stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Helsingin arkkitehtuuri
1850–1925 > Kansallisromantiikka

Kansallisromantiikka näkyy Helsingissä erityisesti Suomen Kansallismuseossa (1905–1910), jonka suunnitteli arkkitehtikolmikko Herman Gesellius – Armas Lindgren – Eliel Saarinen. Ulkoasu on kansallisromanttisesti Suomen keskiaikaisia linnoja mukaileva. Sisältä museo edustaa lähinnä jugendtyyliä. Rautatietorilla sijaitseva Suomen Kansallisteatteri (1902) on myös tunnettu kansallisromanttinen rakennus Helsingissä. Sen suunnitteli arkkitehti Onni Törnqvist-Tarjanne.
1925–

Vuoden 1925 jälkeen Helsinkiin on noussut monia näkyviä rakennuksia. Funkkisrakennuksia Helsingissä on suhteellisen paljon ja modernismikin on edustettuna. Näkyvimpiä ajan töitä on J. S. Sirénin suunnittelema Eduskuntatalo (1926–1931), joka on tyyliltään heräävän funktionalismin piirteitä omaava, mutta lähinnä klassistinen. Eduskuntatalo on Suomen tunnetuimpia rakennuksia. Kaudella rakennettiin myös Suomen ensimmäiseksi pilvenpiirtäjäksi kutsuttu Hotelli Torni (1931). Mikko Armannon suunnittelema 146 metriä korkea Pasilan linkkitorni (1983) on Helsingin toiseksi korkein rakennelma, Salmisaaren voimalaitoksen piipun jälkeen.[lähde? ]
Suomen arkkitehtuurin erikoisimpiin töihin kuuluu Töölössä sijaitseva Temppeliaukion kirkko (1969). Timo ja Tuomo Suomalaisen suunnittelema kirkko on louhittu Temppeliaukion kallion sisään. Ulospäin siitä näkyy vain sisäänkäynti ja kattokupu. Temppeliaukion kirkko on Helsingin suosituimpia turistikohteita ja siellä järjestetään usein konsertteja kirkon erinomaisen akustiikan vuoksi.
1925– > Funktionalismi

Helsingin funktionalistinen rakennuskanta on vahva. Helsingissä vaikuttaneita funkkisarkkitehteja ovat muun muassa Alvar Aalto, Väinö Vähäkallio sekä Martti Välikangas. Funkkistyylissä rakennus piirretään palvelemaan käyttötarkoitustaan mahdollisimman hyvin ja jätetään pois merkityksettömät koristelut. Helsingin tunnetuimpia ja näkyvimpiä funkkisrakennuksia on yksi kaupungin symboleista, Olympiastadion (1934–1938), suunnittelijoinaan arkkitehdit Yrjö Lindegren ja Toivo Jäntti. Olympiastadionin vieressä on Helsingin uimastadion (1938), jonka suunnitteli arkkitehti Jorma Järvi.
Helsingin postitalo (1938) on keskustassa sijaitseva Jorma Järven ja Erik Lindroosin suunnittelema, puhtaan maltillinen funkkisrakennus. Se on suojeltu. 1930-luvulta oleva Lasipalatsi (1936) on Viljo Revellin suunnittelema. Salmisaaressa sijaitsee Väinö Vähäkallion suunnittelema nykyään Helsingin oikeustalona käytettävä rakennus (1936), joka alun perin suunniteltiin Alkon tuotantolaitokseksi, pääkonttoriksi ja päävarastoksi. Helsingin funktionalistisia kirkkoja ovat Käpylän kirkko (1929–1930) sekä Lars Sonckin suunnittelema Mikael Agricolan kirkko (1933–1935). Funkkisliikenneasemista erityisen merkittävä on Helsinki-Malmin lentoasema, joka on Suomen lentokentistä ainoana luetteloitu valtakunnallisesti merkittäväksi kulttuurihistorialliseksi ympäristöksi.
1925– > Modernismi

Modernia arkkitehtuuria Helsingissä edustaa muun muassa Nykytaiteen museo Kiasma, paljon erilaisia mielipiteitä herättänyt rakennus, joka koostuu kahdesta suorasta ja kaarevaseinäisestä osasta. Kiasman vieressä on lasiseinäinen Sanomatalo (1999). Helsingin kaupunginteatterin rakennuksessa (Timo Penttilä 1967) on onnistuttu sovittamaan moderni rakennus hyvin ympäristöönsä. Hakaniemen kaupunginosassa sijaitseva pankki- ja toimistorakennukseksi rakennettu, Heikki ja Kaija Sirénin suunnittelema Ympyrätalo (1968) on myös näyttävä ja näkyvä osa Kallion aluetta. Rakennuksen arkkitehtuuri hakee mallia 1920- ja 1930-lukujen keskieurooppalaisesta modernista arkkitehtuurista. Merkittäviä rakennuksia Helsingissä ovat myös Alvar Aallon suunnittelemat Finlandia-talo (1968–1971) sekä Stora Enson pääkonttori (1962) Katajanokalla.
Valtioneuvoston linna (C. L. Engel, 1818–1822) Senaatintorilla.
Uspenskin katedraali (A. M. Gornostajev, 1868).
Johanneksenkirkko (A. E. Melander, 1878) sijaitsee Ullanlinnassa.
Kallion kirkko (L. Sonck, 1908–1912).
Eduskuntatalo (J. S. Sirén, 1926–1931).
Postitalo (Jorma Järvi ja Erik Lindroos, 1938).
Nykytaiteen museo Kiasma (Steven Holl, 1996–1998).
Ympyrätalo (Heikki ja Kaija Siren, 1968).
Kotitalous (taloustiede)

Kotitalous on taloustieteessä ja kansantaloudellisten tilastojen laadinnassa kulutusta harjoittava talousyksikkö, jonka jäsenet tekevät hankintapäätöksiä yhdessä tai erikseen.
Suomessa Tilastokeskus määrittelee kotitalouden muodostuvan kaikista niistä henkilöistä, jotka asuvat ja ruokailevat yhdessä tai jotka muuten käyttävät yhdessä tulojaan. Tällöin kotitalouksiin kuuluvan väestön ulkopuolelle jäävät pysyvästi ulkomailla asuvat sekä laitoksissa (hoitolaitoksissa, vankiloissa ja sairaaloissa) asuvat.
Asuntokunta

Kotitalouden käsitettä käytetään Suomessa ainoastaan haastattelututkimuksissa. Tilastokeskuksen käyttämä rekisteripohjainen käsite on asuntokunta, johon voi kuulua useampiakin kotitalouksia (ns. kimppakämpät). Asuntokunta muodostuu vakituisesti samassa asunnossa tai osoitteessa asuvista henkilöistä.
Ruokakunta

Kansantalouden tilastojen ohella kotitalouden kaltaisia käsitteitä tarvitaan muun muassa yhteiskunnallisten tukien jakamisessa. Jääkaappiteoria on Suomessa 1990-luvulla kehitetty ajattelutapa, jota ainakin Kela käyttää yhä yleisen asumistuen jakoperusteena. Siinä ruokakunnan muodostavat ”yleensä samassa asunnossa asuvat henkilöt. Ruokakuntaan voi kuulua yksi tai useampi henkilö.”
Kotitalous markkinoinnissa

Yritysten markkinoinnin suunnittelussa ja kuluttajien ostokäyttäytymisen tutkimuksessa kotitalous on yksi tärkeistä viiteryhmistä, joihin yksittäinen kuluttaja kuuluu. Kotitalouden jäsenet tekevät erilaisia hankintoja yhdessä tai erikseen, ja heillä voi olla erilaisia rooleja hankintaa mietittäessä. Joku kotitalouden (perheen tms.) jäsen voi olla tuotteen tai palvelun käyttäjä, joku toinen hankinnan aloitteentekijä, joku toinen hankintapäätökseen vaikuttaja, joku toinen varsinainen ostaja eli lopullisen ostopäätöksen tekijä. Yhden hengen taloudessa sama henkilö on näitä kaikkia, suuressa kotitaloudessa etenkin vaikuttajia voi olla useita. Perheen uuden auton tai uuden asunnon hankinnassa kuullaan usein kaikkia jäseniä – usein myös ystäviä ja tuttavia – kun taas rutiiniostoksissa kuten päivittäistavaroissa päätökset voi tehdä vain yksi aikuinen muilta kysymättä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kotitalous (taloustiede) Wikimedia Commonsissa
Kyminkartano

Kyminkartano Zacharias Topeliuksen kirjasarjassa Finland framstäldt i teckningar 1800-luvun puolivälissä.
Kyminkartano (ruots. Kymmenegård) on Kotkassa sijaitseva kartano, joka sijaitsee Koivulan kaupunginosassa Kymijoen Huumanhaaran varrella. Nykyinen päärakennus on 1790-luvulta. Alkuperäinen Kyminkartano sijaitsi Huumanhaaran toisella puolella nykyisen Kyminlinnan alueella.
Historia

Kyminkartanon synty ajoittuu noin vuoteen 1350, jolloin Viipurin linnanpäällikön, ritari Pietari Joninpojan veljenpoika, jaarli Erengisle Sunenpoika hankki omistusoikeuden joihinkin tiloihin Huuman- ja Korkeakoskenhaarojen alueella. Hän luovutti omistuksensa 1370-luvulla Ruotsin valtakunnan drotsille Bo Joninpoika Gripille. Bo Joninpoika laajensi aluetta kuningas Albrekt Mecklenburgilaiselta saamillaan läänityksillä ja ostamalla. Vuonna 1380 Bo Joninpoika lahjoitti Kyminkartanon Vadstenan luostarille. Luostari uskoi kaukana Vadstenasta olevan kartanon paikallisen valvonnan kuitenkin Viipurin linnanpäällikkö Erengisle Niilonpojalle. Linnanpäällikön tehtävänä oli toimittaa kartanon tuotto ja sen lampuotitilojen suoritukset luostarille. Kyminkartanon omistusoikeudet joutuivat Erengisle Niilonpojan linnanpäällikkyyden jälkeen 1390-luvulla kuitenkin kiistanalaisiksi Ruotsin sisäpoliittisista syistä.
Kartanon yhteyteen rakennettiin Pyhtään seurakuntaan kuulunut Kyminkartanon kappeli noin vuonna 1440, jossa kävivät suorittamassa jumalanpalveluksia ainakin ajoittain vuorotellen Pyhtään ja Vehkalahden kirkkoherrat tai heidän kappalaisensa.
Kiistely luostarin ja Viipurin linnan välillä päättyi lopullisesti Kustaa Vaasan aikana. Kustaa Vaasa vieraili kartanossa Suuren Venäjän sodan aikana vuonna 1555, jonka jälkeen hän perusti Kyminkartanosta kuninkaankartanon. Kartanon tarkoituksena oli toimia mallitilana, joka tuottaisi muonaa sotaväen ja sen hevosten tarpeisiin ja toimisi myös sotaväen majoituspaikkana ja karjan ja hevosten kasvatuspaikkana.
Kartanosta tuli vuonna 1556 myös uuden voutikunnan eli Kymenkartanon läänin voutikunnan hallintokeskus. Läänin alueeksi vakiintui 1560-luvulla silloiset Pyhtää (Pyhtää ja Ruotsinpyhtää), Elimäen neljännes (Elimäki ja Anjala), Vehkalahti (Vehkalahti ja Sippola), Virolahti (Virolahti ja Miehikkälä) ja Valkealan lounaisosat. Kyminkartanon toiminta voutikunnan keskuksena loppui 1570. Kymenkartanon lääni muutettiin 1634 kihlakunnaksi.
Kyminkartanon ja sen lampuotiläänin maihin kuului 1680-luvulle saakka Kymin pitäjän Kymijoen länsipuolinen alue sekä Hovinsaari, Kolkansaari, Kotkansaari, Mussalo ja useita pienempiä saaria. 1790-luvulla Venäjän valtio lunasti kartanon rakennukset ja suuren osan sen maista Ruotsinsalmen ja Kyminlinnan linnoituksia varten, jonka jälkeen uusi päärakennus rakennettiin Kyminlinnaa vastapäätä Huumanhaaran toiselle puolelle.
Kartanon omistajina ovat olleet mm. Wrangel-, Clayhills-, Bruun- ja Naht-suvut.
Kyminkartanon lampuotiläänin kylät

Jäppilä
Kalliokoski, alun perin Kolkansaaren länsiosassa, Kyminkartanon laajennuksen yhteydessä 1550–1560-lukujen vaihteessa siirretty Kolkansaaren itäosaan
Kaukola
Kierikkala
Kurittula
Lankila
Metsäkylä (nykyisin osa Koivulaa)
Mussalo
Parikka (nykyisin osa Koivulaa)
Pernoo
Pihkoo
Ruonala
Sutela
Kyminkartanon laajennuksen yhteydessä 1550–1560-lukujen vaihteessa useita pikkukyliä hävisi:
Hartola (Hartiala), Hovinsaaren pohjoisosassa, kylä siirretty Kolkansaaren itäosaan, jossa paikannimi esiintyy nykyisin muodossa Hortola, nykyisin osa Kalliokoskea
Korpikoski (Korpila), Kolkansaaren länsiosassa
Tampsa (Tampsala), Kolkansaaren keskiosassa
Sen lisäksi Myllykylä, joka sijaitsi Hovinsaaren länsiosassa hävisi Kyminlinnan rakentamisen myötä.
Kristin Krohn Devold

| Kristin Krohn Devold |
| --- | --- |
 Devold vuonna 2013.
Norjan puolustusministeri
 Bondevikin II hallitus 19. lokakuuta 2001 – 17. lokakuuta 2005  
Edeltäjä:  Bjørn Tore Godal
Seuraaja:  Anne-Grete Strøm-Erichsen
Suurkäräjäedustaja
 Oslon vaalipiiri 1993–2005  
Henkilötiedot
Syntynyt: 12. elokuuta 1961 (ikä 63) Ålesund, Norja
Tiedot
Puolue:  Høyre
Kristin Krohn Devold (s. 12. elokuuta 1961 Ålesund) on norjalainen Høyren poliitikko. Hän on istunut suurkäräjillä vuosina 1993–2005 ja toiminut Norjan puolustusministerinä 2001–2005.
Devold ja Yhdysvaltain puolustusministeri Donald Rumsfeld Pentagonissa vuonna 2002.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kristin Krohn Devold Wikimedia Commonsissa
Kristin Krohn Devold Norjan suurkäräjien verkkosivuilla (norjaksi)
Kotilampi (Mikkeli, Mesiäniemi)

| Kotilampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Savo
Kunnat:  Mikkeli
Koordinaatit:  61°47′02″N, 27°03′36″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Puulaveden alue (14.92)
Laskuoja:  oja Ylänneeseen 
Järvinumero:  14.929.1.022
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  108,2 m  
Pituus:  410 m  
Leveys:  320 m  
Rantaviiva:  1,633 km  
Pinta-ala:  4,356 ha  
Saaria:  1 
 fiKotilampi 
Kotilampi  on Etelä-Savossa Mikkelissä  Mesiäniemen lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 410 metriä pitkä, 320 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 4,4 hehtaaria. Lammella on kartan mukaan yksi saari.  Sen rantaviivan pituus on 1,6 kilometriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Mäntyharjun reitin valuma-alueen (14.9) Puulaveden alueella (14.92), jonka Korpijoen valuma-alueeseen (14.929) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 108,2 metriä mpy.
Kulkuväylä

Pelastustie.
Kulkuväylä on kulkureitti, joka sijaitsee yleensä liikennöidyllä alueella. Kulkuväyliä ovat liikenneväylä, pihatie, pelastustiet, rakennuksille johtavat kulkuväylät ja esimerkiksi jalankulkuväylät asemilla. Liikenneväyliin liittyviä kulkuväyliä ovat myös jalkakäytävät ja suojatiet.
Jalankulkijoiden kulkuväylien riittävä leveys riippuu paikasta. Kun otetaan huomioon liikuntavammaiset ja kulkuväylät pyritään tekemään heille esteettömiksi, kulkuväylien leveydelle ja näkyvyydelle on erityisiä vaatimuksia. Kulkuväylien näkyvyydellä on merkitystä myös näkövammaisten esteettömyydelle.
Rakennuksille johtavilla kulkureiteillä on joskus erilliset jalankulkuväylät ja ajoväylät, jotka erotetaan toisistaan näkyvällä tavalla. Jos piha-alueiden kulkuväylillä on jyrkänteitä, ne merkitään kaiteilla ja niiden alueella näkyvyyttä parannetaan valaistuksella. Kulkuväylä voi mennä esimerkiksi torin läpi, jolloin sen tulee näkyä selvästi. Esimerkiksi metroasemilla jalankulkuväylät ovat reunustettuja ja niihin on käytetty erityistä pinnoitetta, kuten betonilaatoitusta tai luonnonkivetystä. Jalankulku- ja pyöräilyväylät on erotettu alueilla, joilla kevyttä liikennettä on runsaasti tai jos alueella on merkittävä määrä lapsia, vammaisia tai vanhuksia. Tällöin jalankulkuväylät ja pyöräilyväylät on erotettu toisistaan erotuskaistalla, joka voi olla kivipinnoitettu tai jolla voi olla pylväitä tai puita.
Liikenneväylillä sijaitsevien alikulkujen riittävä korkeus vaihtelee liikenteen mukaan 2,5 metristä 3 metriin. Tasoristeyksissä ja laituripoluilla käytetään joskus vammaisten kannalta esteettömiä ratkaisuja, jolloin käytetään erityisiä huomiomerkintöjä.
Kuinka aika pysäytetään

| Kuinka aika pysäytetään Kanerva |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 4. lokakuuta 2019
 Kesto: 32.04
 Levy-yhtiö: Texicalli Records
Kanervan muut julkaisut
| Paritanssi 2018 | Kuinka aika pysäytetään 2019 | Perijät 2022 |
Kuinka aika pysäytetään on Kanervan toinen studioalbumi, joka julkaistiin 4. lokakuuta 2019.
Kappaleet

Kolme aikaa – 0.31
Limbo – 3.05
Aaverakkaudet – 3.44
Hunaja – 4.05
Ihana – 3.22
Arki – 0.52
Fitbit – 2.35
Muovipussi – 3.16
Var fri – 1.00
Kuinka aika pysäytetään – 4.13
Valo – 5.16
Arvostelut

Desibeli.net:
Soundi:
Korvakynttilähoito

Korvakynttiläkäsittelystä jäänyttä ainetta, jonka joskus väitetään olevan vaikkua ja korvassa olleita myrkyllisiä aineita. Aine on kuitenkin peräisin poltetusta kynttilästä.
Korvakynttilähoito (englanniksi ear candling; joskus myös ear coning tai thermal-auricular therapy), on uskomuslääkinnän menetelmä, jonka väitetään parantavan yleistä terveydentilaa. Korvakynttilähoidossa sytytetään ontto kynttilä ja asetetaan sen tyvi korvakäytävään. Lääketieteen asiantuntijoiden mukaan menetelmä on sekä vaarallinen että tehoton. Se ei poista vaikkua eikä myrkkyjä. Vääräksi on todistettu myös yhden valmistajan väite, jonka mukaan menetelmä on hopi-intiaanien perinteinen parannuskeino.
Menettely

Putken tai kartion muotoinen vahattu kangaskappale sytytetään, ja sen toinen pää asetetaan hoidettavan korvaan. Palanut osa leikataan välillä saksilla, ja kynttilä sammutetaan, kun sitä on jäljellä 5–10 cm.
Hoidettava makaa kyljellään, ja kynttilä asetetaan pystyyn käsiteltävään korvaan. Kynttilä voidaan panna kulkemaan paperilautasen tai alumiinifolion läpi, jotta kuuma vaha tai tuhka ei putoa iholle. Hoidettava voi myös maata kasvot ylöspäin, jolloin kynttilä pannaan korvasta yläviistoon 45 asteen kulmaan. Kynttilän alle asetetaan vesilautanen.
Liekin väitetään synnyttävän alipaineen, joka vetää korvakäytävästä vaikkua ja likaa, jotka näkyvät tummina jääminä.
Korvan kynttiläkäsittely voi kestää 15–45 minuuttia. Tänä aikana voidaan polttaa yksi tai kaksi kynttilää kummassakin korvassa.
Kritiikkiä

Professori Edzard Ernst on kirjoittanut kriittisesti korvakynttilähoidosta. Hänen mukaansa "ei ole viitteitä siitä, että hoidolla olisi jotakin tehoa. Korvakynttilöiden käyttö on aiheuttanut myös korvavammoja. Väistämättä on pääteltävä, että korvakynttilöistä on enemmän haittaa kuin hyötyä. Niiden käytöstä olisi pidätyttävä."
Canadian Family Physician -lehdessä todetaan v. 2007:
Spokanen korva-, nenä-ja kurkkutautien klinikka toteutti vuonna 1996 tutkimuksen, jossa todettiin, että kynttilä ei tuota alipainetta ja että se on tehoton poistamaan vahaa korvakäytävästä. Useat tutkimukset ovat osoittaneet, että korvakynttilöihin muodostuu samoja jäämiä myös poltettaessa muualla kuin korvassa; jäämät ovat yksinkertaisesti kynttilän vahaa ja nokea.
Lokakuussa 2007 Yhdysvaltain Food and Drug Administration antoi varoituksen, jonka mukaan korvakynttilät ovat "vaaraksi terveydelle, kun niitä käytetään niinä annoksina ja sillä tavalla, tai niin usein ja niin pitkään kuin pakkausmerkinnöissä määrätään, suositellaan tai ehdotetaan" –– "palava kynttilä kasvojen lähellä aiheutta huomattavan vaaran, että syntyy ihon tai hiusten palovammoja tai välikorvavaurioita"
Hyväksymismenettelyjä

Euroopassa joissakin kynttilöissä on CE-merkintä (93/42/ETY), useimmiten valmistajan itse antama. Merkki osoittaa, että laite on suunniteltu ja valmistettu siten, että ei vaaranneta potilasturvallisuutta, mutta mitään riippumatonta testausta ei vaadita.
Australiassa Biosun-korvakynttilöillä on luokittelu "IIB Medical Device" ja numero 142411 luettelossa Australian Register of Therapeutic Goods.
Korvakynttilöitä on laajalti saatavissa Yhdysvalloissa, mutta niiden myynti ja maahantuonti on laitonta, jos siihen liittyy väitteitä terveysvaikutuksista. Korvakynttilöitä ei voi markkinoida "sairauksien diagnosointiin, parantamiseen, hoitoon tai estämiseen".
Alkuperä

Korvakynttilöitä valmistava Biosun nimittää tuotteitaan "hopi"-kynttilöiksi, mutta hopi-intiaanien lääkintäperinne ei tunne tällaisia hoitoja. Vanessa Charles hopi-heimojen neuvostosta on todennut, että korvakynttilähoito "ei ole eikä ole koskaan ollut hopien käyttämä menetelmä." Hopi-heimo on toistuvasti pyytänyt, että Biosun lakkaisi käyttämästä nimeä "Hopi Ear Candle". Biosun ei ole pyyntöä noudattanut ja väittää edelleen, että korvakynttilät ovat peräisin hopi-heimolta.
Aiheesta muualla

Photo Gallery - Ear Candling Session[vanhentunut linkki]
Ear Candling (Arkistoitu – Internet Archive) Janice Horowitz, TIME magazine,  June 2000
James Randi on Ear Candling - James Randi
Bridget Robin Pool - Anecdotal Report published in The Potomac Journal
Gävlen kunta

| Gävlen kunta |
| --- | --- |
 vaakuna

Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Gävleborgin lääni
Maakunta:  Gästrikland
Keskustaajama:  Gävle
Kuntakoodi:  2180
Pinta-ala  ():  
 – Maa:  1 613,84 km²
Väkiluku (31.12.2020)  ():  102 904
 – Väestötiheys:  63,8 as./km²
 
 www.gavle.se 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Gavlejokea Gävlen kaupungissa.
Gävlen linna.
Forsbackan ruukki.
Hamrången kirkko.
Hillen kirkko.
Ön-niminen saari Hedesundassa.
Sevedskvarnin koski Färnebofjärdenin kansallispuistossa.
Mellansjön-järvi.
Gävlen kunta (ruots. Gävle kommun) on Gävleborgin läänissä sijaitseva Ruotsin kunta. Maakuntajaossa se kuuluu Gästriklandiin. Kunnan keskustaajama on Gävle.
Kunnan maapinta-ala on 1 613,84 neliökilometriä (1.1.2016) ja asukasluku 102 904 henkeä (31.12.2020).
Gävle on Rauman ystävyyskaupunki.
Vuonna 2007 kunnassa oli 50,97 km² peltoa, joten saman ajankohdan maapinta-alaan vertaamalla saadaan peltojen osuudeksi 3,2 prosenttia kunnan maapinta-alasta.
Kuntajaon kehitys

Vuoden 1952 kuntauudistus ei muuttanut kuntajakoa alueella. Vuonna 1969 Hamrången, Hedesundan ja Hillen maalaiskunnat yhdistettiin Gävlen kaupunkiin. Vuoden 1971 kuntauudistuksessa kaupunkiin liitettiin vielä Valbon maalaiskunta. Samalla kaupunki muuttui Gävlen kunnaksi, sillä Ruotsissa siirryttiin yhteen kuntamuotoon.
Vaakuna

Nykyinen kuntavaakuna on Gävlen kaupungin vanha vaakuna. Myös Hamrången, Hedesundan, Hillen ja Valbon kunnilla oli omat vaakunat.
Hamrågen maalaiskunta (1951–1968)
Hedesundan maalaiskunta (1964–1968)
Valbon maalaiskunta (1970)
Väestönkehitys

| Gävlen kunnan väestönkehitys 1950–2020 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1950 | 1950 |    | 71 413 | 71 413 |
| 1955 | 1955 |    | 75 834 | 75 834 |
| 1960 | 1960 |    | 79 262 | 79 262 |
| 1965 | 1965 |    | 82 467 | 82 467 |
| 1970 | 1970 |    | 84 500 | 84 500 |
| 1975 | 1975 |    | 86 911 | 86 911 |
| 1980 | 1980 |    | 87 378 | 87 378 |
| 1985 | 1985 |    | 87 784 | 87 784 |
| 1990 | 1990 |    | 88 568 | 88 568 |
| 1995 | 1995 |    | 90 587 | 90 587 |
| 2000 | 2000 |    | 90 742 | 90 742 |
| 2005 | 2005 |    | 92 205 | 92 205 |
| 2010 | 2010 |    | 95 055 | 95 055 |
| 2015 | 2015 |    | 98 877 | 98 877 |
| 2020 | 2020 |    | 102 904 | 102 904 |
Lähde: Statistiska centralbyrån (SCB).
Kunnan väestö taustan mukaan on esitetty seuraavassa taulukossa.
| Tausta | Tarkempi jaottelu | Henkilöä (31> 12.2015) |  % |
| --- | --- | --- | --- |
| Ulkomaalaistaustaiset | Ulkomailla syntyneet | 13 642 | 13,8 |
| Ulkomaalaistaustaiset | Ruotsissa syntyneet, joiden molemmat vanhemmat syntyneet ulkomailla | 3 850 | 3,9 |
| Ruotsalaistaustaiset | Ruotsissa syntyneet, joiden vanhemmista toinen syntynyt Ruotsissa ja toinen ulkomailla | 6 144 | 6,2 |
| Ruotsalaistaustaiset | Ruotsissa syntyneet, joiden molemmat vanhemmat syntyneet Ruotsissa | 75 241 | 76,1 |
Hieman vanhempien vuoden 2009 lopun tietojen mukaan kunnassa asui 1 625 Suomessa syntynyttä, mikä vastasi 1,7 prosenttia kunnan väestöstä.
Vielä vanhempien vuoden 1984 lopun tietojen mukaan 5,0 prosenttia kunnan asukkaista oli ulkomailla syntyneitä. Tuolloin kunnassa asui 2 240 Suomessa syntynyttä, mikä vastasi 2,6 prosenttia kunnan väestöstä.
Vuoden 2010 tietojen mukaan 20 vuotta täyttäneiden kuntalaisten mediaaninettotulot olivat 191 022 kruunua. Vuodelta 2007 olevan tiedon mukaan kuntalaisten nettovarallisuuden mediaani oli 51 000 kruunua.
Vuoden 2011 lopussa kunnan väestö jakautui eri ikäryhmiin seuraavasti:
0–17-vuotiaat: 19,5 %
18–64-vuotiaat: 61,4 %
65 vuotta täyttäneet: 19,1 %
Elinkeinot

Seuraava taulukko kuvaa työpaikkojen ja työllisten jakautumista eri elinkeinojen kesken. Luvut on laskettu kahdessa eri Statistiska centralbyrånin tilastossa ilmoitettujen perusteellisempien tietojen pohjalta. "Päiväväestö" (ruots. dagbefolkning) kertoo kunnassa sijaitsevista työpaikoista ja "yöväestö" (ruots. nattbefolkning) puolestaan kunnassa asuvien elinkeinosta. Työpaikkaomavaraisuus on laskettu päivä- ja yöväestön suhteena. Alkutuotanto tarkoittaa maa- ja metsätaloutta sekä kalastusta. Jalostuksen kohdalla on laskettu yhteen tavaranvalmistus- ja kierrätysteollisuus, energia- ja ympäristöyritykset sekä rakennusteollisuus. Muut toimialat on laskettu palveluihin lukuun ottamatta niitä, joiden elinkeino on tuntematon.
| Elinkeino | Elinkeino | Työpaikat (%) | Työlliset (%) |
| --- | --- | --- | --- |
|   | alkutuotanto | 1,1 | 1,0 |
|   | jalostus | 20,6 | 23,5 |
|   | palvelut | 77,6 | 74,8 |
|   | tuntematon | 0,7 | 0,7 |
|   | Työpaikkoja ja työllisiä | 45 081 | 43 724 |
|   | työpaikkaomavaraisuus | 103,1 |  |
Taajamat

Kunnassa on 19 taajamaa, joiden osuus kunnan väestöstä vuoden 2010 lopussa oli 92,5 prosenttia. Taajamien ulkopuolella asui tuolloin 7 125 asukasta. Seuraavassa on lueteltu kunnan alueella sijaitsevat taajamat väkilukuineen:
| # | Taajama | Väkiluku (31> 12.2010) |
| --- | --- | --- |
| 1 | Gävle | 71 033 |
| 2 | Valbo | 7 065 |
| 3 | Forsbacka | 1 702 |
| 4 | Hedesunda | 1 028 |
| 5 | Norrsundet | 968 |
| 6 | Bergby | 816 |
| 7 | Åbyggeby | 811 |
| 8 | Forsby | 651 |
| 9 | Furuvik | 575 |
| 10 | Hamrångefjärden | 509 |
| 11 | Lund | 444 |
| 12 | Björke | 349 |
| 13 | Trödje | 333 |
| 14 | Norrlandet | 329 |
| 15 | Bönan | 316 |
| 16 | Skutskär* | 308 |
| 17 | Tota | 273 |
| 18 | Berg | 213 |
| 19 | Sälgsjön | 207 |
Kunnan keskustaajama on lihavoitu. Asteriskilla (*) merkityt taajamat kuuluvat tähän kuntaan vain osittain, ja edellä on merkitty kunkin taajaman tähän kuntaan kuuluvan osan väestö. Koko Skutskärin taajamassa on 6 075 asukasta, ja se kuuluu pääosin Älvkarlebyn kuntaan.