stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lavastaja

Lavastaja on suunnittelija, joka vastaa esityksen tai audiovisuaalisen tallenteen (kuten elokuvan tai televisio-ohjelman) visuaalisesta kokonaisuudesta eli lavastuksesta yhdessä ohjaajan ja muun taiteellista ennakkosuunnittelua tekevän työryhmän (esimerkiksi pukusuunnittelija, valosuunnittelija, koreografi, kuvaaja) kanssa. Usein lavasteita on toteuttamassa erikseen lavasterakentaja.
Teatterimaailmassa lavastajasta käytetään myös nimitystä skenografi (ruots. skenograf, engl. scenographer), jonka voidaan tulkita käsittävän myös pukusuunnittelun ja joissain tapauksissa valosuunnittelun. Useat teatterilavastajat toimivatkin myös pukusuunnittelijoina. Ulkomaisessa elokuvamaailmassa suomalaista lavastajaa vastaavat englannin kielen tittelit production designer, art director ja set designer, tässä hierarkiajärjestyksessä.
Merkittävimpiä tämän hetken teatterilavastajia Suomessa

Ralf Forsström, freelance, aiemmin muun muassa Helsingin ja Tukholman kaupunginteatterien vakituinen lavastaja, toimii myös pukusuunnittelijana
Pekka Ojamaa, freelance, taiteilijaprofessorina 1993–1998 (edesmennyt)
Reija Hirvikoski, freelance, vierailuja muun muassa Helsingin kaupunginteatterissa, Oulun kaupunginteatterissa, Turun kaupunginteatterissa, Jyväskylän kaupunginteatterissa ja Lahden kaupunginteatterissa. Lavastuksia myös televisioon ja elokuvaan. Toimii myös pukusuunnittelijana.
Tiina Makkonen, freelance, Taideteollisen korkeakoulun lavastustaiteen professorina 2000–2006 (edesmennyt)
Hannu Lindholm, Tampereen Työväen Teatterin lavastaja, vierailee jatkuvasti muun muassa Suomen Kansallisoopperassa ja Helsingin kaupunginteatterissa
Kati Lukka, Suomen Kansallisteatterin lavastaja, aiemmin Helsingin kaupunginteatterissa
Kimmo Viskari, freelance, vierailuja muun muassa Suomen Kansallisoopperassa ja Kansallisteatterissa.
Merkittävimpiä tämän hetken teatterilavastajia Suomessa > Merkittäviä suomalaisia elokuvalavastajia

Pentti Valkeasuo, lavastanut useita elokuvia kuten Tango Kabaree, Lupaus, FC Venus, Kaksipäisen kotkan varjossa, Raja 1918, voittanut Jussin elokuvasta Betoniyö ja ollut ehdokkaana aikaisemmin. Viimeisin lavastus on Betoniyö.
Minna Santakari, lavastanut muun muassa kaikki Markku Pölösen elokuvat
Risto Karhula, aktiivinen ura elokuvatuotannoissa 1980-luvulta alkaen
Markku Pätilä, Aki Kaurismäen luottolavastaja.
Ville Salminen
Aimo Pöyhönen, lavasti muun muassa kaksi suomalaisohjelmaa, jotka olivat ehdolla Kultaisen ruusun saajaksi.
Katriina Pajunen (Katriina Ilmaranta-Pajunen, Katriina Ilmaranta), mm. vuoden Parhaan lavastuksen Jussi (2003) elokuvasta Heinähattu ja Vilttitossu, Taideteollisen korkeakoulun elokuva- ja tv-lavastuksen professori vuosina 2000–2007
Sattva-Hanna Toiviainen, lavastanut muun muassa elokuvat Vares – yksityisetsivä, Paha maa ja Musta Jää. Ollut Jussi-ehdokkaana vuonna 2007 elokuvista Saippuaprinssi ja Valkoinen kaupunki.
Jukka Uusitalo, voittanut Jussi-patsaat elokuvista Raid (2003), Lipton Cockton in the Shadows of Sodoma (1995) sekä Ganes  (2007) . Ollut tämän lisäksi Jussi-ehdokkaana vuosina 2000 ja 2002.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Lavastaja (Elokuvantaju)
Lavastajan ammatinkuvaus (Ammattinetti)
Murha Sandhamnissa

| Murha Sandhamnissa> Morden i Sandhamn |
| --- | --- |

Tyyli:  rikosdraama
Kestoaika:  45/88 minuuttia
Luoja(t):  Viveca Sten
Pääosissa:  Alexandra Rapaport Jakob Cedergren
Alkuperämaa:   Ruotsi
Alkuperäiskieli:  ruotsi
Verkko:   TV4  Yle Teema & Fem
Esitetty:  21.12.2010 – jatkuu edelleen
Tuotantokausia:  7
Jaksoja:  31
Ikäraja:  
Tuotanto
Tuottaja(t):  Martin Cronström Anders Landström
Vastaava(t) tuottaja(t):  Josefine Tengblad Lars Blomgren Åsa Sjöberg Nathalie Drago Tasja Abel Wolfgang Feindt Niva Westlin- Lars Blomgren Jessica Ericstam
Ohjaaja(t):  Mattias Ohlsson
Käsikirjoittaja(t):  Sara Heldt Thomas Borgström
Tuotantoyhtiö(t):  Filmlance International AB TV4 ZDF Enterprises ZDF German Television Network
Palkinnot
Ehdokkuudet:  Kristallen Award for Drama of the Year
Aiheesta muualla
IMDb 
Murha Sandhamnissa on ruotsalainen tv-sarja, joka perustuu Viveca Stenin dekkareihin. Pääosissa ovat Alexandra Rapaport ja Jakob Cedergren. Keskuspaikkana on Tukholman saaristossa sijaitseva Sandhamnin saari, jossa sarjan rikostarkastaja Thomas Andreasson ja juristi Nora Linde ratkovat murhia.
Juoni

Dekkarin pääosassa Alexandra Rapaport esittää juristi Nora Lindeä. Nora Linde on saaren pitkäaikaisia kesäasukkaita. Sarjan toinen päähenkilö on nuori poliisi Thomas Andreasson (Jakob Cedergren). Sarjassa kuvataan Tukholman saaristoa kesällä auringon paistaessa.
Rooleissa

Alexandra Rapaport
Jakob Cedergren
Harriet Andersson
Jonas Malmsjö
Anki Lidén
Sofia Pekkari
Jaksot

| Tuotantokausi | Jakso | Esityspäivä Suomessa |
| --- | --- | --- |
| 1 | 1 | 27.11.2012 (42 min) |
|  | 2 | 4.12.2012 |
|  | 3 | 11.12.2012 |
| 2 | 1 | 18.12.2012 (43 min) |
|  | 1 | 24.11.2015 |
|  | 2 | 25.12.2012 |
|  | 2 | 25.12.2012 |
|  | 2 | 1.12.2015 |
|  | 3 | 8.12.2015 |
|  | 3 | 1.1.2013 |
| 3 | 1 | 25.12.2013 (43 min) |
|  | 2 | 1.1.2014 |
|  | 3 | 8.1.2014 |
| 4 | 1 | 2.10.2017 (43 min) |
|  | 2 | 9.10.2017 |
|  | 3 | 16.10.2017 |
| 5 | 1 | 3.9.2018 (43 min) |
|  | 2 | 10.9.2018 |
|  | 3 | 17.9.2018 |
| 6 | 1 | 17.12.2018 (1h 28 min) |
|  | 2 | 24.12.2018 |
|  | 3 | 31.12.2018 |
|  | 4 | 7.1.2019 |
Alexandra Rapaport
Brayden Burke

| Brayden Burke |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1. tammikuuta 1997 (ikä 27) Edmonton, AB, Kanada
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  vasen laitahyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  180 cm
Paino:  79 kg
Seura
Seura:  Iserlohn Roosters
Sarja:  DEL
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2023–
Aik. seurat:  Tucson Roadrunners (AHL) Ontario Reign (AHL) Milwaukee Admirals (AHL) Manitoba Moose (AHL) EHC Visp (SL) Lukko (SML)
Brayden Burke (s. 1. tammikuuta 1997 Edmonton, Alberta, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Saksan DEL-liigan Iserlohn Roostersissa. Hän on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä, mutta Burke osaa pelata myös keskellä.
Ura > Junioriura

Burke oli kaudella 2011–2012 CAC Canadiansin U15-joukkueen paras pistemies ja syöttäjä tehoilla 23+40=63, joilla hän sijoittui koko AMBHL-juniorisarjan pistepörssissä viidenneksi. Red Deer Rebels varasi Burken 145. pelaajana WHL:n varaustilaisuudessa 2012. Kaudella 2013–2014 hän oli CAC Canadiansin U18-joukkueen paras pistemies ja syöttäjä tehoilla 19+28=47, joilla Burke sijoittui AMHL:n pistepörssissä neljänneksi. Burke debytoi samalla kaudella myös Rebelsin WHL-joukkueessa, jossa hän pelasi kaksi runkosarjaottelua. Kaudella 2014–2015 Burke ehti pelata siellä yhden ottelun, kunnes joulukuussa 2014 seura kauppasi hänet ja puolustaja Devan Fafardin Lethbridge Hurricanesiin vaihdossa hyökkääjä Riley Sheeniin ja kesän 2017 viidennen kierroksen varausvuoroon. Burke teki loppukaudella 41 runkosarjaottelussa tehot 8+26=34.
Kaudella 2015–2016 Burke oli Lethbridge Hurricanesin paras pistemies tehoilla 27+82=109, joilla hän jakoi koko WHL:n syöttöpörssin voiton Regina Patsin Adam Brooksin kanssa sekä sijoittui pistepörssissä kolmanneksi edellään vain Brooks ja Moose Jaw Warriorsin Dryden Hunt. Burke voitti myös Hurricanesin sisäisen tehotilaston lukemalla +36. Hänet valittiin kauden päätteeksi WHL:n itäisen konferenssin toiseen tähdistökentälliseen. Kesällä 2016 NHL-varaamaton Burke osallistui Calgary Flamesin kehitysleirille. Hän osallistui samana syksynä myös seuran harjoitusleirille. Kesken kauden 2016–2017, marraskuussa 2016 Hurricanes kauppasi Burken Moose Jaw Warriorsiin vaihdossa hyökkääjä Ryan Boweniin, kesän 2017 toisen kierroksen varausvuoroon ja kesän 2019 ehdolliseen toisen kierroksen varausvuoroon.
Kaudella 2017–2018 Burke oli Moose Jaw Warriorsin toiseksi paras pistemies Jayden Halbgewachsin jälkeen. Hän sijoittui koko WHL:n syöttöpörssissä toiseksi edellään vain Swift Current Broncosin Aleksi Heponiemi sekä pistepörssissä neljänneksi. Seitsemännessä neljännesvälieräottelussa 4. huhtikuuta 2018 Prince Albert Raidersia vastaan Burke teki Warriorsin 5–4-voittomaalin ylivoimalla 3.50 minuuttia ennen varsinaisen peliajan päättymistä. Hänen osumansa ratkaisi joukkueelle puolivälieräpaikan. Burke teki ottelussa myös kaksi syöttöpistettä ja hänet valittiin ottelun ykköstähdeksi. Burke valittiin kauden päätteeksi WHL:n itäisen konferenssin toiseen tähdistökentälliseen.
Ura > Ammattilaisura

Maaliskuussa 2018 Burke teki kolmivuotisen NHL-tulokassopimuksen Arizona Coyotesin kanssa. Huhtikuussa hän siirtyi amatööritryout-sopimuksella AHL-joukkue Tucson Roadrunnersiin, jossa Burke pelasi loppukaudella 2017–2018 kaksi runkosarjaottelua ilman tehopisteitä. Kauden 2018–2019 hän pelasi siellä kokonaan tehden varsinaisen tulokaskautensa aikana 67 runkosarjaottelussa tehot 13+20=33. Kaudella 2019–2020 Burke pelasi AHL:ssä 51 runkosarjaottelua tehopistein 21+31=52, joilla hän johti joukkueen sisäistä piste- ja maalipörssiä sekä oli liigan pistepörssissä kahdeksantena, kunnes koronaviruspandemia päätti kauden maaliskuussa 2020. Joulukuussa 2019 Coyotes nosti Burken NHL-joukkueensa vahvuuteen, mutta ennen ensimmäistäkään pelattua ottelua hänet lähetettiin kolme päivää myöhemmin takaisin farmiin. Heinäkuussa 2020 Coyotes nimesi Burken myös pudotuspelikokoonpanoonsa, mutta hän ei kuitenkaan pelannut siellä otteluakaan. Myös kauden 2020–2021 Burke pelasi kokonaan Roadrunnersissa.
Heinäkuussa 2021 Arizona Coyotes kauppasi Burken ja hyökkääjä Tyler Steenbergenin Los Angeles Kingsiin vaihdossa puolustaja Cole Hultsiin ja hyökkääjä Boko Imamaan. Elokuussa hän teki seuran kanssa vuoden mittaisen, kaksisuuntaisen ja 750 000 dollarin arvoisen jatkosopimuksen. Lokakuussa Kings asetti Burken harjoitusleirin päätteeksi siirtolistalle. Koska mikään toinen NHL-seura ei napannut häntä vuorokauden kuluessa, Burke lähetettiin AHL-joukkue Ontario Reignin vahvuuteen. Hän pelasi siellä kokonaan alkukauden 2021–2022, kunnes maaliskuussa 2022 Kings kauppasi Burken Nashville Predatorsiin vaihdossa puolustaja Frédéric Allardiin. Hän pelasi loppukauden farmijoukkue Milwaukee Admiralsissa, jonka paras maalintekijä Burke oli pudotuspeleissä neljällä osumallaan Cole Schneiderin ja Jimmy Huntingtonin kanssa.
Burke oli loukkaantumisen vuoksi sivussa koko alkukauden 2022–2023, kunnes kuntouduttuaan hän teki tammikuussa 2023 ammattilaistryout-sopimuksen AHL-joukkue Manitoba Moosen kanssa. Burke pelasi siellä kymmenen ottelua, kunnes helmikuussa hänen koejaksonsa uutisoitiin päättyneeksi. Seuraavana päivänä Burken tiedotettiin siirtyvän loppukauden kattavalla sopimuksella Sveitsin toiseksi korkeimmalle sarjatasolle Swiss Leaguen EHC Vispiin.
Kaudeksi 2023–2024 Burke siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella SM-liigajoukkue Rauman Lukkoon. Hän oli joukkueen kolmanneksi paras pistemies tehoilla 9+21=30. Burke oli tehoilla 6+4=10 Lukon paras maalintekijä ja hän jakoi joukkueen sisäisen pistepörssin voiton Tarmo Reunasen kanssa.
Burke siirtyi kaudeksi 2024–2025 vuoden mittaisella sopimuksella Saksan DEL-liigan Iserlohn Roostersiin.
Bad Saulgau

| Bad Saulgau |
| --- | --- |
 Kirkko St. Johannes Baptist
 vaakuna
 Bad Saulgau
 Koordinaatit: 48°1′N, 9°30′E 
Valtio:  Saksa
Osavaltio:  Baden-Württemberg
Piirikunta:  Sigmaringenin piirikunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  97,3 km²
Korkeus:  587 m
Väkiluku (2023)  (31.12.2023):  17 724
 – Väestötiheys:  182 as./km²
Postinumero:  88348
Suuntanumero(t):  07581
 
 www.bad-saulgau.de 
Bad Saulgaun sijainti Sigmaringenin piirikunnassa.
Bad Saulgau on kaupunki Baden-Württembergin osavaltiossa eteläisessä Saksassa. Se käsittää kantakaupunki Bad Saulgaun ja kolmetoista pientä kylää.
Maantiede

Bad Saulgau sijaitsee Sigmaringenin piirikunnan itäosassa. Etäisyys Stuttgartista on noin 88 kilometriä etelään.
Historia

Vanhin maininta Bad Saulgausta on vuodelta 819 muodossa Sulaga. Nimen alkuperä saattaa olla kelttiläinen. Kaupunkioikeudet Saulgau sai 1239. Kolmikymmenvuotisen sodan aikana 1630-luvulla Ruotsin joukot viettivät talvensa kaupungissa. Samalta ajalta on paikallinen legenda "Kreuzwunder", jonka mukaan ruotsalainen vahti yritti polttaa ristin, joka kuitenkin loisti niin kirkkaana, että ruotsalaisten oli paettava kaupungista. Rautatieverkkoon Saulgau liitettiin 1869 linjalle Herbertingen–Aulendorf. Kaupunki teollistui voimakkaasti toisen maailmansodan jälkeen ja sen rakennettu ala yli kaksinkertaistui. Vanhankaupungin saneeraus aloitettiin 1977. Saulgaun kylpylätoimintaa kehitettiin ja kaupunki sai vuosituhannen vaíhteessa oikeuden liittää nimeensä sanan "Bad".
Bad Saulgaun vanhimpia rakennuksia on kirkko St. Johannes Baptist, jonka iäkkäimmät osat ovat 1200-luvulta. Suurin osa nykyisestä kirkosta on rakennettu noin vuonna 1400.
Talous ja liikenne

Bad Saulgaun talous perustuu teollisuuteen, kaupankäyntiin ja palveluihin, joista korostuu erityisesti terveydenhuolto. Kaupungin halki kulkee maantie Bundesstraße 32.
Aiheesta muualla

Bad Saulgau, Baden-Württemberg, Saksa — Sunrise, Sunset, and Daylength
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: de:Bad Saulgau
Käännös suomeksi
Tony Zale

| Tony Zale |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Anthony Florian Zaleski
Syntynyt: 29. toukokuuta 1913 Gary, Indiana
Kuollut: 20. maaliskuuta 1997 (83 vuotta)
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Nyrkkeilijä
Lempinimi:  Man of Steel
Pituus:  171  cm
Painoluokka:  keskisarja
Kätisyys:  oikeakätinen
Ammattilaistilastot
Ottelut:  87
Voitot:  67
– tyrmäysvoitot:  45
Tappiot:  18
Ratkaisemattomat:  2
Ei tuomiota/ mitätöity:  0
Tony Zale, oikealta nimeltään Anthony Florian Zaleski, ”Man of Steel”, (29. toukokuuta 1913 – 20. maaliskuuta 1997) oli yhdysvaltalainen nyrkkeilijä. Zalen nyrkkeilyuran parhaat vuodet ajoittuivat 1940-luvulle, jolloin hän oli maailman huipulla ja voitti kahdesti keskisarjan maailmanmestaruuden. Ammattilaisurallaan hän otteli 87 ottelua, joista voitti 67 (tyrmäyksellä 44), hävisi 18 ja kaksi päättyi ratkaisemattomaan.
Nyrkkeilyura

Zale syntyi Garyssä, Indianassa. Hän työskenteli nuoruudessaan kotikaupunkinsa terästehtaalla ennen kuin ryhtyi ammattilaiseksi vuonna 1934. Terästehtaalla vietetystä ajasta Zale sai myös "Man of Steel" kutsumanimen. Tammikuussa 1940 hän otteli NBA-liiton keskisarjan maailmanmestaria Al Hostakia vastaan, mutta ottelussa ei ollut panoksena titteliä. Zale voitti kamppailun ja pääsi samana kesänä ottelemaan uudelleen Hostakia vastaan, tällä kertaa mestaruudesta. Ottelussa Zale tyrmäsi Hostakin 13. erässä ja voitti mestaruuden. Zale otteli samana vuonna vielä lukuisia muita otteluita ja puolusti seuraavana vuonna mestaruuttaan Steve Mamakosia ja Hostakia vastaan.  Vuoden 1941 marraskuussa hän voitti Georgie Abramsin ja sai tämän ansiosta mestaruudelleen kiistattoman tunnustuksen. Seuraavassa ottelussaan helmikuussa 1942 hän hävisi ei-titteliottelussa Billy Connille. Tämän jälkeen hän lähti  Yhdysvaltain laivastoon, missä palveli toisen maailmansodan loppuun saakka.
Sodan loputtua 33-vuotias Zale oli yhä yleisesti tunnustettu maailmanmestari. Syyskuussa 1946 hän puolusti mestaruuttaan ensimmäisen kerran Rocky Grazianoa vastaan. Kumpikin ottelija kävi lattiassa kahden ensimmäisen erän aikana ja keskivaiheilla Graziano vaikutti hallitsevan tapahtumia, mutta kuudennessa erässä Zale yllättäen tyrmäsi hänet. Voittonsa ansiosta Zale valittiin  muun muassa Ring Magazinen ja amerikkalaisten nyrkkeilytoimittajien taholta vuoden nyrkkeilijäksi.
Graziano ja Zale kohtasivat uudelleen 26. heinäkuuta 1947. Tällä kertaa Graziano voitti tyrmäyksellä kuudennessa erässä. Miesten kolmannessa kohtaamisessa 10. kesäkuuta 1948 Zale tyrmäsi Grazianon jo kolmannessa erässä ja otti mestaruuden takaisin itselleen. Kolmen kuukauden kuluttua Zale puolusti mestaruuttaan Marcel Cerdania vastaan ja hävisi teknisellä tyrmäyksellä viimeisessä erässä. Ottelun jälkeen hän lopetti uransa.
Zale valittiin nyrkkeilyn Hall of Fameen vuonna 1991.
Kuolema

Zale kuoli 82 vuoden iässä Parkinsonin taudin seurauksena. Zalella oli myös imusolmukesyöpä.
Aiheesta muualla

Zalen ammattilaistilastot BoxRec-tietokannassa
IBHOF / Tony Zale (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat
Kleopatra VII

| Kleopatra VII Filopator |
| --- | --- |
 Kleopatraa luultavasti esittävä rintakuva.
Egyptin kuningatar
Valtakausi:  51 eaa. – 30 eaa.
Edeltäjä:  Ptolemaios XII
Seuraaja:  Ptolemaios XV
Yhteishallitsijat:   Ptolemaios XIII  Ptolemaios XIV  Ptolemaios XII  Ptolemaios XV 

Syntynyt:  69 eaa. Egypti
Kuollut:  12. elokuuta 30 eaa. (n. 39 vuotta) Aleksandria, Egypti
Puoliso:   Ptolemaios XIII  Ptolemaios XIV  Marcus Antonius 
Koko nimi:  Kleopatra VII Thea Filopator
Suku:  Ptolemaiosten hallitsijasuku
Kleopatra VII Filopator (m.kreik. Κλεοπάτρα Φιλοπάτωρ, 69 eaa. – 12. elokuuta 30 eaa.) oli Egyptin kuningatar 51–30 eaa. ja Egyptin kreikkalaisajan viimeinen aktiivinen hallitsija. Hän kuului Ptolemaiosten hallitsijasukuun, joka oli hallinnut Egyptiä vuodesta 305 eaa. lähtien. Kleopatra nousi kuningattareksi 18-vuotiaana ja uudelleen 21-vuotiaana menetettyään välillä vallan veljelleen.
Kleopatran ajan Egypti oli Rooman vasallivaltio, ja Kleopatran täytyi jatkuvasti mielistellä ja avustaa Roomaa pitääkseen maansa itsenäisenä, missä hän onnistuikin yli 20 vuoden ajan. Hän oli Ptolemaiosten tapaan tarvittaessa hyvin häikäilemätön ja julma, ja hän surmautti ainakin yhden sisaruksistaan. Roomassa häneen suhtauduttiin yleensä vihamielisesti, sillä häntä pidettiin laskelmoivana pyrkyrinä. Egyptissä hänet samastettiin Isis-jumalattareen.
Kleopatra on jäänyt historiaan etenkin rakkaussuhteistaan ja poliittisista liitoistaan Julius Caesarin ja Marcus Antoniuksen kanssa, legendaarisesta viehätysvoimastaan, sekä dramaattisesta itsemurhasta, jonka hän teki Egyptin joutuessa lopullisesti Rooman vallan alle.
Sukutausta ja perhe

Nimi Kleopatra on kreikkaa ja tarkoittaa ’isän kunnia’. Kaikki Ptolemaiosten suvun naiset olivat olleet nimeltään joko Kleopatra, Arsinoe tai Berenike, kuten olivat myös Kleopatran ja hänen siskojensa nimet.
Kleopatran ja hänen perheensä äidinkieli oli kreikka, ja he edustivat hellenististä kulttuuria. Kleopatra kuului makedonialaislähtöiseen Ptolemaiosten hallitsijasukuun, joka oli hallinnut Egyptiä Aleksanteri Suuren jälkeen. Kleopatran isä oli faarao Ptolemaios XII Auletes. Hänet tunnettiin heikkona hallitsijana, joka oli kiinnostunut huilunsoittamisesta ja muista taiteista yhtä paljon kuin hallitsemisesta. Kleopatran äitiä ja isänäitiä ei tiedetä, sillä heitä ei mainita yhdessäkään lähteessä. Kleopatran isosiskon Berenike IV:n äiti ja Auletesin viimeinen vaimo oli Kleopatra V Tryfaina, joka saattoi olla myös Kleopatran ja tämän muiden sisarusten äiti. Eri historioitsijoilla on asiasta eri käsityksiä. Kleopatra V Tryfaina oli kymmeniä vuosia miestään nuorempi ja luultavasti tämän sisar tai sisarpuoli.
Myös Kleopatran sisarusten määrä on epävarma. Hänellä oli ainakin yksi isosisko (Berenike) ja yksi pikkusisko (Arsinoe) sekä kaksi pikkuveljeä, joista molemmista tuli myöhemmin lyhyeksi aikaa Kleopatran aviomiehiä. Kleopatra V:n ja Kleopatra VII:n välistä ei tunneta Kleopatra VI:ta. Jos hän oli olemassa, hän olisi ollut Kleopatra VII:n isosisko ja ehkä se Kleopatra, jonka mainittiin hallinneen vuoden ajan Berenike IV:n kanssa ennen kuolemaansa.
Elämä > Varhainen elämä

Kleopatra syntyi todennäköisesti 69 eaa., mahdollisesti jo vuotta aiemmin. Kuukautta tai päivää ei tiedetä. Hän syntyi luultavimmin Aleksandriassa, jossain sen kuninkaallisista palatseista.
Kleopatra kasvoi Aleksandriassa isänsä palatsissa, joka sijaitsi kuuluisan Aleksandrian kirjaston vieressä. Hänen varhaisvuosistaan ei tiedetä mitään, mutta epäilemättä hän sai hyvän koulutuksen, sillä hän osasi useita kieliä ja hänet tunnettiin taitavana ja sivistyneenä keskustelijana.
Elämä > Valtaannousu

Kleopatran isä Auletes joutui vuonna 58 eaa. maanpakoon Roomaan, minä aikana hänen vanhin tyttärensä Berenike IV otti vallan itselleen. Auletes palasi Roomasta kolmen vuoden kuluttua ja teloitutti Bereniken, ja 13-vuotias Kleopatra nousi vallanperimysjärjestyksessä ensimmäiseksi. Auletes kuoli luonnollisista syistä johtuen viisi vuotta myöhemmin – näin 18-vuotiaasta Kleopatrasta tuli vuonna 51 eaa. Egyptin hallitsija yhdessä pikkuveljensä Ptolemaios XIII:n kera. Kleopatra oli hyvin läheinen isänsä kanssa, mahdollisesti jopa tämän kanssahallitsija, ja hän järjestikin isälleen näyttävät hautajaiset ja otti lisänimekseen Filopator, ”isäänsä rakastava”.
Valtaan noustuaan Kleopatran kirjoitettiin tehneen matkan Thebaan, missä hän osallistui näkyvästi uskonnollisiin härkäkulttiseremonioihin. Näin hän on ehkä pyrkinyt säilyttämään yläegyptiläisten uskollisuuden ja osoittamaan olevansa koko Egyptin kuningatar. Silloin hän olisi joutunut jättämään hovinsa muutamaksi viikoksi heti valtakautensa alussa.
Kleopatra johti maata itseään periaatteessa korkea-arvoisemman pikkuveljensä sijaan puolentoista vuoden ajan. Aluksi asiakirjoissa ja kolikoissa oli vain hänen nimensä. Hänen ensimmäisinä valtavuosinaan Egyptiä koetteli kuitenkin kuivuus, ja ruokapulasta kärsinyt maa ajautui laittomuuksiin ja maaltapakoon. Kleopatran hovissa valtaa olivat saaneet myös johtava ministeri eunukki Potheinos ja kenraali Akhillas. He toimivat nuoren Ptolemaioksen holhoojina ja onnistuivat palauttamaan Ptolemaioksen Kleopatran edelle hallitsijaksi. Kleopatra myös suututti roomalaisjoukot, jotka olivat aikoinaan tulleet Aleksandriaan hänen isänsä turvaksi. Sen seurauksena hän joutui epäsuosioon ja hänet ajettiin maanpakoon.
Vuonna 48 eaa. 21-vuotias Kleopatra oli Arsinoen ja palkkasotilasjoukkojensa kanssa Syyrian aavikoilla maanpaossa, kun hänen veljensä hallitsi yksin Egyptiä. Saman vuoden syyskuussa Ptolemaios XIII murhautti Julius Caesaria vastaan sotineen roomalaisen sotapäällikkö Pompeiuksen leirinsä edustalla Pelusiumissa, Niilin suiston itäpuolella. Pian tämän jälkeen Julius Caesar saapui Aleksandriaan ja kutsui hallitsijaparin luokseen. Caesar aikoi sovitella sisarusten riitaa, sillä vakaa Egypti oli Roomankin etu. Kleopatra ei olisi päässyt Aleksandriaan veljensä armeijan ohi, joten hänet salakuljetettiin omaan palatsiinsa Niiliä pitkin hamppu- tai nahkasäkissä.
52-vuotiaasta Caesarista ja Kleopatrasta tuli tapaamisensa jälkeen rakastavaiset, ja Caesar nosti Kleopatran tämän veljen rinnalle hallitsijaksi. Caesar myös lahjoitti Kyproksen saaren Arsinoelle ja 12-vuotiaalle Ptolemaios XIV:lle.
Aleksandriassa Caesarin joukot kokivat sisällissotaa käyvien aleksandrialaisten taholta voimakasta vastustusta, ja taistelut jatkuivat kuukausia Caesarin ja Kleopatran ja tämän kahden sisaruksen ollessa piiritettyinä palatsissaan. Caesar saavutti lopulta voiton, ja Ptolemaios XIII sai surmansa. Sodan jälkeen Caesar nosti Kleopatran nuoremman pikkuveljen Ptolemaios XIV:n Kleopatran rinnalle hallitsijaksi. Caesaria vastaan sotaan ryhtynyt ja kuningattareksi julistautunut Arsinoe vangittiin ja vietiin myöhemmin Artemiin temppeliin Efesokseen.