stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Varsovan kansannousu
Tausta

Kesäkuun lopulla 1944 Saksa oli vaikeassa asemassa. Normandian maihinnousu oli onnistunut Ranskassa, ja satoja tuhansia liittoutuneiden sotilaita nousi maihin pakottaen Saksan vetämään joukkoja itärintamalta. Puna-armeija käynnisti operaatio Bagrationin, joka murskasi Saksan Keskustan armeijaryhmän.
Josif Stalin oli katkaissut Puolan ja Neuvostoliiton väliset suhteet 25. huhtikuuta 1943 sen jälkeen, kun saksalaiset olivat paljastaneet Katynin joukkomurhan. Stalin kieltäytyi myöntämästä sitä ja syytti saksalaisia propagandasta. Myöhemmin Stalin perusti Rudenko-komission, jonka tavoitteena oli syyllistää saksalaiset hinnalla millä hyvänsä. Puolan vastustus yhdistettiin Katynin joukkosurmaan ja ajateltiin, että etenevä Neuvostoliiton puna-armeija ei ehkä ollut Puolan liittolainen vaan ainoastaan ”liittolaisen liittolainen”. Puna-armeijan ylittäessä vanhan Puolan rajan ja edetessä kohti Varsovaa tilanne kärjistyi 13. heinäkuuta. Tässä vaiheessa puolalaisten oli tehtävä päätös: joko aloittaa kansannousu, joko Neuvostoliiton tukemana tai oman armeijan avulla, tai toimia yhteistyössä Saksan kanssa. Puolan johto teki päätöksen kansannousun aloittamisesta ja kansallisen itsenäisyyden puolesta taistelemisesta heinäkuun lopulla, Puolan vastarintaliike suunnitteli kaupungin valtausta ja asemien pitämistä, kunnes venäläiset tulisivat heidän avukseen.
Stalin ei luottanut Puolan pakolaishallituksen ja kansanarmeijan liittoutumattomuuteen. Stalinin käskystä puna-armeijan eteneminen keskeytettiin Veiksel-joen luona muutaman sadan metrin päässä puolalaisten asemista 16. syyskuuta 1944. Stalin piti Varsovan kansannousua ”Neuvostovastaisen politiikan rikollisena toimena”. Stalinin ja neuvostoarmeijan johdon ajattelussa Puola miellettiin osaksi Neuvostoliiton etupiiriä.
Joukot > Puolan vastarinta-armeija

Vastarinta-armeijan komentajalla, kenraali Antoni Chruściellä oli noin 50 000 sotilasta komennossaan, joista 23 000 oli aseistettu ja taisteluvalmiina. Noin 2 000 oli koulutettu partisaanitoimintaan, mutta heillä oli puutteita taistelukokemuksesta. Puolan vastarinta-armeijalla oli lisäksi kova pula aseista ja varusteista. Paikoin varusteiden puute oli niin paha, että sotilaiden oli käytettävä saksalaisilta sotasaaliina saatuja univormuja, joihin kiinnitettiin punavalkoisia käsivarsinauhoja osoittamaan, että kyseessä oli Puolan vastarinta-armeijan sotilas, eikä saksalainen. Myös paljon muita saksalaisilta kaapattuja varusteita käytettiin. Kansannousun ensimmäisenä päivänä 1. elokuuta puolalaisilla oli:
1 000 kivääriä
1 700 pistoolia
60 konepistoolia
7 konekivääriä
35 pst-tykkiä ja -kivääriä
25 000 käsikranaattia
Lisäksi britit pudottivat Varsovaan aseita ja ammuksia. Tosin suurin osa niistä putosi saksalaisten puolelle.
Saksalaiset

Varsovassa olevalla saksalaisella varuskunnalla oli 11 000 hyvin koulutettua, aseistettua ja kurinalaista sotilasta kenraali Rainer Stahelin komennossa. Näihin joukkoihin kuului:
noin 5 000 Wehrmachtin sotilasta
4 000 Luftwaffen miestä
noin 2 000 miestä Wachtregiment Warschaussa, johon kuului neljä jalkaväkipataljoonaa
350 SS-miestä, tehtaiden vartijoita ja muita vähälukuisia yksiköitä
Lisäksi Paul Geibelin komennossa oli SS-miehistä koostuvia SS-poliisiyksiköitä.
Aiheesta muualta

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
The Warsaw rising museum 1944.pl. Viitattu 3.10.2018.
Harper, Jo: What was the Warsaw Uprising? Deutsche Welle.  30.7.2017. Viitattu 3.10.2018.
Hodge, Nick: Warsaw Rises! Warsaw Life. Viitattu 3.10.2018.
Khaleda Rahman: Remembering the Warsaw Uprising: Traditionalists re-enact city's ill-fated 1944 revolt against Nazi occupation that killed 18,000 fighters and 180,000 civilians in two-month battle MailOnline.  2.8.2018. Viitattu 3.10.2018.
Timm, Leo: The Warsaw Uprising and Poland’s Battle With Communism The Epoch Times.  26.7.2017. Viitattu 3.10.2018.
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset :  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Puola 
Partiolaisia (Szare Szeregi: Grupy Szturmowe) Varsovan kansannousun aikana
Puolan vastarinta-armeijan asemat
Kansannousun aikana pahoin raunioitunutta kaupunkia.
Sīn

Sīn-kirjaimen itsenäinen muoto.
Sīn (arab. سين‎, sīn, pers. ‏سین‎, sin) on arabialaisen kirjaimiston 12. kirjain. Sen itsenäinen muoto on س ja äännearvo [s].
Kun sīniä edeltää kirjain, joka voidaan liittää seuraavaan kirjaimeen, kirjaimet liitetään yhteen viivalla (esim. نس ns). Sanan keskellä ja alussa sīn liitetään sitä seuraavaan kirjaimeen korvaamalla kirjaimen viimeinen kaari seuraavaan kirjaimeen johtavalla vaakaviivalla (esim. سا sā, نسو nsū).
Sīnin pohjalta on muodostettu arabian šīn-kirjain (ش) ja paštussa käytetty ṣhin (ښ). Hepreassa sīnia vastaa samekh.
Sindor

Sindor (komiksi ja venäjäksi Си́ндор) on kaupunkimainen taajama Komin tasavallan Knjažpogostin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Kotlasin ja Vorkutan välisen rautatien varrella 65 kilometriä piirin keskuksesta Jemvasta koilliseen. Asukkaita on 2 800 henkeä (vuonna 2009).
Paikkakunta on syntynyt 1930–1940-lukujen vaihteessa rautatieaseman yhteyteen. Vuonna 1975 se sai kaupunkimaisen taajaman statuksen.
Silmitön raivo

| Silmitön raivo> Blind fury |
| --- | --- |
 DVD-julkaisun kansi
Ohjaaja:  Phillip Noyce
Käsikirjoittaja:  Ryozo Kasahara Charles Robert Carner
Tuottaja:  Daniel Grodnik Tim Matheson
Säveltäjä:  J. Peter Robinson
Kuvaaja:  Don Burgess
Leikkaaja:  David A. Simmons
Pääosat:  Rutger Hauer Terry O'Quinn Brandon Call
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  TriStar Pictures
Levittäjä:  InterCom Netflix
Ensi-ilta:  1989
Kesto:  86 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Silmitön raivo tai DVD-julkaisussa Sokea raivo (Blind Fury) on Rutger Hauerin toimintaelokuva vuodelta 1989. Se on hänen ensimmäinen huumorinmakuinen roolinsa.
Juoni

Nick Parker selviytyy Vietnamin sodasta hengissä mutta menettää näkönsä. Sodan loputtua paikalliset opettavat hänet taistelemaan käyttäen aseenaan kävelykepin sisään kätkettyä miekkaa ja kaikkia herkistyneitä aistejaan. Vuosien kuluttua hän palaa Yhdysvaltoihin tarkoituksenaan etsiä sotakaverinsa Frank Devereaux. Selviää, että mafia on kaapannut hänet. Nick lähtee pelastusretkelle mukanaan Billy, Frankin poika.
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Silmitön raivo saa neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”.
Aiheesta muualla

Silmitön raivo Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Silmitön raivo Elonet.
Sindos

| Sindos> Σίνδος.Sijainti |
| --- | --- |
 Sindos
Koordinaatit:  40°40′12″N, 22°48′29″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Thessaloniki(?), Keski-Makedonia
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Mygdonia
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sindos (m.kreik. Σίνδος, lat. Sindus) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Mygdoniassa nykyisen Kreikan alueella. Sen tarkkaa sijaintia ei tunneta.
Sindos sijaitsi Thermainlahden rannalla Thermen eli myöhemmän Thessaloniken ja Khalestren välissä. Nimen perusteella se sijoitetaan usein nykyiseen Déltan kunnan Síndokseen, mutta nykyisin kyseiselle paikalle sijoitetaan yleensä antiikin Khalestren kaupunki. Antiikin Sindoksen todelliseksi sijaintipaikaksi on ehdotettu nykyisen Thessalonikin aluetta. Eräs mahdollisuus olisi Toúmpa, josta on löydetty 900–300-luvuille eaa. ajoittuvan asutuksen jäänteitä. Toisaalta kyseiselle paikalle on sijoitettu myös Thermen kaupungin varhaisin vaihe.
On mahdollista, että Sindos oli yksi kaupungeista, joiden asukkaat siirrettiin Thessalonikeen sen perustamisen yhteydessä vuonna 315 eaa. Sindoksen väestö koostui todennäköisesti osaksi kreikkalaisista ja osaksi paikallisesta ei-kreikkalaisesta väestöstä. Kaupungin asukkaasta käytettiin oletettavasti etnonyymiä Sindonaios (Σινδοναῖος).
Simplicius (paavi)

| Simplicius |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: n. 420 Tivoli
Kuollut: 10. maaliskuuta 483 Rooma
Paavi
Paavius alkoi:  3. maaliskuuta 468
Paavius päättyi:  10. maaliskuuta 483
Edeltäjä:  Hilarius
Seuraaja:  Felix III
Pyhä Simplicius (s. n. 420 Tivoli, Italia – k. 10. maaliskuuta 483, Rooma) oli paavina Länsi-Rooman kukistumisen aikaan 3. maaliskuuta 468 - 10. maaliskuuta 483. Hänen elämästään tiedetään lähinnä Liber Pontificaliksen kirjoitusten pohjalta. Simplicius puolusti paavina Khalkedonin kirkolliskokousta kiistassa monofysitismiksi kutsuttua harhaoppia vastaan. Hän rakennutti Roomaan useita kirkkoja ja pienempiä uskonnollisia rakennuksia.
Pyhimykseksi julistetun Simpliciuksen päivää on vietetty 10. maaliskuuta.
Simojoki
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Simojoki Wikimedia Commonsissa
Lohijoki Simojoki
Ranua
| --- | --- |
Kylät ja alueet:  Asmunti · Hosio · Impiö · Kelankylä (Kela) · Kirkonkylä · Kortteenperä · Kuha · Kuukasjärvi · Mauru · Nuupas · Näverrys · Petäjäjärvi · Peurajärvi · Pohjaslahti–Piittisjärvi · Portimo · Putkivaara · Raiskio · Rovastinaho · Saariharju · Saukkojärvi · Sääskilahti · Teerivaara · Telkkälä · Tolja
Muuta Ranuaan liittyvää:  Eläinpuisto · Hillamarkkinat · Kirkko · Kristillinen kansanopisto · Litokaira · Porosaari · Ranuanjärven leirintäalue · Saukkojärven kotiseutu- ja koulumuseo
Järvet ja joet:  Kivijärvi · Kuhajärvi · Kuhan Takajärvi · Nuupasjärvi · Pikku Kuukasjärvi · Portimojärvi · Ranuanjärvi · Saukkojärvi · Simojärvi · Takajärvi · Kivijoki · Nuupasjoki · Ranuanjoki · Ruonajoki · Simojoki
Simo
| --- | --- |
Kylät ja alueet:   Alaniemi  Asemakylä, keskustaajama  Hamari  Karisuvanto  Maksniemi  Matala  Onkalonperä  Pömiö  Simonkylä eli Filpus  Simoniemi, kirkonkylä  Soikko  Tainijoki  Taininiemi  Viantie  Ylikärppä 
Vesistöt:   Simojoki  Viantienjoki 
Muuta Simoon liittyvää:   Karsikkoniemi  Maksniemen seisake  Kirkko  Kivalot  Rautatieasema  Ykskuusi  Veljekset Salmela  Viantien seisake
Šimozero

Šimozero (ven. Шимозеро, vepsäksi Šimgäŕv) on järvi Vologdan alueen Vytegran piirin Oštan kunnassa. Sen pinta-ala on veden pinnan ollessa ylimmillään 8,2 neliökilometriä. Kuivana aikana järvi on puolta pienempi. Valuma-alueen laajuus on yli 100 neliökilometriä.
Vepsän ylängöllä sijaitsevan järven vedet laskevat karstimaassa olevan aukon kautta. Kalalajeja ovat särki, ahven ja salakka. Šimozero lähiympäristöineen muodostaa rauhoitusalueen.
Järven rannoilla on sijainnut samanniminen vepsäläiskylien ryhmä Šimozero. Nykyään alue on täysin asumaton.
Aiheesta muualla

Šimozero Venäjän vesistörekisterissä (venäjäksi)
Siloselkärausku

| Siloselkärausku |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset  Eucarya
Kunta::  Eläinkunta  Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset  Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset  Vertebrata
Luokka::  Rustokalat  Chondrichthyes
Alaluokka::  Leveäsuiset  Elasmobranchii
Lahko::  Rauskukalat Rajiformes
Heimo::  Rauskut Rajidae
Suku::  Leucoraja
Laji::  erinacea
Kaksiosainen nimi
 Leucoraja erinacea  (Mitchill, 1825) 
Synonyymit
 Raja erinacea Mitchill, 1825 
 Siloselkärauskun levinneisyys
Katso myös
   Siloselkärausku Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Siloselkärausku (Leucoraja erinacea) on rauskujen (Rajidae) heimoon kuuluva lauhkean vyöhykkeen merivesissä elävä kalalaji.
Koko ja ulkonäkö

Siloselkärausku voi maksimissaan kasvaa 54 senttimetrin mittaiseksi. Se sekoitetaan usein sen kanssa sympatrisiin lajeihin, kuten täplärauskuun (Leucoraja ocellata), josta se voidaan erottaa muun muassa ruumiin pituuden, hammasrivien lukumäärän ja vatsan hammassuomujen sijainnin perusteella.
Levinneisyys ja elinympäristö

Siloselkärauskua tavataan Atlantin valtamerellä Yhdysvaltain ja Kanadan rannikolla alueella Nova Scotiasta Cape Hatterasiin. Kaikkein yleisin se on Georges Bankissa, mikä sijaitsee Cape Sable-saaren ja Cape Codin välissä. Siloselkärausku ei tee laajamittaisia vaelluksia, vaikkakin siellä, missä se elää rannikolla, se liikkuu rannikolla ja merellä kausittaisten lämpötilanmuutosten mukaan. Se elää yleensä hiekka- tai sorapohjalla, mutta joskus myös mutapohjalla.
Ravinto ja elintavat

Siloselkärauskun ravintoa ovat pääasiassa selkärangattomat. Tärkeimmät saaliit ovat kymmenjalkaiset ja katkat, joita 
tärkeysjärjestyksessä seuraa monisukasmadot. Siirat, simpukat ja kalat ovat vähemmän merkittäviä.
Siloselkärausku on ovipaarinen, eli se lisääntyy munimalla. Naaraat saavuttavat sukukypsyyden 32–43 senttimetrin mittaisena ja koiraat 36–45 senttimetrin mittaisena. Lisääntymistä voi tapahtua ympäri vuoden ja useita kertoja vuodessa. Kehittyneitä munakoteloita on havaittu lajin naaraissa ympäri vuoden, mutta monet tutkijat ovat havainneet niitä esiintyvän eniten lokakuun  ja tammikuun sekä kesäkuun ja heinäkuun välisin aikoina. Kaksi kertaa vuodessa kuteva naaraskala tuottaa vuoden aikana noin 30 mätimunaa. Naaras kantaa munia vähintään kuusi kuukautta tai pidempäänkin. Yksittäiset hedelmöitetyt munat ovat nahkamaisessa, vihertävänruskeassa kotelossa, jotka munitaan pareittain. Ne sijoittuvat munimisensa jälkeen vedenpohjaan ja huuhtoutuvat usein rannikolle. Kotelot ovat suorakulmaisia, 44–63 millimetriä mittaisia ja 30–45 millimetrin levyisiä, ja niiden joka kulmassa on kaareva uloke. Etupuolen ulokkeet kaartuvat sisäänpäin ja ovat noin puolet kotelon pituudesta, kun taas takaosan ulokkeet ovat enemmän tai vähemmän suoria tai kaartuvat hieman ulospäin ja ovat suunnilleen kotelon mittaisia. Kotelon kyljet ovat sileät joitakin pitkittäissuuntaisia uurteita lukuun ottamatta. Koteloissa on myös tahmeita säikeitä, joiden avulla se kiinnittyy vedenpohjaan. Ulkoiset kidukset näkyvät kidusrakojen sivuilla 25–95 päivää kutemisen jälkeen, mutta ne kuitenkin katoavat ennen kuoriutumista. Kuoriuduttuaan poikaset ovat kooltaan 93–102 millimetriä ja ne ovat jo tuolloin täysin kehittyneitä muistuttaen aikuisia siloselkärauskuja sekä muodoltaan että väritykseltään.
Siloselkärauskun jäännökset maalla.
Siloselkärauskun kuivattu munakotelo.
Simon kirkko

| Simon kirkko |
| --- | --- |
 Simon kirkko keväällä 2009
Sijainti:  Simoniemi, Simo
Koordinaatit:  65°39′30″N, 024°54′20″E
Seurakunta:  Simon seurakunta
Rakentamisvuosi:  1846
Suunnittelija:  Ernst Bernhard Lohrmann
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  450
Tyylisuunta:  empire
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Simon kirkko on Simon kunnan kirkonkylällä Simoniemessä sijaitseva kirkkorakennus. Sen on suunnitellut Ernst Bernhard Lohrmann ja se on valmistunut vuonna 1846. Kirkkorakennus on myöhäisempiretyylinen suorakaiteen muotoinen torniton pitkäkirkko, jonka pituus on 28,5 metriä ja leveys 15,5 metriä.
Kirkon alttaritaulun Jeesus ristillä (360 × 162 cm öljymaalaus) maalasi haaparantalainen Esaias Svanberg (1806–1875) vuonna 1847. Tauluun on kuvattu ristiinnaulittu Jeesus ja häntä surevat Maria ja Johannes. Taulun alareunassa on teksti sen lahjoittajasta talollinen Pehr Postista.
Kirkkorakennuksen vieressä seisoo Heikki Väänäsen vuonna 1773 rakentama pelkistetty puinen kellotapuli, joka edustaa pohjalaista renessanssia. Tapulin kolmiopaanuilla katetun katon pinnat ovat muodoiltaan barokkia. Kirkon ja tapulin välissä lepäävät simolaiset sankarivainajat talvi- ja jatkosodasta. Lisäksi tapulin ympärillä on vanha hautausmaa, jonne on haudattu muun muassa valtioneuvos Martti Miettunen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Simon kirkko Wikimedia Commonsissa
Simo
| --- | --- |
Kylät ja alueet:   Alaniemi  Asemakylä, keskustaajama  Hamari  Karisuvanto  Maksniemi  Matala  Onkalonperä  Pömiö  Simonkylä eli Filpus  Simoniemi, kirkonkylä  Soikko  Tainijoki  Taininiemi  Viantie  Ylikärppä 
Vesistöt:   Simojoki  Viantienjoki 
Muuta Simoon liittyvää:   Karsikkoniemi  Maksniemen seisake  Kirkko  Kivalot  Rautatieasema  Ykskuusi  Veljekset Salmela  Viantien seisake 
| n k Perustiedot Wikidatassa: Simon kirkko (Q11893571)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: kirkko
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Simo
sijainti: Simoniemi
katuosoite: Simoniemen kylä
koordinaatit: 65°39′30″N 24°54′20″E﻿ / ﻿65.6583°N 24.9056°E﻿ / 65.6583; 24.9056
Varsinaiset oravat

| Varsinaiset oravat |
| --- | --- |
 Harmaaorava (Sciurus carolinensis)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Jyrsijät Rodentia
Alalahko::  Oravamaiset jyrsijät Sciuromorpha
Heimo::  Oravat Sciuridae
Alaheimo::  Varsinaiset oravat Sciurinae  Fischer de Waldheim, 1817
Suvut
 Ammospermophilus  Atlantoxerus  Kauno-oravat Callosciurus  Preeriakoirat Cynomys  Dremomys  Epixerus  Exilisciurus  Palmuoravat Funambulus  Funisciurus   Glyphotes  Heliosciurus  Hyosciurus  Lariscus  Murmelit Marmota  Menetes  Amerikankääpiöoravat Microsciurus  Myosciurus  Nannosciurus  Paraxerus  Sulawesinkääpiöoravat Prosciurillus  Protoxerus  Jättioravat Ratufa  Rheithrosciurus  Rhinosciurus  Rubrisciurus  Sciurillus  Kallio-oravat Sciurotamias  Puuoravat Sciurus  Spermophilopsis  Spermophilus  Sundaoravat Sundasciurus  Syntheosciurus  Maaoravat Tamias  Punaoravat Tamiasciurus  Tamiops  Xerus 
Katso myös
   Varsinaiset oravat Wikispeciesissä   Varsinaiset oravat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Varsinaiset oravat (Sciurinae) on oravien alaheimo, johon kuuluu yhteensä noin 212 lajia, jotka jakaantuvat 36 suvun kesken. Varsinaisia oravia esiintyy kaikilla mantereilla Antarktista ja Australiaa lukuun ottamatta. Runsaslukuisimmillaan sen lajeja on Pohjois-Amerikassa, Euroopassa, Venäjällä ja Kaakkois-Aasiassa. Niiden luontaisia asuinpaikkoja ovat metsiköt ja pensaikot, mutta ne ovat sopeutuneet myös elämään kaupungeissa ja niiden puistoissa. Noin 70 varsinaisoravalajia on luokiteltu uhanalaiseksi.
Oravien taksonomia on melko kiistanalainen ja erilaiset vaihtoehtoiset luokittelut ovat yleisiä. Perinteisesti varsinaisten oravien alaheimoon kuuluu ainoastaan lajeja, jotka elävät puissa tai maassa, jolloin liitokykyiset oravat luetaan omaan alaheimoon Pteromyinae-alaheimoon. Nykytutkimuksen perusteella tämä käsitys on käymässä vanhaksi ja Sciurinae-alaheimo jaetaan kahteen tribukseen, jossa toisessa on viisi maassa elävää sukua (Sciurini) ja toisessa 15 liitokykyistä sukua (Pteromyini). Tämä artikkeli painottuu aiempaan tulkintaa oravien taksonomiasta.
Evoluutio ja taksonomia > Evoluutio

Kaikki oravat ovat polveutuneet Protosciurus -suvusta, johon kuului neljä lajia. Varsinaisten oravien varhaisten puissa eläneiden esi-isien elinaika on onnistuttu ajoittamaan eoseenikaudelle eli 54–38 miljoonaa vuotta sitten. Ensimmäisten nisäkkäiden kehitys matelijoista alkoi permikauden keskivaiheilla eli jotakuinkin 270 miljoonaa vuotta sitten. Ranskasta ja Yhdysvalloista löydettyjen fossiileiden hampaiden perusteella voidaan todeta, että nykyinen oravien heimo kehittyi oligoseenin aikoihin eli 37–25 miljoonaa vuotta sitten.
Eoseenin lopun ja oligoseenin alun ilmastonmuutos, merenpinnan vaihtelu ja mannerlaattojen liike kiihdyttivät oravien kehitystä. Myöhäisoligoseenin ruohokasvien yleistyminen sai oravat etsimään ahkerammin ravintoa maasta, jolloin syntyivät ensimmäiset maaoravat. Varhaismioseeniin mennessä oravat olivat kehittyneet jo niin paljon, että jotkin lajit pystyivät liitelemään liito-oravan tapaan. Oravien heimon jakautuminen liitokykyisiin ja maassaeläviin alaheimoihin tapahtui mioseenikaudella. Noin 18–20 miljoonaa vuotta sitten Afrikka ja Euraasia liittyivät yhteen, joka mahdollisti eläinlajien siirtymisen uusille alueille. Afrikan maaoravapopulaation tiedetään saaneen alkunsa tästä tapahtumasta. Aasiaa ja Pohjois-Amerikkaa yhdistivät tuolloin kuiva maasilta, joka mahdollisti lajien muuton Amerikkaan.
Evoluutio ja taksonomia > Taksonomia

Varsinaisten oravien alaheimon kuvannut tieteilijä poikkeaa hieman lähteittäin. Mammal Species of the World. A Taxonomic and Geographic Reference -teoksen (3. painos) mukaan alaheimon kuvasi Fischer de Waldheim vuonna 1817, mutta toiset lähteet väittävät saksalaisen tutkimusmatkailijan Wilhelm Hemprichin tehneen tämän vuonna 1820. Vastaavasti oravien taksonomiakin riippuu lähteestä. Tässä artikkelissa on käytetty perinteistä jakoa, mutta uusien geenitutkimusten perusteella on ehdotettu seuraavanlaista taksonomiaa. Suurin ero on siinä, että alla esitetyssä taksonomiassa ei eroteta liito-oravia ja puissa tai maassa eläviä oravia, vaan niitä kaikkia löytyy saman alaheimon alta. Tämä vaikuttaa siis myös ylempänä hierarkiassa olevan oravien heimon luokitteluun.
Alaheimo Sciurinae
Tribus – Sciurini
Microsciurus
Rheithrosciurus
Sciurus
Syntheosciurus
Tamiasciurus
Tribus – Pteromyini
Aeretes
Aeromys
Belomys
Biswamoyopterus
Eoglaucomys
Eupetaurus
Glaucomys
Hylopetes
Iomys
Petaurillus
Petaurista
Petinomys
Pteromys
Pteromyscus
Trogopterus
Maaoravien luokittelukin on jo pitkään ollut kiistankohteena. Perinteisesti sitä on pidetty yhtenä sukuna (Tamias), mutta uudemmat tutkimukset (Jameson 1999; Piaggio & Spicer 2001) mukaan suku pitäisi hajottaa kolmeen sukuun (Tamias, Eutamias ja Neotamias).
Ulkonäkö

Varsinaisten oravien koko ja ulkonäkö on hyvin kirjava. Kaikkein pienimmät tropiikin metsäpuissa elävät lajit painavat täysikasvuisinakin ainoastaan hieman yli kymmenen grammaa kun suurin Intiassa elävä intianjättiorava painaa aikuisena muutaman kilogramman. Ruumiin pituus vaihtelee välillä 7,5–46 cm. Häntä vastaa hyvin pitkälle ruumiin pituutta. Maassa elävillä oravilla paino vaihtelee pienistä 40 gramman maaoravista (Tamias) suuriin 11 kilogramman murmeleihin. Ruumiin pituus on maassa elävillä suurempi: 18–75 cm.
Puussa liikkuvilla takaraajat ovat eturaajoihin verrattuna selvästi suuremmat ja niillä on puussa kiipeilyyn erikoistuneet pitkät kynnet, joilla ne saavat pitävän otteen. Lajeilla on myös pitkä häntä, jota ne käyttävät tasapainoiluun, viestimiseen ja ruumiinlämmön säätelyyn. Liikkumista helpottavat myös niiden vatsassa, jalkojen pohjissa ja päässä olevat tuntokarvat. Maankamaralla viihtyvillä hännän pituus on yleensä neljännes tai korkeintaan puolet ruumiin pituudesta, koska ne eivät tarvitse vastaavaa tasapainoa kuin oksistoissa liikkuvat lajit. Etu- ja takaraajat ovat toisiinsa nähden saman kokoiset. Turkin värityksessäkin puissa ja maassa elävillä lajeilla on selvä ero. Puunlatvustoissa viihtyvillä lajeilla on yksivärinen ja tuuhea turkki, kun maassa elävillä heimotovereilla on ruumista myötäilevä ja kirjava turkki.
Varsinaista oravista on hankala päälle päin erottaa naarasta ja urosta eli niillä ei ole sukupuolidimorfismia. Molemmat sukupuolet ovat samankokoisia ja väritykseltään samanlaisia.