stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
King Kong (vuoden 1976 elokuva)

| King Kong |
| --- | --- |

Ohjaaja:  John Guillermin
Käsikirjoittaja:  Lorenzo Semple Jr.
Tuottaja:  Dino De Laurentiis
Säveltäjä:  John Barry
Kuvaaja:  Richard H. Kline
Leikkaaja:  Ralph E. Winters
Tuotantosuunnittelija:  Mario Chiari
Lavastaja:   Archie J. Bacon  David A. Constable  Robert Gundlach 
Pääosat:  Jeff Bridges
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Dino De Laurentiis Corporation
Levittäjä:  Paramount Pictures Netflix
Ensi-ilta:  1976
Kesto:  134 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  24 000 000 $
Seuraaja:  King Kong elää
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
King Kong on vuonna 1976 valmistunut yhdysvaltalainen elokuva, jonka ohjasi John Guillermin. Se on vuoden 1933 King Kongin valmistusajankohtaansa 1970-luvulle siirretty uudelleenfilmatisointi. Elokuva perustui vain vähäisesti 1930-luvun
elokuvaan.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Jeff Bridges  | … |  Jack Prescott   |
|  Charles Grodin  | … |  Fred S. Wilson   |
|  Jessica Lange  | … |  Dwan   |
|  John Randolph  | … |  Kapteeni Ross   |
|  Rene Auberjonois  | … |  Roy Bagley   |
|  Julius Harris  | … |  Boan   |
|  Jack O'Halloran  | … |  Joe Perko   |
|  Dennis Fimple  | … |  Sunfish   |
|  Ed Lauter  | … |  Carnahan   |
|  Jorge Moreno  | … |  Garcia   |
|  Mario Gallo  | … |  Timmons   |
|  Garry Walberg  | … |  Armeijan kenraali   |
|  Sid Conrad  | … |  Petrox Chairman   |
|  George Whiteman  | … |  Helikopterin pilotti   |
|  Wayne Heffley  | … |  Ilmavoimien kenraali   |
|  Peter Cullen  | … |  King Kongin ääni   |
Vastaanotto

Video-oppaassa vuodelta 1994 Ilkka Jauhiainen sanoi elokuvan näyttävän halvalta mutta antoi plussaa sen itseironiasta. Hän antoi elokuvalle kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Elokuva sai jatko-osan King Kong elää.
Kiihko (elokuva)

| Kiihko> Fury |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Fritz Lang
Käsikirjoittaja:   Fritz Lang  Bartlett Cormack 
Tuottaja:  Joseph L. Mankiewicz
Säveltäjä:  Franz Waxman
Kuvaaja:  Joseph Ruttenberg
Leikkaaja:  Frank Sullivan
Tuotantosuunnittelija:  Cedric Gibbons
Pääosat:   Spencer Tracy  Sylvia Sidney 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Metro-Goldwyn-Mayer
Levittäjä:  Metro-Goldwyn-Mayer Netflix
Ensi-ilta:  29. toukokuuta 1936
Kesto:  90 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kiihko tai Ja oikeus tapahtuu (Fury) on Fritz Langin ohjaama rikoselokuva, joka valmistui vuonna 1936. Se oli Langin ensimmäinen ohjaustyö Yhdysvalloissa. Metro-Goldwyn-Mayer julkaisi elokuvan, joka perustui Norman Krasnan tarinaan Mob Rules. Elokuvan pääosissa ovat Spencer Tracy ja Sylvia Sidney.

Langille tarjottiin vuosien 1934–1935 aikana useita elokuva-aiheita kuvattavaksi, mutta vasta syyskuussa 1935 varmistui, että Langin ensimmäinen elokuva Yhdysvalloissa olisi Kiihko. Elokuvan varsinainen tuotanto alkoi Bartlett Cormackin työstämän käsikirjoituksen pohjalta huhtikuussa 1936. Lang suututti monet kuvausryhmän jäsenistä jo kuvausten alkuvaiheessa. Tuottaja Joseph L. Mankiewiczin tuki esti MGM:n johtoa erottamasta Langia.
Kiihko ei saanut hyviä arvioita ennakkoesityksessä, ja MGM käski Mankiewiczin leikkaamaan elokuvan lopun uudestaan. Elokuvan lopullinen versio sai hyviä arvosteluita, mutta Lang ei ollut tyytyväinen elokuvaan, sillä hänen mielestään Mankiewicz oli pilannut elokuvan. Lang syytti MGM:ia kuvausten sabotoimisesta. Vaikka Lang todennäköisesti liioittelee, hän ei saanut missään vaiheessa juurikaan tukea yhtiöltä.
Kiihko oli Langin ainoa Yhdysvaltain elokuva, josta hän oli voittaa myös palkinnon ohjaustyöstä. New York Timesin mukaan Lang sai ensimmäisessä äänestyksessä eniten ääniä New Yorkin elokuvakriitikkojen palkintoon ohjauksesta. Yhdeksännessä äänestyksessä saatiin lopulta palkinnon voittaja, kun elokuvan Meidän roistojen kesken ohjaaja Rouben Mamoulian voitti äänestyksen Langia vastaan 12–6. Elokuvan tarinan kirjoittaja Norman Krasna oli Oscar-palkintoehdokkaana.
Rooliluettelo

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Spencer Tracy  | … |  Joe Wilson   |
|  Sylvia Sidney  | … |  Katherine Grant   |
|  Walter Abel  | … |  piirisyyttäjä   |
|  Bruce Cabot  | … |  Kirby Dawson    |
|  Edward Ellis  | … |  sheriffi    |
|  Walter Brennan  | … |  ”Bugs” Meyers    |
|  Frank Albertson  | … |  Charlie Wilson    |
|  George Walcott  | … |  Tom Wilson   |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kiihko Wikimedia Commonsissa
Kiihko Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Kiihko Elonet.
Sylvia Sidney elokuvan esittelyvideolla.
Kiinteän olomuodon fysiikka

Kiinteän olomuodon fysiikka on tiiviin aineen fysiikan suurin osa-alue. Kiinteän olomuodon fysiikka tutkii kiinteää ainetta, joka koostuu suuresta määrästä kemiallisesti tiheästi yhteen sitoutuneita atomeita. Kiinteän olomuodon fysiikka pyrkii kuvaamaan kuinka aineen sähköiset, optiset, magneettiset, termiset ja mekaaniset ominaisuudet riippuvat aineen mikroskooppisesta rakenteesta, ja se toimii siten materiaalifysiikan teoreettisena pohjana. Kiinteän olomuodon fysiikan tärkeimmät matemaattiset työkalut ovat kvanttimekaniikka ja tilastollinen fysiikka.
Aineen rakenne

Kiinteät materiaalit koostuvat suuresta määrästä atomeita, jotka vuorovaikuttavat keskenään elektronikuoriensa kautta ja järjestäytyvät tiiviiksi rakenteeksi. Atomien välisten sidosten tyyppi vaihtelee rakenneosasten elektronirakenteen mukaan. Esimerkiksi ruokasuolakiteessä natriumin ja kloridin välinen sidos on ionisidos, kun taas metalleissa jaetut elektronit delokalisoituvat koko hilan alueelle. Jalokaasujen elektronikuoret ovat täynnä, ja ne vuorovaikuttavat heikon van der Waalsin voiman kautta. Syntyvä rakenne riippuu myös ulkoisista ulosuhteista, kuten paineesta ja lämpötilasta. Atomit voivat järjestäytyä joko säännölliseksi kiderakenteeksi, joka toistuu jaksollisesti samanlaisena jopa koko materiaalin mitalta, tai epäsäännölliseksi amorfiseksi rakenteeksi. Tavanomaisista kiinteistä aineista jää edustaa kiteistä ainetta, kun taas lasi on rakenteeltaan amorfista. On olemassa myös kvasikiteitä, jotka eivät ole jaksollisia, mutta joilla on kuitenkin tarkkaan määritelty rakenne. Kokeellisesti aineen rakennetta voidaan tutkia kristallografisin menetelmin.
Tiiviin aineen teoriassa täydelliset kiderakenteet ovat keskeisessä roolissa, sillä jaksollisuus tekee niiden matemaattisesta kuvailusta huomattavasti yksinkertaisempaa kuin epäsäännöllisempien systeemien kuvailusta. Jaksollisten hilojen kuvailua yksinkertaistaa Blochin teoreema, joka mahdollistaa mm. materiaalin elektronisen rakenteen kuvailun Fourier-käänteishilassa. Lisäksi monilla kiteisillä materiaaleilla, esimerkiksi puolijohteilla, on teknologisesti kiinnostavia sähköisiä, magneettisia, optisia ja mekaanisia ominaisuuksia.
Kiteisetkin materiaalit ovat käytännössä usein monikiteisiä ja ne sisältävät erilaisia hilavirheitä, jotka katkaisevat hilarakenteen täydellisen jaksollisuuden. Hilarakenteen lisäksi hilavirheet määrittävät materiaalin sähköiset ja mekaaniset ominaisuudet.
Elektroniset ominaisuudet

Kiinteän olomuodon fysiikka selittää materiaalien sähkönjohtavuutta mikroskooppisten mallien perusteella. Yksinkertaisimmillaan kiinteän aineen elektronivyörakenne määrittää sen onko se sähköinen eriste, johde vai puolijohde. Magnetismin vaikutusta sähkönjohtavuuteen ilmentävät esimerkiksi Hallin ilmiö ja magnetoresistanssi.
Yksi kiinteän olomuodon fysiikan keskeisistä haaroista on puolijohdefysiikka, jonka sovellutuksia ovat transistorit, diodit ja muut puolijohdekomponentit.
Magnetismi

Kun aine on ulkoisessa magneettikentässä, magneettikenttä joko vahvistuu tai heikkenee. Tämän ilmiön voimakkuutta kuvaa aineen 
suhteellinen permeabiliteetti. Useimmilla aineilla se on lähellä arvoa 1, eli ne vaikuttavat kenttään vain heikosti.
Diamagneettisilla aineilla se suhteellinen permeabiliteetti on hieman pienempi kuin 1, eli ne 
heikentävät kenttää jonkin verran, kun taas para­magneettisilla aineilla se on hieman suurempi kuin 1 eli ne hieman voimistavat kenttää. Ferro­magneettisten aineiden vaikutuksesta magneettikenttä voimistuu jopa monituhatkertaiseksi.
Kiinteän aineen fysiikka selittää magnetismin perustan yksinkertaistettujen mikroskooppisten mallien avulla.
Suprajohtavuus ja muut faasimuutokset

Ferromagnetismi ja paramagnetismi ovat kaksi esimerkkiä eri olomuodoista, joihin materiaalin elektronit voivat järjestäytyä. Kiinteän olomuodon fysiikka käsittelee myös muita elektronisia olomuotoja, kuten suprajohtavuutta. Suprajohtavassa tilassa materiaalin resistanssi katoaa ja se hylkii ulkoisia magneettikenttiä.
Historia

1900-luvun alkupuolella tieteenalat kuten kristallografia, metallioppi, lujuusoppi ja magnetismioppi tutkivat kiinteiden aineiden ominaisuuksia eri näkökulmista, ja ne käsitettiin toisistaan itsenäisiksi tieteidenaloiksi. Alojen yhteys vahvistui sitä mukaa kun kvanttimekaniikkaa alettiin soveltamaan kullakin alalla, ja kiinteän aineen fysiikka syntyi 1940-luvulla alat kokoavaksi kattotermiksi. 1960-luvulla alan painopiste siirtyi käsittämään myös nesteiden tutkimuksen, ja kiinteän aineen fysiikasta muotoitui osa uutta alaa, joka tunnetaan nimellä tiiviin aineen fysiikka.
Kirjallisuutta

Kittel, Charles: Introduction to Solid State Physics.  (8. painos)  Wiley, New York, 2004.  ISBN 0-471-41526-X  Teos Internet Archivessa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Thuneberg, Erkki: Kiinteän aineen fysiikka (pdf) (Kiinteän aineen fysiikan johdantokurssin luentomoniste) users.aalto.fi. Oulun yliopisto.
Kilterin koulu

| Kilterin koulu |
| --- | --- |
 Kilterin koulun pääsisäänkäynti ympäristöineen. Seinäpinnoilla näkyy tiilireliefityö Pyramidien arvoitus (Jukka Mäki, 1988).
Sijainti:  Iskostie 8, 01600 Vantaa
Koordinaatit:  60.2614°N, 24.8505°E
Tyyppi:  suomenkielinen yläkoulu
Perustettu:  1. elokuuta 1975 (opetus alkuun tilapäistiloissa), 1988 (oma koulu)
Rehtori:  Maiju Rissanen,  virka-apulaisrehtori Mia Saarelainen,  vararehtori Annika Lehikoinen
Luokat:  7–9
Oppilaita:  583
Verkkosivut
Kilterin koulu on Vantaan Myyrmäessä sijaitseva noin 580 oppilaan ja 60 opettajan yläkoulu (luokka-asteet 7–9).
Kaikilla luokka-asteilla on ruotsin kielikylpyluokat ja noin kymmenen oppilaan pienluokkia. Koulu on varsin monikulttuurinen, sillä koulussa puhutaan äidinkielenään yli 20 kieltä.
Keskellä Myyrmäkeä sijaitsevan koulun oma piha-alue on vaatimaton. Kilterin koulun naapurustossa sijaitsevat muun muassa Kilterin päiväkoti (Iskostie 8 G), ikääntyneiden hoivakoti Myyrinkoti (Ruukkukuja 5), Paalutori, Myyrmäen monttu, kauppakeskukset Myyrmanni ja Isomyyri sekä Myyrmäkitalo (Myyrmäen kirjasto ja Vantaan taidemuseo Artsi) ja Myyrmäen rautatieasema.
Koulu on suojeltu asemakaavassa.
Nykyisin

Kilterin koululla on myös sivutoimipiste Sanomala, joka sijaitsee Vantaankosken juna-aseman vieressä (Sanomatie 1). Sanomalassa opiskelee noin 160 oppilasta ja opettajia sekä muita henkilökuntaankuuluvia on noin 20, joista osa opettavat myös pääkoululla.
Historia

Kilterin koulua edeltäneen Myyrmäen keskikoulun perustamisesitys tehtiin vuoden 1975 alussa. Opetus päätettiin aloittaa kahden ykkösluokan kouluna aluksi Myyrmäen urheilutalon kerhohuoneissa (väliaikaistiloissa) jo 1. elokuuta 1975.lähde? Syksyllä 1976 koululla oli neljä ensimmäistä luokkaa ja koulutiloiksi saatiin toinen Myyrmäen kansakoulun viipalekouluista (parakista) Virtatieltä. Kohta lisätilaksi saatiin koko viipalekoulu, mutta opetusta jouduttiin antamaan myös Myyrmäen ja Myllymäen kouluissa. Peruskoulu-uudistuksen yhteydessä 1977 Myyrmäen keskikoulu vaihtoi nimensä eteläisen Myyrmäen yläasteeksi eli Kilterin kouluksi. Oman koulurakennuksen saaminen lykkääntyi muun muassa monien asemakaavavalitusten seurauksena. Kaava valmistui vasta 1984.
Alkujaan 360 oppilaalle mitoitetun koulurakennuksen suunnitteli Arkkitehtitoimisto Perko & Rautamäki. Koulun päärakennusmateriaalina olivat kahitiiliharkot. Koulun pääsisäänkäynnin puoleisia seinäpintoja koristaa Jukka Mäen tiilireliefityö Pyramidien arvoitus. Se oli kokeilu arkkitehdin ja kuvataiteilijan yhteistyöstä ympäristötaiteen tekemiseksi. Koulu nousi harjakorkeuteen elokuussa 1987 ja valmistui vuonna 1988. Tiloihin siirtyi myös Silvolan erityiskoulu.
Aiheesta muualla

Kilterin koulun aiemmat verkkosivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Kilterin koulun pääsisäänkäynti ja seinän reliefityö Pyramidien arvoitus (Jukka Mäki, 1986).
Kimalaiskärpäset

| Kimalaiskärpäset |
| --- | --- |
 Villakärpänen (Bombylius major)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Kaksisiipiset Diptera
Yläheimo::  Asiloidea
Heimo::  Kimalaiskärpäset Bombyliidae  Latreille, 1802
Alaheimot
 Usiinae  Phthiriinae  Toxophorinae  Bombyliinae  Ecliminae  Crocodiinae  Cythereinae  Lomatiinae  Tomomyzinae  Anthracinae 
Katso myös
   Kimalaiskärpäset Wikispeciesissä   Kimalaiskärpäset Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kimalaiskärpäset (Bombyliidae) on kaksisiipisten (Diptera) lahkoon kuuluva hyönteisheimo. Siihen kuuluu noin 5 000 lajia, jotka jakautuvat noin 230 sukuun. Suomessa on tavattu 20 heimon kärpäslajia. Kimalaiskärpästen levinneisyys on kosmopoliittinen. Ne ovat 6–12 millimetrin mittaisia.
Elintavat

Kimalaiskärpäset ovat aitoja parasitoideja. Tyypillisesti niiden toukat ovat mesipistiäisten loisia tai käyttävät ravinnokseen heinäsirkkojen munarykelmiä. Joidenkin lajien toukat elävät ainakin perhosten ja kovakuoriaisten sisäloisina. Muniva naaras sijoittaa munat yleensä takaruumiin heittoliikkeellä joko isäntämehiläisen pesäkäytävään tai muutoin lähelle tulevaa ravinnonlähdettä, jolloin aktiivisesti liikkuva toukka (ns. planidium) löytää isäntänsä itse. Joidenkin lajien naarailla on takaruumiissaan psammofori eli hiekkatasku, johon kerätyt hiekanjyvät tarttuvat munien pintaan ja tekevät niistä painavampia ja siten helpompia heittää tarkasti. Toukka kuoriutunee parin päivän kuluessa muninnasta. Joillakin lajeilla kärpästoukka odottaa että isäntätoukka syö sille kerätyt ravintovarastot ja käy vasta sen jälkeen isäntänsä kimppuun.
Joidenkin lähteiden mukaan Hemipenthes-suvun lajit olisivat hyperparasitoideja eli loisenloisia, mutta lajien runsaat yksilömäärät huomioiden se ei voi olla ainakaan pääasiallinen elintapa. Kimalaiskärpästen omista loisista on erittäin vähän tietoa. Todennäköisesti jotkin pistiäiset loisivat kimalaiskärpästoukilla.
Aikuiset kimalaiskärpäset käyvät aterioimassa kukilla ja joillakin lajeilla on näyttävä imukärsä. Koiraat valtaavat reviirin ja valvovat ohilentäviä naaraita. Kosiorituaaleja ei ole. Naaraan sattuessa kohdalle koiras nappaa sen kiinni ja parittelee. Suomalaisilla lajeilla toukka on talvehtiva elämänvaihe lukuunottamatta aikaisin keväällä lentävää isokimalaiskärpästä, jolla kotelo talvehtii.
Elinympäristö

Lajien vaatimukset elinympäristölleen ovat yleensä tiukat. Elinpaikan tulee olla avoin, mikroilmastoltaan lämmin, ja siellä täytyy esiintyä toukan ravinnoksi sopivia isäntälajeja. Tämän vuoksi kimalaiskärpästen esiintyminen on yleensä hyvin paikoittaista. Sopivalla paikalla yksilömäärät voivat kuitenkin nousta suuriksi.
Suomalaisittain kimalaiskärpäset ovat varsin eteläpainotteinen lajiryhmä.
Lajit Suomessa

Suomesta on tavattu 20 kimalaiskärpäslajia. Vuoden 2019 kansallisessa uhanalaisarvioinnissa kaksi lajia luokiteltiin äärimmäisen uhanalaisiksi (CR) yksi katsottiin silmälläpidettäväksi (NT). Lisäksi kahta lajia pidetään Suomen alueelta hävinneinä (RE). Nuivavillakärpänen (Villa halteralis) on poistettu Suomen lajilistalta havainnon epämääräisyyden vuoksi.
Phthiriinae – kenttäkimalaiskärpäset
Phthiria pulicaria kenttäkimalaiskärpänen
Bombyliinae – varsinaiset kimalaiskärpäset
Bombylius discolor kirjokimalaiskärpänen (RE)
Bombylius major isokimalaiskärpänen
Bombylius minor pikkukimalaiskärpänen
Systoechus ctenopterus rikkikimalaiskärpänen
Systoechus laevifrons kaunokimalaiskärpänen (CR)
Anthrachinae – surukärpäset
Anthrax anthrax suipposurukärpänen
Anthrax trifasciatus vyösurukärpänen (RE)
Anthrax varius pistesurukärpänen
Exoprosopa capucina kaapusurukärpänen
Micomitra stupida leijonasurukärpänen
Exhyalanthrax afer vähäsurukärpänen
Hemipenthes maurum aitosurukärpänen
Hemipenthes morio mustasurukärpänen
Thyridanthrax fenestratus läpisurukärpänen
Villa cingulata vyövillakärpänen (CR)
Villa hottentotta pihavillakärpänen
Villa modesta dyynivillakärpänen
Villa occulta suovillakärpänen
Villa panisca kenttävillakärpänen
Tapio Kinnunen

Asko Tapio Kinnunen (s. 18. tammikuuta 1954 Reisjärvi) on suomalainen painonnostaja.
Kinnunen sijoittui Moskovan 1980 olympialaisten alle 75 kilogramman sarjassa kuudenneksi ja oli kisojen parhaiten menestynyt suomalaisnostaja. Hänen tempaustuloksensa oli 142,5 kg, työnnössä hän sai ylös 177,5 kg ja hänen yhteistuloksensa oli 320 kg. MM-kilpailuissa hän sijoittui yhteistuloksissa yhdeksänneksi vuonna 1974 ja seitsemänneksi vuonna 1977. EM-kilpailujen yhteistuloksissa hän oli kuudes vuosina 1974 ja 1977 sekä neljästoista vuonna 1980. Hän voitti Pohjoismaiden mestaruuden vuonna 1974 ja saavutti PM-hopeaa vuonna 1997.
Seuratasolla Kinnunen edusti Evijärven Urheilijoita, Kivijärven Kivekkäitä, Lahden Atomia ja Tampereen Pyrintöä. Hän voitti Suomen mestaruuden alle 75 kilon sarjassa vuosina 1974, 1977, 1980, 1981 ja 1982 sekä alle 76 kilon sarjassa vuosina 1996 ja 1997.
Tapio Kinnunen on asunut Ruotsissa vuodesta 1975. Hän on kilpaillut painonnostossa myös veteraanisarjoissa edustaen Ruotsia. Hänen veljistään Juhani Kinnunen on voittanut Suomen mestaruuksia voimanostossa ja Jouko Kinnunen kasa-ammunnassa.
Kinnulanranta

Kinnulanranta on Reisjärven kylä, joka sijaitsee Vuohtojärven rantamaisemissa yhdystien 7594 varrella noin viisi kilometriä Reisjärven keskustasta Lestijärven Yli-Lestille päin. Kylään voidaan lukea kuuluvaksi myös Mäntyperän, Aholanmäen ja Metsäperän (myös nimellä Mehtäperä) asutukset. Alue rajautuu Vuohtojärven lisäksi Lestijärven, Kinnulan ja Pihtiputaan kuntien alueisiin.
Ylilestille vievältä tieltä haarautuvat kapeammat Mäntyperäntie ja Kinnulanrannantie, joka kulkee Vuohtojärven takaa Aholanmäen halki Leppälahteen. Mäntyperän ja Metsäperän eteläpuolella on laaja Etelä-Sydänmaan erämaa-alue, jonka läpi kulkee vaellus- ja retkeilyreitti Peuran polku. Vuohtojärven ranta-alueet ovat myös suosittuja kesämökkialueita.
Kinnulanrannan kansakoulu aloitti toimintansa 3. lokakuuta 1928. Kinnulanrannan ala-aste suljettiin syksyllä 2006 oppilasmäärän painuttua alle kahdenkymmenen.
Aiheesta muualla

Kinnulanrannan kylän sivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
Kilpailijat

Kilpailijat tai Kilpakosijat (m.kreik. Ἀντερασταὶ, Anterastai; lat. Amatores) on Platonin nimiin pantu dialogi. Sen toinen nimi Thrasylloksen jaottelussa on Filosofiasta (Περὶ φιλοσοφίας, Peri filosofias). Sokrates esiintyy teoksessa yksinään. Dialogia pidetään yleisesti epäperäisenä.
Historia

Dialogi luettiin Platonin teosten joukkoon antiikin aikana. Nykyään tutkijat pitävät dialogia yleisesti epäperäisenä eli jonkun toisen henkilön kirjoittamana. Sen arvellaan mahdollisesti olevan Akatemian myöhempää tuotantoa. Toisaalta jotkut tutkijat ovat myös puolustaneet sen aitoutta.
Diogenes Laertioksen esittämässä, Thrasylloksen tekemässä Platonin teosten jaottelussa dialogi kuuluu IV tetralogiaan yhdessä dialogien Alkibiades I, Alkibiades II ja Hipparkhos kanssa. Aiheensa puolesta Thrasyllos luki dialogin Platonin eettisten teosten joukkoon.
Sisältö

Sokrates esiintyy ”dialogissa” yksinään ja selostaa Dionysioksen grammatiikkakoulun oppilaiden kanssa käymäänsä keskustelua. Keskustelu saa alkunsa siitä, että kaksi nuorta miestä on rakastunut samaan poikaan. Toinen miehistä on urheilija, toinen taiteiden (mousikē, käsittää musiikin, runouden ja filosofian) harrastaja. He päätyvät keskustelemaan filosofoimisen arvosta. Sokrates liittyy keskusteluun ja määrittelee, millaista taitoa filosofointi on. Lopuksi hän saa urheilijanuorukaisen puolelleen.
Kirjallisuutta > Suomennos

Platon: Kilpailijat. Teoksessa Teokset VII.  (Toinen painos)  Suomentanut A. M. Anttila. Helsinki:  Otava, 1999.  ISBN 951-1-15898-8
Kirjallisuutta > Muita käännöksiä ja tekstilaitoksia

Plato: Amatores. Teoksessa Burnet, J. (toim.): Opera, Volume II: Parmenides, Philebus, Symposium, Phaedrus, Alcibiades I and II, Hipparchus, Amatores. Oxford Classical Texts.  Oxford:  Oxford University Press.  ISBN 9780198145417  Kreikankielinen alkuteksti.
Plato: The Lovers. Teoksessa Plato’s Works.  (Volume XII: Charmides. Alcibiades 1 & 2. Hipparchus. The Lovers. Theages. Minos. Epinomis. Loeb Classical Library)  Cambridge, Massachusetts:  Harvard University Press.  ISBN 0-674-99221-0  Kreikankielinen alkuteksti ja englanninkielinen käännös.
Aiheesta muualla > Teos

Plato: Lovers (muinaiskreikaksi) (englanniksi)
Platonin teokset
| --- | --- |
Varhaisvaihe:  Sokrateen puolustuspuhe · Kharmides · Kriton · Euthyfron · Alkibiades I · Laajempi Hippias · Lyhyempi Hippias · Ion · Lakhes · Lysis
Keskivaihe:  Kratylos · Euthydemos · Gorgias · Meneksenos · Menon · Faidon · Protagoras · Pidot · Faidros · Valtio · Parmenides · Theaitetos
Myöhäisvaihe:  Kleitofon · Timaios · Kritias · Sofisti · Valtiomies · Filebos · Lait
Mahdollisesti epäperäiset ja epäperäiset:  Aksiokhos · Alkibiades II · Demodokos · Hipparkhos · Epigrammit · Epinomis · Eryksias · Hyveestä · Kilpailijat · Kirjeet · Minos · Määritelmiä · Oikeamielisyydestä · Sisyfos · Theages
Kinaldiini

| Kinaldiini |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  2-metyylikinoliini
CAS-numero:  91-63-4
PubChem CID:  7060
SMILES:  CC1=NC2=CC=CC=C2C=C1
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C10H9N
Moolimassa:  143,182 g/mol
Sulamispiste:  -2-1 °C
Kiehumispiste:  247,6 °C
Tiheys:  1,059 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Liukenee huonosti veteen
Kinaldiini eli 2-metyylikinoliini (C10H9N) on heterosyklinen aromaattinen yhdiste. Yhdistettä käytetään orgaanisissa synteeseissä valmistettaessa muun muassa lääkkeitä ja väriaineita.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa kinaldiini on väritöntä tai kellertävää nestettä. Yhdiste liukenee vain hyvin niukasti veteen ja paremmin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin, asetoniin, dietyylieetteriin ja kloroformiin. Yhdisteen metyyliryhmä on aktivoitunut siten, että se voi reagoida kondensaatiolla aldehydien tai ketonien kanssa. Yhdisteen klooraus etikkahappoliuoksessa fosforipentoksidin läsnä ollessa johtaa 2-(trikloorimetyyli)kinoliiniin.
Valmistus ja käyttö

Kinaldiinia esiintyy pieniä määriä kivihiilitervassa, josta sitä voidaan eristää ja puhdistaa. Yhdistettä valmistetaan myös synteettisesti ja käytettyjä menetelmiä ovat asetonin ja o-aminobentsaldehydin välinen kondensaatio emäksisissä olosuhteissa tai asetaldehydin tai krotonaldehydin kuumennus aniliinin kanssa suolahappo- tai rikkihappopitoisessa liuoksessa. Tuote voidaan puhdistaa muodostamalla siitä kompleksi sinkkikloridin kanssa ja tämä kompleksi saostuu emäksisistä liuoksista.
Kinaldiinia käytetään muiden orgaanisten yhdisteiden kuten väriaineiden ja lääkkeiden synteeseissä. Yhdisteestä valmistetaan muun muassa syaniinivärejä kuten pinasyanolia ja kinoftaliinivärejä kuten kinoliinikeltaista ja kinaldiinipunaista. Kinaldiinia voidaan käyttää sen sulfaattisuolana kalojen nukuttamiseen ja tainnuttamiseen. Sitä käytetään muun muassa trooppisten kalojen keräämiseen.
Aiheesta muualla

Human Metabolome Database (HMDB): Quinaldine (englanniksi)
ChemBlink: Quinaldine (englanniksi)