stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Johannes Holopainen
Aiheesta muualla

Näyttelijän kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive)
Johannes Holopainen Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Johannes Holopainen Elonetissä.
Agentuurin kotisivu
KOM-Teatterin kotisivu
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Deutsche Synchronkartei  Ritva  Elonet  Yle 
Muut:  Hufvudstadsbladet
Belfastin kasvitieteellinen puutarha

Palmutalo
Belfastin kasvitieteellinen puutarha (englanniksi Botanic Gardens) sijaitsee Belfastissa Pohjois-Irlannissa. Puutarha on suunniteltu vuonna 1827. Siellä on ruohokenttien, puiden ja kukkien lisäksi vuonna 1852 valmistunut palmutalo -niminen suuri kasvihuone. Puutarhan vieressä sijaitsee Belfastin yliopisto.
Ramos

Ramos on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Adrián Ramos (s. 1986), kolumbialainen jalkapalloilija
Albert Ramos (s. 1988), espanjalainen tennispelaaja
Alberto Gaudêncio Ramos (1915–1991), brasilialainen katolinen arkkipiispa
Anthony Ramos (s. 1991), yhdysvaltalainen näyttelijä ja laulaja
António Ramos Monteiro (1928–2004), portugalilainen katolinen piispa
António Manuel Moiteiro Ramos (s. 1956), portugalilainen katolinen piispa
Arantxa Ramos (s. 1988), espanjalainen uimari
Cássio Ramos (s. 1987), brasilialainen jalkapallomaalivahti
Efrén Ramos Salazar (1939–2005), meksikolainen katolinen piispa
Emilio Ramos (s. 1935), espanjalainen jousiampuja
Felipe Ramos (s. 1963), meksikolainen jalkapalloerotuomari
Fidel V. Ramos (1928–2022), Filippiinien presidentti 1992–1998
Gonçalo Ramos (s. 2001), portugalilainen jalkapalloilija
Graciliano Ramos (1892–1953), brasilialainen kirjailija
Francisco Javier Chavolla Ramos (s. 1946), meksikolainen katolinen piispa
Hernando da Silva Ramos, Nano (s. 1925), brasilialainen Formula 1 -kuljettaja
Hugo Novoa Ramos (s. 2003), espanjalainen jalkapalloilija
Ismel Ramos (s. 1985), venezuelalainen lentopalloilija
Joana Ramos (s. 1982), portugalilainen judoka
João Ramos do Nascimento, Dodinho (1917–1996), brasilialainen jalkapalloilija
José Ramos Horta (s. 1949), Itä-Timorin presidentti 2007–2012, Nobelin rauhanpalkinnon saaja
Jose Cardoso dos Ramos Cassandra (s. 1964), saotomeprincipelainen poliitikko
Juande Ramos (s. 1954), espanjalainen jalkapalloilija ja valmentaja
Laerció Ramos jr (s. 1984), brasilialainen jalkapalloilija
Mark Ramos-Nishita, Money Mark (s. 1960), yhdysvaltalainen muusikko, lauluntekijä ja tuottaja
Mauro Ramos (1930–2002), brasilialainen jalkapalloilija
Mel Ramos (1935–2018), yhdysvaltalainen poptaiteilija
Murilo Sebastião Ramos Krieger (s. 1943), brasilialainen katolinen arkkipiispa
Nathalia Ramos (s. 1992), espanjalainen näyttelijä
Rafael Coello Ramos (1877–1967), hondurasilainen säveltäjä ja muusikko
Rafael Palmero Ramos (1936–2021), espanjalainen katolinen piispa
Ruy Ramos (s. 1957), japanilainen jalkapalloilija
Sarah Ramos (s. 1991), yhdysvaltalainen näyttelijä
Sergio Ramos (s. 1986), espanjalainen jalkapalloilija
Sugar Ramos (1941–2017), kuubalais-meksikolainen nyrkkeilijä.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Dunlucen linna

Dunlucen linna
Dunlucen rauniolinna sijaitsee Pohjois-Irlannissa. Linna on korkealla kalliojyrkänteellä, mistä on myös laajat näkymät Atlantille.
Linna on rakennettu 1500-luvulla, ja siellä piti päämajaansa skotlantilainen McDonnellin klaani. Vuonna 1639 osa linnasta putosi myrskyisällä säällä mereen. Pian tämän jälkeen linna hylättiin.
Linnan lähellä on suosittu nähtävyys: Giant's Causewayn basalttipylväsmuodostelmat.
D. W. Åkerman

| D>  W. Åkerman |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 23. syyskuuta 1843 Raahe
Kuollut: 22. lokakuuta 1919 (76 vuotta) Taipalsaari
Poliitikko
Puolue:  Suomalainen puolue
Asema:  Viipurin kaupunginvaltuuston jäsen (1893–1898),   senaatin talousosastoon kauppa- ja teollisuustoimituskunnan päällikkö (1901–1904)   prokuraattori (1905)   Turun hoviokeuden presidentti (1905–1910)
Puoliso:  Emma Åkerman
Lapset:  mm. Onni Voipio, Väinö Voipio, Aarni Voipio, Toini Voipio, Aino Voipio ja Elli Hällström
Daniel Woldemar Åkerman (23. syyskuuta 1843 Raahe – 22. lokakuuta 1919 Taipalsaari) oli suomalainen juristi ja yhteiskunnallinen vaikuttaja. Hän toimi senaatin talousosaston jäsenenä 1901–1905 ja oikeusosaston puheenjohtajana 1910–1912. Lisäksi Åkerman oli prokuraattorina lyhyen aikaa vuonna 1905 ja Turun hoviokeuden presidenttinä 1905–1910.
Nuoruus

D. W. Åkerman kuului Åkermanin sukuun. Hänen vanhempansa olivat maanmittari Daniel Åkerman ja Katarina Charlotta Polack. Hän kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1863 Pietarissa, suoritti tuomarintutkinnon 1866 ja sai varatuomarin arvon 1869.
Ura

Vuosina 1870–1901 hän työskenteli eri viroissa Viipurin hovioikeudessa, vuodesta 1890 hovioikeudenneuvoksena. Åkerman osallistui Viipurissa erilaista suomenkielistä kulttuuritoimintaa järjestäneen Viipurin Suomalaisen Seuran toimintaan ja hänestä tuli jyrkkä fennomaani. Hovioikeudessakin hän kirjoitti aatteellisista syistä asiakirjat suomeksi. Åkerman toimi Viipurin Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran puheenjohtajana vuosina 1878–1901, minä aikana perustettiin seuran aloitteesta useita oppilaitoksia ja Viipurin museo. Hän oli myös Viipurin työväenyhdistyksen ensimmäisenä puheenjohtajana 1888–1891, ja hänet valittiin 1888 Viipurin Suomalaisen Klubin ensimmäiseen johtokuntaan. Vuosina 1893–1898 Åkerman oli Viipurin kaupunginvaltuuston jäsen ja teki muun muassa ehdotuksen suomen ottamisesta pöytäkirjakieleksi, mikä ei kuitenkaan vielä tuolloin toteutunut. Vuosina 1891–1900 Åkerman toimi Rannan tuomiokunnan tuomarina ja hänet valittiin porvarissäädyssä valtiopäiville 1897 Lappeenrannan kaupungin edustajana.
Ensimmäisen sortokauden aikana Åkerman ryhmittyi myöntyvyyslinjaa tukeneisiin vanhasuomalaisiin, sillä nuorsuomalaiset olivat hänen mielestään pettäneet suomen kielen asian ryhtyessään yhteistyöhön ruotsinkielisten kanssa. Kun eronneiden ja erotettujen perustuslaillisten virkoja täytettiin vanhasuomalaisilla, nimitettiin myös Åkerman elokuussa 1901 senaatin talousosastoon kauppa- ja teollisuustoimituskunnan päälliköksi. Hänet siirrettiin marraskuussa 1904 oikeustoimituskunnan johtoon ja keväällä 1905 murhatun Eliel Soisalon-Soinisen tilalle prokuraattoriksi. Jo parin kuukauden kuluttua tästä hän kuitenkin siirtyi Turun hovioikeuden presidentiksi. Ensimmäisen sortokauden päätyttyä kaikki Bobrikovin erottamien hovioikeuden jäsenien tilalle tulleet vanhasuomalaiset pakotettiin eroamaan, mutta Åkerman sai pitää virkansa, koska hän oli tullut siihen normaalin nimitysprosessin kautta. Toisen sortokauden aikana vuonna 1910 hän kuitenkin palasi senaattiin, nyt oikeusosaston puheenjohtajaksi. Hän erosi 1912 jouduttuaan kritiikin ja uhkausten kohteeksi, kun oikeusosasto ei ollut selkeästi tuominnut uutta yhdenvertaisuuslakia. Åkerman vietti eläkevuotensa kesäpaikassaan Nikin tilalla Taipalsaaren Jauhialan kylässä.
Perhe

D. W. Åkerman oli vuodesta 1872 naimisissa opettaja Emma Peranderin kanssa. Heidän lapsensa suomensivat vuonna 1901 sukunimensä Voipioksi Nikin tilalla sijainneen Voipionniemen mukaan. Pariskunnan neljääntoista lapseen kuuluivat muun muassa korkeimman oikeuden jäsen Onni Voipio, kirjailija Väinö Voipio, teologian professori Aarni Voipio, kansanedustaja Toini Voipio, opettaja Aino Voipio ja kirjailija Elli Hällström.
Hristo Stoitškov

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Hristo Stoitškov Stoitškov
Syntymäaika: 8. helmikuuta 1966 (ikä 58)
Syntymäpaikka: Plovdiv, Bulgaria
Pituus: 178 cm
Lempinimi: The Dagger (Камата)
Seura
Seura: –
Tehtävä: Päävalmentaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1982–1984 1984–1990 1990–1995 1995–1996 1996–1998 1998 1998 1998–1999 2000–2002 2003 |  FC Hebros  TsSKA Sofia  FC Barcelona  Parma FC  FC Barcelona  TsSKA Sofia  Al-Nassr  Kashiwa Reysol  Chicago Fire  D.C. United | 32 (14) 119 (81) 151 (76) 23 (5) 24 (7) 4 (1) 2 (1) 27 (12) 51 (17) 21 (5) |
Maajoukkue
| 1986–1999 |  Bulgarian maajoukkue | 83 (37) |
Valmennusura
2003–2007 2007 2009–2010 2012–2013 2013:  Bulgarian maajoukkue  Celta Vigo  Mamelodi Sundowns FC  PFK Liteks Lovetš  TsSKA Sofia
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Hristo Stoitškov Stoitškov (bulg. Христо Стоичков Стоичков, s. 8. helmikuuta 1966 Plovdiv, Bulgaria) on bulgarialainen entinen jalkapalloilija ja valmentaja.
Häntä pidetään yhtenä 1990-luvun parhaista pelaajista. Vasenjalkaisessa Stoitškovissa yhdistyi niin lahjakkuus, temperamentti kuin päättäväisyyskin.
Ura

Suuren yleisön tietoisuuteen Stoitškov nousi viimeistään vuoden 1994 MM-kilpailuissa, joissa Bulgaria eteni sensaatiomaisesti välieriin asti. Stoitškov itse jakoi turnauksen maalikuninkuuden Oleg Salenkon kanssa kuudella maalillaan. Samana vuonna hänet valittiin Euroopan parhaaksi jalkapalloilijaksi.
Uransa Stoitškov aloitti TsSKA Sofian riveissä. Vuonna 1990 hän teki TsSKA:ssa 39 maalia ja voitti Euroopan sarjojen parhaalle maalintekijälle jaettavan Kultaisen kengän. Tämän kauden jälkeen Stoitškov siirtyi Barcelonaan, jossa hän voitti neljä Espanjan-mestaruutta ja yhden Euroopan cupin ennen siirtymistään Parmaan vuonna 1995. Hän pelasi siellä kuitenkin vain yhden kauden, kunnes hän palasi jälleen Barcelonaan. Hän voitti siellä vielä viidennen Espanjan-mestaruutensa sekä Cup-voittajien cupin.
Vuonna 1998 Stoitškov alkoi jäähdytellä ja palasi kasvattajaseuraansa TsSKA:han. Tämän jälkeen hän pelasi lisäksi Saudi-Arabiassa al-Nassrissa, Japanissa Kashiwa Reysolissa sekä Yhdysvalloissa Chicago Firessa ja D.C. Unitedissa.
Pelaajauransa jälkeen Stoitškov on siirtynyt valmennustehtäviin ja vuoden 2004 EM-kilpailujen jälkeen hän aloitti Bulgarian maajoukkueen peräsimessä. Pelaajana hän edusti maajoukkuetta 83 kertaa ja teki 37 maalia.
10. huhtikuuta 2007 Stoitškov siirtyi espanjalaisen Celta Vigon valmentajaksi. Pesti Celta Vigossa päättyi kuitenkin lyhyeen ja Stoitškov sai potkut jo lokakuussa.
Kesäkuussa 2009 hän siirtyi eteläafrikkalaisen Mamelodi Sundownsin päävalmentajaksi. Hän johdatti seuran Etelä-Afrikan liigassa toiseksi ja hävisi mestaruuden vain pisteellä Supersport Unitedille. Maaliskuussa 2010 ilmoitettiin, ettei Stoitškov jatka seurassa.
Tammikuussa 2012 Stoitškov palasi valmennustehtäviin kotimaahansa PFK Liteks Lovetšin uutena päävalmentajana. Hänen johdollaan Liteks sijoittui Bulgarian liigassa kahdesti perättäin viidenneksi. Kesäkuussa 2013 Stoitškov siirtyi talousvaikeuksien kanssa painivan TsSKA Sofian päävalmentajaksi.  Muutama päivä myöhemmin hänet nimitettiin myös seuran puheenjohtajaksi.  Hän kuitenkin erosi epäluottamustilan vuoksi tehtävistään jo heinäkuun alussa.
Saavutukset

Bulgarian-mestari: 1987, 1989, 1990
Bulgarian cupin voittaja: 1985, 1987, 1988, 1989
Espanjan-mestari: 1991, 1992, 1993, 1994, 1998
Espanjan cupin voittaja: 1990, 1997, 1998
Euroopan cupin voittaja: 1992
Euroopan Cup-voittajien cupin voittaja: 1997
UEFA Super Cupin voittaja: 1992, 1997
Aasian Cup-voittajien cupin voittaja: 1998
Euroopan paras jalkapalloilija: 1994
MM-kisojen paras maalintekijä: 1994
Kevin Keegan

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Joseph Kevin Keegan
Syntymäaika: 14. helmikuuta 1951 (ikä 73)
Syntymäpaikka: Armthorpe, Yorkshire, Englanti
Pituus: 173cm
Lempinimi: Mighty Mouse
Seura
Seura: –
Tehtävä: Päävalmentaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1968–1971 1971–1977 1977–1980 1980–1982 1982–1984 1985 |  Scunthorpe United FC  Liverpool FC  Hamburger SV  Southampton FC  Newcastle United FC  Blacktown City Demons | 124(18) 230(68) 90(32) 68(37) 78(48) 2(1) |
Maajoukkue
| 1972–1982 |  Englanti | 63 (21) |
Valmennusura
1992–1997 1998–1999 1999–2000 2001–2005 2008:  Newcastle United FC  Fulham FC  Englanti  Manchester City FC  Newcastle United FC
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Kevin Keegan (s. 14. helmikuuta 1951) on englantilainen jalkapallovalmentaja ja entinen hyökkääjäpelaaja, jota pidetään yhtenä Englannin kaikkien aikojen parhaista jalkapalloilijoista.
Ura pelaajana

Keegan pelasi uransa alkuvuodet Scunthorpe Unitedissa, josta Liverpool FC hankki hyökkääjän riveihinsä 35 000 punnan siirtosummalla kesällä 1971. Keegan edusti Liverpoolia menestyksekkäällä 1970-luvulla. Hän oli kotimaan kentillä voittamassa seuran paidassa kolmea Englannin mestaruutta ja yhtä FA Cupia. ”Poolissa” Keeganin meriittilistaan tuli myös suuria saavutuksia Euroopan kentiltä, kun seura voitti UEFA Cupin kahdesti ja Euroopan Cupin Keeganin viimeiseksi kaudeksi seurassa jääneellä kaudella 1976–1977.
Kesällä 1977 Keegan siirtyi Saksaan Hamburger SV:hen. HSV:ssa Keegan jatkoi loistavia otteitaan, ja hänet palkittiin Euroopan parhaana jalkapalloilijana 1978 ja 1979. HSV:ssä Keegan voitti Saksan mestaruuden ja pelasi Euroopan Cupin finaalissa 1980, kun Nottingham Forest FC kaatoi saksalaisseuran.
Keegan palasi vuonna 1980 Englantiin ja liittyi Southampton FC:n riveihin. Joukkue sijoittui Englannin liigassa kaudella 1980–1981 kuudenneksi, mikä on seuran paras saavutus pääsarjatasolla. Vaikka seuraava kausi päättyi odotuksiin nähden pettymykseen ja seitsemänteen sijaan, Keegan valittiin liigan parhaaksi pelaajaksi ja hänestä tuli Brittiläisen imperiumin ritarikunnan upseeri palkintona saavutuksistaan jalkapallossa.
Selkävaivoista kärsineen Keeganin maajoukkueura päättyi MM-kisojen 1982 jälkeen, kun uusi päävalmentaja Bobby Robson jätti vuodesta 1976 maajoukkueen kapteeninnauhaa kantaneen Keeganin maajoukkueringin ulkopuolelle. Keegan pelasi kaikkiaan 63 maaottelua ja teki niissä 21 maalia.
Vuonna 1982 Keeganin seurajoukkueura jatkui Pohjois-Englannissa Newcastle Unitedissa. Hän oli mukana auttamassa seuraa nousemaan 2. divisioonaan vuonna 1984. Tuohon kauteen päättyi myös Keeganin pelaajaura Englannissa. Espanjaan muuttanut Keegan pelasi vielä vuonna 1985 kaksi ottelua australialaisen Blacktown City Demonsin paidassa.
Ura pelaajana > Saavutukset pelaajana

Englannin mestari: 1973, 1976, 1977
FA Cup: 1974
Saksan mestari: 1979
Euroopan Cup: 1977
Hopeaa: 1980
UEFA Cup: 1973, 1976
Euroopan vuoden pelaaja: 1978, 1979
Englannin vuoden pelaaja: 1982
Englannin maajoukkueen kapteeni 1976-1982
MM-kilpailut 1982: 2.kierros
EM-kilpailut 1980: 1.kierros
John Conduitt

John Conduitt (8. maaliskuuta 1688 – 23. toukokuuta 1737 Paddington, Lontoo, Britannia) oli englantilainen poliitikko ja taloustieteilijä.
Conduitt  opiskeli Cambridgen yliopiston Trinity Collegessa, mutta ei suorittanut tutkintoa. Hän toimi brittiläisen kenraalin sihteerinä Espanjan perimyssodassa. Sieltä hänet komennettiin Gibraltarille. Vuonna 1717 Conduitt esitteli  Royal Societylle artikkelin Carteiasta,  löytämästään antiikin roomalaisesta kaupungista.
Conduitt avioitui Catherine Bartonin kanssa, jonka setä oli Isaac Newton. Conduit oli Newtonin harras ihailija, ja hän teki paljon muistiinpanoja Newtonin myöhäisistä vuosista ja luetteloi ja järjesti tämän asiapapereita.  Conduitt seurasi Newtonia  Royal Mintin johtajana vuonna 1727, mutta hän oli käytännössä hoitanut tehtäviä jo vuodesta 1722.   Condruittin ainut tytär avioitui Portsmouthin ensimmäisen jaarlin vanhimman pojan kanssa, jolloin heidän pojastaansa tuli Portsmouthin toinen jaarli. Hänen kauttaan Newtonin jälkeenjääneet paperit periytyivät Portsmouthin suvulle, joka lahjoittin ne myöhemmin Cambridgen yliopiston kirjastolle.
Conduittista tuli whig-puoluen kansanedustaja Whitchurchin vaalipiiristä vuonna 1721.
Conduitin mustavalkoinen muistomerkki on Westminster Abbeyssä lähellä Newtonin hautaa.
Aiheesta muualla

Henkilötiedot Royal Societyn sivuilla [vanhentunut linkki]
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Alankomaat 
Muut:  Europeana  SNAC
Tauno Aalto

Tauno Olavi Aalto (1. joulukuuta 1917 Janakkala – 10. toukokuuta 1947 Janakkala) oli suomalainen näytelmäkirjailija.
Aalto kävi kansakoulun. Hän oli ammatiltaan maatyömies. Aallon vanhemmat olivat puuseppä Evert Aalto ja Pauliina (o.s. Saarinen).
Näytelmiä

Kaksoiskihlajaiset : kaksinäytöksinen hupailu. Tammen näytelmiä 16. Tammi, Helsinki 1945
Maksupääte

Korttimaksupääte
Maksupääte on korttimaksujen välittämiseen tarvittava laite, joka mahdollistaa maksutapahtumien varmentamisen kauppiaan ja asiakkaan välillä.
Maksupäätteiden ja maksukorttien historiaa

Suomessa ensimmäiset maksupäätteet otettiin käyttöön huoltoasemien bensiiniautomaateilla 1980-luvun puolivälissä. Sen jälkeen ne yleistyivät kauppojen kassoilla.
Maksupäätteiden käyttöönotto liittyy pankki- ja luottokorttien määrä nopeaan kasvuun 1980-luvulla. Ensimmäiset luottokortit esiteltiin alun perin Yhdysvalloissa vuonna 1951, kun Diners Club otti käyttöön 200 asiakkaalle myönnetyn kortin, jota pystyi käyttämään 27 ravintolassa New Yorkissa. Pian tämän jälkeen American Express ja Visa julkaisivat ensimmäiset korttinsa.
Luottokortit rantautuivat Suomeen 1960-luvulla. Seuraavalla vuosikymmenellä pankit alkoivat kehittää omia maksukorttejaan. Pankkikorteilla nostettiin aluksi rahaa käteisautomaateista, mutta pian tarjolle tuli kuvallisia kortteja, joilla pystyi maksamaan kaupan kassalla samaan tapaan kuin luottokorteilla. Nykyisin tavallisia maksukortteja ovat yleisluottokortit ja pankkikortit. Lisäksi lukuisat palveluntarjoajat kuten kauppaketjut, hotellit ja huoltoasemat tarjoavat asiakkailleen erilaisia maksuaika- ja luottokortteja.
Tekniikkaa

Ennen maksupäätteiden yleistymistä muovirahalla maksaminen oli hidasta ja vaivalloista, kun kortista piti ”höylätä” paperikopio, joka piti täyttää ja allekirjoittaa.
Maksupäätteiden toiminta perustui aluksi muovikorttien magneettinauhan lukemiseen. Pankkikorttimaksut perittiin silloin asiakkaan tililtä muutaman päivän viiveellä. Magneettinauhat on nyttemmin korvattu mikrosiruilla, jotka parantavat korttien turvallisuutta ja mahdollistavat maksujen reaaliaikaisen siirron. Nykyiset kortit ja maksupäätteet ovat kansainvälisesti yhteensopivia. Ne perustuvat Europayn, Mastercardin ja Visan (EMV) kehittämään sirukorttistandardiin.
EMV-maksutapahtumista saa enemmän tietoa kuin magneettinauhakorteilla tehdyistä maksuista, mikä vähentää epäselvien maksutapahtumien määrää. Sirukortille pystytään tallentamaan huomattavasti enemmän tietoa kuin magneettinauhalle, mikä auttaa estämään väärinkäytöksiä ja tehostamaan riskien hallintaa. Tulevaisuudessa kaikki yhdistelmäkortit ollaan muuttamassa EMV- sirukorteiksi. Niitä käytettäessä asiakkaan ei tarvitse enää allekirjoittaa kassakuittia, vaan henkilökohtaisen tunnusluvun näppäily maksupäätteeseen riittää.
Maksupäätteet kehittyvät, ja tunnusluvun näppäilyn sijasta ollaan pienissä maksuissa siirtymässä kontaktittomaan lähimaksamiseen sekä mobiilimaksamiseen. Siinä korttia ei tarvitse enää asettaa maksupäätteeseen, vaan ainoastaan pitää sitä lukulaitteen läheisyydessä. Yksi mahdollinen lähimaksamisen tapa on matkapuhelimen ja maksukortin yhdistäminen, jolloin puhelinta voi käyttää maksamisen välineenä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Maksupäätteet ja kortinlukijat, Point (Arkistoitu – Internet Archive)
Nets Finland: Maksupäätteiden teknologiasta ja toiminnasta
Luottokunta, Suomen johtava korttipalveluyhtiö (Arkistoitu – Internet Archive)
Luottokortti.org, Puolueetonta tietoa luottokorteista
Video: Etäluettava lähimaksupääte käytännössä, esittelijänä Nets Finland
Maksupäätteen vuokraus, esittelijänä MK-Kassamasiina
Lapijoen silta

| Lapijoen silta |
| --- | --- |
 Lapijoen silta huhtikuussa 2009.
Ylittää:  Lapinjoki
Sijainti:  Lapijoki, Eurajoki
Siltatyyppi:  kivinen holvisilta
Pituus:  47 m
Leveys:  5,9 m
Avattu liikenteelle:  1883
Koordinaatit:  61°10′27.3″N, 021°39′3.9″E
Lisää silta-artikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Lapijoen silta (entiseltä nimeltään Taipaleen silta) Eurajoella on vuonna 1883 valmistunut kivinen kolmiaukkoinen holvisilta. Silta sijaitsee Taipaleen kylässä Lapijoen taajamassa vanhalla siltapaikalla. 1950-luvulle asti sillan ylitti valtatie 8. Vuonna 1982 museosillaksi otettu silta on rakennettu vuosina 1882–1883 karkeamuotoisista kivistä niin sanottuna kylmämuurina, eli kivien sovituksessa ei ole käytetty laastia. Sillan rakentaja torppari Isak Pienessuo antoi työlleen vaaditun kahden vuoden takuun sijasta kymmenen vuoden takuun.
Lapijoen sillan kokonaispituus on 47 metriä ja hyötyleveys 5,9 metriä. Sen levein aukko on 5,2 metriä.
Yhdessä 18 muun Suomen museosillan kanssa Lapijoen silta otettiin vuonna 2009 mukaan Suomen valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.
Likit Andersson

| Likit Andersson |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 24. helmikuuta 1973 (ikä 51) Phitsanulok, Thaimaa
Kansalaisuus:   Thaimaa  Ruotsi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  184 cm
Paino:  90 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2001–2009
Seurat:  Borås HC (Ruotsi I) Mörrums GoIS (Ruotsi I) Deggendorfer EC (OL/2. BL) TSV Erding (2. BL) Trenton Titans (ECHL) Augusta Lynx (ECHL) Detroit Vipers (IHL) Bracknell Bees (BISL) Amstel Tijgers (Alankomaat) Greensboro Generals (ECHL) Frölunda HC (SEL) Bakersfield Condors (ECHL) Trenton Titans (ECHL) Stockton Thunder (ECHL) South Carolina Stingrays (ECHL) HC Appiano/Eppan (Serie A2) Totempo HvIK (Tanska) Cardiff Devils (EIHL) Newcastle Vipers (EIHL)
Valmennusura
Vuodet:  2010–2014
Seurat:  Thaimaan jääkiekkomaajoukkue, Thaimaan naisten jääkiekkomaajoukkue
Likit Neimwan Andersson (s. 24. helmikuuta 1973 Phitsanulok, Thaimaa) on thaimaalais-ruotsalainen entinen jääkiekkopuolustaja ja valmentaja. Hän on pelannut urallaan Ruotsissa, Saksassa, Pohjois-Amerikassa, Britanniassa, Alankomaissa, Italiassa ja Tanskassa. Andersson pelasi viimeisimmät pääsarjaottelunsa vuonna 2009 ja pelasi sen jälkeen Thaimaan maajoukkueen mukana Aasian Challenge Cupissa vuosina 2009 – 2017 sekä Aasian Talvikisoissa 2011 ja 2017. Hän on toiminut myös joukkueen pelaajavalmentajana.