stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lavian–Suodenniemen rintama
Sotatoimet > Punaisten vetäytyminen

Tampereen saartorenkaan kiristyessä punaiset vetäytyivät yleisesikunnasta saamansa käskyn mukaisesti Mouhijärvelle 25.–26. maaliskuuta välisenä yönä ja ryhmittäytyivät linjalle Putaja–Hyynilä–Häijää–Salmi. Kyröskosken vallanneet valkoisten joukot etenivät samaan aikaan Häijäälle Haukijärven kautta. Eversti Linder sai 28. maaliskuuta käskyn turvata Tamperetta vastaan lännestä hyökkäävien joukkojen selusta. 31. maaliskuuta valkoiset hyökkäsivät Salmeen punaisten itäistä siipeä vastaan. Selustaan kiertänyt komppania törmäsi Hahmajärvellä 200 punaisen puolustuslinjaan ja joutui perääntymään.
Valkoiset siirsivät Mouhijärvelle myös Siuron vallanneen osaston, mutta senkään avulla ei puolustusta onnistuttu murtamaan. Rintamalle saapunut eversti Linder irrotti 1. huhtikuuta Tampereen saartorenkaasta vielä viisi komppaniaa ja lopulta punaisten linjat murtuivat seuraavana päivänä Salmissa. Punaiset jättivät myös Mouhijärven kirkonkylän ja Häijään, ja vetäytyivät Karkun suuntaan viivyttäen samalla perässään seuraavia valkoisia.
4. huhtikuuta mennessä punaiset olivat perääntyneet Karkun kirkolle, jonka ympäristöön he muodostivat puolustuslinjan suojatakseen Porin seudulta rautateitse vetäytyviä punaisia. Valkoiset puolestaan ottivat haltuunsa hieman pohjoisempana sijaitsevan Karkun aseman, mikä merkitsi ylipäälliköltä saaman Linderin varmistustehtävän suorittamista. Kirkon ja aseman väliin syntyneen Karkun rintaman taistelut kestivät aina 19. huhtikuuta saakka.
Muistomerkkejä

Sampakoskella on vuonna 1998 paljastettu Sampakosken taistelun muistomerkki, jonka on suunnitellut kuvanveistäjä Pertti Mäkinen. Sampakosken taistelussa kaatuneet punaiset on haudattu Viinamoisionmäelle, jossa on myös muistokivi. Lahdenperän taistelun muistomerkki on Mustapään talon pihapiirissä sijaitsevan aitan seinässä. Suodenniemen kirkon edustalla on vuonna 1938 paljastettu Suodenniemen taisteluiden ja paikkakunnalla punaisen terrorin uhreina kuolleiden valkoisten muistomerkki, jonka reliefin on suunnitellut kuvanveistäjä Emil Cedercreutz. Lisäksi seudun hautausmailla on useita valkoisten ja punaisten muistomerkkejä.
Kirjallisuutta

Maasalo, Eero: Lavia ja Suodenniemi vapaussodan aikana.  Helsinki:  Katri Maasalo, 2005.  ISBN 952-91901-6-6
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lavian–Suodenniemen rintama Wikimedia Commonsissa
Sampakosken taistelupaikkaa. Punaiset joutuivat konekiväärituleen takana pilkottavalla peltoaukealla.
Sampakoskella kaatuneiden punaisten metsähauta. https://asiointi.maanmittauslaitos.fi/karttapaikka/?lang=fi&share=customMarker&n=6844903.707031251&e=264006.8896484375&title=Punaisten%20hautapaikka&desc=&zoom=13&layers=%5B%7B%22id%22:2,%22opacity%22:100%7D%5D
Valkoisten etuvartio Pohjanmaantien varressa 14. maaliskuuta.
Kranaatin aiheuttamia tuhoja Laviassa.
Suodenniemen kirkko vaurioituneena taistelun jälkeen.
Mustapään kahakan muistolaatta.
Ziguinchor

| Ziguinchor |
| --- | --- |
 Näkymä Casamancejoelle.
 Ziguinchor
 Koordinaatit: 12°33′43″N, 16°17′2″W 
Valtio:  Senegal
Alue:  Ziguinchor
Departementti:  Ziguinchor
Perustettu:  1645
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  45,5 km²
Korkeus:  12 m
Väkiluku (2016):  225 024
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Katu Ziguinchorissa.
Antonius Padovalaisen katedraali.
Ziguinchorin satama.
Ziguinchor on kaupunki historiallisella Casamancen alueella Senegalissa. Se sijaitsee Casamancejoen varrella 450 kilometriä maan pääkaupungista Dakarista etelään. Kaupunki on Ziguinchorin alueen ja departementin hallinnollinen keskus. Siellä on 225 000 asukasta (vuonna 2016, arvio).
Maantiede ja ilmasto

Kaupungin pinta-ala on 45,5 neliökilometriä. Se sijaitsee Casamancejoen etelärannalla sen sivujokien Boutouten ja Djibélorin välissä. Joen estuaariin nouseva vuorovesi ulottuu Ziguinchoriin saakka. Kaupunkia ympäröivät tulva-alueet, tasangot ja metsät.
Seudun ilmasto on trooppinen. Vuotuinen sademäärä on 1200–1500 millimetriä. Sadekausi kestää toukokuusta marraskuuhun. Sateisin kuukausi on elokuu. Kuukausien keskilämpötilat vaihtelevat 25 ja 29 asteen välillä.
Väestö

Ziguinchorin väkiluku on kasvanut nopeasti maaseudulta ja Guinea-Bissausta suuntautuvan muuttoliikkeen seurauksena. Suurin etninen ryhmä ovat diolat (35,5 % vuonna 1988), mutta kaupungissa asuu Senegalin kaikkien suurten väestöryhmien edustajia.
Historia

Ziguinchor lienee saanut nimensä bainukeihin kuuluneesta iziguichos-heimosta. Portugalilaiset perustivat sinne kauppa-aseman vuonna 1645. Ranskalaiset saivat jalansijan Casamancejoen suulla Carabanessa vuonna 1820 ja alkoivat tunkeutua sisämaahan. Portugali luopui enklaavistaan vuonna 1886 ja sai Ranskalta korvauksena alueen nykyisen Guinean rajalta. Ranskalaiset siirsivät Casamancen pääkaupungin Sédhiousta Ziguinchoriin vuonna 1907. Kaupungista on muodostunut eri kansallisuuksien sulatusuuni, jonka historiasta muistuttaa portugaliin perustuva kreolikieli.
Liikenne, talous ja palvelut

Trans-Gambian valtatie yhdistää Ziguinchorin Gambian kautta Dakariin. Matkaa nopeuttaa tammikuussa 2019 avattu Gambiajoen ylittävä silta. Kaupungista johtaa hyväkuntoinen maantie Guinea-Bissaun pääkaupunkiin Bissauhun. Ziguinchorin vuonna 2005 uudistetusta satamasta on laivayhteys Dakariin. Kaupungissa on myös lentokenttä.
Ziguinchor on Senegalin eteläosan taloudellinen keskus. Väestön pääelinkeinot ovat maatalous ja käsityöammatit. Tärkein viljelykasvi on riisi. Lisäksi kasvatetaan vihanneksia ja hedelmiä. Tuotantoeläimiä ovat siipikarja, siat, lampaat, vuohet ja vähemmässä määrin naudat. Lisäksi harjoitetaan kalastusta. Teollisuutta edustaa kalan ja maapähkinän jalostus.
Kaupungissa toimii ammattikouluja, opettajainkoulutuslaitos ja vuonna 2007 avattu yliopisto. Terveyspalveluihin kuuluu kaksi sairaalaa ja joukko terveysasemia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ziguinchor Wikimedia Commonsissa
Isokaivaja

| Isokaivaja |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Kaivajat Scleruridae
Suku::  Kaivajat Geositta
Laji::  isabellina
Kaksiosainen nimi
 Geositta isabellina  (Philippi & Landbeck, 1864) 

Katso myös
   Isokaivaja Wikispeciesissä   Isokaivaja Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Isokaivaja (Geositta isabellina) on kaivajien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Isokaivajaa tavataan Argentiinassa ja Chilessä. Lajia on kuvattu melko yleiseksi, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Tetrituulen tuulivoimapuisto

| Tetrituulen tuulivoimapuisto |
| --- | --- |
Valtio:  Suomi
Sijainti:  Leppävirta
Koordinaatit:  62°20′20″N, 28°04′16″E
Rakentaminen alkoi:  2017 
Sähköverkkoon:  lokakuu 2017 
Valmistunut:  2017 
Kustannus:  20 miljoonaa € 
Perustaja:  Tetrituuli Oy 
Rakennuttaja:  Ilmatar Windpower Oy 
Omistaja:  SUSI Renewable Energy Fund II 
Operaattori:  Ilmatar Energy Oy
Tuulivoimapuisto
Tyyppi:  maatuulivoimalaitos
Muuntamo:  1 
Puistojännite:  20 kV 
Liittymisjännite:  110 kV 
Korkeus:  115–150 m 
Pinta-ala:  2,75 km² 
Tuulivoimalat:  3 × Vestas V126 (3,45 MW) 
Kapasiteetti:  10,35 MW  
Vuosituotanto:  32 GWh 
 fiTetrituulen tuulivoimapuisto 
Tetrituulen tuulivoimapuisto  on Pohjois-Savossa Leppävirran Saahkarlahden eteläpuolella sijaitseva tuulivoimapuisto, jossa toimii 3 tuulivoimalaitosta. Niiden kokonaiskapasiteetti on 10 megawattia ja vuosituotanto on noin 32 gigawattituntia. Tuulivoimapuiston on rakentanut Ilmatar Windpower Oy, sen omistaa Ilmatar Leppävirta Oy, jonka kuuluu SUSI Renewable Energy Fund II-rahastolle, ja sitä operoi Ilmatar Energy Oy.
Tuulivoimapuistoa on kutsuttu myös nimillä Niittysmäen-Konkanmäen, Leppävirran tai Saahkarlahden tuulivoimapuisto. Ilmatar Energy käyttää nimeä Tetrituulen tuulivoimalaa virallisissa yhteyksissä. Tuulipuisto oli Pohjois-Savon ensimmäinen.
Yleistä

Tuulivoimapuisto sijaitsee Leppävirran Sarkamäen ja Saahkarlahden välisellä mäkialueella noin 10 kilometriä Varkauden keskustaajamasta koilliseen. Voimala-alueella sijaitsee Konkanmäki ja alueen reunalla myös Niittysmäki. Voimaloiden lähellä kulkee Varkauden ja Viinijärven välinen valtatie 23, josta tulee alueelle huoltotie. Tuulipuiston voimalat muodostavat kolmion, joka on 0,8 kilometriä pitkä, 0,5 kilometriä leveä, ja voimalaitokset sisällensä sulkevan alueen pinta-ala on 19 hehtaaria. Tuulipuistoksi kaavoitetun alueen pinta-ala on 2,75 neliökilometriä. Lähimmät asukkaat asuvat Saahkarlahden kylässä noin 800 metrin päässä tuulivoimalasta. Tuulivoimalaitokset ovat tanskalaisen Vestaksen valmistamaa V126-mallia, jonka napakorkeus on 147 metriä, tuuliturbiinin halkaisija 126 metriä, ja jonka kapasiteetti on 3,45 megawattia. Voimalat sijaitsevat 115–150 metrin korkeudella mpy. Voimaloiden tuottama sähkö johdetaan 20 kilovoltin jännitteellä maakaapeleissa alueella sijaitsevalle muuntoasemalle. Sieltä sähkö johdetaan 5,5 kilometriä pitkää maakaapelisiirtolinjaa myöten Kinnarin sähköasemalle, jossa sähkö kytketään 110 kilovoltin kantaverkkoon.
Historiaa > Suunnittelu

Alueella on voimassa oleva Pohjois-Savon maakuntakaava, johon sisältyy tuulipuiston alueella siinä osoitettu tuulivoimalle osoitettu alue (tv 803). Tuulivoimahanketta veti aluksi Tetrituuli Oy , jonka suunnitelmien mukaisesti hankkeen alkuaikoina edettiin. Tetrituuli Oy perustettiin syyskuussa 2011. Syyskuussa 2012 annettiin Leppävirran kunnalle tuulivoimapuistosta osayleiskaavaehdotus, jossa oli viisi tuulivoimalaitosta. Ehdotus oli nähtävillä lokakuussa 2012 ja se oli kunnanvaltuuston käsiteltävänä ensin joulukuussa 2012  ja sitten vielä tammikuussa 2013, jolloin osayleiskaava hyväksyttiin. Kaava sai lainvoiman helmikuussa 2013 , mutta siitä valitettiin Itä-Suomen hallinto-oikeuteen marraskuussa 2014. Kolmen tuulivoimalan paikkoja oli muutettu kaava-alueen reunoille, jolloin ne valittajan mukaan tulivat liian lähelle asutusta eikä melumallinnus olisi ollut pätevästi toteutettu. Valitus ei mennyt läpi eikä Korkein hallinto-oikeus myöntänyt heinäkuussa 2015 valituslupaa. Rakentamiselle ei ollut enää estettä, kun rakennusluvat myönnettiin maaliskuussa 2015. Tetrituuli odotti enää syöttötariffiin mukaan pääsemistä. Tetrituuli kuitenkin vetäytyi hankkeesta ja myi sen Ilmatar Windpower Oyj:lle vuonna 2016, joka teki tuulivoimapuistosta investointipäätöksen vuonna 2017. Siihen sisältyi rahoittajan löytyminen helmikuussa 2017, kun kahteen muuhunkin Ilmattaren projektiin oli saatu mukaan sveitsiläislähtöinen SUSI Renewable Energy Fund II -rahasto. Tuulipuistoon mahtui lopulta vain kolme tuulivoimalaitosta  ja kustannusarvioksi ilmoitettiin 20 miljoonaa euroa.
Historiaa > Rakentaminen

Rakentaminen alkoi keväällä puuston poistolla ja tiepohjien parannuksella. Uusia teitä tehtiin kuitenkin kaksi kilometriä lisää ja voimaloiden nostureille tarvittiin kolmen hehtaarin nostokentät. Tuulivoimalat tuotiin Varkauden keskustan läpi ja niiden pystyttäminen alkoi elokuussa 2017. Tuulivoimapuisto otettiin käyttöön vielä samana vuonna 2017. Voimaloiden rakennuslupiin hyväksyttiin niihin pyydetyt muutokset tammikuussa 2018, eli niiden rakentamisen jälkeen.
Historiaa > Uutiset

Syyskuussa 2018 uutisoitiin, että Leppävirralla asukkaat allekirjoittivat huomautuksen tuulivoimaloiden aiheuttamasta melusta. Ilmatar Windpower lupasi teettää meluselvitys loppuvuoden aikana WSP Finlandilla. Ilmatar Leppävirta Oy teetti meluselvityksen ainakin vuonna 2021. Se tuotti raja-arvot alittavia meluarvoja, mutta Vaasan hallinto-oikeus katsoi kuitenkin, ettei tämä riittäisi asutuksen läheisyydestä johtuen. Yhtiö teki parannuksia tuulivoimaloiden toimintaan ja sai niiden meluarvoja alennettua pari desibeliä. Lokakuussa 2022 uutisoitiin, että, Leppävirran kunnan vaadittua tuulipuistolta ympäristölupaa, Ilmatar Windpower vei asian ensin Vaasan hallinto-oikeuteen ja edelleen Korkeimpaan hallinto-oikeuteen. Yhtiö hävisi tapauksen ja joutui hakemaan Keski-Savon ympäristökeskukselta ympäristölupaa marraskuussa 2023.
Aiheesta muualla

Miettinen, VV: Wind Farm Tetrituuli Varkaus. Finland, YouTube
ZIL-157

| ZIL-157 |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Neuvostoliitto
Valmistaja:  ZIL
Valmistusvuodet:  1958–1970
Edeltäjä:  ZiS-151
Seuraaja:  ZIL-131
Mitat ja massat
Kantavuus:  2 500 kg
Omamassa:  5 800 kg
Pituus:  6 922 mm
Leveys:  2 315 mm
Korkeus:  2 360 mm
Akseliväli:  3 655 + 1 120 mm
Maavara:  310 mm
Moottori, voimansiirto ja alusta
Iskutilavuus:  5 555 cm³
Teho:  109 hv / 2 800 1/min
Polttoaine:  bensiini
Kulutus:  60 l / 100 km
Vetotapa:  6×6
Vaihteisto:  5+1 sekä kaksinopeuksinen alennusvaihde
ZIL-157 on neuvostoliittolaisen ZIL:in vuosina 1958–1970 valmistama maastokuorma-auto. Se sai kunniamaininnan vuoden 1958 maailmannäyttelyssä. Se muistutti huomattavasti edeltäjänsä ZiS-151:n viimeisiä versioita, joissa oli kokometalliohjaamo.
Ajoneuvon prototyyppi valmistettiin vuonna 1955 ja sarjavalmistuksen alettua sitä valmistettiin sekä siviili- että sotilaskäyttöön. Sotilaskäytössä ajoneuvoa käytettiin muun muassa tutka-asemien ja raketinheitinten alustana.
Ural-375D korvasi ZIL-157:n Neuvostoliiton pääasiallisena kuorma-autona vuonna 1979. Neuvostoliiton lisäksi Kiina valmisti ZIL-157:n kopiota nimellä CA-30.
Teknisiä tietoja

Autossa oli voimanlähteenä kuusisylinterinen, nelitahtinen sivuventtiilimoottori. Vanhemmissa malleissa oli kuiva kaksilevyinen kytkin, joka korvattiin vuodesta 1962 alkaen yksilevyisellä. Autossa oli viisinopeuksinen vaihteisto, jonka jatkeena oli kaksinopeuksinen alennusvaihde. Auton rengaskoko oli 12,00-18". Polttoainesäiliön tilavuus oli 215 litraa.
Ominaisuuksia

Autossa oli renkaiden keskustäyttöjärjestelmä, mikä teki sen maasto-ominaisuuksiltaan ylivoimaiseksi. Kun renkaiden paineet pudotettiin 3,5:stä 0,5:een baariin, auton etenemiskyky maastossa parani huomattavasti. Kunkin renkaan painetta voitiin säätää erikseen ohjaamosta käsin.
Auton huippunopeus oli 65 km/h. Kääntösäde oli 11,2 metriä.
Muunnelmat

Vuonna 1958 autosta alettiin valmistaa suurteholumilinkoautoja D-470. Valmistuksesta vastasi Remontno-Mehanitšeski Zavod. Vuoteen 1962 mennessä lumilinkoautoja oli valmistettu jo tuhat kappaletta. Linkopöydän korkeutta säädettiin hydraulisesti. Korkeudensäätöjärjestelmä sai käyttövoimansa auton omasta moottorista. Lingon pyörittämistä varten auton lavalla oli kuusisylinterinen, 24-venttiilinen, iskutilavuudeltaan 19 000-kuutioinen dieselmoottori, jonka teho oli noin 250 hevosvoimaa. Voima välittyi auton omaan jarrujärjestelmään kytketyn rengaskytkimen välityksellä. Aurausleveys oli 2,5 metriä, suurin lumen syvyys 1,2 metriä ja aurausnopeus 30–40 km/h. Edessä oli kaksi päällekkäin olevaa spiraalia, jotka syöttivät lumen kuusisiipiselle roottorille. Lumenheittoteho oli 625 tonnia tunnissa ja etäisyys 25 metriä. Ajoneuvon omamassa oli 8 820 kg. Niitä kulkeutui myös Suomeen.
Kun auton seuraajan, ZIL-131:n tuotantoa jo valmisteltiin, kehitettiin muunnelma 157K, jossa oli yksilevykytkin, uudet vaihteisto ja seisontajarru, teleskooppi-iskunvaimentimet sekä voiman ulosotto. Erikoistilauksesta valmistettiin 157KG:tä, jonka sähkölaitteet oli suojattu. Puoliperävaunun veturiksi kehitettiin 157KV. Muunnelmassa 157KE oli kaksi 150 litran polttoainesäiliötä.
Käyttö Suomen puolustusvoimissa

Vuonna 1962 puolustusvoimat vastaanotti 86 kappaleen erän Zil-157-kuorma-autoja. Niitä käytettiin divisioonien tykistöjoukkojen vetäjinä. 26 autoa oli sijoitettu Satakunnan tykistörykmenttiin ja loput Panssariprikaatiin. 1970-luvulla osaan autoista vaihdettiin Perkinsin dieselmoottorit. Malli KZ oli Suomessa T-55-panssarivaunujen mukana tulleena korjausautona vuodesta 1968 lähtien.
Kuvagalleria

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Tutka-asemalla varustettu ZIL-157.
ZIL-157 Naissaaressa Virossa.
ZIL-157 johon on kiinnitetty raketinheitin.
ZIL-157 Venäjällä.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:ZIL-157
D-470
Käännös suomeksi
Nobelium

Nobelium (lat. nobelium, aikaisemmalta tilapäiseltä nimeltään myös unnilbium) on keinotekoisesti valmistettu alkuaine, jonka kemiallinen merkki on No ja järjestysluku 102. Alkuaine saatiin ensi kertaa muodostumaan kokeessa, jossa pommitettiin curiumatomeja hiili-ioneilla vuonna 1957. Nobeliumia on tuotettu vain hyvin pieniä määriä, eikä edes sen väristä olla varmoja; luultavasti se on hopeanvalkoinen tai metallinharmaa. Nobeliumin moolimassa on 259 u ja sulamispiste noin 1 100 K. Nimensä nobelium on saanut Alfred Nobelin mukaan. Nobeliumilla ei ole mitään tunnettua käyttöä tieteellisen perustutkimuksen ulkopuolella. Jaksollisessa järjestelmässä nobelium sijaitsee mendeleviumin ja lawrenciumin välissä.
Nobeliumin kaikki isotoopit ovat radioaktiivisia. Niistä vakaimman, 259No:n, puoliintumisaika on 58 min, ja epästabiileimman 250No:n vain 0,25 ms. Kaikkiaan isotooppeja on löydetty 12. Nobeliumin kemialliset ominaisuudet tunnetaan huonosti. Se muodostaa vesiliuoksissa yhdisteitä hapetusasteilla +3 ja +2, ja näistä hapetusasteen +2 yhdisteet ovat vakaampia.
Historia

Ensimmäisenä nobeliumin valmistamisesta raportoi tutkimusryhmä ruotsalaisen Nobel-instituutin laboratoriossa Tukholmassa vuonna 1957. He käyttivät syklotronia pommittamaan 244Cm-kohdetta hiili-13-ioneilla, millä saatiin aikaan 8,5 MeV alfasäteilyä kohteesta, jonka puoliintumisaika oli 10 minuuttia. Tätä koetta ei yrityksistä huolimatta saatu toistettua toisissa tutkimuslaitoksissa, mutta seuraavana vuonna 1958 Albert Ghiorson ryhmä Berkeleyn ydintutkimuslaboratoriossa onnistui valmistamaan nobeliumia eri menetelmällä.
Ennen nobeliumin löytämistä uskottiin, että muiden aktinoidien tavoin sen hapetusaste +3 olisi stabiilimpi liuoksissa. Kuitenkin Glenn Seaborg ennusti vuonna 1949, että +2 olisi myös poikkeuksellisen vakaa, koska No2+-ionin perustilan elektronikonfiguraatio [Rn]5f14 täyttää 5f14-kuoren. Kesti 19 vuotta ennen kuin tämä ennuste saatiin varmennettua kokeellisesti.
Isotoopit

Tunnettujen 12 isotoopin massaluvut vaihtelevat välillä 250–262, poikkeuksellisesti kuitenkin 261 puuttuu (katso taulukko). Näillä on yhteensä kolme ydinisomeeriä: 251mNo, 253mNo ja 254mNo. Pitkäikäisimmän isotoopin, 259No:n, puoliintumisaika on 58 minuuttia, mutta kemiallisissa analyyseissä käytetään yleensä isotooppia 255No, koska sitä on helpompi tuottaa tarvittavia määriä.
| Isotooppi | Puoliintumisaika | Hajoamistyyppi |
| --- | --- | --- |
| 250No | 0,25 ms | SF |
| 251No | 0,8 s | α |
| 251mNo | 1,7 s |  |
| 252No | 2,27 s | α (73%), SF (27%) |
| 253No | 1,62 min | α |
| 253mNo | 31 s |  |
| 254No | 51 s | α |
| 254mNo | 0,28 s | IT (80%), α (20%) |
| 255No | 3,1 min | α (61,4%), EC (38,6%) |
| 256No | 2,91 s | α (~99,7%), SF (~0,3%) |
| 257No | 25 s | α |
| 258No | 1,2 ms | SF |
| 259No | 58 min | α (~75%), EC (~25%) |
| 260No | 106 ms | SF, α |
| 262No | 5 ms | SF |
Lähde:
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nobelium Wikimedia Commonsissa
PubChem: Nobelium (englanniksi)
Mindat: The Mineralogy of Nobelium (englanniksi)
Luettelo nobeliumin isotoopeista The Isotopes Project Home Page (englanniksi)
The Royal Society of Chemistry (RSC): Nobelium (englanniksi)
PeriodicTable: Nobelium (No) (englanniksi)
Nobelium on nimetty Alfred Nobelin mukaan
Tuuppaus

Kuuluisa esimerkki tuuppauksesta löytyy Schipholin lentoasemalta, jossa pisuaareihin on etsattu kärpäsen kuva ”tarkkuuden parantamiseksi”.
Tuuppaus (engl. nudging) on käyttäytymistalouden käsite, jota käytetään kuvaamaan politiikkakeinoja, joiden tarkoituksena on helpottaa yksilöiden päätöksentekoa ja edistää heidän hyvinvointiaan rajoittamatta heidän toimintavapauttaan. Tämä voidaan saavuttaa vaikuttamalla rutiinikäyttäytymiseen tai yksinkertaistamalla valintoja tilanteissa, joissa on monimutkaista tietoa. Esimerkkejä tuuppausmalleista ovat yritykset tarjota pienempiä lounasannoksia ruokahävikin vähentämiseksi tai lisätä pyörätien päähän viiva, joka ohjaa pyöräilijät pyöräparkkiin.
Tuuppaus ei ole riippuvainen taloudellisista kannustimista, eli se ei tarjoa käyttäjille palkkiota oikean toiminnan tekemisestä. Sen sijaan palkkion antamista oikein toimivalle henkilölle kutsutaan ”halaukseksi” (engl. hug). Molemmat ovat kuitenkin lempeitä menetelmiä, toisin kuin väärintekijän rankaiseminen ”läimäisemällä” (engl. smack) tai virheiden tekemisen estäminen kokonaan ”tönäisemällä” (engl. shove).
Tuuppaus toimii usein alitajuisella tasolla, eli se tekee tietyistä valinnoista todennäköisempiä ilman, että tuupattava huomaa sitä. Esimerkkinä tästä on se, että jos ravintola asettaa kasvisvaihtoehdon ruokalistan yläosaan, useammat ihmiset valitsevat sen tietämättä miksi. Tätä kutsutaan tyypin 1 tuuppaukseksi. Tuuppaus voi kuitenkin myös vaikuttaa tietoiseen mieleen, kuten esimerkissä kärpäsestä WC-pöntössä. Miehet huomaavat sen ja tähtäävät tarkoituksella siihen (katso kuva oikealla). Tätä kutsutaan tyypin 2 tuuppaukseksi.
Tuuppauksen englanninkielisen vastineen nudging lanseerasivat vuonna 2008 Richard Thale ja Cass Sunstein asiaa käsittelevässään teoksessaan. Richard Thale sai vuonna 2017 Ruotsin keskuspankin myöntämän taloustieteen Nobel-palkinnon ”panoksestaan käyttäytymistalouteen”.
Ruotsissa useat kunnat, muun muassa Göteborgin kunta, ovat toteuttaneet tuuppaushankkeita roskaamisen vähentämiseksi.
Jusuf Kalla

Jusuf Kalla
Jusuf Kalla (s. 15. toukokuuta 1942 Watampone, Sulawesi Selatan, Indonesia) on indonesialainen poliitikko. Hän oli vuosina 2004–2009 ja 2014–2019 Indonesian varapresidentti.
Vielä lokakuussa 2004 pidettyjen presidentinvaalien aikaan Kalla jätettiin oman puolueensa ulkopuolelle, sillä hän oli ehdolla kilpailevan demokraattisen puolueen presidenttiehdokkaan Susilo Bambang Yudhoyonon varapresidentiksi. Kun kuitenkin Golkarin oma ehdokas kenraali Wiranto putosi jo ensimmäisellä kierroksella ja Yodhoynosta tuli presidentti, sai Kalla synninpäästön puolueessaan. Niinpä hän voitti joulukuussa 2004 Golkar-puolueen johtajaäänestyksen, vastaehdokkaana Akbar Tanjung.
Jusuf Kalla on Indonesian toiseksi tärkein poliitikko heti presidentti Yodhoyonon jälkeen, ellei jopa lähes yhtä tärkeä. Hän on pidetty maan vaikutusvaltaisimpana varapresidenttinä sitten ensimmäisen kyseisen viran haltijan, Muhammed Hattan, aikojen. Maan suurimman puolueen Golkarin puoluejohtajana hänellä on lisäksi enemmän vaikutusvaltaa Indonesian parlamentissa kuin presidentti Yodhoyonolla itsellään, sillä tämän demokraattisella puolueella (PD) on vain runsas kymmenesosa parlamenttipaikoista.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
TokohIndonesian esittely
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Hamzah Haz Boedino | Indonesian varapresidentti 2004–2009 2014–2019 | Seuraaja: Boedino Ma'ruf Amin |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat  Alankomaat 
Muut:  IdRef
Zoopagomycotina

Piptocephalis-laji kuuluu alalahkoon
Zoopagomycotina on sienten alakaari, joka on elinkiertonsa perusteella luokiteltu aiemmin yhtymäsieniin. Alakaaren lajit elävät haploideina kasvurihmoina ja muodostavat suvullisia paksuseinäisiä yhtymäitiöitä, jotka ovat monitumaisia. Alakaareen kuuluu nimisuku Zoophagus, jonka edustajat pyydystävät rihmastonsa tahmeilla sivuhaaroilla muun muassa sukkulamatoja. Muutkin alakaaren lajit vaikuttavat säännönmukaisesti olevan hyönteisten tai muiden eläinten loisia.