stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Luettelo Nakkilan julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä

Luettelo Nakkilan julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Nakkilan kunnassa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat.
Tämä luettelo on osa valtakunnallista Suomen julkisten taideteosten ja muistomerkkien luettelointia. Luettelossa on pysyvästi julkisilla paikoilla olevia taideteoksia, muistomerkkejä ja muistolaattoja sekä hautausmailla olevia yleisiä muistomerkkejä ja patsaita. Luettelossa ei mainita rakennusten sisällä ja suljetuilla sisäpihoilla olevia julkisia teoksia eikä yksittäisten hautojen veistoksia. Teokset ovat luettelossa nimensä mukaisessa aakkosjärjestyksessä. Sijaintipaikka on puiston, aukion, rakennuksen tai muun vastaavan nimi ja/tai katuosoite. Alue tarkoittaa kaupunginosaa/kunnanosaa, taajamaa, kylää, osa-aluetta tai asuinaluetta. Karttalinkki osoittaa teoksen sijaintipaikan kymmenien metrien tarkkuudella. Paljastusvuosi on teoksen julkistuksen tai paljastuksen vuosi sijaintipaikalla (suluissa on mainittu valmistumisvuosi, jos se poikkeaa huomattavasti paljastusvuodesta).
| Julkinen teos | Paikka | Alue | Kartalla | Tekijä | Paljastusvuosi | Kuva | WD |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Karjalaan jääneiden vainajien muistomerkki | Nakkilan hautausmaa, Kirkkokatu 4 | Kirkonkylä | 61.3682°N, 22.0039°E | Halonen, EmilEmil Halonen (veistos) | 1962 |  |  |
| Kapteeni Kauko Ikosen hautamuistomerkki | Pellolla yhdystie 2170:n varrella, kulku rajoitetusti | Leistilä | 61.3512°N, 21.9889°E |  | 1947 |  |  |
| Matti Paavolan muistomerkki | Nakkilan hautausmaa, Kirkkokatu 4 | Kirkonkylä | 61.3682°N, 22.0042°E |  | 1934 |  |  |
| Menneiden sukupolvien ja muualle haudattujen muistomerkki | Nakkilan hautausmaa, Kirkkokatu 4 | Kirkonkylä | 61.3678°N, 22.0043°E | Huttunen, ErkkiErkki Huttunen | 1937 |  |  |
| Nakkilan vanhan kirkon muistomerkki | Nakkilan hautausmaa, Kirkkokatu 4 | Kirkonkylä | 61.3677°N, 22.004°E |  |  |  |  |
| Sankarimuistomerkki Kolme enkeliä | Nakkilan kirkon sankarihautausmaa, Kirkkokatu 4 | Kirkonkylä | 61.3677°N, 22.0035°E | Räike, KaukoKauko Räike | 1961 |  |  |
| Sankarimuistomerkki Seitsemän miehen hiihtopartio | Nakkilan kirkon sankarihautausmaa, Kirkkokatu 4 | Kirkonkylä | 61.3678°N, 22.0037°E | Cedercreutz, EmilEmil Cedercreutz | 1941 |  |  |
| Vakaumuksensa puolesta kaatuneiden muistomerkki | Nakkilan hautausmaa, Kirkkokatu 4 | Kirkonkylä | 61.368°N, 22.0051°E |  | 1947 |  |  |
| Veteraanikivi | Kirkkokadun varrella | Kirkonkylä | 61.3681°N, 22.0025°E | Nordlund, KajKaj Nordlund | 1991 |  |  |
| Vihtori Grönroosin muistokivi | Kirjaston piha, Porintie 9 |  | 61.3673°N, 22.0022°E |  | 1988 |  |   |
My Generation

| My Generation The Who |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : huhtikuu–lokakuu 1965
 Julkaistu: 3. joulukuuta 1965
 Formaatti: LP, CD
 Tuottaja(t): Shel Talmy
 Tyylilaji: rock, garage rock, rhythm and blues
 Kesto: 36.13
 Levy-yhtiö:  Brunswick    Decca
Listasijoitukset
  5. (joulukuu 1965)   Top-10 (1966)   70. (10. joulukuuta 1966)   74. (1966)
The Whon muut julkaisut
|   | My Generation 1965 | A Quick One 1966 |
My Generation on brittiläisen The Who -yhtyeen vuonna 1965 julkaistu esikoisalbumi. Albumi julkaistiin Yhdysvalloissa nimellä The Who Sings My Generation.
Albumin nauhoitus tapahtui hyvin pian sen jälkeen, kun yhtye oli saanut jonkin verran menestystä Britannian singlelistalla. Rockmusiikkia ja rhythm and bluesia yhdistänyt albumi sai sekin pikimmiten jalansijaa etenkin varsin menestyneiden singlejulkaisujen ansiosta: 5. marraskuuta singlenä julkaistu ”My Generation” nousi parhaimmillaan Yhdistyneen kuningaskunnan singlelistan sijalle kaksi, ja ”A Legal Matter” sekä ”The Kids Are Alright” selviytyivät nekin samaisen listan 50 parhaan joukkoon. ”The Kids Are Alright” menestyi hyvin myös Pohjois-Euroopassa, etenkin Ruotsissa, jossa se nousi parhaimmillaan sijalle 8.
Yhtye itse piti albumia jälkikäteen liian hätäisesti tehtynä. Siitäkin huolimatta albumi esiintyy muun muassa 1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään -kirjassa, ja albumin nimikkokappale ”My Generation” on eräs rockmusiikin historian tunnetuimpia kappaleita. Samaisen kappaleen on katsottu myös vaikuttaneen punkin ja hard rockin syntyyn suuresti.
Tuolloin yhtyeen ainoa varsinainen lauluntekijä oli kitaristi Pete Townshend; ainoastaan albumin viimeisen kappaleen, instrumentaalin ”The Ox” säveltäjiksi on nimetty muitakin yhtyeen jäseniä Townshendin lisäksi (kyseisen kappaleen säveltäjäksi on merkitty myös studiomuusikko Nicky Hopkins). Albumi sisältää myös kaikkiaan kolme coveria.
Kappaleet

Kappaleen säveltäjänä Pete Townshend, paitsi erikseen mainituissa kohdissa.
| A-puoli |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Sävel | Kesto |  |  |  |  |  |  |
| 1. | Out in the Street |  | 2.31 |  |  |  |  |  |  |
| 2. | I Don’t Mind | James Brown | 2.36 |  |  |  |  |  |  |
| 3. | The Good’s Gone |  | 4.02 |  |  |  |  |  |  |
| 4. | La-La-La-Lies |  | 2.17 |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Much Too Much |  | 2.47 |  |  |  |  |  |  |
| 6. | My Generation |  | 3.18 |  |  |  |  |  |  |
| B-puoli |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Sävel | Kesto |  |  |  |  |  |  |
| 7. | The Kids Are Alright |  | 3.04 |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Please, Please, Please | Brown/John Terry | 2.45 |  |  |  |  |  |  |
| 9. | It’s Not True |  | 2.31 |  |  |  |  |  |  |
| 10. | I’m a Man | McDaniel | 3.23 |  |  |  |  |  |  |
| 11. | A Legal Matter |  | 2.48 |  |  |  |  |  |  |
| 12. | The Ox | Townshend/Keith Moon/John Entwistle/Nicky Hopkins | 3.50 |  |  |  |  |  |  |
Singlet

”My Generation”
Julkaistu: 5. marraskuuta 1965
”A Legal Matter”
Julkaistu: 7. maaliskuuta 1965 (UK), 12. elokuuta 1965 (USA)
”The Kids Are Alright”
Julkaistu: 12. elokuuta 1966 (UK), heinäkuu 1966 (USA)
”La-La-La-Lies”
Julkaistu: 11. marraskuuta 1966 (UK)
Kokoonpano > The Who

John Entwistle – basso, laulu
Roger Daltrey – laulu, huuliharppu
Keith Moon – rummut, lyömäsoittimet
Pete Townshend – kappaleissa 6 ja 12 akustinen ja elektroninen kitara, laulu
Kokoonpano > Vierailijat

Nicky Hopkins – piano (kaikissa kappaleissa paitsi kappaleessa ”I Can’t Explain”)
The Ivy League – taustalaulu kappaleissa ”I Can’t Explain” ja ”Bald Headed Woman”
Perry Ford – piano kappaleessa ”I Can’t Explain”
Jimmy Page – kitara kappaleessa ”Bald Headed Woman”
Mutta rakkauteni ei kuole koskaan

| Mutta rakkauteni ei kuole koskaan> Ma l’amor mio non muore! |
| --- | --- |
 Elokuvan mainos.
Ohjaaja:  Mario Caserini
Käsikirjoittaja:  Emiliano Bonetti, Giovanni Monleone
Kuvaaja:  Angelo Scalenghe
Pääosat:  Lyda Borelli, Mario Bonnard
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Italia
Tuotantoyhtiö:  Film Artistica Gloria
Ensi-ilta:  1913
Kesto:  90/78 min.
Alkuperäiskieli:  mykkäelokuva italiankielisin välitekstein
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Mutta rakkauteni ei kuole koskaan (ital. Ma l’amor mio non muore!) on vuonna 1913 valmistunut italialainen mykkäelokuva. Mario Caserinin ohjaaman melodraaman pääosia esittävät Lyda Borelli ja Mario Bonnard. Elokuva oli suuri menestys Italiassa ja ulkomailla. Se käynnisti Lyda Borellin uran aikansa suosituimpana elokuvadiivana.
Juoni

Ylellistä elämää viettävä nuori seikkailija Moise Stahr tavoittelee Wallensteinin suurherttuakunnan sotilaskomentajan Julius Holbeinin tytärtä Elsaa. Hänen todellinen tarkoituksensa on varastaa suurherttuakunnan linnoitussuunnitelmat. Varkauden paljastuttua Holbein tekee itsemurhan ja Stahrin apuriksi syytetty Elsa pakenee Rivieralle, jossa hän alkaa esiintyä Diana Cadoleur -nimisenä näyttelijänä ja laulajattarena. Elsa rakastuu alakuloiseen nuorukaiseen, joka todellisuudessa on Wallensteinin suurherttuan poika, prinssi Maximilian. Paikalle ilmestyvä Stahr yrittää jälleen vietellä Elsan ja uhkaa paljastaa tämän henkilöllisyyden suurherttualle. Maximilian kutsutaan kotiin, ja Elsa astuu viimeisen kerran näyttämölle juotuaan sitä ennen myrkkyä. Elsa menehtyy rakastajansa syliin ja kuiskaa hänelle viimeiset sanansa: ”Mutta rakkauteni ei kuole!”
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Lyda Borelli  | … |  Elsa Holbein/Diana Cadoleur   |
|  Mario Bonnard  | … |  Maximilian   |
|  Gian Paolo Rosmino  | … |  Moise Stahr   |
|  Vittorio Rossi Pianelli  | … |  eversti Julius Holbein   |
|  Dante Cappelli  | … |  Wallensteinin suurherttua   |
|  Maria Caserini  | … |  Wallensteinin suurherttuatar   |
|  Camillo De Riso  | … |  impressaario Schaudard   |
|  Emilio Petacci  | … |  eversti Theubner    |
|  Antonio Monti  | … |  kenraali   |
|  Letizia Quaranta  | … |     |
|  Felice Metellio  | … |     |
|  Gentile Miotti  | … |     |
Tuotanto, teema ja vastaanotto

Torinolaisen Gloria Filmin tuottama Mutta rakkauteni ei kuole koskaan on Giovanni Pastronen Cabirian (1914) ohella Italian mykkäelokuvan kultakauden kuuluisin teos ja ohjaaja Mario Caserinin ensimmäinen merkittävä melodraama. Se on dekadentti intohimodraama, jonka teemana on Lyda Borellin esittämän femme fatalen hallitsematon, miehiä tuhoava seksuaalisuus. Borellin ekspressionistisesti tyyliteltyä näyttelijäsuoritusta ja äärimmilleen viritettyä juonta korostavat taitava kameratyö sekä yläluokkaiseen ympäristöön sijoitettu hienostunut lavastus ja puvustus.
Elokuva oli suuri arvostelu- ja yleisömenestys sekä Italiassa että ulkomailla. Se teki Lyda Borellista aikansa suosituimman elokuvadiivan ja synnytti lukuisia jäljitelmiä aina 1920-luvulle saakka. Wladimiro Apolloni ohjasi elokuvasta Mario Bonnardin tähdittämän uusintaversion L’amor mio non muore vuonna 1921. Samanniminen Giuseppe Amaton elokuva vuodelta 1938 perustuu kokonaan eri tarinaan.
Lyda Borellin elokuvia esitettiin aikanaan myös Suomessa, mutta niiden suomenkielisistä nimistä ei useinkaan voi päätellä alkuperäisteosta. Juonikuvauksen perusteella kyseessä voi olla Helsingissä tammikuussa 1915 näytetty Lemmen ja kuoleman karkelo. Myöhemmin elokuvaa on esitetty elokuvateatteri Orionissa nimellä Mutta rakkauteni ei kuole koskaan.
Restaurointi ja DVD-julkaisu

Mutta rakkauteni ei kuole koskaan on restauroitu vuonna 2013 Italian elokuva-arkistossa säilyneen alkuperäisnegatiivin pohjalta. Torinon kansallisen elokuvamuseon ja Bolognan elokuva-arkiston tuottama mustavalkoinen 78 minuutin pituinen versio sisältää Italian elokuvasensuurin aikanaan poistaman suudelman ja elokuvan aistillisen loppuhuipennuksen. DVD:llä julkaistu elokuva on varustettu myös englanninkielisellä tekstityksellä.
Aiheesta muualla

Mutta rakkauteni ei kuole koskaan Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Myanndash

Myanndash eli koann't on Kuolan niemimaan saamelaisten mytologioissa esiintyvä hahmo, joka on puoliksi mies, puoliksi villipeura. Myanndash tunnetaan etenkin kildininsaamelaisten keskuudessa ja sitä koskevia tarinoita kokosi etnografi Vladimir Charnolussky 1920- ja 1930-luvuilla. Tuolloin vanhempi väestö suhtautui myyttiin vielä suurella vakavuudella.
Myanndashin äidin sanotaan olleen noita, jonka peurauros astui hänen ollessaan muuttuneena villipeuran muotoon. Syntynyt lapsi oli asumuksen sisällä ihmishahmoinen, mutta ulkona peura. Myanndashin ja hänen äitinsä asumuksen erotti ihmisten maailmasta verinen joki. Aikuistuttuaan Myanndash halusi naimisiin ihmisen kanssa, mutta hänen äitinsä vastusti ajatusta, sillä ihminen ei voisi koskaan olla yhtä puhdas kuin Myanndash. Äiti kuitenkin lopulta suostui ja hankki pojalleen ihmisvaimon. Perinteen mukaan Myanndashin ja hänen vaimonsa lapset olivat ihmishahmoisia, mutta muuttuivat lopulta peuroiksi, sillä Myanndashin anoppi rikkoi tabua, jonka mukaan lasten kastelemiin vuotiin ei saa jäädä näiden hajua. Tuntiessaan hajun Myanndash joutui muuttumaan pysyvästi peurahahmoon ja pakenemaan tundralle.
Erään version mukaan myös Myanndashin vaimo muuttuu peuraksi, mutta toisen version mukaan hän säilyttää ihmishahmonsa ja avioituu uuden miehen kanssa. Tämä mies on kuitenkin kehno metsästäjä ja pariskuntaa säälivä peurahahmoinen Myanndash tarjoutuu antamaan pariskunnalle metsästysonnen, kunhan mies tappaa hänet. Tätä kautta Myanndash opettaa koko ihmiskunnan metsästämään.
Suomalainen kansanperinteen kerääjä Samuli Paulaharju kertoo meänteis-nimisestä oliosta, joka voi ilmestyä kodassa tai pirtissä yöpyvälle metsämiehelle ja joka kädellä koeteltuna tuntuu pehmeän karvaiselta.
Luettelo Lappajärven julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä

Luettelo Lappajärven julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Lappajärven kunnassa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat.
Luettelo muinaisen Egyptin jumalista

Tähän luetteloon on kerätty merkittävimpiä muinaisessa Egyptissä palvottuja jumalia.
Aker – maan jumala
Amon – jumalten kuningas ja auringonjumala
Amon-Ra – Amonin toinen nimi
Anhur – alun perin ulkomainen sodan jumala
Anubis – kuolleiden ja muumioinnin jumala
Apis – härkäjumala, Ptahin edustaja maan päällä
Apep – kaaoksen ruumiillistuma
Aton – auringonjumala toisella nimellä
Atum – luojajumala ja kulloisenkin faaraon isä
Bastet – kissajumalatar
Bes – naisten, perheen ja kotien jumala
Geb – maanjumala, Nutin mies
Feeniks – aamuauringon ja uudelleensyntymisen symboli, lintu
Hapy – Niilin jumaledustaja
Hathor – lehmäjumalatar, Horuksen ja kulloisenkin faaraon äiti
Heket – synnytyksen ja hedelmällisyyden sammakkojumalatar
Horus – auringon ja taivaan jumala, Osiriksen ja Isiksen poika
Horus-lapset – vainajan elimiä suojeleva nelihenkinen joukko
Imhotep – Ptah- ja Amon-jumalten ylipappi, jota alettiin myöhemmin palvoa edellä mainittujen  jumalana
Ipy – virtahepojumalatar
Isis – magian jumalatar ja jumalten äiti, jolla oli suuremmat voimat kuin kaikilla muilla jumalilla. Osiriksen puoliso ja Horuksen äiti. Isis nousi Egyptissä hyvin tärkeäksi jumaluudeksi.
Khepri – Ran toinen (tai kolmas) muoto
Khnum – luojajumala
Maat – oikeuden ja totuuden jumalatar
Meretsger – käärmejumalatar
Min – hedelmällisyyden jumala
Montu – sodanjumala
Mut – taivaan jumalatar
Nefertum – uudelleensyntymisen jumala, Ptahin ja Sekhmetin poika
Neith – sodan ja alkumeren jumalatar
Nekhbet – kotkajumalatar
Neftys/Nephtys – Sethin sisar ja puoliso, kuoleman jumalatar
Neper – viljan jumala
Nun – alkujumala
Nut – taivaan jumalatar
Osiris – Isiksen aviomies ja Horuksen isä, manalan jumala
Ptah – Memfiissä luojajumala, muualla taiteiden, käsityön ja arkkitehtuurin jumala
Ra – auringonjumala
Sekhmet – leijonajumalatar
Sesat – kirjoituksen ja kirjanpidon jumalatar
Serket – skorpionijumalatarlähde tarkemmin?
Seth – kaaoksenjumala, Nephtysin veli ja puoliso
Shezmu – veren ja viinin demonijumala
Shu – ilmanjumala
Sobek – krokotiilijumala
Sokar – hautauksen jumala
Sothis – uuden vuoden ja Niilin tulvan jumala
Taweret – virtahepojumalatar, synnytyksen jumalatar
Tefnut – leijonajumalatar
Thot – kuun, magian, viisauden ja kirjoitustaidon jumala
Wadjet – kobrajumalatar
Wepwawet – sakaalijumala
Wosret – voiman jumalatar
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
The Egyptian Pantheon, Joshua J. Mark, Ancient History Encyclopedia
Luettelo kuulantyönnön Suomen mestareista

Tämä on luettelo kuulantyönnön Suomen mestareista. Kuulantyönnön Suomen mestaruudesta on kilpailtu Kalevan kisoissa vuodesta 1907 lähtien. Vuoteen 1924 asti kilpailtiin yhteistuloskilpailut. Vuodesta 1914 lähtien on kilpailtu yhden käden mestaruuksista. Vuosina 1914–1924 kilpailtiin siis sekä yhden käden että molempien käsien kilpailut. Naiset ovat kilpailleet Suomen mestaruudesta vuodesta 1945 lähtien.
Mestaruudet

Miehet (* = Molempien käsien yhteistuloskilpailu) (yht. 128)
18 – Elmer Niklander* (mestaruuksista 11 yhteistuloskilpailuissa)
9 – Reijo Ståhlberg
7 – Sulo Bärlund, Arttu Kangas
6 – Armas Wahlstedt, Matti Yrjölä
5 – Seppo Simola
4 – Yrjö Lehtilä
3 – Reijo Koivisto, Janne Ronkainen, Mika Halvari, Arsi Harju, Conny Karlsson, Robert Häggblom
2 – Armas Taipale* (1), Wihtori Kotro* (1), Ville Pörhölä* (1), Paavo Yrjölä, Yrjö Puntti, Aapo Perko, Alpo Nisula, Jarmo Kunnas, Aulis Akonniemi, Jari Kuoppa, Tepa Reinikainen, Ville Tiisanoja, Tomas Söderlund, Eero Ahola
1 – Toimi Arranmaa*, Mikko Holm*, Paavo Aho*, Hannes Torpo*, Bertil Ilomaa, Martti Alarotu, Risto Kuntsi, Rurik Backman, Veikko Nyqvist, Jaakko Jouppila, Helge Nylund, Yrjö Ijäs, Aulis Toivonen, Petri Torniainen, Antero Paljakka, Markus Koistinen, Tuomo Tihinen, Timo Kööpikkä, Nico Oksanen, Arttu Korkeasalo
Naiset (yht. 80)
11 – Asta Ovaska
8 – Meeri Saari
6 – Marjatta Kuuluvainen, Suvi Helin
5 – Christine Barck, Tuula Kivi, Senja Mäkitörmä
4 – Inkeri Lehtonen, Ritva Metso, Anna Rauhala
3 – Irja Sarnama, Karoliina Lundahl, Niina Kelo
2 – Marika Tuliniemi, Sanna Kämäräinen, Katri Hirvonen, Kaisa Kymäläinen
1 – Hely Pietilä, Esteri Kallio, Eila Ronkonen, Johanna Pulkkinen, Emilia Kangas
Vuosittain

Armas Taipale voitti miesten Suomen mestaruuden 1919.
Elmer Niklander voitti miesten Suomen mestaruuden yhden käden kilpailuissa 1914–1918, 1920 ja 1924 sekä molempien käsien yhteistuloskilpailuissa 1909, 1910, 1912–1918, 1920 ja 1924.
Paavo Yrjölä voitti miesten Suomen mestaruuden 1925 ja 1926.
Niina Kelo voitti naisten Suomen mestaruuden 2003–2005.
Suvi Helin voitti naisten Suomen mestaruuden 2006–2008 sekä 2010–2012.
Johanna Pulkkinen voitti naisten Suomen mestaruuden 2009.
Luettelo Marttilan julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä

Luettelo Marttilan julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Marttilan kunnassa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat.
Julkiset taideteokset, muistomerkit ja muistolaatat

Tämä luettelo on osa valtakunnallista Suomen julkisten taideteosten ja muistomerkkien luettelointia. Luettelossa on pysyvästi julkisilla paikoilla olevia taideteoksia, muistomerkkejä ja muistolaattoja sekä hautausmailla olevia yleisiä muistomerkkejä ja patsaita. Luettelossa ei mainita rakennusten sisällä ja suljetuilla sisäpihoilla olevia julkisia teoksia eikä yksittäisten hautojen veistoksia. Teokset ovat luettelossa nimensä mukaisessa aakkosjärjestyksessä. Sijaintipaikka on puiston, aukion, rakennuksen tai muun vastaavan nimi ja/tai katuosoite. Alue tarkoittaa kaupunginosaa/kunnanosaa, taajamaa, kylää, osa-aluetta tai asuinaluetta. Karttalinkki osoittaa teoksen sijaintipaikan kymmenien metrien tarkkuudella. Paljastusvuosi on teoksen julkistuksen tai paljastuksen vuosi sijaintipaikalla (suluissa on mainittu valmistumisvuosi, jos se poikkeaa huomattavasti paljastusvuodesta).
| Julkinen teos | Paikka | Alue | Kartalla | Tekijä | Paljastusvuosi | Kuva | WD |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| August Canthin muistokivi | Kantinmäki, lähin osoite Simalantie 744 | Simala | 60.575°N, 23.0426°E |  | 1996 |  |  |
| Härkävankkurit | Härkätien puhelimen toimitalon luona, Härkätie 733 |  | 60.5859°N, 22.8917°E | Ali-Eskola, ArtoArto Ali-Eskola |  |  |  |
| Isac Nordlundin muistotaulu | Marttilan kirkko, pääoven luona; Kirkkotie 3 |  | 60.5833°N, 22.9°E |  | 1949 |  |  |
| Karjalaan jääneiden vainajien muistomerkki | Marttilan kirkko, hautausmaa, Kirkkotie 3 |  | 60.5833°N, 22.8996°E |  | 1955 |  |  |
| Kirkkoherra Henrik Tuomaanpojan muistotaulu | Marttilan kirkko, Kirkkotie 3, pääoven luona |  | 60.5833°N, 22.9°E |  |  |  |  |
| Kyntäjä | Valtatien 10 ja Kyröntien risteys, lähin osoite Kyröntie 87 | Ollila | 60.6348°N, 22.9687°E | Ali-Eskola, ArtoArto Ali-Eskola |  |  |  |
| Marttilan taistelun muistomerkki | Hämeen Härkätie, Härkätie 945 | Mäntsälä | 60.5962°N, 22.9195°E | Juvelius, Einar W.Einar W. Juvelius | 1934 |  |  |
| Muualle haudattujen muistolle | Marttilan kirkko, hautausmaa, Kirkkotie 3 |  | 60.5833°N, 22.9001°E |  |  |  |  |
| Mäntsälän kirkon muistomerkki | Marttilan kirkko, hautausmaa, Kirkkotie 3 |  | 60.5831°N, 22.8995°E |  | 2005 |  |  |
| Pyhän Martin patsas | Kunnantalon edusta, Härkätie 773 |  | 60.585°N, 22.8986°E | Ali-Eskola, ArtoArto Ali-Eskola |  |  |  |
| Sankaripatsas | Marttilan kirkko, hautausmaa, Kirkkotie 3 |  | 60.5832°N, 22.9006°E | Aaltonen, AarreAarre Aaltonen | 1946 |  |  |
| Suomen viimeisen mestauksen muistomerkki | Marttilan kotiseutumuseon takana, Härkätie 720 |  | 60.5854°N, 22.8889°E |  | 1974 |  |  |
| Veteraanipatsas | Seurakuntatalon edustalla, Kirkkotie 3 |  | 60.5831°N, 22.9005°E |  | 1989 |  |  |
Mycteroperca

| Mycteroperca |
| --- | --- |
 Mycteroperca fusca
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Heimo::  Meriahvenet Serranidae
Alaheimo::  Meriahvenet Epinephelinae
Tribus::  Epinephelini
Suku::  Mycteroperca  Gill, 1862
Katso myös
   Mycteroperca Wikispeciesissä   Mycteroperca Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Mycteroperca on meriahventen (Serranidae) heimoon kuuluva Atlantin valtamereltä ja Tyyneltämereltä tavattava kalasuku, johon luetaan seuraavat 15 lajia:
Mycteroperca acutirostris (Valenciennes, 1828) – kampameriahven
Mycteroperca bonaci (Poey, 1860) – mustameriahven
Mycteroperca cidi Cervigón, 1966 – vaaleameriahven
Mycteroperca fusci  (Lowe, 1838)
Mycteroperca interstitialis (Poey, 1860) – keltasuumeriahven
Mycteroperca jordani (Jenkins & Evermann, 1889)
Mycteroperca microlepis (Goode & Bean, 1879)
Mycteroperca olfax (Jenyns, 1840)
Mycteroperca phenax Jordan & Swain, 1884 – hulttiomeriahven
Mycteroperca prionura Rosenblatt & Zahuranec, 1967
Mycteroperca rosacea (Streets, 1877)
Mycteroperca rubra (Bloch, 1793)
Mycteroperca tigris (Valenciennes, 1833) – tiikerimeriahven
Mycteroperca venenosa (Linnaeus, 1758) – jaguaarimeriahven
Mycteroperca xenarcha Jordan, 1888
Luettelo Multian julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä

Luettelo Multian julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Multian kunnassa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat.
Tämä luettelo on osa valtakunnallista Suomen julkisten taideteosten ja muistomerkkien luettelointia. Luettelossa on pysyvästi julkisilla paikoilla olevia taideteoksia, muistomerkkejä ja muistolaattoja sekä hautausmailla olevia yleisiä muistomerkkejä ja patsaita. Luettelossa ei mainita rakennusten sisällä ja suljetuilla sisäpihoilla olevia julkisia teoksia eikä yksittäisten hautojen veistoksia. Teokset ovat luettelossa nimensä mukaisessa aakkosjärjestyksessä. Sijaintipaikka on puiston, aukion, rakennuksen tai muun vastaavan nimi ja/tai katuosoite. Alue tarkoittaa kaupunginosaa/kunnanosaa, taajamaa, kylää, osa-aluetta tai asuinaluetta. Karttalinkki osoittaa teoksen sijaintipaikan kymmenien metrien tarkkuudella. Paljastusvuosi on teoksen julkistuksen tai paljastuksen vuosi sijaintipaikalla (suluissa on mainittu valmistumisvuosi, jos se poikkeaa huomattavasti paljastusvuodesta).
| Julkinen teos | Paikka | Alue | Kartalla | Tekijä | Paljastusvuosi | Kuva | WD |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Kotkapatsas | Keskusaukio, Keuruuntien ja Multianraitin risteys |  | 62.4086°N, 24.7953°E | Papinaho, PenttiPentti Papinaho | 1981 |  |  |
| Sankarimuistomerkki | Multian kirkon sankarihautausmaa, Kirkkoraitti 2 |  | 62.4071°N, 24.7903°E | Wirkkala, IlmariIlmari Wirkkala | 1958 |  |  |
| Vanhan tapulin muistomerkki | Kirkkotarha (karttalinkki kirkkomaalle) |  | 62.4073°N, 24.7908°E | Mattila, RaimoRaimo Mattila |  |  |  |
| Vapaussodan muistomerkki | Multian kirkon kirkkotarha, Kirkkoraitti 2 |  | 62.4071°N, 24.7903°E |  | 1925 |  |   |