stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Iiro Panula
Elokuvat

Tummien perhosten koti (2008) – Sulkava
Skavabölen pojat (2009) – Evert
Korso (2014) – Hartikainen
Teit meistä kauniin (2016) – Tuukka Temonen
Veljeni vartija (2018) – RZY
Valmentaja (2018) - Jan Wellman
Televisiosarjat

Heroes of the Baltic Sea (2016) – hylkyrosvo
Sorjonen (2019) - Eetu
Transport (2022) – Jarkko
Karkurit (2024) – vanginvartija
Aiheesta muualla

Iiro Panula Elonetissä.
Iiro Panula Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Ikuisesti sinun

Ikuisesti sinun on usean elokuvan ja kirjan nimi:
Ikuisesti sinun (Ein Leben lang), Gustav Ucickyn ohjaama elokuva vuodelta 1940
Ikuisesti sinun (Hers to Hold), Frank Ryanin ohjaama elokuva vuodelta 1943
Ikuisesti sinun (Gaby), Curtis Bernhardtin ohjaama elokuva vuodelta 1956
Ikuisesti sinun (The Promise), Gilbert Catesin ohjaama elokuva vuodelta 1979
Ikuisesti sinun (Now and Forever), Adrian Carrin ohjaama elokuva vuodelta 1983
Ikuisesti sinun (Friends at Last), John David Colesin ohjaama televisioelokuva vuodelta 1995
Ikuisesti sinun (EverAfter), Andy Tennantin ohjaama elokuva vuodelta 1998
Ikuisesti sinun, Mia Halmeen ohjaama elokuva vuodelta 2011
Ikuisesti sinun, Garry Michael Whiten filmikäsikirjoituksen mukaan Danielle Steel, suomentanut Kristiina Rikman. Steel, Danielle. WSOY, 1990
Ikuisesti sinun, kuunnelma, Saara Sarkkinen. Yleisradio, 1991.
Ikuisesti sinun, Robin Jones Gunn, suomennos: Riikka Träff. RV-kirjat, 1994
Ikuisesti sinun, Val Daniels, suomentanut Sirkka-Liisa Sjöblom. Daniels, Val. Harlequin, 1996.
Ikuisesti sinun, tuhkimotarina, samannimisen elokuvakäsikirjoituksen kirjoittaneet Susannah Grant, Andy Tennant ja Rick Parks, kirjaksi muokannut Wendy Loggia, suomentanut Eeva Koskimies. Loggia, Wendy. Otava, 1999.
Ikuisesti sinun, Dee! Penny Jordan, suomentanut Sari Nordström. Harlequin, 2001
Ikuisesti sinun, suomentanut The ASK Group Ltd. Kirjalito, 2002.
Ikuisesti sinun? parisuhdeopas, Darian Leader, suomentanut Janne Porttikivi. Leader, Darian. Teos, 2009
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Ikuisesti sinun”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Hurnasperä

Hurnasperä on entisen Saloisten kunnan eteläisin, nykyisin Raahen kylä. Se sijaitsee Pohjois-Pohjanmaalla aivan Saloisten ja Pyhäjoen rajalla valtatie 8:n varrella. Kylältä on noin 15 kilometriä Saloisten kirkonkylälle. Hurnasperä on perustettu vuonna 1750, jolloin perustettiin Hurnastin uudistila Piehingin eteläpuolelle. Suurin osa kylän taloista on lohkottu aikojen kuluessa Hurnastin eli Hurnasen tilasta.
Aiheesta muualla

Piehingin kyläyhdistyksen sivut
Hurmion tyttäret

| Hurmion tyttäret |
| --- | --- |
 Kannen kuvassa Elina Vaara (vas.) ja Katri Vala.
Kirjailija:  Satu Koskimies
Kansitaiteilija:  Laura Lyytinen
Kustantaja:  Tammi
Julkaistu:  2009
Sivumäärä:  307 s.
ISBN:  978-951-31-4730-3
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Hurmion tyttäret on Satu Koskimiehen vuonna 2009 ilmestynyt kaunokirjallinen teos.
Koskimies kirjoittaa kuplivan 1920-luvun nuorten Tulenkantaja-runoilijoiden Elina Vaaran ja Katri Valan elämästä. Heidän näkökulmansa kautta mukana ovat myös Tulenkantajien merkkimiehet Lauri Viljanen, Yrjö Jylhä ja Olavi Paavolainen. Romaanin pohjana on käytetty alkuperäislähteitä, kuten kirjeitä ja muita dokumentteja, ja teosta elävöittävät runonäytteet.
Kirjan kieli jäljittelee 1920-luvun nuorten runoilijattarien tyyliä.
»Yrjö, sinun valtasi minuun, sinun raskas hellyytesi, sinun katseesi voima – miten minä ikävöin sinua!» 
(Rakastetun hylkäämän Katrin ”ajatuspuhetta”)
Teoksen lopussa on heti alkuun luettavaksi sopiva kirjoittajan teksti, joka avaa henkilöhahmoja lukijalle.
Koskimies on työskennellyt runouden parissa vuosikymmenet, ja radiossa kuultiin yli kolmenkymmenen vuoden ajan ohjelma Tämän runon haluaisin kuulla, jota hän toimitti yhdessä Juha Virkkusen kanssa ja joista syntyi kolme samannimistä runoantologiaa, Tämän runon haluaisin kuulla 1-3.
Aiheesta muualla

Hurmion tyttäret Tammen sivustolla[vanhentunut linkki]
Riksgränsen

Vássejávri, jonka rannalla Riksgränsen sijaitsee.
Riksgränsen on kylä Kiirunan kunnassa, Norrbottenin läänissä Pohjois-Ruotsissa. Riksgränsen sijaitsee aivan Norjan rajan tuntumassa, mistä sen nimikin on peräisin. Napapiirille on matkaa 200 kilometriä, Atlantille vain kuusi kilometriä. Riksgränseniin on hyvät tieyhteydet kaikkialta Ruotsista. Ajomatkaa Kiirunan keskustasta 132 kilometriä, Tukholmasta noin 1 375 kilometriä, Sundsvallista noin 1 000 kilometriä ja Uumajasta noin 735 kilometriä. Kylässä sijaitsee laskettelukeskus.
Riksgränsen syntyi, kun nykyisin Malmbananin nimellä tunnettu rautatieosuus rakennettiin Ruotsin Kiirunan ja Norjan Narvikin välille. Alun alkaen paikalle suunniteltiin jopa pientä kaupunkia. Ensimmäinen talo nousi harjakorkeuteen vuonna 1901, ja vuonna 1934 Ruotsin ensimmäinen hiihtokoulu aloitti toimintansa Riksgränsenillä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Riksgränsen.nu
Hässelby villastad

Hässelby Villastadin sijainti Tukholman läänissä.
Hässelby-museo Hässelby Villastadissa. Talo toimi aikaisemmin Hässelby Villastadin kauppalan kunnallistalona.
Hässelby villastad on yksi Ruotsin pääkaupungin Tukholman kaupunginosista. Se sijaitsee Länsi-Tukholman (ruots. Västerort) alueella aivan Tukholman läntisimmällä laidalla ja kuuluu Hässelby-Vällingbyn kaupunginosa-alueeseen. Sitä rajaavat Hässelby strandin, Hässelby gårdin, Vinstan ja Kälvestan kaupunginosat sekä Järfällan kunta. Lisäksi sillä on vesirajaa Ekerön kunnan kanssa. Hässelby villastad on Tukholman läntisin ja pinta-alaltaan suurin kaupunginosa. Vuonna 2005 siellä oli 17 136 asukasta.
Hässelby villastad on myös entinen kauppala. Spångan maalaiskuntaan perustettiin vuonna 1913 Hässelby villastadin taajaväkinen yhdyskunta, joka erotettiin omaksi kauppalakseen vuonna 1926. Vuonna 1949 kauppala liitettiin Tukholman kaupunkiin, ja vuodesta 1971 lähtien se on ollut osa kaupunkia nykyään vastaavaa Tukholman kuntaa.
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Tukholman kaupunginosat
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: sv:Hässelby Villastads köping
Idänkynsimö

| Idänkynsimö |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
Suomessa::  Vaarantunut
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Koppisiemeniset Angiospermae
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Kladi::  Rosidit
Lahko::  Brassicales
Heimo::  Ristikukkaiskasvit Brassicaceae
Tribus::  Arabideae
Suku::  Kynsimöt Draba
Laji::  cinerea
Kaksiosainen nimi
 Draba cinerea  Adams 
Synonyymit
 Draba ajanensis N.Busch  Draba akmolensis N.Busch  Draba cinerea var. genuina Pohle  Draba hirsutiuscula N.Busch  Draba magellanica var. cinerea (Adams) Ostenf.  Draba normalis N.Busch 
Katso myös
   Idänkynsimö Wikispeciesissä   Idänkynsimö Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Idänkynsimö (Draba cinerea) on pohjoisen pallonpuoliskon tundra-alueiden ristikukkainen kasvilaji. Suomessa laji on uhanalainen ja rauhoitettu. Se on mainittu Euroopan unionin luontodirektiivin liitteissä II ja IV, sillä se on Unionin alueella hyvin harvinainen.
Ulkonäkö ja koko

Monivuotinen idänkynsimö kasvaa 15–30 cm korkeaksi. Tavallisesti haaraton varsi on tiheään tähtikarvainen ja väriltään harmaa. Varren tyviosassa on suikeiden, ehytlaitaisten tai niukkahampaisten lehtien muodostama ruusuke. Kukkavarsissa on tavallisesti 2–4 hampaallista, pientä lehteä. Alle senttimetrin levyiset kukat ovat kellanvalkeita. Idänkynsimö kukkii Suomessa kesä-heinäkuussa. Hedelmistö on usein pitkävartinen. Lidut ovat 5–7 mm pitkiä, kapeansoikeita, pulleahkoja, suoria ja tähtikarvaisia.
Idänkynsimö muistuttaa isokynsimöä (D. daurica), jonka muunnoksena sitä on aikaisemmin pidetty.
Levinneisyys

Idänkynsimöä tavataan lähes koko Pohjois-Venäjän, Siperian ja Pohjois-Amerikan tundravyöhykkeellä. Myös Norjan Ruijassa oleva kynsimökanta luetaan nykyisin kuuluvan idänkynsimöön. Suomessa laji on harvinainen ja siitä tunnetaan Kuusamossa ja Sallassa 33 erillistä esiintymää. Näistä valtaosa sijaitsee Oulangan kansallispuistossa. Idänkynsimö lienee levinnyt Suomeen viime jääkauden loppuaikoina.
Elinympäristö

Idänkynsimö on kalkinvaatija. Se kasvaa rotkolaaksojen ja rantojen kalkkipitoisten kallioiden paahdeseinämillä, pengermillä ja raoissa. Suomessa lajin uhkina ovat keräily ja paikoitellen myös maaperän kulutus.
Aiheesta muualla

Kasviatlas 2020: Idänkynsimön levinneisyys Suomessa.
Pohjolan kasvien pauloissa: Draba cinerea - idänkynsimö
Pyökkiorvokki

| Pyökkiorvokki |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 
Suomessa::  Erittäin uhanalainen
 
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Koppisiemeniset Angiospermae
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset Eudicots
Kladi::  Rosidit Rosids
Lahko::  Malpighiales
Heimo::  Orvokkikasvit Violaceae
Alaheimo::  Violoideae
Suku::  Orvokit Viola
Laji::  reichenbachiana
Kaksiosainen nimi
 Viola reichenbachiana  Jord. ex Boreau 
Katso myös
   Pyökkiorvokki Wikispeciesissä   Pyökkiorvokki Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pyökkiorvokin hedelmiä ja siemeniä
Pyökkiorvokki (Viola reichenbachiana) on sinikukkainen, lähinnä Euroopassa tavattava orvokkilaji. Suomessa pyökkiorvokki on luokiteltu erittäin uhanalaiseksi (EN) lajiksi ja se on rauhoitettu Ahvenanmaalla.
Ulkonäkö ja koko

Pyökkiorvokki kasvaa 10–15 cm korkeaksi. Juurakko on lyhyt ja pysty. Kasvi on lehtiruusukkeellinen. Lehden lehtilapa on 2–4 cm leveä ja saman pituinen, herttamainen ja nyhälaitainen. Lehden korvakkeet ovat korkeintaan 1 cm:n pituisia, kapeanpuikeita, ripsihampaisia, hampaat korvakkeiden leveytensä pituisia. Kukan verhiönlisäkkeet ovat hyvin lyhyitä. Teriö on 1,2–1,8 cm pitkä, terälehdet ovat kapeita, sinipunaisia, usein tyveltään tummempia ja ne eivät ole limittäin. Kukan pussimainen kannus on kapea, jokseenkin suora ja väriltään tummansinipunainen. Pyökkiorvokki kukkii Suomessa touko-kesäkuussa.
Pyökkiorvokki muistuttaa suuresti metsäorvokkia (V. riviniana), jonka kanssa se myös voi risteytyä. Metsäorvokin terälehdet ovat hieman pyökkiorvokkia leveämpiä ja ovat limittäin. Lisäksi metsäorvokin kukan kannus on vaalea ja verhiönlisäkkeet ovat isoja.
Levinneisyys

Pyökkiorvokkia tavataan Espanjan itäosista Italiaan, Kreikkaan ja Ukrainaan, ja pohjoisessa Tanskaan, Etelä-Ruotsiin ja Baltian maihin saakka. Lajia tavataan myös Britteinsaarilla ja Kaukasuksen alueella. Euroopan ulkopuolella pyökkiorvokkia tavataan muutamalla alueella Marokossa ja Algeriassa. Suomesta pyökkiorvokki löydettiin ensimmäisen kerran vasta vuonna 1969 Ahvenanmaan Lemlandista ja hieman myöhemmin Maarianhaminasta. Nykyisin lajilta tunnetaan kymmenkunta kasvupaikkaa, joista suurin osa on Lemlandin edustan saarilla. Koska lajia on hankala erottaa metsäorvokista, sillä saattaa olla myös löytämättömiä kasvupaikkoja. Suomessa pyökkiorvokki kasvaa levinneisyysalueensa äärirajoilla.
Elinympäristö

Pyökkiorvokki on tyypillinen kalkkipohjaisten rehevien lehtojen laji. Ahvenanmaalla kasvupaikat ovat pääasiassa pähkinäpensaikoissa. Ahvenanmaalla lajin suurimpana uhkana on kasvupaikkojen umpeenkasvu ja avohakkuut.
Aiheesta muualla

Kasviatlas 2018: Pyökkiorvokin levinneisyys Suomessa
Pyökkiorvokki, Viola reichenbachiana. Pinkka, Lajituntemuksen oppimisympäristö.
Luontoportti: Pyökkiorvokki (Viola reichenbachiana)
Hästö-Busö

Tykki Hästö-Busössä 18. maaliskuuta 1940.
Hästö-Busö tai Hästö Busö on Suomenlahden saari Tvärminnen lähellä Raaseporin kaupungin alueella (aiemmin Tammisaarta). Saarella on vartiolinnake.
Venäläiset linnoittivat saarta jo 1910-luvulla.
Hästö-Busö kuului Neuvostoliiton talvisodan jälkeen saamaan Hangon vuokra-alueeseen. Jatkosodan alussa venäläiset hyökkäsivät sieltä käsin suomalaisten hallussaan pitämille lähisaarille heinäkuussa 1941.
Richard Codey

Richard Codey.
Richard James "Dick" Codey (27. marraskuuta 1946) on yhdysvaltalainen demokraattipoliitikko, joka toimi New Jerseyn osavaltion kuvernöörinä vuosina 2004–2006. Hän toimi virkaatekevänä kuvernöörinä 12. tammikuuta – 15. tammikuuta 2002 Christine Todd Whitmanin erottua. Hänestä tuli uudestaan virkaatekevä kuvernööri 15. marraskuuta 2004 Jim McGreeveyn erottua.
Codey aloitti New Jerseyn osavaltionkongressin edustajainhuoneessa 1974 ja siirtyi sieltä osavaltion senaattiin 1982, jossa hän toimi muun muassa senaatin puheenjohtajana 2000-luvun puolella. Codeyn viimeinen kausi osavaltionsenaatissa päättyi tammikuussa 2024. Hän on New Jerseyn historian pisimpään yhtäjaksoisesti osavaltionkongresissa toiminut henkilö.
Idänkurho

| Idänkurho |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Asterales
Heimo::  Asterikasvit Asteraceae
Suku::  Kurhot Carlina
Laji::  biebersteinii
Kaksiosainen nimi
 Carlina biebersteinii  Bernh. ex Hornem. 
Synonyymit
 Carlina vulgaris subsp. longifolia (Grab.) Nyman 
Katso myös
   Idänkurho Wikispeciesissä   Idänkurho Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Idänkurho eli idänketokurho (Carlina biebersteinii, aikaisemmin Carlina vulgaris subsp. longifolia) on piikkinen, Euraasiassa kasvava asterikasvi. Suomessa se on uhanalainen ja rauhoitettu kasvi. Idänkurho on Savonlinnan nimikkokasvi.
Ulkonäkö ja koko

Idänkurho kasvaa 40–70 cm pitkäksi. Sen varsi on hennohko. Kasvin ruusukelehdet ovat melko pystyjä. Alimmat varsilehdet ovat ruusukelehtien mittaisia, mutta lyhenevät varren yläosaan mentäessä. Kaikkien lehtien lapa on ohut, kapeansuikea, selvästi karvainen ja pienihampainen. Lehtien hampaissa on yksi hento piikki. Idänkurhon kukat ovat kellertäviä ja niitä on tavallisesti 1–5 kappaletta. Se kukkii heinä-elokuussa. Idänkurho on hennompi, korkeampi ja pienipiikkisempi kuin lännenkurho (C. vulgaris).
Levinneisyysalue

Idänkurhon levinneisyysalue ulottuu Ranskasta Siperiaan. Itämeren piirissä lajia tavataan Suomen lisäksi Kaakkois-Ruotsissa, Baltiassa ja Puolassa. Suomessa idänkurho oli vielä 1960–1970-luvuilla jokseenkin yleinen Itä-Suomessa. Nykyisin kasvista tunnetaan viitisentoista esiintymää Etelä-Hämeestä ja Etelä-Savosta.
Idänkurho on muinaistulokas. Suomeen kasvi levisi idästä peltoviljelyn ja laiduntamisen myötä kaskikulttuurin aikana. Suurin syy idänkurhon nopeaan harvinaistumiseen on perinteisten avointen kasvupaikkojen umpeenkasvu.
Elinympäristö

Aikaisemmin idänkurhon tyypillisiä kasvupaikkoja olivat kaskialueiden ahot ja peltojen ja teiden pientareet. Nykyään lajia tavataan enemmän valoisilta männikkörinteiltä ja sekametsistä. Idänkurho kestää paremmin umpeenkasvamista kuin lännenkurho.
Aiheesta muualla

Kasviatlas 2022: Idänkurhon (Carlina biebersteinii) levinneisyys Suomessa.
Suomen Lajitietokeskus: Idänkurho – Carlina biebersteinii
Pohjolan kasvien pauloissa: Carlina biebersteinii – idänkurho
Retu Kukkonen

Reino Aleksander (Retu) Kukkonen (26. toukokuuta 1903 Ruokolahti – 1. toukokuuta 1979) oli urheilujohtaja, joka toimi myös liike-elämän palveluksessa ja näytteli elokuvassa.
Henkilöhistoria

Retu Kukkosen vanhemmat olivat kauppias Aleks Kukkonen ja Ida Maria Ikonen ja puoliso Anna Ester Hakanen. Urheiluselostaja Anssi Kukkonen on heidän poikansa. Kukkonen kävi keskikoulun 1918 ja kauppaopiston 1924. Hän työskenteli Enso Gutzeitin palveluksessa 1920–1940 edeten juoksupojasta aina apulaisosastopäälliköksi, Suomen urheiluliiton toiminnanjohtajana 1940–1952, SVUL:n osastopäällikkönä 1952–1943 ja eläköidyttyään isännöitsijänä. Kukkonen, joka harrasti nuorempana yleisurheilua, voittaen pikajuoksumestaruuksia, työskenteli myös Urheilulehden toimittajana, Veikkaaja-lehden toimitussihteerinä, Helsingin Sanomien avustajana, urheilukilpailujen selostajana ja joukkuejohtajana sekä monissa eri urheilun ja sanomalehtialan luottamustehtävissä.
Kukkonen esiintyi elokuvassa On lautalla pienoinen kahvila (1952) Hurma-Jussi -nimisenä kahvilanpitäjänä.
Julkaisuja

Yleisurheilu 1945–1946, ..., 1951–1952: Suomen Urheiluliiton vuosikirja, toim. Sulo Kolkka, Reino Kukkonen
Requin-luokka

| Requin |
| --- | --- |


Tekniset tiedot
Uppouma:  947 t (pinnalla) 1 441 t  (sukelluksissa)
Pituus:  78,25 m
Leveys:  6,84 m
Syväys:  5,10 m
Koneteho:  2 x Sulzer- tai Schneider-dieselmoottoria, 2 900 bhp 2 x sähkömoottoria 1 800 shp
Nopeus:  15 solmua (pinnalla) 9 solmua (sukelluksissa)
Miehistöä:  51
Aseistus
Meritorjunta:  10 x 550 mm torpedoputkea 1 x 3,9"/40 Mod 25  -tykki
Ilmatorjunta:  2 x 8 mm konekivääriä
Requin-luokka oli Ranskan merivoimien yhdeksän sukellusveneen muodostama alusluokka toisessa maailmansodassa.
Alukset

Kuusi alusta tilattiin osana vuoden 1922 laivasto-ohjelmaa ja loput kolme vuotta myöhemmin. Ne olivat ensimmäiset Ranskan laivastolle suunnitellut uudet avomerikelpoiset sukellusveneet ensimmäisen maailmansodan jälkeen.
| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Requin | Arsenal de Cherbourg |  | 19. heinäkuuta 1924 |  | Saksa vallannut 8. joulukuuta 1942 Bizertassa Regia Marinan R.Smg. FR-113 miehistönsä upottama 9. syyskuuta 1943 |
| Souffleur | Cherbourg |  | 1. lokakuuta 1924 |  | torpedoitu 25. kesäkuuta 1941 |
| Marsouin | Arsenal de Brest |  | 27. joulukuuta 1924 |  | romutettu helmikuussa 1946 |
| Dauphin | Arsenal de Toulon |  | 2. huhtikuuta 1925 |  | Saksa vallannut 8. joulukuuta 1942 Bizertassa Regia Marinan R.Smg. FR-115 miehistönsä upottama 15. syyskuuta 1943 |
| Narval | Cherbourg |  | 9. toukokuuta 1925 |  | uponnut osuttuaan miinaan 15. joulukuuta 1940 |
| Morse | Cherbourg |  | 11. marraskuuta 1925 |  | uponnut osuttuaan miinaan 16. kesäkuuta 1940 |
| Phoque | Brest |  | 16. maaliskuuta 1926 |  | Saksa vallannut 8. joulukuuta 1942 Bizertassa Regia Marinan R.Smg. FR-111 upotettu 28. helmikuuta 1943 |
| Espadon | Toulon |  | 28. toukokuuta 1926 |  | Saksa vallannut 8. joulukuuta 1942 Bizertassa Regia Marinan R.Smg. FR-114 miehistönsä upottama 13. syyskuuta 1943 |
| Caiman | Cherbourg |  | 11. maaliskuuta 1927 |  | upotettu 11. maaliskuuta 1944 |
Riku Lätti

Riku Lätti -nimisiä henkilöitä ovat:
Riku Lätti, suomalainen iskelmälaulaja
Riku Lätti, eteläafrikkalainen laulaja-lauluntekijä.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Riku Lätti”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Richard Chelimo

| Mitalit> Maa:   Kenia.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Kenia.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Kenia.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Maa:   Kenia> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Barcelona 1992 | 10 000 m |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Tokio 1991 | 10 000 m |  |
|  Pronssia | Stuttgart 1993 | 10 000 m |  |
Richard Chelimo (21. huhtikuuta 1973 Merakwet, Kenia – 15. elokuuta 2001) oli kenialainen kestävyys- ja maastojuoksija.
Kalenjin-heimoon kuulunut Chelimo kasvoi urheilullisessa perheessä. Hänen veljensä Ismael Kirui on kaksinkertainen maailmanmestari 5 000 metrin juoksussa ja hänen serkkunsa Moses Kiptanui voitti 3 000 metrin estejuoksun maailmanmestaruuden kolme kertaa.
Chelimo saavutti ensimmäisen kerran menestystä kansainvälisessä kilpailussa sijoittuessaan toiseksi vuoden 1990 maastojuoksun nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa. Myöhemmin samana vuonna hän voitti nuorten maailmanmestaruuden 10 000 metrin juoksussa. Hän voitti toiseksi tulleen 15-vuotiaan veljensä Ismael Kiruin juoksussa kahdellatoista sekunnilla. Chelimo valittiin Kenian joukkueeseen 1991 Tokion MM-kilpailuihin, jossa hänen tehtävänsä oli toimia jäniksenä Moses Tanuille. Chelimo onnistui tehtävässään ja kenialaiset jättivät pahimman kilpailijansa, Marokon Khalid Skah’n kolmanneksi. Viimeisellä kierroksella Tanui ohitti Chelimon ja juoksi maailmanmestaruuteen.
Seuraavana vuonna Barcelonan olympialaisissa Chelimo ja Skah kamppailivat juoksun voitosta. Kolme kierrosta ennen maalia parivaljakko ohitti kierroksella Marokon Hammou Boytayebin. Boytayeb jäi juoksemaan kaksikon kanssa ja esti kahdesti Chelimoa ohittamasta häntä. Espanjalaisyleisö raivostui tempusta ja kenttätuomari, ruotsalainen Carl-Gustav Tollemar, yritti poistaa Boytayebin kilpailusta siinä kuitenkaan onnistumatta. 150 metriä ennen maalia Skah aloitti loppukirinsä ja voitti kilpailun. Kilpailun jälkeen Skah julistettiin hylätyksi, mutta Marokon joukkue jätti hylkäyksestä protestin. Protesti hyväksyttiin, sillä sääntöä ei määritelty sääntökirjassa riittävän tarkasti. Palkintojenjaossa yleisö antoi raikuvat aplodit Chelimolle, kun taas Skah’n saadessa mitalin stadionilla buuattiin.
Vuonna 1993 Chelimo rikkoi nuorten ja yleisen sarjan maailmanennätyksen 10 000 metrillä ajallaan 27.07,91. Aika oli yleisen sarjan maailmanennätys vain viisi päivää, kunnes Yobes Ondieki rikkoi sen. Nuorten maailmanennätyksenä aika säilyi yli 11 vuotta. Samana vuonna pidetyissä Stuttgartin MM-kilpailuissa Chelimo saavutti pronssia 10 000 metrillä.
Chelimo lopetti urheilu-uransa vuonna 1996, koska ei onnistunut nousemaan kestävyysjuoksun huipulle. Hän palasi vanhaan työhönsä Kenian armeijassa alkaen lihoa ja juopotella, mutta hänen ystävänsä saivat hänet aloittamaan harjoittelun uudelleen. Chelimo kuitenkin kuoli vuonna 2001 aivokasvaimeen vain 29-vuotiaana.
Helsingin seudun pyöräilijät

| Helsingin seudun pyöräilijät |
| --- | --- |
Tunnuslause:  Parempaa kaupunkia pyöräillen
Perustettu:  20.10.1981
Toimiala:  pyöräilyn edistäminen
Päämaja:  Iso Roobertinkatu 3-5 A 22, 00120 Helsinki
Toiminta-alue:   pääkaupunkiseutu, Suomi
Jäsenet:  1 500
Viralliset kielet:  suomi
Puheenjohtaja:  Timo Hast
Kattojärjestö:  Pyöräliitto
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Helsingin seudun pyöräilijät (lyhenne Hepo, ruots. Helsingforsregionens cyklister, engl. Helsinki Region Cyclists) on paikallinen pyöräliikenteen etujärjestö. Yhdistyksen toiminta-ajatuksena on edistää polkupyöräilyä sekä toimia polkupyöräilijöiden edunvalvojana Helsingin seudulla. Yhdistys on poliittisesti ja uskonnollisesti sitoutumaton.
Hepo on Suomen suurin ja vanhin edelleen toimiva pyöräilijöiden liikennepoliittinen paikallisyhdistys. Kuka tahansa pyörällä liikkuva tai pyöräilyn edistämistä kannattava henkilö tai yhteisö voi liittyä Hepon jäseneksi.
Yhdistyksen toimisto sijaitsee Helsingissä Isolla Roobertinkadulla. Yhdistys työllistää toiminnanjohtajan lisäksi vaihtelevan määrän osa-aikaisia projektityöntekijöitä.
Strategia

Strategia 2018-2023 määrittelee Helsingin seudun pyöräilijöiden
tarkoituksen ja toiminta-ajatuksen,
vision,
arvot ja periaatteet,
viestinnän ydinviestit sekä
strategiakauden tavoitteet ja toimenpiteet.
Strategia > Tarkoitus ja toiminta-ajatus

Yhdistyksen tavoitteena on pyöräilyn edellytyksiä parantamalla tehdä koko pääkaupunkiseudusta viihtyisämpi paikka elää ja liikkua. Tavoite kiteytyy iskulauseessa "Parempaa kaupunkia pyöräillen".
Strategia > Visio 2023

Helsingin seudun pyöräilijöiden vision mukaan vuonna 2023:
Hepo nähdään kaikkien pyörällä liikkuvien edustajana ja etujen ajajana.
Hepo on järjestönä ja jäsentensä yhteisönä avoin ja kaikkien helposti lähestyttävä.
Hepo vaikuttaa vahvasti laadukkaan ja kattavan pyöräväyläverkon rakentumiseen sekä paremman liikennekulttuurin kehittymiseen koko pääkaupunkiseudulla.
Hepo on aktiivinen ja arvostettu yhteistyökumppani.
Strategia > Arvot ja periaatteet

Yhdistyksen arvoina ja periaatteina on olla
jäsenlähtöinen, osallistava ja kannustava,
asiantunteva ja riippumaton,
monipuolinen sekä
yhteistyökykyinen ja luotettava.