stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
DNS

| TCP/IP-pino |
| --- | --- |
sovelluskerros sovelluskerros: BGP · DHCP · DNS · ESMTP · FTP · HTTP · IMAP · IRC · LDAP · MGCP · NNTP · NTP · POP3 · RPC · RTP · RTSP · SIP · SMTP · SNMP · SOCKS · SSH · Telnet · TLS/SSL · XMPP  ·  (..lisää..)
kuljetuskerros kuljetuskerros: TCP · UDP · QUIC · DCCP · SCTP · RSVP · RIP · ECN
verkkokerros verkkokerros: IP (IPv4 ja IPv6) · ICMP (ICMPv6) · IGMP · IPsec
siirtoyhteyskerros: ARP · IS-IS · NDP · OSPF · L2TP · PPP
fyysinen kerros
DNS (engl. Domain Name System eli nimipalvelujärjestelmä) on hajautettu järjestelmä, jonka avulla voidaan nimetä tietokoneita ja palveluja Internetissä tai muissa IP-verkoissa. Se on tärkeä osa internetin infrastruktuuria, ja se toimii puhelinluettelon tavoin kääntäen verkkotunnuksia IP-osoitteiksi (esimerkiksi fi.wikipedia.org on 185.15.59.224).
Internetin laitteet kommunikoivat keskenään pitkien numeeristen IP-osoitteiden avulla, joiden muistaminen sellaisenaan olisi hankalaa ja epäkäytännöllistä.
Nimipalvelun toteuttavia palvelimia kutsutaan nimipalvelimiksi ja niitä on neljää eri tyyppiä:
Paikallinen nimipalvelin (engl. resolver) vastaa käyttäjien nimipalvelupyyntöihin ja hakee niihin vastaukset muilta nimipalvelimilta.
Virallinen tai auktoritatiiviset nimipalvelin (engl. authoritative nameserver) sisältää ja tarjoaa tietyn verkkotunnuksen DNS-tietueet eli IP-osoitteet, joihin verkkotunnus osoittaa.
Verkkotunnuspalvelin (engl. TLD nameserver) ohjaa pyynnöt oikealle viralliselle nimipalvelimelle. Niitä on jokaista verkkotunnuspäätettä (kuten .com, .fi, .org...) kohden, ja ne sisältävät nimipalvelintiedot kaikille verkkotunnuksille, jotka loppuvat kyseiseen päätteeseen. Niitä hallitsee IANA.
Juuripalvelin (engl. root nameserver) ohjaa pyynnöt oikealle verkkotunnuspalvelimelle. Niitä on yhteensä 13 kappaletta, ja niitä hallitsee IANA.
Nimipalvelun historia

Tietokoneita on nimetty niiden keksimisestä lähtien, samoin tietoverkkoja. DNS on rakennettu tukemaan IP-protokollaa käyttäviä verkkoja ja nimipalvelun kannalta on epäolennaista kuinka nimet toimivat muissa verkoissa.
IP-verkon alkuaikana osoitteille annettiin nimiä ainoastaan hosts-tiedostossa, jonka kopiota jaettiin koneiden välillä. Laitekannan kasvaessa menetelmä ei ollut käytännöllinen, ja vuonna 1983 Jon Postel pyysi Paul Mockapetrisiä ratkaisemaan nimiin liittyvän ongelman. Alkuperäinen nimipalvelun määritelmä löytyy dokumenteista RFC 882 ja RFC 883. Vuonna 1987 nimipalvelun määritelmiä päivitettiin RFC 1034- ja RFC 1035 -dokumenteissa, jolloin muodostui nykyisen nimipalvelun perusta.
Nimipalvelua kehitetään edelleen. Vuosien aikana nimipalveluun on lisätty tietoturvaa tukevia tietotyyppejä, sen dynaamisuutta on paranneltu ja määrityksiä täsmennetty.
Ensimmäinen nimipalvelusovellus oli Paul Mockapetrisin luoma JEEVES. Myöhemmin Berkeleyn opiskelijat Douglas Terry, Mark Painter, David Riggle ja Songnian Zhou kirjoittivat sovelluksen uusiksi, ja antoivat sille nimeksi Berkeley Internet Name Domain eli BIND.
Verkkotunnus nimipalvelussa

Verkkotunnuksen osat erotetaan toisistaan pisteellä. Yleensä osat kirjoitetaan järjestyksessä spesifisemmästä laajempaan vasemmalta oikealle, eli juuresta katsottuna oikealta vasemmalle. Ensimmäisen tason verkkotunnus on juuri, joka on pelkkä piste. Juuresta seuraavan tason tunnuksia nimitetään ylätason verkkotunnuksiksi (Top-Level Domain eli TLD). Kaikki ylätason verkkotunnukset ovat säädeltyjä, ja lähes kaikilla ylätason verkkotunnuksilla on oma, erillinen rekisterinsä.
Ylätason verkkotunnuksia on kahta päätyyppiä, maatunnuksia (Country Coded TLD eli ccTLD) ja yleisluontoisia tunnuksia (Generic TLD eli gTLD). Esimerkiksi Suomessa käytettävä maatunnus on fi. Yleisluontoisia puolestaan ovat .com, .org ja .net. Ylätason verkkotunnuksen haltija, Suomessa esimerkiksi Traficom, jakelee edelleen hallinnoimansa ylätason tunnuksen aliverkkotunnukset. Ylätason aliverkkojen kaksiosaisia tunnuksia – esimerkiksi wikipedia.org – kutsutaan verkkotunnuksiksi.
Verkkotunnuksen ylläpitäjä voi edelleen tehdä omalle verkkotunnukselleen aliverkkotunnuksia. Tällainen on esimerkiksi dhcp.inet.fi, jonka alla olevat verkkotunnukset ovat samassa laajakaistaverkossa olevien koneiden tunnuksia.
Verkkotunnuksia IP-osoitteisiin puhelinluettelon tavoin liittävän nimipalvelun lisäksi on olemassa käänteisnimipalvelu, jonka avulla saadaan selville IP-osoitetta vastaava verkkotunnus. Käänteisosoitteiden juuri on in-addr.arpa. Osoitteet muistuttavat tavanomaisia verkkotunnuksia. Merkittävin ero on se, että niihin viitataan eri tietotyypillä kuin tavallisiin nimiin. Käänteisverkkotunnuksen saa palveluntarjoajalta tai Internet-rekisteristä. Euroopan alueella Internet-rekisteri on RIPE.
ISC:n mukaan tammikuussa 2017 internetissä oli 1 062 660 523 nimeä DNS-järjestelmässä.
Verkkotunnuksella voi olla useita osoitteita nimipalvelussa esimerkiksi kuormituksen tasaamisen vuoksi (ks. RFC 1035, RFC 1794).
Resolverit

Arkikielessä nimipalvelimilla tarkoitetaan usein ainoastaan resolvereja, jotka määritellään Internetin tietokoneille staattisesti tai DHCP:n avulla. Tavallisesti resolvereita määritellään kaksi tai useampia.
Resolvereiden tärkein tehtävä on etsiä vastauksia nimipalvelukyselyihin. Resolverit tallettavat vastauksia välimuistiin, millä vältetään rekursio silloin, kun jotain nimeä kysytään usein. Tämä parantaa resolvereiden tehokkuutta.
Resolverin rekursio selvittää, onko kysytty nimi tai sen osa välimuistissa. Mikäli koko nimi on välimuistissa, eikä vanhentunut, se palautetaan ilman rekursiota. Mikäli
vain nimen vähemmän merkitsevä osa on välimuistissa, tehdään ulossuuntautuvia kyselyjä, jotta resolveri pystyy kertomaan pyydetyn tiedon. Samalla se myös tallennetaan välimuistiin. Jos välimuisti on tyhjä, resolveri käyttää vihjetiedostoa, jonne juurinimipalvelimet on merkitty, ja ryhtyy sen kautta täyttämään välimuistiaan.
Resolveri ei saa pitää välimuistissaan tietoja kauempaa kuin nimipalveluun on määritelty. Välimuistissapitämisaikaa (Time to Live eli TTL) säätelevät autoritääristen nimipalvelimien (katso alempana) ylläpitäjät. Käytössä olevan resolverin olisi syytä olla verkossa mahdollisimman lähellä ja tehokkaalla koneella, jotta nimipalvelun käyttötuntuma olisi nopea.
Resolverin tulisi vastata ainoastaan sen organisaation kyselyihin jonka käytössä kone on.
Autoritääriset nimipalvelimet

Autoritääriset nimipalvelimet vastaavat resolvereiden tekemiin kyselyihin. Verkkotunnuksen suhteen vähemmän merkitsevät nimipalvelimet kuten juurinimipalvelimet eivät tiedä lopullista vastausta, mutta tietävät millä nimipalvelimilla enemmän merkitsevä verkkotunnus sijaitsee. Tämä synnyttää rekursion.
Juuri- ja TLD-nimipalvelimia ylläpidetään ammattimaisesti ja ne on hajautettu Jokulähetys (anycast) -tekniikalla. Nimipalvelusisällön TLD-nimipalvelimet saavat verkkotunnusrekisteristä. Kolmannen tason verkkotunnuksille, kuten example.com, auktoritatiiviset nimipalvelimet määrittelee verkkotunnuksen rekisteröijä. Kolmannen tason autoritääriset nimipalvelimet voivat olla enemmän tai vähemmän ammatillisesti ylläpidettyjä.
Jokaisella verkkotunnuksella tulisi olla vähintään kaksi autoritääristä nimipalvelinosoitetta. Osoitteita voi olla enemmän kuin kaksi, ja niitä voi hajauttaa fyysisesti useisiin paikkoihin Jokulähetyksen tai kuormantasaajan avulla. Yhden autoritäärisistä nimipalvelimista täytyy olla master, joka jakaa muille verkkotunnuksesta kopion. Kopioita vastaanottavien koneiden nimi on slave. Verkkotunnuksen kopion siirtymistä masterilta slavelle kutsutaan nimellä zone transfer, joka on tavanomaisesti rajoitettu ainoastaan koneille, jotka ovat nimipalvelimen pääsylistalla tai pitävät hallussaan TSIG-avainta.
Autoritääriset nimipalvelimet voivat ottaa päivityksiä vastaan asiakaskoneilta. Tekniikka, jolla päivitykset toteutetaan, on nimeltään dynaaminen DNS (DynDNS). Päivitysten tarkoituksena on asettaa nimi- ja IP-pareja asiakaskoneen pyynnöstä vastaamaan toisiaan.
Autoritäärisille nimipalvelimille voidaan tehdä eri näkymiä (view) eri verkko-osoitteista, tai osoiteavaruuksista, tuleville kyselyille. Näkymien avulla nimipalvelun ylläpitäjä voi joustavasti ohjailla liikennettä. Ellei näkymien käytön kanssa ole varuillaan niillä voi aiheuttaa outoja ongelmia.
Autoritääristen nimipalvelimien on vastattava kaikkialta Internetistä tuleviin kyselyihin.
Tietueet

Nimipalvelun sisältötieto kulkee tietueiden välityksellä. Nimipalvelun kannalta verkkotunnus on tietue siinä missä nimi-ip-pari. Yleisimmin tarvittuja tietueita ovat:
| --- | --- |
A: Tietue, joka osoittaa IP-osoitteen
PTR: IP-osoite, joka osoittaa nimen
MX: Tietuetta palvelevat sähköpostipalvelimet
NS: Verkkotunnuksen nimipalvelimet
SOA: Verkkotunnuksen hallintatiedot
TXT: Tietueen osoittama vapaateksti
Tietueissa sallittuja merkkejä ovat kirjaimet, numerot ja yhdysviiva. Pienet sekä isot kirjaimet tarkoittavat samaa ja muut merkit eivät ole sallittuja. Poikkeuksen muodostaa NAPTR-tietue, jossa on sallittu alaviiva ja tietuesisällössä säännölliset lausekkeet. Toinen poikkeus on SRV-tietue, jossa on sallittu alaviivan käyttö.
Seuraavat tietueet ovat verrattaen uusia:
| --- | --- |
AAAA: Tietue, joka osoittaa IPv6-osoitteen
DNAME: Verkkotunnusten nimeäminen uudelleen
NAPTR: "Puhelinnumerotietue"
SRV: Palvelunosoitustietue
Resolveri voi tehdä myös ANY-kyselyn, joka ei ole varsinaisesti tietue. Tehtäessä ANY-kysely vastaus sisältää kaikki tietueet jotka liittyvät nimeen. Vastaavasti autoritäärisille nimipalvelimille voidaan määritellä tähtitietue (wildcard), joka muuntaa verkkotunnuksen määrittelemättömät nimet vastaukseksi joka tähtitietueeseen on määritelty. Kolmas yleisesti tiedossa oleva melkeinselvennä tietue, on SPF (Sender Policy Framework) joka määritellään TXT-tietueen sisällöksi.
Suojaaminen

DNS-tietojen varmistamiseen ja suojaamiseen väärentämisen estämiseksi on kehitetty tekniikoita kuten DNSSEC ja DNS over TLS, joista jälkimmäinen käyttää TLS-kerrosta.
Vaihtoehdot

Vaihtoehtona DNS:lle on kehitetty GNU Name System (GNS), joka on kuvattu IETF-standardissa RFC 9498 - The GNU Name System. GNS:n tarkoituksena on korjata DNS:n turvallisuuteen ja yksityisyydensuojaan liittyviä ongelmakohtia. GNS on kehitetty GNUnetiä varten Deutsche Forschungsgesellschaftin tutkimusrahoituksen tuella.
GNS toimii hajautetusti ja se voi toimia myös osittaisena korvikkeena julkisen avaimen infrastruktuureille.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta DNS Wikimedia Commonsissa
Mallinne resolverin toiminnasta.
Ai Khanum

| Ai Khanum Aleksandreia(?)> Ἀλεξάνδρεια(?) |
| --- | --- |
 Korinttilaisen pylvään kapiteeli Ai Khanumista.
Sijainti
 Ai Khanum Aleksandreia(?)
Koordinaatit:  37°9′54″N, 69°24′31″E
Valtio:  Afganistan
Paikkakunta:  Dasht-e Qaleh, Takhar
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Ajanjakso:  328 eaa.–
Kulttuuri:  antiikki
Valtakunta:  Makedonian valtakunta Seleukidien valtakunta Kreikkalais-baktrialainen kuningaskunta
Alue:  Baktria
Aiheesta muualla
  Ai Khanum Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ai Khanum, todennäköisesti sama kuin Aleksandreia Oksoksen varrella (m.kreik. Ἀλεξάνδρεια, Aleksandreia, eli Ἀλεξάνδρεια ἡ ἐπὶ τοῦ Ώξου, Aleksandreia hē epi tū Oksū; lat. Alexandria Oxiana), oli antiikin aikainen hellenistinen kaupunki Oksos-joen (nyk. Amudarja) varrella Baktriassa nykyisen Afganistanin alueella. Se perustettiin Aleksanteri Suuren valloitusretkien jälkeen.
Aluetta hallitsivat Aleksanterin jälkeen ensin seleukidit ja lopulta itsenäinen kreikkalais-baktrialainen kuningaskunta. Kaupunki tuhoutui jue zhi -paimentolaisten hyökkäyksessä suurin piirtein vuonna 150 eaa., jonka jälkeen myös kreikkalainen vaikutus alueella alkoi taantua. Kaupungin kulttuurissa ja arkkitehtuurissa oli kreikkalaisia, mutta myös itämaisia vaikutteita.
Maantiede

Ai Khanum sijaitsi nykyisen Afganistanin Takharin maakunnan alueella noin 100 kilometriä Konduzin kaupungista koilliseen. Alue on Amudarjan eli historiallisen Oksosjoen laakson keskiosaa. Kaupunki sijaitsi Amudarjan ja Kokčan yhtymäkohdassa. Alue tunnettiin Baktriana. Aikanaan seutu oli kastelukanavien risteämää tuottoisaa maatlousaluetta. Kaupunki hallitsi myös hieman kaukaisempaa Badakhšanin aluetta, joka tunnettiin rubiineista ja lapislatsuliista.
Itse Ai Khanum kattaa kolmikulmaisen alueen, jolla on kokoa 1 800 × 1 600 metriä. Kaupunkia ympäröi muuri. Suurin osa kaupungin rakennuksista oli alakaupungissa, minkä lisäksi Ai Khanum käsitti kukkulalla sijainneen akropoliin eli linnavuoren. Muurien ulkopuolella oli vielä esikaupunki ja nekropoli, eli hautausmaa.
Historia

Ai Khanum oli kreikkalainen siirtokuntakaupunki, joka perustettiin Aleksanteri Suuren vallattua alueita Keski-Aasiassa vuosina 329–327 ennen ajanlaskun alkua. Mahdollisesti Ai Khanum on historiallisissa lähteissä mainittu Oksoksen varrelle perustettu Aleksandreia. Oksoksen Aleksandreia on kuitenkin liitetty myös muihin paikkoihin, kuten Uzbekistanin puolella sijaitsevaan Kampyr Tepeen. Nykyinen nimi Ai Khanum on uzbekin kieltä ja se tarkoittaa eri tavoin kääntäen joko kuutarta tai kuun kasvoja.
Kaupunki perustettiin varhaisemman persialaisen kaupungin paikalle, mahdollisesti keväällä 328 eaa. Sinne asutettiin kreikkalaisia ja iranilaisia veteraaneja sekä paikallista väestöä. Aleksanteri Suuren kuoleman jälkeen alue kuului vuoden 250 eaa. paikkeille saakka seleukidien valtakuntaan. Sittemmin se itsenäistyi kreikkalais-baktrialaisena kuningaskuntana. Suurin piirtein vuoden 150 eaa. paikkeilla kaupunki tuhottiin pohjoisesta saapuneiden jue zhi-paimentolaiskansan hyökkäyksessä. Kreikkalainen vaikutus Baktriassa taantui ja vetäytyi lopulta Hindukušin eteläpuolelle. Alueelle muodostui sittemmin Kušan-valtakunta.
Rakennukset ja löydökset > Rakennukset

Kaupungin arkkitehtuuri yhdisteli kreikkalaisia ja itämaisia piirteitä. Hellenistisiä rakennuksia olivat esimerkiksi gymnasion ja teatteri. Ai Khanumin gymnasion oli aikanaan valtava rakennus, johon kuului useita sisäpihoja. Pihoilla harjoitettiin liikuntaa ja älyllisiä aktiviteetteja. Gymnasioniin kuului myös kylpylätiloja. Teatteri rakennettiin mutatiilistä. Aikanaan teatterilla on esitetty kreikkalaisia näytelmiä. Kaupungin merkkihenkilöt rakennuttivat muurien sisään omia hautamonumenttejaan. Yhteen niistä vanhimmista haudattu Kineas saattaa olla kaupungin perustaja. Hellenistiseen vaikutukseen kuuluvat myös portiikit, joiden pylväät edustavat tavallisimmin korinttilaista, doorilaista ja harvemmin joonialaista tyyliä.
Kaupungista tunnetaan kolmen temppelin rauniot. Temppeleistä kaikki oli rakennettu itämaiseen tyyliin. Temppeleistä ensimmäinen muistuttaa tyyliltään akhaimenidien iranilaisia ja keskiaasialaisia temppeleitä. Toinen muistuttaa Dura-Europoksen parthialaisia temppeleitä ja kolmas on kolmicellainen. Numismatiikan perusteella Ai Khanumin pantheon oli pelkästään kreikkalainen. Rakennusten tyylin perusteella paikallisen uskonnon voidaan kuitenkin olettaa olleen piirteiltään synkretistinen. Kaupungin yläluokka rakennutti suuria kartanoita, jotka poikkeavat kreikkalaisten kaupunkien tyylistä. Aseita säilytettiin suurella asevarastolla.
Ai Khanumin huomattavin rakennus oli palatsi, jonka pinta-ala oli noin 300 m². Palatsi sijaitsi alakaupungin keskustassa. Siihen kuului useita portiikkeja, sisäpihoja, asuintiloja ja hallinnollisia tiloja. Palatsin aarrekammio sisälsi suuren määrän jalokiviä ja lapislatsulia. Niitä varastoitiin ruukkuihin, joihin tehtiin kreikkalaisia kaiverruksia.
Rakennukset ja löydökset > Taiteet

Ai Khanumin taide-esineet tehtiin konservatiiviseen kreikkalaiseen tyyliin. Veistoksiin lukeutuvat esimerkiksi delfiiniä esittävä suihkulähde ja kuvataiteisiin kylpylän kasvi- ja eläinaiheiset mosaiikit. Kaupungista on löydetty osia aikanaan elävän kokoisista patsaista. Tämä tyyli levisi Ai Khanumin kaudella ympäri Keski-Aasiaa. Kaupungissa valmistettu keramiikka edusti paitsi kreikkalaista, mutta myös omaa kotoperäistä tyyliään. Kaupungin käsityöläiset valmistivat erilaisia tavallisia käyttöesineitä, sekä esimerkiksi norsunluusta valmistettuja arvoesineitä. Kuuluisa yksittäinen löydös on hopeinen mitali, jossa kuvataan jumalatar Kybeleä leijonien vetämässä vaunussa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ai Khanum Wikimedia Commonsissa
Ai Khanumin kartta.
Mahdollisesti filosofia esittävä vanhan miehen veistos.
Kybele vaunuineen.
Antiokhos II Ai Khanumista löydetyssä kolikossa.
Motojirō Akashi

| Paroni Motojirō Akashi |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1. syyskuuta 1864 Fukuoka, Fukuokan prefektuuri,  Japani
Kuollut: 26. lokakuuta 1919 Fukuoka, Japani
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):   Japanin keisarillinen armeija
Palvelusvuodet:  1889–1919
Komentajuudet:  Taiwanin kenraalikuvernööri
Taistelut ja sodat:  Kiinan–Japanin sota (1894–1895) Venäjän–Japanin sota
Sotilasarvo:  kenraali
Motojirō Akashi (jap. 明石 元二郎) (1. syyskuuta 1864 – 26. lokakuuta 1919) oli Japanin keisarillisen armeijan kenraali ja Taiwanin seitsemäs japanilainen kenraalikuvernööri ajalla 6. kesäkuuta 1918 – 26. lokakuuta 1919.
Akashi toimi kiertävänä sotilasasiamiehenä Euroopassa 1900-luvun vaihteessa. Akashi Motojirō vaikutti mm. Saksassa, Sveitsissä, Ruotsissa, Ranskassa 1901 ja Pietarissa, Venäjällä vuonna 1902. Hän oli Kenpeitain (jap. 憲兵隊, sotilaspoliisi) eli Japanin keisarillisen armeijan sotilaspoliisin palveluksessa.
Ollessaan Ruotsissa Konni Zilliacus otti yhteyttä tuolloin everstin arvoisena Tukholmassa toimineeseen Akashiin joka oli jo tietoinen Zilliacuksesta ja tämän kirjasta Japanska studier och skizzer. Päätettyään yhteistoiminnasta Akashi ja Zilliacus alkoivat toimia suomalaisten aktivistien aseistamiseksi. Akashi hankki Lontoosta lastin kuljetusta varten SS John Grafton -nimisen 315 nettorekisteritonnin rahtilaivan. 158 jalkaa pitkä John Grafton oli rakennettu Newcastlessa vuonna 1883 ja siinä oli 80 hevosvoiman höyrykone. Lisäksi ostettiin apualuksiksi Cecel ja Cysne nimiset höyryjahdit.
Akashi kuoli vuonna 1919 juuri kun hänet aiottiin korottaa paroniksi.
Ajan pyörteissä

| Ajan pyörteissä> Les marais du temps |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Frank Le Gall
Kieli:  ranska
Genre:  sarjakuva
Kustantaja:  Dupuis
Julkaistu:  2007
Sivumäärä:  64
ISBN:  978-2-8001-3826-8
Suomennos
Suomentaja:  Lauri Narinen
Kustantaja:  Egmont
Julkaistu:  2009
Ulkoasu:  nidottu
Sivumäärä:  59
ISBN:  978-952-233-163-2
Sarja: Pikon ja Fantasion uudet seikkailut
Edeltävä:  Kivijättiläiset
Seuraava:  Sieninevan sukuhauta
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Ajan pyörteissä (ransk. Les marais du temps) on vuonna 2007 ilmestynyt Pikon ja Fantasion uudet seikkailut -sarjan albumi, jonka on kirjoittanut ja piirtänyt Frank Le Gall.
Aiheesta muualla

S. Santikko: Tempo on täällä! (Arkistoitu – Internet Archive) Kvaak.fi 8.7.2009.
Janne Suominen: Päivitetty Piko ja Fantasio nostalgiamaassa. Lumo 31.8.2009.
Markku Reunanen: Piko ja Fantasio: Ajan pyörteissä. V2.fi 6.4.2010.
Ajattelun välineet ja maailmat

| Ajattelun välineet ja maailmat Kirjoituksia Jaakko Hintikan filosofiasta |
| --- | --- |

Kirjailija:  Juha Manninen & Risto Vilkko (toim.)
Kieli:  suomi
Genre:  filosofia
Kustantaja:  Gaudeamus
Julkaistu:  2009
Ulkoasu:  nidottu
Sivumäärä:  238
ISBN:  978-952-495-103-6
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Ajattelun välineet ja maailmat: Kirjoituksia Jaakko Hintikan filosofiasta on filosofi Jaakko Hintikan ajattelulle omistettu kirjoituskokoelma. Teos on tarkoitettu suomenkieliselle lukijalle johdatukseksi runsaasti englanniksi julkaisseen Hintikan ajatteluun. Teos julkaistiin Hintikan täyttäessä 80 vuotta 12. tammikuuta 2009.
Sisällys

Vilkko, Risto: Johdanto
Pietarinen, Ahti-Veikko: Logiikka matematiikassa ja filosofiassa Hintikan tapaan
Halonen, Ilpo: Von Wrightin ja Hintikan rooleista mahdollisten maailmojen semantiikan syntyvaiheissa
Knuuttila Simo: Oleminen, mahdollisuus ja välttämättömyys Hintikan Aristoteles-tutkimuksissa
Niiniluoto, Ilkka: Todennäköisyys, induktio ja informaatio
Sintonen, Matti: Alussa oli kysymys!
Yrjönsuuri, Mikko: Geometrinen analyysi ja Descartesin metodi
Koistinen, Olli: Kantin kopernikaaninen kumous
Sandu, Gabriel: Totuus, pelit ja universalismi
Hartimo, Mirja: Modernin matematiikan kaunein kukkanen
Manninen, Juha: Välittömät, yksityiset elämykset Wienin piirin ja Wittgensteinin pulmana
Ajojää

Harvaa ajojäätä
Hyvin tiheää ajojäätä
Ajojääksi kutsutaan meren pinnalla kelluvia merijäälauttoja, jotka muodostavat laajoja kenttiä.
Ulapan jääpeitteeseen kohdistuu jatkuvasti kuormituksia johtuen tuulista, meren virtauksista ja vedenkorkeuden vaihteluista, aalloista sekä lämpötilan muutoksista. Ajojää syntyy, kun ulapan jääpeitte rikkoutuu jäälautoiksi. Ajojään muodostuminen riippuu tuulesta, ulapan laajuudesta ja jään paksuudesta. Meren jääkansi voi kovalla tuulella rikkoutua ajojäälautoiksi, kun jää on noin 50 senttimetriä paksua ja ulapan laajuus noin 100 kilometriä.
Ajojäälautat ovat yhdestä metristä sataan kilometriin leveitä. Ajojää voi kerääntyä jopa 50 metriä paksuihin ahtojääröykkiöihin. Lauttojen lomassa voi olla avovesialueita. Tärkeimmät avovesialueet ovat railot ja polinjat, joista jälkimmäinen tarkoittaa melko pysyvää avovesialuetta. Ajojäätä luokitellaan viisiportaisella asteikolla sen peittävyyden (A) mukaan. Hyvin harvaksi ajojää luokitellaan silloin, kun se peittää alle 30 prosenttia merestä. Seuraavat tasot ovat 50, 70, 90, ja 100 prosenttia eli yhtenäinen ajojää. Avoimissa jääkentissä (A < 70 %) jäälautat ajelehtivat vapaasti toisistaan riippumatta, ja kulku on vielä mahdollista jäävahvistetulla laivalla.
Kun tuulee ainakin 5 m/s, jään liike riippuu lähinnä vallitsevasta tuulesta. Silloin jää liikkuu nopeudella, joka on 1–3 prosenttia tuulen nopeudesta. Muita jään liikkeeseen vaikuttavia tekijöitä ovat jään ja veden suhteellisesta liikkeestä aiheutuva kitka, jääkentän sisäinen kitka ja Coriolis-ilmiö. Ajojään suunta poikkeaa 30–40 astetta tuulen suunnasta oikealle pohjoisella pallonpuoliskolla (etelässä vasemmalle) maapallon pyörimisestä johtuen. Kovalla tuulella jään liike on noin 10 kilometriä vuorokaudessa.
Jää voi kulkeutua merillä pitkiä matkoja ja viedä mukanaan kylmyyttä ja lähes makeaa vettä alueelta toiselle merkittäviä määriä. Jään kulkeutuminen vaikuttaa vesirungon kerrostuneisuuteen ja veden kiertoliikkeeseen. Jään mukana kulkee myös siinä olevaa ainesta, kuten pohja-ainesta matalilta rannikkoalueilta tai ilmakehästä laskeutuneita haitallisia päästöjä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ajojää Wikimedia Commonsissa
Hemixos castanonotus

| Hemixos castanonotus |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Bulbulit Pycnonotidae
Suku::  Hemixos
Laji::  flavala
Kaksiosainen nimi
 Hemixos castanonotus  Swinhoe, 1870 

Katso myös
   Hemixos castanonotus Wikispeciesissä   Hemixos castanonotus Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Hemixos castanonotus on bulbulien heimoon kuuluva varpuslintu.
Lajia tavataan Kiinassa, Hongkongissa ja Vietnamissa. Sen on kuvattu olevan usein yleinen. Kiinan kannaksi on arvioitu 10 000–100 000 pesivää paria. Lajin kannankehitys on nouseva, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.