stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Portugalinsotalaiva

| Portugalinsotalaiva |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Polttiaiseläimet Cnidaria
Luokka::  Polyyppieläimet Hydrozoa
Alaluokka::  Hydroidolina
Lahko::  Uimapolyypit Siphonophorae
Alalahko::  Cystonectae
Heimo::  Portugalinsotalaivat Physaliidae  Brandt, 1835
Suku::  Portugalinsotalaivat Physalia  Lamarck, 1801
Laji::  physalis
Kaksiosainen nimi
 Physalia physalis  (Linnaeus, 1758) 
Synonyymit
 Medusa utriculus Gmelin, 1788  Physalia pelagica Lamarck, 1801  Physalia utriculus (Gmelin, 1788) 
Katso myös
   Portugalinsotalaiva Wikispeciesissä   Portugalinsotalaiva Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Portugalinsotalaiva (Physalia physalis) on polyyppieläimiin (Hydrozoa) kuuluva polttiaiseläinlaji. Se on yksi parhaiten tunnetuista ja ihmiselle vaarallisimmista polttiaiseläimistä. Sitä tavataan lämpimillä merialueilla tavallisimmin Golfvirran alueella Pohjois-Atlantilla, Intian valtamerellä sekä Tyynellämerellä. Portugalinsotalaiva ei ole yksilö, vaan se on useista erikoistuneista polyypeista koostuva yhdyskunta.
Tyynellämerellä ja Intian valtamerellä esiintyvää Physalia urticulusta pidetään nykyään samana lajina portugalinsotalaivan kanssa. Portugalinsotalaiva on täten sukunsa ja heimonsa ainoa laji.
Kuvaus

Portugalinsotalaiva ei ole eläinyksilö, vaan se on useista erikoistuneista polyypeista koostuva yhdyskunta. Se ei ole meduusa, vaikka se usein yhdistetäänkin niihin. Portugalinsotalaivaan kuuluu neljänlaisia tsooideja, joista jokaisenlaisella on omat tehtävänsä. Osa on erikoistunut kellumiseen, osa saalistamiseen, osa syömiseen ja osa lisääntymiseen.
Portugalinsotalaivalla on noin 15 cm vedenpinnan yläpuolelle kohoava, 9–35 cm pitkä, typpi-happi-hiilimonoksidi-kaasuseosta täynnä oleva ja sulkijalihaksella varustettu kelluke, joka toimii purjeen tavoin auttaen liikkumisessa. Veden alla sillä on pitkät lonkerot, joissa on ravinnonhankinnassa käytettävät polttiaissolut. Portugalinsotalaiva voi levittää lonkeronsa jopa 30 metrin päähän.
Levinneisyys ja elinympäristö

Portugalinsotalaivoja tavataan Atlantilla, Tyynellämerellä ja Intian valtamerellä. Ne ovat pintaeläimiä ja elävät trooppisilla ja subtrooppisilla vesillä. Laji on erityisen yleinen Sargassomeren lämpimissä vesissä, mutta niitä tavataan muun muassa Florida Keysin ympäristössä, Golfvirran alueella, Meksikonlahdella ja Karibianmerellä.
Käyttäytyminen > Liikkuminen

Portugalinsotalaivat liikkuvat passiivisesti tuulen ja merivirtojen vietävinä. Yhdyskunta ei pysty uimaan, mutta se käyttää kellumiseen kaasulla varustettua säkkiä. Osa niistä on ”vasenkätisiä” ja osa ”oikeakätisiä”. Tämän vaihtelun ansiosta portugalinsotalaivat kulkeutuvat eri suuntiin. Kovassa merenkäynnissä portugalinsotalaiva tyhjentää uimakellukettaan kaasusta, jolloin se painuu pinnan alle turvaan pahimmalta aallokolta.
Käyttäytyminen > Ravinto

Ravinnokseen portugalinsotalaiva käyttää pikkukaloja, joita se lonkeroidensa polttiaissoluilla lamauttaa ja tappaa, minkä jälkeen ne nostetaan ruuansulatuspolyyppien käsiteltäviksi. Kalat muodostavat 70–90 prosenttia portugalinsotalaivojen ravinnosta. Lisäksi ne syövät katkarapuja, muita äyriäisiä ja planktonin joukossa uivia pieniä eläimiä.
Portugalinsotalaivat sulattavat ravintonsa kelluntapolyypin alla olevassa vatsassa eli gastrotsooidissa, joita jokaisessa yhdyskunnassa on useita. Jokaisella gastrotsooidilla on oma suunsa. Vatsassa erittyy entsyymejä, jotka hajottavat proteiinit, hiilihydraatit ja rasvat. Sulamaton aines puristuu suusta takaisin mereen.
On joitakin eläimiä, jotka ovat immuuneja portugalinsotalaivan polttiaissolujen myrkylle, ja ne elävätkin turvassa lonkeroiden lomassa houkutellen muita pieniä kaloja saaliiksi ja syöden niiden jäännöksiä sekä kuolleita lonkeroita. Näitä lajeja ovat esimerkiksi polyyppikala (Nomeus gronovii), sinimerietana (Glaucus atlanticus) ja violettikotilo (Janthina janthina).
Käyttäytyminen > Lisääntyminen

Jokainen portugalinsotalaiva on periaatteessa yksineuvoinen yksilö. Lisääntymispolyypeissa on gonoforeja, joissa on joko naaraan tai koiraan sukusoluja. Hedelmöitys tapahtuu todennäköisesti avomerellä, missä sukusolut vapautuvat mereen. Lisääntymisen käynnistyminen saattaa olla jonkinlainen kemiallinen reaktio siihen, että useita portugalinsotalaivoja on kerääntynyt samalle alueelle. Laji lisääntyy useimmiten syksyllä, mutta lisääntymiskierron aiheuttajaa ei tunneta.
Etymologia

Portugalinsotalaiva on saanut nimensä portugalilaiselta sotalaivaluokalta. Sen on sanottu muistuttavan täydessä purjeessa olevaa karavelia.
Portugalinsotalaiva ja ihminen

Portugalinsotalaivan pistos voi olla hyvin kivulias, ja se aiheuttaa usein ihoon erilaisia jälkiä ja rakkuloita. Pistokset ovat varsin yleisiä, mutta kuolemantapaukset ovat harvinaisia. Kuolemat johtuvat usein allergisista reaktioista tai sydänkohtauksista. Pistoksesta voi kuitenkin aiheutua kuumetta ja šokki sekä sydän- ja keuhkovaivoja.
Kuolleetkin portugalinsotalaivat voivat olla vaarallisia, sillä niiden lonkerot voivat edelleen pistää. Jopa irronneiden lonkeroiden on sanottu aiheuttaneen vammoja.
Portugalinsotalaivat ovat merivirtojen ja tuulteen vietämänä, joten sopivien sääolosuhteiden vallitessa eläimiä voi päätyä huomattavia määriä rannoille. Massaesiintymät voivat haitata matkailualaa, sillä rantoja joudutaan sulkemaan ihmisten suojelemiseksi.
Portugalinsotalaivoista varoittava kyltti havaijilaiselle rannalla
Kiinteistötoimitus

Kiinteistötoimitus on kiinteistönmuodostamislakiin perustuvien toimien suoritusmenettely. Kiinteistötoimitus sisältää kiinteistön tai muun rekisteriyksikön alueen ja etuuksien määrittämisen sillä tavoin, että rekisteriyksikön ulottuvuus on kiinteistörekisterin perusteella selvitettävissä.
Kiinteistötoimituksia ovat lohkominen, halkominen, erillisen vesijätön ja muun erillisen alueen tilaksi muodostaminen tai kiinteistöön liittäminen, tilusvaihto, alueen siirtäminen, uusjako, yhteismetsän muodostaminen, kiinteistönmääritys, rakennusmaan järjestely, yhteisalueosuuden siirtäminen ja tilaksi muodostaminen sekä yhteisen alueen jako. Sen sijaan kiinteistön rekisteröiminen ja kiinteistöjen yhdistäminen eivät ole kiinteistötoimituksia.
Jaottelu

Kiinteistötoimitukset jaotellaan seuraavasti:
1. Kiinteistönmuodostamistoimitukset
Lohkominen
Halkominen
Erillisen vesijätön tai muun erillisen alueen muodostaminen tilaksi tai kiinteistöön liittäminen
2. Kiinteistöjärjestelytoimitukset
Uusjako
Rakennusmaan järjestely
Yhteisten alueiden jaot
Tilusvaihto
Alueen siirtämiset (vesijätön lunastus; muun yhteisen maa-alueen lunastus; tontinosan lunastus; ulkopalstan lunastus)
Yhteisen alueen muodostaminen tai alueen liittäminen yhteiseen alueeseen
Muut kiinteistöjärjestelyt (osuuden siirto tai haamukiinteistön muodostaminen; yhteismetsän muodostaminen; rasitetoimitus)
3. Kiinteistönmääritystoimitukset
Rajankäynti
Muu kiinteistönmääritys (KML 101,1 §)
Kiinteistönmääritys yleisiin tarpeisiin erotetun alueen omistuksen ratkaisemiseksi ja tilaksi muodostamiseksi tai tilaan liittämiseksi
Kiinteistönmääritys rasitetta koskevan epäselvyyden selvittämiseksi.
Lainsäädäntö Ruotsissa

Kiinteistötoimituksessa käsiteltäviä asioita ovat kiinteistön rajat, rasitteiden ja oikeuksien voimassaolo sekä niiden laajuus, kiinteistöön kuuluvat rakennukset ja rakennelmat sekä yhteisten alueiden laajuus.
Primadonna

Brigida Banti, italialainen primadonna, 1797
Primadonna (ital. prima donna, ensimmäinen nainen) on oopperan, operetin tai revyyn naispääosan esittäjä. Erityisesti nimitystä käytetään italialaisten oopperoiden yhteydessä. Nimitys on ollut käytössä 1600-luvulta lähtien. Ensimmäisenä primadonnana pidetään italialaista oopperalaulajaa Anna Renziä. Äänialaltaan primadonna on usein, muttei aina, sopraano. Laajemmin ymmärrettynä ja käytettynä primadonna tarkoittaa oopperatalon tunnetuinta naislaulajaa ja nimitystä on käytetty myös itserakkaasta, oikukkaasta naishenkilöstä.
Nimityksen juuret ovat italialaisessa commedia dell'artessa, jossa käytettiin vakiintuneita roolityyppejä. Esimerkiksi venetsialainen palkkalista 1600-luvun jälkimmäiseltä puoliskolta luettelee komediaseurueen henkilöt prima donna, seconda donna (toinen nainen) ja terza donna (kolmas nainen), joiden palkkio oli 300, 160 ja 70 dukaattia. Nimitystä alettiin 1700-luvun alkupuolella käyttää roolityypin lisäksi prima donna -roolin laulajasta. Naispääosan esittäjät olivat joskus omahyväisiä ja oikukkaita, joten heistä alettiin 1700-luvun alkupuolella tehdä pilapiirroksia ja satiireja. Primadonna-nimitys ei kuitenkaan vielä silloin ollut yleiskäsite, sillä esimerkiksi Mozartin Der Schauspieldirektor -oopperan (Teatterinjohtaja vuodelta 1786) satiirinen libretto käyttää saksankielistä nimitystä Erste Sängerin.
Italialaisissa varhaisissa oopperoissa primadonnan miespuolinen vastine oli primo uomo, joka yleensä oli kastraattilaulaja. 1700-luvulla tuli yleiseksi käytännöksi asettaa johtavan primadonnan (primadonna assoluta e sola) vastanäyttelijäksi toinen primadonna (altra primadonna), jolloin heidän välisensä kilpailu oli librettojen tärkeä motiivi.
Kilpailu (taloustiede)

Kilpailulla tarkoitetaan taloustieteessä tavallisesti myyntikilpailua, vaikka myös ostokilpailua esiintyy. Kilpailusta on hyötyä kaupankäynnin molemmille osapuolille, koska sen avulla tuotteen tai palvelun hinta ja ehdot saavuttavat taloudellisen kannattavuuden rajan.
Täydellinen kilpailu on harvinaista; jotta sitä voisi esiintyä, on useiden ennakkoehtojen täytyttävä:
Riittävän suuri määrä myyjiä ja ostajia
Ei yhteistyötä markkinaosapuolten välillä
Tuotteiden tulee olla niin yksinkertaisia​​ että niitä voidaan käsitellä suurina kvantiteetteina
Kuluttajalla on oltava kattavat tiedot markkinoiden tarjonnasta ja hinnoista
Valmistajilla tulee olla olisi täydelliset tiedot viimeisimmästä teknologiasta
Yritysten tulon markkinoille pitäisi olla helppoa ja sujuvaa
Suuryrityksillä ei pitäisi olla erityisetuisuuksia
Nopea sopeutuminen uusiin olosuhteisiin
Markkinoita ei ohjailla millään tavoin.
Käännös suomeksi
Positiivinen psykologia

Positiivinen psykologia on psykologian osa-alue, joka keskittyy ihmisen hyvinvointiin, vahvuuksiin ja voimavaroihin ja näiden edistämiseen. Kansainvälisesti tunnetuimpiin positiivisen psykologian puolestapuhujiin kuuluu  muun muassa yhdysvaltalaisprofessori Martin Seligman.
Taustaa

Positiivinen psykologian juuret ulottuvat niin kauas kuin ihmismieltä on tutkittu. Alkujaan psykologialla oli kolme erillistä missiota: tutkia mielenterveyttä, vaalia lahjakkuutta sekä edistää yksilön mahdollisuuksia mielekkääseen elämään. Lääketieteen osa-alue psykiatria keskittyi patologiaan (eli tutkimaan ja hoitamaan sairautta).
Tämä jako muuttui dramaattisesti 2. maailmansodan traumatisoituneiden sotilaiden palatessa rintamalta kotiin. Psykiatriassa ei riittänyt voimavaroja masentuneiden ja itsetuhoisten veteraanien hoitamiseen. Siksi myös psykologian resurssit ja tutkimus suuntautuivat tarkastelemaan ihmisen pahoinvointia ja parantamaan sairauksia. Psykiatria sai avukseen kliinisen psykologian (ja psykoterapian). Järjestely palveli aikakautta ja tarjosi huikeita edistysaskelia mielenterveysongelmien diagnosoimisen ja hoitamisen saralla. Psykologian pääsuuntaus jäi kuitenkin kohti tätä sairausmallia. Ihmisyyden kokemuksen toinen puoli, psyykkinen hyvinvointi, jäi huomiotta.
Positiivisen psykologian käsitteen voidaan katsoa tulleen humanistisen psykologian tutkimuskentästä. Abraham Maslow nimesi yhden vuonna 1954 julkaistun kirjansa Motivation and Personality luvun otsikolla Kohti positiivista psykologiaa (Towards Positive Psychology). Myös Erich Fromm ja Carl Rogers tutkivat aihepiirin käsitteitä, kuten olemisen virtaus (flow), onnellisuus ja täyttymys. Humanistinen psykologia ei kuitenkaan kyennyt validoimaan tutkimustaan ja löytöjään tieteellisesti.
Positiivinen psykologia Suomessa

Suomessa positiivisen psykologian pioneereja ovat mm. emeritusprofessori Markku Ojanen Tampereen yliopistosta sekä filosofi, professori Esa Saarinen Aalto-yliopistosta.  Positiivista työpsykologiaa ja työn imua tutkitaan yliopistojen ohella myös esimerkiksi Työterveyslaitoksella. Suomen positiivisen psykologian yhdistys on perustettu syksyllä 2015.
Aiheesta muualla

Huhtala, H., S. Syrjämäki & J. S. Tuusvuori, 2016: Ajatuspajoista innovaatiokumppanuuksiin Niin & Näin -kustantamon pdf-julkaisusta erityisesti sivut 131–190/617 (Luvut II.6 Myönteisyyden pakettiratkaisut ja II.7  Positiivisuuspainotukset ongelmat) sisältävät kriittisen arvion positiivisen psykologian historiaan ja nykytilaan.
James Coyne (21.8.2013) Positive psychology is mainly for rich white people (englanniksi) (blogs.plos.org)
B.L.Fredrickson (2003): The Value of Positive Emotions (pdf) (englanniksi) (umich.edu)
Martin Seligmanin TED-puhe vuodelta 2004 (video, suomenkielinen tekstitys). Esittelyn positiivisen psykologian tutkimusalueeseen. Seligman on tarkentanut lähestymistään tämän jälkeen. (ted.com)
Antti S. Mattilan kolumni positiivisesta psykologiasta (Duodecim 2008;124(4):363-4) (terveyskirjasto.fi)
Positiivinen psykologia käytännössä (terve.fi)
Positiivinen psykologia -sivusto (positiivinenpsykologia.wordpress.com)
Master of Applied Positive Psychology (MAPP) Program (englanniksi) (upenn.edu)
Suomen positiivisen psykologian yhdistys (sppy.fi)
Kirjallisuutta

Argule, Michael (1987): The Psychology of Happiness.
Bradburn, Norman (1969): The Structure of Phychological Well-Being (pdf)
Csikszentmihalyi, Mihaly (2005). Flow - Elämän virta. Tutkimuksia onnesta, siitä kun kaikki sujuu. Rasalas-Kustannus, Helsinki. 426 s. ISBN 952-5421-26-0.
Horowitz, Daniel (2018), Happier?: The History of A Cultural Movement that Aspired to Transform America. New York: Oxford University Press. Positiivisen psykologian ja onnellisuustutkimuksen kriittinen historia.
Jarden, Aaron: Positive Psychologists on Positive Psychology.  (2011, pdf). E-kirja, johon osallistuneet monet (mm. M. Csikszenmihalyi, B. Fredrickson, T. Kashdan, jne). Kirjan uusittu versio julkaistaan 2013 lopulla myös suomeksi.
Ojanen, Markku (2007). Positiivinen psykologia. Edita.
Peterson, Chris (2006). A Primer in positive psychology. New York: Oxford University Press.
Seligman, Martin (2008). Aito onnellisuus. Positiivisen psykologian keinoin täyteen elämään. Art House.
Seligman, Martin (1998). Learned Optimism: How to Change Your Mind and Your Life. New York: Pocket Books.
Seligman, Martin (2001). Flourish. New York: Free Press.
Pennsylvanian yliopiston psykologian professori Martin Seligman on positiivisen psykologian voimahahmoja.
Filosofi Esa Saarinen innostaa opiskelijoita ja johtajia hyvään elämään heidän omien oivalluksiensa pohjalta.
Princetonin taistelu

Princetonin taistelu oli yksi Yhdysvaltain vapaussodan taisteluista. Se käytiin 3. tammikuuta 1777 brittien ja amerikkalaisten välillä Princetonissa, New Jerseyssä. Taistelu päättyi amerikkalaisten voittoon.
Taistelupaikalla sijaitsee nykyisin Princeton Battlefield State Park.
Munshi Premchand

Premchand
Munshī Premchand (hindiksi प्रेमचंद, 1880–1936) oli merkittävimpiä hindin- ja urdunkielisiä nykykirjailijoita.
Premchandin oikea nimi oli Dhānpat Rāy. Hän syntyi Lamahin kylässä lähellä Varanasia huonosti ansaitsevalle, postissa työskentelevälle isälle. Äitinsä hän menetti kahdeksanvuotiaana. Hän työskenteli myöhemmin opettajana ja virkamiehenä. Hän edusti intialaisen proosakirjallisuuden yhteiskuntakriittistä, gandhilaista suuntaa, mikä ilmenee parhaiten hänen pääteoksestaan Godān (suom. Pyhä lehmä). Parhaiten hänen taitonsa kertojana tulevat kuitenkin esiin novelleissa. Premchand kirjoitti monista yhteiskunnallisista aiheista, kuten lapsileskistä, prostituutiosta, talonpoikien asemasta ja Intian vapausliikkeestä.
Suomennetut teokset

Pyhä lehmä, suom. Klaus Karttunen ja Bertil Tikkanen, Helsinki: Otava 1989 ISBN 951-1-09323-1
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Munshi Premchand Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat 2  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID 
Henkilöt:  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  IdRef
C. K. Prahalad

| C>  K. Prahalad |
| --- | --- |
 C. K. Prahalad 8. marraskuuta 2009 Maailman talousfoorumin India Economic Summit 2009:ssa.
Henkilötiedot
Syntynyt: 8. elokuuta,1941 Coimbatore, Tamil Nadu, Intia
Kuollut: 16. huhtikuuta 2010 (68 vuotta) San Diego, Kalifornia, Yhdysvallat
Kansalaisuus:   Intia
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Madrasin yliopisto (B.Sc., 1960) IIMA (PG Diploma, 1966) Harvardin yliopisto (D.B.A., 1975)
Instituutti:  Michiganin yliopisto Indian Institute of Management Ahmedabad
Tutkimusalue:  hallintotieteet, johtaminen
Tunnetut työt:  ydinosaamis-käsitteen lanseeraaja (Gary Hamelin kanssa)
Palkinnot:  Lifetime Achievement Award (Michiganin yliopisto) 3 kunniatohtoriutta Strategic Management Society, jäsen Academy of International Business, jäsen International Academy of Management, jäsen
Aiheesta muualla
ckprahalad.com
Coimbatore Krishnarao Prahalad (tamiliksi:கோயம்புத்தூர் கிருஷ்ணராவ் ப்ரஹலாத்) (1941 Coimbatore, Tamil Nadu, Intia – 16. huhtikuuta 2010) oli professori, liikkeenjohdon teoreetikko ja yrityskonsultti. Hän hoiti päätyönään yritysstrategian Paul and Ruth McCracken Distinguished University Professor -professuuria Michiganin yliopiston Ross School of Businessissa.
Prahaladin tutkimustyö keskittyi yritysstrategioihin, erityisesti pääjohdon rooliin monialaisissa ja globaaleissa yrityksissä, sekä seuraaviin käytäntöihin (engl. next practices). Hän tutki myös uusia markkinoita, maailman köyhiä ja uusia innovatiivisia yritysmalleja, joista voisi olla apua köyhyyden poistamisessa. Prahalad oli kiinnostunut malleista, kuinka palvella tuottavasti köyhien (hän kutsui ryhmää termillä pyramidin pohja, engl. bottom of the pyramid) tarpeita. Muita häneltä lähtöisin olevia yleiseen käyttöön vakiintuneita termejä ovat muun muassa strateginen aikomus (engl. strategic intent) sekä Gary Hamelin kanssa keksitty ydinosaaminen (engl. core competency).
Yrityskonsulttina Prahaladin asiakkaisiin kuuluivat muun muassa AT&T, Citicorp, Oracle ja Unilever. Hän toimi myös The Indus Entrepreneurs (TIE) -yhtiön hallituksessa. Prahalad kuului liikkeenjohdon teoreetikkojen kärkikymmenikköön kaikissa merkittävissä selvityksissä viimeisen kymmenen vuoden aikana.
Nuoruus

Prahalad syntyi yhdeksänlapsiseen perheeseen. Hänen isänsä oli tunnettu sanskritin tutkija ja juristi Chennaissa, Intiassa.
C. K. Prahalad palkattiin 19-vuotiaana Union Carbiden akkutehtaalle, jossa hän työskenteli neljä vuotta. Prahalad muisteli sen aikaista kokemustaan merkittävänä muutospisteenä elämässään.
Eräänlaisen valaistuksen kokeneena Prahalad ryhtyi opiskelemaan ja suoritti tekniikan kandidaatin tutkinnon Madrasin yliopistossa vuonna 1960. Sieltä hän jatkoi Indian Institute of Managementiin Ahmedabadissa (IIMA). Siellä ollessaan hän rakastui lähiyliopiston opiskelijaan. Viiden vuoden vakuuttelu perheille tuotti tulosta, ja pariskunta vihittiin. Naimisiinmenon jälkeen he lähtivät Harvardin yliopistoon, jossa Prahalad teki kahdessa vuodessa tohtorinväitöksen aiheesta monikansallinen johtaminen.
Tohtorinväitöksen jälkeen pariskunta palasi Intiaan ja Prahalad alkoi opettaa IIMAssa. Hänen näkemyksensä globaalista kaupankäynnistä ei kuitenkaan ollut intialaisnationalistien mieleen, joten hän päätti palata Yhdysvaltoihin, missä Michiganin yliopisto palkkasi hänet apulaisprofessoriksi.
Kirjallinen tuotanto

C. K. Prahalad kirjoitti useita tunnettuja yritysstrategiaan keskittyviä kirjoja ja -artikkeleita. Näistä tunnetuimmat ovat:
The Core Competence of the Corporation. Harvard Business Review, 1990.
Competing for the Future. Harvard Business School Press, 1994. ISBN 0-87584-416-2. (yhdessä Gary Hamelin kanssa).
The Future of Competition: Co-creating Unique Value With Customers. Harvard Business School Press, 2004. ISBN 1-57851-953-5. (yhdessä Venkat Ramaswamyn kanssa) Kirjassa Prahalad ja Ramaswamy tuovat esille mielipiteensä siitä, että yritykset eivät ole käyttäneet globalisaation mukaanaantuomia mahdollisuuksia riitävästi hyväkseen. Yrityskentällä on puutetta ymmärryksessä tajuta, että vanhojen sääntöjen lisäksi myös osapuolten rooleissa on tapahtunut muutoksia. Asiakas on nykyisin voimakkaampi ja proaktiivisempi osapuoli, sen sijaan että olisivat vanhaan tapaan eräänlainen abstrakti käsite. Internetin takia asiakkaat luovat ja osallistuvat tapahtumiin. Arvon määritelmä on myös muuttunut. Se ei enää käy ilmi itsestäänselvästi tuotteista tai palveluista ja sitä ei voi enää luoda yksipuolisesti. Arvo on luotava yhteisessä arvontuotantoprosessissa asiakkaiden kanssa.
The Fortune at the Bottom of the Pyramid: Eradicating Poverty through Profits. Wharton School Publishing, 2004. ISBN 0-13-186319-3.
The New Age of Innovation: Driving Co-Created Value Through Global Networks. McGraw-Hill, 2008. ISBN 0-07-159828-6. Suom. Innovaation uusi aika. Yhteinen arvon luominen globaaleissa verkostoissa. Tietosanoma Oy, 2011. ISBN 978-951-885-322-3.(yhdessä M. S. Krishnanin kanssa) Globaalien resurssien käytöstä vipuvoimana (engl. global resource leverage).
Aiheesta muualla

C. K. Prahaladin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa[vanhentunut linkki]
Vihma, Päivi: Ota asiakas töihin (Prahaladin henkilökuva) Talouselämä. 24.3.2009. Arkistoitu 11.10.2011. Viitattu 24.3.2009.
Tiedekunnan sivut Michiganin yliopiston kotisivuilla
BusinessWeekin artikkeli Prahaladin ajatuksista (Arkistoitu – Internet Archive)
Fast Companyn artikkeli: Can C.K. Prahalad Pass the Test?, elokuussa 2001.
Google Booksin esikatselu kirjaan: The Fortune at the Bottom of the Pyramid, The: Eradicating Poverty Through Profits.
BusinessWeekin artikkeli "How strategy guru C.K. Prahalad is changing the way CEOs think"
C. K. Prahalad, Emerging Hi-Tech Ecosystems (Software 2006 -konferenssi, 4. huhtikuuta 2006)
Thinkers50 2007, biografiat: sija 1. CK Prahalad (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Alankomaat  Puola 2 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef
Pentti Poukka

Pentti Poukka (vas.) ja V. J. Sukselainen (oik.) Finlandia-talon kongressi­siiven avajaisissa vuonna 1975.
Kalle Pentti Poukka (13. syyskuuta 1919 Tampere – 31. lokakuuta 2012 Helsinki) oli Uuden Suomen päätoimittaja ja Helsingin kaupunginvaltuuston puheenjohtaja.
Ura

Poukka kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1939. Hän lähti talvisotaan varusmiehenä ja kävi upseerikoulun. Jatkosotaan Poukka osallistui reservin upseerina panssarintorjunnassa. Hän ehti olla jonkin aikaa Akateemisen Karjala-Seuran jäsen. Sodan jälkeen Poukka valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi vuonna 1946 ja filosofian maisteriksi vuonna 1950. Vuosina 1947–1949 hän työskenteli valtiovarainministeriön kansantalousosastolla.