stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kivisydän

Hallituskadun sisäänkäynti.
Torinrannan sisäänkäynti.
Pysäköintiluolasto avattiin lokakuussa 2015.
Kivisydän, joka tunnetaan myös nimellä Kallioparkki, on Oulun keskustan alla oleva maanalainen pysäköintialue. Peruskallioon 25 metrin syvyyteen louhitussa luolassa on pysäköintitilat 900 ajoneuvolle ja väestönsuojatilat 3 000 hengelle. Pysäköintilaitos sijaitsee kävelykatu Rotuaarin alapuolella Kauppurienkadun suuntaisesti. Ajorampit on sijoitettu Hallituskadulle ja Autorantaan. Lopullinen rakentamispäätös tehtiin kaupunginvaltuustossa 8. marraskuuta 2010. Urakoitsija Lemminkäinen Oyj solmi urakkasopimuksen Oulun Pysäköinti Oy:n kanssa 2. huhtikuuta 2012, rakentaminen alkoi kesäkuussa 2012 ja Kivisydän avattiin 1. lokakuuta 2015.
Oulun kaupungin yhdyskuntajohtaja Matti Matinheikki arvioi, että Kivisydämen rakennuspäätös on merkittävä taloudellinen kehitysruiske kaupungille ja se voi käynnistää arviolta 300 miljoonan euron maanpäälliset rakennusinvestoinnit. Hankkeen kustannusten on arvioitu olevan 73,5 miljoonaa euroa. Kallioparkkihanke mahdollistaa huomattavaa keskustakortteleiden täydennysrakentamista: keskustakortteleiden taloyhtiöt voivat ostaa osan autopaikoistaan Kallioparkista, jolloin aikaisemmin autopaikkoina oleva tila kortteleiden sisäpihoilla voidaan ottaa muuhun käyttöön. Täydennysrakentamisen myötä keskustan liiketilatarjonnan odotetaan kasvavan ja myös keskustan puistoalueiden ja kävelykatujen suunnittelun odotetaan etenevän.
Hankkeen eteneminen

Oulun kaupunginvaltuusto hyväksyi istunnossaan 21. toukokuuta 2007 kallioparkkialueen asemakaavan äänin 56–11. Oulu luopui ensin hankkeesta poistamalla sen budjettiesityksestä 26. lokakuuta 2009. Kaupunginjohtaja Matti Pennasen mukaan hanke kaatui tuolloin ennakoitua korkeampaan hintaan ja tontinomistajien haluttomuuteen sitoutua maankäyttösopimuksiin. Kallioparkin ensimmäisen vaiheen kokonaiskustannusarvio oli 31 miljoonaa euroa, josta ydinkeskustan kiinteistöjen osuus oli 27,9 miljoonaa euroa ja kaupungin osuus 3,1 miljoonaa euroa. Ensimmäisessä vaiheessa oltiin rakentamassa 700 autopaikkaa. Lopulta autopaikkojen kaavailtua määrää nostettiin 900:aan ja ajoluiskien määrää kahteen. Lisäksi kustannusarvio nousi tuolloin lähes 60 miljoonaan euroon.
Kallioparkki Kivisydämen rakentamis- ja rakennuttamiskustannukset jäivät lopulta 68 miljoonaan euroon ennakoidun 73,5 miljoonan euron sijaan eli pysäköintilaitos tuli 5,5 miljoonaa euroa ennakoitua halvemmaksi. Rakentamiskustannusten osuus loppulaskusta oli 64,5 miljoonaa euroa ja rakennuttamisen osuus 3,5 miljoonaa euroa. Rahoituspuolella kaupungin ennakkoon keräämillä autopaikka- ja väestönsuojelumaksuilla katettiin 44,5 miljoonaa euroa. Oulun kaupungin suunnitteluun käyttämä suora sijoitus jäi 600 000 euroon. Loput 22,9 miljoonaa euroa on hoidettu lainoituksin.
Hankkeen eteneminen > Hankkeen vastustus

Aiheesta käytiin vilkasta keskustelua puolesta ja vastaan Kalevan yleisönosastolla.  Rakentamisen puolesta ja rakentamista vastaan avattiin nettiadressit, joista jälkimmäisessä on yli 17 000 allekirjoitusta. Vastustavassa adressissa kritisoitiin Kallioparkin ympäristövaikutuksia, vaikutuksia asukkaiden viihtyvyyteen, kalleutta sekä hankkeen vaihtoehdottomuutta. Kallioparkkia kannattavassa adressissa puollettiin hanketta muun muassa sen vuoksi, että keskustasta saataisiin autot pois.
Puomiton ja hinnasto

Vuoden 2024 alussa Kivisydämeen sisään- ja ulosajo muutettiin puomittomaksi ja pysäköintilipuke poistettiin käytöstä.
Puomiton ja hinnasto > Hinnasto

2,70 e / h
+ 0,45 e / 10 min
29 e / vrk (yhtäjaksoinen pysäköinti)
Pysäköintimaksun lisäksi pysäköintisovellusten käyttäjät maksavat palvelumaksua.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kivisydän Wikimedia Commonsissa
Kivisydän (Arkistoitu – Internet Archive) – virallinen kotisivu
YLE TV1: MOT S-etuparkki, 23.2.2009, Simo Sipola[vanhentunut linkki]
Oulun liikenne ja logistiikka
| --- | --- |
Liikenne:  Oulun liikenne  Oulun seudun liikenne  Potnapekka 
Liikennekeskukset:  Kivisydän  Oritkarin yhdistettyjen kuljetusten terminaali  Oulun lentoasema  Oulun asemakeskus  Oulun rautatieasema  Oulun satama  Pikkaralan rautatieasema  Toppilan rautatieasema  Tuiran rautatieasema 
Oulu kautta kulkevat tiet:  Valtatie 4  Valtatie 20  Valtatie 22  Seututie 815  Seututie 816  Seututie 834  Seututie 836  Seututie 847  Seututie 849  Yhdystie 8300  E8  E75 
Oulun kautta kulkevat rautatiet:  Pohjanmaan rata  Oulu–Tornio-rata  Oulu–Kontiomäki-rata 
Katuja:  Aleksanterinkatu  Isokatu  Kauppurienkatu  Kirkkokatu  Pakkahuoneenkatu  Rantakatu  Rautatienkatu  Saaristonkatu  Torikatu  Uusikatu  Yliopistokatu 
Sillat:  Erkkolan silta  Kiskopolun silta  Joutsensilta  Möljän silta  Rautasilta  Sangin silta  Tuiran sillat 
Muut kaupungin sisäiset tiet:  Hetekyläntie  Joloksentie  Merikoskenkatu  Raitotie  Poikkimaantie  Seututie 833  Seututie 848  Valtatie 
| n k Perustiedot Wikidatassa: Kivisydän (Q18660096)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: pysäköintiluola, väestönsuoja
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Oulu
koordinaatit: 65°00′44″N 25°28′15″E﻿ / ﻿65.0122°N 25.4708°E﻿ / 65.0122; 25.4708
Panchen-lama

1. panchen-lama, Khedrup Gelek Pelzang
Panchen-lama (tiibetiksi པཎ་ཆེན་བླ་མ།, pan chen bla ma; kiinaksi perinteisin merkein 班禪額爾德尼, Bānchán É'ěrdéní) on Tiibetin buddhalaisuuden, lamalaisuuden, geluk-koulukunnan toiseksi korkein johtaja. Korkein johtaja on dalai-lama. Panchen-laman tehtävänä on muun muassa löytää uusi dalai-laman inkarnaatio ja päinvastoin..
Nykyinen dalai-lama Tenzin Gyatso nimesi Gedhun Choekyi Nyiman panchen-laman 11. inkarnaatioksi 14. toukokuuta 1995, mutta tätä Kiina ei tunnustanut virallisesti. Kiinan hallitus nimesi Gyancain Norbun (uskonnollinen nimi Erdini Qoigyijabu) uudeksi panchen-lamaksi, mutta tätä valintaa eivät Tiibetin pakolaishallitus ja useimmat Kiinan ulkopuolella elävät lamalaisuuden harjoittajat hyväksy. Gedhun Choekyi Nyiman nykyistä olinpaikkaa ei tiedetä.
Panchen-lamat

Khedup Gelek Pelsang (Khedrup Gelek Pal Sangpo), 1385–1438
Sonam Choklang, 1439–1504
Wensa Lobsang Dhondup, 1505–1564
Lobsang Choekyi Gyaltsen, 1570–1662
Lobsang Yeshi (Lobsang Yeshe), 1663–1737
Palden Yeshi (Palden Yeshe), 1738–1780
Lobzang Tenpai Nyima (Tenpe Nyima), 1781/1782–1854
Tenpe Wangchuk, 1855–1882
Erdeni Choekyi Nyima (Choekyi Nyima), 1883–1937
Lobsang Trinley Choekyi Gyaltsen (Choekyi Gyaltse), 1938–1989
*Gedhun Choekyi Nyima, 1989– (dalai-laman valitsema)
*Erdini Qoigyijabu, 1990– (kiinalaisten valitsema)
Salpausselän kirkko

| Salpausselän kirkko |
| --- | --- |
 Salpausselän kirkko
Sijainti:  Lahti
Koordinaatit:  60°58′48″N, 025°35′28″E
Seurakunta:  Salpausselän seurakunta
Rakentamisvuosi:  1972
Suunnittelija:  Helmer Löfström, Woldemar Baeckmanin ja Helmer Löfströmin arkkitehtitoimisto
Materiaali:  keltatiili
Istumapaikkoja:  300
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Salpausselän kirkko on Lahdessa sijaitseva evankelis-luterilainen kirkko, joka valmistui vuonna 1972. Keltatiilisen kirkon suunnitteli Helmer Löfström.
Salpausselän kirkko on matala ja eleettömäksi luonnehdittu rakennus, jonka eri osat muodostavat suorakulmion mallisen sisäpihan.
Rakennuksen historia

Salpausselän kirkosta järjestettiin suunnittelukilpailu vuonna 1967, jonka voitti arkkitehti Kristian Gullichsenin työryhmä. Heidän ehdotuksensa korosti taloudellisuutta, muunneltavuutta ja nykyaikaisuutta. Lopulta kirkon kuitenkin suunnitteli helsinkiläinen Woldemar Baeckmanin ja Helmer Löfströmin arkkitehtitoimisto, vaikka he tulivat suunnittelukilpailussa vasta kolmansiksi. Heidän toteuttamansa lopulliset suunnitelmat valmistuivat vuonna 1971.
Aiheesta muualla

Lahden seurakuntayhtymä, Salpausselän kirkko[vanhentunut linkki]
Andreas Norlén

| Andreas Norlén |
| --- | --- |
 Norlén vuonna 2024
Ruotsin valtiopäivien puhemies
 24.9.2018–  
Monarkki:  Kaarle XVI Kustaa
Pääministeri:  Stefan Löfven Magdalena Andersson Ulf Kristersson
Edeltäjä:  Urban Ahlin
Henkilötiedot
Syntynyt: 6. toukokuuta 1973 (ikä 51) Bromma, Tukholma
Puoliso:  Helena Kjellström (vih. 2013)
Lapset:  1
Tiedot
Puolue:  Maltillinen kokoomus
Andreas Norlén (s. 6. toukokuuta 1973 Bromma) on ruotsalainen maltillisen kokoomuksen poliitikko, joka on toiminut Ruotsin valtiopäivien puhemiehenä syyskuusta 2018 lähtien.
Elämä ja ura

Norlén on syntynyt Tukholman Brommassa, mutta kasvanut Itä-Götanmaan Ödeshögissä. Hän meni mukaan Maltillisen kokoomuksen nuorisojärjestön toimintaan vuonna 1988. Lukiossa Norlén suoritti yhteiskuntatieteellisen linjan valmistuen 1992. Norlén muutti Motalaan 1995, missä hän istui kunnanvaltuustossa vuosina 1998–2002 ja 2006–2014.
Suoritettuaan liikejuridiikan maisterintutkinnon Linköpingin yliopistossa vuonna 1996 Norlén jatkoi opintojaan valmistuen oikeustieteen maisteriksi Tukholman yliopistossa vuonna 2000. Norlén on väitellyt myös tohtoriksi liikejuridiikan alalta Linköpingin yliopistossa vuonna 2004. Valtiopäiville hänet valittiin vuoden 2006 vaaleissa.
Norlén oli porvariallianssin, eli Maltillisen kokoomuksen, keskustapuolueen, kristillisdemokraattien ja liberaalien yhteinen ehdokas puhemieheksi. Puhemies valittiin syyskuun vaalien jälkeen ja äänestyksessä Norlén voitti vastaehdokkaansa, sosiaalidemokraattien, ympäristöpuolueen ja vasemmistopuolueen ehdokkaan Åsa Lindestamin äänin 203–145. Norlénia tuki äänestyksessä myös Ruotsidemokraatit.
Norlén on ollut naimisissa Helena Kjellströmin kanssa vuodesta 2013. Yhdessä heillä on vuonna 2016 syntynyt poika.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Andreas Norlén Wikimedia Commonsissa
Norlénin blogi (ruotsiksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Norja 
Norlén Suomen pääministeri Sanna Marinin kanssa Helsingissä 16. tammikuuta 2023.
Kaarle XIII

| Kaarle XIII (Kaarle II) |
| --- | --- |
 
Ruotsin kuningas
Valtakausi:  6. kesäkuuta 1809 – 5. helmikuuta 1818
Edeltäjä:  Kustaa IV Aadolf
Seuraaja:  Kaarle XIV Juhana
Sijaishallitsija:  Kaarle XIV Juhana, 1810–1818
Norjan kuningas
Valtakausi:  4. marraskuuta 1814 – 5. helmikuuta 1818
Edeltäjä:  Kristian Fredrik
Seuraaja:  Kaarle III Juhana
Sijaishallitsija:  Kaarle III Juhana

Syntynyt:  7. lokakuuta 1748 Tukholma, Ruotsi
Kuollut:  5. helmikuuta 1818 (69 vuotta) Tukholma, Ruotsi
Puoliso:  Hedwig Elizabeth Charlotte
Lapset:  Kaarle XIV Juhana (adoptoitu)
Suku:  Holstein-Gottorp
Isä:  Aadolf Fredrik
Äiti:  Loviisa Ulriika
Uskonto:  luterilainen
Nimikirjoitus:  
Kaarle XIII:n kuninkaallinen monogrammi.
Kaarle XIII:n patsas.
Kaarle XIII ( 7. lokakuuta 1748 – 5. helmikuuta 1818) oli Ruotsin kuningas vuosina 1809–1818 ja Norjan kuningas (hallitsijanimellä Kaarle II) vuosina 1814–1818. Todellinen valta kuului lähes koko hänen kuninkuutensa ajan kruununprinssi Kaarle Juhanalle. Kaarle XIII oli ensimmäinen ”Pikku-Ruotsin” kuningas, sillä venäläisten miehittämä Suomi liitettiin suuriruhtinaskuntana Venäjän keisarin alaisuuteen Haminan rauhassa 17. syyskuuta 1809. Kaarle XIII oli myös viimeinen Holstein-Gottorpin hallitsijasukua edustanut Ruotsin kuningas.
Kuninkaan veljenä

Kaarle oli kuningas Aadolf Fredrikin ja Preussin prinsessa Loviisa Ulriikan toinen poika. Hän jäi lapsena lahjakkaan isoveljensä, kruununprinssi Kustaan varjoon.
Kustaasta tuli kuningas Kustaa III vuonna 1771, ja kun hän seuraavana vuonna vahvisti asemaansa vallankaappauksella, oli Kaarle hänen tukenaan tuossa vaarallisessa hankkeessa. Kustaa III palkitsi veljensä uskollisuuden nimittämällä tämän Södermanlandin herttuaksi. Tästä syystä Kaarleen viitataan usein nimityksellä Kaarle-herttua.
Kustaa III oli pitkään lapseton, joten paineet kruununperillisen tuottamisesta siirtyivät Kaarlelle, joka avioitui vuonna 1774 Oldenburgin herttuan tyttären Hedwig Elizabeth Charlotten (1759–1818) kanssa. Avioliitosta syntyi poika, mutta tämä kuoli vain viikon ikäisenä.
Kaarlen ja Kustaa III:n välit huononivat vähitellen, ja niinpä Kaarle menetti sen vähänkin vaikutusvallan Ruotsin politiikkaan, joka hänellä oli aiemmin ollut. Kaarle päätti keskittyä vapaamuuraritoimintaan ja nousi Ruotsin vapaamuurarien johtoon. Lisäksi hän harrasti epämääräistä okkultismia, muun muassa kuolleiden ihmisten henkien manaamista.
Kaarlelle oli annettu laivaston amiraalin arvo jo pikkulapsena. Hän palveli ns. Kustaa III:n sodassa johtamalla sotatoimia Suursaaren meritaistelussa 7. kesäkuuta 1788 ja Ahvenanmaan meritaistelussa 27. heinäkuuta 1789. Kaarle ei kuitenkaan tietänyt paljoakaan merisodankäynnistä ja molemmat taistelut päättyivät Ruotsin kannalta vaatimattomiin tuloksiin. Kaarle kuitenkin esiintyi suurena sotasankarina.lähde?
Kuninkaan setänä

Kuningas Kustaa III murhattiin vuonna 1792. Kustaa III:n poika Kustaa IV Aadolf oli tuolloin vasta 13-vuotias, joten Kaarlesta tuli sijaishallitsija (nimikkeellä valtionhoitaja) veljenpoikansa alaikäisyyden ajaksi, vuosiksi 1792–1796. Kaarle oli tuntenut hyvin monet Kustaa III:n vastaisen salaliiton jäsenet, joten jotkut epäilivät hänen olleen jollain tavalla osallinen veljensä murhaan. Tällaiselle väitteelle ei kuitenkaan ole löydetty mitään todisteita. Jos Kaarle vehkeili veljeään vastaan, ei motiivina ollut ainakaan vallanhimo, sillä sijaishallitsijana hän esiintyi hyvin heikosti ja epävarmasti. Käytännössä hän siirsi kaiken vastuun valtion johtamisesta ystävälleen Gustaf Adolf Reuterholmille.
Kun Kustaa IV Aadolf tuli täysi-ikäiseksi marraskuussa 1796 ja sai täydet valtaoikeudet, menetti Kaarle sijaishallitsijan asemansa. Myös Reuterholm joutui eroamaan virastaan. Kaarlella ei ollut vaikutusvaltaa veljenpoikaansa, joten näytti siltä, että hänen roolinsa Ruotsin historiassa oli päättynyt. Vuonna 1809 tapahtui kuitenkin yllättävä käänne: Suomen sodan aiheuttama sotilaallinen katastrofi johti keväällä 1809 sotilasvallankaappaukseen, jossa Kustaa IV Aadolf syrjäytettiin. Kaarle nimitettiin ensin Ruotsin valtionhoitajaksi ja muutamaa kuukautta myöhemmin Ruotsin valtiopäivät valitsivat hänet uudeksi kuninkaaksi, hallitsijanimellä Kaarle XIII.
Kuninkaana

Koska Kaarle XIII:lla ei ollut lapsia, tuli kysymys kruununperillisestä pian hyvin ajankohtaiseksi. Kiirettä lisäsi se, että Kaarle XIII sai syksyllä 1809 halvauksen ja vammautui pysyvästi. Lopulta kruununprinssiksi valittiin Napoleonin armeijan marsalkka Jean-Baptiste Bernadotte, joka otti hallituksen johtoonsa heti saavuttuaan Ruotsiin marraskuussa 1810. Kaarle XIII suhtautui aluksi torjuvasti alhaista syntyperää olevaan Bernadotteen. Kaunopuheinen ja huomaavainen Bernadotte osasi kuitenkin käsitellä raihnaista kuningasta niin, että tämä muutti mielipiteensä hänestä ja suostui jopa adoptoimaan hänet pojakseen nimellä Kaarle Juhana.
Ruotsin ja Norjan liitossa 1814 Kaarle XIII kruunattiin myös Norjan kuninkaaksi hallitsijanimellä Kaarle II (norjaksi Karl II). Kaarle XIII:n viimeiset vuodet kuluivat sairastellessa.
Kesanto

Kesanto tarkoittaa tuotantoon käyttämätöntä peltoa. Kesannoitaessa pelto jätetään vuodeksi tai useammaksi viljelemättä, jotta pellon maapohja uudistuisi. Yhden viljan viljely vuodesta toiseen yksipuolistaa ja köyhdyttää maaperän ravinteita. Vuorokierrolla tasapainotetaan tätä. Kesannointi lisää maaperän pieneliötoimintaa. Kesannoinnilla pyritään myös saamaan peltoon edellisvuosina kasvaneet rikkaruohot kuriin. Kesannoinnilla pellon maaperä asetetaan ”lepotilaan”, jolloin siinä ei viljellä mitään. Suomessa on harjoitettu kolmivuoroviljelyä, jossa joka kolmas vuosi pelto on kesannolla.
Kesantotyypit

Viherkesannolla tarkoitetaan riista-, maisema-, niitty- tai nurmikasveilla kylvettyä peltoa.
Avokesannolla tarkoitetaan peltoa, joka on kasvukaudella ilman kasvipeitettä tai sänkeä.
Sänkikesannolla tarkoitetaan peltoa, joka on sängen peittämää ja muokkaamatonta.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Tietoa kesannon käytöstä historiallisena aikana
Michael Dummett

| Michael Dummett |
| --- | --- |
 Michael Dummett 2004.
Henkilötiedot
Syntynyt: 27. kesäkuuta 1925 Lontoo, Englanti
Kuollut: 27. joulukuuta 2011 (86 vuotta)
Koulutus ja ura
Koulukunta:  analyyttinen filosofia
Vaikutusalueet:  matematiikan filosofia, kielifilosofia, metafysiikka
Opettaja:  Elizabeth Anscombe
Michael Anthony Eardley Dummett (27. kesäkuuta 1925 Lontoo, Englanti – 27. joulukuuta 2011) oli yksi 1900-luvun tunnetuimmista englantilaisista filosofeista. Hänen kiinnostuksen kohteina olivat muun muassa kielifilosofia, metafysiikka, matematiikan filosofia ja logiikan filosofia. Dummett tuli tunnetuksi myös Gottlob Fregeä käsittelevistä tutkimuksistaan. Dummett tunnettiin myös rasismin vastustajana.
Elämä > Opinnot ja perhe

Michael Dummett syntyi 1925 ja kävi Winchester Collegen. Hän palveli asevoimissa 1943–1947. Hän oli ensin tykistössä ja sitten Intiassa ja Malesiassa tiedustelujoukoissa. Sotilasuransa jälkeen Dummett opiskeli Christ Church Collegessa, Oxfordin yliopistossa. Hän valmistui 1950 parhain arvosanoin pääaineenaan filosofia, politiikka ja taloustiede. Dummett pääsi Oxfordin All Souls Collegeen, jossa voi tehdä tutkimusta ilman paineita opetustyöstä tai väitöskirjasta. Vuosina 1950–1951 hän oli lisäksi filosofian apulaisluennoitsijana Birminghamin yliopistossa. Dummett meni naimisiin Ann Chesneyn kanssa 1951. He saivat seitsemän lasta, neljä poikaa ja kolme tyttöä.
Elämä > Uran alku filosofina ja rasismin vastainen työ

Dummettin ensimmäinen filosofinen artikkeli oli kirja-arvostelu, joka julkaistiin Mind-lehdessä 1953. Hän kirjoitti 1950–1960-luvuilla useita muitakin artikkeleita, mutta ne eivät herättäneet suurta suosiota filosofisissa piireissä. Dummett keskittyi vaimonsa kanssa samaan aikaan rasismin vastaiseen työhön. Hän perusti 1965 Oxford Committee for Racial Integrationin, joka liittyi pian kansalliseen rasismin vastaiseen komiteaan, jonka johtoon Dummett nousi. Hän jättäytyi sivuun komitean toiminnasta 1967, kun oli päätellyt, että valkoihoinen voi toimia vain avustajana rasismin vastaisessa työssä. Dummett perusti uuden järjestön, joka keskittyi maahanmuuttajien oikeuksiin. Hän palasi kuitenkin vuonna 1969 filosofiaan.
Elämä > Paluu filosofiaan

Dummettin ensimmäinen kirja Frege: Philosophy of Language julkaistiin lopulta 1973. Teos oli merkittävä vedenjakaja Gottlob Fregen filosofian tutkimisessa. Dummett julkaisi 1981 uuden painoksen kirjasta nimellä The Interpretation of Frege’s Philosophy, jossa oli enemmän viittauksia Fregen töihin. Niiden välillä Dummett julkaisi lisäksi teokset Elements of Intuitionism ja tutkimuskokoelman Truth and Other Enigmas. Dummett sai 1979 Oxfordin yliopiston logiikan Wykeham-professorin viran, jota hän piti vuoteen 1992, jolloin hän jäi eläkkeelle.
Vaikka Dummett tunnettiin erityisesti työstään Englannissa, hän opetti myös useissa muissakin yliopistoissa ympäri maailmaa. William Jamesia käsitellyt luento, jonka hän piti Harvardin yliopistossa 1976, julkaistiin 1991 nimellä The Logical Basis of Metaphysics, joka oli Dummettin mittavin tutkimus realistien ja antirealistien välisesä keskustelusta. Samana vuonna Dummettilta ilmestyi toinen kokoelma Frege and Other Philosophers ja Frege-tutkimuksen odotettu jatko-osa Frege: Philosophy of Language. Hänen kolmas kokoelmansa The Seas of Language julkaistiin 1993. Dummettilta julkaistiin vielä 2000-luvulla kaksi luentosarjaa Truth and the Past ja Thought and Reality.
Dummett julkaisi uransa aikana myös lukuisia kirjoja muistakin aiheista. Hän oli kiinnostunut tieteiskirjallisuudesta ja korttipeleistä sekä niiden historiasta. Dummett julkaisi 1980 tarot-kortteja käsitelleen teoksen The Game of Tarot: From Ferrara to Salt Lake City, jossa hän esitti, että tarot-kortit olivat keskiajalla normaaleja pelikortteja ja okkultismi liitettiin niihin vasta 1700-luvulla. Dummettin muita julkaisuja olivat vaalijärjestelmiä käsitelleet Voting Procedures ja Principles of Electoral Reform, joissa hän esitti oman vaalijärjestelmän, ja maahanmuuttoa käsitellyt On Immigration and Refugees.
Työstään filosofiassa Dummett palkittiin useasti. Tieteenfilosofian Lakatos-palkinnon hän sai 1994, logiikan ja filosofian Rolf Schock -palkinnon 1995 ja analyyttistä filosofiaa käsitelleistä teoksistaan Lauener-palkinnon 2010. Dummett aateloitiin 1999 työstään filosofian ja rodullisen tasa-arvon puolesta.
Hän on ollut Academia Europæan jäsen vuodesta 1990.
Dummett kuoli joulukuussa 2011.
Teoksia

Frege: Philosophy of Language, 1973, Duckworth.
Elements of Intuitionism, 1977, Clarendon Press.
Truth and Other Enigmas, 1978, Harvard University Press.
Twelve Tarot Games, 1980, Duckworth.
The Interpretation of Frege's Philosophy , 1981, Duckworth.
The Logical Basis of Metaphysics, 1991, Harvard University Press.
Origins of Analytical Philosophy, 1993, Harvard University Press.
The Seas of Language, 1993, Clarendon Press.
Aiheesta muualla

Michael Dummett / Tarot. (englanniksi)
Pataut, Fabrice: Antirealistinen lähestymistapa kieleen, ajatukseen, logiikkaan ja analyyttisen filosofian historiaan – Michael Dummetin haastattelu. niin & näin 1/2000, 4–15.
Raatikainen, Panu: Michael Dummett – ymmärtämisen ja logiikan filosofi. niin & näin 1/2012.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii  MathSciNet  Mathematics Genealogy Project  Scopus  zbMATH 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Ritarihuone (instituutio)

Suomen ritarihuone Helsingissä.
Ritarihuonejärjestys säätelee aateliston toimintaa. Suomen ritarihuonejärjestys pohjautuu Ruotsin vallan aikaiseen ritarihuonejärjestykseen.
Ruotsin vallan aika

Ruotsin kuningaskunta päätti ritarihuonejärjestyksestä kuningas Kustaa II Aadolfin aikana vuonna 1626. Sitä ennen neljä säätyä aatelisto, papisto, porvaristo ja talonpojat päättivät valtiopäiväjärjestyksestä vuonna 1617. Aatelisto kokoontui Ruotsin ritarihuoneelle Tukholmassa.
Ritarihuonejärjestykseen kuului kolme luokkaa. Herraluokkaan kuuluivat kreivilliset ja vapaaherralliset suvut. Toiseen luokkaan kuuluivat arvonimettömät aateliset, jotka polveutuivat valtaneuvoston jäsenistä. Kolmas luokka muodostui arvonimettömistä aatelisista. Ruotsin aateli luopui luokkajaosta vuonna 1719, mutta vanha ritarihuonejärjestys palautettiin Ruotsin kuningas Kustaa III:n aikana vuonna 1778. Ritarihuonejärjestykseen tehtiin lisäyksiä vuonna 1778.
Autonomisen Suomen aika

Ruotsin vallan aikaiset lait jäivät voimaan Suomen sodan jälkeen vuonna 1809. Suomen suuriruhtinaskunta säilytti vanhan ritarihuonejärjestyksen. Ritarihuoneinstituution suunnittelu aloitettiin Porvoon valtiopäivillä vuonna 1809, mutta Euroopan poliittisten tapahtumien ja sotien seurauksena suunnittelutyöhön palattiin keisarin käskykirjeen myötä vuonna 1816. Suomen aateli järjestäytyi ritarihuoneeksi Venäjän keisari, Suomen suuriruhtinas Aleksanteri I:n päätöksellä vuonna 1818.
Ritarihuoneen johtokunta kokoontui Turussa vuoteen 1820. Johtokunta siirsi ritarihuoneen arkiston Turusta Helsinkiin vuonna 1820, joka oli peltinen rauta-arkku.
Suomen ritarihuoneen johtokunta suoritti kokouksia Helsingissä. Helsingin Ritarikadun rakennuksen valmistuttua johtokunta on suorittanut kokouksia Suomen ritarihuoneella vuodesta 1862. Ritarihuone toimi myös säätyvaltiopäivien kokoontumispaikkana.
Aatelisto luopui ritarihuoneen kolmijaosta vuonna 1869.
Vuosien 1905-1906 säätyvaltiopäivillä aatelisto kannatti yksikamariseen eduskuntaan siirtymistä äänin 100-8. Yksikään valtiopäivämies ei kannattanut aatelissäädyn säilyttämistä. Neljän säädyn valtiopäiväjärjestys säilyi Suomessa vuoteen 1907.
Viimeinen aateloitu henkilö oli ministerivaltiosihteeri August Langhoff vuonna 1912, joka sai vapaaherran arvonimen.