stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Rosettan kivi
Historia > Kiven alkuperä ja sisältö

Kivi on kaiverrettu Ptolemaios V Epifaneen hallituskaudella, ja se oli alun perin esillä jossakin Ala-Egyptin temppelissä, ehkä Niilin suiston Saisin kaupungissa. Laatta on harmaata graniittia, ja sen mitat ovat 112,3x75,7x28,4 cm. Alun perin steela on ollut pitkänomainen ja päästään pyöristetty. Kivessä on kolme saman sisältöistä tekstikenttää. Hieroglyfiversio (14 riviä, ylinnä) oli mukana vanhojen perinteiden vuoksi (aivan kuin latina katolisessa kirkossa). Demoottinen osuus (32 riviä, keskellä) oli egyptiläisiä virkamiehiä ja tavallista kansaa varten. Koinee-kreikankielinen osuus (54 riviä, alinna) kirjoitettiin Egyptin silloisten valtiaiden, Ptolemaiosten dynastian, kielellä. Kreikkalainen teksti on pääosassa, ja muut kaksi egyptiläistä ovat käännöksiä siitä. Egyptiläiset käännökset eivät ole keskenään täysin vastaavia, koska ne edustavat saman kielen eri kehitysasteita.
Teksti sisältää Memfiin pappien 27. maaliskuuta 196 eaa. Ptolemaioksen kunniaksi hänen valtaannousunsa vuosipäivänä kirjoittaman säädöksen. Siinä ilmoitetaan papistolle ja kansalle myönnettävistä verohelpotuksista, kapinallisia koskevasta armahduksesta ja lahjoista temppeleille ja sotilaille sekä edellytetään, että kopio säädöksestä on asetettava jokaiseen ensimmäisen, toisen ja kolmannen luokan temppeliin ”jumalan sanojen kirjoituksella, asiakirjojen kirjoituksella ja joonialaisten kirjoituksella”. Ilmeisesti papisto halusi levottomana aikana parantaa omia asemiaan käyttämällä hyväksi nuoren faaraon heikkoutta. Rosettan kivi on yksi kopio Ptolemaioksen säädöksestä. Säädöksestä on säilynyt kopio Filain saaren Isiksen temppelin seinällä ja Nubayrahin kaupungista löydetyssä steelassa. Rosettan kivi on vahingoittunut ja muut lähteet ovat olleet apuna ennallistettaessa sen alkuperäistä tekstiä. Historiallisena dokumenttina kivi ei ole kovinkaan tärkeä, mutta sen kielitieteellinen arvo ja asema muinaisegyptin tulkinnassa on mittaamaton.
Rosettan kivi ja hieroglyfien selvittäminen

Hieroglyfien lukemisen taito oli kadonnut pian niiden jäätyä pois käytöstä 300-luvun jaa. jälkeen. Vasta 1800-luvun alussa tutkijat pystyivät selvittämään hieroglyfien järjestelmän käyttämällä Rosettan kiven kreikankielistä kirjoitusta avaimena.
Englantilainen fyysikko Thomas Young havaitsi ensimmäisenä, että eräät Rosettan kiven hieroglyfit muodostivat äänteet kuninkaallisesta nimestä ”Ptolemaios”. Ranskalainen tutkija Jean-François Champollion ymmärsi myöhemmin, että hieroglyfeihin oli tallennettu egyptin kielen äänteitä. Se loi pohjan muinaisen Egyptin kulttuurin ja kielen tuntemiselle.
Konservointi

Kivi oli tarkoitus asettaa vuonna 1999 menneiden aikojen koodeja ja niiden tulkitsemista käsittelevän näyttelyn vetonaulaksi, joten museo puhdisti sen. Kivessä oli tummentuneita vaha- ja rasvatahroja ja värijäämiä, jotka olivat tutkijoiden ja kopiointimenetelmien jättämiä kahden vuosisadan aikana. Kivi konservoitiin huolellisesti antiikinaikaiseen pintaan saakka. Puhdistus paljasti kiven alkuperäisen värin, joka on vaaleanpunaiseen vivahtava harmaa. Yläosassa kulkee poikittainen vaaleampi juova. Kaiverrusten pohjalta löytyi punaista väriä, jonka alkuperää ei pystytty varmuudella selvittämään.
Sanan toissijainen merkitys

Rosettan kiveä voidaan käyttää myös metaforana kuvaamaan avaintekijää, jonka avulla saadaan ratkaistua vaativa ongelma.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Everything you ever wanted to know about the Rosetta Stone The British Museum. 14.7.2017. Viitattu 27.9.2018. (englanniksi)
The Rosetta Stone The British Museum. Viitattu 27.9.2018. (englanniksi)
The Decipherment of Hieroglyphs (englanniksi)
Smart History: Rosetta Stone (englanniksi)
Rosettan kiveä tutkitaan 1874
Demoottista kirjoitusta Rosettan kivestä.
Rekonstruktioehdotus Rosettan kiven alkuperäisestä muodosta.
Rosettan kivi konservoinnin jälkeen
Rot-Weiß Oberhausen

Rot-Weiß Oberhausen on saksalainen jalkapalloseura, jonka kotikaupunki on Oberhausen. Se pelaa Saksan neljänneksi korkeimmalla sarjatasolla Regionalligassa.
Seuran kotistadion on Stadion Niederrhein, jolle mahtuu 21 318 katsojaa. Seuralla on 1 100 jäsentä.
Rot-Weiß Oberhausen pelasi Saksan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla 2. Bundesliigassa, jonne se nousi kauden 2007–2008 päätteeksi sijoituttuaan toiseksi Regionalliga Nordissa. Seura oli vasta edellisellä kaudella voittanut Oberliga Nordrheinin ja siten noussut Regionalligaan.
Saavutukset

Niederrhein mestari (2): 1946, 1947
Länsi-Saksan Cup-voittaja (1): 1950
Regionalliga West mestari (1): 1969
Nousu Bundesligaan (1): 1969
Verbandsliga Niederrhein mestari (1): 1992
Oberliga Nordrhein mestari (4): 1979, 1983, 1995, 2007
Regionalliga West/Südwest mestari (1): 1998
Niederrhein Cup-voittaja (2): 1996, 1998
Saksan amatöörimestaruusfinaali (1): 1997 (1–2 tappio SSV Reutlingenille)
Saksan Cup välierä: 1999 (1:3 tappio Bayern Münchenille)
Syysmestari 2. Bundesliga (1): 2003
Yleisurheilu

Rot-Weiß Oberhausenilla on ollut myös yleisurheilujaosto. Se oli takavuosina tunnettu hyvistä juoksijoistaan. Seuran tunnetuin yleisurheilija lienee Willi Wülbeck.
Kirjallisuus

Wilfried Dummat: Himmelfahrt mit RWO in:... der Boss spielt im Himmel weiter. Fußball-Geschichten aus dem Ruhrgebiet, herausgegeben von Hermann Beckfeld. Henselowsky Boschmann Verlag Bottrop. ISBN 3-922750-62-1
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto (saksaksi)
Tietokanta seuraa edustaneista pelaajista (saksaksi)
Kronikka seuran historiasta (saksaksi)
Yongzheng

| Yongzheng  咸豐帝 |
| --- | --- |
 
Kiinan keisari
Valtakausi:  27. joulukuuta 1722 – 8. lokakuuta 1735
Edeltäjä:  Kangxi
Seuraaja:  Qianlong

Syntynyt:  13. joulukuuta 1678 Peking, Kiina
Kuollut:  8. lokakuuta 1735 (56 vuotta) Peking, Kiina
Puoliso:  Xiaojingxian
Lapset:  Hongshi    Qianlong   Hongzhou   Hongyan   Huaike
Suku:  Aisin-Gioro
Isä:  Kangxi
Äiti:  Xiaogongren
Uskonto:  lamalaisuus
Keisari Yongzheng (kiin. 雍正帝, mantšuksi Hūwaliyasun Tob hūwangdi; 13. joulukuuta 1678 – 8. lokakuuta 1735), alku­peräiseltä nimeltään Yinzhen (kiin. 胤禛), oli mantšulaisen Qing-dynastian viides keisari ja kolmas tähän sukuun kuulunut Kiinan hallitsija vuosina 1722–1735.
Vaikka Yongzhengin hallitus­kausi oli paljon lyhempi kuin sekä hänen isänsä Kangxin että hänen poikansa Qianlongin, hänen äkillinen kuolemansa toden­näköisesti aiheutui raskaasta työ­kuormasta. Yongzhengin hallitus­kausi oli rauhallinen ja menestyksellinen; hän vastusti tehokkaasti korruptiota ja tuhlausta ja uudisti valtion raha-asioiden hallinnon. Hänen hallitus­kaudellaan perustettiin Suuri neuvosto, jolla myöhemmin oli suuri vaikutus­valta keisarien hallitsemassa Kiinassa.
Prinssi Yinzhen

Yinzhen oli keisari Kangxin neljäs aikuiseksi saakka elossa pysynyt poika ja keisarinna Xiaogongrenin vanhin poika. Kangxin mielestä olisi ollut virhe kasvattaa lapset yksin­omaan palatsissa, minkä vuoksi hän lähetti poikansa, myös Yinzhenin, maailmalle ja antoi heille ankaran kasvatuksen. Yongzheng kävi Kangxin kanssa useilla tarkastus­matkoilla Pekingin seudulla ja kerran myös kauempana etelässä. Hän oli Täysin punaisen lippu­kunnan kunnioitettu johtaja Kangxin toisessa taistelussa mongoli­kaani Galdania vastaan. Yinzhen sai beilen arvo­nimen (kiin. 貝勒) vuonna 1689 ja sai toisen luokan prinssin arvon vuonna 1698.
Vuonna 1704 Jangtse ja Keltainenjoki tulvivat ennen­näkemättömällä tavalla. Maan talous ja asukkaiden elin­olot näillä seuduilla kärsivät vakavia vahinkoja. Yinzhen lähetettiin keisarillisena lähettiläänä 13. keisarillisen prinssi Yinxiangin kanssa johtamaan avustus­töitä Etelä-Kiinassa. Keisari­kunnan rahasto oli ehtymässä monien virka­miesten ja aatelisten maksamattomien velkojen vuoksi, eikä sieltä ollut saatavissa tarpeeksi varoja tulvasta kärsineiden auttamiseksi. Yinzhen saikin lisä­tehtäväkseen varmistaa, että Etelä-Kiinan varakkaimmalta väestönosalta saatiin avustamiseen tarvittavat varat. Näin varmistettiin, että varat päätyivät oikeisiin kohteisiin ja ettei väestö joutunut näkemään nälkään. Yinzhen nimitettiin ensimmäisen luokan prinssiksi vuonna 1709, ja tällöin hän sai nimen Yong (kiin. 雍親王).
Hallitsijakausi

Sen jälkeen kun Yinzhen oli joulukuussa 1722 noussut valta­istuimelle, hän valitsi aika­kausi­nimen Yongzhen (kiin. 雍正), joka merkitsee "sopu­sointuista oikeutta". On arveltu, että nimen jäkimmäinen osa oli yritys peitellä hänen laiton valtaannousunsa sillä, että hän nimitti itseään "lainmukaiseksi". Heti valtaan päästyään Yongzhen valitsi uuden hallitsevan neuvoston. Sen muodostivat kahdeksas prinssi Yinsi, kolmastoista prinssi Yinziang, Zhang Tingyu, Ma Qi ja Longkodo. Yinsi sai arvonimien Prinssi Lian, Yinziang arvonimen Prinssi Yi; molemmat toimivat korkeissa viroissa.
Hallitsijakausi > Jatkuvat taistelut prinssejä vastaan

Tämän vallanperimyksen luonne on hämärän peitossa, ja Yongzhengin haastoivat kaikki hänen elossa olleet veljensä. Heistä vanhin, Yinzhi eli prinssi Zhi, eli edelleen kotiarestissa. Aikaisempi kruunun­prinssi Yinreng kuoli veljensä oltua vallassa kaksi vuotta. Molemmat oli kuitenkin vanginnut Kanxi, ei Yongzheng. Suurin haaste oli hajottaa Yinsin kannattaja­joukko, johon Yinsin itsensä lisäksi kuuluivat yhdeksäs ja kymmenes prinssi suosikkeineen, ja eristää Yinti heidän vaikutus­valtansa vähentämiseksi. Yinsi, joka nimellisesti edelleen oli läänitys­asioiden viraston puheen­johtaja, arvonimeltään Prinssi Lian, joutui Yongzhengin tarkan valvonnan alaiseksi. Yintang lähetettiin Qinghaihin, virallisen selityksen mukaan sot­apalvelukseen, mutta todellisuudessa Yongzhengin luotetun suojatin Nian Gengyanin hallitsemalle alueelle. Yin'e, kymmenes prinssi, menetti toukokuussa 1724 kaikki arvo­nimensä ja hänet karkotettiin pohjoiseen Shunyin alueelle. Neljäs­toista prinssi Yinti, Yongzhengin täysveli, asetettiin koti­arestiin keisarillisille haudoille muka vartioimaan vanhempiensa hautoja. Yongzhengin ensimmäisinä hallitus­vuosina syntyi häntä vastustavia poliittisia liikkeitä. Yinsi yritti käyttää asemaansa saadakseen Yongzhengin tekemään vakavia virheitä. Yinsiltä ja Yintangilta, jotka molemmat kannattivat Yintin yrityksiä syrjäyttää Yongzheng vallasta, riistettiin kaikki arvonimet ja heidät vangittiin, ja he kuolivat vuonna 1727.
Hallitsijakausi > Nian ja Long

Nian Gengyao oli Yongzhengin kannattaja kauan ennen kuin tämä nousi valta­istuimelle. Vuonna 1722, kutsuessaan veljensä Yintin takaisin, Yongzheng nimitti Nianin kenraaliksi. Tilanne Xinjiangissa oli siihen aikaan edelleen vaarallinen, ja alueella tarvittiin voimakasta kenraalia. Muutaman sotilaallisen valloituksen jälkeen Nian Gengyaon vallanhimo kuitenkin kasvoi ja hänen väitettiin haluavan olla Yongzhengin vertainen. Tilanteen kehittyessä uhkaavaksi Yongzheng antoi keisarillisen määräyksen, jolla Nian alennettiin Hangzhoun alueen joukkojen komentajaksi. Kun Nian ei osoittanut mielen­muutosta, hänelle annettiin uhka­vaatimus, ja vuonna 1726 hän teki itse­murhan ottamalla myrkkyä.
Yongzhengin noustessa valtaan Pekingissä olleita sota­väen­osastoja komensi Longkodo. Hänkin joutui vuonna 1728 epä­suosioon ja kuoli kotiarestissa.
Tultuaan keisariksi Yongzheng hävitti kirjoitukset, jotka hän katsoi hallituksensa kannalta epäsuotaviksi, ja varsinkin sellaiset, jotka osoittivat mantšujen vastaista mielialaa. Sellaisten kirjoittajista huomattavin oli Jeng Jing, virka­­tutkinnoissa epä­onnistunut kokekas, johon 1600-luvun oppinut Lü Liuliang oli suuresti vaikuttanut. Zengiin oli hänen lukemansa tehnyt niin suuren vaikutuksen, että hän yritti yllyttää Shaanxi-Sichuanin kenraali­kuvernööri Yue Zhongqin kapinaan. Kenraali­kuvernööri kävi hänen luonaan, ja vuonna 1730 tapaus tuli keisari Yongzhengin tietoon. Syvästi huolissaan siitä, mihin tapaus saattaisi johtaa, keisari toimitti Zeng Jingin Pekingiin tuomittavaksi. Keisarin antama tuomio näytti osoittavan kungfutse­laisen valtiaan hyvän­tahtoisuutta: hän katsoi Zengin toimien osoittavan nuoren miehen herkkä­uskoisuutta ja naiiviutta niin, että hän oli ottanut Lün herjaavan ja liioittelevan retoriikan todesta. Lisäksi keisari arveli, että Lün alku­peräinen mantšuihin kohdistuva arvostelu osui väärään kohteeseen, sillä pitkän valta­kautensa aikana mantšut olivat omaksuneet kungfutse­laisen sivistyksen ja tulleet sen tärkeiksi tukijoiksi.
Yongzheng tunnetaan myös siitä, että hän toteutti valtakaudellaan ehdottoman itse­valtiuden. Hän vihasi korruptiota ja rankaisi rikokseen syyllistyineitä virkamiehiä ankarasti. Vuonna 1729 hän antoi määräyksen, jolla madakin, tupakan ja oopiumin sekoituksen, polttaminen kiellettiin. Yongzhengin aikana Qing-dynastian hallitsemasta Kiinasta tuli Aasian suurvalta ja rauhallinen maa. Jottei hänen isänsä jälkeinen murhe­näytelmä toistuisi, hän antoi yksityis­kohtaiset ohjeet siitä, miten seuraaja valitaan. Hänet tunnetaan luottamuksestaan mandariini­virka­miehiä kohtaan. Li Wei ja Tian Wenjing hallitsivat Kiinan eteläisiä alueita Ortain avustamina.
Malline:Panorama
Valtakunnan laajentuminen luoteessa

Isänsä tavoin Yongzheng käytti sotilaallista voimaa pitääkseen Ulko-Mongolian dynastiansa hallinnassa. Kun Tiibetissä vuosina 1727–1728 käytiin sisällissota, hän sekaantui siihen sotilaallisesti. Vetäydyttään sieltä hän jätti sinne Qingin edustajan turvaamaan dynastian edut. Sota­toimiin Tiibetissä osallistui 230 000 miehen vahvuinen sotaväenosasto, jota johti Nian Gengyao. Heitä vastassa olivat dzungarit, joiden armeijan vahvuus oli 80 000. Maan­tieteellisistä syistä Qing-armeija, vaikka olikin luku­määräisesti suurempi, ei aluksi pystynyt voittamaan liikkuvampaa vihollistaan. Vähitellen Qing kuitenkin pääsi heistä voitolle. Sota­retken kustannukset olivat ainakin 8 miljoonaa taelia hopeaa. Myöhemmin Qing lähetti vielä pienen 10 000 miehen armeijan taistelemaan dzungareja vastaan. Tämä armeija kuitenkin tuhottiin ja Qing oli vähällä menettää otteensa Mongoliasta. Onnekseen hän sai liittolaisikseen Khalkha-mongolit, jotka lopulta voittivat dzungarit.
Vuoden 1729 uudistusten jälkeen valtion rahasto, jossa vuonna 1721 oli 32 622 421 taelia, kasvoi vuoteen 1730 mennessä 60 miljoonaan taeliin, mikä oli suurempi kuin koskaan Yongzhengin isän Kangxhin hallitsessa. Qinghain alueen sotaretket ja rajojen puolustaminen olivat kuitenkin raskaita taakkoja. Pelkästään rajojen turvaamiseen tarvittiin vuosittain 100 000 taelia. Koko sotilas­budjetti oli 10 miljoonaa taelia vuodessa. Vuoden 1735 loppuun mennessä sotilaallisiin menoihin oli kulunut puolet valtion rahaston varoista, joita oli jäljellä 33 950 000 taelia. Tämä taloudellinen taakka sai keisari Yongzhengin tekemään rauhan dzungarien kanssa.
Uskonto

Yongzheng vastusti päättäväisesti oman kansansa jäsenten, mantšujen kääntymistä kristinuskoon. Hän varoitti heitä siitä, että mantšujen piti seurata vain mantšulaisia tapoja palvoa taivasta, sillä eri kansat palvoivat taivasta eri tavoin. Yongzhengin mukaan Taivaan Herra oli Taivas itse, ja keisarikunnassa oli temppeli Taivaan kunnioittamista ja uhrien toimittamista varten. Mantšuilla taas oli Tiao Tchin. Jokaisen vuoden ensimmäisenä päivänä he polttivat suitsuketta ja paperia Taivaan kunniaksi. Hänen mukaansa mantšuilla oli oma riittinsä Taivaan kunnioittamiseksi, kun taas mongoleilla, kiinalaisilla, venälisäillä ja eurooppalaisilla oli kullakin omansa. Hänen mukaansa Urcen, eräs Sunun poika, saisi kyllä kunnioittaa Taivasta kuten kaikki muutkin, mutta mantšuna hänen oli tehtävä se mantšulaisella tavalla.
Kuolema ja vallanperimys

Keisari Yongzheng hallitsi 13 vuotta, kunnes hän äkillisesti kuoli 56-vuotiaana vuonna 1735. On kerrottu, että hänet olisi murhannut Lü Siniang, Lü Liuliangin tytär, jonka perhe oli teloitettu kirjoitustensa vuoksi, joilla he olivat vastustaneet mantšuvaltaa. Toinen mahdollinen syy on, että hän olisi ollut Lü Siniangin rakastaja ja että Siniang olisi ollut keisari Qianlongin todellinen isä, mutta Yongzheng kieltäytyi myöntämästä Siniangille kuningattaren asemaa. Toden­näköisempää kuitenkin on, että hänen kuolemansa johtui lääkkeiden yliannostuksesta, joden hän uskoi pidentävän hänen elin­aikaansa. Keisari Yongzhengin perhe-elämä oli muutoinkin murheiden varjostama. Hänen 14 lapsestaan vain viiden tiedetään eläneen aikuiseksi. Jotteivät vallan­perimyksen yhteydessä toistuisi saman­laiset riidat, joista hän itse oli joutunut kärsimään, hän määräsi kolmannen poikansa Hongshin, Yinsin liittolaisen, tekemään itse­murhan. Hän kehitti myös tavan, jolla seuraaja voitiin valita salaisesti. Yongzeng kirjoitti valitsemansa seuraajan nimen kahdelle paperi­palalle, pani toisen paperi­palan sinetöityyn laatikkoon ja säilytti laatikkoa pylvään takana Qianqingin palatsissa. Toisen kopion hän piti itsellään tai piilotti sen. Hänen kuoltuaan ministerit voisivat verrata laatikossa olevaa paperia Yongzhengin hallussa olevaan. Jos ne olivat yhtäläiset, henkilön nimi, joka niihin oli kirjoitettu, oli oleva seuraava keisari.
Yongzhengin poika Hongli, prinssi Bao, tuli täten Qing-dynastian kuudenneksi keisariksi, joka otti hallitsija- ja aika­kausi­nimen Qianlong. Yongzheng haudattiin läntisiin Qing-hautoihin noin 120 kilometriä Pekingistä lounaaseen, Tailingin mausoleumi­kompleksiin.
Perhe

Isä: Keisari Kangxi, jonka neljäs poika Yongzheng oli
Äiti: Uya-klaaniin kuuluva Kangxin jalkavaimo (1660–1723), joka tuli tunnetuksi nimellä leski­keisarinna Renshou (仁壽皇太后), kun hänen pojastaan tuli keisari. Kuolemansa jälkeen keisarinna Xiaogongren (孝恭仁皇后).
Perhe > Puolisot

Keisarinna Xiaojingxian (1681–1731), Ulanara-klaanista.
Keisarinna Xiaoshengxian (1693–1777), Niohuri-klaanista, Honglin eli keisari Qianlongin äiti.
Keisarillinen jalosukuinen puoliso Dunsu (k. 1725), Nian Gengyaon sisar, synnytti kolme poikaa ja yhden tyttären, joista yksikään ei jäänyt eloon.
Keisarillinen jalosukuinen puoliso Chunque (1689–1784) alkuperäiseltä nimeltään Geng, Hongzhoun äiti, Geng Deginin tytär.
Qi (1676–1739) alkuperäiseltä nimeltään Li.
Qian (1714–1767) alkuperäiseltä nimeltään Liu; synnytti Yongzhengin nuorimman pojan Hongyanin. Liu Manin tytär.
Ning (k. 1734), alkuperäiseltä nimeltään Wu, Wu Zhuguon tytär.
Keisarillinen jalkavaimo Mao (k. 1730), alkuperäiseltä nimeltään Song, synnytti kaksi tytärtä. Jinzhun tytär.
Jalosukuinen Rouva Lady Guo (k. 1786)
Jalosukuinen Rouva Li (k. 1760), alkuperäiseltä nimeltään Li.
Jalosukuinen Rouva An (k. 1750)
Jalosukuinen Rouva Hai (k. 1761)
Jalosukuinen Rouva Zhang (k. 1735)
Perhe > Pojat

Honghui (1697–1704), sai kuolemansa jälkeen keisari Qianlongilta arvonomen Ensimmäisen arvoluokan prinssi Duan
Hongpan (1697–1699)
Hongyun (1700–1710)
Hongshi ( 1704–1726)
Hongli (1711–1799), keisari Qianlong
Hongzhou (1712–1770), ensimmäisen arvoluokan prinssi Hegong
Fuyi (1720–1721)
Fuhui (1721–1728), kuolemansa jälkeen ensimmäisen arvoluokan prinssi Huai
Fupei (1723)
Hongyan (1733–1765): toisen arvoluokan prinssi Guogong
Perhe > Tyttäret

vanhin tytär (1695)
Heshuon prinsessa Huaike (1695–1717)
kolmas tytär (1706)
neljäs tytär (1715–1717)
kasvattilapset::
Heshuon prinsessa Shushen (1708–1784), Yunrengin kuudes tytär.
Heshuon prinsessa Hehui (1714–1731), Yunxiangin neljäs tytär.
Heshuon prinsessa Duanrou (1714–1754), Yunlun vanhin tytär
Legendoja

On yleisesti kerrottu, että Yongzhengin olisi murhannut Lü Siniang, Lü Liuliangin kuvitteellinen tyttärentytär tai toisten tietojen mukaan tytär. Tämän hän olisi tehnyt kostaakseen sen, että Yongzheng oli väärin perustein tuominnut hänenisoisänsä (tai isänsä) kuolemaan. Tämä legenda on ollut monien elokuvien ja televisiosarjojen aiheena.
Yongzhengin pojan ja seuraajan Qianlongin syntyperästä kerrottiin kahta legendaa. Ensimmäisen, Etelä-Kiinassa laajemmalle levinneen mukaan Qianlong olisi todellisuudessa ollut hainingilaisen ministeri Chen Shiguanin poika. Pian syntymänsä jälkeen hänet olisi vaihdettu yhden Qianlongin tyttären kanssa, jolloin hän olisi päätynyt Yongzhengin poikien joukkoon ja lopulta seuraajaksi. Louis Cha (Jing Yong) on käyttänyt tätä legendaa wuxiaromaanissaan The Book and the Sword. Toisen, Pohjois-Kiinassa suositumman tarinan mukaan Yongzheng olisi matkallaan Mulanin metsästysmaille Rehen maakuntaan tehnyt syrjähypyn hovineidon kanssa ja saanut tämän kanssa pojan, josta tuli keisari Qianlong.
Sekä Kiinan kansantasavallassa että Hongkongissa ja Taiwanissa on Yongzhengistä tehty useita elokuvia ja televisiosarjoja.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Yongzheng Emperor
Kirjallisuutta

Beatrice S. Bartlett. Monarchs and Ministers: The Grand Council in Mid-Ch'ing China, 1723-1820. (Berkeley: University of California Press, 1991).  ISBN 0520065913.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Keisari Yongzhengin nuoruuden aikainen muotokuva
The Economist The Yongzheng Emperor and his times audio slideshow
Harmony and Integrity: The Yongzheng Emperor and His Times (Arkistoitu – Internet Archive), Kansallisessa palatsimuseossa Taipeissä. Sisältää osia teoksesta The Life and Times of the Yongzheng Emperor, Art and Culture, useita valokuvia ja tutkielmia.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Qing Kangxi | Kiinan keisari 1722–1735 | Seuraaja: Qing Qianlong |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Alankomaat  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  KulturNav  ULAN 
Henkilöt:  Trove 
Muut:  IdRef 
Kiinalainen maalaus 1700-luvulta: keisari Yongzheng eurooppalaisessa asussa peruukki päässään valmistautumassa lyömään tiikeriä kolmikärjellä
Keisari Yongzheng toimittaa uhreja maanviljelyksen jumalan, Shennongin alttarilla
Keisari Yongzhengin muotokuva 1700-luvulta
Ranskalainen Kiinan ja kiinalaisen Tartarian kartta Yongzhengin kaudelta (1734)
Käännös suomeksi
Lope de Rueda

| Lope de Rueda |
| --- | --- |
 Lope de Ruedan teoksen etulehti
Henkilötiedot
Syntynyt: noin 1505 Sevilla, Espanja
Kuollut: 1565 noin 60-vuotiaana Córdoba, Espanja
Kansalaisuus:  Espanja
Ammatti:  näytelmäkirjailija, teatterinjohtaja ja näyttelijä
Kirjailija
Äidinkieli: espanja
Tuotannon kieli: espanja
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Lope de Rueda (noin 1505 Sevilla, Espanja – 1565 Córdoba, Espanja) oli espanjalainen näytelmäkirjailija ja näyttelijä. Hän johti vuodesta 1544 kiertävää teatteriseuruetta, jolle hän kirjoitti arkielämästä runsaasti draamallisia laatukuvia, joissa oli osuvaa kielenkäyttöä.
Ruedan seurue esiintyi niin hovijuhlissa kuin kirkollisissakin juhlissa, esimerkiksi Segovian katedraalin vihkiäisissä 1558, Kristuksen ruumiin juhlassa 1559 ja niin edelleen. Ruedan ansiosta teatteri irtautui palatseista ja kirkoista ja siitä tuli koko kansan omaisuutta. Siten Ruedasta tuli espanjalaisen komedian luoja samalla kun hän on pasojen keksijä. Ruedan dialogi on henkevää, hänen tyylinsä on voimakasta, ja hän on vaikuttanut suuresti moniin myöhempiin tekijöihin. Ruedan eniten vaikutteita antaneita teoksia ovat Deleitoso compendio (1567), jossa on viisi pasoa, kaksi komediaa ja yksi coloquio, sekä Registro de representantes (1570). Coloquio de Camila ja Coloquio de Timbria ovat kaksi pitkää pasoa, Diálogo sobre la invención de las calzas ja Prendas de amor runomuotoisia dialogeja.
Ruedan muita merkittäviä näytelmiä ovat Eufemia, joka perustuu Decameroneen, El rufián cobarde, joka on komedian Miles gloriosus perillinen, Los engaños, joka on vapaa mukaelma Niccolò Secchin näytelmästä Commedia degli Inganni, Armelina, jonka esikuva on Francesco Ranierin Attilia, Medora, joka jäljittelee Gigio Arthenio Giancarlin näytelmää Zingara, La carátula, El convidado, Pagar y no pagar, Las aceitunas ja Cornudo y contento. Ruedan teoksia on julkaistu 1567, 1570, 1588 ja 1895 nimellä Colección de libros españoles raros y curiosos. Pasot on julkaistu kokoelmana Pasos completos (Madrid: Espasa Calpe 1990. ISBN 84-239-1935-8).