stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Yleinen virtausmalli
Mallien epävarmuuksista: esimerkkinä ilmastomallit

Ilmastomallinnuksessa mallien epävarmuudet johtuvat sekä niiden sisäisistä syistä että syötteisiin liittyvistä epävarmuuksista kuten päästömäärien kehityksestä. Tämän vuoksi ilmastotutkimuksessa pyritään mallintamaan erilaisia skenaarioita pakotteiden erilaiselle kehitykselle. Nykyiset ilmastomallit vastaavat hyvin lämpötilavaihteluista 1900-luvulla tehtyjä havaintoja. Mallien ja niiden taustalla olevan tieteellisen tiedon kehitys on myös ollut nopeaa. Epävarmuustekijöitä on kuitenkin yhä. Tärkeimpiä näistä on pilvisyyden kuvaaminen ja esimerkiksi takaisinsyöttömekanismien monimutkaisuus. Laskentakapasiteetin rajallisuus asettaa myös huomattavia esteitä pienen skaalan ilmiöiden kuvaamiselle. Näillä ilmiöillä voi olla merkittäviä vaikutuksia myös suuremman mittaskaalan tapahtumiin.
Kansainvälinen ilmastopaneeli IPCC on katsonut mallien olevan "soveliaita työkaluja tulevia ilmastoja koskevien hyödyllisten ennusteiden saamiseen". IPCC:n mukaan valtaosa ilmastotutkijoista on sitä mieltä, että ilmastomallit eivät täysin mallinna kaikkia tärkeitä prosesseja, mutta heidän mukaansa paremmat mallit eivät todennäköisesti vaikuttaisi lopputuloksiin. Yleiset virtausmallit kykenevät toistamaan havaitun lämpötilakehityksen 1900-luvun aikana. Aiemmin käytiin keskustelua yläilmakehän lämpötiloista, joiden mallit ennustivat olevan korkeampia kuin joissakin havainnoissa. Sittemmin on käynyt ilmi, että havaintojen ja ennustusten yhteensopimattomuus johtui ilmeisesti virheellisistä satelliittimittauksista.
Pilvien vaikutus ilmastoon on merkittävä. Toisaalta pilvet estävät auringon valoa pääsemästä maan pinnalle, mutta toisaalta myös säteilevät absorboimaansa säteilyä maata kohti. Näin ollen pilvien kokonaisvaikutus on epäselvä. Jos hiilidioksidipäästöt vaikuttavat pilvien muodostumiseen, saattavat lopputulokset ilmaston kannalta olla vaikeasti ennustettavia. Vuonna 2001 IPCC nosti pilviin liittyvät epävarmuudet yhdeksi merkittävimmistä ilmastonmuutokseen liittyvistä epävarmuustekijöistä. Myös kosmisen säteilyn vaikutuksesta pilvipeitteeseen on moniselitteisiä tuloksia. Ilmastomallit eivät sisällä kosmisia säteitä, koska ei ole tiedossa fysikaalista mekanismia, jolla ne voisivat ilmastoon vaikuttaa.
Mallit pyritään validoimaan mahdollisimman kattavasti ennen kuin niiden pohjalta vedetään johtopäätöksiä. Toisin sanoen mallin tulee osoittaa ennustusvoimansa jo tunnettujen mittausten valossa ennen kuin siihen voidaan luottaa. Tieteellinen yhteisö katsoo, että validoitujen mallien ennusteet muodostavat kokonaisuutena uskottavan kuvan ilmaston tulevan kehityksen suunnasta, mutta ei välttämättä tämän kehityksen absoluuttisesta suuruudesta. Kaikki ilmastomallit ennustavat hiilidioksidin lisäämisen johtavan ilmaston lämpenemiseen. Ilmastomallien epävarmuuksia on käsitelty yksityiskohtaisemmin esimerkiksi IPCC:n raporteissa.
Ilmakehän perusyhtälöt

Ilmakehän perusyhtälöt osittaisdifferentiaalimuodossa.
@ on osittaisderivaatta
Liikeyhtälöt x, y ja z-suunnassa
du/dt=f*v - 1/roo @p/@x + F_x
dv/dt = -f*u - 1/roo @p/@x+ F_y
0 = 1/roo @p/@z - g
Termodynamiikan yhtälö
c_p dT/dt - 1/roo dp/dt = Q
Jatkuvuusyhtälö
(1/roo (d roo)/dt) + @u/@x +@v/@y +@w/@x=0
Ideaalikaasun tilanyhtälö
p = roo R T
Nämä yhtälöt ovat epälineaarisia osittaisdifferentiaaliyhtälöitä. Niinpä d/dt täytyy yhtälöitä ratkaistessa kirjoittaa auki seuraavasti.
d/dt= @/@t + u @/dx + v @/@y + w @/@x
Joissa
u, v ja w ovat tuuli x, y ja z -suunnissa
ta aika
Fx, Fy kitka x ja y-suunnassa
f coriolisvoima
Roo ilman tiheys
p ilmanpaine
g maan painovoiman kiihtyvyys
T lämpötila
Cp kuivan ilman ominaislämpö vakiopaineessa
Q lämmitys
R kuivan ilman kaasuvakio 287 J/K/kg
Nämä yhtälöt ovat suorakulmaisessa koordinaatistossa, mutta yleensä yhtölöt ratkaistaan pallokoordinaatistossa pallofunktioita hyväksi käyttäen. Yhtälöissä ei ole mukana kosteuden ja pilvien veden yhtälöitä. Lisäksi kitka ja lämmitys sisältää joukon mutkikkaita veden olomuodon muutoksia, pyörietsyyttä, lämmön ja kosteuden vaihtoa maanpinan ja ilmakehän välillä jne. Pienen mittakaavan sääilmöissä, muun muassa kumpupilvissä hydrostaattisen tasapainon oletus ei päde. Näin ollen nykyiset ennustuksissa käytetyt säämallit ovat epähydrostaattisia.
Ristiinan lentokenttä

Ristiinan lentokenttä oli Lentorykmentti 2:n talvisodassa käyttämä jäälentokenttä Ristiinan Pökkäänlahdella.
Akseli Riihonen

Akseli Riihonen (1. kesäkuuta 1891 Kuorevesi – 26. toukokuuta 1965) oli suomalainen jääkäriluutnantti. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri. Hän sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajana Valkoisen armeijan jääkärijoukoissa.
Perhe ja koulutus

Riihosen vanhemmat olivat maanviljelijä Samuli Riihonen ja Hilma Törne. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1923 Laina Lydia Korpelan kanssa. Hän kävi kansakoulun ja Valtion poliisikoulun Suomenlinnassa vuonna 1927.
Jääkärikausi

Riihonen työskenteli työmiehenä Kuorevedellä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 4. komppaniaan 23. helmikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.
Suomen sisällissota

Riihonen astui Suomen armeijan palvelukseen aliupseeriksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan joukkueenjohtajaksi 1. Jääkärirykmentin 1. jääkäripataljoonan 4. komppaniaan, josta hänet siirrettiin myöhemmin 5. Jääkärirykmentin 13. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Karjalankannaksella, muun muassa Kuokkalassa sekä etenemiseen Rajajoelle.
Sisällissodan jälkeinen aika

Riihonen palveli sisällissodan jälkeen edelleen 5. Jääkärirykmentissä, josta muodostettiin myöhemmin Kuopion jalkaväkirykmentti 4. Hän toimi rykmentissä joukkueenjohtajana I pataljoonan 1. ja 3. komppaniassa. Hän oli komennettuna 14. elokuuta – 28. syyskuuta 1918 väliseksi ajaksi opettajaksi rykmentin aliupseerikursseille. Riihonen erosi armeijasta 11. helmikuuta 1919 ja siirtyi suojeluskuntajärjestöön. Suojeluskuntajärjestössä hänet sijoitettiin aluksi Vesannon ja 12. toukokuuta 1920 alkaen Koskenpään suojeluskunnan paikallispäälliköksi. Hän erosi suojeluskuntajärjestöstä 15. kesäkuuta 1921 ja siirtyi metsäkasööriksi Kymi oy:n palvelukseen. Hän toimi myöhemmin Kymi oy:n työnjohtajana Kuhmoniemellä. Kymi oy:ltä hän siirtyi poliisivoimiin, jossa hänet määrättiin 25. elokuuta 1926 alkaen nuoremmaksi ja 28. maaliskuuta 1933 alkaen vanhemmaksi poliisikonstaapeliksi Kuhmoniemen nimismiespiiriin.
Talvi- ja jatkosota

Riihonen osallistui talvisotaan joukkueenjohtajana 42. sotapoliisikomppaniassa, joka operoi sodan aikana Kuhmon alueella. välirauhan aikana hän jatkoi aluksi samassa tehtävässä, kunnes hänet siirrettiin paikallispäälliköksi Kuhmon suojeluskuntaan. jatkosodan puhjettua hän jatkoi edellä mainitussa tehtävässä, johon sisällytettiin myös toimistoupseerin tehtävät Kuhmon ilmasuojelukeskuksessa. lisäksi hän toimi jäsenenä Kuhmon suojeluskunnan esikunnassa. sotien jälkeen hän palasi poliisivoimiin ja sijoitettiin ylikonstaapeliksi Kuhmoon. Hän oli syytettynä niin sanotussa asekätkentäjutussa. myöhemmin hän toimi johtajana korpilinna oy:n ja Heikkiset oy:n palveluksessa. Hänet on haudattu Kuhmoon.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Aliupseeri 11. helmikuuta 1918  Varavääpeli 13. heinäkuuta 1918  Suojeluskunta vääpeli 22. joulukuuta 1923  Suojeluskuntaupseeri 16. toukokuuta 1938  Vänrikki 1940  Luutnantti 1944 |      |  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera 1940 ja 1944  Vapaudenmitali 2. lk.  Suojeluskuntain ansioristi  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Talvisodan muistomitali  Jatkosodan muistomitali  Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan 1. lk. mitali  Väestönsuojelun 1. lk. ansiomitali  Suomen urheilun hopeinen ansiomitali  Jääkärimerkki  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi  Unkarin ensimmäisen maailmansodan muistomitali |
Jääkäripataljoona 27:n 4. komppania.
Aila Rissanen

| Aila Rissanen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 5. joulukuuta 1946 (ikä 78) Kymi
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  professori, lihavuus- ja syömishäiriötutkija
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto (LL 1972, LKT 1980)
Instituutti:  Helsingin yliopisto, HUSin Lihavuustutkimusyksikkö
Tutkimusalue:  lihavuus, syömishäiriöt, diabetes, ravitsemus
Palkinnot:  Maud Kuistilan palkinto (2016)
Aiheesta muualla
Aila Rissanen Helsingin yliopiston tutkimusportaalissa
Aila Marjatta Rissanen (ent. Rissanen-Tukiainen; s. 5. joulukuuta 1946 Kymi) on suomalainen sisätautien erikoislääkäri ja professori (2000), joka tunnetaan julkisuudessa erityisesti lihavuus- ja syömishäiriötutkijana. Hän on ollut perustamassa esimerkiksi HYKS:n syömishäiriöyksikköä ja lihavuustutkimusyksikköä.
Rissanen tuli ylioppilaaksi vuonna 1966 Kotkassa. Hän valmistui Helsingin yliopistosta lääkäriksi (LL 1972) ja lääketieteen tohtoriksi (LKT 1980). Hänen englanninkielinen väitöskirjansa (1980) tarkasteli sepelvaltimotaudin esiintymistä ja taudin riskitekijöitä suomalaisten nuorten ja keski-ikäisten miesten perheissä. Tutkimustyö oli otsikoitu Familiar occurrence of coronary heart disease and its risk factors : a study on 415 families of young and middle-aged Finnish men with and without coronary heart disease. Sisätautien erikoislääkäri (1984), kliinisen ravitsemusopin pätevyys (Göteborgin yliopisto, 1985), Helsingin yliopiston sisätautien dosentti (1986), kansanterveystieteen (TaY, 1986).
Työurallaan Rissanen toimi terveyskeskuslääkärinä Kotkassa (1982-1983). Osana jatko-opintojaan hän oli vieraileva tutkija Yhdysvaltojen terveysvirastossa (NIH) Bethesdassa (NHLBI, 1975-1976). HYKSin III sisätautien klinikalla (1981-1983). Tampereen yliopiston apulaisprofessori (1983-1984). Göteborgin yliopiston kliinisen ravitsemustieteen laitoksella (1983-1985). Kokkolan keskussairaalan ylilääkäri (1984-1991). Kansaneläkelaitoksen asiantuntijalääkäri 1991-2011.
Rissaselle myönnettiin ansioituneelle lääketieteen alan tutkijoiden kouluttajalle Maud Kuistilan palkinto vuonna 2016.
Aiheesta muualla

Aila Rissanen Helsingin yliopiston tutkimusportaali, researchportal.helsinki.fi. Viitattu 6.4.2021. (englanniksi)
Näin painoa voi oikeasti pudottaa – lihavuustutkija arvioi 10 uutta tutkimuslöydöstä (4.9.2017) (is.fi)
Professori: Liian nopea laihduttaminen voi saada aikaan sappikivet ja "sisäsyntyisen kannibalismin" (8.7.2016) (yle.fi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Tieteilijät:  ORCID
Jouko Rikkinen

Jouko Kalevi Rikkinen (s. 15. elokuuta 1961) on Helsingin yliopiston kasvitieteen professori. Rikkinen on julkaissut lukuisia tieteellisiä tutkimuksia kasvi- ja sienitieteen eri osa-alueilta. Hänet tunnetaan erityisesti levien ja sienten symbiooseja koskevista tutkimuksistaan. Hän on myös kirjoittanut oppikirjoja ja tietoteoksia sekä ansioitunut luontovalokuvaajana.
Elämä ja ura

Rikkinen kirjoitti ylioppilaaksi Haukilahden lukiosta 1981 ja aloitti opinnot Helsingin yliopistossa vuonna 1982. Hän opiskeli biologiaa ja maantiedettä ja valmistui luonnontieteiden kandidaatiksi 1986 ja filosofian maisteriksi 1987. Rikkinen väitteli filosofian tohtoriksi kasvitieteestä 1995. Hän oli postdoc-tutkijana Yhdysvalloissa Oregonin osavaltionyliopistossa 1997–1998, ja hänet nimitettiin kasvitieteen dosentiksi Helsingin yliopistoon 1999. Rikkinen nimitettiin Helsingin yliopiston kasvitieteen professorin virkaan vuoden 2005 alusta lukien. Hänen edeltäjänsä tässä oppituolissa on Timo Koponen..
Vuonna 2014 Suomen tietokirjailijat ry myönsi Rikkiselle Tietokirjailijapalkinnon tunnustuksena laajasta ja ansiokkaasta tietoteostuotannosta. Vuonna 2021 Rikkinen kutsuttiin Suomen Tiedeseuran jäseneksi.
Jouko Rikkisen vanhemmat ovat Helsingin yliopiston kulttuurimaantieteen emeritusprofessori Kalevi Rikkinen ja Helsingin yliopiston maantieteen didaktiikan professori emerita Hannele Rikkinen.
Teokset

What's behind the pretty colours? A study on the photobiology of lichens. Finnish Bryological Society, 1995 ISBN 951-96475-3-8
Leviä, sieniä ja leväsieniä: Johdatus levien ja sienten monimuotoisuuteen.  Helsinki:  Yliopistopaino, 1999.  ISBN 951-570-363-8
Puutarha pikkurahalla. Helsinki: Helmi Kustannus, 2004.
Värien puutarha. Helsinki: Otava, 2007.
Värvid aias. Tallinna: Varrak, 2008.
Jäkälät ja sammalet Suomen luonnossa. Helsinki: Otava, 2008.
Puut ja pensaat Suomen luonnossa. Helsinki: Otava, 2010.
Suomalaiset perinnekasvit. Helsinki: Otava, 2011.
Heinät ja sarat Suomen luonnossa. Helsinki: Otava, 2014.
Villivihannekset Suomen luonnossa. Helsinki: Otava, 2018.
Metsät Suomen luonnossa. Helsinki: Otava, 2019.
Sienten kirjo. Helsinki: Suomen Biologian Seura Vanamo, 2019.
Suot Suomen luonnossa. Helsinki: Otava, 2021.
Uhanalaiset kasvit Suomen luonnossa. Helsinki: Otava, 2023.
Aiheesta muualla

Jouko Rikkinen Helsingin yliopiston tutkimusportaalissa
Yrttiaho, Tuomo: Kun kasvien monimuotoisuutta tutkinut professori Jouko Rikkinen saa eteensä meripihkassa säilyneen sienifossiilin ja mikroskoopin, alkaa tapahtua HS.fi. 14.8.2021.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Tšekki 
Tieteilijät:  International Plant Names Index  ORCID 
Muut:  IdRef
Annika Rimala

Annika Maria Rimala (ent. Piha, o.s. Tegengren) (27. elokuuta 1936 Turku – 14. syyskuuta 2014 Helsinki) oli suomalainen tekstiilimuotoilija, joka tunnetaan etenkin Marimekon Tasaraita-trikoovaatteiden suunnittelijana.
Rimala työskenteli Marimekolle 1960–1982 ja yrityksen ensimmäinen trikootuotemallisto Tasaraita syntyi 1968. Tasaraitapaidat suunniteltiin farkkujen kanssa käytettäväksi yläosaksi. Paidasta tuli aikansa symboli, joka kuvattiin postimerkkiin vuonna 1998.
Rimalan Marimekolle suunnittelemia tunnettuja kuoseja Tasaraidan lisäksi ovat muun muassa Pallo, Hedelmäkori, Puketti, Petrooli, Tarha ja Viiriäinen.
Marimekon jälkeen vuonna 1982 Annika Rimala jatkoi työskentelyä vuotta aiemmin miehensä Ilkka Rimalan ja graafisen suunnittelijan Teemu Lipastin kanssa perustamassaan Santtu-yrityksessä. Vuodesta 1969 vuoteen 1988 Rimala toimi myös suunnittelijana Kaunis Korulle.
Rimala sai Valtion taideteollisuuspalkinnon vuonna 1974 ja Pro Finlandia -mitalin vuonna 1997.
Kirjallisuutta

Leena Maunula, Rebecka Tarschys: Annika Rimala 1960–2000. Väriä arkeen. Färg på vardagen. Colour on your life. Helsinki 2000. ISBN 952-9878-22-2.
Aiheesta muualla

Annika Rimalan tuotteita Finnish Design Shopin sivustolla.
Annika Rimalan muistokirjoitus Helsingin Sanomissa.
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala :  KulturNav  Museum of Modern Art
Ristimäki (Tampere)

| Ristimäki |
| --- | --- |
 Ristimäenkadun kerrostaloja Ristimäessä
Kaupunki:  Tampere
Suuralue:  Lounainen suuralue
Suunnittelualue:  Tesoma
Osa-alueet:  Kohmankaari
Postinumero(t):  33310
Lähialueet:  Tesomajärvi, Rahola, Epilänharju, Tohloppi
Ristimäki on Tampereen läntinen kaupunginosa, joka rajoittuu pohjoisessa Tohloppiin, idässä Epilänharjuun, lännessä Tesomajärveen sekä etelässä Tampere-Pori-rataan.
Kaupunginosassa sijaitsevat Mediapolis, Yleisradion toimipiste sekä Tesoman koulu.
Kaupunginosa on saanut nimensä nykyisen Ristimäenkatu 1:n kohdalla sijainneen, Kaarilan kartanoon kuuluneen Ristimäen torpan mukaan. Nimen tarkkaa merkitystä on mahdoton selvittää, koska määriteosa risti voi viitata uskonnolliseen symboliin, hautapaikkaan, risteykseen tai paikan muotoon. Ristimäen torpan maat ulottuivat nykyiseltä Tesomankadulta Porin radan eteläpuolelle. Alue siirrettiin Pohjois-Pirkkalan kunnasta Tampereen kaupunkiin vuoden 1937 alussa ja sen asemakaava vahvistettiin vuonna 1956. Kaupunginosassa sijaitsee suuri kerrostaloalue.
Ristimäen keskeiset kadut Kohmankatu ja -kaari on nimetty vanhaan Pirkkalan pitäjän Tohloppilan kylään kuuluneen Kohman talon mukaan. Talo liitettiin Kaarilan kartanoon vuonna 1767.
Riikinkukkokehrääjä

| Riikinkukkokehrääjä |
| --- | --- |
 koiras
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset perhoset Heteroneura
Yläheimo::  Kehrääjämäiset Bombycoidea
Heimo::  Riikinkukkokehrääjät Saturniidae
Alaheimo::  Saturniinae
Suku::  Saturnia
Laji::  pavonia
Kaksiosainen nimi
 Saturnia pavonia  (Linnaeus, 1758) 
Katso myös
   Riikinkukkokehrääjä Wikispeciesissä   Riikinkukkokehrääjä Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Riikinkukkokehrääjä eli pikkuriikinkukkokehrääjä (Saturnia pavonia, joskus Pavonia pavonia) on riikinkukkokehrääjiin kuuluva perhoslaji. Se on Suomessa melko harvalukuinen, mutta sitä tavataan koko maassa pohjoisinta Lappia myöten. Laji on pääasiassa lämpimillä alueilla tavattavan heimonsa edustajista palearktisella alueella laajimmalle levinnyt.
Koko ja ulkonäkö

Suurimmassa osassa elinaluettaan riikinkukkokehrääjä on varsin helposti tunnistettava laji, jota muistuttavia perhosia tavataan lähinnä Etelä-Euroopassa ja Pohjois-Afrikassa. Naaraan siipien pohjaväri on vaaleanharmaa. Koiraan siipien väri vaihtelee enemmän ja etusiivet ovat sävyltään harmaanruskeat kun takasiivet ovat voimakkaan ruosteenkeltaiset. Kummallakin sukupuolella on kaikkien siipien keskellä iso silmätäplä. Yleensä silmätäplää ympäröi suorakaiteen muotoinen vaalea alue, mutta muodolla f. deflexa silmätäplä koskettaa ulompaa poikkiviirua. Muodolta f. obsoleta silmätäplät puuttuvat. Siipien kärkiväli on koirailla noin 45–65 mm, naarailla 48–90 mm.
Nuoremmat toukat
Vanhempi toukka
Kotelo
♂
♀
Riikinkukkokehrääjän toukka on vaaleanvihreä, ja siinä on keltamustia sukasellisia kyhmyjä. Toukka koteloituu kehräämänsä lujatekoisen, päärynänmuotoisen kotelokopan sisälle. Kotelokopan se kiinnittää esimerkiksi ravintokasvinsa mustikan varpuun tai maanpinnalle. Varvikosta voikin löytää marjamatkoilla riikinkukkokehrääjän ruskeita, harvakarvaisia kotelokoppia.
Levinneisyys ja lentoaika

Riikinkukkokehrääjää tavataan Länsi-Euroopasta Kiinaan ulottuvalla vyöhykkeellä. Lentoaika on keväällä maaliskuusta kesäkuuhun, mutta riippuu leveysasteesta. Suomessa aikuisia perhosia voi tavata toukokuun alusta toukokuun loppuun, mutta Lapissa lentoaika voi olla jopa kuukautta myöhäisempi.
Elinympäristö ja elintavat

Riikinkukkokehrääjät lentävät loppukeväällä ja alkukesällä soilla, kangasmailla ja kosteilla niityillä. Koiraat ovat liikkeellä päivisin, noin kello 13 ja 18 välisenä aikana, kun taas naaraat ovat aktiivisimmillaan illalla auringonlaskusta keskiyöhön.
Riikinkukkokehrääjillä on erikoinen kosiokäyttäytyminen. Naaras erittää ilmaan feromoneja, joista muodostuu hajujälki. Koiraalla on äärimmäisen tarkat hajuaistimet tuuheissa, sulkamaisissa tuntosarvissaan, ja se pystyy niiden avulla seuraamaan tätä hajujälkeä ja lentämään naaraan luo. Vaikka perhonen on yleensä harvalukuinen, yhtä naarasta voi lyhyen ajan sisällä ilmestyä kosiskelemaan jopa satoja kookkaita koirasperhosia. Naaras lentää usein valolle, koiras vain harvoin.
Naaras munii noin 200 munaa ravintokasville hieman maanpinnan yläpuolelle. Munat kuoriutuvat 10–14 päivän kuluessa ja kookkaita, helposti tunnistettavia toukkia voi tavata kesäkuusta elokuuhun. Riikinkukkokehrääjä talvehtii kotelona, usein kaksi, mutta joskus jopa kolme kertaa.
Perhosen toukilla loisii useita eri loiskärpäs- ja loispistiäislajia.
Ravintokasvi

Toukka on erittäin polyfagi, ja sen ravintokasvi vaihtelee alueittain. Suomessa ravintokasvina toimii erityisesti mustikka (Vaccinium myrtillus).
Aiheesta muualla

Suomen Perhoset: Pikkuriikinkukkokehrääjä
Pertti Pakkanen: Riikinkukkokehrääjä. Suomen Perhostutkijain Seura.
Suomen Lajitietokeskus: Pikkuriikinkukkokehrääjä (Saturnia pavonia)
Moths and Butterflies of Europe and North Africa (englanniksi)
Plantwise: small emperor moth (Saturnia pavonia)[vanhentunut linkki] (englanniksi)
Pherobase: Semiochemicals of Saturnia pavonia, the Emperor moth (englanniksi)
Bestimmungshilfe des Lepiforums (saksaksi)
Ohjeita lajien S. pavonia ja S. pavoniella erottamiseksi (saksaksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q30964  Wikispecies: Saturnia pavonia  BioLib: 51142  BOLD: 224980  EPPO: EUDIPA  Fauna Europaea: 443607  Fauna Europaea (new): 13771f1e-9d06-41d6-9929-8fba6769c2ec  GBIF: 1867820  iNaturalist: 59346  LepIndex: 67864  LoB: 4701  MaBENA: SaturPavon  NBN: NBNSYS0000156325  NCBI: 332931  Observation.org: 8322  Open Tree of Life: 54248  Laji.fi: MX.61453 
naaras
Miha Rinne

| Miha Rinne> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  graafikko, pelisuunnittelija
Miha Rinne (s. 1974) on suomalainen peligraafikko ja -suunnittelija.
Sarjakuvia

Matkailua pelialalla, ISBN 978-952-67409-2-8
Furry Dragons

Rinne suunnitteli vuosina 2001–2002 Housemarquella työstetyn digitaalisen pelin, Furry Dragonsin. Peliä ei kuitenkaan koskaan julkaistu, koska se jäi ilman julkaisusopimusta. Rinteen mukaan Furry Dragons olisi julkaistu jollekin sen ajan konsolille. Rinne haki peliin vaikutteita muun muassa Jean-Pierre Jeunet’n elokuvista Amélie ja Kadonneiden lasten kaupunki, Hayao Miyazakin animaatioista, kuten Prinsessa Mononoke, ja Space Harrier -pelin bonuskentästä. Myöhemmin Rinne on julkaissut Furry Dragonsin pohjalta Lopunperän tarinat -nimistä sarjakuvaa.
Pelissä olisi ratsastettu lohikäärmeellä ja kerätty kolikoita 3D-maailmasta. Furry Dragons olisi myös sisältänyt tehtävien tekemistä eri tyyppisille olennoille, kuten maailmassa elävien lintujen keräämistä.
Risti (pyhäinjäännös)

Ristinkappale, jota säilytetään Wienin keisarillisessa aarrekammiossa
Tosi Risti (lat. Vera Crux), tai Pyhä risti (lat. Sancta Crux), eli se risti johon Jeesus ristiinnaulittiin, on yksi tärkeimmistä kristinuskon pyhäinjäännöksistä. 300- ja 400-luvuita peräisin olevien kertomuksen mukaan Pyhä Helena löysi alkuperäisen ristin Jerusalemista, ja nykyään osia rististä, ristin nimikyltistä tai ristin nauloista säilytetään pyhäinjäännöksinä useissa kirkoissa ympäri maailmaa.