stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Narnian tarinat
Narnian maailma > Kirjojen juonet > Hevonen ja poika

Hevonen ja poika poikkeaa kaikista muista Narnia-kirjoista siinä, ettei Narniaan saavu ihmisiä meidän maailmastamme, vaan tarina kertoo pelkästään Narnian maailmassa asuvista ihmisistä.
Kirja kertoo Sastra-pojan ja Riia-hevosen pakomatkasta Narnian eteläpuolella sijaitsevasta Kalormenista Arkkimaahan ja Narniaan. Matkalla he törmäävät toisiin karkulaisiin. Aravis on lähtenyt pakoon välttyäkseen pakkoavioliitolta, ja myös hänen ratsunsa Hvinna on narnialainen puhuva hevonen.
Myöhemmin karkulaiset kuulevat sattumalta, kuinka Kalormenin hallitsija Tisrok suunnittelee yllätyshyökkäystä Narnian ja Kalormenin välissä olevaan Arkkimaahan. He lähtevät varoittamaan Arkkimaan kuningasta, ja Kalormenin yllätyshyökkäys onnistutaankin torjumaan varoituksen ansiosta. Myöhemmin selviää, että Sastra on todellisuudessa prinssi Koor, Arkkimaan kuninkaan poika.
Narnian maailma > Kirjojen juonet > Prinssi Kaspian

Peter, Susan, Edmund ja Lucy istuvat rautatieasemalla, kun heidät taiotaan Narniaan. Narniassa he huomaavat, että heidän edellisestä vierailustaan on Narnian ajassa kulunut 1300 vuotta.
Tällä välin Narnian ovat valloittaneet muualta, Telmarista saapuneet ihmiset, ja melkein kaikki faunit, puunhenget, kääpiöt, kentaurit, satyyrit ja puhuvat eläimet on joko tapettu tai ajettu pakoon, eikä moni ihminen edes usko niiden olemassaoloon. Nuori prinssi Kaspian aikoo kuitenkin syöstä vallasta ilkeän setänsä Mirazin ja päästää Narnian alkuperäiset asukkaat valtaan. Lapset ryhtyvät auttamaan Kaspiania. Aslan palaa Narniaan, ja lopulta huono kuningas saa surmansa ja hänen armeijansa karkotetaan maasta. Susan ja Peter saavat tietää, että he eivät enää pääse Narniaan. Lapset taiotaan takaisin Englantiin.
Narnian maailma > Kirjojen juonet > Kaspianin matka maailman ääriin

Lucy ja Edmund on lähetetty viettämään lomaa serkkunsa Eustacen luokse, kun he pääsevät jälleen Narniaan. Porttina toimii meriaiheinen maalaus. Lapset päätyvät Sarastus-laivalle (engl. Dawn Treader), jolla kuningas Kaspian X purjehtii löytääkseen seitsemän kadoksissa olevaa lordia. Matka jatkuu aina maailman ääriin.
Matkallaan Eustace joutuu moniin kahnauksiin muun muassa Riipitsiip-hiiren kanssa, joka haluaa taistelulla hyvitystä Eustacen tehtyä hänelle kiusaa. Riipitsiipillä on omat päämääränsä, kun hän päättää ainoana retkikunnan jäsenenä jatkaa matkaansa maailman reunan yli Aslanin maahan. Lucy ja Edmund eivät pääsisi enää Narniaan tämän tarinan jälkeen, mutta Aslanin mukaan heidänkin maailmastaan pääsee Aslanin maahan: Lucyn ja Edmundin on vain opittava, mikä on Aslanin nimi heidän omassa maailmassaan.
Narnian maailma > Kirjojen juonet > Hopeinen tuoli

Eustace Ruikku, josta kerrotaan jo kirjassa Kaspianin matka maailman ääriin, ja hänen luokkatoverinsa Jill Pölkky yrittävät piiloutua vanhemmilta oppilailta, jotka kiusaavat heitä. He pääsevätkin yllättäen Narniaan koulun kiviaidassa olevan portin kautta. Aslan on kutsunut lapset etsimään kadonnutta prinssi Riliania. Rilianin isä kuningas Kaspian X on jo hyvin vanha, ja hän haluaa ainoan lapsensa löytyvän ennen kuolemaansa.
Lapset onnistuvat Aslanin ohjeiden avulla, yhdessä Rapanhapakko-nimisen seuralaisensa kanssa, löytämään kadonneen prinssin syvistä luolastoista Narnian alta.
Narnian maailma > Kirjojen juonet > Narnian viimeinen taistelu

Narniassa Metku-apina löytää leijonan taljan ja naamioi taljan avulla Pulma-aasin Aslaniksi. Narnialaiset luulevat Aslanin palanneen, ja Metku hallitsee "Aslanin" nimessä.
Kalormenilaiset päästetään Narniaan, ja Metku liittoutuu heidän kanssaan. He tekevät verilöylyn hallintopalatsissa Cair Paravelissa ja valtaavat Narnian, kun kuningas on välillä poissa. Kuningas kuulee asiasta ja saa avukseen lapset, jotka ovat esiintyneet jo edellisissä tarinoissa, Narnian hylännyttä Susania lukuun ottamatta. Saamansa avun turvin kuningas käy viimeiseen taisteluun kalormenilaisia ja Metkua vastaan. Taistelu kuitenkin jää kesken, sillä Narnian viimeiset hetket koittavat.
Oikea Aslan palaa ja kutsuu Peterin, Edmundin, Lucyn, Eustacen ja Jillin takaisin Narniaan. Narniaan tulee maailmanloppu ja kaikki Aslaniin uskovat pääsevät Aslanin maahan, todelliseen Narniaan. Aslan myös tuomitsee kaikki turmeltuneet ja epäuskoiset olennot kadotukseen.
Kirjailija

Clive Staples Lewis (29. marraskuuta 1898 – 22. marraskuuta 1963) oli Irlannissa syntynyt ja suurimman osan elämästään Isossa-Britanniassa viettänyt kirjailija ja tutkija.
Lewis oli tunnettu keskiajan ja renessanssin kirjallisuuden tutkija, joka puolusti aktiivisesti kristinuskoa, mikä heijastui myös hänen teoksiinsa. Narnian lisäksi Lewis kirjoitti myös tieteiskirjallisuutta, eli niin sanotun avaruustrilogian Äänetön planeetta (Out of the Silent Planet), Matka Venukseen (Perelandra – tunnettu myös nimellä Voyage to Venus) ja Piinattu planeetta (That Hideous Strength). Trilogiassa yhdistetään perinteisiä tieteiskirjallisuuden elementtejä kristillisiin teemoihin kuten syntiin, lankeemukseen ja lunastukseen.
Lewisin uskonnollinen tausta oli Pohjois-Irlannin protestantismissa. Hänen lapsuudenkotinsa ei ollut voimakkaan hengellinen, vaikka vanhemmat olivatkin – osin ajan tavan mukaan – aktiivisia seurakuntalaisia. Kun Lewis luki Oxfordin yliopiston pääsykokeisiin, hänestä tuli ateisti. Myöhemmin hän kuitenkin kääntyi kristityksi, anglikaaniksi. Kääntymisensä jälkeen hän aloitti varsin pian kristillisen kirjallisuuden tuottamisen. Suurin osa hänen tuotannostaan on hartaus- ja tietokirjallisuutta, lähinnä esseitä erilaisista etiikkaan ja dogmatiikkaan liittyvistä aiheista.
Narnian saamat vaikutteet > Lewisin elämä

Narniassa on useita yhtäläisyyksiä C. S. Lewisin elämänvaiheiden kanssa. Ajatus ensimmäisessä kirjassa esiintyvistä Pevensien sisaruksista syntyi Lewisin mielessä toisen maailmansodan aikana, jolloin hänen taloonsa majoitettiin Lontoon pommituksia paenneita koulutyttöjä. Kirjan henkilöiden ja Lewisin talossa asuneiden tyttöjen nimissä on yhtäläisyyksiä.
Narniassa lapsilla on erittäin tärkeä rooli, ja ensimmäisissä kirjoissa vain lapset pääsevät siirtymään Narnian maailmaan. Lewisillä itsellään ei ollut lapsia Narnian kirjoittamisprosessin aikana, mutta koska hänellä oli mahdollisuus seurata tuttaviensa lasten elämää ja kasvua, hän saattoi hyödyntää kokemuksiaan lapsista Narnian tarinoissa. Monet Lewisin kuvaamat tyttöhahmot tuntuvat poikia syvemmiltä, mikä saattaa johtua siitä, että Lewis tapasi usein tuttavansa rouva Mooren tytärtä Maureenia. Lisäksi Lewisillä oli useita kummilapsia.
Narnian saamat vaikutteet > The Inklings ja Roger Green

Lewisin kirjoihin vaikuttivat myös The Inklings -kirjallisuuspiirin jäsenten mielipiteet. Lewisin teokset jakoivat mielipiteitä, sillä esimerkiksi J. R. R. Tolkien ei pitänyt Lewisin ensimmäisestä kirjasta Velho ja leijona lainkaan. Eräs piirin jäsenistä, Roger Lancelyn Green, taas piti suuresti Lewisin tarinoista ja oli tärkeässä osassa useiden Narniaan kuuluvien kertomusten kirjoitusvaiheessa. Tolkien itse totesi Greenille kuultuaan tämän lukevan Lewisin käsikirjoitusta: ”Kuulin, että luet Jackin [Lewisin] lastenkertomusta. Se ei kerta kaikkiaan kelpaa! Tarkoitan sanoa: Nymfit ja heidän tapansa, faunin rakkauselämä. Eikö hän tiedä, mistä hän puhuu?”
Green kuitenkin auttoi Lewisiä kirjoittamisprosessin aikana ja antoi useita kirjoja koskevia neuvoja. Lewis antoi Greenin lukea käsikirjoituksiaan ennen kuin tarjosi niitä kustantajalle, ja Greenin kommenttien perusteella Lewis esimerkiksi saattoi poistaa jotain kohtauksia. Esimerkkinä Greenin vaikutuksesta voidaan mainita hänen osuutensa Taikurin sisarenpojan kirjoitustyössä. Työstövaiheessa ollut teos sisälsi Greenin mielestä joitain kirjaan huonosti sopivia ja pitkäveteisiä kohtauksia, kuten useita vierailuja kuolevassa Charnin maailmassa, joiden tuloksena Narnian hallitsijoiksi päätyi maanviljelijäpariskunta toisesta maailmasta. Greenin mielestä nämä kaksi hahmoa olivat liian yksinkertaisia ja rehellisiä, puhuivat epäluontevasti eivätkä muutenkaan sopineet Lewisin tarinaan. Miettimisen jälkeen Lewis poisti kyseisen kohdan ja korvasi sen muilla tapahtumilla.
Lewisin Greenille kirjoittamasta kirjeestä selviää, kuinka suuressa arvossa hän piti tämän huomautuksia ja mielipiteitä:
»Olin huojentunut siitä, että Polly ja Digory saivat sinulta nihil obstat -tuomion. Pelkäsin, että vastustaisit Andrew-enoa, koska hänen henkilöhahmonsa on huvittavampi aikuisista kuin lapsista. Voit aina tuntea isällistä mielenkiintoa tähän tarinaan, sillä yli puolet sen ansioista on sinun terävyytesi ja rehellisyytesi ansiota, kun olet osannut erottaa ja osoittaa kohtalokkaat 'epäolennaisuudet' alkuperäisestä luonnoksesta.» 
(C. S. Lewis kirjeessään Greenille Taikurin sisarenpojasta.)
Narnian saamat vaikutteet > Mytologiat

Narniassa esiintyy paljon vaikutteita sekä kreikkalaisesta että skandinaavisesta mytologiasta. Esimerkiksi kentaurit ovat peräisin Kreikan tarustosta, kun taas kääpiöt kuuluvat skandinaaviseen mytologiaan. Lisäksi Narniassa on muitakin myyttisiä taruolentoja, kuten noitia, ihmissusia, jättiläisiä ja yksisarvisia.
Lewis piti erityisesti skandinaavisesta mytologiasta. Tämän vuoksi Narnian tarinoissa esiintyy skandinaavisia taruhahmoja, ja esimerkiksi Prinssi Kaspianin "Sarastus"-laivassa on vaikutteita viikinkilaivoista. Lewis ei kuitenkaan käyttänyt tarustoja sellaisinaan, vaan hän yhdisteli niitä toisiinsa. Lewisin ystävistä erityisesti J. R. R. Tolkien vieroksui ystävänsä tapaa sotkea mytologioita keskenään, ja hän moittikin Lewisiä siitä.
Kritiikkiä

»Narnia edustaa kaikkea sitä, mikä uskonnossa on vastenmielisintä.» 
(Toimittaja Polly Toynbee, The Guardian 5.12.2005)
Narniaa kohtaan esitetty kritiikki ei ole koskenut niinkään tarinoita, juonia tai kaunokirjallisia seikkoja vaan kirjojen sisältämiä tiettyjä elementtejä — varsinkin kristillisyyttä. Lewisiä on myös syytetty siitä, että hän kuvaa lapset paikoin liian epämiellyttäviksi ja inhottaviksi. Esimerkkejä tällaisista lapsihahmoista ovat Edmund Pevensie, joka kirjassa Velho ja leijona pettää sisarensa ja joutuu ahneuksissaan valkean velhon valtaan, sekä Eustace Ruikku, joka kuvataan vaikeaksi luonteeksi, ennen kuin hän ahneuksissaan muuttuu lohikäärmeeksi. Lisäksi kirjoja on arvosteltu myös niissä esitettyjen julmuuksien takia. Kirjoissa muun muassa uhrataan Aslan kiviveitsellä, laitetaan Eustace Ruikku kärsimään kovia kipuja lohikäärmeenä ja annetaan nuoren Peterin surmata susi miekalla.
Narnian kritisoijiin kuuluvan Philip Pullmanin mielestä ”yksi halpamaisimmista hetkistä koko lastenkirjallisuudessa tapahtuu Narnian viimeisen taistelun lopussa -- Monet kirjailijat ovat joskus ratkaisseet kerronnallisen ongelman tappamalla yhden hahmoistaan. Kun kaikki teurastetaan ja sitten väitetään, että heidän asiansa ovat nyt paremmin, se ei kuitenkaan ole rehellistä tarinankerrontaa vaan propagandaa, joka palvelee elämää vihaavaa ideologiaa.”
Toisaalta pääosa arvostelijoista on aikuisia, ja kirjat ovat saavuttaneet suurta suosiota juuri lasten keskuudessa. Lewisin puolustajat ovatkin huomauttaneet, että valtava joukko lapsia nauttii suuresti Narnian kirjoista, eivätkä lapset edes huomaa epäkohtia, saati kiinnitä niihin huomiota, ilman aikuisten huomautuksia.
Kritiikkiä > Seksismi

Narniaa on kritisoitu seksismistä pääosin sen vuoksi, miten Susan Pevensie kuvataan viimeisessä kirjassa. Narnian viimeisessä taistelussa nimittäin todetaan, että Susan, joka ennen taisteli sisarustensa rinnalla Narnian puolesta, "ei enää ole Narnian ystäviä". Kirjan lopussa useat Narniaa edellisissä kirjoissa puolustaneet henkilöhahmot pääsevät osallistumaan Narnian viimeiseen taisteluun, mutta Susan ei ole paikalla. Kysyttäessä syytä Susanin poissaoloon lapset vastaavat:
»”Sisareni Susan”, Peter vastasi lyhyesti ja totisesti, ”ei enää ole Narnian ystäviä.”
"Niin", Eustace jatkoi, "ja aina, kun te olette yrittäneet saada hänet puhumaan Narniasta, hän sanoo: 'Onpas teillä ihania muistoja! Ajatella että vieläkin muistelette niitä mainioita leikkejä, joita me aina leikimme lapsina.'”
”Voi Susan!” Jill sanoi. "Hän se ei ole nykyään mistään muusta kiinnostunut kuin nailonsukista ja huulipunasta ja vieraskutsuista. Hän oli aina vähän liiankin hanakka olemaan aikuinen.”» 
( Narnian viimeinen taistelu, luku kaksitoista.)
Susanin sulkemista Narnian ulkopuolelle hänen heränneen aikuisuutensa takia on kritisoitu. Esimerkiksi Harry Potter -sarjan kirjoittanut J. K. Rowling totesi eräässä haastattelussaan, että hänelle itselleen on iso ongelma siinä, että Susan jätettiin ulkopuolelle hänen löydettyään sukupuolensa. On myös huomautettu, että kirjoittamistyön aikana naimaton ja lapseton Lewis ei juuri välittänyt naisista. Toisaalta Lewisin puolustajat ovat huomauttaneet, että arvostelijoiden käyttämät lainaukset "nailoneista ja huulipunista" ovat asiayhteydestään irrotettuja, ja että oikeastaan Lewis esittää Susanin jääneen ulkopuolelle siksi, että hän on lakannut uskomasta Narniaan. On myös huomautettu, että Lewisin tarinoissa esiintyy voimakkaita naishahmoja – esimerkiksi Lucy Pevensie ja Aravis. Lisäksi Susanin aikuisuus ja avioliittoaikeet kuvataan positiivisessa valossa kirjassa Hevonen ja poika.
Kritiikkiä > Rasismi

Narnian tarinoita on myös syytetty rasistisiksi. Kritiikki liittyy varsinkin siihen, miten Lewis kuvaa Narnian etelänaapurissa asuvat pahat kalormenilaiset tummaihoisiksi. Esimerkiksi Philip Pullman on todennut, että ”Lewisille kuolema on elämää parempaa, pojat ovat tyttöjä parempia, vaaleaihoiset ihmiset ovat tummaihoisia parempia, ja niin edelleen.” Toinen arvostelija, Kyrie O'Connor, on puolestaan todennut, että Hevonen ja poika on monilta osin ”arabivastainen, idänvastainen tai ottomaanivastainen”.
Jotkut arvostelijat, esimerkiksi Philip Hensher, ovat sitä mieltä, että Lewisin tapa kuvata kalormenilaisia on islamin ja paikoin myös sikhiläisyyden vastaista. Narniassa kalormenilaiset esimerkiksi käyttävät turbaaneja, mikä yleisesti liitetään muslimeihin ja aikuisiin sikheihin. Kalormenilaiset itse kuvaillaan yleisesti epämiellyttäviksi, petollisiksi, sotaisiksi ja väärän jumalan, Tarsin, palvojiksi.
Toisaalta kalormenilaisten uskonto ei muistuta juurikaan islamia. Kalormenilaisia ei myöskään kuvata täysin kielteisesti, sillä Lewisin kirjoissa on myös muutama selvästi positiivisessa valossa esitetty kalormenilainen hahmo: kalormenilaiseen ylhäisöön kuuluva Aravis, joka on mukana pelastamassa Arkkimaata Kalormenin yllätyshyökkäykseltä kirjassa Hevonen ja poika, sekä Tarsin hylkäävä Emeth, kalormenilainen sotilas kirjassa Narnian viimeinen taistelu.
Kritiikkiä > Pakanuus

Kirjojen vahvasta kristillisestä sanomasta huolimatta Lewisiä on arvosteltu myös siitä, että kirjasarja suhtautuu liian myönteisesti pakanuuteen. Muutamien kristillisten arvostelijoidenkenen mukaan? mukaan Lewis esittää Narniassa liian myönteisesti sellaiset taruolennot kuin kentaurit, satyyrit, kääpiöt ja jättiläiset. Prinssi Kaspianissa mainitaan myönteisessä valossa myös pakanalliset jumalhahmot Bacchus ja Silenos. Toimittaja David Van Biema on todennut, vaikkei hän esitäkään tätä varsinaisena kritiikkinä, että ”suuri osa Velhosta ja leijonasta on enemmän velkaa englantilaisille kansantarinoille tai skandinaavisille ja klassisille myyteille kuin Uudelle Testamentille”.
Narnian suosio

Narnia-kirjoja on käännetty 41 eri kielelle ja myyty yli 85 miljoonaa kappaletta. Pelkästään Suomessa sarjan levikki on kohonnut runsaaseen 170 000:een. Narnian tarinoiden myötä C. S. Lewis on noussut yhdeksi suurimmista lastenkirjailijoista. Kirjojen vaimeasta alkuvastaanotosta huolimatta ne ovat nousseet klassikoiksi, ja ne kuuluvat yhä suosituimpiin lastenkirjoihin.
Kun vuonna 1998 tuli kuluneeksi sata vuotta Lewisin syntymästä, HarperCollins-kustantamo julkaisi Narnian tarinoista uusintapainokset, joissa muun muassa Pauline Baynesin alkujaan mustavalkoinen kuvitus oli väritetty. Lisäksi Royal Shakespeare Company esitti näytelmäsovituksen Velhosta ja leijonasta, ja Britannian postilaitos julkaisi Narnia-aiheisen kahdenkymmenenkuuden pennyn postimerkin.
Narnian suosio > Narnia muissa medioissa > Televisio

Velhosta ja leijonasta tehty televisiosarja esitettiin ensimmäisen kerran vuonna 1967. Sarjassa on kymmenen puolen tunnin mittaista jaksoa, ja sen on ohjannut Helen Standage. Vuonna 1979 Velhosta ja leijonasta tuotettiin televisioon animaatioelokuva Velho ja leijona, jonka ohjasi Bill Meléndez. Se sai kaksi Emmy-palkintoa.
BBC tuotti 1980-luvun lopussa Narnian tarinoista neljä suosittua jatkosarjaa. Tuotantoon kuuluivat kuitenkin ainoastaan Velho ja leijona, Prinssi Kaspian, Kaspianin matka maailman ääriin ja Hopeinen tuoli. Kolme muuta teosta (Taikurin sisarenpoika, Hevonen ja poika sekä Narnian viimeinen taistelu) jäivät ulkopuolelle. Yhteensä nämä sarjat asetettiin ehdokkaaksi neljääntoista eri palkintoon, esimerkiksi parhaan lastenohjelman Emmy-palkintoon.
Narnian suosio > Narnia muissa medioissa > Radiossa

BBC tuotti Narniasta myös viisitoistatuntisen kuunnelman 1980-luvulla. Vuosien 1999 ja 2002 aikana amerikkalainen uskonnollinen Focus on the Family -ryhmä tuotti radiokuunnelmat kaikista sarjan seitsemästä kirjasta. Tuotannossa oli mukana yli sata näyttelijää, ja lopulta saatiin aikaiseksi yhteensä yli 22 tuntia radiomateriaalia.
Narnian suosio > Narnia muissa medioissa > Näyttämöllä

Vuonna 1984 Velho ja leijona esitettiin Lontoon Westminister Theatressa näytelmänä, jonka oli tuottanut Vanessa Ford Productions. Näytelmää esitettiin vuoteen 1997 asti. Tuotantoon kuuluivat myös näytelmät muista Narnia-sarjan kirjoista: Kaspianin matka maailman ääriin (1986), Taikurin sisarenpoika (1988) ja Hevonen ja poika (1990). Narnian pohjalta on tehty useita muitakin musikaaleja ja näytelmiä.
Narnian suosio > Narnia muissa medioissa > Narnia-filmatisoinnit

Vuoden 1979 animoidun televisioelokuvan lisäksi Narnian tarinoita on sovitettu elokuvamuotoon 2000-luvulla. Ensimmäinen näistä filmatisoinneista oli Disneyn ja Walden Median yhteistyössä tuottama elokuva Narnian tarinat: Velho ja leijona. Se sai ensi-iltansa joulukuussa 2005. Elokuvassa Lucya näyttelee Georgie Henley, Edmundia Skandar Keynes, Susania Anna Popplewell ja Peteriä William Moseley. Tuotantoyhtiöiden suunnitelmana oli tuottaa Narniasta usean elokuvan sarja. Seuraava osa, Narnian tarinat: Prinssi Kaspian, sai Suomen ensi-iltansa 2. heinäkuuta 2008. Joulukuussa 2008 Disney ilmoitti vetäytyvänsä hankkeesta. Kolmas elokuva, Narnian tarinat: Kaspianin matka maailman ääriin, sai ensi-iltansa 25. joulukuuta 2010.
Kirjallisuutta

Gregory Bassham ja Jerry Walls: The Chronicles of Narnia and Philosophy.  Carus Publ. Company, 2005.
Jari Kekäle, Esko Murto: Narnia todellisuuden peilinä.  Uusi Tie, 2005.  ISBN 951-619-439-7
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Narnia Wikimedia Commonsissa
Narnian tarinat
| --- | --- |
Kirjat:  Velho ja leijona  Prinssi Kaspian  Kaspianin matka maailman ääriin  Hopeinen tuoli  Hevonen ja poika  Taikurin sisarenpoika  Narnian viimeinen taistelu 
Elokuvat:  Velho ja leijona  Prinssi Kaspian  Kaspianin matka maailman ääriin 
Kirjailija: C. S. Lewis
The Voyage of the Dawn Treader -kirjan alkuperäiskielisen ensipainoksen kansikuva.
Pauline Baynesin Narniaan tekemää kuvitusta.
C. S. Lewisin patsas hänen synnyinkaupungissaan Belfastissa.
The Inklings kokoontui usein oxfordilaisessa The Eagle and Child -pubissa.
Nonadekaanihappo

| Nonadekaanihappo |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  646-30-0
PubChem CID:  12591
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C19H38O2
Moolimassa:  298,504 g/mol
Ulkomuoto:  kiinteä
Sulamispiste:  68,6 °C
Kiehumispiste:  299 °C (100 mmHg)
Tiheys:  0,877 g/m3 (24 °C)
Liukoisuus veteen:  ei liukene veteen
Nonadekaanihappo eli nonadekyylihappo on orgaaninen yhdiste (tyydyttynyt rasvahappo), joka on huoneenlämmössä (20 °C) olomuodoltaan kiinteää. Sen kemiallinen kaava on C19H38O2 ja rakennekaava CH3(CH2)17COOH. Nonadekaanihaposta käytetään myös nimeä nonadekyylihappo.
Nonadekaanihapon moolimassa on 298,504 g/mol, sulamispiste 68,6 °C, kiehumispiste 299 °C (100 mmHg), suhteellinen tiheys 0,877 g/cm3 (24 °C) (vesi = 1,0 g/cm3), taitekerroin 1,451 (25 °C) ja CAS-numero 646-30-0.
Nonadekaanihappoa esiintyy eräissä kasveissa, naudan lihassa ja eräiden hyönteisten kemiallisessa viestinnässä feromonina.
Aiheesta muualla

Raimo Alén: Kokoelma orgaanisia yhdisteitä, Nonadekaanihappo, Sivu 386, Consalen Consulting, 2009, ISBN 978-952-92-5627-3
Liber Herbarum II: Luettelo nonadekaanihappoa sisältävistä kasveista[vanhentunut linkki]
PubChem: Nonadecylic acid (englanniksi)
Bovine Metabolome Database (BMDB): Nonadecanoic acid[vanhentunut linkki] (englanniksi)
PheroBase: Nonadecanoic acid (englanniksi)
Human Metabolome Database (HMDB): Nonadecanoic acid (englanniksi)
ChemBlink: n-Nonadecanoic acid[vanhentunut linkki] (englanniksi)
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Nonadecanoic-acid (englanniksi)
Rasvahapot
| --- | --- |
Tyydyttyneet:  Etikkahappo (C2)  Propionihappo (C3)  Voihappo (C4)  Valeriaanahappo (C5)  Kapronihappo (C6)  Enantyylihappo (C7)  Kapryylihappo (C8)  Pelargonihappo (C9)  Kapriinihappo (C10)  Hendekaanihappo (C11)  Lauriinihappo (C12)  Tridekyylihappo (C13)  Myristiinihappo (C14)  Pentadekyylihappo (C15)  Palmitiinihappo (C16)  Margariinihappo (C17)  Steariinihappo (C18)  Nonadekyylihappo (C19)  Arakidihappo (C20)  Heneikosyylihappo (C21)  Beheenihappo (C22)  Trikosyylihappo (C23)  Lignoseriinihappo (C24)  Pentakosyylihappo (C25)  Keroottihappo (C26)  Heptakosyylihappo (C27)  Montaanihappo (C28)  Nonakosyylihappo (C29)  Melissiinihappo (C30)  Henatriakontyylihappo (C31)  Lakkerihappo (C32)  Psylliinihappo (C33)  Geddiinihappo (C34)  Keromuovihappo (C35)  Heksatriakontyylihappo (C36) 
Omega-1: Undekyleenihappo (11:1)
Omega-3:  Alfalinoleenihappo (18:3)  Rumeleenihappo (18:3)  Parinaarihappo (18:4)  Stearidonihappo (18:4)  Eikosapentaeenihappo (20:5)  Dokosaheksaeenihappo (22:6) 
Omega-5:  Myristoleiinihappo (14:1)  Granaattiomenahappo (18:3)  Trumpettipuuhappo (18:3) 
Omega-6:  Linolihappo (18:2)  γ-linoleenihappo (18:3)  Kehäkukkahappo (18:3)  Pinoleenihappo (18:3)  Dihomo-γ-linoleenihappo (20:3)  Podokarpiinihappo (20:3)  Arakidonihappo (20:4)  Dokosatetraeenihappo (22:4) 
Omega-7:  Palmitoleiinihappo (16:1)  Vakseenihappo (trans-18:1)  Rumeenihappo (18:2)  Paulliinihappo (20:1) 
Omega-9:  Oleiinihappo (18:1)  Elaidiinihappo (trans-18:1)  Eikoseenihappo (20:1)  Erukahappo (22:1)  Nervonihappo (24:1)  Meadin happo (20:3) 
Omega-12: Petroseliinihappo (18:1)
Uladzimir Njakljajeu

Uladzimir Njakljajeu vuonna 2010.
Uladzimir Prakopavitš Njakljajeu (valkoven. Уладзі́мір Прако́павіч Някля́еў, ven. Влади́мир Проко́фьевич Некля́ев, Vladimir Prokofjevitš Nekljajev, s. 11. heinäkuuta 1946 Smarhon, Smarhonin piiri , Hrodnan alue, Valko-Venäjän SNT, Neuvostoliitto) on entinen neuvostoliittolainen ja nykyinen valkovenäläinen runoilija, kirjailija ja oppositiopoliitikko.
Vuoden 2010 presidentinvaaleissa Njakljajeu oli opposition presidenttiehdokas. Hänet vangittiin vaaleja seuranneissa mielenosoituksissa. Toukokuussa 2011 hän sai kahden vuoden vankeustuomion, ja oli kotiarestissa heinäkuuhun 2013 asti. Hänen nimensä ja tuotantonsa on poistettu oppikirjoista ja julkisuudesta.
Njakljajeu sai Ruotsin PENin myöntämän Tucholsky-palkinnon vuonna 2011.
Njakljajeulla on hyvät suhteet myös Suomen PENiin: hän oli 2000-luvun alussa neljä vuotta Suomessa turvakaupunkikirjailijana. Pen kutsui häntä luennoimaan Suomeen kotiarestin päätyttyä. Hänen tyttärensä Eva Neklyaeva asuu Helsingissä. Njalljajeun 70-vuotispäiviä vietettiin Suomessa elokuussa 2016..
Teokset

Adkryttsjo Minsk, 1976
Vynah’odtsy vjatrou Minsk, 1979
Znak ah’ovy Minsk, 1983
Mestnoje vremja Moskova 1983
Naskroz, Minsk, 1985
Halubinaja posta, Minsk, 1987
Derevo boli, Moskova 1989
Prostsa Minksk, 1996
Vybranaje Minsk, 1998
Labuh’ , Pietari 2003
Tak Minsk, 2004
Tsentar Europy Minsk, 2009 (proosaa)
Kon Minsk, 2010
Listy da Voli, Vilna, 2011
Teokset > Suomennetut teokset

Punainen auringonlasku, runokokoelma, suom. Jukka Mallinen, Savukeidas, 2012 ISBN 978-952-268-048-8