stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Arttu Lindeman
Diskografia > EP:t

| Nimi | Julkaisutiedot |
| --- | --- |
Anomalia:  Julkaistu: 23. syyskuuta 2022  Levy-yhtiö: Sony Music  Formaatti: digitaalinen
Diskografia > Singlet

| Nimi | Vuosi | Listasijoitukset> Lataus-lista | Listasijoitukset> Single-lista | Listasijoitukset> Radio- lista | Albumi |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ”Läikkyy” | 2016 | 2  | 1  | — | Offline |
| ”Faijas” (feat. Lucas) | 2016 | 13  | 1  | — | Offline |
| ”Menee tunteisiin” | 2016 | 5  | 1  | — | Offline |
| ”Hukutaan” | 2016 | 29  | 1  | — | Offline |
| ”Lapioin” | 2017 | — | 5  | — | Offline |
| ”Parempaan en pysty” | 2017 | — | 10  | — | Offline |
| ”Hengaillaan tää yö” | 2017 | 13  | — | — | Offline |
| ”Fly” | 2017 | — | — | — |  |
| ”Säässä ku säässä” | 2018 | — | 8  | — | Multa sulle |
| ”Suojelusenkeli” (feat. Petra) | 2018 | — | 19  | — | Multa sulle |
| ”Barcelona” | 2019 | — | — | — | Multa sulle |
| ”Leijonii” (feat. Jake Lahest) | 2019 | — | 18  | — |  |
| ”Käty” | 2019 | — | — | — |  |
| ”Suvi älä jätä” | 2020 | — | — | — | Multa sulle |
| ”Multa sulle” | 2020 | — | — | — | Multa sulle |
| ”Säröjä” (feat. Miro Miikael) | 2020 | — | — | — | Multa sulle |
| ”Levelii” | 2023 | - | - | - | Egosysteemi |
| ”Haudalle” | 2023 | - | - | - | Egosysteemi |
| ”Enemmän elämää” | 2023 | - | - | - | Egosysteemi |
| "Stadiunelmaa" | 2025 | - | - | - |  |
Aiheesta muualla

Arttu Lindemanin virallinen sivusto
Arttu Lindemanin YouTube-kanava
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala :  MusicBrainz
Neljänsuora

| Neljänsuora |
| --- | --- |
 Neljänsuora
Tiedot
Toiminnassa:  1998–
Tyylilaji:  iskelmä
Laulukieli:  suomi
Jäsenet:  Antti Ketonen, laulu   Juha Mäki, kitara, laulu   Johan Murtojärvi, rummut   Jarkko Pietilä, koskettimet, laulu   Jussi Välimaa, bassokitara  
Entiset jäsenet:  Mikko Hägerström, koskettimet (1998–2004)  Urho Sevón, bassokitara, laulu (1998–2005)  Esko Mäki, rummut (–2011) 
Levy-yhtiö:  BMG, 2002–2004   Motley, 2005–2006   HMC / Warner Music Finland, 2007–  
Aiheesta muualla
www.neljansuora.fi
Infobox OKNimi-testi OK: 
Neljänsuora on suomalainen iskelmäyhtye. Yhtye on julkaissut kahdeksan albumia, joista viimeisin julkaistiin elokuussa 2015. Yhtyeen tunnetuimpia kappaleita ovat muun muassa "Mansikkaa ja valkoapilaa", "Siipirikko”, ”Kesä vielä jäädä vois” sekä ”Kaksi kauneinta”.
Ura

Neljänsuora perustettiin maaliskuussa 1998 Lohjalla. Yhtyeen kaikki alkuperäiset jäsenet olivat lohjalaisia. Alkuaikoina yhtye tunnettiin myös nimellä Äkkilähtö. Neljänsuora voitti vuoden 2002 Viihdyttäjä-kisan.
Bändin taustalta löytyy myös hevimenneisyys. Ennen Neljänsuoran perustamista yhtyeen alkuperäisjäsenillä oli hevibändi nimeltä Alvarn. Neljänsuoran kitaristi Juha Mäki toimi bändin laulajana. Neljänsuora syntyi, kun tiiviisti myös Alvarnin toiminnassa mukana ollut Antti Ketonen tarvitsi bändiä juhliin. Nimi yhtyeelle keksittiin takahuoneessa.
Yhtyeen alkuperäisistä jäsenistä olivat vuonna 2010 edelleen mukana Antti Ketonen, Esko Mäki ja Juha Mäki. Kesäkuussa 2011 yhtye julkisti kotisivuillaan rumpali Esko Mäen lopettamispäätöksen ja uuden rumpalin Johan Murtojärven nimen.
Yhtyeen levy-yhtiö on vuodesta 2007 lähtien ollut HMC, joka sittemmin sulautettiin osaksi Warner Music Finlandia. Yhtyeen aiemmat albumit julkaisivat levy-yhtiöt Motley ja BMG.
Yhtyeen kappale ”Tuulikki, pidä huivistasi kii” äänestettiin kesän 2008 tanssihitiksi. Kappale oli myös yhtyeen vuonna 2009 julkaistun viidennen studioalbumin Teetä ja paahtoleipää ensimmäinen single. Teetä ja paahtoleipää albumi myi elokuussa 2015 yhtyeen albumeista ensimmäisenä kultaa.
Vuonna 2013 yhtye kilpaili Syksyn sävel -kilpailussa ”Aurinko”-kappaleellaan. Yhtye sijoittui kilpailussa toiseksi. Yhtye valittiin vuoden 2016 Iskelmä-gaalassa Vuoden yhtyeeksi.
Yhtyeen kolme viimeisintä albumia ovat kaikki sijoittuneet Suomen virallisen albumilistan kärkikymmenikköön ensimmäisellä listaviikollaan.
Jäsenet

Antti Ketonen – laulu (1998–)
Johan Murtojärvi – rummut (2011–)
Juha Mäki – kitara, laulu (1998–)
Jarkko Pietilä – koskettimet, laulu (2005–)
Jussi Välimaa – basso (2006–)
Jäsenet > Edellisiä jäseniä

Mikko Hägerström – koskettimet, laulu (1998–2005)
Urho Sevón – basso, laulu (1998–2005)
Esko Mäki – rummut (1998–2011)
Julkaisut

Sun kanssa (2003)
Sua vain hän kaipaa (2005)
X (2006)
Hankotien laitaan (2007)
Teetä ja paahtoleipää (2009)
Valtava maailma (2011)
Riisiä hiuksissa (2013)
Juhlat (2015)
Aiheesta muualla

Viralliset kotisivut
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Neljänsuora Wikimedia Commonsissa
Urin kuninkaallinen peli

Noin 4600 vuotta vanha pelilauta ja pelaajien nappulat. Peli oli haudattu mukaan hautaan viihdyttämään vainajaa kuolemanjälkeisessä elämässä. Se on valmistettu muun muassa simpukankuorista ja jalokivistä.
Urin kuninkaallinen peli (tai 20 ruudun peli) on yksi maailman vanhimmista tunnetuista lautapeleistä senetin ja mehetin ohella. Varhaisimmat löydetyt kopiot ulottuvat 4600 vuoden taakse Mesopotamiaan, mutta se on ollut suosittu laajalla alueella. Peli on kahden pelaajan kilpajuoksu, jossa pelaajan on tarkoitus saada omat nappulansa pelilaudalta pois ennen vastustajaa. Lautapelin pelaamiseen on usein liittynyt uhkapelaamista ja vedonlyöntiä.
Historia > Peli ennen ajanlaskun alkua

Lautapelit olivat suosittua ajanvietettä Mesopotamiassa. Urin kuninkaallinen peli on alkujaan peräisin Mesopotamiasta ja varhaisimmat pelistä löydetyt kopiot ajoittuvat 4600 vuoden taakse ajalle 2400–2600 eaa.
Peliä on pelattu laajalti Lähi-idän alueella, aina Kreetalta ja Egyptistä Assyriaan ja Intiaan asti. Peli on ollut suosittu kaikissa yhteiskuntaluokissa. Arvellaan, että Backgammon korvasi pelin suosiossa noin 2000 vuotta sitten, jonka vuoksi Urin kuninkaallinen peli unohtui. Pelin variaation pelaamista on kuitenkin jatkettu näihin päiviin asti Israelissa, intianjuutalaisten keskuudessa.
Historia > Tilanne nykyään

Alkujaan pelin säännöt olivat tuntemattomia länsimaissa satoja vuosia. British Museumin Irving Finkel löysi peliin säännöt ja käänsi ne 177 eaa. laaditusta nuolenpääkirjoituksesta. Peli tunnetaan myös englanninkieliseltä nimeltään Royal Game of Ur.
Moderni uudelleenlöytö

Brittiläinen arkeologi Sir Leonard Woolley löysi viisi Urin pelilaudan kopiota kaivaessaan Urin kuninkaallista hautausmaata vuosina 1922–1934. Koska peli löydettiin ensimmäisenä Urin kuninkaalliselta hautausmaalta, se tunnettiin nimellä "Urinin kuninkaallinen peli", mutta myöhemmin arkeologit ovat löytäneet muita pelilaudan kopioita eri puolilta Lähi-itää. Woolleyn löytämät laudat ajoittuvat noin vuosiin 2600–2400 eaa.
Kaikki viisi lautaa olivat tyypiltään identtisiä, mutta ne oli valmistettu eri materiaaleista ja koristeltu eri tavoin. Woolley julkaisi itse luomansa jäljitelmäkuvat kahdesta näistä laudoista vuonna 1949 ilmestyneessä kirjassaan The First Phases. Yksi näistä on suhteellisen yksinkertainen setti, jossa tausta koostuu puupintaan asetetuista bitumista tehdyistä simpukkalevyistä, joissa on siniset tai punaiset keskiosat. Toinen on hienostuneempi versio, joka on täysin päällystetty simpukkalevyillä, punaisella kalkkikivellä ja lapislatsulilla koristeltuna. Muut pelilaudat on usein kaiverrettu eläinkuvioin.
Pelin säännöt

Liikkumistapa pelissä Irving Finkelin sääntöjen mukaan
Toinen mahdollinen tapa liikkua pelissä, toisen sääntötulkinnan mukaan, joskin vähemmän todennäköinen tapa pelata peliä.
Pelin säännöt > Irving Finkelin käännös ja tulkinta säännöistä

Kullakin pelaajalla on viisi nappulaa (Urissa kuitenkin 7) ja voittaja on se, joka saa nappulansa ensin pois laudalta. Liikkuminen pelissä tapahtuu heittämällä kaiverrettuja luita, joista kehittyi myöhemmin nopat tai pyramidin mallisia noppia.
Pelaaja liikuttaa valitsemaansa kiveä noppien osoittaman lukumäärän eteenpäin. Mikäli hän menee toisen pelaajan nappulan kanssa samaan ruutuun, joutuu toinen pelaaja poistamaan nappulansa ja aloittamaan alusta. Mikäli pelaaja päättää siirtonsa merkittyyn ruutuun, saa hän heti uuden vuoron. Keskellä lautaa oleva merkitty ruutu on suojassa, eikä siihen voi tulla niin kauan kun siinä on pelinappula.
Pelaaja valitsee mitä nappuloistaan liikuttaa eteenpäin. Sinisellä merkityt alueet ovat pelaajan omia ja niille ei vastustaja voi tulla. Niin ollen ne ovat turvassa nappulan poistamiselta.
Pelin säännöt > Muut mahdolliset tavat pelata

Pelin ruutuihin ja pelitapohin on liitetty paljon enteitä. Tietyt ruudut ovat tehneet pelaajasta vahvan kuin leijona, kun taas jotkin ovat tuoneet hyvää onnea oluen kanssa.
Tunnettuja pelin pelaajia

Peli on löydetty faarao Tutankhamonin haudasta.
Peliä on nykypelaajista muun muassa pelannut venäläinen shakkimestari Garri Kasparov Finkeliltä saamallaan kopiolla.
Aiheesta muualla

Pelin pelattava verkkoversio
Pelin säännöt nuolenpääkirjoituksella.
Maaperäilma

Maaperäilma eli maanilma tarkoittaa maahiukkasten välissä huokosissa olevaa ilmaa. Hiilidioksidin väkevyys maaperäilmassa on yleensä 0,2–1,0 prosenttia, ilmakehässä 0,03 prosenttia. Suhteellinen kosteus on tavallisesti melkein sata prosenttia. Hyvin ojitetun pellon multakerroksen ilmapitoisuus on kosteallakin kaudella 10–25 prosenttia. Ilmavimpia ovat hiekka- ja multamaat ja tiiveimpiä hiesumaat. Maaperäilman hiilidioksidilla on merkitystä kasvien ravitsemisen kannalta sen liuetessa maanesteeseen ja lisätessä tämän
kykyä liuottaa kivennäisistä kasvin ravintoaineita.
Maaperänsuojelu

Maaperänsuojelu on toimintaa, jolla pyritään torjumaan maan viljavuuden tai käyttökelpoisuuden alenemista ja ekologista toimintakykyä. Tavoitteena on myös arvokkaiden maisema-alueiden sekä geologisesti, kulttuurihistoriallisesti tai arkeologisesti tärkeiden kohteiden säilyminen.
Maaperänsuojelun tarkoituksena on ehkäistä maaperän vaurioitumista, 
ylläpitää sen arvoja elinympäristönä, luonnonvarana ja kulttuuriperinnön säilyttäjänä, sekä kunnostaa jo vaurioituneita alueita ja estää haittojen leviäminen. Maaperänsuojelussa käytettäviä ohjauskeinoja ovat lainsäädäntö, kaavoitus, YVA-lain mukainen ympäristövaikutusten arviointi, lupakäsittely ja valvonta sekä eräät maksut ja verot.
Kansallisesti yleiset tavoitteet maaperänsuojelulle on määritelty Maaperänsuojelun tavoitteet –mietinnössä. Monet lait sivuavat maaperänsuojelua, kuten vesilain säädökset, erityisesti pohjavettä koskevat, laki maa-alueilla tapahtuvien öljyvahinkojen torjumisesta, torjunta-ainelaki ja säteilysuojalaki. Laki maa-alueilla tapahtuvien öljyvahinkojen torjumisesta pyrkii estämään ihmiselle ja luonnolle aiheutuvia haittoja, jotia öljyn joutuminen maaperään voi aiheuttaa. Rakennuslaissa ja terveydenhoitolaissa on säädöksiä mm. sorakuopista, katopaikoista, viemäröinnistä ym. EY:n Komissio hyväksyi ehdotuksen yhteisön teemakohtaiseksi maaperänsuojelustrategiaksi 22.9.2006.
Kit Carson

| Kit Carson |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 24. joulukuuta 1809 Richmond, Kentucky
Kuollut: 23. toukokuuta 1868 (58 vuotta) Fort Lyon, Colorado
Kansalaisuus:  Yhdysvallat
Ammatti:  ansastaja, opas, intiaaniagentti, sotilas, farminpitäjä
Vanhemmat:  Lindley Carson, Rebecca Robinson
Puoliso:  Waanibe (arapaho), Making-out-road (cheyenne), Josefa Jaramillo (meksikolainen)
Muut tiedot
 Nimikirjoitus
Christopher Houston ”Kit” Carson (24. joulukuuta 1809 – 23. toukokuuta 1868) oli eräs yhdysvaltalaisista villin lännen legendoista. Hän toimi uransa aikana trapperina, eräoppaana, sotilastiedustelijana, intiaaniagenttina, sotilaana ja maatilanpitäjänä. Carson tuli alun perin tunnetuksi toimiessaan oppaana John C. Frémontin kartoitusretkellä 1840-luvun aikana. Vaikka Carson pyrki säilyttämään hyvät välit intiaaneihin, hän joutui kuitenkin sotimaan myös heitä vastaan.
Historia > Lapsuus ja nuoruus

Kit Carson syntyi Kentuckyn Richmondissa jouluaattona 1809 Lindley Carsonin ja Rebecca Robinsonin perheeseen. Pariskunnalla oli elätettävänään jo useita lapsia, näistä osa aviomiehen aikaisemmasta liitosta. Lindley Carson oli syntyperältään skotlantilais-irlantilainen ja hänen sukunsa kuului Kentuckyn ensimmäisten siirtolaisten joukkoon. Hän oli taistellut siirtokuntien puolella Amerikan vapaussodassa ja saavuttanut mainetta metsästäjänä. Kentuckyn intiaanisotien loputtua Lindley jatkoi elämäänsä työteliäänä maanviljelijänä. Yksitoikkoinen työ ja aloilleen jääminen ei kuitenkaan tyydyttänyt häntä ja perhe muutti Missouriin vuonna 1811 Kitin ollessa kaksivuotias. Lindley menehtyi 1818 heidän maatilallaan tapahtuneessa onnettomuudessa hänen vaimonsa odottaessa viimeistä lastaan.
Kitin äidin avioiduttua uudelleen 1820-luvun alussa perheen sisäiset ongelmat lisääntyivät ja suku hajaantui. Kit ei tullut toimeen isäpuolensa kanssa ja kapinoi tätä vastaan. Äitinsä pyynnöstä Kit toimi vähän aikaa satulasepän opissa, mutta isältä peritty levoton veri veti hänet seikkailumatkalle kohti länttä. Kit pakeni kotoaan 1826 ja pääsi mukaan karavaaniin, joka matkasi kohti Meksikoa kulkevaa Sante Fen tietä. Kauppiaiden ja uudisasukkaiden mukana Kit kulkeutui nykyisen New Mexicon alueelle. Siellä hän eli kolme seuraavaa vuottaan kiertelevän elämän parissa ja toimi kokkina, lähettinä ja valjaiden korjaajana. Näiden vuosien aikana Carson hankki espanjan kielen taidon.
Historia > Elämä turkismetsästäjänä ja oppaana

Vuonna 1828 Carson pestautui turkismetsästäjäksi Kaliforniaan kulkevaan retkikuntaan. Seuraavien 12 vuoden ajan hän harjoitti tätä ammattia ja piti tukikohtanaan Taosia New Mexicossa. Vuosina 1830–1831 Carson auttoi vapaa-aikoinaan Coloradon ensimmäistä uudisasukasta William Bentiä tämän linnakkeen rakennustöissä. Liikkuessaan läntisissä vuoristoissa trapperina Carson tapasi paljon intiaaneja ja oppi erottamaan toisistaan vihamieliset ja ystävälliset heimot. Samalla hänen taitonsa metsästäjänä kehittyivät ja hän osallistui moniin kauppatapahtumiin eri puolilla Kalliovuoria. Vuonna 1835 Coloradossa järjestetyillä Green Riverin suurilla kauppamarkkinoilla Carsonin väitetään ampuneen hengiltä ranskalaisen turkiskauppiaan kaksintaistelun päätteeksi. Tiedot tapauksen kulusta ja sen motiiveista vaihtelevat eri lähteissä. Myöhemmin Carson kertoi, että kysymyksessä oli ollut hänen elämänsä ainoa vakava henkilökohtainen riita.
Vuonna 1843 Carson tapasi tutkimusmatkailija John Charles Fremontin, joka palkkasi hänet oppaakseen Oregoniin ja Kaliforniaan suuntautuneilla matkoilla. Carsonin hyvä paikallistuntemus auttoi retkikuntien liikkumista Suurilla syvänteillä ja Kalliovuorilla. 1856 Carsonista tuli liittovaltion intiaaniasiamies, joka vastasi Taosin pueblo-heimojen ja Coloradon ute-intiaanien hyvinvoinnista.
Historia > Sodassa navajoja vastaan

Vuonna 1861 alkaneessa Yhdysvaltain sisällissodassa Carson organisoi New Mexicon vapaaehtoista jalkaväkeä Valverden taisteluun, joka käytiin alkuvuodesta 1862 nykyisen Arizonan alueella. Samana keväänä kenraali James Carleton johti "Kalifornian kolonnansa" New Mexicoon taistellakseen etelävaltioiden joukkoja vastaan. Vihollisen vetäydyttyä Texasiin jo ennen yhteenottoa Carleton päätti hyödyntää sotaväkeään Rio Granden laakson mescalero-apassien vangitsemisessa tai surmaamisessa. Everstiksi ylennyt Carson, joka toimi Carletonin alaisena, halusi noudattaa maltillisempaa linjaa. Hän arvosti intiaaneja ja halusi välttää verenvuodatusta. Carson onnistui avaamaan yhteydet mescalerojen johtajiin ja järjesti heille matkan kenraali Carletonin puheille. Intiaanit joutuivat kuitenkin ansaan ja monta mescaleroa surmattiin. Loput heistä lupautuivat jättämään Rio Granden ja siirtymään Bosque Redondoon, joka oli heille määrätty suojelualue Pecosjoen varrella.
Keväällä 1863 kenraali Carleton päätti siirtää myös navajot mescalerojen suojelualueelle. Kun yksikään navajo ei suostunut antautumaan Carleton määräsi Carsonin johtamaan miehensä navajoja vastaan. Carson kieltäytyi aluksi, sillä hän oli vuosien ajan tuntenut navajot ja puolustanutkin näitä. Peruttuaan lopulta päätöksensä painostuksen alla hän lupautui tuhoamaan navajojen viljapellot, karjan ja asumukset. Carleton ei kuitenkaan ollut tyytyväinen Carsonin toimintaan vaan antoi syksyllä 1863 määräyksen vangita tai tappaa kaikki miespuoliset navajot. Kenraalin käskyn alla Carson nopeutti poltetun maan taktiikkaansa. Hänen alaisensa kertoivat myöhemmin, että he pyrkivät välttämään turhaa tappamista ja surmasivat vain 78 navajoa arviolta noin 12 000 navajosta.
Carsonin painostuksen alla navajot linnoittautuivat Canyon de Chellyyn, missä uskoivat olevansa turvassa. Tammikuussa 1864 sotilaat saartoivat kanjonin ja sulkivat navajoiden mahdolliset pakotiet. Kevään aikana yhä useammat saarretut antautuivat ravinnon puutteen ja kylmän talven seurauksena. Lopulta yli 8 000 navajoa siirrettiin ”pitkällä marssilla” Bosque Redondoon, josta tuli ja kuivuus olivat polttaneet puut jo kauan sitten. Sadat navajot saivat surmansa yli 500 kilometriä pitkän marssin aikana.
Historia > Viimeiset vuodet

Vuonna 1865 Carson sai prikaatinkenraalin arvonimen, joka tuli urheudesta ja muista merkillepantavista saavutuksista Yhdysvaltain armeijan palveluksessa. Kesällä 1866 hän muutti Coloradoon laajentamaan karjankasvatukseen perustuvia liikeatoimiaan. Samana vuonna Carsonille tarjottiin komentajuus Fort Garlandissa.
Heikentynyt terveys sai Carsonin vetäytymään armeijasta seuraavan vuoden aikana ja hän muutti perheineen Broggsvilleen lähelle La Juntaa. Carson menehtyi aortan laajentuman seurauksena toukokuussa 1868. Seuraavana vuonna hänen ruumiinsa siirrettiin pienelle hautausmalle Taosiin lähelle hänen vanhaa asuinpaikkaansa.
Historia > Carsonin kolme avioliittoa

Kit Carsonin ensimmäinen vaimo oli arapaho-nainen nimeltään Waanibe (Singing Wind). Avioliitto solmittiin vuonna 1834. Liitosta syntyi kaksi tytärtä, joista vanhemman nimi oli Adeline. Toisen tyttären synnyttyä saman vuosikymmenen lopulla Waanibe menehtyi lapsivuodekuumeeseen. Carson oli vaimonsa kuollessa metsästysmatkalla ja ainoa kommentti, jonka hänen tiedetään antaneen vaimostaan kuului: ”Waanibe oli hyvä vaimo minulle. Aina kun tulin matkoilta hän lämmitti vettä jalkojani varten!”
Waaniben jälkeen Carson siirtyi tyttäriensä kanssa keski-Coloradoon, jossa hän ihastui nuoreen cheyenne-tyttöön Making Out Roadiin. Kauniiksi kuvailtu tyttö oli tottunut miesten palvontaan, mutta suostui Carsonin puolisoksi ja otti tämän asumaan tiipiihinsä. Pikaisesti solmittu avioliitto osoittautui lyhytaikaiseksi ja kesti vajaan vuoden. Making Out Road kohteli huonosti Carsonin lapsia ja laiminlöi kotitalouden. Saavuttuaan kotiin metsästysmatkaltaan Carson löysi tavaransa ja lapsensa tiipiin ulkopuolelta. Cheyennien tavan mukaan vaimo sai päättää avioerosta ja yleinen käytäntö oli kantaa ulos aviomiehen omaisuus silloin, kun tämä ei ollut kotona. Carson ymmärsi vihjeen ja jätti cheyennien kylän tyttäriensä kanssa.
Vuonna 1843 solmittu kolmas avioliitto kesti koko Carsonin loppuelämän ajan. Hän nai tuolloin 14-vuotiaan meksikolaisen Josefa Jaramillon, jonka oli tavannut jo edellisen avioliittonsa aikana. Josefa kuoli synnytyksen jälkeisiin komplikaatioihin vuonna 1868 kuukautta ennen miehensä kuolemaa. Heillä oli yhteensä kahdeksan lasta.
Carson muiden silmin

Carson oli pienikokoinen ja hänen pituutensa oli noin 165 senttimetriä. Hänen nimensä tunnettiin laajoilla alueella Yhdysvaltoja ja häntä arvostettiin rohkeutensa ja rehellisyytensä vuoksi. Carsonia pidettiin vaatimattomana miehenä, jolla oli hyvä itsehillintä ja jonka sanaan voi luottaa ”yhtä paljon kuin auringon nousuun” Monet kuvasivat Carsonin huolettomana kaverina, jolla oli lempeä katse ja hyvä käytös. Suuttuessaan hän saattoi kuitenkin muuttua äärimmäisen ankaraksi niitä kohtaan, jotka olivat rikkoneet yleistä järjestystä tai lakia vastaan.
Carson oli pitkään luku- ja kirjoitustaidoton, mutta opetteli kummankin taidon alkeet myöhemmän elämänsä varrella. Yleisestä pelottomuudestaan poiketen Carson ei koskaan voittanut sitä pelokasta kunnioitusta, jota hän tunsi korkea-arvoisia sotilashenkilöitä ja muita vallanpitäjiä kohtaan.
Kirjallisuudessa ja populaarikulttuurissa

Kit Carsonista on kirjoitettu useita kirjoja, jotka perustuvat hänen elämänvaiheisiinsa. Hän on ollut myös suosittu hahmo 1900-luvun kioskikirjallisuudessa ja sarjakuvissa. Tex Willer -sarjakirjoissa esiintyvä Kit Carson on puhtaasti fiktionaalinen hahmo, jolla ei ole yhteyttä kuuluisaan nimikaimaansa. Carsonista on lisäksi tehty monia elokuvia ja hänen nimeään on hyödynnetty televisiosarjoissa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kit Carsonin elämä
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  DDB  Trove 
Muut:  NARA  SNAC  IdRef 
Kit Carsonin hauta.
Lørenskog IK

| Lørenskog IK |
| --- | --- |

Perustettu:  1963
Kaupunki:   Lørenskog, Norja
Kotiareena:  Lørenskog Ishall
– kapasiteetti:  2 850
Sarjataso:  EliteHockey Ligaen
Värit:           
Päävalmentaja:   Kenneth Larsen
Hopeaa:  1 (2012)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Lørenskog IK on norjalainen jääkiekkojoukkue Lørenskogin kaupungista. Joukkue on perustettu vuonna 1963, ja se pelaa Norjan pääsarjassa EliteHockey Ligaenissa.
Joukkue kaudella 2024–2025

| Maalivahti |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| # |  | Pelaaja | Hanskakäsi | Sopimus | Syntymäpaikka |
| 30 |  | Alexander Nilsson | L | 2026 |  |
| 38 |  | Anders Iversen Haugum | L | 2025 | Lørenskog, Norja |
| Puolustajat |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| # |  | Pelaaja | Kätisyys | Sopimus | Syntymäpaikka |
| 5 |  | Dennis Rystad | L | 2025 | Oslo, Norja |
| 7 |  | Andreas Syversen Pettersen | L | Juniori | Oslo, Norja |
| 9 |  | Johan Dehli Gjøs | L | Juniori | Lørenskog, Norja |
| 11 |  | Isak Ask | L | 2025 | Staffanstorp, Ruotsi |
| 21 |  | Vetle Gamborg Indrelid | L | 2025 | Oslo, Norja |
| 22 |  | Jens Jøsok Holstad | L | 2025 | Lørenskog, Norja |
| 23 |  | Love Bergvall | L | 2026 | Borås, Ruotsi |
| 26 |  | Felix Haugen Amundsen | L | 2026 | Oslo, Norja |
| 43 |  | Lars Erik Francke-Enersen (A) | R | 2025 | Oslo, Norja |
| 46 |  | Kristoffer Ole Tapper | L | Laina | Oslo, Norja |
| 92 |  | Fredrik Pedersen (A) | L | 2025 | Oslo, Norja |
| Hyökkääjät |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| # |  | Pelaaja | Kätisyys | Pelipaikka | Sopimus | Syntymäpaikka |
| 18 |  | Theodor Steen | R | KH / OLH | 2026 | Oslo, Norja |
| 19 |  | Filip Nordström | R | KH | 2025 | Karlstad, Ruotsi |
| 20 |  | Nikolai Olsvik | L | H | 2025 |  |
| 24 |  | Oliver Rystad | L | H | 2025 |  |
| 27 |  | Steffen Thoresen (A) | L | LH | 2025 | Oslo, Norja |
| 28 |  | Mathias Dehli | R | KH | 2025 | Oslo, Norja |
| 29 |  | Edvard Dehli Gjøs | R | H | 2025 | Lørenskog, Norja |
| 32 |  | Aron Jessli | L | VLH | 2025 | Oslo, Norja |
| 36 |  | Eirik Solbrekken Lavik | L | LH | 2025 | Oslo, Norja |
| 40 |  | Joachim Johannesen Barmoen | L | H | 2025 | Hamar, Norja |
| 41 |  | Kristoffer Fayen-Vestavik | L | H | 2025 | Bærum, Norja |
| 71 |  | Lukas Fransson | R | OLH | 2025 |  |
| 78 |  | Patrik Dalen (C) | L | KH | 2025 | Lørenskog, Norja |
| 86 |  | Filip Nordin | L | VLH | 2025 |  |
| 91 |  | Herman Teslo Skjefstad | L | H | Juniori | Oslo, Norja |
| 93 |  | Fredrik Mikkelsen | L | H | 2026 | Lørenskog, Norja |
Joukkue kaudella 2024–2025 > Valmennus & Joukkueenjohto

Päävalmentaja: Kenneth Larsen
Apuvalmentaja: Oscar Stigebrand
Maalivahtivalmentaja: Mathias Falseth
Fysiikkavalmentaja: Martin Bollum
Joukkueenjohtaja: Øystein Gjøs
NHL-pelaajat

| --- | --- |
  Ryan Caldwell   Andy Delmore   Zach Hamill   Ryan Jardine   Jason Krog   Dan LaCouture   David Laliberté :   Bryce Lampman   Ian MacNeil   John Negrin   Alex Plante   Mike Stuart   Mike Weber