistouraansa Erma toimi Kansallis-Osake-Pankissa, jossa hän eteni notariaattiosastolta pankin johtokunnan jäseneksi vuonna 1961. Hän toimi pitkään myös kirkkoneuvoksena ja vuosina 1959–1960 korkeimman hallinto-oikeuden ylimääräisenä hallintoneuvoksena. Oikeustieteilijänä hänen erikoisalaansa oli rakentamisen juridiikka.
Teoksia

Erma, Reino: Työurakka Suomen velvoiteoikeuden mukaisen sopimustyyppinä. Väitöskirja. Helsingin yliopisto, 1955.
Hirvelä, Erkki & Erma, Reino & Kärävä, Simo: Pankkitoimen lakiasiat.. Rahalaitosten neuvottelukunta, Suomen lakimiesliiton kustannus, 1958. 11. painos 1991. ISBN 951-640-559-2.
Erma, Reino: Rakennusurakkasopimuksen tekeminen. Suomalainen lakimiesyhdistys, 1966.
Erma, Reino & Hoppu, Esko: Vahingonkorvauksesta ja sopimusvastuusta rakennusurakassa. Helsinki: Econlaw, 1976. ISBN 951-9329-02-1.
Erma, Reino & Mäkelä, Kimmo & Alasaari, Kari: Irtaimen kauppa Suomessa. Suomen lakimiesliiton kustannus, 1985. ISBN 951-640-251-8.
Erma, Reino & Koski, Pauli: Pankkilait 1969–1985: Liike-, säästö- ja osuuspankkilait selityksineen. Lakimiesliiton kustannus, 1985. ISBN 951-99703-0-4.
Erma, Reino & Lehtinen, Leena & Tolonen, Juha: Ulkomaankaupan oikeuden käsikirja. Helsinki: Lakimiesliiton kustannus, 1989. ISBN 951-640-704-8.
Erma, Reino: YSE 1983: Rakennusurakka. Helsinki: Rakennuskirja, 1991. ISBN 951-682-209-6.
Erma, Reino & Guttorm, Aimo & Lehtinen, Leena: Välimiesmenettely Suomessa ja Venäjällä. Tampere: Erma toimisto, 1999. ISBN 952-91-0702-1.
Zaida Eriksson-Lihr

Zaida Eriksson-Lihr
Zaida Eriksson-Lihr (o.s. Eriksson, 10. maaliskuuta 1895 Helsinki – 4. maaliskuuta 1974 Alicante, Espanja) oli suomalainen lääketieteen ja kirurgian tohtori ja lastentautien erikoislääkäri, joka tunnetaan Allergiasairaalan perustajana.
Henkilöhistoria

Zaida Eriksson-Lihr oli Sigrid Liljeroosin ja ahvenanmaalaisen merikapteeni Konstantin Erikssonin tytär, joka ryhtyi opiskelemaan lääkäriksi vastoin isänsä tahtoa. Hänen aviopuolisonsa oli lentokapteeni Gunnar Bernhard Lihr (1897–1937), joka oli Finnairin edeltäjän Aero Oy:n ensimmäinen suomalainen liikennelentäjä. Heille syntyi poika Olof Gunnarsson vuonna 1935. Vain kolme vuotta kestänyt avioliitto päättyi puolison kuolemaan lento-onnettomuudessa Ruotsissa. Eriksson-Lihrin rakkaimmat harrastukset olivat matkailu ja musiikki. Jäätyään eläkkeelle 73-vuotiaana 1968 hän muutti Alicanteen ja rupesi puuhaamaan sinne allergiasairaalaa, jonne suomalaiset olisivat voineet paeta kotimaan siitepölyjä. Hanke kuitenkin raukesi espanjalaiseen byrokratiaan.
Ammattiura

Eriksson-Lihr valmistui lääketieteen lisensiaatiksi vuonna 1922 ja väitteli vuonna 1925 lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi viidentenä naisena Suomessa. Väitöskirja käsitteli lasten laitoshoitoa. Suomessa allergiasairauksiin oli kiinnitetty huomiota jo 1900-luvun alussa, mutta vasta Eriksson-Lihr rupesi keskittymään tarkemmin niiden tutkimiseen ja hoitoon. Hän kävi opintomatkalla Yhdysvalloissa ja toi sieltä paljon tietoa ja hoitotekniikkaa, muun muassa ihokokeet, jotka oli maailmalla tunnettu jo 1870-luvulta alkaen. Hän olisi halunnut avata allergisten sairauksien osaston Arvo Ylpön johtamassa lastensairaalassa, mutta aika ei ollut vielä kypsä. Sitä vastoin hänet kutsuttiin sisätautiosaston konsultoivaksi lääkäriksi, mikä kehitti hänessä unelman kokonaan allergisten sairauksien hoitoon erikoistuneesta sairaalasta.
Vuonna 1946 perustettiin Allergiatutkimussäätiö, joka ylläpiti yksityistä sairaalaa aluksi Suomen Punaisen Ristin tiloissa Helsingin Lauttasaaren kartanossa. Sen päärakennuksesta oli luovutettu väliaikaiskäyttöön 30 paikkaa käsittävät sairaalatilat. Nämä kävivät pian ahtaiksi, ja 1950-luvulla sairaala siirtyi osin Sibeliuksenkatu 9:ään ja osin Kaupunginpuutarhaan. Potilaskäyntien määrä oli kasvanut monikymmenkertaiseksi, ja oma sairaalarakennus näytti ainoalta ratkaisulta. Tämän toteuttamiseksi hän mm. osallistui Helsingin kunnallispolitiikkaan Ruotsalaisen kansanpuolueen edustajana. Sairaalan suunnittelu oli vaikea tehtävä, koska missään ei ollut mallia otettavaksi. Allergiasairaalan uusi rakennus Meilahdessa otettiin käyttöön 1962.
Eriksson-Lihr toimi sairaalansa ylilääkärinä itsevaltaisesti ja kehitti siitä arvostetun sairaalan. Luonteeltaan häntä kuvattiin kiivaaksi, hän sietänyt eriäviä mielipiteitä. Allergiset sairaudet olivat vaikeasti hallittavia ja suuri yleisö oudoksui niitä. Joskus jopa oltiin sitä mieltä, ettei allergisia sairauksia olisi Suomessa lainkaan, ellei Eriksson-Lihr olisi niitä tänne tuonut. Näitä käsityksiä kumoamaan tarvittiin hänenlaisensa tulisieluinen taistelija. Allergiasairaala toimi säätiön omistuksessa vuoteen 1969. Seuraavana vuonna se liitettiin osaksi Helsingin yliopistollista keskussairaalaa. Nykyinen Iho- ja allergiasairaala siitä muotoutui vuonna 1992 iho- ja sukupuolitautien klinikan ja Allergiasairaalan yhdistyessä. Vaikean ja vaativan yhdistymistyön johti kunnialla läpi professori Kimmo Mustakallio, joka toimi alkuperäisen Iho- ja sukupuolitautiklinikan ylilääkärinä vuodesta 1968 edeltäjän, professori Tauno Putkosen jäätyä eläkkeelle.
Zaida Eriksson-Lihrille myönnettiin professorin arvonimi vuonna 1955. Hänen mukaansa nimettiin vuonna 2008 Iho- ja allergiasairaalan ja Paciuksenkadun välissä kulkeva Zaidankatu.
Aiheesta muualla

Historia, Allergiatutkimussäätiö (Arkistoitu – Internet Archive)
Ihmisiä lääketieteen historiassa, Arno Forsiuksen artikkeli Zaida Eriksson-Lihristä (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Ruotsi 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Muut:  IdRef
Ove Enqvist

Ove Enqvist (s. 1953, Helsinki) on Vantaalla asuva tietokirjailija, sotatieteiden tohtori ja evp. komentaja joka on toiminut mm. Mäkiluodon linnakkeen päällikkönä ja Porkkalan Rannikkopatteriston komentajana. Hän palveli myös osastonjohtajana Rannikkotykistökoulussa, toimistoesiupseerina Pääesikunnassa rt-toimialalla sekä apulaisjohtajana Merivoimien Tutkimuskeskuksessa Espoossa 2005–2006, josta jäi eläkkeelle.
Hän on kirjoittanut useita teoksia Suomen rannikkotykistön historiasta ja eri maiden rannikkotykkikaluston historiasta. Hän on toiminut Rannikon Puolustaja -lehden päätoimittajana ja mm. Rannikkotykistön Upseeriyhdistyksen hallituksen jäsen sekä Rannikkotykistön Perinneyhdistyksen puheenjohtaja. Enqvist väitteli sotatieteen tohtoriksi 19. lokakuuta 2007.
Veikko Erkkilä

Veikko Erkkilä (s. 1947) on suomalainen toimittaja ja kirjailija. Hän on tutkinut vuodesta 1980 alkaen Neuvostoliiton Suomeen tekemiä partisaani-iskuja.
Vuonna 1998 Erkkilä ja Risto Arkimies saivat valtion tiedonjulkispalkinnon, Erkkilä teoksesta Vaiettu sota ja Arkimies samasta aiheesta kertovasta Yle TV2:n dokumentista Vaiettu sota, unohdetut uhrit. Erkkilä sai samana vuonna myös Tutkivan journalismin yhdistyksen Lumilapio-palkinnon.
Teokset

Kittilässä oli kivet kannot aitoina, kuvauksissa avust. Aarno Erkkilä, Aaro Jouhki & Jorma Siitonen. (omakustanne) 1973
Vaiettu sota: Neuvostoliiton partisaanien iskut suomalaisiin kyliin.  Helsinki:  Arator, 1998.  ISBN 952-9619-16-2
Uskottiin aina parempaan: tarinoita venäjänsuomalaisista, WSOY, 2001. ISBN 951-0-25361-8
Vienan kuu, WSOY, 2003. ISBN 951-0-27900-5
Kittilä toisessa maailmansodassa: kertomuksia sotavuosilta 1939-1945 ja sodista selviytymisestä: Kittilän veteraanimatrikkeli, toimittaja ja tekstiosan kirjoittaja: Veikko Erkkilä. Kittilän veteraanimatrikkelitoimikunta, 2004 ISBN 952-91-7764-X
Maalaamisen ilosta, Reijo Raekallio, toim. Veikko Erkkilä & Reijo Raekallio, 2005 ISBN 952-91-8980-X
Täälläki on suuri paljous elämää: perinnetietoa Könkäältä ja Rautuskylästä, oim. Veikko Erkkilä. Könkään ja Rautuskylän kyläyhdistys, 2006 ISBN 952-92-0602-X
Lapin löytäjät: alhainen herra ja Pikku-Jussi, Levi kustannus, 2007 ISBN 978-952-99822-1-9
Viimeinen aamu: neuvostopartisaanien vaietut jäljet, Otava, 2011 ISBN 978-951-1-25025-8
Erkkilä, Veikko & Iivari, Pekka: Jätetyt kodit, tuhotut sillat: Lapin sodan monta historiaa.  Helsinki:  Otava, 2015.  ISBN 978-951-1-28762-9
Tunnustukset

Lumilapio-palkinto 1999, Vaiettu sota -kirja (Arator Oy 1998).
Yhdistyneet arabiemiraatit

Yhdistyneet arabiemiraatit (arab. دولة الإمارات العربيّة المتّحدة‎, Daulat al-Imārāt al-‘arabiyya al-muttaḥida) eli Arabiemiraatit (muita nimiä Yhdistyneet arabiemiirikunnat, Arabiemiirikunnat, Arabiemiirikuntien liitto, Emiraatit) on pääosin autiomaan peittämä valtio Arabian niemimaan koillisosassa Persianlahden rannikolla. Sen rajanaapurit ovat Oman ja Saudi-Arabia. Maa koostuu seitsemästä emiirikunnasta, ja sen pinta-ala on noin 83 600 neliökilometriä. Väkiluku on n. 10 miljoonaa, joista suurin osa on kansalaisuutta vailla olevia vierastyöläisiä. Arabiemiraattien pääkaupunki on Abu Dhabi.
Arabiemiraatit on historiansa aikana kuulunut muun muassa Persian sassanidien, Portugalin ja Osmanien valtakunnan vaikutuspiiriin. 1800-luvun lopulta lähtien se oli Brittiläisen imperiumin alainen protektoraatti, kunnes kuusi alueen šeikkikunnista yhdistyi ja perusti itsenäisen valtion vuonna 1971. Nykyään Arabiemiraateilla on muista arabimaista poiketen suhteellisen vahva ja monipuolinen talous, joka on suuntautunut öljyn ja maakaasun lisäksi kauppaan ja matkailuun. Valtaosa maan asukkaista on muslimeja, ja islam on vaikuttanut merkittävästi sen kulttuuriin.lähde?
Maantiede

Arabiemiirikunnat sijaitsee Omanin ja Saudi-Arabian välissä, Omaninlahden ja Persianlahden rannalla. Omanilla on pieni eksklaavi Arabiemiraattien alueella. Arabiemiirikuntien rajat eivät kuitenkaan ole täysin yksiselitteiset. Maa teki Saudi-Arabian kanssa 1974 sopimuksen, jonka oikeudellinen asema on epäselvä. Arabiemiirikuntien näkemyksen mukaan sille kuuluu pieni rantakaistale Qatarin rajalle asti. Lisäksi maa vaatii etelässä Shaybahin öljykenttää. Saudi-Arabia ja Oman ovat puolestaan kiistäneet Arabiemiraattien oikeuden Al-Ainin ympäristön keitaisiin. Iranin kanssa Arabiemiraateilla on puolestaan kiistelleet kolmen Persianlahden saaren omistuksesta. Rajakiistojen takia arviot maan pinta-alasta ovat vaihdelleet.
Maan itäosassa on vuoria, siellä kohoaa Hajarvuoriston jatke parhaimmillaan noin 2 000 metrin korkeuteen. Suurin osa maasta on hiekka-aavikkoa. Maan sijainti on strateginen Hormuzinsalmen puolustuksen takia. Persianlahden rannikolla on paljon pieniä saaria, hiekkasärkkiä ja koralliriuttoja, joten navigointi on vaikeaa. Omaninlahden rannikko on puolestaan paljon säännöllisempi. Dubai on paras luonnonsatama. Abu Dhabin alueella on kaksi merkittävää keidasta, joiden pohjavesivarat riittävät maanviljelyyn.
Arabiemiraattien ilmasto on pääosin kuuma ja kuiva. Kuuminta on heinä- ja elokuussa, jolloin lämpötila rannikkotasangolla nousee 48 asteeseen. Vuorilla on selvästi viileämpää. Loppukesällä kostea kaakkoistuuli tekee rannikkoalueiden säästä erityisen epämiellyttävää. Rannikolla sataa vuodessa alle 120 mm, vuorilla paikoin jopa 350 mm. Rankkasateet saavat toisinaan aikaan paikallisia tulvia. Hiekkamyrskyt haittaavat säännöllisesti näkyvyyttä.
Rannikon ekosysteemeissä, saarilla, koralliriutoilla, vuorovesirannikolla ja mangrovesoilla elää monenlaisia kasvi- ja eläinlajeja. Arabiemiraattien ensimmäiset meriluonnonsuojelualueet perustettiin 1995 ja vuonna 2012 ne kattoivat yhteensä 6 563 km² Hajarvuoristo tarjoaa turvapaikan harvinaisille eläimille, kuten leopardille ja arabiantarille (Hemitragus jayakari).