stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Eurocopter EC155
Tekniset tiedot

Lähde:
Yleiset ominaisuudet
Miehistö: 1–2 lentäjää
Matkustajat: 11
Pituus: &&&&&&&&&&&&&013.073000013,73 m
Korkeus: &&&&&&&&&&&&&&04.0600004,06 m
Tyhjäpaino: &&&&&&&&&&&02411.&&&&002 411 kg
Suurin lentoonlähtöpaino: &&&&&&&&&&&04300.&&&&004 300 kg
Voimalaite: &&&&&&&&&&&&&&02.&&&&002 × Turboméca Arriel 2C2 -turbiinimoottoria; &&&&&&&&&&&&0697.&&&&00697 kW (&&&&&&&&&&&&0935.&&&&00935 hv) per moottori (lentoonlähtöteho)
Roottori:  halkaisija &&&&&&&&&&&&&011.094000011,94 m, pinta-ala &&&&&&&&&&&&0112.&&&&00112 m²
Suoritusarvot
Suurin nopeus: &&&&&&&&&&&&0306.&&&&00306 km/h
Lentomatka: &&&&&&&&&&&&0827.&&&&00827 km
Lakikorkeus: &&&&&&&&&&&05865.&&&&005 865 m
Nousukyky: &&&&&&&&&&&&&&08.09000008,9 m/s
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Eurocopter EC155 Wikimedia Commonsissa
Saksan liittovaltion poliisin EC155B
Space Ritual

| Space Ritual Hawkwind |
| --- | --- | --- |

Livealbumin tiedot
 Äänitetty : Liverpool ja Lontoo 22. ja 30. joulukuuta 1972
 Julkaistu: 11. toukokuuta 1973
 Tuottaja(t): Hawkwind
 Tyylilaji: space rock heavy rock progressiivinen rock
 Kesto: 86.55 (alkuperäinen versio)
 Levy-yhtiö: United Artists Records EMI
Listasijoitukset
  9.    27.   179.
Hawkwindin muut julkaisut
| Doremi Fasol Latido 1972 | Space Ritual 1973 | Hall of the Mountain Grill 1974 |
The Space Ritual Alive in Liverpool and London on Hawkwindin live-albumi vuodelta 1973. Ajan myötä albumi on noussut yhdeksi space rock -genren tärkeimmistä albumeista. Albumi nousi julkaisuvuonnaan Ison-Britannian albumilistalla sijalle 9 ja nousi listoille myös Pohjois-Amerikassa ja Suomessakin. Albumista on julkaistu kaksi bonus-raitoja sisältävää remasteroitua versiota vuosina 1996 ja 2007.
Konsepti

”Space Ritual” oli yhtyeen suuri kiertue vuosina 1972-1973, jonka ideoi yhtyeen laulaja/runonlausuja Robert Calvert. Ideana oli tarjota yleisölle audiovisuaalinen kokemus avaruudessa ja ajassa matkustamisesta. Lavasteet, teemat ja konserteissa nähdyt avaruus-animaatiofilmit olivat Calvertin ja taiteilija Barney Bubblesin kehittelemiä ja valoshowsta vastasi Liquid Len (Jonathan Smeeton) ryhmineen. Mukana olivat myös tanssijat Miss Renee ja Tony Carrera Hawkwindin oman tanssijan Stacian lisäksi. Varsinaisessa yhtyeessä soittivat Calvertin lisäksi kitaristi-laulaja Dave Brock, basisti Lemmy Kilmister, saksofonisti Nik Turner, elektronisista tehosteista vastaavat Dik Mik ja Del Dettmar sekä rumpali Simon King.
Calvert ja yhtyeen lähipiiriin kuulunut tieteiskirjailija Michael Moorcock kirjoittivat albumilla kuultavat, kappaleita linkittävät runot (”Earth Calling”, ”The Awakening”, ”Black Corridor”, ”Ten Seconds of Forever”, ”Sonic Attack” ja ”Welcome to the Future”), jotka Calvert lausui. Moorcockin kirjoittama ”Sonic Attack” -runo julkaistiin promo-singlenä.
Kiertueen menestykseen vaikutti kesällä 1972 julkaistu hitti-single ”Silver Machine”, joka nousi Top-3:een Ison-Britannian single-listalla ja löi yhtyeen läpi laajemmalle yleisölle. Itse asiassa juuri singlen menestyksestä saatu pääoma mahdollisti ”Space Ritual” -kiertueen toteutuksen. Kappale kuitenkin puuttui setistä kyseisellä kiertueella. Ennen kiertuetta yhtye oli julkaissut myös tuoreimman studioalbuminsa Doremi Fasol Latido.
Uusia, tuolloin studio-albumeilla ennenjulkaisemattomia kappaleita albumilla runojen lisäksi ovat Dave Brockin ”Upside Down”, Del Dettmarin ja Dik Mikin esittämä elektroninen siirtymä ”Electronic No. 1” sekä Hawkwind-klassikoksi vuosien aikana noussut Robert Calvertin kirjoittama, psykiatri Wilhelm Reichin teorioihin perustuva ”Orgone Accumulator”. Kappaleen musiikissa on vaikutteita Canned Heatin ”Fried Hockey Boogie” -kappaleesta ja siinä Brockin raskas riffi ja Kilmisterin bassonsoitto ovat hyvin pinnassa. Albumin alussa kuultavaa ”Born to Go” -kappaletta ei myöskään oltu aiemmin julkaistu studio-albumeilla ja ”Seven By Seven” oli alun perin ”Silver Machine” -singlen b-puoli.
Vuoden 1972 Doremi Fasol Latido-albumilta on mukana viisi kappaletta (”Down Through The Night”, ”Lord of Light”, ”Space Is Deep”, ”Brainstorm” ja ”Time We Left (This World Today)”) ja kahdelta ensimmäiseltä albumilta vain yksi (In Search of Space-albumin ”Master of the Universe”). Musiikillisesti yhtyeen esiintyminen on hyvin heavy rock-painotteinen efekteillä höystettynä.
Nauhoitus

Albumi nauhoitettiin kahdessa konsertissa 22. joulukuuta 1972 Liverpoolin Stadiumilla ja 30. joulukuuta Brixton Sundownissa, Lontoossa. Konsertit nauhoitti myöhemmin muun muassa Motörheadin tuottajana tunnettu Vic Maile. Maile ja Anton Matthews miksasivat nauhat myöhemmin Olympic-studioilla Lontoossa. Kansitekstien mukaan kappaleita ”Brainstorm” ja ”Time We Left” jouduttiin lyhentämään liiallisen pituuden vuoksi. Leikkaamattomia ja dubbaamattomia versioita kappaleista on saatavilla vuoden 1985 puoli-virallisella Space Ritual Volume 2-koosteella, sekä vuonna 2007 julkaistulla Collectors Edition -painoksella. Lisäksi konserteissa encorena kuultu ja alkuperäiseltä versiolta poisjäänyt ”You Shouldn’t Do That” löytyy remasteroiduilta painoksilta. Vuoden 2007 painoksella oleva DVD-audioversio mahdollistaa albumin kuuntelun kokonaisena jatkuvana konserttina ilman levyn / puolenvaihtoja. Perinteiseen live-konserttiin nähden ”Space Ritual” ei sisältänyt välispiikkejä tai yleisön ja yhtyeen välistä kommunikaatiota, vaan konsertti kulki musiikin ja runojen myötä yhtenä jatkumona.
Kansitaide

Albumi on tunnettu myös Barney Bubblesin suunnittelemasta kansitaiteesta. Alkuperäinen vinyyliversio julkaistiin kuuteen osaan jakautuvassa kansipaneelissa, jotka sisälsivät psykedelisin värein tehtyjä maalauksia sekä mustavalkoisia valokuvia sekä runotekstejä ja muita kirjoituksia. Albumi pääsi Q-lehden sadan parhaan levynkannen listalle.
Albumin vastaanotto ja arvostus mediassa

Space Ritual julkaistiin toukokuussa 1973 ja se menestyi hyvin nousemalla Brittein albumilistalla sijalle 9. Myös arvostelut albumista olivat myönteisiä. New Musical Express -lehden Nick Kent kirjoitti arvostelussaan, että ”Hawkwind on löytänyt avaruuden tunnelman ja pystynyt luomaan todellisen tuntuisen ympäristön, ja he ovat myös Britannian paras psykedeelinen yhtye”. Sounds-lehden kriitikko totesi, että ”yhtye rokkaa kuin mielipuoli, ja sen tahdissa voi hyvin bailata, vaikkei sanoituksia heti ymmärräkkään”.
Albumi julkaistiin Pohjois-Amerikassa lokakuussa 1973 ja se nousi niukasti siellä Billboardin albumi-listalla sijalle 179. Rolling Stone -lehti oli varauksellinen arviossaan: ”Basisti soittaa edelleen kahta samaa nuottia ja yhtyeen pääpaino näyttäisi olevan albumikansien tekemisessä, mutta he ovat myös todiste, että jotkut käyttävät edelleen happoa”. Billboard-lehti puolestaan oli positiivisempi: ”Yksi Britannian tämän hetken parhaista bändeistä on julkaissut villin miksauksen efektejä sisältävää musiikkia ja avaruusaiheisia tarinoita. Levyn pitkät soolot suorastaan kietoutuvat kuuntelijaan”. Space Ritual nousi myös Suomessa albumilistan top-30:neen.
Nykyään albumi on arvostettu proge- ja space rock -piireissä korkealle. Mojo-musiikkilehti kehui albumia vuoden 1999 artikkelissaan ”yhtyeen ehdottomaksi virstanpylvääksi” ja sanoo yhtyeen onnistuneen täydellisesti ”heavy metalin ja acid rockin yhdistämisessä”. Vuonna 2005 albumi rankattiin sijalle 8. Mojon ja Q-lehden ”40 Cosmic Rock Albums” -äänestyksessä. Se valittiin vuonna 2005 julkaistuun hakuteokseen 1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään.
Hawkwind vuonna 1973

Space Ritual-kiertue huipentui toukokuussa 1973 pidettyyn suureen konserttiin Wembleyn areenalla Lontoossa. Saman vuoden kesällä julkaistun ”Urban Guerilla” -singlen jälkeen Robert Calvert lähti yhtyeestä soolouralle. Myös alkuperäisjäsen Dik Mik poistui yhtyeestä saman vuoden lopulla. Marraskuussa yhtye lähti ensimmäiselle Pohjois-Amerikan kiertueelle pääesiintyjänä, vaikka sillä ei ollut ollut suurempaa menestystä taikka hittiä uudella mantereella. Tästä huolimatta yhtye soitti lähes aina täysille saleille kyseisellä kiertueella ja varsinkin yhtyeen valoshowta kehuttiin. Space Ritualin jälkeen yhtye loitontui avaruus-teemasta ja seuraavien albumien tekstit ja teemat liittyivät enemmän "maanläheisiin aiheisiin" kuten fantasia ja mytologia, ja myös yhtyeen musiikki muuttui melodisemmaksi.
Kappaleet > Alkuperäinen vinyyliversio

A-puoli
"Earth Calling" (säv. Calvert) - 1:46
"Born To Go" (säv. Calvert, Brock) - 9:56
"Down Through The Night" (säv. Brock) - 6:16
"The Awakening" (säv. Calvert) - 1:32
B-puoli
"Lord Of Light" (säv. Brock) - 7:21
"The Black Corridor" (säv. Moorcock) - 1:51
"Space Is Deep" (säv. Brock) - 8:13
"Electronic No. 1" (säv. Dik Mik, Dettmar) - 2:26
C-puoli
"Orgone Accumulator" (säv. Calvert, Brock) - 9:59
"Upside Down" (säv. Brock) - 2:43
"Ten Seconds Of Forever" (säv. Calvert) - 2:05
"Brainstorm" (säv. Turner) - 9:20
D-puoli
"Seven By Seven" (säv. Brock) - 6:13
"Sonic Attack" (säv. Moorcock) - 2:54
"Time We Left (This World Today)" (säv. Brock) - 5:47
"Master Of The Universe" (säv. Turner, Brock) - 7:37
"Welcome To The Future" (säv. Calvert) - 2:03
Kappaleet > Vuoden 1996 remasteroitu versio

CD 1
"Earth Calling"
"Born To Go"
"Down Through The Night"
"The Awakening"
"Lord Of Light"
"The Black Corridor"
"Space Is Deep"
"Electronic No. 1"
"Orgone Accumulator"
"Upside Down"
"Ten Seconds Of Forever"
"Brainstorm"
CD 2
"Seven By Seven"
"Sonic Attack"
"Time We Left (This World Today)"
"Master Of The Universe"
"Welcome To The Future"
"You Shouldn't Do That" (säv. Turner, Brock) - 6:55
"Master Of The Universe" (säv. Turner, Brock) - 7:26
"Born To Go" (säv. Calvert, Brock) - 13:04
CD 2 kappale 6 30. joulukuuta 1972 Brixton Sundown, Lontoo. Julkaistiin alun perin Roadhawks-kokoelmalla 1976. Editoimaton versio löytyy Hawkwind Anthology-kokoelmalta.
CD 2 kappaleet 7 ja 8 13. helmikuuta 1972 Roundhouse, Lontoo. Julkaistu myös Greasy Truckers Party-albumilla.
Kappaleet > Vuoden 2007 Collectors Edition

CD 1
"Earth Calling"
"Born To Go"
"Down Through The Night"
"The Awakening"
"Lord Of Light"
"Black Corridor"
"Space Is Deep"
"Electronic No. 1"
"Orgone Accumulator"
"Upside Down"
"Ten Seconds Of Forever"
"Brainstorm" (editoimaton versio) - 13:46
CD 2
"Seven By Seven"
"Sonic Attack"
"Time We Left (This World Today)"
"Master Of The Universe"
"Welcome To The Future" (editoimaton versio) - 2:49
"You Shouldn't Do That" (ennenjulkaisematon versio) - 10:38
"Orgone Accumulator" (vaihtoehtoinen versio) - 8:50
"Time We Left (This World Today)" (vaihtoehtoinen versio) - 13:22
"You Shouldn't Do That" (vaihtoehtoinen versio) - 6:42
CD 2 kappale 6 Liverpool Stadium 22. joulukuuta 1972.
CD 2 kappaleet 7,8 ja 9 Brixton Sundown, Lontoo 30. joulukuuta 1972. 7 ja 8 julkaistu aiemmin Space Ritual Volume 2-albumilla. Kpl. 9 julkaistiin alun perin Roadhawks-kokoelmalla 1976. Editoimaton versio löytyy Hawkwind Anthology-kokoelmalta.
DVD-audio (DTS 96/24 ja 24 bit/48kHz Stereo)
Earth Calling
Born To Go
Down Through The Night
The Awakening
Lord Of Light
Black Corridor
Space Is Deep
Electronic No. 1
Orgone Accumulator
Upside Down
Ten Seconds Of Forever
Brainstorm (editoimaton versio)
Seven By Seven
Sonic Attack
Time We Left (This World Today)
Master Of The Universe
Welcome To The Future (editoimaton versio)
You Shouldn't Do That (ennenjulkaisematon versio (Liverpool 22. joulukuuta 1972))
Ekstrat:
"Silver Machine" (säv. Calvert, Brock) (promovideo 1972) - 4:40
"Urban Guerilla" (säv. Calvert, Brock) (promovideo 1973) - 3:41
Kuvagalleria
Singlejulkaisu

"Sonic Attack" (promo) UA, 7", yksipuolinen, radio-asemille tarkoitettu promo-julkaisu, 1973
Muusikot

Robert Calvert: laulu, lausunta
Dave Brock: kitara, laulu
Nik Turner: saksofoni, huilu, laulu
Lemmy Kilmister: basso, laulu
Dik Mik: audiogeneraattori
Del Dettmar: syntetisaattori
Simon King: rummut
Tuotanto

Hawkwind - tuottaja
Vic Maile ja The Pye Mobile - nauhoitus
Vic Maile ja Anton Matthews - miksaus
Barney Bubbles - kansitaide
Arvosteluja

Allmusic () linkki
Sputnik Music () linkki
Progarchives () linkki
Starfarer (10/10) linkki (Arkistoitu – Internet Archive)
Pitchfork (8.6/10) linkki
Sounds, 19. toukokuuta 1973 (positiivinen) linkki
NME, 19. toukokuuta 1973 (positiivinen) linkki (Arkistoitu – Internet Archive)
Julkaisuhistoria

toukokuu 1973: United Artists Records, UAD60037/8, UK (alkuperäinen vinyyli-versio)
lokakuu 1973: United Artists Records, UA-LA120-H, USA vinyyli
1980: United Artists Records, UAD60037, UK vinyyli (uusintapainos)
syyskuu 1992: One Way Records, S2257659, USA 2CD (tämä versio masteroitiin suoraan vinyyliltä alkuperäisten master-nauhojen sijaan)
maaliskuu 1996: EMI Remasters, HAWKS4, UK 2CD (ensimmäinen painos digipak-kannella, seuraava vuonna 2001 perinteisellä tupla-CD kotelolla)
kesäkuu 2007: EMI Remasters, HAWKSR4, UK 2CD+DVD (Collectors Edition)
lokakuu 2010: Rock Classics, RCV016LP (2-lp) ja RCV017LP (2-lp) ("Collectors Edition")
Agostino Steffani

Agostino Steffani vuoden 1816 litografiassa. Alkuperäisteos tuntematon.
Duetto Pria ch'io faccia, käsikirjoituksen alkusivu.
Agostino Steffani (1654–1728) oli italialainen, pääasiassa Saksassa toiminut barokkisäveltäjä, piispa ja vuodesta 1703 pääasiallisesti diplomaatti. Hän oli täysbarokin, oopperan klassisen vaiheen huomattavimpia edustajia, mutta tunnetaan myös kamarimusiikistaan.
Steffani syntyi Venetsiassa, pääsi 13-vuotiaana vuonna 1667 hoviin Müncheniin ja sitten vuosiksi 1672–1673 opiskelemaan Roomaan. Vuonna 1674 hän muutti Müncheniin, jossa hän toimi hoviurkurina ja sävelsi hoville viisi oopperaa vuoteen 1688 mennessä. Hänet vihittiin papiksi 1680. Vuonna 1688 hän siirtyi Hannoverin herttuan hovikapellimestariksi ja sävelsi Hannoverissa kahdeksan oopperaa. Vuodet 1703–1709 hän työskenteli taas Düsseldorfissa ja teki siellä kolme oopperaa, minkä jälkeen hän palasi Hannoveriin loppuiäkseen, joskin kävi vielä 1727 Lontoossa. Hän hankki seuraajakseen Hannoveriin Georg Friedrich Händelin vuonna 1711.
Steffanin 18 oopperasta kaksi on hävinnyt. Kussakin oopperassa on 60–70 aariaa, useimmiten da capo -tyyppisiä. Steffania pidetään tärkeänä välittäjähahmona siirryttäessä täysbarokista myöhäisbarokkiin. Saksaksi käännettyinä eräät Steffanin oopperat vaikuttivat suuresti saksalaisen oopperatyylin muodostumiseen.
Oopperoita

Steffanin ensimmäinen ooppera oli V. Terzagon librettoon sävelletty Marco Aurelio (”Marcus Aurelius”, 1681). Niobe, Regina di Tebe (”Niobe, Theban kuningatar”, 1688) Orlandin librettoon oli Steffanin ensimmäinen kreikkalaiseen mytologiaan perustuva ooppera, jonka aihe on otettu Ovidiuksen Metamorfooseista. Enrico Leone (”Henrik Leijona”, 1689) syntyi Hannoverin oopperan avajaisjuhliin ja samalla Bardowickin taistelun 500-vuotisjuhlallisuuksiin. La lotta d’Ercole con Acheloo (”Herkuleksen taistelu Akhelooksen kanssa”, 1689) kertoo joenjumalan ja Herakleen kilpailusta kauniin Deianeiran suosiosta. Orlando generoson (”Jalomielinen Orlando”, 1691) tapahtumat on sijoitettu Kiinaan. Il Turno / Enea o Amor vien dal destino (”Turnus / Aeneas eli rakkaus seuraa kohtalosta”, 1693–1707) on monimutkaisten romanttisten suhteiden ooppera. Tassilonen (1709) nimihenkilö on Baijerin hallitsija Kaarle Suuren aikaan.
Kirjallisuutta

Timms, Colin: Polymath of the Baroque: Agostino Steffani and His Music, Oxford University Press, 2003. ISBN 0195154738.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  BMLO  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  Europeana  RISM  SNAC  IdRef
Felix Steiner

| Felix Steiner |
| --- | --- |
 Felix Steiner SS-Gruppenführerinä vuonna 1942
Henkilötiedot
Syntynyt: 23. toukokuuta 1896  Stallupönen, Itä-Preussi, Saksa
Kuollut: 12. toukokuuta 1966 (69 vuotta)  München, Saksa
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):   Saksan keisarikunta  Weimarin tasavalta  Natsi-Saksa
Palvelusvuodet:  1914–1945
Komentajuudet:  SS-divisioona Das Reich SS-divisioona Wiking
Taistelut ja sodat:  Ensimmäinen maailmansota  Toinen maailmansota
Sotilasarvo:  SS-Obergruppenführer
Kunniamerkit:  Rautaristin ritariristi tammenlehvin ja miekoin
Joukko-osasto:  Preussin armeija Freikorps Reichswehr Sturmabteilung Schutzstaffel Waffen-SS
Felix Martin Julius Steiner (23. toukokuuta 1896 Stallupönen – 12. toukokuuta 1966 München) oli saksalainen Waffen-SS-kenraali (SS-Obergruppenführer). Steiner palveli molemmissa maailmansodissa.
Ensimmäisessä maailmansodassa Steiner saavutti luutnantin arvon ja sai 1. ja 2. luokan rautaristit. Toisessa maailmansodassa hän toimi muun muassa SS-rykmentti Deutschlandin, 5. SS-divisioona Wikingin ja III SS-panssariarmeijakunnan komentajana. Hänet palkittiin rautaristin ritariristillä tammenlehvin ja miekoin. Steinerille myönnettiin myös Suomen 1. luokan Vapaudenristi miekkoineen ja rintatähtineen heinäkuussa 1943.
Keväällä 1945 Steiner osallistui Berliinin puolustukseen 11. SS-Panssariarmeijan ja III (germaanisen) SS-panssariarmeijakunnan komentajana.
Luonnehdinta Felix Steinerista

Steineria pidetään yhtenä taitavimmista SS-kenraaleista. Henkilönä hän oli helposti lähestyttävä ja pidetty alaistensa keskuudessa. Steinerin ja suomalaisten SS-divisioona Wikingin miesten välillä vallitsi vankka molemminpuolinen kunnioitus. Kenraali Steiner osallistui myös saapumiskatselmukseen 2. kesäkuuta 1943 Hangossa ja saapumisjuhlaan seuraavana päivänä Tampereella.  Steiner piti yhteyttä divisioonansa miesten kanssa sodan jälkeen ja vieraili myös Suomessa.
Steiner oli myös yksi harvoista SS-kenraaleista, joita ei sodan jälkeen asetettu syytteeseen sotarikoksista. Steiner ei esimerkiksi sallinut komentamiensa joukkojen toteuttaa Adolf Hitlerin 9. kesäkuuta 1941 antamaa Komissaarikäskyä.
Sodan jälkeen Steiner asettui Saksan Müncheniin ja kirjoitti äärioikeistolaiselle Plesse-kustantamolle useita teoksia joissa hän yritti propagoida kuvaa Waffen-SS:ta liittoutuneiden voittajaoikeuden uhriksi joutuneena kunniallisena vapaaehtoisjoukkona.kenen mukaan? Steiner oli naimaton.
Kenraali Steiner piti yhteyttä suomalaisiin SS-vapaaehtoisiin sodan jälkeenkin. Kuvassa vasemmalta Unto Parvilahti, Steiner ja Aarne Roiha Malmin lentokentällä elokuussa 1956.
Charlottetown Islanders

| Charlottetown Islanders |
| --- | --- |

Perustettu:  1999
Entiset nimet:  Montreal Rocket (1999-2003) P.E.I Rocket (2003-2013) Charlottetown Islanders (2013- ) 
Kaupunki:   Charlottetown, Prinssi Edwardin saari
Kotiareena:  Eastlink Centre
– kapasiteetti:  3 718
Sarjataso:  QMJHL
Divisioona:  Rannikko
Värit:                
Toimitusjohtaja:   Jim Hulton
Päävalmentaja:   Jim Hulton
Infobox OKNimi-testi OK: 
Charlottetown Islanders on kanadalainen QMJHL-junioriliigassa pelaava jääkiekkoseura. Sen kotipaikka on vuodesta 2003 lähtien ollut Charlottetown, Prinssi Edwardin saaren provinssin pääkaupunki.
Joukkueen aiempi nimi oli P.E.I. Rocket.
P.E.I. Rocketin peli
Joukkue

| Maalivahti |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| # |  | Pelaaja | Hanskakäsi | Syntymävuosi | Syntymäpaikka |
|   |  | Nicolas Ruccia | L | 2004 | Laval, Québec, Kanada |
| Puolustajat |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| # |  | Pelaaja | Kätisyys | Syntymävuosi | Syntymäpaikka |
| 6 |  | Isaac Vos | R | 2004 | Charlottetown, Prinssi Edwardin saari, Kanada |
| 7 |  | Marcus Kearsey | L | 2006 | Deer Lake, Newfoundland ja Labrador, Kanada |
| 26 |  | Carl-Étienne Michel | L | 2004 | Magog, Québec, Kanada |
| 68 |  | Thomas Sirman | L | 2004 | Aurora, Ontario, Kanada |
| 77 |  | Anton Topilnyckyj | R | 2005 | Oromocto, New Brunswick, Kanada |
|   |  | Owen Conrad | L | 2007 | New Glasgow, Nova Scotia, Kanada |
|   |  | Alexis Jacques | R | 2005 | Portneuf, Québec, Kanada |
|   |  | Jonathan Lanza | R | 2005 | Winthrop, Massachusetts, Yhdysvallat |
|   |  | Zackary Plamondon | L | 2007 | Sherbrooke, Québec, Kanada |
|   |  | Coen Strang | L | 2004 | Moncton, New Brunswick, Kanada |
| Hyökkääjät |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| # |  | Pelaaja | Kätisyys | Pelipaikka | Syntymävuosi | Syntymäpaikka |
| 15 |  | Ross Campbell | R | OLH | 2006 | Souris, Prinssi Edwardin saari, Kanada |
| 24 |  | Nathan Leek | L | VLH | 2005 | Alliston, Ontario, Kanada |
| 27 |  | Michael Horth | L | KH | 2003 | Saint-Michel, Québec, Kanada |
| 55 |  | Simon Hughes | L | VLH | 2004 | Stratford, Prinssi Edwardin saari, Kanada |
| 92 |  | Jude Herron | R | KH | 2008 | Fort Kent, Maine, Yhdysvallat |
|   |  | Matthew Butler | L | KH | 2006 | St. John’s, Newfoundland ja Labrador, Kanada |
|   |  | Ethan Montroy | L | VLH | 2005 | Ottawa, Ontario, Kanada |
|   |  | Kyle Powers | L | KH | 2005 | Ottawa, Ontario, Kanada |
|   |  | Jabez Seymour | R | KH | 2007 | North River, Newfoundland ja Labrador, Kanada |
|   |  | William Shields | R | OLH | 2006 | Falmouth, Nova Scotia, Kanada |
|   |  | Lane Sim | L | H | 2007 | New Glasgow, Nova Scotia, Kanada |
|   |  | Pavel Šimek | L | VLH | 2005 | Náchod, Tšekki |
|   |  | James Swan | L | VLH | 2004 | St-Laurent, Québec, Kanada |
Lähde: EliteProspects
Joukkueenjohto

Päävalmentaja & Toimitusjohtaja: Jim Hulton
Apuvalmentaja & Apulaistoimitusjohtaja: Guy Girouard
Apuvalmentaja: Kevin Henderson
Maalivahtivalmentaja: Paul Drew
Fysiikkavalmentaja: Etienne Myette-Cote
Huoltopäällikkö: Andrew MacNeill
Henkilöstöjohtaja: Trevor Birt
Lähde: EliteProspects
Aiheesta muualla

Charlottetown Islandersin verkkosivut (englanniksi)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Länsi-Telus | Itä-Telus | Rannikko-Telus |
| Blainville-Boisbriand Armada | Baie-Comeau Drakkar | Acadie–Bathurst Titan |
| Drummondville Voltigeurs | Chicoutimi Saguenéens | Cape Breton Screaming Eagles |
| Gatineau Olympiques | Quebec Remparts | Charlottetown Islanders |
| Rouyn-Noranda Huskies | Rimouski Océanic | Halifax Mooseheads |
| Sherbrooke Phoenix | Shawinigan Cataractes | Moncton Wildcats |
| Rouyn-Noranda Huskies | Victoriaville Tigres | Saint John Sea Dogs |