stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Herrasmiesmaanviljelijän käsikirja

| Herrasmiesmaanviljelijän käsikirja> De agri cultura |
| --- | --- |
 Teoksen käsikirjoitus 1400-luvulta. Biblioteca Medicea Laurenziana.
Alkuperäisteos
Kirjailija:  Marcus Porcius Cato vanhempi
Kieli:  latina
Genre:  maanviljelijän opas
Julkaistu:  noin 160 eaa.
Suomennos
Suomentaja:  Paavo Castrén
Kansitaiteilija:  Tuija Kuusela
Kustantaja:  Tammi
Julkaistu:  2006
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  162
ISBN:  951-31-3233-1
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Herrasmiesmaanviljelijän käsikirja (lat. De re rustica tai De agri cultura, ”Maanviljelystä”) on 200- ja 100-lukujen taitteessa eaa. eläneen Marcus Porcius Cato vanhemman kirjoittama teos, joka antaa maanviljelykseen liittyviä käytännön ohjeita. Se on varhaisin säilynyt latinankielinen proosateos. Teoksella oli paljon vaikutusta myöhempään latinankieliseen kirjallisuuteen antiikissa ja keskiajalla.
Historia

Cato vanhempi kirjoitti teoksen noin vuonna 160 eaa. Herrasmiesmaanviljelijän käsikirja on Caton ainoa kokonaan säilynyt teos ja samalla varhaisin säilynyt latinankielinen proosateos. Eräänä teoksen esikuvana on Hesiodoksen eeppinen runoelma Työt ja päivät. Teos osoittaa myös, että Cato on tuntenut aikaisempaa kreikkalaista luonnon- ja lääketieteellistä kirjallisuutta.
Teos on tarkoitettu ensisijaisesti tilanomistajille, mutta se antaa neuvoja myös tilanhoitajille. Caton neuvot koskevat lähinnä Keski- ja Etelä-Italian pieniä maatiloja, joiden pääasiallinen tulonlähde oli viinin ja oliivien viljely.
Caton teksti on jossain määrin hajanaista ja viimeistelemättömän oloista. Teoksella oli kuitenkin paljon vaikutusta myöhempään latinankieliseen kirjallisuuteen, ja muut roomalaiset kirjailijat lainaavat Catoa usein. Vaikutteita Caton yksinkertaisesta tyylistä saivat muun muassa Cicero, Marcus Terentius Varro, Lucius Junius Moderatus Columella, Sallustius, Titus Livius ja Vergilius. Teoksen vaikutus jatkui vielä keskiajallakin.
Teoksen on kääntänyt suomeksi klassillisen filologian emeritusprofessori Paavo Castrén vuonna 2006.
Sisältö

»[S]ekä riuskimmat miehet että urhoollisimmat sotilaat tulevat maalaisten keskuudesta. Maataloudesta saatava ansio on kaikkein oikeudenmukaisinta, luotettavinta ja vähiten kateutta herättävää, ja sen ammatin harjoittajat ovat vähiten pahantahtoisia.»
Caton teos pyrkii auttamaan maanviljelijöitä tekemään oman tilansa kannattaviksi. Kirja koostuu 162 suhteellisen lyhyestä luvusta. Esipuheessa Cato toteaa, että maanviljelys on paras keino ansaita tuloja ja että maanviljelijöitä pidetään yleensä kunnon kansalaisina.
Tämän jälkeen Cato käsittelee maatilan hankkimista, tilanomistajan ja tilanhoitajan tehtäviä ja velvollisuuksia, sekä erityyppisiä viljelyksiä ja niillä tarvittavia asioita, kuten henkilökuntaa ja varusteita. Tämän jälkeen Cato antaa ohjeita maatalon ja tilan eri rakennusten rakentamiseksi. Maatilalla kannattaa olla tuotteille säilytystilaa, jotta tuotteet voidaan myydä silloin, kun niistä on puutetta ja hinta on korkein. Samalla hän antaa yksityiskohtaisia ohjeita muun muassa viinin- ja oliivinpuristimien kokoamisesta. Tästä hän siirtyy käsittelemään itse viljelystoimia sekä eri vuodenaikojen ja sääolojen töitä.
Tämän jälkeen Cato käsittelee härkien ruokkimista sekä orjien osuuksia ruoasta ja näiden vaatettamista. Yleisesti Cato suosii orjien sijaan palkattua työvoimaa, koska se voidaan palkata tai erottaa suhdanteiden mukaan. Erilaisten sekalaisten ohjeiden ohella annetaan ohjeita muun muassa härkien hoitamisesta.
Tämän jälkeen Cato siirtyy antamaan ruokaohjeita erilaisiin kakkuihin ja piiraisiin. Tätä seuraa ohjeita muun muassa suolan valkaisusta, siipikarjan lihottamisesta, tuotteiden säilömisestä, viinin valmistamisesta ja parantamisesta, koirista sekä polttopuista.
Cato antaa myös ohjeita erilaisista uskonnollisista uhritoimituksista, kuten kylvöuhrista, sadonkorjuu-uhrista ja suovetauriliauhrista; parhaista ostospaikoista; sekä härkien käytöstä juhlapäivinä. Tämän jälkeen käsitellään jälleen tilanhoitajan ja taloudenhoitajattaren tehtäviä, kuten viljelytoimia ja erilaisten sopimusten solmimista.
Teoksen lopussa Cato antaa vielä erilaisia terveyteen liittyviä ohjeita. Hän käsittelee laajalti muun muassa kaalin hyviä ja terveellisiä ominaisuuksia. Aivan lopussa poiketaan vielä parsan kylvämiseen ja lihojen suolaamiseen.
Kirjallisuutta > Suomennos

Cato, Marcus Porcius: Herrasmiesmaanviljelijän käsikirja.  ((De agri cultura.) Suomennos ja selitykset Paavo Castrén. Olympos)  Helsinki:  Tammi, 2006.  ISBN 951-31-3233-1
Kirjallisuutta > Muita käännöksiä ja tekstilaitoksia

Cato & Varro: On Agriculture.  (Loeb Classical Library)  Cambridge, Massachusetts:  Harvard University Press, 1967.  ISBN 0-674-99313-6  (latinaksi) (englanniksi)
Dalby, Andrew (toim.): Cato: On Farming.  Totnes:  Prospect Books, 1998.  ISBN 0-907325-80-7  (englanniksi)
Goujard, R. (toim.): Caton: De l'agriculture.  Paris:  Les Belles Lettres, 1975.  (ranskaksi)
Schönberger, Otto (toim.): M. Porci Catonis scripta quae manserunt omnia. Marcus Porcius Cato: Vom Landbau. Fragmente. Alla erhalten Schriften.  (Tusculum)  München:  Heimeran Verlag, 1980.  (latinaksi) (saksaksi)
Kirjallisuutta > Muuta kirjallisuutta

Gummerus, Herman: Der römische Gutsbetrieb als wirtschaftlicher Organismus nach den Werken des Cato, Varro und Columella.  (Väitöskirja)  Leipzig:  Dieterich, 1906 (uusintapainos 1979).
Renvall, Torsten Thure: De M. Porcio Catone Censorio commentatio.  (Väitöskirja)  Helsinki:  Keisarillinen Aleksanterin Yliopisto, 1845.
Aiheesta muualla

Cato: De Agricultura (latinaksi) (englanniksi)
Highlander 2 – Paluu

| Highlander 2 – Paluu> Highlander II: The Quickening |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Russell Mulcahy
Käsikirjoittaja:  Peter Bellwood
Tuottaja:   Peter S. Davis  William Panzer 
Säveltäjä:  Stewart Copeland
Kuvaaja:  Phil Meheux
Leikkaaja:   Hubert C. de la Bouillerie  Anthony Redman 
Lavastaja:  John King]]
Pääosat:   Christopher Lambert  Sean Connery  Virginia Madsen  Michael Ironside  John C. McGinley 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Davis-Panzer Production
Levittäjä:  Entertainment Film Distributors Netflix
Ensi-ilta:  1991
Kesto:  88 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Highlander 2 – Paluu (engl. Highlander II: The Quickening) on vuonna 1991 julkaistu fantasia-/scifi-toimintaelokuva ja jatko-osa elokuvalle Highlander – kuolematon. Elokuvan pääosia esittävät Christopher Lambert, Sean Connery, Virginia Madsen, Michael Ironside, Allan Rich, John C. McGinley, Philip Brock ja Jimmy Murray. Elokuvan on ohjannut Russell Mulcahy.
Elokuva kuvattiin Ranskassa, Argentiinassa ja Britanniassa. Vuonna 1995 elokuvasta ilmestyi leikkaamaton Renegade -versio, johon oli lisätty ja poistettu kohtauksia. Elokuva ei menestynyt taloudellisesti, mutta sai jatko-osan Highlander 3: Saalistaja (1994).
Näyttelijöitä

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Christopher Lambert  | … |  MacLeod   |
|  Sean Connery  | … |  Ramírez   |
|  Virginia Madsen  | … |  Louise   |
|  Michael Ironside  | … |  Katana   |
|  Allan Rich  | … |  Neyman   |
|  John C. McGinley  | … |  Blake   |
|  Phillip Brock  | … |  taksikuski   |
|  Rusty Schwimmer  | … |  juoppo   |
|  Ed Trucco  | … |  Jimmy   |
|  Steven Grives  | … |  Hamlet   |
|  Jimmy Murray  | … |  Horatio   |
|  Pete Antico  | … |  Corda   |
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Kari Salminen antoi elokuvalle kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Aiheesta muualla

Highlander 2 – Paluu Elonet.
Highlander 2 – Paluu Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Highlander 2 – Paluu AllMoviessa. (englanniksi)
Hila (optiikka)

Hilamainen interferenssi-ilmiö tuottaa sateenkaaren eli spektrin värit CD-levyn pinnasta heijastuvaan valoon.
Suurikokoinen heijastushila.
Hila on optiikassa käytetty levy, jossa on yhdensuuntaisia ja toisistaan yhtä etäällä olevia rakoja tai uurteita, tyypillisesti useita satoja millimetrillä. Hila voi olla heijastava tai läpäisevä (heijastushila tai läpäisyhila). Sopivasti muotoiltu hila hajottaa valoa spektriksi diffraktio-ilmiön avulla.
Hilan viereisten rakojen välimatkaa sanotaan hilavakioksi (d). Mitä lähempänä raot ovat toisiaan eli mitä pienempi hilavakio on, sitä voimakkaampi on taipuminen eli diffraktio hilassa. Hilan diffraktio voidaan selittää Huygensin periaatteen avulla: raot hilassa toimivat alkeisaaltojen lähteinä. Samassa vaiheessa olevat aallot vahvistavat toisiaan (valomaksimi), ja vastakkaisessa vaiheessa olevat aallot heikentävät toisiaan (valominimi).
CD- ja DVD-levyt voivat toimia heijastushilana, sillä ne koostuvat samansuuruisista uurteista. Urista heijastuvan valon interferenssi tuottaa levyyn sateenkaaren värit.
Hilaa käytetään erottamaan valosta eri aallonpituuksia. Hilaan osuessaan eri aallonpituudet heijastuvat eri kulmissa, jolloin pistemäisestä valonlähteestä muodostuu raita. Hilalla voidaan saavuttaa huomattavasti prismaa parempi erottelukyky aallonpituuden suhteen, parhaimmillaan yli 100 000 (eli esimerkiksi 500 nanometrin aallonpituuden kohdalla erotuskyky on parempi kuin 0,005 nanometriä.)
Hilavakio on hilaan tehtyjen rakojen välinen välimatka ja se on yleensä noin mikrometrin luokkaa. Hilavakio on ilmaistu hiloissa yleensä viivoja per pituusyksikkö -tavalla, jolloin hilavakio on tämän käänteisluku (600 viivaa/mm olisi täten 1/600 * 10^-3 m).
Hilavakio voidaan määrittää suuntaamalla laservalo, jonka aallonpituus l tunnetaan, hilan läpi ja mittaamalla laserin taittumakulma a ja laskemalla kaavalla
d=l/sin(a)\,
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hila (optiikka) Wikimedia Commonsissa
Hiihdon Suomen-mestaruuskilpailut

Hiihdon Suomen-mestaruuskilpailut (SM-hiihdot) on vuosittain järjestettävä kilpailukokonaisuus, jossa ratkotaan (maasto)hiihdon Suomen-mestaruudet. Koska hiihdettäviä matkoja on useita, SM-hiihdot kilpaillaan nykyään vähintään kahdessa eri kilpailutapahtumassa. Ensimmäiset hiihdon Suomen-mestaruuskilpailut järjestettiin vuonna 1909 ja vuodesta 1911 lähtien SM-hiihdot on järjestetty joka vuosi lukuun ottamatta sotatalvia 1918, 1940 ja 1942.
Kilpailulajit

Vuodesta 2008 lähtien SM-hiihdoissa on kilpailtu vuosittain neljällä henkilökohtaisella matkalla, joihin on joka vuosi kuulunut sprintti ja kaksi väliaikalähtökilpailua, joista pidemmän matka on miehillä 50 kilometriä ja naisilla 30 kilometriä. Tosin vuoden 2014 kilpailuissa pisimmät matkat jouduttiin lyhentämään lumenpuutteen vuoksi. Henkilökohtaisten matkojen lisäksi nykyään kilpaillaan viestissä ja sprinttiviestissä.
Historian aikana SM-hiihtojen kilpailulajit ovat vaihdelleet huomattavasti. Pisimpään on kilpailtu miesten 50 kilometrillä, joka on ollut ohjelmassa vuodesta 1928 lähtien. Tätä ennen miesten pisin kilpailumatka oli 60 kilometriä. 1940-luvulla miesten lajeiksi vakiintuivat 15, 30 ja 50 kilometrin henkilökohtaiset kilpailut ja viesti, jotka muodostivat SM-hiihtojen ohjelman 1980-luvulle asti. Tosin 30 kilometrillä ei kilpailtu vuosina 1951-1958. Joukkuekilpailut ja viestit hakivat muotoaan 1930-luvulle asti, kunnes vuonna 1938 otettiin ohjelmaan miesten 3 × 10 kilometrin viesti. Se oli ohjelmassa vuoden 1966 kilpailuihin saakka, minkä jälkeen miesten viesti on hiihdetty 4 × 10 kilometrin matkalla.
Naiset kilpailivat vuosina 1911-1958 vain yhdellä henkilökohtaisella matkalla, joka oli 5 tai 10 kilometriä. Naisten 3 × 5 kilometrin viesti on ollut SM-hiihtojen ohjelmassa vuodesta 1951 lähtien. Vuosina Hiihdon Suomen-mestaruuskilpailut 1959-1976 naiset hiihtivät sekä 5 että 10 kilometriä, kunnes ohjelmaan lisättiin 20 kilometrin kilpailu, jota hiihdettiin vuosina 1977-1988. Tämän jälkeen naiset ovat hiihtäneet pisimpänä SM-kilpailunaan 30 kilometriä.
Kilpailuiden hiihtotapa eriteltiin ensimmäistä kertaa perinteiseksi tai vapaaksi vuoden 1986 SM-hiihdoissa. Vuonna 1990 kilpailtiin ensimmäistä kertaa takaa-ajokilpailussa, jossa ensimmäinen ja toinen osa hiihdetään eri hiihtotavoilla. Kansainvälisistä arvokisoista poiketen hiihdon Suomen-mestaruuskilpailuissa takaa-ajoja on hiihdetty myös siten, että jälkimmäinen osa on hiihdetty perinteisellä hiihtotavalla.
Sprinttihiihto tuli SM-hiihtojen ohjelmaan vuonna 2000 ja kahden urheilijan joukkueina hiihdettävä sprinttiviesti vuonna 2003. Takaa-ajon ja sprintin myötä lajien määrä kasvoi niin, että joinakin vuosina Suomen-mestaruuksista hiihdettiin jopa kuudessa eri henkilökohtaisessa lajissa.
Vuosien 1997-2003 kilpailuissa pisimmät matkat hiihdettiin yhteislähtökilpailuina, mutta vuodesta 2004 lähtien SM-hiihtojen pisimmät matkat on jälleen hiihdetty väliaikalähdöllä.
Eniten mestaruuksia

Eniten henkilökohtaisia hiihdon Suomen mestaruuksia on voittanut Marja-Liisa Kirvesniemi, joka voitti yhteensä 28 henkilökohtaista SM-kultaa. Miehistä eniten henkilökohtaisia mestaruuksia on Mika Myllylällä (25 voittoa). Eniten viestimestaruuksia (9) on Kalevi Oikaraisella ja Osmo Karjalaisella. Sami Jauhojärvellä on eniten sprinttiviestin mestaruuksia, yhteensä kahdeksan. Joukkuelajien voitot mukaan laskettuina eniten Suomen-mestaruuksia on Marja-Liisa Kirvesniemellä (34) ja Sami Jauhojärvellä (31).
Alla olevaan taulukkoon on koottu SM-hiihdoissa henkilökohtaisilla matkoilla ja viesteissä yhteensä vähintään 10 mestaruutta voittaneet.
| Nimi | Mestaruudet> Henkilö- kohtaiset | Mestaruudet> Viesti | Mestaruudet> Sprintti- viesti | Mestaruudet> Yhteensä | Aikaväli |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Marja-Liisa Kirvesniemi (o.s. Hämäläinen) | 28 | 6 |  | 34 | 1979–1994 |
| Mika Myllylä | 25 | 1 |  | 26 | 1992–2004 |
| Harri Kirvesniemi | 20 | 8 |  | 28 | 1979–2000 |
| Juha Mieto | 19 |  |  | 19 | 1972–1985 |
| Riitta-Liisa Roponen (o.s. Lassila) | 16 | 3 | 2 | 21 | 2002–2021 |
| Sami Jauhojärvi | 15 | 8 | 8 | 31 | 2003–2017 |
| Krista Pärmäkoski (o.s. Lähteenmäki) | 15 | 1 | 2 | 18 | 2012–2023 |
| Kaisa Varis | 15 |  |  | 15 | 1998–2003 |
| Hilkka Riihivuori (o.s. Kuntola) | 13 | 3 |  | 16 | 1974–1982 |
| Virpi Kuitunen | 11 | 1 | 1 | 13 | 2003–2010 |
| Anne Kyllönen | 10 | 2 | 1 | 13 | 2010–2019 |
| Tapani Niku | 9 | 4     (joukkuekilp.)  |  | 13 | 1921–1926 |
| Marjatta Kajosmaa | 9 | 1 |  | 10 | 1969–1974 |
| Aino-Kaisa Saarinen | 8 | 4 | 5 | 17 | 2000–2018 |
| Iivo Niskanen | 8 | 5 | 3 | 16 | 2013–2021 |
| Pirjo Muranen (o.s. Manninen) | 8 | 2 | 3 | 13 | 2001–2011 |
| Arto Tiainen | 8 | 3 |  | 11 | 1957–1968 |
| Jari Isometsä | 7 | 5 | 1 | 13 | 1992–2004 |
| Matti Heikkinen | 7 | 3 |  | 10 | 2004–2017 |
| Siiri Rantanen | 6 | 5 |  | 11 | 1952–1962 |
| Kalevi Oikarainen | 5 | 9 |  | 14 | 1959–1975 |
| Osmo Karjalainen | 4 | 9 |  | 13 | 1967–1976 |
| Martti Jylhä | 3 | 8 | 7 | 18 | 2007–2019 |
Miesten viestin ovat useimmin voittaneet Kuusamon Erä-Veikot (12 mestaruutta) ja Mikkelin Hiihtäjät  ja Vuokatti Ski Team Kainuu (10 mestaruutta). Naisten viestissä Lahden Hiihtoseuralla on seitsemän ja Simpeleen Urheilijoilla kuusi mestaruutta. Miesten sprinttiviestissä Vuokatti Ski Team Kainuulla on kahdeksan kultaa ja naisten sprinttiviestissä Ounasvaaran Hiihtoseuralla neljä.
Hietahait

| Hietahait |
| --- | --- |
 Hietahai (Carcharias taurus)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Rustokalat Chondrichthyes
Alaluokka::  Leveäsuiset Elasmobranchii
Lahko::  Sillihaikalat Lamniformes
Heimo::  Hietahait  Odontaspididae  Müller & Henle, 1839
Katso myös
   Hietahait Wikispeciesissä   Hietahait Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hietahait (Odontaspididae) on valtamerissä tavattava sillihaikaloihin kuuluva kalaheimo.
Lajit

Hietahailajien fossiileista vanhimmat on ajoitettu myöhäisliitukaudelle. Yksi tällainen suku on Eugomphodus. Nykyään heimossa elää kolme tai neljä lajia, jotka jaetaan kahteen sukuun, joihin molempiin kuuluu myös vain fossiileina tunnettuja lajeja. Suvut ja lajit ovat:
Hietahai (Carcharias taurus)
Intianhietahai (Carcharias tricuspidatus)
Mustahietahai (Odontaspis ferox)
Ruskohietahai (Odontaspis noronharai)
Hietahaiden lajien määrästä on ollut pitkään epäselvyyttä. Lisäksi Carcharias- ja Odontaspis-sukujen lajien arvellaan eriytyneen toisistaan jo liitukaudella ja joskus hietahai luetaan kuuluvaksi omaan heimoonsa Carchariidae.
Anatomia

Hietahait ovat suurehkoja ja tukevarakenteisia haita. Suurin laji on mustahietahai, joka voi kasvaa 4,1 metriä pitkäksi. Muutkin lajit saavuttavat yli kolmen metrin pituuden. Lajeilla on kaksi samankokoista selkäevää ja pyrstöevä on melko pitkä ja epäsymmetrinen. Hietahailajien peräevä on selkäevien kokoinen. Hietahaiden silmät ovat melko pienet ja suu suuri ja hampaat pitkät. Hammasrivejä on molemmissa leuoissa alle 60.
Hietahait ovat ovovivipaarisia ja poikaset voivat syödä hedelmöittymättömiä munasoluja tai hitaammin kehittyneitä sisaruksiaan ollessaan naaraan kohdussa. Yleensä poikasia syntyy kaksi.
Levinneisyys ja elintavat

Hietahaiden heimon lajeja tavataan laikuttaisesti Atlantin, Intian valtameren ja Tyynenmeren lämpimillä ja lauhkeilla alueilta. Ne elävät rannikkoseuduilla ja erityisesti ruskohietahai myös avomerellä. Niitä on tavattu pintavesistä aina 1 600 metrin syvyyteen.
Hietahait ovat melko hitaita, mutta aktiivisia uimareita. Niiden ravintoa ovat luukalat, nilviäiset ja pohjien äyriäiset.
Hietahait ja ihmiset

Hietahaiden lajit ovat melko rauhallisia, mutta hietahain tiedetään hyökänneen myös uimareiden kimppuun, kun se on tuntenut olonsa uhatuksi. Hietahait ja mustahietahait ovat suosittuja urheilukalastuksen kohteita ja niitä kalastetaan myös ravinnoksi, mutta ne eivät ole yhtä tärkeitä kuin monet muut hait. Hietahaita pidetään myös yleisöakvaarioissa.
Kimberly Hill

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kimberly Hill |  Kimberly Hill |  Kimberly Hill |  |
Maa:  Yhdysvallat
naisten lentopallo
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Rio 2016 | lentopallo |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Italia 2014 | lentopallo |  |
Kimberly Hill (s. 30. marraskuuta 1989) on yhdysvaltalainen lentopalloilija, pelipaikaltaan hakkuri. Hän voitti maailmanmestaruuden vuonna 2014 ja saavutti olympiapronssia vuonna 2016. Hänet valittiin MM-kisojen 2014 arvokkaimmaksi pelaajaksi.
Esko Hillebrandt

Esko Juhani Hillebrandt (s. 20. huhtikuuta 1962 Imatra) on suomalainen soudun olympiaedustaja ja Suomen-mestari.
Hillebrandt sijoittui Barcelonan olympialaisissa 1992 pariairokaksikossa Reima Karppisen kanssa 13:nneksi. MM-kilpailuissa hän sijoittui 15:nneksi yksikössä 1991 sekä 13:nneksi pariairokaksikossa Klaus Geigerin parina 1993. Pohjoismaiden-mestaruuskilpailuissa hän saavutti kolme hopeaa.
Hillebrandt voitti eri luokissa yhteensä 15 Suomen-mestaruutta, joista viisi pariairokaksikossa vuosina 1991–1994 ja 1996. Hän edusti Takon Soutajia.
C++ ja olio-ohjelmointi

| C++ ja olio-ohjelmointi |
| --- | --- |
Kirjailija:  Hietanen, Päivi
Kieli:  suomi
Genre:  Tietokirjallisuus
Kustantaja:  Teknolit
Julkaistu:  1998
Sivumäärä:  782
ISBN:  952-9823-45-2

Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
C++ ja olio-ohjelmointi on suomalainen kirja C++-kielellä ohjelmoinnista.
Kirja käsittelee C++-kielen ominaisuuksia ja olio-ohjelmoinnin perusteita.
Kirja on tarkoitettu oppikirjaksi perus- ja jatkokursseille.
Hillel

Hillel (hepr. ‏הלל‎) oli johtava rabbi ja patriarkka juutalaisten toisen temppelin kaudella. Hän vaikutti Jerusalemissa, jonne hän perusti juutalaisen lain tulkinnan koulukunnan. Hänen vaikutusvaltansa oli huipussaan noin vuonna 40 eaa.
Hillel sai koulutuksensa Babyloniassa ja muutti Palestiinaan voidakseen opiskella Jerusalemissa. Hän saavutti siellä huomattavan maineen ja perusti lain määräysten tulkintaan keskittyvän koulun, jonka kilpailija oli Šammain koulu. Näistä kahdesta rabbista Hillel oli määräyksissään lempeämpi. Hän puolusti köyhiä ja korosti tasa-arvoisuutta opiskelussa, ja Hillelin ajalla oppineisuuden tavoittelusta alkoi tulla juutalaisille tapa palvella Jumalaa. Hillelin aikana myös rabbien arvovalta ja asema vahvistuivat merkittävästi juutalaisuudessa.
Hilleliä pidettiin paitsi suurena oppineena, joka sitoutui aina Tooraan, myös esikuvana kärsivällisyydessä ja nöyryydessä. Hillelin tunnettu juutalaisuuden määritelmä oli: ”Älä tee muille sitä, mikä sinusta on pahaa; kaikki muu on kommentaaria.”
Hillelin seuraajat jatkoivat Palestiinan juutalaisyhteisön patriarkan asemassa aina 400-luvulle jaa.
Albert Hill

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Albert Hill |  Albert Hill |  Albert Hill |  |
Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta
Miesten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Antwerpen 1920 | 800 m |  |
|  Kultaa | Antwerpen 1920 | 1 500 m |  |
|  Hopeaa | Antwerpen 1920 | 3 000 m joukkue |  |
Albert George Hill (24. maaliskuuta 1889 Lontoo, Iso-Britannia – 8. tammikuuta 1969) oli brittiläinen keskimatkojen juoksija ja kaksinkertainen olympiavoittaja.
Hill aloitti uransa pitkänmatkanjuoksijana, voittaen Ison-Britannian mestaruuden neljällä maililla vuonna 1910. Seuraavina vuosina hän ei saavuttanut erityistä menestystä ja ensimmäisen maailmansodan alkaminen 1914 lamautti suureksi osaksi Ison-Britannian urheilutoiminnan.
Sodan jälkeen Hill palasi radoille keskimatkojen juoksijana. Hänen valmentajansa oli Sam Mussabini, joka valmensi myös 100 metrin olympiavoittajia Reggie Walkeria ja Harold Abrahamsia. Hill voitti Ison-Britannian mestaruudet 880 jaardilla ja maililla vuonna 1919, mutta oli vähällä jäädä valitsematta seuraavan vuoden Antwerpenin olympialaisiin, koska valitsijat pitivät 31-vuotiasta Hilliä liian iäkkäänä.
Olympialaisissa Hill voitti ensin niukasti 800 metriä ajalla 1.53,4, joka oli uusi Ison-Britannian ennätys. Kaksi päivää myöhemmin Hill voitti myös 1 500 metriä loppuajalla 4.01,8. Hopeaa kilpailussa sai Philip Noel-Baker, joka sai vuonna 1959 Nobelin rauhanpalkinnon. Hill otti osaa myös 3 000 metrin joukkuejuoksuun, jossa Ison-Britannian joukkue sai hopeaa.
Vielä seuraavana vuonna Hill voitti maansa mestaruuden maililla ja lopetti sitten kilpauransa. Myöhemmin hänestä tuli valmentaja, jonka kuuluisin suojatti oli Sydney Wooderson. Hill muutti Kanadaan hieman ennen toista maailmansotaa ja vietti siellä loppuelämänsä.
Hijazin rautatie

Hijazin rautatieasema Damaskoksessa.
Hijazin rautatie oli Osmanien valtakuntaan kuulunut rautatie, joka kulki Damaskoksen ja Medinan välillä, ja johon kuului myös sivulinja Daraan ja Haifan välillä. Se oli osa Osmanien rataverkostoa, ja rakennettiin jatkamaan Istanbulista Damaskokseen kulkenutta rautatietä. Rautatie palveli sotilaallisten, poliittisten ja taloudellisten tehtävien lisäksi uskonnollisia tehtäviä helpottaen muslimien vuosittaista hadž-pyhiinvaellusta. Ensimmäisen maailmansodan syttyminen keskeytti radan rakennustyöt, eikä sitä koskaan jatkettu alkuperäisen suunnitelman mukaan Mekkaan saakka. Sodan aikana rautatie joutui jatkuvasti arabikapinallisten hyökkäyksen kohteeksi, ja sodassa syntyneiden vaurioiden seurauksena rautatie pääsi paikoitellen rappeutumaan sodan jälkeen.
Arabikapinan aikana paikallisten joukkojen mukana ja johdossa toimi brittiläisiä ja ranskalaisia sotilasasiamiehiä, kuten T. E. Lawrence ("Arabian Lawrence"), Herbert Garland, S. F. Newcombe ja P. C. Joyce. Suurimman julkisuuden sodan jälkeen saavuttanut Lawrence, jonka osuudesta historioitsivat ovat myöhemmin väitelleet, kuvaa sotakokemuksiaan ja hyökkäyksiä rautatietä vastaan omaelämäkerrallisessa teoksessaan Seven Pillars of Wisdom (1922). James Nicholson toteaa, että Hijazin rautatie ei ilman Lawrencea olisi nauttinut yhtä suuresta maineesta, mutta huomauttaa, että ilman Hijazin rautatietä ei myöskään olisi ollut Arabian Lawrencea.
Kirjallisuutta

Nicholson, James: The Hejaz Railway.  Lontoo:  Stacey International, 2005.  ISBN 978-1-900988-81-0  (englanniksi)