stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
The Family of Man
Euroopassa ja Suomessa

The Family of Man -näyttelyn kopio oli esillä useissa kaupungeissa Euroopassa vuosina 1955-1962 samanaikaisesti Yhdysvalloissa kiertävän kanssa. Näyttelyn Euroopan kiertueen tilasi USIA (Yhdysvaltain tiedotustoimisto). Sen ensimmäinen versio (Copy 1) erosi vain vähän MoMA:n näyttelystä. Siinä oli 503 valokuvapaneelia ja 50 tekstipaneelia.
Näyttely oli esillä Saksassa (Berliini, München, Hampuri, Hannover, Frankfurt), Ranskassa Pariisissa, Hollannissa, (Amsterdam ja Rotterdam), Belgiassa Brysselissä, Lontoossa, Italiassa (Rooma ja Milano), Jugoslaviassa Belgradissa ja Itävallassa Wienissä. Näyttely kiersi Pohjoismaissa Tanskassa (Århus, Aalborg ja Odense) sekä lopuksi Taidehallissa, Helsingissä. Tämä näyttely purettiin vuonna 1962.
Kirjallisuutta

Steichen, Edward (2003) [1955]. The Family of Man. New York: The Museum of Modern Art. ISBN 0-87070-341-2 (englanniksi)
Sandeen, Eric J. Picturing An Exhibition: The Family of Man and 1950s America. Albuquerque: University of New Mexico Press, 1995 (englanniksi)
Aiheesta muualla

Näyttelytilat museon sivustolla virtuaaliesityksenä (ranskaksi)
Museon sivusto, Clervaux, Luxemburg
The Family of Man -museo (Arkistoitu – Internet Archive) Luxemburgin matkailutoimiston sivuilla (englanniksi)
Saksalaisen taidekoulun hanke, Gymnasium Mechernich (saksaksi)
CarlSandburg.net: A Research Website for Sandburg Studies (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Eurooppatie E30

E30 eli Eurooppatie 30 on noin 6 000 kilometriä pitkä eurooppatie, joka johtaa Irlannin Corkista Venäjän Omskiin. E30 on tärkeimpiä valtaväyliä Keski-Euroopan ja Venäjän välillä.
Reitti

Eurooppatien E30 reitti kulkee seuraavien valtioiden ja kaupunkien kautta:
Reitti > Irlanti

N25: Cork - Waterford - Wexford - Rosslare satama
Lauttayhteys Irlannin Rosslaresta Ison-Britannian Fishguardiin ajetaan noin kahdesti päivässä ja lauttamatka kestää noin 3 tuntia.
Reitti > Yhdistynyt kuningaskunta

Yhdistyneessä kuningaskunnassa käytetään paikallista valtatiemerkintää, joten E30:ta ei ole merkitty erikseen eurooppatieksi. Eurooppatie 30 kulkee noudattaen valtateitä
A40: Fishguard - Carmarthen
A48: Carmarthen -
M4: Swansea - Cardiff - Newport - Bristol - Swindon - Reading - Slough
M25: Slough - Brentwood
A12: Brentwood - Chelmsford - Colchester - Ipswich
A14: Ipswich - Felixstowe
Rahtiliikenteen lautat lähtevät Felixtowesta, mutta matkustajaliikenteen lautat kulkevat Harwichista kohti Alankomaiden Hoek van Hollandia.
Reitti > Alankomaat

N211: Hoek van Holland - Haag
A12: Haag - Gouda - Utrecht
A28: Utrecht - Amersfoort
A1: Amersfoort - Apeldoorn - Deventer - Hengelo
A1/A35: Hengelo
A1: Hengelo - Oldenzaal - de Lutte
Reitti > Saksa

Saksan läpi euroopatie E30 kulkee moottoritienä, jotka on numeroitu paikallisen valtatienumeroinnin mukaisesti:
A30: Osnabrück - Bad Oeynhausen
A2: Bad Oeynhausen - Hannover - Braunschweig - Magdeburg - Potsdam
A10: Potsdam - Berlin
A12: Berlin - Frankfurt an der Oder
Reitti > Puola

Puolassa E30:n reitti seuraa lännestä saavuttaessa ensin valtatietä 2, sitten moottoritietä A2 ja myöhemmin jälleen valtatietä 2. Świebodzinin ja Łódźin välinen moottoritie A2 on osaksi maksullinen, eli matkan varrella on suoritettava tienkäyttömaksu.
Świecko
Świebodzin
Poznań
Konin
Łódź
Łowicz
Varsova
Siedlce
Biała Podlaska
Terespol
Reitti > Valko-Venäjä

Puolan rajan jälkeen eurooppatie E30 jatkuu valkovenäläisenä moottori- ja valtatienä M1. Valtatie on nelikaistainen ja reitillä on muutamia tietullipisteitä, jossa ulkomaalaisessa rekisterissä olevilta ajoneuvoilta peritään tietulli. Valtatien varrelle osuvat:
Brest
Kobryn
Baranavitšy
Minsk
Barysau
Orša
Reitti > Venäjä ja Kazakstan

Eurooppatie E30 saapuu lännestä, ohittaa Smolenskin pohjoispuolitse ja jatkaa Moskovaan saakka valtatienä/moottoritienä M1. Moskovasta reitti jatkuu kaakkoon M5-valtatietä Kolomnan ja Rjazanin suuntaan, ja sitten itään kohti Samaraa. Moskovasta lähtevä valtatie M5 tunnetaan myös nimellä Uralin valtatie. Samarasta tämä eurooppatie 30 jatkaa itäkoilliseen Ufan eteläpuolitse ja edelleen Tšeljabinskiin. Tšeljabinskin itäpuolella eurooppatie seuraa M51 valtatietä itään Kurganiin, Kazakstanin rajan yli Petropavliin ja edelleen takaisin Venäjän puolelle kohti Omskia. Tärkeimmät kaupungit reitin varrella ovat:
M1: Smolensk - Moskova
M5: Moskova - Rjazan - Penza - Toljatti- Samara - Ufa - Tšeljabinsk
M51: Tšeljabinsk - Kurgan - Petropavl, Kazakstan - Omsk
Aiheesta muualla

YK:n Euroopan talouskomission sopimus eurooppateistä 2008 (pdf) (englanniksi)
Valko-Venäjän valtatiet
Kansalliset valtatiet: M1 | M2 | M3 | M4 | M5 | M6 | M7 | M8 | M9 | M10 | M11 | M12 

Keskeisiä kansallisia teitä: R1 | R2 | R3 | R4 | R5 | R6 | R7 | R20 | R21 | R23 | R31 | R43 | R45

Eurooppatiet Valko-Venäjällä: E271 | E28 | E30 | E85 | E95
Eurooppatiet
E1 | E3 | E4 | E5 | E6 | E7 | E8 | E9 | E10 | E11 | E12 | E13 | E14 | E15 | E16 | E17 | E18 | E19 | E20 | E21 | E22 | E23 | E24 | E25 | E26 | E27 | E28 | E29 | E30 | E31 | E32 | E33 | E34 | E35 | E36 | E37 | E38 | E39 | E40 | E41 | E42 | E43 | E44 | E45 | E46 | E47 | E48 | E49 | E50 | E51 | E52 | E53 | E54 | E55 | E56 | E57 | E58 | E59 | E60 | E61 | E62 | E63 | E64 | E65 | E66 | E67 | E68 | E69 | E70 | E71 | E72 | E73 | E74 | E75 | E76 | E77 | E78 | E79 | E80 | E81 | E82 | E83 | E84 | E85 | E86 | E87 | E88 | E89 | E90 | E91 | E92 | E94 | E95 | E96 | E97 | E98 | E99 | E101 | E105 | E115 | E117 | E119 | E121 | E123 | E125 | E127 | E136 | E271 | E551 | E844
Valtatien M25 muodostamaa osuutta eurooppatie E30:tä Yhdistyneessä kuningaskunnassa.
Hollantilaisen valtatien A12 osuutta eurooppatie E30:tä.
Moskovasta itään lähtevä valtatie M5 eli Uralin valtatie muodostaa keskeisen osan eurooppatie 30:n osuudesta Venäjällä.
E30 Saksassa: A2 moottoritietä hieman A14 moottoritien liittymän länsipuolella, noin 20 km Magdeburgista luoteeseen.
E30:n puolalaisen moottoritieosuuden A2 tiemaksupiste.
E30:n kaksikaistaista valtatieosuutta itäisen Puolan Terespolissa, Valko-Venäjän rajan tuntumassa.
Eurooppatie 30 jatkuu Venäjällä Moskovan itäpuolella valtatienä M5 eli Ural-valtatienä. Tässä näkymä Kuznetskin lähistöltä, runsas 100 kilometriä Penzasta itään.
Adélaïde Fassinou

Adélaïde Fassinou vuonna 2024.
Adelaide Edith Bignon Fassinou (s. 15. syyskuuta 1955 Porto-Novo Ranskan Dahomey) on beniniläinen kirjailija, opettaja ja kansainvälinen virkailija. Hän on kirjoittanut 12 romaania tai novellia ranskaksi. Hänen avioliittonimensä on Allagbada.
Elämäkerta

Opiskeltuaan École normale supérieuressa hänestä tuli nykykirjallisuuden professori. Hänellä on myös syventävien opintojen arvosana (DEA) stilististinä, joka on hankittu Dijonissa. Hän opettaa Beninissä.  Hän on myös osallistunut Beninin Unescon komissioon ja sen jälkeen opettanut aikuiskoulutusta yliopistoissa ja ammattikouluissa
Tärkeimmät julkaisut

Modukpè, le rêve brisé. Pariisi, L'Harmattan (Inks Collection No. 194), 2000. (130 s.). ISBN 978-2-7384-9091-9.Romaani.
Yémi ou le miracle de l'amour. Cotonou (Benin), Editions du Flamboyant, 2000 (142 s.) ISBN 99919-41-04-5, julkaistu uudelleen vuonna 2014 Star Éditionsissa
L'Oiseau messager. Cotonou, Editions Ruisseaux d'Afrique, 2002 (24 s.).ISBN 99919-972-3-7.
Toute une vie ne suffirait pas pour en parler.  Pariisi, L'Harmattan, 2002 (194 s.).ISBN 2-7475-3344-1. Novelli.
Enfant d'autrui, fille de personne. Cotonou, Editions du Flamboyant, 2003 (172 s.).ISBN 99919-41-39-8. Romaani.
Jeté en pâture.  Pariisi, L'Harmattan, 2005 (228 s.). ISBN 2-7475-8718-5. Romaani.
La petite fille des eaux. Bertoua / Kamerun, julk. Ndzé, 2006 (96 s.).ISBN 2-911464-12-5. Romaani (kirjoitettu yhdessä 10 muun tekijän kanssa).
La Sainte ni touche, Libreville, Éditions Odette Maganga, 2011 .
Le Journal d’Esclamonde, Benin, Les Éditions Plurielles, 2015
Käännös suomeksi
Perry Farrell

Perry Farrell
Perry Farrell (s. Perry Bernstein 29. maaliskuuta 1959 New York City) on yhdysvaltalainen muusikko, joka on vaikuttanut yhdysvaltalaisen vaihtoehtorockin luomiseen. Hänen taiteilijanimensä on sanaleikki englanninkielisestä termistä peripheral, (suom. reuna-, laita-, oheis-), mutta myös hänen veljensä nimi on Farrell.
Farrell johti alternative metal -yhtyeitä Psi-com, Jane's Addiction ja Porno for Pyros. Ennen Jane's Addictionin hajoamista vuonna 1991 Farrell, Ted Gardener ja Marc Geiger loivat Lollapalooza-festivaalin, jonka alkuperäinen tarkoitus oli olla yhtyeen jäähyväiskiertue. Festivaali jäi kuitenkin itsessään elämään aina vuoteen 1997 asti.
Vuonna 2001 Farrell julkaisi soololevyn Song Yet to be Sung, jonka sanoituksiin oli otettu vaikutteita juutalaisesta mystiikasta, Kabbala-uskonnosta. Hän toimii myös ajoittain DJ:nä nimellä DJ Peretz.
Farrell herätti henkiin Jane's Addictionin ja Lollapalooza-festivaalin vuonna 2003. Uudelleenkoottu yhtye julkaisi kriitikoiden arvostaman levyn Strays. Yhtye teki Yhdysvaltojen ja Euroopan kiertueen, mutta sisäiset riidat johtivat bändin toiseen hajoamiseen vuonna 2004.
Tämän jälkeen Perry on perustanut uuden yhtyeen nimeltä The Satellite Party, joka debytoi Los Angelesissa The Key Clubilla vuoden 2005 heinäkuussa. Yhtyeen debyyttialbumi Ultra Payloaded julkaistiin vuonna 2007.
Perry on naimisissa tanssija Etty Farrellin kanssa ja heillä on yhteinen poika, Hezron. Farrellin aikaisempia naisystäviä ovat olleet nuorena kuollut taiteilijatar Xiola sekä Casey Niccoli, jotka muodostivat pohjan monille Jane's Addiction -yhtyeen kappaleille ja levyjen teemoille. Niccoli ohjasi seurusteluaikanaan Farrellista ja Jane's Addictionista osittain fiktiivisen elokuvan Gift.
Yhtyeitä

Psi-com
Jane's Addiction
Porno for Pyros
The Satellite Party
Kirjallisuutta

Mullen, Brendan: Whores: An Oral Biography of Perry Farrell and Jane's Addiction, ISBN 0-306-81347-5
Aiheesta muualla

Xiola.org - kattava englanninkielinen fanisivusto
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki 
Taiteenala:  Grammy Awards  MusicBrainz
Espoonlahti

| Espoonlahti> Esboviken |
| --- | --- |
 Espoonlahden keskus
 Kaupungin kartta, jossa Espoonlahti korostettuna.  Espoon kaupunginosat
Kaupunki:  Espoo
Suuralue:  Suur-Espoonlahti
Kaupunginosa nro:  34
Pinta-ala:  4,8 km² 
Väkiluku:  17 697 (31.12.2023)
Väestötiheys:  3481,0 as./km²
Osa-alueet:  Ala-Kivenlahti, Espoonlahden urheilupuisto, Kivenlahti, Koulumäki, Krattivuori, Laurinlahti, Maininki, Ristiniemi, Ylä-Kivenlahti
Postinumero(t):  02320, 02321, 02360
Lähialueet:  Kaitaa, Nöykkiö, Saunalahti, Soukka
Espoonlahti (ruots. Esboviken) on Espoossa sijaitseva kaupunginosa numero 34, joka sijaitsee samannimisen vesistöalueen itärannalla. Espoonlahti on Suur-Espoonlahti -nimiseen suuralueeseen kuuluva aluekeskus, jonka palvelut keskittyvät Espoonlahden keskukseen. Espoonlahti on yksi Espoon viidestä kaupunkikeskuksesta. Espoonlahden kaupunkikeskus sijoittuu länsimetron läheisyyteen.
Espoonlahden osia ovat Kivenlahti, Laurinlahti ja Espoonlahden keskus. Kaupunginosaa rajaavat lännestä alkaen Espoonlahden silta, Länsiväylä, Espoonlahden solmun pohjoispuoli, Nöykkiönkatu, Soukanväylä, Oppilaantie, Soukanreitti, Soukanpohjan ratsastuskoulu, Ristiniementie, Soukanlahden vesialue ja Espoonlahti. Kaupunkisuunnittelussa ja tilastoinnissa käytetään nimeä Kanta-Espoonlahti, johon kuuluvat edellisten lisäksi myös Soukanmäki ja Soukanniemi Alakartanontiehen asti. Artikkelissa on omaksuttu tämä rajaus.
Nykyiset asukaskeskukset ja lähiöt ovat syntyneet 1970-luvulla vanhojen, pääasiassa 1800-luvun, kalastajakylien päälle. Näiden kylien nimet ovat käytössä nykyisillä asutuskeskuksilla, joista vanhin on Soukka.
Nimi

Lahdennimeä Esboviken on käytetty 1800-luvulta lähtien ja suomenkielistä käännösvastinetta Espoonlahti ainakin 1930-luvulta alkaen. Alueennimenä nimitys on nuorempi. Nimitystä aiottiin aluekeskuksen nimeksi 1960-luvun lopulta lähtien. Vuonna 1976 tuli käyttöön virallinen kaupunginosannimi Espoonlahdenranta – Esboviksstranden. Kaupunginosan nimi muutettiin nykyiseen, lyhyempään muotoon 1980-luvun alussa.
Historia > Vanhimmat merkit ihmisistä

Meri rajaa Espoonlahtea kahdella suunnasta, lännessä Espoonlahti ja etelässä Suomenlahti. Maa-alue on vanhaa maankohoamisaluetta, joka on kohonnut merestä viimeisen jääkauden jälkeisinä vuosituhansina. Vanhimmat merkit ihmisen toiminnasta ovat pronssikaudella (1500–500 eaa.), jolloin alue oli saaristoa. Näin varhaisia asuinpaikkoja ei täältä tunneta, mutta aikakauden hautoja, kiviröykkiöitä, tiedetään Espoonlahdessa useita. Niistä neljä sijaitsee Laurinlahden asuntoalueella.
Historia > Kaksi 1500-luvun kylätonttia

Vuoden 1540 maakirjassa löytyy kaksi merkintää Espoonlahden alueelta: toinen koskee nykyistä Kivenlahtea ja toinen Soukkaa. Stensvikin kylätontti on sijainnut Ala-Kivenlahdessa Kivenlahdenkadun, Meripoijun ja Merivalkaman tienoilla ja maakirjan mukaan siellä sijaitsi viisi taloa. Saman maakirjan mukaan Sökön kylässä oli kaksi taloa. Soukan kylätontti lienee sijainnut nykyisen Övergårdin talon luona, mutta vuonna 1698 julkaistussa Samuel Broteruksen kartassa se sijaitsi samalla paikalla kuin nykyinen Soukanpohjan kartano. Museovirasto teki vuonna 1995 koekaivauksia Espoonlahden koulun ja uimahallin välillä. Niiden perusteella voi päätellä, että Soukanlaakson notkossa virtaavan Soukanojan pohjoispuolella on mahdollisesti sijainnut vanha keskiaikainen kylätontti.
Historia > Länsiväylän rakentuminen

Autoliikenteen kasvaessa 1920-luvulla aloitettiin eteläisen tieyhteyden suunnittelua Helsingistä länteen. Helsingin kaupunki osti Lauttasaaren 1930-luvulla ja sen myötä tie päätettiin rakentaa Lauttasaaresta Jorvakseen. Espoonlahden pohjoisrajalla kulkeva Jorvaksentie, eli nykyinen Länsiväylä, avattiin liikenteelle vuonna 1937. Porkkalan palauttamisen myötä, vuonna 1956, tiestä tuli tärkeä yhteys läntiselle Uudellemaalle. Tien rakentaminen moottoritieksi aloitettiin vuonna 1961 ja tie valmistui Espoonlahdelle vuonna 1969. Tien nimeksi vakiintui tällöin Länsiväylä.
Historia > Aluerakentaminen 1960- ja 1970-luvulla

Espoossa käynnistettiin aluerakentaminen 1960-luvulla ja kunta teki useita aluerakentamissopimuksia. Sopimuksissa aluerakentajat vastasivat maa-alueiden hankinnasta, rahoituksesta ja kunnallistekniikan rakentamisesta. Vuonna 1966 Espoon valtuustossa hyväksyttiin suuri aluerakentamispaketti, jonka myötä Espoonlahden lisäksi Kurttilan ja Soukanniemen käsittänyt Lounaisrannikon lähes 1 200 hehtaaria ja 11 kilometriä rantaviivaa käsittänyt alue tuli Asuntosäätiön, Saton ja Polarin muodostamalle yhtymälle. Espoonlahdessa sijaitseva Kivenlahti nimettiin Espoon yhdeksi neljästä aluekeskuksesta kaupungin ensimmäisen yleiskaavan laatimisen yhteydessä vuosina 1966–1968.
Laajamittainen rakentaminen alkoi Espoon ja Suomen suurimmalla aluerakentamissopimuksella, joka tehtiin Lounaisrannikosta keväällä 1966. Nyt siihen oli rajattu kuuluvaksi Kivenlahti, Soukka ja Iivisniemi. Asuntosäätiö, Keskus-Sato ja Polar rakensivat yhdessä Espoon kauppalan kanssa lähes miljoona kerrosneliömetriä. Kaavoitus eteni Etelä-Espoossa nopeasti 1970-luvulla ja painopiste oli tällöin erityisesti Espoonlahden alueella. Espoonlahden ensimmäinen osuus nousi Soukkaan ja sitten rakennettiin Kivenlahti, jota Asuntosäätiö rakensi 1970-luvulla. Laurinlahden osa-asemakaavat valmistuivat kolmessa vaiheessa vuodesta 1972 alkaen. Alueella sijainneet kesähuvilat korvautuivat pääosin kaksikerroksisina, tiiviisti rakennettuina rivitaloyhtiöinä.
Historia > Palvelukeskus syntyy

Soukan ja Kivenlahden lähiökeskukset olivat 1970-luvun loppupuolella jo hyvin kehittyneistä ja palvelukykyisiä, kun Espoonlahden keskustaan laadittiin asemakaava. Alueen suunnittelun tavoitteet olivat puutarhakaupunkihenkisiä. Palvelukeskuksen ensimmäinen kaava vahvistettiin vuonna 1974 ja vuonna 1979 vahvistettiin Espoonlahden ydinkeskustan asemakaava. 1980-luvun alussa kaupunki tilasi Espoonlahden keskusta varten kehittämissuunnitelman, jonka laati arkkitehtitoimisto Simo Järvinen. Suunnitelma antoi ohjeita kaupunkikuvan kehittämistä varten sekä yleisten alueiden että korttelialueiden suhteen.
Soukan ja Kivenlahden kerrostaloalueiden väliseen Soukanpohjan laaksoon rakennettiin 1970–1980-luvuilla useita kouluja, kuten Espoon(lahden) kauppaoppilaitos (1974), Espoonlahden koulu ja lukio (1975) sekä erityisoppilaita palveleva Koulumäen koulu. Sinne nousivat myös Espoonlahden päiväkoti, paloasema (1979), tekojäärata (1983), jäähalli, urheilupuisto ja uimahalli (1983). Kipparin- ja Merenkulkijankadun  varrelle sijoittui erilaisia liikehuoneistoja sekä arkkitehtiveljesten Timo ja Tuomo Suomalaisen suunnittelemat ja toisiinsa sovittamat Espoonlahden kirkko (1980), Merenkulkijan päiväkoti ja Espoonlahdenrannan kulmaan noussut liiketalo Ankkuri. Espoonlahdenkadun varrelle avattiin 1990-luvun alussa kauppakeskukset Ulappatori ja Lippulaiva. Alueen terveyskeskus rakennettiin Lokirinteeseen ja se avattiin vuonna 1995. Monet syntyneen palvelukeskittymän toiminnoista palvelevat koko suuraluetta.
Metron rakentamista Kivenlahteen selvitettiin jo 1980-luvulla, mutta silloin päädyttiin jatkamaan linja-autojärjestelmää.
Suur-Espoonlahdessa on kaikkiaan yksitoista suomenkielistä alakoulua, kuusi yläkoulua ja yksi lukio, sekä yksi yhtenäinen ruotsinkielinen peruskoulu Storängens skola, johon yhdistyvät Mårtensbro skola ja Sökövikens skola.
Historia > 2000-luku

Aiemmin Tutkamäkenä tunnetulle ja pitkään sotilasalueena suljetulle mäelle Espoonlahden keskuksen länsipuolelle rakentui vuosina 2003 – 2005 Amiraalinmäen kerrostaloalue ja sen vierelle vuosina 2003-2006 Amiraalinpuiston suurkortteli. Sen rakennukset toimivat läheisten väylien liikenteen melua torjuvana muurina.
Vuonna 1990 rakennetun kauppakeskus Ulappatorin purkaminen alkoi vuonna 2010 silmin nähtävän muutoksen Espoonlahden keskuksessa. Sen vauhditti myös kadun toisella puolella sijaitsevan Lippulaivan laajentumispyrkimyksiä Ulappatorin muutuessa asuntokortteliksi. Tämä Ulappakadun varteen rakennettu asuntokortteli valmistui vuonna 2014. Korttelin korkein rakennus on 14-kerroksinen asuntotorni Tähystäjä.
Hankesuunnitelma länsimetron jatkumisesta Matinkylästä Kivenlahteen valmistui toukokuussa 2012. Rakennustyöt aloitettiin marraskuussa 2014. Metron rakentamisen yhteydessä kaupunki otti tavoitteeksi saada noin 8 700 uutta asukasta ja 1 400 uutta työpaikkaa vuoteen 2050 mennessä Espoonlahden keskuksen välittömään läheisyyteen, eli enintään noin 600 metrin päähän metroasemasta. Keskustan uusi asemakaava astui voimaan 31.8.2016.
Historia > 2000-luku > Metrokeskus ja uusi Lippulaiva

Espoonlahden keskusta kuuluu kaupungin merkittävimpiin kehittämiskohteisiin. Alueen palveluja rakennettiin ensin Kipparinkadun ja Merenkulkijankadun varrelle. Kauppakeskukset Ulappatori ja Lippulaiva siirsivät kaupan painopistettä lähemmäksi Länsiväylää 1990-luvulla ja  Länsimetroon liittyvä uudisrakentaminen jatkaa tätä kehitystä. Osa Espoonlahden keskuksen uudistusta ovat kokonaan uusi ja noin kaksi kertaa entisen kokoinen kauppakeskus Lippulaiva sekä sen yhteyteen rakennettavat metroasema ja bussiterminaali. Metroasema avattiin 3. joulukuuta 2022.
Metron tuleminen tarkoittaa laajoja rakennustöitä Espoonlahdenkadun ja sen lähiympäristön alueella, kun aluetta uudistetaan ja parannetaan vaiheittain vuosien 2016–2020 välillä. Pitkän tähtäimen tavoitteena on rakentaa eläväinen kaupunkikeskus palveluineen ja entistä tiiviimmin rakennettuna Espoonlahdenkadun, Espoonlahdenrannan ja Höyrylaivantien rajaamalle alueelle. Rakennuskaavassa esitetään rakennettavaksi myös lisää liiketiloja Kivenlahdentien ja Länsiväylän väliselle vyöhykkeelle sekä Maininkipuiston ja Espoonlahdenrannan (katu) risteyksen länsipuolelle.  Kaupunginhallitus hyväksyi 2013 asemakaavanmuutoksen entisen Mårtensbron (alun perin Sammalvuon) koulun kortteliin niin, että sinne on mahdollista rakentaa asumiseen painottuva suurkortteli, jonne sijoitetaan myös jonkin verran palveluita. Metrokeskuksen rakentamisen yhdeydessä kaupunki rakentaa Kipparinpuiston, Espoonlahdenpuiston, Merenkulkijanpolun, Kipparinkadun ja Merenkulkijankadun. Nämä työt on tarkoitus sovittaa yhteen sekä metron että uuden kauppakeskus Lippulaivan rakentamisen kanssa.
Kaupunkiympäristö > Asemakaava

Espoonlahden kaavoitussuunnittelu annettiin Alvar Aallolle 1963. Hänen maisema-analyysistä liikkeelle lähtenyt ja Budapestin kaupunkirakenteesta inspiroitunut suunnitelmansa valmistui 1966. Tämä ison alueen kattanut kaavoitussopimus, kuten toistakymmentä pienempää sopimusta samalta kaudelta jouduttiin purkamaan, kun huomattiin, millainen tilkkutäkki omia valtakuntiaan suunnitelleiden arkkitehtien töistä olisi tullut.
Aallon suunnitelmaa arvioinut yleiskaava-arkkitehti Nils Erik Fager esitti tämän suunnitelmaa mukaillen Espoon asemakaavalautakunnalle tavoitteeksi, että Espoonlahteen luotaisiin merellinen kaupunki, jonka rantakaista varataan vapaa-aika- ja ulkoilualueeksi. Nauhamaisena rantoja seuraava puistovyöhyke rauhoitettaisiin jalankulkijoille, se leviäisi laaksomuodostelmiin ja se jätettäisiin virkistysalueiksi. Aallon ajatuksiin kuului edelleen, että asuntokorttelit ja julkiset rakennukset sijoitetaan puistojen reunamille. Vaikka Aallon suunnitelma ei sellaisenaan toteutunut, Espoonlahden keskus on siinä merkitty osapuilleen sinne, minne sitä alettiin rakentaa 1990-luvulla, Espoonlahdenkadulle, Soukan ja Kivenlahden yhdistävän kokoojatien läheisyyteen.
Nimikäytäntö horjuu

Kun asemakaava-arkkitehti Olli Parviainen laati selvityksen Espoon kauppalan aluerakenteesta, siihen sisältyi neljä osaa, joista jokaisella oli oma keskuksensa. Ne olivat Tapiola, Leppävaara, Bemböle ja Stensvik (Kivenlahti). Tämä aluejako vahvistui vuonna 1968 vahvistuneen Espoon yleiskaavaluonnoksen myötä. Ajan muissa suunnitelmissa koko Espoonlahden itäpuolisen alueen kokoavana nimenä Lounaisrannikko. Nimistösuunnittelussa Espoonlahti oli esillä aluekeskuksen nimeksi 1960-luvun lopulta lähtien ja samaa nimeä ajateltiin myös suuralueen nimeksi.
Kun Etelä-Espoon seurakunta jaettiin vuonna 1975 ja uusi seurakunta nimettiin Kivenlahden seurakunnaksi. Se ei kuitenkaan kokenut tätä nimeä oikeaksi ja päätti yhtenä ensimmäisistä päätöksistään hakea nimenmuutosta Espoonlahden seurakunnaksi. Perusteluna oli, että seurakunta halusi palvella koko aluetta, eikä vain yhden kaupunginosaa. Vuonna 1976 kaupunki otti käyttöön virallisen kaupunginosannimen Espoonlahdenranta – Esboviksstranden, ja Espoonlahden seudun käsittävästä suuralueesta tuli Suur-Espoonlahti – Stor-Esboviken. 1980-luvun alussa nimi muutettiin lyhempään muotoon Espoonlahti – Esboviken.
Nimen Espoonlahti käyttöalue ei ole vielä 2010-luvun lopullakaan aivan vakiintunut. Vaihtelua esiintyy kaupunginosan ja suuralueen nimen välillä sekä Espoonlahden alueen rajauksessa. Esimerkiksi käyvät Espoon verkkosivut, joilla julkaistu Espoon kaupunginosaluettelo sisältää seitsemän kaupunginosaa: Leppävaara, Tapiola, Matinkylä, Espoonlahti, Kauklahti, Espoon keskus ja Pohjois-Espoo, Luetteloon liittyvässä kartassa kaikki nimet viittaavat kuitenkin suuralueisiin, eivätkä kaupunginosiin. Vaihteleva rajaus näkyy myös muussa materiaalissa niin kaupungin verkkosivuilla kuin erilaisissa muissa painetuissa selvityksissä ja tilastoaineistossa.