stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sharpen luku

Sharpen luku tai Sharpen mittari on rahoituksessa käytetty riskin suhdeluku, jolla mitataan salkunhoitajien ja portfolion suorituskykyä. Se vertaa sijoitukselta odotettua ylituottoa sen tuoton volatiliteettiin eli arvonvaihteluun, eli kuinka monta lisätuottoprosenttia on pystytty saavuttamaan kutakin riskiyksikköä kohden. Yksinkertainen sijoituksen onnistumisen arviointi pelkän voiton tai tappion perusteella ei kerro sitä kuinka hyvin salkunhoitaja on onnistunut työssään. Absoluuttisista tuotoista ei voida päätellä sitä miten salkunhoitaja on onnistunut suhteessa muihin sijoittajiin tai vertailuindeksiin, mutta Sharpen luku pyrkii edustamaan sijoitusten tuoton määrää suhteessa sen riskiin. Toisin sanoen, ammattimaiset salkunhoitajat pyrkivätkin hyödyntämään rahoitusmarkkinoiden epätäydellisyydet ja tehottomuudet (ks. markkinoiden tehokkuus) investoimalla alihinnoiteltuihin sijoituskohteisiin. Käytännössä Sharpen luku kuvaa siis sitä, kuinka paljon kyseessä olevan tuoton saamiseksi on jouduttu kantamaan riskiä. Esimerkiksi jos kaksi salkunhoitajaa on onnistunut saamaan 10% tuoton salkulleen, niin alhaisemman riskitason salkku on onnistunut suhteessa vielä paremmin. Mittarissa riskittömän koron ylittävää osuutta eli "ylituottoa" tai "epänormaalia tuottoa" (ks. CAP-malli) verrataan salkun sisältämään kokonaisriskiin, eli mitä suurempi Sharpen luku on, niin sitä suurempi on salkun tuotto suhteessa sen sisältämään riskitasoon.
Nobel-palkittu taloustieteilijä William F. Sharpe (1966, 1994) määritteli mittarinsa matemaattisen kaavan seuraavasti:
missä  r_{i} kuvaa sijoituksen  i tuottoa,  r_{f} on riskittömän vertailusijoituksen tuotto (esimerkiksi S&P500 -indeksin riskitön tuotto tai 3 kk:n Euriborin arvo),  E[r_{i}-r_{f}] on odotettu "ylituotto" eli riskittömän sijoituksen ylittävä tuotto ja  \sigma _{i} kuvaa sijoituksen  i volatiliteettia eli keskihajontaa.
Positiivinen Sharpen luku kertoo kannattavasta riskinotosta ja negatiivinen luku kertoo riskitöntä korkoa huonommasta tuotosta.
Steve Forrest

Steve Forrest elokuvan Polttavat katukivet (1954) trailerissa.
Steve Forrest (syntyjään William Forrest Andrews; 29. syyskuuta 1924 Huntsville, Texas – 18. toukokuuta 2013) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on näyttelijä Dana Andrewsin pikkuveli.
Forrest näytteli kymmenissä Hollywood-elokuvissa. Näitä ovat muun muassa Atlantin valli murtuu (1962), Jenkkifutisjoukkue North Dallas 40 (1979) ja Äiti kulta (1981). Forrest oli myös mukana televisiosarjoissa kuten S.W.A.T. – valiojoukko ja Dallas.
Vuodesta 1949 lähtien Forrest oli naimisissa Christine Carilaksen kanssa. Pariskunnalla oli kolme poikaa.
Aiheesta muualla

Steve Forrest Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Steve Forrest Elonetissä.
Selviytymistaidot

Selviytymistaidot ovat taitoja selviytyä erilaisissa olosuhteissa, kuten selviytyä luonnossa ilman perustarpeita tai tehdä tuli ilman tulentekovälineitä. Selviytymistaitoja ovat myös lääkintä- ja ensiaputaidot erilaisissa onnetomuuksissa, sekä suunnistaminen, suojan rakentaminen ja veden ja ruoan hankkiminen hätätilanteissa. Tarpeisiin on sovellettu selviytymistaitoja, kuten tuliporaa ja likaveden suodattaminen kasveilla ja hiekalla. Eri maiden armeijat ja erityisesti erikoisjoukot käyttävät eri selviytymismenetelmiä ja -taitoja luonnossa selviytymiseen. Myös partiossa harjoitellaan jonkin verran selviytymistaitoja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Selviytymistaidot Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Survival skills
Käännös suomeksi
Stalinistinen arkkitehtuuri

Vuonna 1952 valmistunut Venäjän Helsingin-suurlähetystö edustaa stalinistista arkkitehtuuria Suomessa.
Stalinistinen arkkitehtuuri (ven. Сталинская архитектура, Stalinskaja arkitektura), joka tunnetaan myös nimillä stalinistinen empiretyyli ja stalinistinen uusrenessanssi, oli Josif Stalinin määräyksestä Neuvostoliiton vuosina 1933–1955 vallalla ollut rakentamisen virallinen tyylisuuntaus. Ensimmäiseksi stalinistista arkkitehtuuria edustavaksi rakennukseksi suunniteltiin 500 metriä korkeaa Neuvostojen palatsia, joka piti rakentaa Moskovaan Kristus Vapahtajan katedraalin päälle. Rakennus ei kuitenkaan toteutunut.
Vaikka Stalin kielsi muut arkkitehtuurisuuntaukset, Neuvostoliitossa rakennettiin edelleen konstruktivistisia teollisuusrakennuksia. Stalinistista arkkitehtuuria ei käytetty massarakentamiseen, koska se oli aikaa vievää ja työlästä. Rakennuksia rakennettiin yleensä vain julkiseen käyttöön ja eliitille. Työläisten rakennukset rakennettiin yksinkertaisiksi ja nopeasti.[lähde? ]
Stalinistisesta arkkitehtuurista alettiin luopua Josif Stalinin kuoltua vuonna 1953. Rakennusten valmistuminen kesti liian kauan, ja ne vaativat runsaasti voimavaroja. Vielä 1960-luvulla on kuitenkin muutamia rakennuksia rakennettu stalinistiseen tyyliin, muun muassa Kiovassa sijatseva Hotel Ukrajina.
Stalinistisen arkkitehtuurin perintö

Vaikka stalinistiseen tyyliin rakentaminen päättyikin jo 1950-luvulla, on vielä 2000-luvullakin rakennettu useita rakennuksia stalinistiseen tyyliin, kuten vuonna 2003 valmistunut Triumph Palace. Sitä on sanottu Moskovan ”kahdeksanneksi sisareksi”, mikä tulee siitä, että Stalin rakennutti Moskovaan seitsemän pilvenpiirtäjää, joita kutsutaan nimellä ”Seitsemän sisarusta”.[lähde? ]
Venäjän valkoinen talo edustaa osittain myös stalinistista arkkitehtuuria. Rakennus valmistui vuonna 1981.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Stalinistinen arkkitehtuuri Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Stalinist architecture
Yleisvenäläisen näyttelykeskusalueen rakennus Moskovassa.
Käännös suomeksi
Steve Finnan

Steve Finnan
Steve Finnan (s. 20. huhtikuuta 1976 Limerick, Irlanti) on irlantilainen jalkapalloilija, joka pelasi Englannissa muun muassa Fulhamin ja Liverpoolin joukkueissa sekä Irlannin jalkapallomaajoukkueessa. Finnan pelasi oikeana laitapuolustajana, mutta pystyi pelaamaan myös laiturina.
Finnan pelasi Welling Unitedissa, Birminghamissa, Notts Countyssä ja Fulhamissa ennen siirtymistään Liverpooliin kaudeksi 2003–2004. Finnan jätti Liverpoolin kauden 2007–2008 päätteeksi ja liittyi kaudeksi 2008–2009 espanjalaiseen RCD Espanyoliin. Finnan jätti seuran kauden päätteeksi ja liittyi myöhemmin Portsmouthiin kaudeksi 2009–2010. Finnan jätti seuran kauden päätteeksi.
Finnan pelasi Irlannin maajoukkueessa 53 ottelua ja teki niissä kaksi maalia vuosina 2000–2008.
Tammikuussa 2005 Finnan ajoi autollaan 81-vuotiaan eläkeläisen kuoliaaksi mutta häntä ei asetettu syytteeseen.
Saavutuksia

2002–2003 UEFA Intertoto Cup, Fulham FC
2004–2005 Mestarien liigan voitto, Liverpool FC
2005–2006 UEFA Super Cupin voitto, Liverpool FC
Steve Edmondson

| Steve Edmondson |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 30. joulukuuta 1969 (ikä 54)
Ammatti:  muusikko
Muusikko
Aktiivisena:  1988–
Tyylilajit:  heavy metal, goottimetalli, doom metal
Soittimet:  basso
Yhtyeet:  Paradise Lost
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Steve Edmondson on englantilainen basisti, joka on soittanut englantilaisen Paradise Lost-yhtyeen basistina vuodesta 1988. Edmondson on yksi yhtyeen perustajajäsenistä.
Aiheesta muualla

Encyclopaedia Metallum: Paradise Lost
Paradise Lost
| --- | --- |
Albumit::   Lost Paradise  Gothic  Shades of God  Icon  Draconian Times  One Second  Host  Believe in Nothing  Symbol of Life  Paradise Lost  In Requiem  Faith Divides Us – Death Unites Us  Tragic Idol  The Plague Within  Medusa  Obsidian 
Singlet ja EP:t::   "In Dub 12"  "As I Die -EP"  "Gothic EP"  "Seals the Sense"  "The Last Time"  "Forever Failure"  "True Belief"  "Say Just Words"  "One Second"  "Permanent Solution"  "So Much Is Lost"  "Fader"  "Mouth"  "Erased"  "Forever After"  "The Enemy"  "Crucify" 
Livealbumit::   At the BBC -live  The Anatomy  Draconian Times MMXI  Live at the Roundhouse  Symphony for the Lost  Live At Rockpalast 1995  At the Mill 
Kokoelmat::   The Singles Collection  Reflection  Drown in Darkness – The Early Demos  Lost in Time  Tragic Illusion 25 
Videot ja DVD:t::   Live Death  Harmony Breaks  One Second Live  Evolve  Over the Madness  The Anatomy of Melancholy  Draconian Times MMXI
Suomen kello- ja korumuseo Kruunu

| Suomen kello- ja korumuseo Kruunu |
| --- | --- |
 Museo Kruunun näyttelytilat Espoossa.
Tyyppi:  Museo 
Sijainti:  Ahertajantie 3, Espoo
Perustettu:  2021
Kotisivut:  kellojakorumuseo.fi
  
Suomen kello- ja korumuseo Kruunu on kelloihin ja koruihin erikoistunut museo Espoon Tapiolassa. Museossa on esillä vaihtuvia sekä temaattisia näyttelyitä. Museo Kruunu avasi ovensa uusissa tiloissa Ahertajantie 3:ssa 13.4.2022. Sitä ennen museo toimi Suomen Kellomuseona Näyttelykeskus WeeGeellä. Uusi Suomen kello- ja korumuseo Kruunu perustettiin vuonna 2021.
Select Sport

| Select Sport A/S |
| --- | --- |

Tunnuslause:  Player's choice
Yritysmuoto:  Osakeyhtiö
Perustettu:  1947
Toimitusjohtaja:  Peter Knap
Kotipaikka:   Glostrup, Tanska
Omistaja:  Eigil Nielsenin perhe
Kotisivu:  www.select.dk
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Select Sport A/S on tanskalainen urheiluvälinevalmistaja. Se on erikoistunut joukkuepeleissä käyttäviin varusteisiin, kuten palloihin ja jalkineisiin. Yhtiön perusti vuonna 1947 jalkapallomaalivahti Eigil Nielsen.
Vuonna 1951 Select toi markkinoille maailman ensimmäisen sisäpuolelta ommellun jalkapallon. Uusi pallotyyppi piti muotonsa vanhoja paremmin[lähde? ]. Pallon ulkopinnalla olleiden ompeleiden puuttuessa sitä oli myös helpompi käsitellä pelatessa[lähde? ]. Arvoturnauksissa palloa käytettiin ensimmäisen kerran vuoden 1952 Helsingin olympialaisissa.
Selectin vuonna 1962 esittelemän mallin mukainen pallo.
1960-luvun alussa yhtiö kehitti kuuluisimman pallomallinsa. Vuonna 1962 esiteltiin käsinommeltu jalkapallo, joka koostui 32:sta nahanpalasta. Niistä 12 on mustia säännöllisiä viisikulmioita ja 20 valkoisia säännöllisiä kuusikulmioita. Se oli suunniteltu erityisesti mustavalkotelevisiolle. Amerikkalaisen teoreetikon Buckminster Fullerin kehittämän geometrisen mallin mukaan tehty pallo on edelleen maailman tunnetuin jalkapallomalli[lähde? ].
Jalkapallojen lisäksi Select tunnetaan myös käsipallojen valmistajana. Muun muassa Lontoon olympialaisten 2012 virallinen pallo oli yhtiön valmistama.
Stalinin lehmät

| Stalinin lehmät |
| --- | --- |

Kirjailija:  Sofi Oksanen
Kieli:  suomi
Genre:  romaani
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  2003
Ulkoasu:  nidottu
Sivumäärä:  478
ISBN:  951-0-28223-5
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Stalinin lehmät on Sofi Oksasen vuonna 2003 ilmestynyt esikoisromaani.
Kirjan yhtenä teemana on syömishäiriö bulimia, jota kirjan päähenkilö Anna sairastaa. Se kertoo myös virolaistaustaisen Annan sopeutumisvaikeuksista Suomessa, hankalasta yhteydenpidosta Virossa asuviin sukulaisiin ja hänen vanhempiensa avio-ongelmista. Kirjan päähenkilön äiti on virolainen ja isä suomalainen. Kirja sisältää myös takaumajaksoja, jotka kertovat äidin puoleisen suvun elämästä Neuvosto-Virossa sen alkuaikoina, metsäveljistä ja kyydityksistä Siperiaan sekä myös päähenkilön äidin elämää 1960- ja 1970-lukujen Virossa ennen Suomeen muuttoa.
Henkilökohtaisen tason lisäksi kirjan teemana on Suomen ja Viron väliset suhteet. Virolaisia pidettiin 1970–1980-luvuilla Oksasen mukaan Suomessa usein venäläisinä ja heihin kohdistui samanlaista ”ryssävihaa”, minkä vuoksi kirjan päähenkilön Annan äiti ei tahdo tämän paljastavan virolaista taustaansa.
Oksanen kirjoitti kirjaa kaksi vuotta. Sen nimi viittaa siperialaisiin vuohiin, joita virolaiset kutsuivat Stalinin lehmiksi, mutta myös naisten halventavaan nimitykseen. Oksasen mukaan naisen kehoon kohdistuvaa ”painofasismia” ja ”läskifobiaa” voi verrata totalitarismiin. Markkinoinnissa kirja on määritelty feministiseksi, mutta Oksanen itse pitää määrittelyä luokittelevana.
Stalinin lehmät on Oksasen Viron lähihistoriaa käsittelevän kvartetti-romaanisarjan ensimmäinen osa. Seuraavat osat ovat Puhdistus (2008) ja Kun kyyhkyset katosivat (2012).
Stalinin lehmät -romaanista tehdään televisiosarja, joka on ensimmäinen Oksasen kirjaan perustuva tv-sarja. Kuusiosaisen sarjan käsikirjoittavat suomalainen Aino Kivi ja virolainen Andra Teede.
Käännökset

Kirja on käännetty useille kielille ja käännösoikeudet on myönnetty joillekin vielä kääntämättömille.
Kirja ilmestyi Virossa vuonna 2004 ja herätti siellä keskustelua erityisesti suomalaisten asenteista virolaisia kohtaan.
Aiheesta muualla

Suvi Ahola: Nälkä, joka ei syömällä lähde. Helsingin Sanomat 21.9.2003. (Arkistoitu sivu)
Niemelä, Kyösti: Syömishäiriöiden ja neuvostoajan vallankäyttöä. Kiiltomato.net 4.12.2003.
Steve Forbes

Forbes vuonna 2016.
Malcolm Stevenson Forbes, Jr. (s. 18. heinäkuuta 1947 Morristown, New Jersey) on yhdysvaltalainen talousjohtaja ja toimittaja. Hän on sukunsa omistaman  Forbes-lehden päätoimittaja ja sitä kustantavan yhtiön pääjohtaja. Lehti on yksi Yhdysvaltojen tärkeimmistä talousjulkaisuista, ja ilmestyy kahdeksalla kielellä.
Forbes pyrkii toimimaan myös yhteiskunnallisena vaikuttajana. Hän on esiintynyt televisiossa ja kirjoittanut kiroja, pääkirjoituksia ja kolumneja. Vuosina 1996 ja 2000 hän pyrki republikaanisen puolueen presidenttiehdokkaaksi. Hän on lahjoittanut poliittiseen kampanjointiin yli seitsemän miljoonaa dollaria.
Teokset

Forbes, Steve: The New Birth of Freedom: Vision for America.  Washington DC:  Regnery Publishing, 1999.  ISBN 978-0895263209.  (englanniksi)
Forbes, Steve: Flat Tax Revolution: Using a Postcard to Abolish the IRS.  Washington DC:  Regnery Publishing.  ISBN 978-0307951571.  (englanniksi)
Forbes, Steve: Freedom Manifesto: Why Free Markets Are Moral and Big Government Isn’t.  Crown Business Publishing, 2012.  ISBN 978-0307951571.  (englanniksi)
Forbes, Steve & Ames, Elizabeth: Money: How the Destruction of the Dollar Threatens the Global Economy – and What We Can Do About It.  McGraw-Hill, 2014.  ISBN 9780071823708.  (englanniksi)
Forbes, Steve & Ames, Elizabeth: Reviving America: How Repealing Obamacare, Replacing the Tax Code and Reforming The Fed will Restore Hope and Prosperity.  McGraw-Hill Education, 2015.  ISBN 978-1259641121.  (englanniksi)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Steve Forbes Wikimedia Commonsissa
Sinopen taistelu

Sinopen taistelu oli Venäjän keisarikunnan ja Osmanien valtakunnan välinen meritaistelu, joka käytiin Krimin sodan alussa 30. marraskuuta 1853. Taistelussa Venäjän Mustanmeren laivasto tuhosi turkkilaisen laivasto-osaston pohjoisanatolialaisen Sinopen kaupungin satamaan. Iso-Britannia ja Ranska liittyivät sotaan Ottomaanien puolelle suurelta osin tämän taistelun seurauksena.
Tausta

Venäjä miehitti Tonavan varren ruhtinaskunnat vuonna 1853 ja vaati osmaneja tunnustamaan Venäjän keisarin kaikkien Turkin valtakunnassa asuvien kristittyjen suojelijaksi. Neuvottelut eivät tuottaneet tulosta, ja sotatoimet alkoivat 4. lokakuuta 1853. Iso-Britannia ja Ranska pelkäsivät Venäjän vaikutusvallan kasvua. Tästä syystä Iso-Britannia vaati Venäjää sotimaan vain puolustuksellisesti ja varaavansa itselleen oikeuden interventioon Venäjän toimiessa toisin. Ranskan ja Ison-Britannian laivasto-osastot saapuivat Konstantinopolin lähettyville.
Sodan alussa turkkilaiset hyökkäsivät sekä Tonavalla, että Kaukasuksella. Tonavan rintamalla tilanne oli venäläisillä hallussa, mutta Kaukasuksen rintamalla Turkin armeija eteni voimakkaasti. Turkkilaiset alkoivat huoltamaan Georgiaan edenneitä joukkojaan meritse. Tilanteen vaikeutumisen vuoksi Venäjän Mustanmeren laivaston itäisen osaston komentaja amiraali Pavel Nahimov komennettiin estämään tämä.
Nahimovin laivasto-osasto löysi 23. marraskuuta turkkilaisen laivasto-osaston Sinopen satamasta. Myrskyn jäljiltä Nahimovilla oli vain kolme 84-tykkistä linjalaivaa ja yksi fregatti. Sinopessa oli puolestaan seitsemän fregattia, kolme korvettia ja kaksi höyrylaivaa rannikkotykistön suojaamina. Nahimov lähetti fregatin hakemaan vahvistuksia ja saartoi sataman linjalaivoillaan. Marraskuun loppuun mennessä saapui vahvistukseksi vara-amiraali Fjodor Novosiliskin komentama osasto, joka koostui kolmesta 120 tykin linjalaivasta ja kahdesta fregatista. Tällöin Nahimov upseereineen päätti hyökätä satamaan, ennen mahdollisia turkkilaisten vahvistuksia tai brittien interventiota.
Taistelu

Nahimov hyökkäsi satamaan kahdessa jonossa ja sijoitti ankkuroi aluksensa niin, että turkkilaiset laivat olivat venäläislaivojen ja rannikkotykistön pattereiden välissä. Tällöin rannikkotykistö ei voinut ampua vaarantamatta omia laivojaan. Samalla venäläisten ohilaukauksetkin aiheuttivat vahinkoa viholliselle, sillä ne lensivät kaupunkiin tai tykistöpattereihin.
Venäläiset käyttivät uusia räjähtäviä kranaatteja tykeissään. Ne juuttuivat alusten puurakenteisiin ja räjähtivät aiheuttaen tulipaloja ja suuria reikiä. Vain yksi turkkilainen alus, englantilaisen Adolphus Sladen komentama höyrylaiva Taif, pääsi pakoon. Loput turkkilaiset laivat joko paloivat, räjähtivät tai katkaisivat ankkurikaapelinsa ja ajautuivat rantaan uppoamisen estämiseksi. Noin 2 700–3 000 turkkilaista kuoli taistelussa. Venäläisten tappiot olivat vain 38 kuollutta ja 240 haavoittunutta, eikä yhtään menetettyjä laivoja.
Seuraukset

Taistelun seurauksena brittimedia ja julkinen mielipide vaativat sotaan liittymistä. Heidän mielestään Venäjä ei ollut totellut brittien vaatimusta puolustuksellisesta sodasta. Lisäksi taistelua pidettiin loukkauksena kuninkaallisen laivaston kunnialle, sillä sen laivasto-osasto oli saapunut Bosporinsalmeen suojelemaan turkkilaisia. Sinopen taistelun seurauksena Ranska ja Iso-Britannia julistivat sodan Venäjälle.
Suur-Merijoen kartano

Suur-Merijoen kartano vuonna 1912 Signe Branderin kuvaamana.
Suur-Merijoen kartano sijaitsi Viipurin maalaiskunnan länsiosassa luovutetussa Etelä-Karjalassa. Kartanon sai alkunsa kun Pietarissa asunut sveitsiläissyntyinen liikemies Maximilian Othmar Neuscheller (1860–1919) osti vuonna 1900 seudulta maa-alueen lomanviettopaikakseen.
Kartano oli tunnettu vuosina 1901–1904 rakennetusta kansallisromanttistyylisestä päärakennuksestaan jonka suunnittelivat arkkitehdit Herman Gesellius, Armas Lindgren ja Eliel Saarinen. Rakennuksen sisustamiseen osallistuivat muun muassa taidemaalarit Väinö Blomstedt ja Gabriel Engberg, kuvanveistäjä Felix Nylund ja taidetakoja Eric O. W. Ehrström.
Max Neuschellerin harrastuksiin kuului muun muassa tähtitiede ja valokuvaus. Kartanossa oli näitä harrastuksia varten tähtitorni ja valokuvalaboratorio. Neuscheller otti kartanon alueelta jo 1910-luvulla värivalokuvia (Autochrome-dioja stereokuvina). Suur-Merijoen kartanossa oli tiettävästi käytössä myös Suomen ensimmäinen traktori.
Kartano palveli Neuschellerin perheen kesäasuntona aina Venäjän vallankumoukseen saakka. Maximilian Neuschellerin kuoltua 1919 Pietarissa muu perhe pakeni Suomeen ja asettui asumaan Suur-Merijoen kartanoon. Perhe luopui kartanosa 1920-luvulla. Vuonna 1927 kartano päätyi Suomen valtion omistukseen ja Ilmavoimien käyttöön. Kartanon pellolle rakennettiin Suur-Merijoen lentokenttä, jolla toimi vuoteen 1939 saakka Erillinen maalentolaivue. Kartanon päärakennus toimi laivueen upseerikerhona.
Suur-Merijoen lentokentälle saapui Aeron ensimmäinen kotimaan reittilento Dragon Rapidella (OH-BLA) Helsingistä Viipuriin 1. toukokuuta 1937. Liikennettä jatkettiin kesäkausina aina elokuun loppuun 1939 saakka ja reittiä jatkettiin vielä Imatralle. Sotavuosina Suur-Merijoen kenttä palveli sotilaslentokenttänä.
Kartanon päärakennus Metsälinna vaurioitui toisen maailmansodan aikana ja nykyisin se on täysin raunioitunut. Sodan jälkeen lentokentän paikalle rakennettiin laaja kasarmialue joka nykyisin on hylätty. Joitakin kartanon ulkorakennuksia, kartanon puukuja sekä navetan kivijalka on säilynyt pystyssä. Kartanon mailla sijaitsee suuri neuvostoaikana rakennettu kerrostaloalue.
Kirjallisuutta

Anna-Lisa Amberg: "Kotini on linnani" - kartano ylemmän porvariston omanakuvana. Esimerkkinä Geselliuksen, Lindgrenin ja Saarisen suunnittelema Suur-Merijoki vuodelta 1904. Suomen muinaismuistoyhdistys 2003.
St. Elsewhere

| St>  Elsewhere Gnarls Barkley |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 2005–2006
 Julkaistu: 24. huhtikuuta 2006
 Tuottaja(t): Danger Mouse
 Tyylilaji: soul, elektroninen musiikki, alternative rock
 Kesto: 37.20
 Levy-yhtiö: Downtown, Atlantic
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 6.
Gnarls Barkleyn muut julkaisut
|   | St. Elsewhere 2006 | The Odd Couple 2008 |
St. Elsewhere on hip hop- ja soulduo Gnarls Barkleyn debyyttialbumi, joka julkaistiin vuonna 2006. Se nousi Suomen virallisen listan sijalle 6.
Kappaleet

Go-Go Gadget Gospel – 2.19 (säv. Danger Mouse, Cee Lo Green, Nicolas Flagello)
Crazy – 2.59 (säv. Danger Mouse, Cee Lo, Gianfranco Reverberi, Gian Piero Reverberi)
St. Elsewhere – 2.30 (säv. Danger Mouse, Cee Lo, Barry Clarke, David Costa, Celia Humphris, Unwin Brown)
Gone Daddy Gone – 2.28 (säv. Gordon Gano, Willie Dixon)
Smiley Faces – 3.05 (säv. Danger Mouse, Cee Lo)
The Boogie Monster – 2.50 (säv. Danger Mouse, Cee Lo, Armando Trovaioli, Angelo Francesco Lavagnino)
Feng Shui – 1.26 (säv. Danger Mouse, Cee Lo, Nino Nardini)
Just a Thought – 3.42 (säv. Danger Mouse, Cee Lo, Kevin Peek)
Transformer – 2.17 (säv. Danger Mouse, Cee Lo, Marlene Moore)
Who Cares? – 2.27 (säv. Danger Mouse, Cee Lo, Keith Mansfield)
Online – 1.48 (säv. Danger Mouse, Cee Lo)
Necromancer – 2.57 (säv. Danger Mouse, Cee Lo)
Storm Coming – 3.08 (säv. Danger Mouse, Cee Lo)
The Last Time – 3.25 (säv. Danger Mouse, Cee Lo, Ian Langley)
Crazy (Video)
Gone Daddy Gone (Video)
Smiley Faces (Video)
Go Go Gadget Gospel (Video)
Gone Daddy Gone (T4 Live)
Who Cares? (T4 Live)
The Boogie Monster (T4 Live)
Smiley Faces (T4 Live)
Crazy (T4 Live)
Crazy (Top of the Pops versio - Audio)
Gone Daddy Gone (Later... with Jools Holland versio - Audio)
Kokoonpano

Danger Mouse – tuottaja
Cee Lo Green – laulu
Ben H. Allen – bassokitara, kitara
Eric Bobo – rummut
Ced Keys International – piano
Dr. President – koskettimet, basso, kitara, urut
Daniele Luppi – basso, Minimoog, urut, syntetisaattori
Menta Malone – taustalaulu
David Piltch – basso
Chris Tedesco – trumpetti
Eddie Reyes – teräskielinen kitara/akustinen kitara
Tomika Walden – taustalaulu
Arvostelut

Metacritic: 81/100
Allmusic:
The A.V. Club: B+
Entertainment Weekly: A
Los Angeles Times:
Pitchfork Media: 7.7/10
Rolling Stone:
Aiheesta muualla

Vuoden ykköshitti oli jäädä tekemättä Stara.fi.  6.6.2006.
St. Georgen im Schwarzwald

| St>  Georgen im Schwarzwald |
| --- | --- |
 vaakuna
 St. Georgen im Schwarzwald
 Koordinaatit: 48°07.5′N, 08°20.0′E 
Valtio:  Saksa
Osavaltio:  Baden-Württemberg
Hallintopiiri:  Freiburg
Piirikunta:  Schwarzwald-Baar-Kreis
Hallinto:  
 – Pormestari:  Michael Rieger
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  59,85 km²
Korkeus:  800–1000 m
Väkiluku (30.6.2022):  13 047
 – Väestötiheys:  219 as./km²
 
 www.st-georgen.de  
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
St. Georgen im Schwarzwald on kaupunki Saksassa Baden-Württembergin lounaisosassa noin 100 kilometriä Stuttgartista lounaaseen. Se kuuluu Schwarzwald-Baar-Kreisin piirikuntaan. St. Georgenin pinta-ala on 59,9 neliökilometriä, ja kesäkuun 2022 lopussa siellä oli 13 047 asukasta. Kaupungin pormestarina on toiminut Michael Rieger vuodesta 2008.
Näkymä St. Georgeniin
Historia

Paikalle perustettiin benediktiiniluostari vuonna 1084. St. Georgen sai markkinaoikeudet vuonna 1507. Rautatieyhteys avattiin 1873 ja kaupunkioikeudet St. Georgen sai 1891. Vuosina 1972–1974 St. Georgeniin liitettiin Brigachin, Langenschiltachin, Oberkirnachin, Peterzellin ja Stockburgin kylät.
Ystävyyskaupungit

St. Georgenilla on neljä ystävyyskaupunkia:
Saint-Raphaël, Ranska (vuodesta 1972)
Scandale, Italia (vuodesta 1990)
Vesilahti, Suomi (vuodesta 2002)
Museros, Espanja (vuodesta 2006)
Museoita

Sammlung Grässlin, taidemuseo
Deutsches Phonomuseum
Heimatmuseum "Schwarzes Tor", kotiseutumuseo
Lähde: