stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Horatius
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Horatius Wikimedia Commonsissa
Lisää luettavaa aiheesta Horatius on Wikiaineistossa
Sitaatteja aiheesta Horatius Wikisitaateissa
Vapaasti ladattavia Horatiuksen e-kirjoja Projekti Lönnrotilta sekä Project Gutenbergiltä.
Horatius ja runoilijakoulu. Jyväskylän yliopisto.
Shorey, Paul: Commentary on Horace, Odes, Epodes, and Carmen Saeculare. Perseus Digital Library. (englanniksi)
Virtanen, Reijo: Keskitien satiirikko. Kiiltomato.net 25.6.2014.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST 2  ISNI  VIAF 2  3  4  5  6 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat 2  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Venäjä 2  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  KulturNav  MusicBrainz  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  RISM  SNAC  IdRef 
Horatius lukee runojaan Maecenaalle. Fjodor Bronnikovin historiamaalaus vuodelta 1863.
Horatiuksen Satiirien vuoden 1577 painoksen nimiösivu.
Kai Aareleid

Kai Aareleid vuonna 2021.
Kai Aareleid (s. 1972 Tartto) on virolainen runoilija, prosaisti ja kielenkääntäjä.
Vuonna 1997 Aareleid valmistui Helsingin Teatterikorkeakoulusta maisteriksi dramaturgiassa. Hän opiskeli lisäksi Tallinnan yliopistossa kielenkääntämistä ja kustannustoimittamista. Aareleid debytoi vuonna 2011 romaanilla Vene veri. Hän voitti novellillaan Tango Friedebert Tuglas -novellipalkinnon vuonna 2013. Vuodesta 2015 lähtien hän on julkaissut myös runokokoelmia (Naised teel, Vihm ja vein). Vuonna 2018 ilmestyi ensimmäisenä novellikokoelmana Salaelud, jonka sisältö on vuosilta 2010–2018.
Vuonna 2016 Aareleid valittiin Vuoden virolaiseksi kirjailijaksi. Samalta vuodelta on toinen romaani Linnade põletamine, joka suomennettiin nimellä Korttitalo vuonna 2018. Molemmissa romaaneissa henkilökohtaiset asiat nivoutuvat yhteiskunnallisiin. Aareleid on myös kirjoittanut artikkeleita, kirjallisuusarvosteluja ja Suomessa esitetyn näytelmän. Hän on kääntänyt viron kielelle teoksia espanjan, portugalin, ranskan, suomen ja englannin kielistä Bruce Chatwinilta, Arturo Pérez-Reverteltä, Carlos Ruiz Zafónilta, Javier Maríasilta, Paulo Coelholta ja Roberto Bolañolta.
Tyyni valtameri on saanut A. H. Tammsaaren kirjallisuuspalkinnon 2022 ja Baltian yleiskokouksen kirjallisuuspalkinnon 2022.
Suomennettu tuotanto

Mennessä sammuta valot = Minnes kustuta valgus, suom. Outi Rossi. Helsinki: Teatterikorkeakoulu, 1992
Korttitalo (Linnade põletamine), romaani, suom. Outi Hytönen. Helsinki : Kustantamo S&S, 2018 ISBN 978-951-52-4600-4
Lue minua, runokokoelma, ilm. suomeksi; viron käännös: Kai Aareleid. Ntamo 2018. ISBN 978-952-215-763-8
Tyyni valtameri, romaani, suom. Outi Hytönen. Helsinki : S & S, 2023 ISBN 978-951-52-5872-4
Lyhytproosaa ja runoja, teoksessa Nippernaati: virolaisen kirjallisuuden antologia. 1. Helsinki : Viro-instituutti, 2015
Viattomuus, novelli, teoksessa Nippernaati: virolaisen kirjallisuuden antologia. 2. Helsinki : Viro-instituutti, 2016 (voitti lavaproosakilpailun Tallinnan Head Read -kirjallisuustapahtumassa)
Lue minua, julkaisussa: Parnasso 3/2017 s. 56–60
Antologiassa: Sinisild : eesti- ja soomekeelne luuleantoloogia = Sinisilta : viron- ja suomenkielinen runoantologia . Talsinki : IlmaPress, 2021 ISBN 978-9949-740-03-1
Ruttopuisto
Kesäranta
Juuret
Pala elämää
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kai Aareleid Wikimedia Commonsissa
Kai Aareleid Kirjasampo
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat  Latvia  Alankomaat 
Muut:  IdRef
Katri Havu

Katri Havu (s. 4. maaliskuuta 1985 Siuntio) on suomalainen apulaisprofessori ja oikeustieteilijä. Hänen tutkimuksensa sijoittuu EU-oikeuden, kilpailuoikeuden ja vahingonkorvausoikeuden alaan. Havu toimii yksityisoikeuden apulaisprofessorina Helsingin yliopistossa (https://researchportal.helsinki.fi/en/persons/katri-havu). Havulle on myönnetty 2020 kansainvälinen tutkimuspalkinto, joka myönnetään norjalaisesta rahastosta kolmen vuoden välein nuorelle yksityisoikeuden tutkijalle ("Viggo Hagstrøms nordiske pris til unge privatrettsforskere").
Kuunkuiskaajat

| Kuunkuiskaajat |
| --- | --- |
 Kuunkuiskaajat Oslossa 23. toukokuuta 2010.
Tiedot
Toiminnassa:  2008–2016, 2025–
Tyylilaji:  folk, iskelmä, kantri, pop, kansanmusiikki
Kotipaikka:   Suomi
Laulukieli:  suomi
Jäsenet:  Johanna Hytti   Susan Aho  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kuunkuiskaajat esiintymässä Helsingissä maaliskuussa 2010.
Kuunkuiskaajat on vuosina 2008–2016 ja uudestaan vuodesta 2025 lähtien toiminut suomalainen folkduo, jonka muodostavat Värttinä-yhtyeen Johanna Hytti (o.s. Virtanen) ja Susan Aho. Kuunkuiskaajat edusti Suomea vuoden 2010 Eurovision laulukilpailussa kappaleella ”Työlki ellää”, mutta putosi semifinaalissa ja menetti finaalipaikan kolmella pisteellä.
Susan Aho on kuulunut Värttinä-yhtyeeseen vuodesta 1997 ja Johanna Hytti vuodesta 2001. Kuunkuiskaajat perustettiin, kun Saksa–Suomi-seura etsi yksitoista tilaisuutta kestävälle Saksan-kiertueelle yhtyettä, joka esittäisi myös tangoa. Virtanen ja Aho totesivat pystyvänsä tähän ja lähtivät duona kiertueelle. Yhdistelmä toimi, ja Kuunkuiskaajat teki ensilevynsä, jonka oli tarkoitus ilmestyä elokuussa 2009. Pääsy euroviisukarsintoihin lykkäsi levyn ilmestymisen joulukuulle. Levyltä valittiin euroviisuehdokkaaksi Timo Kiiskisen kirjoittama kappale ”Työlki ellää”. Kuunkuiskaajat julkaisivat vuonna 2016 toisen albuminsa Revitty rakkaus. Sen myötä duo myös lopetti toimintansa juhannuksena 2016.
Toukokuussa 2023 Kuunkuiskaajat julkaisi oman ”boomer-versioksi” luonnehditun parodian Käärijän ”Cha cha cha” -kappaleesta.
Musiikillisiksi esikuvikseen Kuunkuiskajien naiset ovat nimenneet Laila Kinnusen ja Harmony Sistersin.
Tammikuussa 2025 yhtye ilmoitti paluustaan 9 vuoden tauon jälkeen julkaisten samalla uuden singlen ”Äänekäs sydän”.
Diskografia > Albumit

Kuunkuiskaajat (2009)
Revitty rakkaus (2016)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kuunkuiskaajat Wikimedia Commonsissa
Kuunkuiskaajat Myspacessa (englanniksi)
| n k Suomen euroviisuedustajat |
| --- | --- | --- |
| 1960-luku | Laila Kinnunen Marion Rung Laila Halme Lasse Mårtenson Viktor Klimenko Ann-Christine Fredi Kristina Hautala Jarkko ja Laura |  |
| 1970-luku | 1970 Markku Aro & Koivistolaiset Päivi Paunu & Kim Floor Marion Rung Carita Holmström Pihasoittajat Fredi & The Friends Monica Aspelund Seija Simola Katri Helena |  |
| 1980-luku | Vesa-Matti Loiri Riki Sorsa Kojo Ami Aspelund Kirka Sonja Lumme Kari Kuivalainen Vicky Rosti & Boulevard Boulevard Anneli Saaristo |  |
| 1990-luku | Beat Kaija Kärkinen Pave Maijanen Katri Helena CatCat 1995 Jasmine 1997 Edea 1999 |  |
| 2000-luku | Nina Åström 2001 Laura Voutilainen 2003 Jari Sillanpää Geir Rönning Lordi Hanna Pakarinen Teräsbetoni Waldo’s People |  |
| 2010-luku | Kuunkuiskaajat Paradise Oskar Pernilla Karlsson Krista Siegfrids Softengine Pertti Kurikan Nimipäivät Sandhja Norma John Saara Aalto Darude feat. Sebastian Rejman |  |
| 2020-luku | Aksel Kankaanranta Blind Channel The Rasmus Käärijä Windows95man feat. Henri Piispanen Erika Vikman |  |
Yliviivattu vuosiluku tarkoittaa, että Suomi ei osallistunut kilpailuun kyseisenä vuonna.
Adelheid Laro

Adelheid Laro (o.s. Okas, 23. marraskuuta 1911 Jaunjelgava, Latvia – 12. huhtikuuta 2001) oli virolaissyntyinen suomalainen kirjastonhoitaja, joka johti Mikkelin kaupunginkirjastoa 1950–1974.
Adelheid Okas syntyi Latviassa, jonne hänen isänsä oli karkotettu Viron Tartosta kansallispoliittisista syistä. Hän varttui Venäjällä ja tuli ylioppilaaksi 1929 Viron Tartossa, jonne perhe oli palannut.. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi Tarton yliopistosta vuonna 1936. Siellä hän tapasi nuoren suomalaisrunoilijan ja toimittajan Arvo Laron, joka valmistui Tartosta filosofian maisteriksi 1943. He avioituivat vuonna 1937 ja muuttivat Suomeen, jossa Adelheid Laro suoritti kirjastoalan tutkinnon 1949 Helsingin Yhteiskunnallisessa korkeakoulussa. Jo ennen tutkintoa hän työskenteli Tampereen kaupunginkirjastossa ja kävi kirjallisessa opintopiirissä, jossa olivat mukana aloittelevat kirjailijat Lauri Viita ja Väinö Linna. Laron seuraava työ oli Helsingin yliopiston serobakteriologisen laitoksen ja valtion seerumilaitoksen kirjastonhoitajana. Vuonna 1950 hän sai paikan Mikkelin kaupunginkirjaston johtajana ja jäi tästä tehtävästä eläkkeelle vuonna 1974. Laron johtajavuosina Mikkelin kaupunginkirjaston toimintaan tuotiin mukaan kirjailijamatineoita, kirjaesittelyjä, esitelmiä ja lasten satutunteja. Henkilökunta yli kuusinkertaistui ja lainausten määrä kahdeksankertaistui. Uransa huippuna Laro piti ASLA-Fulbright-stipendillä tehtyä puolen vuoden opintomatkaa Yhdysvaltoihin vuonna 1956, jonka aikana hän tutustui sikäläiseen kirjastorakentamiseen, kielistudioihin ja musiikkikirjastoihin. Matka innoitti häntä perustamaan Mikkeliin musiikkikirjaston ja suorittamaan sen alan erikoistutkinnon. Hän oli mukana suunnittelemassa tiloja Mikkelin uuteen maakuntakirjastotaloon, joka valmistui hänen eläkkeelle jäämisensä aikoihin 1970-luvun puolivälissä..
Adelheid Laro oli mukana perustamassa Kalevalaisten Naisten yhdistyksiä Tampereelle ja Mikkeliin, Mikkelin Suomi–Amerikka-yhdistystä ja soroptimistiklubia. Hän oli mukana myös Mikkelin akateemisten naisten yhdistyksessä ja toimi myös monien näistä puheenjohtajana. Vuodesta 1959 hän oli Suomen Kirjastoseuran keskushallituksen jäsen.
Testamenttivaroin perustettu Adelheid ja Arvo Laron rahasto jakaa apurahoja eteläsavolaisille esikoisteoksen julkaisseille kirjailijoille. Se on osa Etelä-Savon rahastoa, yhtä Suomen Kulttuurirahaston 17 maakunnallisesta rahastosta.
Kiinan Taipei talviolympialaisissa 2018

Kiinan Taipei osallistui Pyeongchangin talviolympialaisiin 2018. Maata edusti neljä urheilijaa, jotka kilpailivat kahdessa eri urheilumuodossa. Avajaisissa maan lippua kantoi ohjaskelkkailija Lien Te-an ja päättäjäisissä pikaluistelija Huang Yu-ting.
Joukkue > Ohjaskelkkailu

Kiinan Taipei sai yhden maapaikan miesten ohjaskelkkailuun.
Lien Te-an
Joukkue > Pikaluistelu

Sung Ching-yang
Tai William
Huang Yu-ting
Artturi Aarre

Artturi Aarre : Omakuva (Harjoitelma) 1909.
Artturi Anshelm Aarre (ent. Tilhimaa ja sitä ennen Fihlman, 31. lokakuuta 1887 Tampere – 10. syyskuuta 1922 Tampere) oli suomalainen taidemaalari.
Aarteen vanhemmat olivat räätäli Anton Fabian Fihlman ja Gustava Filander. Hän opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1905-1908 ja teki myös opintomatkan Pietariin 1906. Aarre osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin vuosina 1910, 1911, 1912, 1913 ja 1920. Hän maalasi maisemia, kaupunkilaiselämää, henkilömuotokuvia ja asetelmia ekspressionistiseen tyyliin. Aarre työskenteli myös mainos- ja koristemaalarina sekä kuvittajana ja toimi lisäksi taidekriitikkona. Aarre kuoli keuhkotautiin 35-vuotiaana syksyllä 1922.
Artturi Aarre laati yhdessä työnjohtaja Hugo Heleniuksen kanssa pienoismallin kirjailija Minna Canthin Tampereella sijainneesta syntymäkodista.
Teoksia

Omakuva (Harjoitelma) : öljymaalaus.1909
Aamu : vesivärityö. 1915
Korpea (Ylöjärvi) : öljymaalaus. 1915
Vainioita (Kokemäki) : öljymaalaus. 1921
Kirjallisuutta

Artturi Aarre 1887-1922 ; kirjan toimitus ja artikkelit Marja-Liisa Linder. Tampereen taidemuseon julkaisuja 117. Tampere 2004 (12.6. - 22.8.2004 museossa pidetyn näyttelyn näyttelyjulkaisu) ISBN 9529549857
Aiheesta muualla

Suomalaisen kuvataiteen bibliografia : Artturi Aarre
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)
Velimir Hlebnikov

|  |
| --- | --- |
 Velimir Hlebnikovin muotokuva,  Vladimir Burljuk 1913
Henkilötiedot
Syntynyt: 28. lokakuuta 1885 
Kansalaisuus:  Venäjä
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: venäjä
Aiheesta muualla
www.hlebnikov.ru
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Venäjän ja Neuvostoliiton avantgarde
Kazimir Malevitš  1913 tai 1920–1930.
Artikkelit
Abstrakti taide | Agitaatioposliini | Kulkukoiran kellari | Mir iskusstva | Venäläinen formalismi | Voitto auringosta
Suuntaukset
Akmeismi | Futurismi | Konstruktivismi | Suprematismi | Venäläinen symbolismi | Zaum
Tekijät
Anna Ahmatova | Aleksanteri Ahola-Valo | Natan Altman | Mihail Bahtin | Léon Bakst | Andrei Belyi | Nikolai Berdjajev | Ivan Bilibin | Aleksandr Blok | Joseph Brodsky | Marc Chagall | Sonia Delaunay | Sergei Djagilev | Sergei Eisenstein | Pavel Filonov | Mihail Fokin | Naum Gabo | Nikolai Gumiljov | G. I. Gurdjieff | Daniil Harms | Thomas de Hartmann | Velimir Hlebnikov | Wassily Kandinsky | El Lisitski | Anatoli Lunatšarski | Vladimir Majakovski | Kazimir Malevitš | Osip Mandelštam | Vsevolod Meyerhold | Kuzma Petrov-Vodkin | Vsevolod Pudovkin | Aleksandr Rodtšenko | Nicholas Roerich | Olga Rozanova | Konstantin Somov | Dmitri Šostakovitš | Vladimir Tatlin | Marina Tsvetajeva | Pjotr Demjanovitš Uspenski | Dziga Vertov
Velimir Hlebnikov (ven. Велими́р Хле́бников), oikealta nimeltään Viktor Vladimirovitš Hlebnikov (ven. Ви́ктор Влади́мирович Хле́бников); 9. marraskuuta 1885 Bağ Dörvd, Astrahanin kuvernementti Venäjän keisarikunta – 28. kesäkuuta 1922 Kresttsy, Novgorodin kuvernementti, Neuvostoliitto) oli venäläinen runoilija ja Venäjän futuristisen liikkeen keskushahmoja.
Suku ja koulutus

Hlebnikov syntyi tiedemiesperheeseen Astrakanin kuvernementissa, Volgan alajuoksulla. Hänen isänsä oli metsänhoitaja ja ornitologi sekä darvinismin kannattaja. Äiti taas oli historiantutkija. Kymnaasin käytyään Hlebnikov opiskeli matematiikkaa, luonnontieteitä, filosofiaa ja slaavilaista filologiaa Kazanissa ja Pietarissa. Hän alkoi kirjoittaa runoja vuoden 1903 tienoilla, mutta kypsäksi katsotun tuotannon noin vuonna 1905.
Suomennettuja runoja

Neuvostolyriikkaa 3, Helsinki: Tammi 1978 ISBN 951-30-3973-0
Toistasataa runoilijaa: runosuomennoksia 1960-luvun kulttuurilehdistä toim. Kalevi Seilonen, Helsinki: Tammi 1989 ISBN 951-30-6787-4
Uuden runon Venäjä, toim. Toivo Flink, Petrozavodsk 1989 Karjala ISBN 5-7545-0041-6
Aasia, suom. Veikko Polameri, Pekka Milonoff, teoksessa: Toistasataa runoilijaa. (Runo on v:lta 1921. Teoksessa on yhdistetty kaksi runoa: Aasia ja Iraanilainen laulu )
Atlantiksen tuho: draamarunoelma: 1--3 suom. Katja Losowitch, julkaisussa: Parnasso 2003; nro 2
Eläintarha, suom. Natalia Baschmakoff, teoksessa: Neuvostolyriikkaa 3
Hiljaa, suom. Taisto Summanen, teoksissa: Uuden runon Venäjä ja Punalippu, 1988; nro 1
Ihmispuolet, suom. Natalia Baschmakoff, teoksessa: Neuvostolyriikkaa 3
Ilma murentunut, suom. Natalia Baschmakoff, teoksessa: Neuvostolyriikkaa 3
Iraanilainen laulu, suom. Veikko Polameri, Pekka Milonoff, teoksessa: Toistasataa runoilijaa
Kaksi luomien kätköissä vilahtavaa näen sinistä karhua, suom. Taisto Summanen, teoksessa: Uuden runon Venäjä
Kaksi ripsien kätköissä vilahtavaa näen sinistä karhua, suom. Taisto Summanen, julkaisussa: Punalippu 1988 ; nro 1
Kun hevoset kuolevat pois, suom. Natalia Baschmakoff, teoksessa: Neuvostolyriikkaa 3
Kun olin nuori, suom. Virpi Leppänen, julkaisussa: Taite: runouslehti 1996; nro 3
Luvut, suom. Natalia Baschmakoff, teoksessa: Neuvostolyriikkaa 3
Läksin minä nuorukainen, suom. Natalia Baschmakoff, teoksessa: Neuvostolyriikkaa 3
Minä ja Venäjä, suom. Natalia Baschmakoff, teoksessa: Neuvostolyriikkaa 3
Minä ja Venäjä, suom. Virpi Leppänen, teoksessa: Taite: runouslehti 1996; nro 3
Minä näen, suom. Natalia Baschmakoff, teoksessa: Neuvostolyriikkaa 3
Minä saarella Öselin, suom. Natalia Baschmakoff, teoksessa: Neuvostolyriikkaa 3
Nauruloitsu, suom. Natalia Baschmakoff, teoksessa: Neuvostolyriikkaa 3
Oi Aasia! Toit sydäntuskat julmat. Niin tummuu pilvesi kuin immen kulmat, suom. Taisto Summanen, teoksissa: Uuden runon Venäjä ja Punalippu, 1988; nro 1
Olen nähnyt nuoren profeetan. Hän puristautui korpikosken..., suom. Taisto Summanen, teoksissa: Uuden runon Venäjä ja Punalippu, 988; nro 1
Olet, Venäjä, suudelma pakkasella!, suom. Taisto Summanen, teoksessa: Punalippu, 1988; nro 1 ja Uuden runon Venäjä
Siellä missä tilhet eli, suom. Natalia Baschmakoff, teoksessa: Neuvostolyriikkaa 3
Sinne-päin-ihmisiä, suom. Virpi Leppänen, teoksessa: Taite: runouslehti 1996; nro 3
Sinun järkesi kuin vesiputous, suom. Taisto Summanen, teoksissa: Punalippu, 1988; nro 1 ja Uuden runon Venäjä
Tulee vapaus alastomana, suom. Taisto Summanen, teoksissa: Punalippu, 1988; nro 1 ja Uuden runon Venäjä
Viita, suom. teoksessa: Natalia Baschmakoff, Neuvostolyriikkaa 3
Vuodet, ihmiset ja kansat, suom. Natalia Baschmakoff, teoksessa: Neuvostolyriikkaa 3
Yhteinen kirja, suom. teoksessa: Taisto Summanen, teoksissa: Punalippu, 1988; nro 1 ja Uuden runon Venäjä
Yksinäinen kasvojenvalaja, suom. Natalia Baschmakoff, teoksessa: Neuvostolyriikkaa 3
Yö Persiassa, suom. teoksessa: Natalia Baschmakoff, Neuvostolyriikkaa 3
Kirjallisuutta

Baschmakoff, Natalia & Pesonen, Pekka & Rymin, Raija (toim. ): Neuvostolyriikkaa 3.  (Suomentaneet Natalia Baschmakoff ym)  Helsinki:  Tammi, 1978.  ISBN 951-30-3973-0
Koponen, Jari: Mielikuvituksen mestarit (13 unohdettua fantastia).  Jyväskylä:  Atena, 2000.  ISBN 951-796-219-3
Lönnqvist, Barbara: Xlebnikov and Carnival: An Analysis of the Poem Poèt.  (Väitöskirja. Stockholm studies in Russian literature, 9)  Stockholm:  Almqvist & Wiksell, 1979.  ISBN 91-22-00196-4
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz  Museum of Modern Art  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  RISM  SNAC  IdRef 
Velimir Hlebnikov noin 1913
Rudolf Holsti

| Rudolf Holsti |
| --- | --- |

Suomen ulkoasiainministeri
 Kaarlo Castrénin hallitus 28.4.1919–15.8.1919 Vennolan I hallitus 15.8.1919–15.3.1920 Erichin hallitus 15.3.1920–9.4.1921 Vennolan II hallitus 9.4.1921–20.5.1922 Kallion IV hallitus 7.10.1936–12.3.1937 Cajanderin III hallitus 12.3.1937–16.11.1938  
Edeltäjä:  Carl Enckell Antti Hackzell
Seuraaja:  Carl Enckell Väinö Voionmaa
Kansanedustaja
 2.2.1914–28.5.1918 5.9.1922–10.4.1923  
Henkilötiedot
Syntynyt: 8. lokakuuta 1881 Jyväskylä
Kuollut: 4. elokuuta 1945 (63 vuotta) Palo Alto, Kalifornia, Yhdysvallat
Puoliso:  Hellin Aliina Horelli (1906–1932) Liisa Annikki Franssila (1932–)
Tiedot
Puolue:  Kansallinen Edistyspuolue
Muut puolueet:  Nuorsuomalainen Puolue (vuoteen 1918)
Eino Rudolf Woldemar Holsti (8. lokakuuta 1881 Jyväskylä – 4. elokuuta 1945 Palo Alto, Kalifornia, Yhdysvallat) oli suomalainen poliitikko, toimittaja ja diplomaatti, oppiarvoltaan filosofian tohtori. Holsti toimi Suomen ulkoasiainministerinä vuosina 1919–1922 ja 1937–1938, senaattorina 1917 sekä kansanedustajana 1914–1918 ja myöhemmin 1922–1923. Hän kuului Nuorsuomalaiseen Puolueeseen (myöhemmin Kansalliseen Edistyspuolueeseen) ja tasavaltalaisiin. Hän toimi vuosina 1918–1940 useissa kansainvälisissä diplomaattitehtävissä.
Tausta

Rudolf Holstin vanhemmat olivat kihlakunnantuomari Frans Michael Severin Holsti (1847–1912) ja Ilma Ihanelma Fredrika Schildt. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin reaalilyseosta 1901, opiskeli taloustiedettä Helsingin yliopistossa ja valmistui filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1908, filosofian lisensiaatiksi 1913 ja filosofian tohtoriksi 1914. Holstin englanninkielinen väitöskirja oli nimeltään The Relation of War to the Origin of the State. Holsti opiskeli myös Lontoossa 1909–1911 ja 1912–1913. Hän toimi Helsingin yliopiston sosiologian dosenttina 1914–1923. Holstista tuli yhdysvaltalaisen Philadelphiassa sijaitsevan Temple Universityn kunniatohtori vuonna 1938.
Holsti oli Hämetär-lehden toimittajana Hämeenlinnassa 1903–1905, Lahden Lehden päätoimittajana Lahdessa 1906–1907 ja Helsingin Sanomien toimittajana Helsingissä 1905 ja työskenteli yhdessä ystävänsä ja koulutoverinsa Joel Lehtosen kanssa. Ystävyys katkesi, kun Holsti tunnisti itsensä Lehtosen kirjan Sorron lapset (1924) satiirisesti kuvatusta poliitikosta Rolf Idellistä. Helsingin Sanomien Lontoon-kirjeenvaihtaja hän oli 1909–1911 ja ulkomaanosaston toimittaja 1911–1917. Holsti oli Suomen senaatin kamaritoimituskunnan ja myöhemmin myös sosiaalitoimituskunnan vt. päällikkönä 1917. Hän oli jäsenenä vuonna 1917 länsivalloille Suomen itsenäisyysjulistuksesta virallisesti tiedottaneessa ja niiden tunnustusta pyytäneessä lähetystövaltuuskunnassa.
Holsti oli Suomen diplomaattisena edustajana Lontoossa 1918–1919. Hän järjesti 1918 Lontoossa Herbert Hooverin kanssa elintarvikkeiden kuljetusta Yhdysvalloista Suomeen ja samalla sopi maailmansodan voittajavaltioiden kanssa Suomen vapauttamisesta keskusvaltoihin kohdistetusta taloussaarrosta. Holsti oli myös Suomen valtuuskunnan jäsenenä ja myöhemmin puheenjohtajana Pariisin rauhankonferenssissa 1919.
Holsti oli naimisissa 1906–1932 Hellin Alina Horellin kanssa; liitto päättyi avioeroon. Hän meni uudelleen naimisiin 1932 Liisa Annikki Franssilan kanssa, jonka isä oli kouluneuvos Kaarlo Franssila. Holstin pojista Ole (Olavi) Rudolf Holsti (1933–2020) toimi 1974–1998 Duke Universityn professorina (George V. Allen Professor in the Department of Political Science) ja Kal (Kalevi) Holsti (s. 1935) on ollut University of British Columbian professorina (University Killam Professor at the University of British Columbia).
Suomen ulkoasiainministerinä > Ensimmäinen ministerikausi, reunavaltiopolitiikka

Presidentti K. J. Ståhlberg sekä maatalousministeri Kyösti Kallio kannattivat lämpimästi Holstin valintaa ulkoministeriksi, sillä kumpikaan ei ollut ulkopolitiikassa mikään asiantuntija.lähde?selvennä
Ulkoministerinä Holsti tuki reunavaltiopolitiikkaa mutta suhtautui epäillen heimosotiin, vaikka oli Ison-Britannian linjoilla ulkopolitiikassa, jossa oleellista oli pelata aikaa ja olla tekemättä Neuvosto-Venäjän kanssa rauhansopimusta liian varhain, jotta Venäjän interventio vaikuttaisi neuvostohallituksen tappioksi. Samaa passiivista Britanniaa ymmärtävää linjaa edusti myös K. J. Ståhlberg, joka vuoden 1919 valtiosäännön mukaan presidenttinä määräsi ulkopolitiikasta. Heimosotakriittisyyden ja samalla englantilaismyönteisyyden vuoksi oikeistokriitikot nimittivät Ståhlbergia Plootuvuoreksi ja Muurmannin legioonan Suomeen palautettuja entisiä punakaartilaisia ”Holstin jääkäreiksi”.lähde?
Ensimmäinen kausi ulkoministerinä katkesi vuonna 1922, sillä ylitettyään valtuutensa Varsovassa käydyissä neuvotteluissa hän sai eduskunnalta epäluottamuslauseen. Varsovan episodia on pidetty tekosyynä, sillä muiden muassa E. N. Setälä oli todennut: ”Ulkoministerin toiminnassa – – ei ole ollut sitä selkeyttä, täsmällisyyttä ja johdonmukaisuutta – – mitä toivoisimme itsenäisen valtakunnan ulkoministerin toiminnassa olevan.” Lisäksi vihjailtiin liiallisesta alkoholinkäytöstä. Ulkoministerin paikalta Holsti siirtyi lähettilääksi Tallinnaan.