stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Antonio Di Natale
Seurajoukkueura > Uran alku

Di Natale aloitti jalkapalloilun ammattilaisena Empolissa. Hän nousi edustusjoukkueeseen kaudella 1996–1997 ja pelasi yhden ottelun Serie B:ssä. Ensiesiintyminen tapahtui 26. tammikuuta 1997 Cremonesea vastaan. Kauden jälkeen Empoli nousi Serie A:han ja Di Natale siirtyi syyskuussa 1997 lainasopimuksella Iperzolaan Serie C2 tasolle. Kauden aikana Di Natale pelasi 33 ottelua ja onnistui maalinteossa kuudesti. Joukkue kuitenkin jäi sarjassa toiseksi viimeiseksi ja putosi kauden päätteeksi sarjatasoa alemmaksi. Di Natale palasi kauden jälkeen takaisin Empoliin, joka säilytti paikkansa Serie A:ssa sijoittumalla sarjassa kahdenneksitoista. Myös kaudella 1998–1999 Di Natale siirtyi pelaamaan lainalle. Aluksi kesäkuussa 1998 hän siirtyi Serie C1:ssä pelanneeseen Vareseen, jossa Di Natale pelasi neljä ottelua ennen siirtymistään lokakuussa 1998 Serie C2 tason Viareggioon. Hän pelasi joukkueessa loppukauden tehden kaksitoista maalia 25 sarjaottelussa. Viareggio säilyi Serie C2 tasolla oltuaan sarjassa sijalla 12. Sen sijaan Di Natalen omistanut seura Empoli putosi takaisin Serie B:hen kauden 1998–1999 päätteeksi jäätyään Serie A:ssa viimeiseksi.
Seurajoukkueura > Paluu Empoliin

Empolin pudotessa takaisin Serie B:hen kaudeksi 1999–2000 sai Di Natale tilaisuuden pelata joukkueen riveissä sitten kauden 1996–1997 jälkeen. Hän teki ensimmäisen maalinsa Italian cupissa 15. elokuuta 1999 Monzaa vastaan, kun Empoli voitti ottelun 1–4. Di Natale teki myöhemmin ensimmäisen Serie B maalinsa 12. syyskuuta 1999 Sampdoriaa vastaan. Myöhemmin 11. kesäkuuta 2000 Di Natale teki kaksi maalia Chievoa vastaan. Kauden päätteeksi Di Natale pelasi 25 sarjaottelua ja teki niissä kuusi maalia. Empoli sijoittui lopulta Serie B:ssä kahdeksanneksi, kun Italian cupissa matka katkesi ensimmäiselle kierrokselle.
Seurajoukkueura > Paluu Empoliin > Kausi 2000–2001

Kaudella 2000–2001 Di Natale aloitti maalinteon Italian cupin avausottelussa Crotonea vastaan 13. elokuuta 2000. Seuraavan kerran Di Natale onnistui maalinteossa Serie B:ssä 12. marraskuuta 2000 Cittadellaa vastaan, joka päättyi tasan 2–2. 11. helmikuuta 2001 Di Natale ratkaisi kahdella maalillaan voiton Empolille Genoaa vastaan. Empoli sijoittui lopulta kuudenneksi Serie B:ssä jääden viiden pisteen päähän noususta Serie A:han. Italian cupissa Empoli jäi lohkossaan toiseksi ja jäi edellisen kauden tapaan ensimmäiselle kierrokselle. Di Natale pelasi tällä kertaa 35 sarjaottelua ja teki niissä yhdeksän maalia.
Seurajoukkueura > Paluu Empoliin > Kausi 2001–2002

Kaudella 2001–2002 Di Natale nosti joukkueensa takaisin Serie A:han, kun Empoli sijoittui Serie B:ssä neljänneksi. Myös Italian cupissa Empoli eteni toiselle kierrokselle voitettuaan oman lohkonsa. Joukkue kuitenkin hävisi Bolognalle vierasmaalisäännöllä. Di Natale teki kauden aikana kuusitoista maalia ja sijoittui maalitilastossa jaetulle neljännelle sijalle. Hän teki avausmaalinsa 26. elokuuta 2001 Palermoa vastaan.
Seurajoukkueura > Paluu Empoliin > Kaudet Serie A:ssa (2002–2004)

Di Natale pääsi pelaamaan urallaan ensimmäistä kertaa Serie A:ssa kaudella 2002–2003. Ensimmäinen Serie A ottelu Di Natalelle kirjattiin 14. syyskuuta 2002 heti kauden avausottelussa Comoa vastaan. Samassa ottelussa hän teki myös ensimmäisen maalinsa Serie A:ssa, kun Empoli voitti vierasottelun maalein 0–2. 17. marraskuuta 2002 Di Natale teki uransa ensimmäisen hettutempun Regginaa vastaan, jonka Empoli voitti maalein 4–2. Kauden loppupuolella Di Natale muun muassa teki ratkaisevan 0–1 voittomaalin AC Milania vastaan. Kauden päätyttyä Empoli sijoittui Serie A:ssa kolmanneksi toista. Italian cupissa Empoli voitti lohkonsa ja eteni toiselle kierrokselle, jossa se voitti Torinon. Matka katkesi lopulta puolivälierissä Laziota vastaan, jolle Empoli hävisi yhteismaalein 4–1. Di Natale pelasi kauden päätyttyä 27 sarjaottelua ja teki niissä kolmetoista maalia.
Kaudella 2003–2004 Di Natale ei tehnyt enää yhtä tehokkaasti maaleja. Hän pelasi kauden aikana 33 sarjaottelua, joissa syntyi viisi maalia. Di Natale onnistui kuudessa ensimmäisessä ottelussa tekemään kolme maalia ja teki muun muassa 5–1 tappioon päättyneessä ottelussa Empolin ainoan maalin Juventusta vastaan. Di Natale teki kauden viimeisen maalinsa 11. tammikuuta 2004 Anconaa vastaan, jonka jälkeen hän ei tehnyt lopuissa seitsemässätoista ottelussa maaliakaan. Empoli jäi lopulta Serie A:ssa toiseksi viimeiseksi ja putosi kauden päätteeksi Serie B:hen. Myös Italian cupissa Empolin tie katkesi heti ensimmäiseen otteluun. Serie A joukkueena Empoli pääsi suoraan toiselle kierrokselle, jossa se hävisi Venezialle yhteismaalein 1–3. Di Natale teki cupissa yhden maalin.
Seurajoukkueura > Udinese

Heinäkuussa 2004 Di Natale siirtyi Udineseen sadan tuhannen euron siirtokorvauksella Empolista. Hän muodosti avauskaudellaan (2004–2005) Udinesen kärkikolmikon Vincenzo Iaquintan ja David Di Michelen kanssa. Di Natale pelasi ensimmäisen ottelunsa Udinesen paidassa 12. syyskuuta 2004 Serie A:n ottelussa Regginaa vastaan, joka päättyi 0–0. Avausmaalinsa hän teki puolestaan heti seuraavassa sarjaottelussa Parmaa vastaan 19. syyskuuta 2004. Udinese pelasi myös UEFA-cupin karsintaa syyskuussa, mutta hävisi Panioniosille yhteismaalein 3–2. Italian cupissa Udinese pääsi suoraan neljännesvälieriin, jossa se voitti Leccen vierasmaalisäännöllä. Di Natale teki ensimmäisessä kohtaamisessa kaksi maalia. Kolme päivää myöhemmin 16. tammikuuta 2005 Di Natale teki Udinesen ainoan maalin 3–1 tappio ottelussa Milanille. Di Natale onnistui myös Serie A:n loppukaudesta maalinteossa AS Roma vastaan, sekä Italian cupissa, jonka Udinese kohtasi pudotettuaan puolivälierissä Milanin. Di Natale teki välierissä Roomaa vastaan yhden maalin, kun Udinese putosi jatkosta hävittyään yhteismaalein 3–2. Di Natalen saldoksi jäi neljä maalia Italian cupissa. Serie A:ssa puolestaan Di Natale teki seitsemän maalia pelaamissaan 33 ottelussa. Hänen joukkueensa sijoittui kauden päätteeksi Serie A:ssa neljänneksi ja sai paikan seuraavan kauden Mestarien liigan karsintoihin.
Seurajoukkueura > Udinese > Kausi 2005–2006

Kauden 2005–2006 Di Natale aloitti Mestarien liigan karsinnoilla, josta Udinese selvitti tiensä turnaukseen. Joukkue arvottiin Barcelonan, Werder Bremenin ja Panathinaikosin kanssa samaan lohkoon. Kauden avausmaalinsa Di Natale teki 1. lokakuuta 2005 Serie A ottelussa Laziota vastaan. Myöhemmin 18. lokakuuta 2005 Di Natale teki ensimmäisen maalinsa eurokentillä, kun hän tasoitti Mestarien liigan ottelussa Werder Bremeniä vastaan loppunumeroiksi 1–1. Myöhemmin 2. marraskuuta 2005 toisessa kohtaamisessa Di Natale onnistui kahdesti maalin teossa Werder Bremeniä vastaan. Ottelu päättyi kuitenkin Udinesen 4–3 tappioon. Italian cupissa Di Natale teki maalin Atalantaa vastaan 13. tammikuuta 2006 joukkueiden toisessa ottelussa. Udinese jatkoi voitolla matkaansa puolivälieriin Sampdoriaa vastaan.  Mestarien liigassa sen sijaan Udinese putosi jatkosta jäätyeen omassa lohkossaan kolmanneksi. Joukkue kuitenkin pääsi vielä UEFA-cupiin lohkon kolmannen sijan myötä. Udinese voitti sitä ennen Sampdorian Italian cupissa vierasmaalin turvin ja Di Natale onnistui kerran maalinteossa molemmissa otteluissa. UEFA-cupissa Udinese onnistui voittamaan RC Lensin yhteismaalein 3–1. Di Natale onnistui maalinteossa ensimmäisessä ottelussa, joka päättyi lukemiin 3–0. Voiton myötä Udinese eteni UEFA-cupissa kuudentoista parhaan joukkoon, johon sen tie myös katkesi hävittyään Levski Sofialle. Huhtikuussa 2012 Udinesen matka katkesi myös Italian cupissa hävittyään Interille välierissä yhteismaalein 3–2. Di Natalen saldoksi jäi Italian cupissa kolme maalia kolmessa ottelussa. Serie A:ssa Udinese jäi sijalle yksitoista. Di Natale sen sijaan teki kahdeksan maalia 35 sarjaottelussa.
Seurajoukkueura > Udinese > Kausi 2006–2007

Kaudella 2006–2007 Di Natale aloitti heti kauden alussa maalinteon, kun hän teki kaksi maalia 19. elokuuta 2006 pelatussa Italian cupin ottelussa AS Melfea vastaan. Udinesen matka kuitenkin katkesi ensimmäiselle karsinta kierrokselle hävittyään kolmannen ottelun Arezzolle varsinaisen peliajan jälkeen rangaistuspotkuilla. Myös Serie A:ssa Di Natale aloitti vahvasti kahdessa ensimmäisessä ottelussa. Avausmaali syntyi Torinoa vastaan 17. syyskuuta 2006 ja toinen heti perään 20. syyskuuta 2006 Sampdoriaa vastaan. Sen jälkeen Di Natale onnistui maalinteossa vasta 20. joulukuuta 2006 vierasottelussa Atalantaa vastaan. Hän teki myös muutamaan otteeseen kaksi maalia yhden pelin aikana. Ensimmäinen niistä syntyi Parmaa vastaan 25. helmikuuta 2007, jossa hän vei maaleillaan Udinesen 2–1 johtoon. Ottelu päättyi tasan 3–3. Toisen kerran Di Natale teki kaksi maalia kotiottelussa Livornoa vastaan. Tuolloin ottelu päättyi Udinesen 4–0 voittoon. Di Natale teki kaiken kaikkiaan Serie A:ssa yksitoista maalia pelaamissaan 31 ottelussa. Udinese sijoittui kauden päätteeksi Serie A:ssa kymmenenneksi. Di Natalelle kirjattiin myös uransa kaksi ensimmäistä ulosajoa Serie A:ssa. Ensimmäinen niistä tuli kahden varoituksen myötä Livornoa vastaan 5. marraskuuta 2006 ja toinen Cataniaa vastaan 29. huhtikuuta 2007.
Seurajoukkueura > Udinese > Kausi 2007–2008

Ennen kauden 2007–2008 alkua Di Natale allekirjoitti heinäkuussa 2007 viiden vuoden jatkosopimuksen Udinesen kanssa. Hän aloitti edellisen kauden tapaan maalinteon Italian cupissa. Di Natale teki yhden maalin, kun Udinese voitti AS Barin maalein 3–0. Cupissa Udinesen taival päätyi neljännesvälieriin, jossa se hävisi Catanialle vierasmaalisäännöllä. Serie A:ssa Di Natale aloitti ensimmäisen ottelun vaihdossa, kun Udinese hävisi Napolille maalein 0–5. Heti seuraavassa ottelussa Di Natalen päästyä takaisin aloituskokoonpanoon hän teki maalin Juventusta vastaan, joka jäi myös ottelun ainoaksi maaliksi. Myös 22. syyskuuta 2007 pelatussa Serie A ottelussa Regginaa vastaan Di Natalen tekemät kaksi maalia riittivät Udinesen 2–0 voittoon. Hän teki vielä kahteen otteeseen kaksi maalia. Toinen syntyi 17. helmikuuta 2008 Regginaa vastaan ja kolmas 24. helmikuuta 2008 Genoaa vastaan. Di Natale teki kauden aikana Serie A:ssa yhteensä 17 maalia pelaamissaan 36 ottelussa. Hän oli joukkueensa paras maalintekijä ja sijoittui Serie A:n maalitilastossa neljänneksi. Udinese sijoittui Serie A:ssa seitsemänneksi ja sai karsintapaikan UEFA-cupiin.
Seurajoukkueura > Udinese > Kausi 2008–2009

Kauden 2008–2009 Di Natale aloitti Serie A:ssa 30. elokuuta 2008 tekemällä avausottelussa kaksi maalia Palermoa vastaan. Myöhemmin syksyllä Udinese selvitti tiensä UEFA-cupiin karsintojen kautta voitettuaan Borussia Dortmundin. Udinese sai lohkoonsa Tottenhamin, NEC Nijmegenin, Spartak Moskovan ja Dinamo Zagrebin. Udinese voitti myös oman lohkonsa ja eteni jatkoon. Di Natale onnistui kerran maalinteossa lohkovaiheen aikana Tottenhamia vastaan lokakuussa 2008. Kolme päivää myöhemmin (26. lokakuuta 2008) Di Natale teki kaksi maalia Serie A:ssa AS Romaa vastaan, jonka Udinese voitti maalein 3–1. Vielä 14. joulukuuta 2008 Di Natale teki toiset kaksi maalia Laziota vastaan, jonka lopputulos päättyi tasan 3–3. 21. tammikuuta 2009 Di Natale teki Udinesen ainoan maalin Italian cupin neljännesvälierissä Sampdoriaa vastaan, joka pudotti Udinesen jatkosta rangaistuspotkukilpailun jälkeen. UEFA-cupissa Udinese pudotti ensimmäisellä pudotuspelikierroksella Lech Poznań yhteismaalein 3–4. Di Natale pelasi jälkimmäisessä ottelussa, jossa hän teki 2–1 voittomaalin. Maaliskuussa 2009 Udinese kohtasi UEFA-cupin neljännesvälierissä Zenit Pietarin, jonka se voitti yhteismaalein 2–1. Myös Di Natale onnistui maalinteossa ensimmäisessä osaottelussa, jonka Udinese voitti maalein 2–0. 29. maaliskuuta 2009 Di Natale loukkasi polvensa maaottelussa Montenegroa vastaan ja joutui olemaan loppukauden sivussa. Häneltä jäi väliin muun muassa UEFA-cupin puolivälieräottelu Werder Bremeniä vastaan, jota vastaan Udinese hävisi yhteismaalein 6–4. Kauden päätyttyä Di Natale ehti pelata ennen loukkaantumistaan 22 Serie A ottelua ja teki niissä 12 maalia. Udinese sijoittui Serie A:ssa toistamiseen seitsemänneksi, mutta ei saanut paikkaa eurokentille.
Seurajoukkueura > Udinese > Kausi 2009–2010

Kaudella 2009–2010 Udinesen valmentaja Pasquale Marino päätti siirtää Di Natalen laitahyökkääjän paikalta keskushyökkääjäksi, kun Fabio Quagliarella jätti seuran. Pelipaikan vaihtaminen tuotti tulosta, kun Di Natale teki yhdeksän maalia kauden ensimmäisessä seitsemässä ottelussa. Hän teki muun muassa kauden avausottelussa kaksi maalia Parmaa vastaan ja 13. syyskuuta 2009 hattutempun Cataniaa vastaan. Di Natale oli sittemmin viisi ottelua tekemättä maaliakaan, kunnes teki neljä maalia seuraavassa viidessä ottelussa Livornoa, Bolognaa, Laziota ja Sampdoriaa vastaan. Sillä välin Italian cupissa Udinese eteni aina välieriin saakka, jossa AS Roma pudotti sen jatkosta yhteismaalein 2–1. 7. helmikuuta 2010 Di Natale teki kauden toisen hattutemppunsa Napolia vastaan. Avausmaali syntyi rangaispotkun jälkitilanteesta, kun Napolin maalivahti Morgan De Sanctis torjui aluksi Di Natalen rangaistuspotkun. Di Natale teki vielä kauden loppupuolella maaliskuussa 2010 kaksi maalia AS Romaa vastaan. Kauden toiseksi viimeisessä ottelussa AS Baria vastaan Di Natale teki 9. toukokuuta 2010 uransa sadannen maalin Udinesen paidassa. Kauden päätteeksi Di Natale teki 29 maalia Serie A:ssa 35 pelaamissaan otteluissa. Samalla hän voitti Serie A:n maalikuninkuuden. Udinese kuitenkin sijoittui Serie A:ssa vasta viidenneksitoista.
Maajoukkueura

Di Natale pelasi ensimmäisen kerran Italian maajoukkueessa Giovanni Trapattonin kutsusta 20. marraskuuta 2002 harjoitusottelussa Turkkia vastaan. Ensimmäinen maali syntyi 18. helmikuuta 2004, neljännessä maaottelussa Tšekkiä vastaan. Seuraavan kerran Di Natale nähtiin maajoukkueessa vuonna 2006 vuoden 2008 EM-kisojen karsinnoissa. Hän teki muun muassa kaksi maalia Ukrainaa vastaan EM-karsinnoissa, kun Italia voitti ottelun maalein 1–2. Kaiken kaikkiaan hän pelasi kahdeksan karsintaottelua ja teki niissä kaksi maalia. Roberto Donadoni nimitti Di Natalen myös Italian EM-kisajoukkueeseen, joka teki ennen kisoja 30. toukokuuta 2008 Belgiaa vastaan kaksi maalia, kun Italia voitti harjoitusottelun maalein 3–1. Vuoden 2008 EM-kilpailuissa Di Natale pelasi kisoissa yhden ottelun puolivälierissä Espanjaa vastaan tultuaan vaihdosta kentälle. Ottelu eteni lopulta aina rangaistuspotkukilpailuun saakka, jossa Di Natale epäonnistui potkussaan Daniele De Rossin tavoin ja Espanja voitti maalein 4–2.
18. marraskuuta 2009 Di Natale sai kantaa ensimmäistä kertaa kapteenin nauhaa Italian maajoukkueessa uransa 30 maaottelussa Ruotsia vastaan. Hänet valittiin myöhemmin Marcello Lippin Italian MM-kisajoukkueeseen vuoden 2010 MM-kilpailuihin. Kisoissa Di Natale pelasi kaikissa kolmessa ottelussa ja onnistui kerran maalinteossa viimeisessä ottelussa Slovakiaa vastaan. Italian kisat päättyivät kuitenkin alkulohkoon.
29. toukokuuta Cesare Prandelli nimitti Di Natalen Italian maajoukkueeseen vuoden 2012 EM-kilpailuihin. Di Natale palasi tämän myötä Italian maajoukkueeseen sitten vuoden 2010 MM-kisojen. Hän pelasi ennen kisoja harjoitusottelun Venäjää vastaan, jonka Italia hävisi maalein 3–0. Ennen kisajoukkueeseen valintaa Di Natale ilmoitti lopettavansa jalkapallouransa EM-kisoihin. Kisoissa Di Natale tuli avausottelussa vaihdosta kentälle Espanjaa vastaan ja onnistui heti maalinteossa. Italia eteni kisojen päätteeksi aina loppuotteluun saakka, jossa se kohtasi toistamiseen Espanjan. Italia kuitenkin hävisi loppuottelun maalein 4–0 ja sai EM-hopeaa.
Aiheesta muualla

Profiili Udinesen sivuilla (italiaksi)
Profiili FootballDatabase-tietokannassa (englanniksi)
Italian kokoonpano
Italian joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2008
1 Buffon |
2 Panucci |
3 Grosso |
4 Chiellini |
5 Gamberini |
6 Barzagli |
7 Del Piero |
8 Gattuso |
9 Toni |
10 De Rossi |
11 Di Natale |
12 Borriello |
13 Ambrosini |
14 Amelia |
15 Quagliarella |
16 Camoranesi |
17 De Sanctis |
18 Cassano |
19 Zambrotta |
20 Perrotta |
21 Pirlo |
22 Aquilani |
23 Materazzi |
Valmentaja Donadoni
Italian joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2010
1 Buffon |
2 Maggio |
3 Criscito |
4 Chiellini |
5 Cannavaro |
6 De Rossi |
7 Pepe |
8 Gattuso |
9 Iaquinta |
10 Di Natale |
11 Gilardino |
12 Marchetti |
13 Bocchetti |
14 De Sanctis |
15 Marchisio |
16 Camoranesi |
17 Palombo |
18 Quagliarella |
19 Zambrotta |
20 Pazzini |
21 Pirlo |
22 Montolivo |
23 Bonucci |
Valmentaja Lippi
Italian joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2012
1 Buffon |
2 Maggio |
3 Chiellini |
4 Ogbonna |
5 Motta |
6 Balzaretti |
7 Abate |
8 Marchisio |
9 Balotelli |
10 Cassano |
11 Di Natale |
12 Sirigu |
13 Giaccherini |
14 De Sanctis |
15 Barzagli |
16 De Rossi |
17 Borini |
18 Montolivo |
19 Bonucci |
20 Giovinco |
21 Pirlo |
22 Diamanti |
23 Nocerino |
Valmentaja Prandelli
Di Natale vuoden 2012 EM-kisojen loppuottelussa.
Helene Mannerheim

Hélène Mannerheim poikansa Gustafin kanssa n. 1868
Hélène von Julin ja sisar Elisabet, 1860-luvun alku
Hedvig Charlotta Hélène Mannerheim os. von Julin (25. maaliskuuta 1842 Fiskars – 23. tammikuuta 1881 Sällvik, Pohja) oli kreivi Carl Robert Mannerheimin ensimmäinen vaimo.
Suku

Hélène von Julin syntyi maaliskuussa 1842 Fiskarsissa vuorineuvos Johan Jakob von Julinin ja tämän kolmannen vaimon Charlotta Jägerskiöldin (1814–1844) vanhimpana tyttärenä. Charlottan vanhemmat olivat eversti Christer Ludvig Jägerskjöld ja Hedvig Gustafva Christina Taube. Isälleen hän oli jo seitsemäs lapsi, mutta ensimmäinen aikuiseksi elänyt tytär. Hänen velipuolensa oli Emil Lindsay von Julin (1835–1898), sisarensa Elisabet Johanna Emilia Lovén von Julin (1843−1941), veljensä Johan Albert Edvard von Julin (1846−1906) ja sisarpuolensa Sigrid Lovisa Charlotta Björkenheim von Julin (1849−1924). Sisarusparveen kuului 11 lasta neljästä avioliitosta, joista viisi eli aikuiseksi asti.
Avioliitto ja lapset

Hélène avioitui kreivi Carl Robert Mannerheimin kanssa joulukuussa 1862. Perheeseen syntyi seitsemän lasta, joista kolmas oli Suomen marsalkka ja vapaaherra Carl Gustaf Emil Mannerheim.
Hélène ja Carl Robert Mannerheim saivat neljä poikaa ja kolme tyttöä: Sofia (Sophie) Mannerheim, Carl Mannerheim, Carl Gustaf Emil Mannerheim, Johan Mannerheim, Eva Sparre, Nanny Albertina Anna Helena Annicka Mannerheim (1872–1886) ja Carl August Ludvig Mannerheim (1873–1910) insinööri, puoliso Elisabet Nemmie Carolina Nordenfelt. Annicka kuoli keuhkokuumeeseen 14-vuotiaana, asuessaan yksin Pietarissa köyhtyneiden aatelisperheiden asuntolassa.
Vuonna 1880 aviomies ajautui vararikkoon tuhlattuaan oman perintönsä ja vaimonsa omaisuuden uhkapeliin sekä epäonnistuneisiin maanviljelyskokeiluihinsa ja pakeni Pariisiin rakastajattarensa kanssa. Nuori 14-vuotias Gustaf Mannerheim pyrki samana vuonna ensi kertaa kadettikouluun, mutta huonolla menestyksellä.
Perintö

Hélène Mannerheim kuoli 38-vuotiaana Pohjan kunnan Sällvikissä 23. tammikuuta 1881 sydänkohtaukseen, ja hänen veljensä Johan Albert Edvard von Julin tuli lasten huoltajaksi. Vanhin tytär, 18-vuotias Sophie otti vastuun nuorempien sisarustensa huolenpidosta.
Lapset: keskellä Sofie, vas. Carl, August ja Johan; oik. Annicka ja Carl Gustaf Emil (Gustaf); istumassa: Eva, n. 1880
Sivetoni

| Sivetoni |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  Syklohetptadek-9-en-1-oni
CAS-numero:  74244-64-7
PubChem CID:  5315941
SMILES:  C1CCCC=CCCCCCCCC(=O)CCC1
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C17H30O
Moolimassa:  250,41 g/mol
Sulamispiste:  31–32 °C (304,15–305,15 K)
Kiehumispiste:  342 °C (615,15 K)
Tiheys:  0,917 g/cm3 (33 °C)
Sivetoni (C17H30O) on makrosylinen ketoni, joka on yksi vanhimmista tunnetuista hajusteista. Aine tuoksuu myskille ja sitä eristetään afrikansivettikissasta..  Aineen haju on mielyttävä laimeina liuoksina.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sivetoni Wikimedia Commonsissa
PubChem (englanniksi)
Sanasto

Sanasto on kielen koko sanavarasto tai tietyn aihepiirin termistö. Sanastoksi nimitetään myös yhden aihepiirin selityksin varustettua sanaluetteloa. Erikoisalojen sanastoja ovat esimerkiksi graafisen alan sanasto ja rahoitusalan sanasto. Standardisoimisjärjestöt, Suomessa SFS, ovat julkaisseet lukuisia sanastostandardeja.
Sanastostandardit ovat termejä käsitteleviä standardeja, joissa on tavallisesti mukana käsitteiden määritelmät ja joskus selityksiä, kuvia ja esimerkkejä. Osa sanastostandardeista on kaksikielisiä, mutta yleensä niissä on käytetty useampia kieliä. Termien määritelmät ovat standardeissa vain muutamalla kielellä.
Sanasto voi olla myös rakenteeltaan ontologia, eräänlainen strukturoitu käsitteistö. Ontologioita voidaan käyttää tiedonhakuun samaan tapaan kuin asiasanastojakin ja käytännössä sanastokontekstissa ontologiat ovat asiasanastoja. Ontologioihin, asiasanastoihin ja thesauruksiin liittyvien termien käyttö ei ole suomen kielessä vielä kovin vakiintunutta.
Aiheesta muualla

Sanastokeskus TSK.
Sanastokeskuksen termipankki
SFS - sanastostandardit
Finto
Royal Rumble

2010 Royal Rumble
Royal Rumble on yhdysvaltalaisen World Wrestling Entertainment -yhtiön vuosittain järjestämä showpainitapahtuma. Se on yksi vuoden merkittävimmistä tapahtumista WrestleManian, SummerSlamin ja Survivor Seriesin ohella. Royal Rumble on kuuluisa sisältämästään Royal Rumble -ottelusta, jonka perusideana on heittää vastustaja yläköyden yli niin, että tämä putoaa kehästä ja molemmat jalat koskettavat lattiaa. Ottelun idean loi painija Pat Patterson ja ottelua testattiin ensimmäisen kerran näytösluontoisesti lokakuussa 1987. Ensimmäinen Royal Rumble -tapahtuma järjestettiin 24. tammikuuta 1988.
Royal Rumbleen pääsee mukaan 30 supertähteä (40 vuonna 2011) RAW:sta, SmackDown’sta sekä WWE NXT:stä. Lisäksi otteluun osallistuu yleensä myös aktiiviuransa lopettaneita painijoita sekä julkkiksia. Miesten Royal Rumblen voittaja pääsee mestaruusotteluun joko WWE Mestaruudesta, World Heavyweight Mestaruudesta tai World Heavyweight Championship mestaruudesta. Naisten Royal Rumblen voittaja pääsee ottelemaan joko WWE Women’s Championship tai Women’s World Championship mestaruudesta. Mestaruusottelut otellaan saman vuoden WrestleManiassa. Rumblen voittaja saa valita itse mitä mestaruutta hän lähtee tavoittelemaan. Vuodesta 2018 lähtien myös naiset ovat otelleet oman Royal Rumble ottelunsa.
Voittajat, päivämäärät ja tapahtumapaikat > Naiset

| Tapahtuma | Voittaja | # | Päivämäärä | Kaupunki |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Royal Rumble (2018) | Asuka | 25. | 28. tammikuuta 2018 | Philadelphia, Pennsylvania |  |
| Royal Rumble (2019) | Becky Lynch | 28. | 27. tammikuuta 2019 | Phoenix, Arizona |  |
| Royal Rumble (2020) | Charlotte Flair | 17. | 26. tammikuuta 2020 | Houston, Texas |  |
| Royal Rumble (2021) | Bianca Belair | 3. | 31. tammikuuta 2021 | St. Petersburg, Florida |  |
| Royal Rumble (2022) | Ronda Rousey | 28. | 29. tammikuuta 2022 | St. Louis, Missouri |  |
| Royal Rumble (2023) | Rhea Ripley | 1. | 28. tammikuuta 2023 | San Antonio, Texas |  |
| Royal Rumble (2024) | Bayley | 3. | 27. tammikuuta 2024 | St. Petersburg, Florida |  |
| Royal Rumble (2025) | Charlotte Flair | 27. | 1. helmikuuta 2025 | Indianapolis, Indiana |  |
Tilastot > Eniten Royal Rumble voittoja

| painija | Voitot | vuosi |
| --- | --- | --- |
| "Stone Cold" Steve Austin | 3 | 1997, 1998, 2001 |
| Hulk Hogan | 2 | 1990, 1991 |
| Shawn Michaels | 2 | 1995, 1996 |
| Triple H | 2 | 2002, 2016 |
| Brock Lesnar | 2 | 2003, 2022 |
| Batista | 2 | 2005, 2014 |
| John Cena | 2 | 2008, 2013 |
| Randy Orton | 2 | 2009, 2017 |
| Edge | 2 | 2010, 2021 |
| Cody Rhodes | 2 | 2023, 2024 |
| Charlotte Flair | 2 | 2020, 2025 |
Tilastot > Lyhimpään kehässä vietetty aika yhdessä ottelussa

Stone Cold Steve Austin