stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Acharagma
Suvun sukulaisuussuhteet

Acharagma-lajit ovat kauan aiheuttaneet päänvaivaa tutkijoille, sillä ne eivät mukavasti tunnu mahtuvan mihinkään kaktussukuun. Niitä on siirrelty suvusta toiseen, kunnes DNA-sekvenssit ovat antaneet tukea ajatukselle, että ne ovat varsin erillinen kokonaisuutensa eivätkä sijoitu mihinkään muuhun sukuun.
Suvun tieteellinen nimi tarkoittaa uurteetonta, mikä viittaa siihen, että varren nystyissä ei ole areoliuurretta.
Zingo

Zingo-virvoitusjuomapulloja kaupan hyllyllä.
Zingo on ruotsalainen virvoitusjuoma, joka esiteltiin 1950-luvulla. Silloin se tunnettiin nimellä Ingo-läsk, joka tulee nyrkkeilijä Ingemar "Ingo" Johanssonista. Tämä nimi ei ollut juomalla käytössä kovin pitkään (varsinkin, kun Johansson menetti maailmanmestaruuden raskaan sarjan nyrkkeilyssä), ja näin juoma nimettiin uudelleen Zingoksi. Brändi ilmestyi ensimmäisen kerran vuonna 1962. Juomalla oli senaikaisena iskulauseena "försvinnande god" (suom. häviävän hyvää). Juomaa on saatavilla vain appelsiininmakuisena, mutta vuonna 1973 valmistajat kokeilivat kolmea uutta makuvaihtoehtoa, jotka olivat banaani, kirsikka ja päärynä.
Vuonna 1973 markkinoitiin myös suklaanmakuista Zingoa. Se oli hiilihapollista suklaavirvoitusjuomaa. Suklaanmakuinen Zingo oli läpikuultavan ruskeaa limonaadia, ja se oli ollut erittäin suosittua.
Käännös suomeksi
Pierre Abélard

Abélard ja Heloise.
Pierre Abélard (Petrus Abelardus, 1079 – 21. huhtikuuta 1142) oli ranskalainen teologi, skolastinen filosofi ja säveltäjä. Hän on skolastisen metodin perustaja yhdessä Alexandrer Halesilaisen kanssa. Hänen rakkaustarinastaan Héloïsen kanssa on tullut legendaarinen.
Elämä > Lapsuus ja nuoruus

Abélard syntyi Nantesin lähellä yläluokkaiseen perheeseen, mutta hän ei halunnut antautua perinteen mukaisesti sotilaaksi. Isällä oli toiveita, että joku hänen pojistaan lähtisi opintielle, ja siksi hän antoi Abélardille luvan lähteä kouluttautumaan. Kuusitoistavuotiaana hän oli Pariisissa opiskelemassa aikansa Ranskan johtavien dialektikkojen oppilaana, Abélard oppi nopeasti, ja hän keskittyi tuolloin muodissa olleeseen dialektiikkaan, joka oli tullut tunnetuksi Aristoteleen teosten latinankielisten käännösten kautta. Tätä filosofian osa-aluetta opetettiin tuolloin vapaamielisimmissä katedraalikouluissa. Pariisiin hänet houkutteli dialektiikan tuolloinen auktoriteetti Guillaume de Champeau (Vilhelm Champeauxlainen), jonka luennoille Abélard halusi ehdottomasti päästä. Abélard oli tunnollinen ja lahjakas opiskelija, ja vanhoilla päivillään hän muisteli, miten voitti de Champeaun väittelyssä, sai tämän myöntämään virheensä ja muuttamaan mielipiteensä.
Nominalistina tunnettu Compiègnen kaniikki Roscellinus väittää olleensa Abélardin opettaja. Tämä ehkä tapahtui Abélardin nuoruusvuosina, kun hän vaelsi koulusta toiseen saadakseen opetusta ja harjoitusta, tai ehkä joinain myöhempinä vuosia, joista ei ole säilynyt riittävästi historiallista tietoa.lähde?
Opiskeluvuosina Abélard sai havaita sellaisen ihmeen, että hänestä tuli opiskelijana suositumpi kuin opettajistaan. Moni aloitteleva opiskelija oli kuullut Abélardista ja halusi tämän oppilaaksi, eikä jonkun vanhan arvossa pidetyn opettajan. Myöhemmin hän totesi juopuneensa maineestaan ja luulleensa olevansa koko maailman ainoa filosofi.
Elämä > Filosofi ja teologi

Lopulta Abélard päätyi Pariisiin ja ryhtyi seuraamaan Anselm Canterburylaisen oppilaan Guillaume de Champeaun opetusta Notre Damen katedraalikoulussa. Abélardin kehittämä konseptualismi ja myös nominalismi syrjäyttivät paljolti Pyhän Anselmin filosofiset opit. Tästä opettajasta tuli myöhemmin hänen katkera vihollisensa.lähde?
Vuoden 1102 tienoilla, ollessaan vasta 22-vuotias, hän toimi opettajana itse perustamassaan koulussa Melunissa Pariisin seudulla. Oppilaitoksessaan hän opetti retoriikkaa ja skolastista filosofiaa. Myöhemmin hän muutti Pariisin lähelle Corbeiliin ollakseen lähempänä keskeistä keskustelupaikkaa. Hän oli loistava opettaja, ja hänellä oli menestystä oppilaiden suhteen. Menestyneenä opettajana hän soi itselleen oikeuden ja mahdollisuuden hyökätä sekä Vilhelm Champeauxlaisen opettamaa realistista oppia että Roscellinuksen nominalismia vastaan. Hän aloitti teologian opinnot varsin myöhään, mutta hänen menestyksensä tämän oppiaineen puitteissa oli yhtä merkittävää kuin filosofiassakin.lähde?
Kun Abélard palasi Pariisiin vuonna 1108, hän kohtasi uudelleen vanhan opettajansa ja nykyisen kilpailijansa Guillaume de Champeaun. Tästäkin tapaamisesta Abélard selviytyi voittajana. Pariisissa hän perusti koulunsa Sainte-Genevièven kukkulalle, jolta näkyy Notre Damen katedraali ja jolla paikalla sijaitsee nykyisin niin sanottu vanha Sorbonne. Hän kävi seuraamassa Anselmin luentoja Laonissa. Hänen filosofinen ja teologinen uransa oli huipussaan, ja oppilaat tulivat kaikkialta kuulemaan hänen luentojaan. Vuonna 1115 hänet nimitettiin Notre Damen katedraalin kaniikiksi.lähde?
Abélardin elämä osuu aikaan, jolloin yliopistolaitos oli vasta etsimässä muotojaan. Mitään kirjoitettuja tai vakiintuneita sääntöjä sille, miten opetus järjestetään ja opinnäytteet tehdään, ei vielä ollut. Oppilaat ja opettajat saattoivat asua usein samoissa taloissa. Opettajien taloudellinen asema oli kehno, sillä pidettiin sopimattomana ottaa rahaa opetuksesta. Abélard ilmoitti oppilailleen, että jos haluaa olla hänen oppilaansa, siitä pitää antaa myös rahallinen korvaus. Osa opettajista sai korvauksensa katedraalikirkosta tai heillä oli osuus jonkun tietyn luostarin tuloihin. Näin oli myös Abélardin laita, vaikka hän ei ollutkaan saanut pappisvihkimystä.
Elämä > Hymnirunoilija

Abélard ei ollut vain teologi ja filosofi, vaan arvostettu runoilija ja säveltäjä. Hänen rakkauslaulunsa olivat aikanaan suosittuja, mutta ne ovat kadonneet. Abélard kirjoitti Paracleten luostaria varten laulukirjan, mutta sekin on kadonnut. Paracleten luostarin johtajana oli hänen rakastettunsa Héloïse. Häneltä on kuitenkin säilynyt noin 130 hymniä, joista tunnetuin on ”O quanta qualia”. Se on tarkoitettu käytettäväksi lauantai-illan vesper-rukoushetkessä. Hymni on käännetty useille kielille. Sen suomenkielinen käännös on Ruotsin kirkon virsikirjassa virsi 641 ”On sapatti niin suuri ihana loistossaan”.
Elämä > Myöhemmät vaiheet

Kastraation myötä Abélard menetti mahdollisuuden toimia kirkollisessa tai kirkolliseen opetukseen liittyvässä tehtävässä. Säännösten mukaan rampautuneet eivät saaneet opettaa. Näin luostarielämä jäi hänen ainoaksi mahdollisuudekseen.
Abélardin elämässä alkoi pitkä ja monivaiheinen kierto eri luostareissa. Lisäksi hän perusti uudelleen koulunsa Maisonceileen vuonna 1120. Jälleen kerran hänen luentonsa olivat täynnä innokkaita oppilaita. Erityistä kuuluisuutta saivat hänen dialektiikan luentonsa, sillä niistä ei koskaan etukäteen tiedetty miten ne päättyisivät. Vastaukseksi johonkin kirkolliseen opinkappaleeseen saattoi tulla sekä "kyllä" ja "ei". Sic et non (niin ja ei) onkin yksi Abélardin kuuluisimpia kirjoituksia. Enemmän kuin kirjoituksillaan, Abélard innosti luennoillaan oppilaitaan ajattelemaan itse. Looginen ajattelu oli hänen mukaansa aina tärkeämpää kuin sokea mystiikka. Tämä puhe toi hänelle paljon vaikutusvaltaisia vihollisia.
Vuonna 1121 Soissonsin kirkolliskokous julisti Abélardin väitöskirjan kolminaisuusopista harhaoppiseksi. Väitöskirja määrättiin poltettavaksi ja Abélardin määrättiin muuttamaan luostariin, jonka esimies oli hänen vanha vihollisensa. Ankeudet päättyivät vuonna 1125, kun hänet valittiin bretagnelaisen luostarin apotiksi.
Ajattelun vapautta puolustanut Abélard sai itselleen arkkivihollisen niin filosofisessa kuin teologisessakin ajattelussa Bernhard Clairvaux'laisesta. Tätä ärsytti Abélardin vaatimus siitä, että ihmisen pitää ymmärtää se, mihin hän uskoo. Lopulta heidän kiistansa johti siihen, että Abélard tuomittiin harhaoppisuudesta. Kiistaan saatiin sovinto, kun Abélard suostui käymään Bernhard Clairvaux'laisen luona pyytämään anteeksi ja perumaan harhaoppiset mielipiteensä.
Abélard kuoli 21. huhtikuuta 1142 Saint-Marcelin luostarissa lähellä Chalon-sur-Saônea. Abélardin perustaman luostarin raunioita on nykyisinkin nähtävissä lähellä Troyes'n kaupunkia. Abélardin ruumiin jäännöksiä, tai ainakin sellaisina pidettyjä, on siirretty monesti. Nykyisin Abélard on haudattu Pariisin Père-Lachaisen hautausmaalle.
Tuotanto > Keskeiset teokset

Theologia
Dialectica
Histoire de mes malheurs (Historia Calamitatum)
Six planctus (musiikkia - neumes)
Tuotanto > Teologia

Theologia Summi Boni
Theologia Christiana
Theologia Scholarium
Sic Et Non
Ethica sive Scito te ipsum
Dialogus inter Philosophum, Christianum et Iudaeum
Soliloqium
Commentaria In Epistolam Pauli ad Romanos
Problemata Heloissae
Apologia Ne juxta Boethianum
Confessio fidei Universis
Confessio fidei ad Heloisam
Sermones - Epistola introductoria Abaelardi
Expositio Orationis Dominicae
Expositio Symboli Apostolorum
Expositio Symboli Athanasii
Expositio in Hexaemeron
Tuotanto > Dialektiikka

Dialectica
De intellectibus
Glossae super Topica
Introductiones parvulorum
Logica Ingredientibus
Logica Nostrorum Petitioni
De generibus et speciebus
Sententie secundum Magistrum Petrum
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pierre Abélard Wikimedia Commonsissa
Abelard, Peter: Historia Calamitatum: The Story of My Misfortunes (englanniksi)
Corazzon, Raul: Abelard's Logic and the Origins of Nominalism Theory and History of Ontology (englanniksi)
King, Peter: Peter Abelard The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Turner, William: Peter Abelard Catholic Encyclopedia. 1911. New York:  Robert Appleton Company. (englanniksi)
Keskiajan filosofia
Alkuin
Rabanus Maurus
Johannes Scotus Eriugena
Avicenna
Petrus Damianus
Avicebron
Anselm Canterburylainen
Roscellinus
Bernardus Chartreslainen
Theodoricus Chartreslainen
Avempace
Gilbertus Porretanus
Pierre Abélard
Willelmus Concheslainen
Petrus Lombardus
Johannes Salisburylainen
Averroës
Maimonides
Robert Grosseteste
Albert Suuri
Alexander Halesilainen
Petrus Hispanus
Willelmus Auvergnelainen
Henri Ghentiläinen
Roger Bacon
Bonaventura
Tuomas Akvinolainen
Sigerus Brabantilainen
Boethius Dacialainen
Mestari Eckhart
Johannes Duns Scotus
Vilhelm Occamilainen
Jean Buridan
Godefridus Fontaineslainen
Aegidius Roomalainen
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii  zbMATH 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  RISM  SNAC  IdRef 
Abélard ja hänen oppilaansa Héloïse Edmund Leightonin maalaus, vuodelta 1882.
Lohjan Pallo

| Lohjan Pallo |
| --- | --- |

Lempinimet:  LoPa
Perustettu:  1966
Kaupunki:  Lohja
Kenttä:  Harjun urheilukenttä
Sarjataso:  Nelonen
Puheenjohtaja:  Mikko Koivisto
Päävalmentaja:  Markus Hänninen, Mikko Kauranen, Mikko Ruokonen
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lohjan Pallo (LoPa) on vuonna 1966 perustettu lohjalainen jalkapalloseura, joka perustettiin kolmen seuran yhdistyessäselvennä.
LoPan edustusjoukkueiden kotikenttä on Harjun urheilukenttä. Miesten edustusjoukkue pelaa 4. divarissa kaudella 2025 ja naisten edustusjoukkue pelaa 4. divarissa kaudella 2025.
Lohja Cup

Lohja Cup on Lohjan Pallon järjestämä suosittu nurmikentällä pelattava jalkapalloturnaus. Turnaus järjestetään vuosittain poikajoukkueiden osalta kesäkuussa ja tyttöjoukkueiden osalta elokuussa. Turnaukseen on osallistunut vuosittain yhteensä oli 300 joukkuetta ympäri Suomen.
Juniorijoukkueet

Lohjan Pallolla on myös juniorijoukkueet kaikilla ikätasoilla 5-vuotiaista aikuisiin sekä tytöissä että pojissa. Lisäksi seurassa on soveltavan jalkapallon kerho FC Uniikit.
Edustusjoukkueiden tapahtumia

LoPan miesten edustusjoukkue pelasi Kakkosessa vuosina 1992–1994, 2000 ja 2007–2012. Seuralla oli vuosina 2005–2009 farmisopimus FC Lohjan kanssa.
Aiheesta muualla

Lohjan Pallo
Lillehammer IK

| Lillehammer IK |
| --- | --- |

Perustettu:  1957
Kaupunki:   Lillehammer, Norja
Kotiareena:  Kristins Hall
– kapasiteetti:  3 194
Sarjataso:  EliteHockey Ligaen
Värit:           
Päävalmentaja:   Jakub Petr
Mestaruudet:  1 (1994)
Pronssia:  1 (2002)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Lillehammer IHK on norjalainen jääkiekkoseura, joka pelaa maan pääsarjassa EliteHockey Ligaenissa. Joukkue tulee Lillehammerista ja pelaa kotiottelunsa Kristins Hallissa. Joukkueen värit ovat punasininen  ja vieraspuku on  valkosininen.
Joukkue kaudella 2024–2025

| Maalivahti |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| # |  | Pelaaja | Hanskakäsi | Sopimus | Syntymäpaikka |
| 30 |  | Preben Hamre Schønningsen | L | 2025 | Bergen, Norja |
| 31 |  | Albin Mörck | L | 2025 | Gävle, Ruotsi |
| 70 |  | Theo Rooseboom de Vries | L | 2025 | Lørenskog, Norja |
| Puolustajat |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| # |  | Pelaaja | Kätisyys | Sopimus | Syntymäpaikka |
| 12 |  | Lucas Øvrebø Ondrcka | L | 2026 | Lærdal, Norja |
| 13 |  | Alexander Moltu Kiønig | R | Juniori | Lillehammer, Norja |
| 15 |  | Robin Soudsky | R | 2026 | Fredrikstad, Norja |
| 18 |  | Mathias Kolstad Strand | L | 2025 |  |
| 23 |  | Jackson Desouza | R | 2025 | Erie, Colorado, Yhdysvallat |
| 29 |  | Christian Fosse (C) | L | 2026 | Lillehammer, Norja |
| 77 |  | Jonas Medby | R | 2025 | Lillehammer, Norja |
| Hyökkääjät |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| # |  | Pelaaja | Kätisyys | Pelipaikka | Sopimus | Syntymäpaikka |
| 9 |  | Christoffer Larssen Berger | L | H | 2025 | Trondheim, Norja |
| 10 |  | Joachim Engesveen | L | H | 2025 | Lillehammer, Norja |
| 14 |  | Liam Sætre | L | H | 2025 | Kongsvinger, Norja |
| 16 |  | Adrian Ellingsen | L | LH | 2025 | Lillehammer, Norja |
| 19 |  | Vegard Kjellevold Fredriksen | R | H | 2025 |  |
| 21 |  | Martin Ellingsen (A) | L | H | 2025 | Lillehammer, Norja |
| 22 |  | Torjus Børresønn Tøndevold | R | H | Juniori | Lillehammer, Norja |
| 26 |  | Joakim Eidsa Arnestad (A) | L | H | 2025 | Trondheim, Norja |
| 27 |  | Noah Andersson | L | KH / OLH | 2025 | Göteborg, Ruotsi |
| 28 |  | Peder Skarpjordet |  | H | Juniori |  |
| 92 |  | Thor Jørgen Torp Friestad | L | H | 2025 | Hønefoss, Norja |
| 97 |  | Emil Nyhus | L | H | 2025 |  |
| 98 |  | Jakop Leibnitz | L | H | 2025 | Oslo, Norja |
Joukkue kaudella 2024–2025 > Valmennus & Joukkueenjohto

Päävalmentaja: Jakub Petr
Apuvalmentaja: Daniel Sørvik
Maalivahtivalmentaja: Per-Erik Alcén
Videovalmentaja: Kristoffer Jøstne
Fysiikkavalmentaja: Henrik Jacobsen
Huoltopäällikkö: Ole Anders Tøftum
Huoltopäällikkö: Pelle Tyseng
Lähde: EliteProspects
NHL-pelaajat

Matthew Case
Brian Foster
Ben Holmstrom
Andreas Martinsen
Martin Špaňhel
Tomáš Sršeň
Ole-Kristian Tollefsen
Aiheesta muualla

Seuran viralliset kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive) (norjaksi)
Fani-sivut (Arkistoitu – Internet Archive) (norjaksi)
Fjordkraft-ligaen
Frisk Asker • Grüner Ishockey • Lillehammer IK • Manglerud Star • Narvik Hockey • Sparta Sarpsborg • Stavanger Oilers • Stjernen Hockey • Storhamar Ishockey • Vålerenga Ishockey 
 Entisiä joukkueita: Bergen Flyers • IK Comet • Furuset Ishockey • Hasle-Løren IL • Kongsvinger Knights • Lørenskog IK • Ringerike IK • Rosenborg IHK • Trondheim Black Panthers • Viking Hockey
Aadolf Fredrik

| Aadolf Fredrik |
| --- | --- |
 
Ruotsin kuningas
Valtakausi:  26. maaliskuuta 1751 – 12. helmikuuta 1771
Edeltäjä:  Fredrik I
Seuraaja:  Kustaa III

Syntynyt:  14. toukokuuta 1710 Gottorp, Holstein-Gottorp (nykyinen Schleswig-Holstein, Saksa)
Kuollut:  12. helmikuuta 1771 (60 vuotta) Tukholma, Ruotsi
Puoliso:  Loviisa Ulriika
Lapset:  Kustaa III Kaarle XIII Fredrik Aadolf Sofia Albertina
Suku:  Holstein-Gottorp
Isä:  Kristian August
Äiti:  Albertina Frederika
Uskonto:  luterilainen
Aadolf Fredrik (14. toukokuuta 1710 – 12. helmikuuta 1771) oli Ruotsin kuningas vuosina 1751–1771. Hän ei onnistunut kasvattamaan kuninkaan valtaa, vaan oli edeltäjänsä Fredrik I:n tavoin valtaoikeuksiltaan heikko hallitsija.
Lyypekin ruhtinaspiispa ja Ruotsin kruununprinssi

Aadolf Fredrik kuului vaikutusvaltaiseen Holstein-Gottorpin sukuun, joka oli Tanskaa hallitsevan Oldenburgin suvun sivuhaara. Hänen isänsä oli Holstein-Gottorpin herttuan Fredrik IV:n veli, Lyypekin ruhtinaspiispa Kristian August. Äiti oli Baden-Durlachin ruhtinatar Albertina Frederika.
Vuonna 1727 Aadolf Fredrik peri Lyypekin ruhtinaspiispan viran, mutta Ruotsin kruununprinssi hänestä tuli vasta vuonna 1743. Ruotsi ja Venäjä solmivat tuolloin Turun rauhansopimuksen, jossa oli yhtenä ehtona, että Aadolf Fredrik valitaan Ruotsin kruununprinssiksi. Venäjän keisarinna Elisabet halusi näin varmistaa, että Ruotsin hallitsijaksi tulisi Venäjälle myötämielinen mies. Aadolf Fredrikin uskottiin olevan tällainen mies: hän oli sukua Elisabetille ja toimi myös serkunpoikansa, Venäjän kruununprinssi Karl Peter Ulrikin (myöhempi keisari Pietari III) holhoojana. Ruotsin kuningassukuun Aadolf Fredrikin liitti se, että hän oli Ruotsia vuosina 1599–1611 hallinneen Kaarle IX:n jälkeläinen.
Aadolf Fredrikin valinta kruununprinssiksi ei sujunut täysin rauhanomaisesti. Ruotsin talonpojat olisivat halunneet kruununprinssiksi Tanskan prinssi Fredrikin ja aiheuttivat vakavia levottomuuksia muun muassa Tukholmassa. Tanska vaati Aadolf Fredrikiä luopumaan kaikista oikeuksistaan Holsteinin herttuakuntaan, mistä hän aluksi kieltäytyi keisarinna Elisabetin vaatimuksesta. Sodan uhatessa vuonna 1747 Aadolf Fredrik ilmoitti luopuvansa kaikista oikeuksistaan Holstein-Gottorpiin, jotta Tanska ei liittoutuisi Venäjän kanssa Ruotsia vastaan.
Aadolf Fredrik tuotti pian venäläisille tukijoilleen pettymyksen. Hän alkoi tukea Ruotsissa vallassa ollutta hattupuoluetta, joka väheksyi Venäjää ja ihaili Ranskaa. Vastineeksi hattupuolueen tukemisesta hän sai nimityksen Ruotsin armeijan johtoon vuonna 1747. Hän myös toivoi, että yhteistyö hattujen kanssa johtaisi kuninkaan valtaoikeuksien lisäämiseen sitten, kun tulisi hänen aikansa nousta Ruotsin hallitsijaksi. Vuoden 1720 hallitusmuoto oli nimittäin poistanut Ruotsin kuninkaalta lähes kaikki valtaoikeudet ja tehnyt tästä seremoniallisen valtionpäämiehen.
Aadolf Fredrikin sisaren, Anhalt-Zerbstin prinsessa Johanna Elisabetin, tyttärestä Sophie Auguste Friederike von Anhalt-Zerbstistä tuli avioiduttuaan Venäjän keisarinna Katariina Suuri.
Ruotsin kuningas > Hovipuolue

Ruotsia vuodesta 1720 hallinnut kuningas Fredrik I kuoli vuonna 1751, ja Aadolf Fredrik kruunattiin uudeksi kuninkaaksi. Hyvin pian hän joutui kuitenkin huomaamaan, että valtaneuvosto ja säädyt halusivat yhä edelleen pitää kuninkaan pelkkänä seremoniallisena valtionpäämiehenä. Niinpä hän otti etäisyyttä valtaapitävään hattupuolueeseen ja perusti oman ”hovipuolueen”, jonka tarkoitus oli kuninkaan vallan lisääminen. Hänen puolisonsa, kunnianhimoinen ja älykäs kuningatar Loviisa Ulriika oli erityisen aktiivinen hovipuolueen tukija. Kuningatar ihaili itsevaltiasta veljeään, Preussin kuningas Fredrik Suurta ja halusi Ruotsiin samanlaisen hallitusmuodon kuin Preussissa.
Ruotsin kuningas > Matka Suomeen

Aadolf Fredrik teki kesällä 1752 matkan Suomeen. Hän oli siten ensimmäinen Ruotsin kuningas yli 120 vuoteen, joka vieraili Suomessa. Kruununprinssinä ollessaan hän oli todennut vuonna 1746, että Suomi oli Ruotsin varasto ja suojamuuri. Matka alkoi Helsingistä, jossa hän kävi tarkastamassa neljä vuotta aiemmin aloitetun Suomenlinnan rakennustyömaan. Tämän jälkeen matka jatkui itään Degerbyn kaupunkiin, joka vierailun yhteydessä sai uuden nimen Loviisa, kuningatar Loviisa Ulriikan kunniaksi. Kuningas vieraili myös muun muassa Turussa, Vaasassa, Oulussa ja Torniossa. Suomalaiset suhtautuivat kuninkaan vierailuun suurella innolla. Esimerkiksi Himangalla pystytettiin kivinen muistomerkki sille paikalle, jossa kuningas aterioi ja Kurikassa on muistolaatta kivessä (Kusikivi), jonka suojissa kuninkaallinen perhe teki tarpeensa. Lisäksi Kankaanpäässä sijaitseva lähde nimettiin Kuninkaanlähteeksi kuninkaan leiriydyttyä sen ympäristöön.
Ruotsin kuningas > Vallankaappausyritys ja ”lakko”

Vuosi 1756 oli Aadolf Fredrikille ja Loviisa Ulriikalle nöyryytyksien vuosi. Säädyt päättivät, että jos kuningas ei suostuisi vahvistamaan jotain lakia tai virkanimitystä nimikirjoituksellaan, voitaisiin nimikirjoitus tehdä myös leimasimella. Näin kuningas menetti vähäisetkin mahdollisuutensa vaikuttaa politiikkaan. Loviisa Ulriika ei hyväksynyt tällaista miehensä nöyryyttämistä, joten hän ryhtyi tukemaan kuninkaan hyväksi tehtävää vallankaappausta. Kuningatar järjesti rahoitusta vallankaappaukselle panttaamalla Ruotsin kruununjalokivet Preussiin. Vallankaappaus kuitenkin epäonnistui, ja Loviisa Ulriika joutui pyytämään julkisesti anteeksi käytöstään. Aadolf Fredrik oli todennäköisesti ollut vallankaappaussuunnitelmasta tietämätön, joten hän joutui vain kuuntelemaan säätyjen nuhteita.
1760-luvulla Aadolf Fredrik sopeutui melko vaatimattomaan valta-asemaansa ja alkoi viettää yhä enemmän aikaansa harrastusten parissa. Hän harrasti musiikkia ja sävelsi itsekin joitain teoksia. Hän harrasti myös tähtitiedettä ja oli monipuolisesti kiinnostunut luonnontieteistä. Hän piti myös puutöistä ja viihtyi varsinkin sorvipenkin ääressä, ja niinpä häntä toisinaan pilkallisesti kutsuttiin ”sorvarikuninkaaksi”.
Vuonna 1768 Aadolf Fredrik pystyi yllättävällä tavalla vaikuttamaan politiikkaan: hän ilmoitti luopuvansa kruunusta ja ottavansa sen takaisin vain sillä ehdolla, että valtiopäivät kutsutaan pian koolle selvittämään valtakunnan taloudellisia ja ulkopoliittisia ongelmia. Tavoitteena oli myös jälleen kerran kuninkaan valtaoikeuksien lisääminen. Aadolf Fredrik sai tukea vaatimukselleen oppositiossa tuolloin olleelta hattupuolueelta sekä valtion virkamiehiltä ja upseereilta. Hän ehti olla ”lakossa” kuusi päivää ennen kuin valtaneuvosto taipui kutsumaan valtiopäivät koolle. Valtiopäivät eivät kuitenkaan laajentaneet kuninkaan valtaoikeuksia, joten tässä suhteessa kuninkaan ”lakko” jäi tuloksettomaksi.
Ruotsin kuningas > Loppuvaihe

Aadolf Fredrik oli luonteeltaan ystävällinen ja rauhallinen mies. Hänellä oli tiettyä lahjakkuutta sotilasasioissa, mutta muuten hän oli kyvyiltään varsin keskinkertainen. Häneltä puuttui sellaista poliittista kunnianhimoa ja tahdonvoimaa, joka olisi ollut tarpeen valtapoliittisissa juonitteluissa. Monissa asioissa hän oli siten voimakastahtoisen puolisonsa Loviisa Ulriikan vaikutuksen alainen. Kuninkaan vallan palauttaminen jäi hänen lahjakkaan poikansa Kustaa III:n tehtäväksi.
Aadolf Fredrik kuoli kuninkaanlinnassa 12. helmikuuta 1771 halvaukseen syötyään valtavan illallisen, joka sisälsi kuninkaan kuolemasta annetun virallisen tiedotteen mukaan "laskiaispullia, hapankaalia, naurista, hummeria, kaviaaria, savusilakkaa ja samppanjaa."
Hänet on haudattu Riddarholmskyrkaniin Tukholmaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Aadolf Fredrik Wikimedia Commonsissa
Ilkka Mäntylä: / Adolf Fredrik (1710–1771) Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen). 23.6.2000. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Fredrik I | Ruotsin kuningas 1751–1771 | Seuraaja: Kustaa III |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Puola 
Taiteenala:  KulturNav  MusicBrainz  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Yle  Biografiasampo 
Muut:  RISM  IdRef  Te Papa (New Zealand) 
Suomenlinnan Kuninkaanportti rakennettiin sille paikalle, jossa Aadolf Fredrik nousi maihin vuonna 1752.