stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Max Rand
Julkaisuja

Joukkotiedotus yhteiskunnassa : Johdatus joukkotiedotuskasvatukseen ; kirj. Yrjö Ahmavaara, Sirkka Minkkinen, Kaarle Nordensteng, Max Rand ja Margaretha Starck ; kuvitus Anita Ahmavaara. Forum-kirjasto. Tammi 1971
Kulttuurihistorioitsija Egon Friedellin ajatuksia (vuodelta 1984) ja Kirjailija Lars Gyllenstenin näkemyksiä (vuodelta 1982) ohjelmassa Eurooppalaisia puheenvuoroja : jaksot 1-4/4. Yleisradio, tallennepalvelu, Helsinki 1986
Erilaisuudessa on Euroopan voima ohjelmassa Eurooppalaisia puheenvuoroja. 2 ; toimittajat Pirkko Peltonen-Rognoni, Erkki Raatikainen ja Max Rand. Yleisradio, tallennepalvelu, Helsinki 1989
Mitä Saksan sisällä tapahtuu. Paasikivi-seuran monistesarja nro 96. Helsinki 1990
Suomennoksia

Bertolt Brecht : Aikamme teatterista : epäaristotelelaisesta dramatiikasta ; valikoinut Sigfried Unseld ; suom. Max Rand. Forum-kirjasto 11. Tammi 1965 (alkuteos Schriften zum Theater)
Bertolt Brecht : Setšuanin hyvä ihminen ; suom. Elvi Sinervo ; liitteet valinneet ja suom. Max Rand ja Turo Unho. Otava 1967, 3. painos 1972 (alkuteos Der gute Mensch von Sezuan)
Bertolt Brecht : Kolmen pennin ooppera ; suom. Max Rand ja Turo Unho ; laulut suom. Elvi Sinervo. Otava 1970 (alkuteos Die Dreigroschenoper)
Kirjallisuutta

Hentilä, Jorma & Pöppönen, Hannu: Max Rand – syntynyt eurooppalaiseksi.  Helsinki:  Otava, 1997.  ISBN 951-1-13834-0
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)
Ranskan Indokiinan sota (1858–1863)

Ranskan Indokiinan sota oli Ranskan sotaretki Indokiinaan vuosina 1858–1863. Sotaretken tavoitteena oli rajoittaa Siaminselvennä laajentumista alueella, saada taloudellista vaikutusvaltaa alueella ja lopettaa ranskalaisten lähetyssaarnaajien vainoaminen. Sodan tuloksena Ranska valloitti Kotšin-Kiinastaselvennä kolme vietnamilaista maakuntaa ja Kambodžasta tuli Ranskan protektoraatti.
Sodan kulku

Vietnamilaisten vihamielisyys eurooppalaisia kohtaan johti siihen, että loppukesällä 1858 ranskalais-espanjalainenselvennä retkikunta pommitti ja valtasi Đà Nẵngin (myöhempi Tourane). Retkikuntaa vaivasivat trooppiset taudit ja heikko huolto, joten se ei pystynyt etenemään sisämaahan Vietnamin pääkaupunki Huếen. Sen sijaan retkikunta valtasi Gia Địnhin (myöhemmältä nimeltään Saigon) vuoden 1859 alussa. Kaupunkiin jätettiin tuhannen miehen varuskunta ja muut joukot palasivat Touraneen.
Ranska yritti solmia rauhan Vietnamin keisarin Tự Đứcin kanssa, koska sen joukkoja vaivasi kolera ja se kävi Toista oopiumisotaa Kiinaa vastaan. Ranskalaiset lähetyssaarnaajat olivat kertoneet, että Annamin kristityt tukisivat ranskalaisvalloittajia, mutta näin ei käynyt. Kulkutautien ja vastarinnan takia ranskalaiset joutuivat luopumaan Touranesta alkuvuodesta 1860selvennä. Saigonin ranskalais-espanjalainen varuskunta joutui piiritetyksiselvennä.
Pelko brittien etenemisestä alueelle sekä kaupallisten ja sotilaallisten etujen valvonta sai Ranskan kuitenkin edelleen panostamaan Vietnamin valtaamiseen. Kun Oopiumisota Kiinassa päättyi, alkoivat ranskalaiset edetä uudestaan Vietnamissa. Alkuvuodesta 1861 Ranska lähetti alueelle 70 sotalaivaa ja 3500 miestä, jotka lopettivat lähes vuoden kestäneen Saigonin varuskunnan piirityksen helmikuussa 1861. Uudet joukot kävivät sarjan kovia taisteluita, joiden seurauksena Ranska valloitti Saigonia ympäröivät maakunnat Kotšin-Kiinassa.
Vuonna 1862 Pohjois-Vietnamissa alkoi kristittyjen tukema Tự Đứcin vastainen kapina ja tämän vuoksi kesäkuussa 1862 hän allekirjoitti Saigonin sopimuksen, jolla Ranska sai Saigonin ja valloittamansa kolme maakuntaa sen ympäristöstä, Poulo Condoren saaren ja suuret sotakorvauksetselvennä. Ranskan kaupankäynnille avattiin kolme satamakaupunkia ja ranskalaisille sotalaivoille sallittiin kulku ylös Mekongjokea. Lisäksi sopimuksessa taattiin toimintavapaus ranskalaisille lähetyssaarnaajille ja uskonnonvapaus. Ranskalaiset olivat yllättyneitä siitä, kuinka helposti Tự Đức taipui nöyryyttävään sopimukseen.
Myöhempiä tapahtumia

Vuonna 1863 Kotšin-Kiinan ranskalainen kuvernööri, amiraali Pierre-Paul de La Grandière pakotti Kambodžan kuningas Norodomin tunnustamaan ranskalaisten ylivallan ja Kambodžasta tuli Ranskan protektoraatti. Siam luopui vaatimuksistaan Kambodžassa vuonna 1867, kun sille luovutettiin Kambodžasta Angkorin ja Battambangin maakunnat.
Tehtyään rauhan Ranskan kanssa Tự Đức kukisti Pohjois-Vietnamin kapinan vuonna 1865.
Vuonna 1887 Ranska yhdisti siirtomaansa Indokiinassa − Annamin, Tonkinin, Kambodžan ja  Kotšin-Kiinan − Ranskan Indokiinaksi.
Espanjan kuningatar Isabella II:n juhla Saigonissa 17. tammikuuta 1863.
Ranskan Keski-Afrikka

Ranskan Keski-Afrikka (myös Ranskan Ekvatoriaali-Afrikka, ransk. Afrique équatoriale française) oli Ranskan siirtomaa-alue Keski-Afrikassa vuosina 1910–1958. Se käsitti nykyiset Gabonin, Keski-Afrikan tasavallan, Kongon tasavallan ja Tšadin. Alue ulottui Kongojoelta Saharaan ja rajoittui luoteessa Ranskan Länsi-Afrikkaan.
Historia

Ranska valloitti alueen 1800-luvulla ja 1900-luvun alussa. Alkujaan koko aluetta nimitettiin Ranskan Kongoksi, mutta 15. tammikuuta 1910 se sai nimen Ranskan Keski-Afrikka. Se jakautui hallinnollisesti neljään alueeseen, jotka olivat Gabonin, Keski-Kongon (Moyen Congo, nykyinen Kongon tasavalta) ja Ubangi-Šari-Tšadin (Oubangui-Chari-Tchad) siirtomaat sekä Tšadin sotilasalue. Ubangi-Šari (nykyinen Keski-Afrikan tasavalta) ja Tšad erotettiin toisistaan vuonna 1920, ja jälkimmäinen sai siirtomaan statuksen. Saksan Kameruniin vuonna 1911 liitetyt alueet palautettiin Ranskan Keski-Afrikan yhteyteen ensimmäisessä maailmansodassa.
Kenraalikuvernöörin johtama Ranskan Keski-Afrikka oli aluksi erillisten siirtomaiden muodostama liittovaltio. Sen hallinnollinen keskus oli Brazzaville. Hallinto yhtenäistettiin vuonna 1934, minkä jälkeen entisiä siirtomaita kutsuttiin alueiksi (région) ja vuodesta 1937 lähtien territorioiksi (territoire). Vuoden 1946 perustuslain mukaan ne saivat Ranskan merentakaisten alueiden statuksen vuonna 1947. Toisen maailmansodan aikana alue oli vuoden 1940 elokuusta lähtien Vapaan Ranskan joukkojen hallinnassa. Ranskan neljännen tasavallan aikana (1946–1958) sillä oli edustajansa Ranskan parlamentissa. Siirtomailla oli myös omat aluekokouksensa, joiden edustajat valittiin vuoteen 1956 saakka erillisistä Ranskan kansalaisten ja afrikkalaisten kiintiöistä.
Ranskan Keski-Afrikan pinta-ala oli 2 487 000 neliökilometriä, mutta vuonna 1946 siellä oli vain 4,1 miljoonaa asukasta. Heistä 8 300 oli eurooppalaisia. Vielä 1910-luvun alussa väestö oli arvioitu kuudesta kymmeneksi miljoonaksi. Alue oli yksi Ranskan taloudellisesti vähiten kehittyneistä siirtomaista. Sen vientituotteita olivat puutavara, puuvilla, kulta, timantit, palmuöljy ja kookospähkinät, kahvi, karja, vaha, kautsu, nahat ja norsunluu.
Vuonna 1958 alueen valtiollisesta asemasta järjestettiin kansanäänestys, jonka tuloksena Ranskan Keski-Afrikka hajosi ja territoriot saivat autonomian osana Ranskan yhteisöä. Maat itsenäistyivät vuoden 1960 aikana.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ranskan Keski-Afrikka Wikimedia Commonsissa
Tinadioksidi

| Tinadioksidi |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  1345-04-6
PubChem CID:  29011
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  SnO2
Moolimassa:  150,71
Ulkomuoto:  Kiteinen valkoinen tai harmahtava aine
Sulamispiste:  1 630 °C
Kiehumispiste:  1 800–1 900 °C (sublimoituu)
Tiheys:  6,95 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Ei liukene
Tinadioksidi eli tina(IV)oksidi (SnO2) on epäorgaaninen ioniyhdiste ja yksi tinan oksideista. Yhdistettä käytetään väriaineena, katalyyttinä ja lasin ja keramiikan valmistuksessa. Luonnossa tinadioksidia esiintyy kassiteriittimineraalissa.
Ominaisuudet

Tinadioksidi on puhtaana huoneenlämpötilassa valkoista kiteistä ainetta. Kiderakenteeltaan pysyvin rakenne on alkeiskopiltaan tetragonaalinen rutiilimineraalin rakennetta muistuttava rakenne, mutta myös rombinen ja heksagonaalinen tinadioksidi tunnetaan. Tinadioksidi ei liukene veteen eikä kovin helposti happoihin, mutta kuuma rikkihappo liuottaa sen. Kuumat emäksiset liuokset liuottavat yhdisteen hitaasti. Kuumennettaessa tinadioksidia sulien alkalimetallioksidien kanssa muodostuu stannaatteja (MSnO3). Kuumennettaessa tinadioksidia se osittain hajoaa tinaoksidiksi ja hapeksi.
Valmistus ja käyttö

Luonnossa kassiteriittina esiintyvä tinadioksidi on tärkein tinan valmistukseen käytetty malmimineraali. Siitä eristetty tina voidaan kuitenkin tarvittaessa muuttaa takaisin tinadioksidiksi polttamalla hienojakoista tinaa, johtamalla sulaan tinaan kuuma ilmavirta tai kuumentamalla tinadioksidin hydraattia:
Paitsi metallisen tinan valmistukseen, käytetään tinadioksidia myös lasin valmistuksessa himmeän opaalilasin aikaansaamiseksi ja emaleissa. Lisäksi tinadioksidista voidaan valmistaa lasin valmistuksessa käytettäviä elektrodeja, koska se kestää hyvin sulaa lasia ja sillä on kuumana hyvä sähkönjohtavuus. Epäpuhdasta tinadioksidia käytetään metallien ja lasien hioma-aineena. Tinadioksidia käytetään yhdessä antimonitrioksidin kanssa katalyyttinä valmistettaessa propeenista akroleiinia, akryylihappoa tai akryyliamidia. Yhä tärkeämpi tinadioksidin käyttökohde on indiumtinaoksidiohutkalvojen valmistus, joita käytetään muun muassa lentokoneiden ikkunoissa ja litteissä tietokoneiden näytöissä.
Ranskan 6. armeija

| 6>  armeija |
| --- | --- |

Toiminnassa:  1914-1918 1939-1940
Valtio:   Ranska
Puolustushaarat:  Maavoimat
Rooli:  kenttäarmeija
Koko:  armeija
Sodat ja taistelut:  Ensimmäinen maailmansota Toinen maailmansota
Ranskan 6. armeija (ransk. VIeme Armée) oli Ranskan maavoimien yhtymä, joka osallistui ensimmäiseen ja toiseen maailmansotaan.
Ensimmäinen maailmansota

Armeija muodostettiin 26. elokuuta 1914, jolloin siihen liitettiin yksiköitä eri hajallelyödyistä Ranskan armeijoista muun muassa IV ja VII armeijakunta 3. ja 1. armeijoista sekä 5. ja 6. divisioonien reserviosastot, 45. ja 37. jalkaväkidivisioonat, prikaati ja ratsuväkiarmeijakunta.
Sommen taistelun alussa 6. armeijan joukoista osallistuivat taisteluun XX, I siirtomaa ja XXXV armeijakunnat.
Toinen maailmansota

Armeija perustettiin 2. syyskuuta 1939, se alistettiin suoraan yleisesikunnalle. Armeija siirrettiin 5. joulukuuta reserviin, kunnes se liitettiin 20. toukokuuta Ranskan 3. armeijaryhmään. Armeija siirrettiin 11. kesäkuuta 4. armeijaryhmään, mistä se palasi 3. armeijaryhmään 15. kesäkuuta.
Komentajat

Armeijankomentajina olivat:
armeijankenraali Olry 2. syyskuuta - 5. joulukuuta 1939
armeijakunnankenraali Touchon 5. joulukuuta 1939 - 10. helmikuuta 1940
armeijankenraali Touchon 10. helmikuuta 1940
Tiris-Zemmour

Tiris-Zemmourin alue Mauritanian kartalla.
Tiris-Zemmour on hallintoalue eli wilaya Mauritanian pohjoisosassa. Sen hallinnollinen keskus on Zouératen kaupunki. Alueen pinta-ala on noin 253 000 kilometriä. Asukkaita on 41 100 henkeä (vuonna 2000).
Tiris-Zemmourin alue rajoittuu etelässä Mauritanian Adrarin alueeseen, lännessä Länsi-Saharaan, pohjoisessa Algeriaan ja idässä Maliin. Se on etupäässä asumatonta Saharan autiomaata. Alueeseen kuuluu kolme departementtia: Bir-Moghrein, F’Dérick ja Zouérate.
Alueen kautta kulkee Nouakchottista Algerian Tindoufiin johtava maantie. Sen länsiosassa harjoitetaan paimentolaisuuteen perustuvaa karjanhoitoa. Zouératessa ja F’Dérickissä hyödynnetään suuria rautaesiintymiä. Rautamalmi kuljetetaan rautateitse Atlantin rannikolla sijaitsevaan Nouadhiboun satamaan.
Tioasetaalit

Monotioasetaalien yleinen rakenne
Ditioasetaalien yleinen rakenne
Tioasetaalit ovat orgaanisia yhdisteitä, jotka ovat asetaalien rikkianalogeja. Tioasetaalit voidaan jakaa monotioasetaaleihin, joiden yleinen rakenne on R2C(OR')(SR') ja ditioasetaaleihin, joiden yleinen rakenne on R2C(SR')2. Ketoneista johdettuja tioasetaaleja voidaan kutsua myös tioketaaleiksi.
Valmistus ja reaktioita

Ditioasetaaleja valmistetaan karbonyyliyhdisteiden kuten aldehydien tai ketonien ja tiolien välisellä reaktiolla. Yleisesti käytettyjä ovat erityisesti etaaniditioli ja propaaniditioli, jotka muodostavat hyvin stabiilin heterosyklisen tioasetaalin. Katalyyttinä tioasetaalien muodostamisessa käytetään vetykloridia tai Lewis-happoa kuten booritrifluoridia tai sinkkikloridia. Lewis-happo tekee karbonyyliryhmän hiilestä elektrofiilisemman, jonka kanssa nukleofiilinen tioli reagoi. Reaktion ensimmäisessä vaiheessa muodostuu hemitioasetaali.
Ditioasetaalit eivät hydrolysoidu yhtä herkästi happamissa olosuhteissa kuin asetaalit, mikä tekee niistä hyviä suojaryhmiä karbonyyliyhdisteille. Väkevät happoliuokset hydrolysoivat tioasetaalit tioleiksi ja karbonyyliyhdisteiksi, mutta yleisemmin käytetään elohopea(II)suoloja. Toinen vaihtoehto on hapettaa tioasetaalit natriumperjodaatin tai m-klooriperbentsoehapon avulla tioasetaalimonoksideiksi, jotka hydrolysoituvat karbonyyliyhdisteiksi. Kolmas tapa on alkyloida tioasetaali, jolloin muodostuva sulfoniumsuola hydrolysoituu helpommin. Vedytys Raney-nikkelin toimiessa katalyyttinä johtaa tioasetaalien pelkistymiseen hiilivedyiksi.
Tioasetaalien rikkiatomeihin sitoutuneesta hiiliatomista voidaan tehdä nukelofiilinen deprotonoimalla se erittäin voimakkaan emäksen esimerkiksi organolitiumyhdisteiden avulla. Muodostuva anioni reagoi elektrofiilien kanssa ja voidaan esimerkiksi alkyloida organohalogeenien avulla.
Rankka päivä

| Rankka päivä> Falling Down |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Joel Schumacher
Käsikirjoittaja:  Ebbe Roe Smith
Tuottaja:   Timothy Harris  Arnold Kopelson  Herschel Weingrod 
Säveltäjä:  James Newton Howard
Kuvaaja:  Andrzej Bartkowiak
Leikkaaja:  Paul Hirsch
Pääosat:   Michael Douglas  Robert Duvall  Barbara Hershey 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Warner Bros.
Levittäjä:  InterCom Netflix
Ensi-ilta:  1993
Kesto:  113 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Rankka päivä (Falling Down) vuodelta 1993 on Joel Schumacherin ohjaama ja Ebbe Roe Smithin käsikirjoittama elokuva, jossa pääosaa näyttelee Michael Douglas.
Juoni

Keski-ikäinen valkokaulustyöläinen William Foster (Douglas) juuttuu helteisenä Los Angelesin aamuna taas kerran liikenneruuhkaan, polttaa päreensä ja jättää autonsa valtatielle. Hän törmää joustamattomiin asiakaspalvelijoihin, reviiriään puolustaviin nuorisojengiläisiin, ryöstäjiin ja muihin vastuksiin. Miehen raivo vain yltyy, miehestä tulee aseistettu terroristi ja hänen vaelluksensa kärjistyy toivottomaksi amokinjuoksuksi läpi kaupungin, kohti hänen ex-vaimonsa ja lapsensa taloa. Rinnakkaisjuonena on eläkkeelle jäävän poliisin (Robert Duvall) viimeinen työpäivä, josta ei tule niin leppoisa kuin hän oli luullut.
Näyttelijöitä

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Michael Douglas  | … |  D-Fens   |
|  Robert Duvall  | … |  Prendergast   |
|  Tuesday Weld  | … |  rouva Prendergast   |
|  Barbara Hershey  | … |  Beth   |
|  Rachel Ticotin  | … |  Sandra   |
|  Frederic Forrest  | … |  myyjä   |
|  Lois Smith  | … |  D-Fensin äiti   |
|  Joey Singer  | … |  Adele   |
|  Ebbe Roe Smith  | … |  mies moottoritiellä   |
|  Michael Paul Chan  | … |  Lee   |
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano kutsuu elokuvaa tiukasti näytellyksi ja sähäkäksi ja antaa sille neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”.
Jälkimaine

Amerikkalainen rockyhtye Foo Fighters parodioi elokuvaa videollaan ”Walk”. Brittiläinen heavy metal -yhtye Iron Maiden on tehnyt elokuvaan perustuvan kappaleen "Man on the Edge" vuonna 1995 julkaistulle The X Factor -albumille.
Tinde

| Tinde> Τίνδη.Sijainti |
| --- | --- |
 Tinde
Koordinaatit:  40°23′42″N, 23°1′35″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Lákkoma, Néa Propontída, Chalkidikí, Keski-Makedonia
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Huippukausi:  400-luku eaa.
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Bottike, Traakia
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tinde (m.kreik. Τίνδη, Tindē) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Bottikessa Traakiassa, nykyisellä  Chalkidikín niemimaalla Kreikassa. Se sijoitetaan nykyisen Néa Propontídan kunnan alueelle.
Maantiede

Tinden kaupunki sijaitsi Bottikessa nykyisen Chalkidikín niemimaan läntisissä sisäosissa. Alue ei antiikin aikana kuulunut Khalkidiken alueeseen, josta koko niemimaa on saanut nykyisen nimensä. Barrington Atlas of the Greek and Roman World -kartasto sijoittaa Tinden lähelle nykyisiä Lákkoman ja Neochorákin kyliä. Tinden lähellä sijaitsi Kithas ja myöhemmin myös Antigoneia Psafara. Tinden kaupunkivaltion hallussa olleen alueen kokoa ei tunneta.
Historia

Tinden historiasta tiedetään vain se, että se kuului klassisella kaudella 400-luvulla eaa. Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon. Se esiintyy liiton verotusluetteloissa varmuudella vain kerran vuonna 434/433 eaa. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Tindaios (Τινδαῖος).
Tioeetterit

Tioeettereiden yleinen rakenne; R1 ja R2 ovat orgaanisia ryhmiä.
Tioeetteri tai orgaaninen sulfidi on yhdiste tai funktionaalinen ryhmä, jossa rikissä (S) on kaksi alkyyliryhmää. Rakenteeltaan tioeetterit muistuttavat eetteriyhdisteitä, ja niiden ominaisuudet muistuttavat toisiaan. Alkyylitioeettereillä on tyypillisesti epämiellyttävä haju ja alhainen hajukynnys. Yksinkertaisin tioeetteri on esimerkiksi punajuuren, kaalin ja meren hajusta tuttu dimetyylisulfidi (C2H6S). Tioeetteriryhmän sisältävät esimerkiksi luonnollinen aminohappo metioniini tai B7-vitamiini eli biotiini.
Sulfideista käytetään nimitystä tioeetteri vanhemmassa kirjallisuudessa. Tioeetterit nimetään yleisesti sulfideiksi, jolloin rikkiatomissa olevat substituentit nimetään nimen edessä -yyli-pääteellä. Esimerkiksi (CH3)2S nimetään dimetyylisulfidiksi ja C6H5SCH3 fenyylimetyylisulfidiksi, mutta sitä kutsutaan yleisemmin tioanisoliksi. IUPAC:n uusissa suosituksissa sulfidien systemaattinen nimi on sulfaani.
Sulfidien kemia poikkeaa ilmeisimmin eettereistä siinä, että ne voidaan hapettaa suhteellisen helposti, jolloin muodostuu sulfoksideja (R2SO) tai sulfoneja (R2SO2). Esimerkiksi dimetyylisulfidin voi helposti hapettaa vetyperoksidilla (H2O2):
Sulfidit ovat reaktiivisempia kuin eetterit. Eettereiden alkylointi on hankalaa, mutta sulfideista saa helposti tehtyä sulfoniumsuoloja:
Samasta syystä sulfidit muodostavat myös metallikomplekseja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tioeetterit Wikimedia Commonsissa
Tirkkovitsa

| Tirkkovitsa Чи́рковицы, Tširkovitsy |
| --- | --- |
 Tirkkovitsan postiasema.
 Tirkkovitsa
 Koordinaatit: 59°33′19″N, 29°9′7″E 
Valtio:  Venäjä
Federaatiosubjekti:  Leningradin alue
Piiri:  Volossovan piiri
Kunta:  Simetsa
Ensimmäinen maininta:  1500
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
Väkiluku (2007):  67
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Tirkkovitsa (ven. Чи́рковицы, Tširkovitsy) on kylä Leningradin alueen Volossovan piirin Simetsan kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Pietarin ja Tallinnan välisen eurooppatie E20:n varrella kaksi kilometriä Simetsan taajamasta itään. Vuonna 2007 kylässä oli 67 asukasta.
Kaprion kihlakunnan Iljussan pogostaan kuulunut Tirkkovitsa mainitaan ensimmäisen kerran Novgorodin Vatjan viidenneksen verokirjassa vuonna 1500. Venäläisten asuttamassa kylässä oli jo vuonna 1793 puinen ortodoksinen kirkko, joka vuonna 1868 korvattiin Ivan Bulanovin suunnittelemalla kivikirkolla. Narvan maantien varrella sijainneen kyytiaseman paikalle rakennettiin vuonna 1807 alkuperäisessä asussaan säilynyt Luigi Ruscan suunnittelema postiasema. Nähtävyyksiin kuuluu myös kylässä syntynelle teollisuusmies Nikolai Demidoville omistettu muistopylväs, joka pystytettiin vuonna 1838.
Ranskan 1. tykistörykmentti

| 1>  tykistörykmentti |
| --- | --- |
 rykmentin tunnus
Valtio:   Ranska
Puolustushaarat:  maavoimat
Aselajit:  kenttätykistö
Osa joukkoa:  1. divisioonaa
Koko:  8 patteria + reserviyksikkö
Tukikohta:  Belfort
Motto:  Decent jovis fulmina profem
1. tykistörykmentti (ransk. 1er régiment d'artillerie, 1er RA) on Ranskan maavoimien 1. divisioonaan kuuluva tykistörykmentti. Rykmentti osallistui sekä ensimmäiseen että toiseen maailmansotaan.
Historia

Rykmentti jatkaa kuningas Ludvig XIV:n 4. helmikuuta 1671 perustaman kuninkaallisen fusilieerirykmentin (ransk. Régiment des Fusiliers du Roi) perinteitä. Sen ensimmäisestä patteristosta perustettiin 25. helmikuuta 1720 nimellä Régiment de la Fère päällikkönään (everstinään) N. Pijart
Vuonna 1785 Napoleon Bonaparte astui aliluutnanttina palvelukseen tässä rykmentissä palvellen rykmentissä aina vuoteen 1790. Ranskan vallankumouksen jälkeen vuonna 1791 rykmentin nimen lopusta poistettiin perustajan patronyymi ja sille annettiin järjestysnumeroksi ykkönen (ransk. 1er Régiment d'artillerie) vanhimpana ranskalaisena tykistöyksikkönä. Nimeen lisättiin täsmenne 1794 (ransk. 1er régiment d'artillerie à pied) erottamaan se ratsastavasta tykistöstä.
Rykmentti oli ainoastaan hallinnollinen organisaatio ja se toimi pattereihin jakaantuneena eri paikoissa. Esimerkiksi 1. lokakuuta 1812 rykmentin patterit oli sijoitettu seuraavasti:
1., 2., 3., 5., 6., 8., 10., 13., 15., 16., 17., 18., 21. patteri Venäjällä
4., 9., 11. ja 20. patteri Espanjassa
14. ja 19. patteri Portugalissa
12. patteri Strasbourgissa
22. patteri Mindenissä
Kokoonpano

Rykmentin kalustona on LRU, COBRA-vastatykistötutkat, SL2A-äänimittausjärjestelmä (ransk. système de localisation de l’artillerie par acoustique), VAB, 120 mm heittimet. lennokit, PVP ja AURELIA ja sen kokoonpano on seuraava:
esikunta- ja huoltopatteri
tukipatteri
3 tulipatteria
2 COBRA-patteria
1 prikaatin tulenjohtopatteri
reserviyksikkö
Päälliköt

Rykmentin komentajina 1792 - 1815 olivat
Pierre Abel de Sappel 1. huhtikuuta 1791 -
Joseph de Quintin 1. lokakuuta 1792 -
N. Gillot toukokuu 1793 -
N. Delpire tammikuu 1794 -
Jacques Alexandre Francois Allix 13. maaliskuuta 1800 -
Jacques Alexandre Bernard Law de Lauriston toukokuu 1802 -
Joséph Marie de Pernetty 16. lokakuuta 1802 -
Jean Jacques Desvaux 3. toukokuuta 1804 -
Augustine Gabriel d'Aboville 4. huhtikuuta 1805 -
Sylvain Charles Valée 13. huhtikuuta 1807 -
Pierre Philibert Gerdy 5. lokakuuta 1809 -
Armand Joséph Henri Digeon 11. maaliskuuta 1811 -
Albert Laurent 21. heinäkuuta 1814 -
Tisna

| Tisna> Τίσνα.Sijainti |
| --- | --- |
 Tisna
Koordinaatit:  38°46′22″N, 27°3′56″E
Valtio:  Turkki
Paikkakunta:  Uzunhasanlar, İzmir
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Aiolis
Aiheesta muualla
  Tisna Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tisna (m.kreik. Τίσνα) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Aioliissa nykyisen Turkin alueella. Se sijoitetaan noin kaksi kilometriä länteen nykyisestä Uzunhasanlarista.
Tisnan historiasta ei tiedetä juuri mitään. Kaupungin tiedetään lyöneen omaa pronssirahaa ainakin 300-luvulla eaa., mikä on ainoa todiste kaupungin olemassaolosta. Sen oletetaan ottaneen nimensä läheisestä Tisna-joesta, jonka henkilöitymä esiintyy rahojen kuvituksessa. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Tisnaios (Τισναῖος).
Titaani (mytologia)

Kronoksen vaimo Rhea, yksi titaaneista.
Titaanit (m.kreik. Τιτᾶνες, Titānes, merkitsi ehkä esikreikaksi "kuningasta") olivat kreikkalaisessa mytologiassa Uranoksen eli taivaan ja Gaian eli maaemon poikia ja tyttäriä. Seuraava jumalasukupolvi syöksi titaanit Tartarokseen. Titaaneitten johtajaksi noussut Kronos ja tämän vaimo Rhea olivat näiden olymposlaisten jumalten vanhemmat.
Titaanit kuvataan jättiläismäisen suuriksi, ulkomuodoltaan ihmisen kaltaisiksi, väkivaltaisiksi olennoiksi, joita Hesiodoksen mukaan oli alun perin 12: Okeanos, Koios, Krios, Hyperion, Iapetos, Kronos, Theia, Rhea, Themis, Mnemosyne, Foibe ja Tethys. Näistä Okeanos ja Tethys, Hyperion ja Theia, Koios ja Foibe sekä Kronos ja Rhea muodostivat pariskunnat. Voitettuaan Uranoksen titaanit hallitsivat Kronoksen johdolla, kunnes Zeus kukisti heidät niin kutsutussa titanomakhiassa eli titaanien taistelussa Kronoksen lasten kronidien kanssa ja kyklooppien sekä satakätisten avulla. Runoilija Pindaroksen mukaan Zeus olisi lopulta vapauttanut titaanit vankeudestaan.
Titaaneja ei pidä sekoittaa gigantteihin.