stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Takyoni
Takyonien tutkimus

Takyonin olemassaolon esitti ensimmäisen kerran saksalainen fyysikko Arnold Sommerfeld vuonna 1904. Termi takyoni on kuitenkin peräisin Gerald Feinbergiltä, joka ensimmäisenä käytti sanaa tachyon hypoteettisista, valoa nopeammista hiukkaista.
Takyonit olivat fyysikoiden kiinnostuksen aiheina 1960–1970-luvuilla, mutta mielenkiinto niihin loppui kokeellisen näytön puuttuessa. Ajateltiin myös, että ne rikkoisivat kausaliteettia. Tästä huolimatta takyonit ovat yhä jonkin verran fyysikoiden tutkimuksen kohteena. Jotkin säieteoriat sisältävät takyoneja. Lisäksi takyoneista ollaan kiinnostuneita kvanttioptiikan ja tunneloitumisen yhteydessä.
Takyoni populaarikulttuurissa

Takyoni tunnetaan lähinnä Star Trekin, The Flashin ja Babylon 5:n kaltaisista tieteissarjoista, joissa niitä tyypillisesti käytetään selittämään nykytieteelle tuntemattomia tai mahdottomia ilmiöitä kuten aikamatkustusta. Takyonit esiintyvät myös Alan Mooren palkitussa Watchmen-sarjakuvassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Takyoni Wikimedia Commonsissa
Hiukkaset fysiikassa
Talk Radio

| Talk Radio |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Oliver Stone
Käsikirjoittaja:   Oliver Stone  Eric Bogosian 
Tuottaja:   Edward R. Pressman  A. Kitman Ho 
Säveltäjä:  Stewart Copeland
Kuvaaja:  Robert Richardson
Leikkaaja:  David Brenner
Tuotantosuunnittelija:  Bruno Rubeo
Pääosat:  Eric Bogosian
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:   Cineplex Odeon  Ten-Four Productions 
Levittäjä:  Universal Studios Netflix
Ensi-ilta:  1988, Suomessa 1990
Kesto:  110 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Talk Radio on Oliver Stonen ohjaama yhdysvaltalainen draamaelokuva vuodelta 1988. Tositapaukseen osittain perustuvan elokuvan ovat käsikirjoittaneet Stone ja pääosan esittäjä Eric Bogosian. Tarinassa dallasilaisen radioaseman vimmainen yöjuontaja yllyttää lähetykseen soittavia kuuntelijoita yhä rajumpaan vihapuheeseen, kunnes saa maistaa itse omaa lääkettään joutuessaan uusnatsien raivon kohteeksi.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Eric Bogosian  | … |  Barry   |
|  Ellen Greene  | … |  Ellen   |
|  Leslie Hope  | … |  Laura   |
|  John C. McGinley  | … |  Stu   |
|  Alec Baldwin  | … |  Dan   |
Vastaanotto

Helsingin Sanomien ensi-ilta-arviossa 1990 Mikael Fränti sanoo Bogosianin olevan selvästi elokuvan päätekijä, jonka vimmaisen roolityön varjoon jää Oliver Stonen eleetön ohjaus. Hän kehuu Robert Richadsonin kuvausta, mutta pitää tarinaan ympättyä takaumajaksoa ihmissuhdeongelmineen turhana. Myös Video-oppaassa vuodelta 1994 Kati Sinisalo sanoo elokuvan vimman kantavan loppuun asti, mutta päähenkilön ihmissuhteiden kuvauksen horjahtelevan. Hän antaa Talk Radiolle neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”.
Tainionvirta

| Tainionvirta |
| --- | --- |
 Tainionvirran luusua Jääsjärven lounaisosassa
Maat:  Suomi
Maakunnat:  Päijät-Häme
Kunnat:  Hartola, Sysmä
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Sysmän reitin valuma-alue (14.7)
Pinta-ala:  1 830,77 km²  
Järvisyys:  22,8 % 
Pääuoman osuudet:  Tainionvirta ←Jääsjärvi ←Rautavesi ←Suontee
Joen uoman kohteita
Alkulähde:  Jääsjärvi 
 :  61.5666°N, 26.0445°E
Laskupaikka:  Päijänne 
 :  61.4481°N, 25.7141°E
Läpivirtausjärvet:  Nuoramoisjärvi, Enojärvi-Keihäsjärvi, Joutsjärvi
Esteet:  Virtaan vesivoimalaitos, Maatiaiskosken vesivoimalaitos, Hotilankosken pato
Taajamat:  Virtaa, Nuoramoinen, Hartolan kirkonkylä
Mittaustietoja
Lähdekorkeus:  92,3 m
Laskukorkeus:  78,3 m
Korkeusero:  14 m
Pituus:  36 km
Kaltevuus:  0,39 m/km
Keskivirtaama:  14,5 m³/s (MQ) 
Muuta
Muualla:  Wikimedia Commons
Näkymä kevyen väylän sillan alta Harolan kirkonkylässä.
Tainionvirta on Päijät-Hämeen Hartolassa ja Sysmässä virtaava 24 kilometriä pitkä joki.
Joen kulku > Yleistä

Joella on neljä erillistä osuutta, jotka ovat järvien erottamia. Jos mitataan myös vesireitin läpivirtausjärvet mukaan pituuteen, tulee siitä kartasta mitattuna noin 36 kilometriä pitkä.
Joen kulku > Jääsjärvestä Joutsjärveen

Tainionvirta alkaa Jääsjärven länsirannasta Hartolan kirkonkylän kohdalla sijaitsevasta saaristoisesta luusuasta, joka jää etelärannalla Isosuon ja pohjoisrannalla kirkonkylän väliin. Joen vesi putoaa heti kuohuen Ekonkoskessa ja alittaa 2,3 kilometrin päässä valtatien 4. Ennen valtatietä joen ylittää kolme pientä siltaa. Valtatien sillan takana laskee saarien välistä Vuoteenkoski, jossa sijaitsee viimeinen Hartolan asuinalue ja Koskenniemen leirintäalue. Reilun kahden kilometrin jälkeen alkaa Vanhanmyllynkoski, jonka niskalla on yksityistien silta. Vajaa kilometrin päässä alkaa viiden kosken jakso. Hotilan kulmakunnan maantiesillan jälkeen alkaa Hotilankoski, jossa on vielä myllyjä varten rakennettu sivu-uoma ja kosken niskalla sijaitseva pato. Sitten tulee toisena Hotinkoski ja kolmantena Keijulankoski. Kosken oikeaan rantaan laskee suurin sivujoki Vähäjoki. Seuraavina tulevat vielä Hiljalankoski ja Taikinakoski. Joki ylittää Sysmän vastaisen kuntarajan ja saapuu sitten kolmen kilometrin jälkeen Kirveskoskelle. Joen vedenpinnan korkeus on kosken yläpuolella 87,2 metriä, joten joelle kertyy pudotusta tähän saakka 5,1 metriä. Kosken niskan ylittää yhdystie 15050. Kirveskoskessa tulee noin metrin pudotus lisää. Viimeisen kolmen kilometrin matkalla on viimeisenä koskena enää Siikavuoje. Joen osuus päättyy Joutsjärveen puoli kilometriä pitkään suistoon, joka sijaitsee Harvalanselällä Muurahaislahden ja Lohilahden välissä. Joen osuus on 14,4 kilometriä pitkä ja sille kertyy matkalla pudotusta 6,7 metriä.
Tainiovirran ylimpään osuuteen on johdettu metsä- ja suo-ojia. Yläjuoksulla sijaitsevalla Isosuolla on muutama johto-oja, joka on johdettu jokeen tai Jääsjärveen. Suolla on kaksi turvetuotantoaluetta, joiden kuivatusvesiä on johdettu jokeen. Jokivarressa sijaitsee kirkonkylän vedenpuhdistamo, jonka puhdistettuja jätevesiä johdetaan jokeen. Sivuojia ovat esimerkiksi Lokonsuolta alkava Raiteenoja, Hollioja, Kuteroja, joka on Kuterlammen laskuoja, sekä Raitalanoja, joka on Ihanajärven laskuoja. Edellä mainitulla Välijoella on laaja valuma-alue, jossa sijaitsevat esimerkiksi Nurmijärvi, Alanen, Karajärvi, Vanjärvi, Viljamenlammi ja Pohjanselkä.
Joen kulku > Joutsjärvestä Enojärveen

Vesi virtaa Joutsjärvessä neljä kilometriä ja saapuu järven eteläpäässä Kesäniemessä kolmen saaren suojaamalle joenniskalle. Tainionjoki on täällä vain 1,9 kilometriä pitkä ja sille kertyy pudotusta 0,4 metriä. Ne muodostuvat kahdessa lyhyessä koskessa, josta ylempää kutsutaan Muitterinkoskeksi. Joki on Muitterinkoskessa puhkaissut Värränharjun virratessaan Enojärvi-Keihäsjärveen. Sama harju näkyy joen kummallakin rannalla matalana mäkenä. Tainionvirta saa Enojärveen laskevasta Kalhonjoesta lisävirtausta, joka tulee järvessä näkyväksi Keihäsniemen kapeassa salmessa. Salmi yhdistää Enojärven alempana sijaitsevaan Keihäsjärveen. Sysmän ja Hartolan välinen kuntaraja seuraa Tainionvirtaa Muitterinkoskesta Enojärveen ja salmen kautta Keihäsjärven keskilinjaa kohti kaakkoa.
Joen kulku > Keihäsjärvestä Nuoramoisjärveen

Tainionvirta alkaa Keihäsjärven eteläpäästä. Tämä kolmas osuus tunnetaan myös nimellä Maatiaisjoki ja se virtaa alajuoksulla Nuoramoisen kylän läpi. Se on 4,2 kilometriä pitkä ja sille kertyy matkalla 2,8 metrin pudotus. Pudotus näkyy osuuden kolmessa koskessa. Osuuden alkupuolisko on paikoitellen yli 100 metriä leveä. Vasta Nuoramoisessa se kapenee toisessa koskessa, joka virtaa seututien 410 alitse. Kylässä on vielä käytössä vanhan tien maantiesilta. Noin 600 metriä ennen Nuoramoisjärveä sijaitsee Maatiaiskosken vesivoimalaitos. Tainionvirran vesireitti jatkaa 4,6 kilometriä Nuoramoisjärven selän yli.
Joen kulku > Nuoramoisjärvestä Päijänteeseen

Nuoramoisjärven länsirannasta alkaa Tainionvirran viimeinen osuus, joka on 3,8 kilometriä pitkä ja jonka matkalla kertyy 4,1 metrin korkuinen pudotus. Joki virtaa Virtaan kylän halki. Se on täällä yleensä 40–150 metriä leveä, mikä johtuu alajuoksulle Tainionkoskeen rakennetusta Virtaan vesivoimalaitoksesta. Vaikka voimala on nostanut joen vedenpintaa, on joessa vielä varsin suuri jokisaari Ränninsaari. Voimalaitosta ollaan purkamassa, joten joen vedenpinnan korkeuksiin voi tulla muutoksia. Voimalan alapuolella, joen kapeassa kohdassa, sen ylittää seututie 314. Puoli kilometriä alempana on vielä Kuhakoski, jossa joki laskee Päijänteen Kuhanselkään.
Viimeiseen osuuteen on johdettu pieniä metsä- ja suo-ojia, joiden valuma-alueet ovat pienialaisia. Niiden lisäksi joen puoliväliin yhtyy Virtaan eteläpuolelta Kuhalammen laskuoja.
Luontoarvoja

Tainionvirta on runsas kalajoki ja sen tyypillisiä kaloja ovat taimen ja harjus. Tainionvirrasta nostettiin Suomen suurin vapavälineellä saatu hauki vuonna 2009, painoa sillä oli 17,8 kiloa.   Tainionvirran kalastuskausi alkaa jo aikaisin keväällä. Virtaus on tarpeeksi hidasta, jotta kalastus onnistuu kylmän veden aikaan.lähde?
Aiheesta muualla

Häkkinen, Hanna & Raunio, Janne: Hartolan, Heinolan ja Sysmän vesistötutkimukset vuonna 2009 (PDF) (tutkimusraportti 120/2010) Kymijoen vesi ja ympäristö ry. Arkistoitu 29.1.2022. Viitattu 27.10.2022.
Virtaankosken pato murtuu, Tainionvirta aukeaa Päijänteen vaelluskaloille, Itä-Häme
Virtaan pienvesivoimalaitoksen purku avaa Tainionvirran vesistön Päijänteen vaelluskaloille, Valtioneuvosto
Fritze, Joonas: WWF mukana historiallisissa patokaupoissa – Virtaan pienvoimalaitoksen purkaminen auttaa Päijänteen uhanalaisia vaelluskaloja
Virtaankosken vesivoimalaitoksen lupa-asian käsittely etenee (Päijät-Häme), ELY
Virtaan voimalaitoksen lupamääräyksen 4 muuttaminen, Aluehallintovirasto
(14.8)
Henkilöstöpalveluyritys

Henkilöstöpalveluyrityksistä käytetään myös nimitystä vuokrayritys tai vuokratyöyritys. Henkilöstöpalveluyritys voi kuitenkin tarjota lisäksi tai täysin muita palveluita kuten rekrytointia, ulkoistamista ja alihankintaa, koulutusta, henkilö- ja soveltuvuusarviointeja, suorahakua (headhunting), uudelleensijoittumisvalmennusta (outplacement), työllisyyspalveluita, ammatillista kuntoutusta tai työkykypalveluita.
Tilastokeskus luokittelee henkilöstöpalvelualan yritykset koodilla TOL 78 Työllistämistoiminta. Suomessa toimi 1585 vuokratyöyritystä vuonna 2019 .
Aiheesta muualla

Lista henkilöstöpalveluyritysten liiton jäsenyrityksistä (Arkistoitu – Internet Archive)
Vertailusivusto Suomessa toimivista henkilöstöpalvelualanyrityksistä
Wäinö Wiljamaa

1920-luvun postikortti Wäinö Wiljmaasta.
Johan Väinö Viljamaa (3. lokakuuta 1874 Orimattila – 11. huhtikuuta 1923 Tampere) oli suomalainen näyttelijä ja teatterinjohtaja, joka oli pitkään kinnitettynä Tampereen teatterissa. Hän oli myös perustamassa Suomen Näyttelijäliittoa vuonna 1913 ja kuului sen ensimmäiseen hallitukseen.
Viljamaa syntyi Orimattilassa. Hänen isänsä oli romani ja lapsuudessaan Viljamaa eli kiertolaiselämää. Kun hänen isänsä asettui mäkitupalaisena Orimattilaan, sai Viljamaa opillisen sivistyksensä kiertokoulussa. Viljamaa aloitti näyttelijänuransa Kasimir Leinon perustamassa Suomalainen Näyttämö-teatterissa 1903. Kun Suomalainen Näyttämö lopetti toimintansa Viljamaa siirtyi 1904 vastaperustettuun Tampereen Teatteriin näyttelijäksi. Vuosina 1907–1908 hän teki opintomatkan Saksaan ja palasi sitten Tampereen Teatteriin syksyllä 1908. Tampereen Teatterissa Viljamaa oli vuoteen 1918 jolloin hän muutti Ouluun Oulun Teatterin johtajaksi. Kun Oulun Teatteri paloi talvella 1922 Viljamaa siirtyi Kotkaan Kotkan Teatterin johtajaksi ja hän hoiti tätä tehtävää sairastumiseensa saakka. Viljamaa toimi myös lausujana ja lausunnanopettajana.
Viljamaan merkittäviä roolisuorituksia olivat muun muassa Jeppe Niilonpoika -näytelmän Jeppe, Henrik Ibsenin Nuorten liitto -näytelmän Daniel Haine, Regina von Emmeritz -näytelmän munkki Hieronymus, Tukkijoella-näytelmän Tolari, Aleksis Kiven Kihlaus-näytelmän Eenokki, Seitsemän veljestä -näytelmän Timo ja viimeksi Pohjalaisia-näytelmän vallesmanni.
Vuonna 1908 Wiljamaa todennäköisesti esiintyi järjestyksessään toisessa suomalaisessa näytelmäelokuvassa Vasikan häntä, yhdessä kahden muun Tampereen teatterin näyttelijän, Riika Raunio-Pakarisen ja Waldemar Raunion kanssa. Elokuva, sekä sen käsikirjoitus ja tuotantotiedot ovat kuitenkin kadonneet, joten asiasta ei ole täyttä varmuutta.
Elokuvat

Vasikan häntä (1908)
Kapustarintamuura

| Kapustarintamuura |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Puumuurat Thamnophilidae
Suku::  Kapustarintamuurat Formicivora
Laji::  grisea
Kaksiosainen nimi
 Formicivora grisea  (Boddaert, 1783) 

Katso myös
   Kapustarintamuura Wikispeciesissä   Kapustarintamuura Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kapustarintamuura (Formicivora grisea) on puumuurien heimoon kuuluva varpuslintu.
Kapustarintamuuraa tavataan Boliviassa, Brasiliassa, Kolumbiassa, Ranskan Guianassa, Guyanassa ja Surinamessa, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on 8 830 000 km2. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Tall al-Kabir

| Tall al-Kabir |
| --- | --- |
 Tall al-Kabir
 Koordinaatit: 30°32′44″N, 31°46′41″E 
Valtio:   Egypti
Kuvernoraatti:  Isma’iliyya
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Tall al-Kabir (arab. التل الكبير‎, At-Tall al-Kabīr) on kaupunki Egyptissä. Tall al-Kabir on tunnettu esimerkiksi brittejä vastaan Urabi-kapinan aikana vuonna 1882 käydystä Tall al-Kabirin taistelusta.
Maantiede

Tall al-Kabir sijaitsee Egyptissä Niilin suiston alueella Wadi Tumilatin varrella noin 50 kilometriä Ismailian kaupungista länteen.
Historia

Tall al-Kabir on alueella, jolla on ollut pitkään strategista merkitystä. Lähialueella on useita Egyptin Ptolemaiosten hallitsijasuvun kautisia rauniokumpuja ja kaupunkien jäänteitä.
Aikaisemmasta asutuksesta huolimatta Tall al-Kabirin seutu jäi keskiajalla ilman vakinaista asutusta. Sitä alkoi muodostua uudelleen vasta 1800-luvulla, jolloin seutua alettiin viljellä. Alueella liikkuneita paimentolaisia asettui seudun vanhojen linnoitusten tuntumaan, jolloin paikak sai myös nykyisen nimensä Tall al-Kabir. Nykyinen asuttu paikka on oikeastaan viiden alkuperäisen kylän yhteenmuodostuma. Paikkakunta kasvoi entisestään Suezin kanavan rakentamisen yhteydessä. Sen läpi tehtiin Ismailian kanava, jolla ohjattiin vettä Suezin kanavan uusille kaupunkialueille. Samalla vettä saatiin Tall al-Kabirin viljelmille.
Tall al-Kabir tuli tunnetuksi Egyptin niin sanotun Urabi-kapinan aikana 14. syyskuuta 1882 käydyn Tall al-Kabirin taistelun myötä. Egyptiin hyökänneet brittijoukot ottivat taistelussa perusteellisen voiton Ahmad Urabin johtamista egyptiläisistä. Paikkakunta oli jälleen tapahtumien keskipisteessä tammikuussa 1952, kun brittejä vastustaneet sissit iskivät brittiläiseen varuskuntaan Tall al-Kabirissa. Brittien vastareaktio johti Mustan lauantain mellakoihin Kairossa ja heinäkuussa Egyptin kuningas kukistui verettömässä vallankaappauksessa.
Tall al-Kabirin taistelu.
Takra

| Takra |
| --- | --- |
Perustettu:  1946
Lakkautettu:  1954
Kotipaikka:  Tampere  Suomi
Toimiala:  traktoriteollisuus
Tuotteet:  traktorit
Liikevaihto:  188 miljoonaa markkaa (1948)
Omistaja:  Väinö Paunu
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Takra vuodelta 1955
Takra Oy oli 1950-luvun alkupuolella Tampereen Nekalassa toiminut traktorinvalmistaja. Linja-autoyhtiönä toimintansa aloittanut yritys alkoi valmistaa toisen maailmansodan aikana autojen varaosia. Tämän jälkeen tuotevalikoimaan kuuluivat mekaaniset kuormauslaitteet eli kiramot sekä hihnakuljettimet ja muut siirtolaitteistot, joita valmistettiin sotakorvausteollisuuden tarpeisiin. Toiminta oli suhteellisen laajamuotoista, sillä henkilöstön määrä oli noin 300 ja vuonna 1948 liikevaihto oli 188 miljoonaa markkaa.
Suunnittelu

Vuonna 1946 traktoripulan vallitessa yritys päätti aloittaa niiden valmistuksen. Seuraavan vuoden alussa yrityksen teknillinen johtaja, insinööri Aulis A. Lumme, määrättiin laatimaan suunnitelman traktorista. Vuoden 1948 keväällä valmistui ensimmäinen prototyyppi, ja vuoden kuluttua uusi traktori esiteltiin julkisesti Kangasalan maamiesseuran 40-vuotisjuhlallisuuksissa. Helsingin Sanomat uutisoi tapauksen.
Valmistus

Kesäkuussa 1949 valmistui ensimmäinen kuuden kappaleen koesarja, josta lähetettiin yksi traktori testattavaksi Maatalouskoneiden tutkimuslaitokseen Vakolaan. Saadun palautteen sekä suunnittelijoiden aloitteiden perusteella traktoriin tehtiin useita parannuksia.
Uuden traktorimallin edustus annettiin muun muassa McCormickeja myyneelle Suomen Maanviljelijäin Kauppa Oy:lle (SMK). Traktori esiteltiin kesällä 1950 Tampereen Messuilla SMK:n osastolla. Näkyvyys oli sangen laaja, sillä messuilla oli kaikkiaan 115 000 kävijää. Tämän jälkeen Takra oli esillä Savon Messuilla Varkaudessa.
Sarjavalmistus alkoi vuonna 1950 ja alkusarjan suuruudeksi ilmoitettiin useassa yhteydessä toista sataa kappaletta. Metalliteollisuuden lakkoilun vuoksi traktoreita kuitenkin valmistui vain 30 kappaletta seuraavaan helmikuuhun mennessä. Tämä aiheutti epäilyjä Takran tuotantomahdollisuuksista, joita yrityksen johto pyrki hälventämään. Kapasiteetin sanottiin vapautuvan sitä mukaa kuin sotakorvausteollisuuden tarpeet pienenivät. Hinta oli noussut ennakoitua suuremmaksi, ja Takra oli selvästi ulkomaisia kilpailijoitaan kalliimpi.
Vuonna 1951 tuotannoksi ilmoitettiin 100 kappaletta ja seuraavaksi vuodeksi määräksi oli arvioitu 200 kappaletta. Ainoaksi ongelmaksi nähtiin tässä vaiheessa raaka-aineiden saanti. Yrityksessä suunniteltiin myös Takroihin soveltuvia työkoneita. Samaan aikaan traktoreista vallitsi huutava pula. Vajauksen arvioitiin olevan 10 000–15 000 traktoria samaan aikaan kun kotimaista traktorintuotantoa oli tuskin nimeksi. Näin ollen valtiovaltaan kohdistui suuria paineita traktorintuonnin vapauttamiseksi. Vuoden 1951 lopulla traktorintuonti päätettiin vapauttaa muutaman kuukauden ajaksi, jolloin maahan haalittiin kiireesti monenlaista kalustoa.
Kesällä 1953 aloitettiin Takran uuden päätehtaan rakennustyöt. Uusiin tiloihin päästiin muuttamaan jo kevättalvella 1954. Tähän mennessä tuotannossa oli päästy yhden traktorin päivävauhtiin, ja uusissa tiloissa tuotanto kasvoi entisestään; uuden tehtaan myötä viikkotuotanto oli jo kahdeksan traktoria, ja vuosituotannon nostamista 500–600 kappaleeseen pidettiin realistisena tavoitteena. Alihankkijoiden avulla arvioitiin päästävän suurempiinkin määriin. Takrojen hintaa toivottiin saatavan alas tuotannon kasvaessa.
Ongelmiksi muodostuivat kuitenkin keinotekoisen korkealla pidetty markan kurssi ja ulkomaisten traktorien hintojen dumppaus. Esimerkiksi Fordson Major maksoi Ruotsissa 500 000 markkaa, kun hinta Suomessa oli 390 000 markkaa. Uusi tehdas ei ehtinyt toimia kovin kauan, ennen kuin yhtiön omistanut Väinö Paunu päätti luopua traktorinvalmistuksesta. Tampereen kaupunki osti tarpeettomaksi jääneen kiinteistön. Paunu keskittyi kehittämään yrityksensä jo 1930-luvulla alkanutta liikennöintitoimintaa.
Takrojen kokonaistuotantomääräksi ilmoitettiin tehtaalla 880 kappaletta. Viranomaisten tietojen mukaan määrä olisi ollut noin sata kappaletta pienempi. Viimeiset Takrat myytiin SMK:n varastosta vuonna 1955.
Teknisiä tietoja

Traktorin voimanlähteenä oli Waukesha-petrolimoottori, jonka teho hihnapyörältä oli 26 hevosvoimaa. Vaihteistossa oli neljä vaihdetta ja traktori oli varustettu kolmipistenostolaitteella. Omamassa oli 1740 kg.
Pituus: 3,7 m
Leveys: 1,65 m
Korkeus: 1,56 m
Paino: 1 740 kg
Moottori: Waukesha XAH, tilavuus 3 litraa, teho 38 hv (bensiini) tai 32 hv (petroli).
Ominaisuuksia

Takra vastasi teholtaan petrolikäyttöistä Fordson Majoria. Maatalouskoneiden tutkimuskeskuksen testeissä se veti helposti kolmosvaihteella 25 teräsristikolla varustettua lapiorullaäestä. Piikkiketjujen avulla sillä kykeni kyntämään kaksisiipistä 14-tuumaista auraa keskijäykässä maassa.
Traktoria pidettiin helppokäyttöisenä ja -hoitoisena sekä rakenteensa ja ominaisuuksiensa puolesta soveltuvana maatilojen yleistraktoriksi. Sen nähtiin olevan sopiva traktori noin 40 peltohehtaarin suuruisille tiloille, jonka perusteella sille katsottiin olevan hyvät markkinat. Takra katsottiin sopivaksi myös metsätöihin.
Takran kompastuskiveksi muodostui hinta. Joulukuussa 1951 sen hinnaksi ilmoitettiin sähkökäynnistyksellä, hydraulisella nostolaitteella, hihnapyörällä, voimanottoakselilla ja valonheittimillä varustettuna 665 000 markkaa, kun esimerkiksi Fordson Major maksoi samaan aikaan vain 351 500 markkaa. Takran hintaa tosin alensi se, että se oli saatavana ilman näitä lisävarusteitakin.
Lastenkamarikonsertit

Henrik Otto Donner ja Erkki Salmen­haara Lasten­kamari­konserttien aikaan 1963. Pianon ääressä Ilpo Saunio.
Lastenkamarikonsertit tarkoittavat nykymusiikkikonsertteja, joita Suomen Musiikkinuoriso ry järjesti vuosina 1962–1963 Helsingissä ja Jyväskylässä. Konsertit saivat lisänimensä säveltäjä Nils-Eric Ringbomin kielteisestä konserttiarvostelusta, jonka mukaan ensimmäisen konsertin lopputuloksena oli vain ”hillitöntä ja tarkoituksetonta lastenkamarimekkalaa”. Arvostelussaan Ringbom käytti happeningin käsitettä ensimmäisenä Suomessa.
Suomen Musiikkinuoriso ry oli perustettu vuonna 1957 edistämään nuorten säveltäjien toimintaa. Yhdistys järjesti aluksi äänilevykonsertteja, ja ensimmäinen varsinainen konsertti järjestettiin 2. joulukuuta 1962, ja ohjelmassa oli sekä ulkomaista että kotimaista nykymusiikkia: Folke Raben teoksia, John Cagen 4′33″ sekä Erkki Salmenhaaran Suoni successivi I, Henrik Otto Donnerin Ideogramme I ja Kari Rydmanin Sonata I. Musiikkiesityksissä tavoiteltiin erikoisia tehoja mm. potkimalla pianoa, särkemällä olutpulloja ja heittelemällä herneitä. Donnerin teoksessa 12 matkaradiota loi taustahälyä muusikoiden lyhyille repliikeille. Yleisön ja lehdistön mielenkiinto oli suurta.
Lastenkamarikonserttien arvostelut jakaantuivat kahteen leiriin: nykymusiikista kiinnostuneet (esimerkiksi Erik Bergman, Seppo Heikinheimo, Ilkka Oramo ja Martti Vuorenjuuri) arvioivat niitä myönteisesti, jopa innostuneesti, ja pitivät kokeilevuutta tarpeellisena, kun taas vanhemman polven edustajat (esimerkiksi Einar Englund, Joonas Kokkonen, Taneli Kuusisto ja Nils-Eric Ringbom) päätyivät kielteisiin näkemyksiin ja pitivät konsertteja sensaationtavoitteluna ja jopa osoituksena nykymusiikin kriisistä ja rappiosta.
Nils-Eric Ringbomin arvostelun jälkeen konserteille annettiin nimeksi "Lastenkamarikonsertit". Näitä konsertteja järjestettiin vuosina 1962–1963 toistakymmentä.
Lokakuussa 1963 Suomen Musiikkinuoriso päätti järjestää Lastenkamarikonsertin asemesta "Sabotaashikonsertin", johon Lastenkamarikonserttien kausi käytännössä päättyi.
Aurajoen ratasilta

Aurajoen ratasilta tai Aurajoen rautatiesilta voi tarkoittaa seuraavia Aurajoen ylittäviä rautatiesiltoja:
Aurajoen ratasilta, vuonna 1899 valmistunut rantaradan yksiraiteinen silta Turussa
Aurajoen ratasilta, vuonna 1954 valmistunut rantaradan yksiraiteinen silta Turussa
Aurajoen ratasilta, vuonna 2024 valmistunut rantaradan kaksiraiteinen silta Turussa
Aurajoen ratasilta, vuonna 1924 valmistunut Turku–Toijala-radan silta Auran kunnassa
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Aurajoen ratasilta”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.