stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jurgis Bielinis

| Jurgis Bielinis |
| --- | --- |
 Jurgis Bielinis
Henkilötiedot
Syntynyt: 16. maaliskuuta 1846 Purviškai
Kuollut: 18. tammikuuta 1918 Vilna
Jurgis Bielinis (16. maaliskuuta 1846 – 18. tammikuuta 1918) oli liettualainen itsenäisyysaktivisti, joka tuli tunnetuksi kirjojen salakuljettajana aikana, jona Venäjän keisarikunta oli kieltänyt latinalaisilla aakkosilla kirjoitettujen liettuankielisten kirjojen julkaisemisen.
Elämäkerta

Bielinis syntyi 16. maaliskuuta 1846 Purviškaissa talonpoikaisperheeseen. Hän opiskeli saksalaisessa peruskoulussa Riiassa. Vuonna 1864 Venäläiset viranomaiset kielsivät latinalaisilla aakkosilla kirjoitettujen liettuankielisten kirjojen julkaisun. Liettualaiset aktivistit alkoivat julkaista teoksiaan Vähä-Liettuassa Saksan keisarikunnan Itä-Preussissa. Bielinis alkoi ottaa osaa venäläisvastaiseen liikkeeseen vuodesta 1873. Hän oli yksi kirjoja Liettuaan salakuljettaneen knygnešiai-liikkeen johtohahmoista. Bielinis toimi aluksi yhteistyössä samogitialaisen piispa Motiejus Valančiuksen kanssa ja sittemmin itsenäisesti. Salakuljetuksen keskus oli Garšvain kylä Panevežysin kunnassa. Bielinis kuoli Vilnassa 18. tammikuuta 1918 hieman sen jälkeen, kun Saksa miehitti Liettuan ensimmäisessä maailmansodassa ja pari kuukautta ennen Liettuan itsenäisyysjulistusta.
Bielinisin kotitalo Purviškaissa.
Betonimylläri (albumi)

| Betonimylläri Tapani Kansa |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 1987
 Formaatti: LP CD
 Tyylilaji: jazz
 Kesto: 42.00
 Levy-yhtiö: Blue Bird (BBL 1052)
Listasijoitukset
  Suomi: 29. (helmikuu 1988)
Tapani Kansan muut julkaisut
| Kaunis nainen 1986 | Betonimylläri 1987 | Kenties 1987 |
Betonimylläri (Heikki Sarmannon sävellyksiä Lauri Viidan runoihin) on Tapani Kansan albumi vuodelta 1987.
Albumin kansitaiteen toteutti Kari Piippo.
Kappaleet > A-puoli

Balladi – 1.48
Alfhild – 3.57
Joki – 4.45
Kapina – 2.16
Tomu – 5.11
Pappi ja pakana – 3.30
Kappaleet > B-puoli

Betonimylläri – 10.12
Kotitaival – 3.36
Iso Mies – 3.20
Vaeltaja – 3.26
Aiheesta muualla

Betonimylläri discogs.com -sivustolla
Albumi Fono.fi:in tietokannassa
Troy Beyer

| Troy Beyer> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 7. marraskuuta 1964 (ikä 60) New York
Kansalaisuus:  Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä, käsikirjoittaja ja elokuvaohjaaja
Puoliso:  Mark Burg (vih. 1994–2000)
Näyttelijä
Aktiivisena:  1984–
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Troy Beyer (s. 7. marraskuuta 1964 New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä, käsikirjoittaja ja elokuvaohjaaja.
Beyer on näytellyt useissa televisiosarjoissa ja elokuvissa. Hän on esiintynyt muun muassa saippuasarjoissa Knots Landing (1985) ja Dynastia (1986–1987) sekä elokuvissa Rooftops – kattojen kasvatit (1989) ja Kauan eläköön Bernie 2 (1993). Hänen ohjaamiaan ja käsikirjoittamiaan elokuvia ovat esimerkiksi Let's Talk About Sex (1998) ja Rahalla ei rakkautta saa (2003).
Filmografia

Läskipäät (Disorderlies, 1987)
Rooftops – kattojen kasvatit (Rooftops, 1989)
The White Girl (1990)
Samaan tahtiin (The Five Heartbeats, 1991)
Kauan eläköön Bernie 2 (Weekend at Bernie’s II, 1993)
Vaarallinen ihailija (The Little Death, 1995)
Eddie - Kaikkien koutsien äiti (Eddie, 1996)
Kuka pelkää mustaa miestä (The Gingerbread Man, 1998)
B.A.P.S (1997) As Tracy Shaw
Hyvät neuvot (Good Advice, 2001)
A Light in the Darkness (2002)
John Q – oikeuden puolesta (John Q, 2002)
Let’s Talk About Sex (1998)
Rahalla ei rakkautta saa (Love Don’t Cost a Thing, 2003)
Lähde:
Aiheesta muualla

Troy Beyer NNDB. Viitattu 26.9.2023. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Yhdysvallat  Puola 
Henkilöt:  Deutsche Synchronkartei  Elonet
Big (elokuva)

| Big |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Penny Marshall
Käsikirjoittaja:  Gary Ross   Anne Spielberg
Tuottaja:  James L. Brooks   Robert Greenhut
Säveltäjä:  Howard Shore
Kuvaaja:  Barry Sonnenfeld
Leikkaaja:  Barry Malkin
Pukusuunnittelija:  Judianna Makovsky
Pääosat:  Tom Hanks   Elizabeth Perkins   Robert Loggia
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  20th Century Fox
Levittäjä:  20th Century Studios Netflix Disney+
Kesto:  104 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Big (televisioesityksessä ja VHS-julkaisussa käytetty nimeä Big – Isoksi yhdessä yössä) on Penny Marshallin ohjaama yhdysvaltalainen komediaelokuva, joka sai ensi-iltansa vuonna 1988. Elokuvan pääosassa on Tom Hanks. Elokuva kertoo pojasta, joka kasvaa aikuiseksi yhdessä yössä toivottuaan sitä tivolin toiveita toteuttavalta laitteelta. Hän muuttuu lapsenmieliseksi kolmikymppiseksi, muuttaa pois kotoa ja saa paikan leluyrityksestä lahjakkaana mutta omalaatuisena lelukehittäjänä. Tästä seuraa muun muassa kömpelö romanssi tympeän esimiehen naisystävän kanssa.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Tom Hanks  | … |  Joshua "Josh" Baskin   |
|  David Moscow  | … |  Normaali Josh Baskin   |
|  Elizabeth Perkins  | … |  Susan Lawrence   |
|  Robert Loggia  | … |  MacMillan   |
|  John Heard  | … |  Paul Davenport   |
|  Jared Rushton  | … |  Billy Kopecki   |
|  Jon Lovitz  | … |  Scotty Brennen   |
|  Mercedes Ruehl  | … |  Rouva Baskin   |
|  Josh Clark  | … |  Herra Baskin   |
|  Kimberlee M. Davis  | … |  Cynthia Benson   |
|  Oliver Block  | … |  Freddie Benson   |
|  Debra Jo Rupp  | … |  Neiti Patterson   |
Gábor Bethlen

| Gábor Bethlen |
| --- | --- |
 Gábor Bethlen tuntemattoman taiteilijan muotokuvassa 1600-luvulta.
Transsilvanian ruhtinas
Valtakausi:  23. lokakuuta 1613 – 15. marraskuuta 1629
Edeltäjä:  Gábor Báthory
Seuraaja:  Katariina Brandenburg
Unkarin kuningas
Valtakausi:  25. elokuuta 1620 – 31. joulukuuta 1621
Edeltäjä:  Ferninand II
Seuraaja:  Ferninand II

Syntynyt:  15. marraskuuta 1580 Marosillye, Transsilvanian ruhtinaskunta
Kuollut:  15. marraskuuta 1629 (49 vuotta) Alba Iulia, Transsilvanian ruhtinaskunta
Puoliso:  Katariina Brandenburgilainen
Suku:  Bethlen
Isä:  Farkas Bethlen
Äiti:  Fruscina Lázár
Uskonto:  kalvinisti
Gábor Bethlen (s. 1580 – k. 15. marraskuuta 1629) oli Transilvanian ruhtinas vuosina 1613–1629 ja myös Unkarin maapäivien valitsema Unkarin kuningas vuosina 1620–1622. Bethlenin valtakausi Transsilvaniassa tunnetaan ruhtinaskunnan vaurastumisesta. Kalvinistinen Bethlen soti myös katolilaisia Habsburgeja vastaan 30-vuotisen sodan aikana.
Kuoleman jälkeen

Transsilvania oli vaurastunut huomattavasti Bethelenin valtakaudella. Valtakaudesta onkin sittemmin puhuttu joissakin yhteyksissä Transsilvanian "kultaisena kautena". Vaikka kaikki Bethlenin tavoitteet eivät toteutuneetkaan, Transsilvaniasta oli tullut myös kansainvälisesti merkittävä tekijä. Bethlenin armeijan muodostanet hajdut ja székelyt tulivat tunnetuiksi saavuttamistaan voitoista. Erityisen tunnetuiksi Euroopassa tulivat unkarilaiset husaarit. Bethlenin kuoleman jälkeen Transsilvanian ruhtinattarena toimi hänen vaimonsa Katariina.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gábor Bethlen Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  IdRef 
Gábor (Gabriel) Bethlen hevosen selässä kuvattuna.
Gábor Bethlenin patsas Budapestin Sankarien aukiolla.
Jacqueline du Bief

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Jacqueline du Bief |  Jacqueline du Bief |  Jacqueline du Bief |  |
Maa:   Ranska
Naisten taitoluistelu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Oslo 1952 | yksinluistelu |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Pariisi 1952 | yksinluistelu |  |
|  Hopeaa | Milano 1951 | yksinluistelu |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Zürich 1951 | yksinluistelu |  |
|  Hopeaa | Wien 1952 | yksinluistelu |  |
|  Pronssia | Oslo 1950 | yksinluistelu |  |
Jacqueline du Bief (s. 4. joulukuuta 1930 Pariisi, Ranska) on ranskalainen taitoluistelija. Hän on olympiamitalisti ja vuoden 1952 naisten yksinluistelun maailmanmestari. Ennen kultasijaansa hän oli voittanut vuoden 1951 maailmanmestaruuskilpailuissa hopeaa.
Bief saavutti pronssia vuoden 1952 talviolympialaisissa Oslossa ja ylsi kahteen hopeaan taitoluistelun Euroopan-mestaruuskilpailuissa vuosina 1951 ja 1952. Vuoden 1950 Euroopan-mertaruuskilpailuissa hän voitti pronssia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jacqueline du Bief Wikimedia Commonsissa
Jacqueline du Bief Kansainvälinen olympiakomitea. (englanniksi)
Naisten yksinluistelun maailmanmestarit
1906–1907: Madge Syers-Cave |
1908–1911: Lily Kronberger |
1912–1914: Opika von Meray-Horvath |
1922–1926: Herma Planck-Szabo |
1927–1936: Sonja Henie |
1937: Cecilia Colledge |
1938–1939: Megan Taylor |
1947–1948: Barbara Ann Scott |
1949–1950: Alena Vrzáňová |
1951: Jeannette Altwegg |
1952: Jacqueline du Bief |
1953: Tenley Albright |
1954: Gundi Busch |
1955: Tenley Albright |
1956–1960: Carol Heiss |
1962–1964: Sjoukje Dijkstra |
1965: Petra Burka |
1966–1968: Peggy Fleming |
1969–1970: Gabriele Seyfert |
1971–1972: Beatrix Schuba |
1973: Karen Magnussen |
1974: Christine Errath |
1975: Diane de Leeuw |
1976: Dorothy Hamill |
1977: Linda Fratianne |
1978: Anett Pötzsch |
1979: Linda Fratianne |
1980: Anett Pötzsch |
1981: Denise Biellmann |
1982: Elaine Zayak |
1983: Rosalynn Sumners |
1984–1985: Katarina Witt |
1986: Debi Thomas |
1987–1988: Katarina Witt |
1989: Midori Itō |
1990: Jill Trenary |
1991–1992: Kristi Yamaguchi |
1993: Oksana Bajul |
1994: Yūka Satō |
1995: Lu Chen |
1996: Michelle Kwan |
1997: Tara Lipinski |
1998: Michelle Kwan |
1999: Maria Butirskaya |
2000–2001: Michelle Kwan |
2002: Irina Slutskaja |
2003: Michelle Kwan |
2004: Shizuka Arakawa |
2005: Irina Slutskaja |
2006: Kimmie Meissner |
2007: Miki Andō |
2008: Mao Asada |
2009: Kim Yu-na |
2010: Mao Asada |
2011: Miki Andō |
2012: Carolina Kostner |
2013: Kim Yu-na |
2014: Mao Asada |
2015: Jelizaveta Tuktamyševa |
2016: Jevgenija Medvedeva |
2017: Jevgenija Medvedeva |
2018: Kaetlyn Osmond |
2019: Alina Zagitova |
2021: Anna Štšerbakova
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Yhdysvallat
Bestseller

Kalevala on suomalainen bestseller, jota on painettu jo lähes puolitoista miljoonaa kappaletta.
Bestseller (engl. parhaiten myyvä; suomalaisia vastineita menekkiteos, menestyskirja, myyntimenestys) on kirja, jota voidaan pitää hyvin suosittuna erilaisten myyntilistojen perusteella. Suomessa tällainen on kuukausittainen Mitä Suomi lukee -lista, joka perustuu valittujen kirjakauppojen ja marketketjujen kirjamyyntiosastojen myyntiin. Lisäksi Suomen Kustannusyhdistys on vuodesta 2000 alkaen julkaissut luettelon vuoden eniten myydyistä kirjoista kirjallisuuslajeittain. Pohjois-Amerikan tunnetuinta bestseller-listaa pitää The New York Times.
Varhaiset bestsellerit

Ensimmäisen bestsellerinä pidetään Goethen Nuoren Wertherin kärsimyksiä (Die Leiden des jungen Werther), joka julkaistiin vuonna 1774. Jotta kirjasta saattoi tulla bestseller, tarvittiin välineet niiden painamiseen massatuotantona ja luotettavat levityskanavat.
Määritelmä ja luokittelu

Kirjojen myyntiluvut ovat vain suuntaa antavia, kirja voi olla bestseller myös myynnin määrän suhteessa muihin kirjoihin.
Bestsellerit jaetaan tavallisesti kahteen pääluokkaan, kaunokirjallisuuteen ja tietokirjallisuuteen. Harry Potterin suosion myötä on myös alettu pitää listaa eniten myydyistä lasten ja nuorten kirjoista.
Bestsellerit Suomessa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” | Mitä Suomi lukee -lista on sama kuin Alkon myydyimmät juomat, mutta myytävänä on vain kovempia aineita. Siis kirjallisuutta. | ” |
– Jera & Jyri Hänninen
Suomalaisen kaunokirjallisuuden painetuimmat teokset vuoteen 2001 mennessä olivat:
Aleksis Kiven Seitsemän veljestä (1873, 1 506 000 kpl)
Elias Lönnrotin Kalevala (1836, 1849 1 400 000 kpl)
Johan Ludvig Runebergin Vänrikki Stoolin tarinat (1848-1860 1 209 000 kpl)
Väinö Linnan Tuntematon sotilas (1954, 708 000 kpl) sekä
Aleksis Kiven Nummisuutarit (1864, 500 000 kpl).
Aiheesta muualla

Mitä suomi lukee? Kirjakauppaliiton kuukausittainen lista myydyimmistä kirjoista.
Bifurkaatio (kaaosteoria)

Bifurkaatiokaavio, kun sisäänsyötettävää arvoa r (esimerkiksi lamppua ohjaavan bifurkaatiokoneen jännite) kasvatetaan, ulostuleva arvo (lampun kirkkaus) kasvaa ensin tasaisesti, sitten vaihtelee (tai vilkkuu) kahden, sitten neljän tilan jne. välillä.
Bifurkaatio (myös kahdentuminen) tarkoittaa kaaosteoriassa järjestelmän käyttäytymisen haarautumista äkillisesti kahdeksi, usein erilliseksi, haaraksi.
Eräissä systeemeissä responssi voi muuttua kahdeksi vaihtoehdoksi, mikäli systeemin syötettä muutetaan vähän. Kaoottisissa systeemeissä tämä voi tapahtua ennalta-arvaamattomassa funktion pisteessä. Bifurkaatio on Mitchell Feigenbaumin esittelemä käsite, joka liittyy kaaosteoriaan. Bifurkaatio saattaa tapahtua missä tahansa järjestelmässä, jossa on monia toisiinsa vuorovaikuttavia osia.
Esimerkki matemaattisesta bifurkaatiosta on iteraatiokaava 
 x_{n+1}=1-a\cdot x_{n}^{2}\,, jossa  -1<x_{n}<1\,.
Eri a:n arvo vaikuttaa iteroinnin etenemiseen merkittävästi:
0 < a < 0,75, esimerkiksi 0,5. Asetetaan x0=0 ja iterointi tuottaa arvoja 1, 0,5; 0,875 jne kunnes  saavutetaan arvo 0.73205
0,75 < a < 1,25, esimerkiksi arvolla 0,9 iterointi ryhtyy hyppimään arvojen 0,12522 ja 0,98589 välillä
1,25 < a < 1,368, esimerkiksi arvolla 1,3 iterointi hyppii arvojen 0.99971, -0,01495, 0,88359 ja -0,29925 välillä
1,368 < a < 1,401, esimerkiksi arvolla 1,38 iterointi hyppii kymmenen arvon eri välillä
1,401 < a < 2, monilla a:n arvoilla iterointi käyttäytyy kaoottisesti
Jos piirretään tulokset siten, että vaaka-akselilla on suure a ja pystyakselilla iteraation lopputuloksena saadut arvot, niin saadaan oheisen kuvan kaltainen käyrä.
Bifurkaatio ei ole pelkästään matemaattinen käsite. Esimerkiksi lamppu, joka palaa himmeänä, alkaa vilkkua kirkkaan ja sammuneen tilan välillä, on kokenut bifurkaation. Seuraava bifurkaatio ajaa lampun vilkkumaan neljän eri kirkkauden välillä.
Voitaisiin rakentaa elektroninen laite, jossa lampun vilkkuminen riippuu siihen syötettävästä jännitteestä. Jännitteellä 1 lamppu ei vilku, jännitteellä 2 lamppu vilkkuu kahden tilan välillä ja jännitteellä 3 neljän tilan välillä ja jännitteellä 3,5 kahdeksan tilan välillä ja niin edelleen. Jos lampun vilkkumistiloja on ääretön määrä, se on ajautunut kaaokseen.
Bifurkaatiosta voidaan laatia kaavio, jossa näkyy lampun kirkkaus ja sisään syötettävä jännite, kun taas kaoottisesta systeemistä tätä ei voida helposti tehdä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Bifurkaatio (kaaosteoria) Wikimedia Commonsissa
NRP Bicuda (P596)

| NRP Bicuda |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Arsenal do Alfeite, Lissabon
Laskettu vesille:  23. elokuuta 1941
Palveluskäyttöön:  15. lokakuuta 1942
Poistui palveluskäytöstä:  1976
Tekniset tiedot
Uppouma:  275 t
Pituus:  42 m
Leveys:  6,5 m
Koneteho:  2 × dieselmoottoria, 2 400 bhp
Nopeus:  17 solmua
Miehistöä:  30
Aseistus
Aseistus:  2 × Oerlikon 20 mm -tykki
NRP Bicuda (runkonumero P596) oli Portugalin laivaston Azevia-luokan partioalus.
Valmistus

Alus tilattiin Arsenal do Alfeitelta Lissabonista. Alus laskettiin vesille 23. elokuuta 1941 ja otettiin palvelukseen 15. lokakuuta 1942.
Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta 1976.
Bioasekonventio

Bioasekonvention allekirjoittajamaat.
  allekirjoittanut ja ratifioinut
  allekirjoittanut, muttei ratifioinut
  vain allekirjoittanut
  ei osallistu sopimukseen
Bioasekonventio (eli yleissopimus bakteriologisten (biologisten) ja toksiiniaseiden kehittämisen, tuottamisen ja varastoimisen kieltämiseksi ja niiden hävittämiseksi) on kansainvälinen bioaseiden kieltosopimus. Sopimuksen tarkoitus on ehkäistä bioaseiden käyttöä ennalta. Bioasekonventio laadittiin vuonna 1972 ja tuli voimaan vuonna 1975. Se oli voimaanastuessaan ensimmäinen kokonaisen joukkotuhoaseiden luokan kieltänyt kansainvälinen sopimus. Sopimuksessa oli maaliskuussa 2020 mukana yhteensä 183 valtiota ja lisäksi neljä valtiota on allekirjoittanut konvention. Sopimuksen ulkopuolelle oli tuolloin yhä jättäytynyt kymmenen valtiota (Djibouti, Eritrea, Etelä-Sudan, Israel, Kiribati, Komorit, Mikronesia, Namibia, Tšad ja Tuvalu).
Sopimusasiakirjan ensimmäinen sivu (englanniksi).
Sopimus kieltää bioaseiden kehittämisen, valmistamisen ja varastoinnin. Se käsittelee myös jo olemassa olevien bioaseiden hävittämistä. Sopimus sallii ainoastaan rauhanomaisen tutkimuksen.
Bioasekonventiota on täsmennetty vuosien saatossa muun muassa sopimuksen määritelmiä täsmentäneiden katselmointikongressien kautta. Sopimusta on kritisoitu muun muassa yhteisesti sovittujen, bioaseiden valmistamiseen soveltuvien tuotantolaitosten katselmointikäytäntöjen sekä valvonta- ja verifiointiorganisaation puutteen vuoksi.  YK:n pääsihteerin alaisuudessa toimiva kemiallisten ja biologisten joukkotuhoaseiden väitetyn käytön selvittämisen valvontamekanismi (UNSGM) on toistaiseksi ainoa kansainvälisesti hyväksytty tapa valvoa mahdollisia bioasekonvention sopimusrikkomuksia. Tätä mekanismia on vahvistettu bioaseiden käytön valvonnan mahdollistamiseksi.
Biloberežžja Svjatoslavan kansallispuisto

Kinburnin kynnään kärki. Vastarannalla näkyy Mykolajivin piiriä Otšakivin lähistöltä.
Biloberežžja Svjatoslavan kansallispuisto sijaitsee Kinburnin niemimaalla Dneprin limaanin eteläpuolella.
Biloberežžja Svjatoslavan kansallispuisto (ukr. Національний природний парк «Білобережжя Святослава», Natsionalnyi pryrodnyi park «Biloberežžja Svjatoslava»; suom. Svjatoslavan valkorannikon kansallispuisto) on kansallispuisto Ukrainan eteläosassa Mykolajivin alueen Mykolajivin piirissä Kinburnin niemimaalla. Kansallispuisto rajautuu pohjoisessa Dnepr–Bugin limaaniin, lännessä ja etelässä Mustaanmereen, idässä Hersonin alueen Hersonin piiriin.
Kansallispuiston alue on osa länttä kohti työntyvää noin 40 kilometriä pitkää ja luokkaa 5 kilometriä leveää Kinburnin niemimaata. Niemimaan länsiosassa luoteeseen kurottautuu Kinburnin kynnäs (ukr. Кінбурнська коса, Kinburnska kosa), kapeampi hiekkasärkästä muodostunut 10 kilometriä pitkä, 100–1 500 metriä leveä niemi. Se tunnetaan muun muassa Krimin sodan aikaisesta Kinburnin taistelusta (1855). Kinburnin kynnään eteläisenä jatkeena on Jahoplykinlahteen (ukr. Ягорлицька затока) työntyvä Pokrovin kynnäs. Kinburnin niemimaan länsiosan kolme kylää on rajattu kansallispuiston ulkopuolelle.
Kansallispuisto on perustettu vuonna 2009 ja sen pinta-ala on 352,2 neliökilometriä. Kansallispuisto kuuluu Mustanmeren biosfäärialueen ydin- tai puskurivyöhykkeisiin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Biloberežžja Svjatoslavan kansallispuisto Wikimedia Commonsissa
Biloberežžja Svjatoslava natsionalnyi pryrodnyi park (ukrainaksi) (belosvyat.com.ua)
Bestiaari

Leopardi 1200-luvun bestiaarista, joka tunnetaan nimellä Rochester Bestiary.
Yksityiskohta 1100-luvun Aberdeenin bestiaarista.
Monocerus ja Karhu.  Bodleian Library, MS. Ashmole 1511, The Ashmole Bestiary, Folio 21r, England (Peterborough?), 1200-luvun alkupuoli.
Perindens puu.
Bestiaari on kokoelma kuvauksia erilaisista eläimistä, kasveista ja jopa kivistä sekä niiden hengellisestä merkityksestä. Bestiaarit olivat erittäin suosittuja sydänkeskiajalla. Bestiaarit yleistyivät Englannissa 1100-luvun alkupuolella, mutta niitä kopioitiin myös mantereen puolella. Bestiaarien taustalla on ajatus siitä, että luomakunnalla on erityinen tarkoitus ja merkitys ihmiselle.
Historia

Bestiaarien pääasiallinen lähde on Physiologus, todennäköisesti 300-luvulla jaa. kirjoitettu kreikankielinen kirja. Physiologus sisältää noin viisikymmentä kuvausta eri eläimistä, linnuista ja kasveista sekä kristillistä opetusta. Tarinat tulevat eri lähteistä: ikivanhoista intialaisista, heprealaisista ja egyptiläisistä legendoista, klassisilta filosofeilta kuten Aristoteleelta ja Pliniukselta. Teksti on säilynyt vain latinankielisinä käännöksinä.
Physiologuksen lisäksi bestiaarien lähteinä käytettiin Isidorus Sevillalaisen Etymologiae-teosta ja joissain versioissa Rabanus Mauruksen kirjoituksia. Näiden lisäksi bestiaarien kopioijat lisäsivät teksteihin omia tietojaan, poistivat virheelliseksi katsomiaan asioita ja kirjoittivat uusia hengellisiä tulkintoja. Latinalaiset bestiaarit ilmestyivät ensimmäisena Englannissa 1100-luvulla, mutta levisivät myös mantereen puolella. Bestiaarien suosio säilyi aina 1300-luvun alkuun asti, jolloin niiden käyttö väheni nopeasti.
Perhetyypit

Bestiaarit jaetaan neljään eri ”perheeseen”. Bestiaareja kopioitiin käsin, jolloin kopistin tekemät kirjoitusvirheet, kieliasun parannukset ja tekstin muokkaukset kertautuivat myöhemmin kopioitaviin bestiaareihin.
Ensimmäinen perhe on hyvin pelkistetty ja lepää vahvasti Physiologuksen perinteessä. Näissä bestiaareissa on noin 35–40 lukua ja kaikki eläimet ovat sekalaisessa järjestyksessä. Sen sijaan toisen perheen bestiaarit ovat paljon laajempia: niissä on yli sata lukua ja materiaalia on lainattu Isidorukselta ja muilta auktoriteeteilta. Tämä perhe, kuten myös kolmas ja neljäs perhe, seuraavat Isidoruksen Etymologiae-teoksen järjestystä, jossa ensimmäisenä käsitellään eläimet, sitten linnut, matelijat ja kalat.
Merkitys ja tehtävä

Bestiaarit olivat luostarielämässä käytettyjä kirjoja, opetuksen apuvälineitä, joita ehkä käytettiin maallikkoveljien tai koulupoikien opetuksessa.
Bestiaareja on joskus ajateltu virheellisesti tieteellisiksi dokumenteiksi, keskiaikaiseksi yritykseksi luokitella ja ymmärtää maailmaa. Tämä tulkinta ei kuitenkaan ole kestävä, sillä tätä tarkoitusta varten oli olemassa jo antiikin aikainen kirja Plinius vanhemmalta. Bestiaarit olivat tieteellisten teosten sijaan filosofis-teologisia kirjoja. Tuon ajan filosofia pyrki löytämään näkyvästä maailmasta järjestystä ja harmoniaa, joka kertoisi tuon maailman Luojasta.
Maailmaa tulkittiin allegorisesti, kuten Raamattua. Itse asiassa maailmankaikkeuden ajateltiin olevan Jumalan puhetta ihmisille, jopa Jumalan kirjoittama ”kirja”. Tämä ajatusmalli syntyi keskiaikaisesta symbolisesta ajattelusta. Toisin kuin nykyisin, keskiaikaiselle mielelle symboli oli todellisuuden toinen puoli. Kaikella oli merkitys, ja kaikki muodosti valtavan merkitysten verkoston, jonka tarkoituksena oli johdattaa ihmisen ajatuksia kohti kaiken Luojaa. Jopa pahoilla ja huonoilla asioilla oli tällöin oma paikkansa ja merkityksensä.  Symboli oli keskiajalla merkki, joka avasi sen havaitsijalle jonkin tietyn merkityksen tai merkitysjärjestelmän. Symboli liitti havaitun asian merkitysverkostoon omalle paikalleen. Tällöin vaikeitakin abstrakteja ajatuksia saattoi esittää symboleiden muodossa hyvin helposti ja kansantajuisesti. Tietty symboli liitti käsiteltävän aiheen tiettyyn merkitysverkoston osaan, jonka jälkeen oli helppo ymmärtää symbolin sisältöä suhteessa sen paikkaan maailman merkitysten verkostossa. Bestiaarit siis kiteyttävät jossain määrin tämän keskiaikaisen allegorisen ajatusmaailman tarjoamalla tarinoita ja kuvia maailmasta, ja selittämällä esittämänsä asiat allegorisen tulkinnan avulla. Esimerkiksi pelikaani on bestiaareissa vertauskuva Kristuksesta, sillä sen kerrotaan ruokkivan omia poikasiaan omalla verellään.