stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hr. Ms. O 16
Palvelus

Alus lähti 11. tammikuuta 1937 Hortan, Bermudan, Norfolkin kautta Washingtoniin, jonne se saapui helmikuussa. Matkalla professori F. A. Vening Meinesz teki gravitaatiomittauksia. Alus palasi Azorien ja Lissabonin kautta Eurooppaan. Lissabonissa alus sai 6. huhtikuuta määräyksen siirtyä Espanjan aluevesille tukikohtanaan Gibraltar. Professorin gravitaatiomittaukset keskeytyivät ja hänet siirrettiin maihin Lissabonissa. Alankomaiden prinssi Bernhard tutustui alukseen 9. heinäkuuta.
Alus liitettiin 1939 sukellusveneviirikköön Hollannin Itä-Intiaan. Alus lähti 24. huhtikuuta Den Helderistä Suezin kanavan kautta Hollannin Itä-Intiaan, jonne se saapui 5. kesäkuuta. Alus kolaroi 4. tammikuuta 1940 hävittäjä Hr. Ms. Witte de Within kanssa. Sukellusvene ei kärsinyt vaurioita, mutta hävittäjän potkuri vaurioitui.
Saksa hyökkäsi 10. toukokuuta 1940 Alankomaihin. Alus lähti 15. syyskuuta Hr. Ms. K XVII:n kanssa Tandjong Priokista. Ne saattoivat SS Lematangia Durbaniin Etelä-Afrikkaan ja MV Olivian Lourenço Marquesiin Mozambikiin. Veneet olivat Surabajan edustalla, kunnes ne määrättiin 28. marraskuuta 1941 Sambasiin Luoteis-Borneoon, jonne niiden piti käskyn mukaan saapua 6. joulukuuta. Seuraavana päivänä ne määrättiin varautumaan taisteluun ja 1. joulukuuta alukset siirrettiin Britannian kuninkaallisen laivaston Kiinan aseman alaisuuteen. Veneet saivat uuden käskyn siirtyä Singaporeen, jonne ne saapuivat joulukuun alussa. Alukset saivat 6. joulukuuta käskyn partioida Etelä-Kiinan merellä ja lähtivät vielä samana päivänä kello 14.30 merelle.
Yhdysvallat julisti 7. joulukuuta sodan Japanille ja seitsemän tuntia myöhemmin sodan Japanille julisti Alankomaat. Seuraavana päivänä saatiin tieto keisarillisen Japanin laivaston osastosta, joka oli Siaminlahdella ja Kota Bharun edustalla.. O 16 hyökkäsi 8. joulukuuta keisarillisen Japanin maihinnousulaivastoa vastaan Malakan niemimaan koillisrannikolla. Seuraavana päivänä alus määrättiin sukellusvenelinjaan Poeloe Obin majakasta 40 merimailia etelään. Se vaurioitti 10. joulukuuta torpedoimalla joukkojenkuljetusalus Ayatosanmarua tai Sakuramarua.
Alus upotti 12. joulukuuta Tosanmarun, Asosanmarun ja Kinkamarun, joiden lisäksi se vaurioitti Ayatanmarua. Koska aluksella oli ainoastaan yksi torpedo jäljellä se lähti 13. joulukuuta Singaporeen. Alus osui 15. joulukuuta miinaan Siaminlahdella. Räjähdyksessä aluksen runko lähes katkesi ja 41 miestä sai surmansa. Ainoastaan Cornelis de Wolf selvisi hengissä. Hylky löytyi löytyi lokakuussa 1995.
Hypereides

Hypereides.
Hypereides (m.kreik. Ὑπερείδης) (n. 390-322 eaa.) oli antiikin kreikkalainen logografi eli oikeusjuttujen ja puheiden kirjoittaja. Hänet luetaan kymmenen attikalaisen puhujan joukkoon.
Hypereides oli Glaukippoksen poika Kollytoksen demoksesta Ateenasta. Hän opiskeli Platonin Akatemiassa, sekä logografiaa Isokrateen oppilaana. Hypereides oli mukana syyttämässä muun muassa Autoklesta ja Aristofonia.
Hypereides tuki Demosthenestä kamppailussa Filippos II:ta vastaan, mutta veti tukensa Harpaloksen tapauksen jälkeen. Demostheneen tultua karkotetuksi vuonna 324 eaa. Hypereideestä tuli patrioottisen puolueen johtaja.
Aleksanteri Suuren kuoleman jälkeen Hypereides oli yksi äänekkäimpiä sodan kannattajia makedonialaishallintoa vastaan. Hänen puheidensa uskotaan olleen yksi syy Lamian sotaan (323-322 eaa.), jossa Ateena, Aitolia ja Thessalia kapinoivat Makedoniaa vastaan. Ateenan hävittyä Hypereides tuomittiin kuolemaan yhdessä muiden puhujien kanssa. Hän pakeni Aiginalle, mutta jäi kiinni. Kuolemantuomion täytäntöönpanon jälkeen hänen ruumiinsa vietiin Kleonaihin ja näytettiin Antipatrokselle, ennen kuin se palautettiin Ateenaan haudattavaksi.
Hypereideen nimiin on laitettu 77 puhetta. Suurimman osan uskotaan säilyneen vielä 1400-luvulle Matias Corvinuksen kirjastossa, mutta ne tuhoutuivat turkkilaisten vallattua Budan 1500-luvulla. Puheista tunnettiin pitkään vain katkelmia. Vuonna 1847 laajoja katkelmia hänen puheistaan Imosthenestä vastaan ja Lykofronille löydettiin haudasta Thebasta Egyptistä. Myöhemmin on löydetty lisää osia puheista Filippidestä vastaan, Athenogenestä vastaan, Timandrosta vastaan ja Diondasta vastaan.
Toistaiseksi kadoksissa ovat muun muassa puhe Deliakos sekä puolustuspuhe tunnetulle hetairalle Frynelle.
Hyper Police

Hyper Police (はいぱーぽりす) on manga- ja animesarja. Sen luoja on Minoru Tachikawa, joka piirtää sarjaa salanimellä MEE. Sarja on suunnattu shounen-kohdeyleisölle ja se sisältää toimintaa, huumoria ja fanipalvelua. Manga koostuu kahdeksasta tankoubonista.
Mangan eteneminen oli kesken vuonna 1997, kun Studio Pierrotin tuottama 25-osainen TV-animeversio tehtiin. Tämän vuoksi käsikirjoittajat joutuivat keksimään omia, sarjan aiemmasta tyylistä aika lailla poikkeavia juonenkäänteitään, joita MEE myöhemmin joutui mangassaan seuraamaan. Mangan edettyä animen tapahtumien ohi palasi se aiempaan tyyliinsä.
Hyper Policen on englanniksi julkaissut Tokyopop kymmenosaisena mangapokkarisarjana. Animen on julkaissut Image Entertainment.
Juoni

Tarina sijoittuu vuoteen 22 HC (Holy Century). Ihmiset ovat kuolleet melkein kokonaan sukupuuttoon, ja maailmaa hallitsevat ihmisten ja eläinten välimuodot. Natsuki Sasahara, 17-vuotias puolinekomimi, liittyy erään yksityispoliisiaseman palkkionmetsästäjiin. Hänen ryhmäänsä kuuluvat 30-vuotias ihmissusi Batanen Fujioka ja hänen sukulaisensa, 17-vuotias Tomy Fujioka. Ryhmään liittyy myös 191-vuotias (kettujen iässä 19-vuotias) kitsunemimi Sakura Bokuseiinmonzeninari, jolla on melkein 9 häntää. Sakura uskoo, että lyhyeksi jäänyt yhdeksäs häntä kasvaa täyteen mittaansa, jos hän syö Natsukin ja saa hänen voimansa. Yhdessä tämä joukko taistelee erilaisia rikollisjoukkoja vastaan.
Igli Tare

Igli Tare
Igli Tare (s. 25. heinäkuuta 1973 Vlorë, Albania) on albanialainen entinen jalkapalloilija. Taren pelipaikka oli hyökkääjä.
Ura

Taren ammattilaisura alkoi vuonna 1993 KF Partizanissa. Jo yhden kotimaassa pelatun ammattilaiskauden jälkeen hän siirtyi Saksaan, jossa hän pelasi seitsemän kauden ajan, vuodet 1994-2001, edustaen SV Waldhof Mannheimia, SV Südwest Ludwigshafenia, Karlsruhea, Fortuna Düsseldorfia ja 1.FC Kaiserslauternia. Vuonna 2001 Tare muutti Italiaan, jossa kaksi ensimmäistä kautta kuluivat Brescia Calcion riveissä ja kaksi seuraavaa Bolognassa. Laziota hän on edusti vuosina 2005–2008.
Tare on kuulunut jo vuosien ajan Albanian maajoukkueen vakiomiehistöön, ja hän onkin todennäköisesti joukkueen tunnetuin pelaaja.
International Alphabet of Sanskrit Transliteration

International Alphabet of Sanskrit Transliteration (IAST) on translitterointi- eli siirtokirjoituskaavio. IAST perustuu vuonna 1894 Genevessä säädettyyn standardiin.
Humboldtin piirikunta (Kalifornia)

Humboldtin piirikunta on piirikunta Kaliforniassa, Yhdysvalloissa.
Piirikunnassa asui 134 623 ihmistä vuoden 2010 väestönlaskennassa. Heistä 83 % oli valkoihoisia.
Piirikunta on saanut nimensä tutkimusmatkailija Alexander von Humboldtin mukaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Humboldtin piirikunta (Kalifornia) Wikimedia Commonsissa
Kalifornian osavaltio
Ilmasto | 
Piirit | 
Talous | 
Vaalit | 
Maantiede | 
Hallinto | 
Kuvernöörit |
Historia | 
Politiikka | Teemasivu
| --- | --- |
Alueet:  Antelope Valley |  Big Sur |  Central Coast |  Channel Islands |  Coachella Valley |  Cucamonga Valley |  East Bay (SF) |  Etelä-Kalifornia |  Gold Country |  Los Angelesin suuralue |  Imperial Valley |  Inland Empire | Itäinen Kalifornia |  Keskuslaakso |  Kuolemanlaakso |  Los Angeles Basin | Lost Coast |   Mojave |  North Bay (SF) |  Owens Valley |  The Peninsula |  Pomona Valley |  Redwood Empire |  Russian River |  Sacramento Valley |  Salinas Valley |  San Diegon piirikunnan pohjoisosa |  San Fernando Valley |  San Franciscon lahden ympäristö |  San Gabriel Valley |  San Joaquin Valley |  Santa Clara Valley |  Shasta Cascade |  Sierra Nevada |  Piilaakso |  Pohjois-Kalifornia |  Sonoma Valley |  Tech Coast |  Tri-Valley |  Victor Valley |  Wine Country |  Yosemiten kansallispuisto
Kaupungit (suurimmat):  Bakersfield |  Chico |  Fresno |  Los Angeles-Long Beach-Glendale |  Modesto |  Napa |  Oakland-Fremont-Hayward |  Oxnard-Thousand Oaks-Ventura |  Redding |  Riverside-San Bernardino-Ontario | Sacramento-Roseville |  Salinas |  San Diego-Carlsbad-San Marcos |  San Francisco-San Mateo-Redwood City |  San José-Sunnyvale-Santa Clara | Santa Ana-Anaheim-Irvine |  Santa Barbara-Santa Maria |  Santa Cruz-Watsonville |  Santa Rosa-Petaluma |  Stockton |  Vallejo-Fairfield |  Visalia-Porterville |  Yuba City
Piirikunnat:  Alameda |  Alpine |  Amador |  Butte |  Calaveras |  Colusa |  Contra Costa |  Del Norte |  El Dorado |  Fresno |  Glenn |  Humboldt |  Imperial |  Inyo |  Kern |  Kings |  Lake |  Lassen |  Los Angeles |  Madera |  Marin |  Mariposa |  Mendocino |  Merced |  Modoc |  Mono |  Monterey |  Napa |  Nevada |  Orange |  Placer |  Plumas |  Riverside |  Sacramento |  San Benito |  San Bernardino |  San Diego |  San Francisco |  San Joaquin |  San Luis Obispo |  San Mateo |  Santa Barbara |  Santa Clara |  Santa Cruz |  Shasta |  Sierra |  Siskiyou |  Solano |  Sonoma |  Stanislaus |  Sutter |  Tehama |  Trinity |  Tulare |  Tuolumne |  Ventura |  Yolo |  Yuba
Hr. Ms. O 1

| Hr> Ms. O 1 |
| --- | --- |
 Hr. Ms. O 1

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Koninklijke Maatschappij De Schelde, Vlissingen
Kölinlasku:  1. kesäkuuta 1904
Laskettu vesille:  8. heinäkuuta 1905
Palveluskäyttöön:  21. joulukuuta 1906
Poistui palveluskäytöstä:  1920
Tekniset tiedot
Uppouma:  105 t
Pituus:  20,42 m
Leveys:  4,08 m
Syväys:  2,79 m
Koneteho:  160 bhp (dieselmoottori) 65 bhp (sähkömoottori)
Nopeus:  8,5 solmua (pinnalla) 8 solmua (sukellus)
Miehistöä:  10
Aseistus
Aseistus:  1 × 18" torpedoputki
Hr. Ms. O 1 oli Alankomaiden kuninkaallisen laivaston sukellusvene.
Valmistus

Vaikka oli epäselvää lunastaisiko Alankomaiden kuninkaallinen laivasto sukellusveneen, Koninklijke Maatschappij De Scheldeltä Vlissingenistä laski 1. kesäkuuta 1904 kölin nimellä Luctor et Emergo. Holland 7P -tyyppisen aluksen suunnitelmat oli hankittu Yhdysvalloista Holland Torpedo Boat Companyltä, joka lähetti insinööri Marly Hain valvomaan rakennustyötä. Frank Cable kävi tutustumassa alukseen Euroopan-matkallaan.
Alus laskettiin vesille 8. heinäkuuta 1905, minkä jälkeen Alankomaiden puolustusministeriön 25. lokakuuta asettama lautakunta teki aluksella erilaisia koeajoja ja muita testejä. Koeajot teki Yhdysvalloista palkattu miehistö. Hinaaja Jacob hinasi 3. joulukuuta aluksen kanavia pitkin Vlissingenistä Den Helderiin. Muutaman kolarin vuoksi matka kesti runsaan viikon. Lautakunta ei ollut tyytyväinen ensimmäisen Den Helderissä järjestetyn testisarjan tuloksiin, joten alus palautettiin Vlissingeniin.
Vlissingenissä ankkurissa makaavaa Luctor et Emergoa kävi toistumassa katsomassa majuri I, joka piti mahdollisena komitean vaatimusten täyttämisen. P. Koster otti vapaata laivastosta ja vuokrasi tilat De Schelden telakalta. Koster koulutti valitsemansa miehistön ja esitti uusien koeajojen suorittamista.
Alus siirrettiin jälleen koeajoihin Den Helderiin, mutta tällä kertaa Pohjanmeren kautta. Toinen testisarja 1. elokuuta 1906 osoittautui menestykseksi. Koeajoissa alus saavutti 8,35 solmun nopeuden pinta-ajossa 12 tunnin testissä ja seitsemän solmun nopeuden sukelluksissa kolmen tunnin testissä. Samoin osoitettiin, ettei alukseen tule vuotoja 30 metrin syvyyteen sukellettaessa. Alankomaiden laivasto lunasti aluksen 20. joulukuuta 430 000 hollannin guldenilla, ja se otettiin palvelukseen 21. joulukuuta 1906 nimellä Hr. Ms. Onderzeese boot 1 eli sukellusvene 1 päällikkönään majuri I. Myöhemmin nimi lyhennettiin Hr. Ms. O 1:ksi.
Palvelus

Alankomaisden kuningatar Vilhelmiina seurasi vuonna 1907 sukellusveneen sukeltamista. Hänen puolisonsa prinssi Henrik vieraili 27. maaliskuuta 1908 aluksella, joka oli ankkurissa Nieuwediepin laiturissa Den Helderissä.
Alus oli Amsterdamissa syyskuussa 1910, kun Belgian hallitsijapari vieraili kaupungissa. Vuonna 1914 aluksen 160 hv OTTO -bensamoottori korvattiin 200 hv MAN -dieselmoottorilla. Vuonna 1920 alus poistettiin palveluksesta ja se romutettiin myöhemmin.
Huawei P8

| Huawei P8 |
| --- | --- |

Valmistaja:  Huawei
Slogan:  似水流年之卓然 Ignite ∞ Creativity
Julkaistu:  huhtikuu 2015
Seuraaja:  Huawei P9
Muut versiot:  Huawei P8 Lite Huawei P8 Max
Mitat:  144,9 × 72,1 × 6,4 mm
Paino:  144 g
Näyttö:  5,2 tuumaa IPS-NEO LCD -näyttö
Näytön kuvatarkkuus:  1 080 × 1 920 px
Värien lukumäärä:  16 miljoonaa
Käyttöjärjestelmä:  Android
Akku:  2 600 mAh
Muistikorttipaikka:  tukee enintään 256 gigatavun microSD-kortteja
Infobox OKNimi-testi OK: 
Huawei P8 on Huawein vuonna 2015 julkaisema älypuhelin. Huawei esitteli yhtiön uudeksi lippulaivamalliksi tarkoitetun P8:n Lontoossa järjestetyssä tilaisuudessa 15. huhtikuuta 2015. Samassa tilaisuudessa Huawei julkisti P8:n sisarmallit Lite ja Max. Max on 6,8-tuumaisella näytöllä varustettu isompi versio P8:sta, ja Lite on puolestaan hieman pienikokoisempi ja karsittu versio P8:sta.
5,2 tuuman FullHD, IPS LCD -kosketusnäytöllä varustettua puhelinta pyörittää Huawein oma HiSilicon Kirin 930 -järjestelmäpiiri. Laitteen lanseerauksessa suuren huomion sai sen kamerateknologia. 13 megapikselin pääkamerassa on muun muassa 1,2 asteen korjauskulmaan pystyvä optinen kuvanvakain ja Huawein maailman ensimmäiseksi lupaama nelivärinen RGBW-sensori. Huawei P8:n myynti Suomessa alkoi toukokuussa 2015.
Vastaanotto

50 eurooppalaisen valokuvaus-, video-, mobiililaite-, audio-, kotiteatteri- ja autoelektroniikkalehden yhdistys EISA (European Imaging and Sound Association) palkitsi P8:n 2015–2016 parhaana kuluttajaälypuhelimena. Raati kehui laitteen kameraa, työnlaatua ja hinta-laatusuhdetta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Huawei P8 Wikimedia Commonsissa
Moulin de la galette

Moulin de la galette rue Lepicin kulmassa (Radet-mylly)
Moulin de la galette on Pariisin Montmartren ainoa käyttökuntoisena säilynyt tuulimylly. Se sijaitsee 18. arrondissementissa rue Lepicin varrella. Myllyn yhteydessä toimi aikoinaan myös kuuluisa ulkoilmakahvila. Nykyään mylly on osa yksityisomistuksessa olevaa kiinteistöä. Myllyn sisälle ei päästetä kävijöitä.
Myllyjen historia

Moulin de la galette koostuu itse asiassa kahdesta myllystä, nimiltään Blute-fin ja Radet. Ensimmäinen maininta vanhemmasta myllystä on vuodelta 1622. Vuonna 1809 myllyt siirtyivät Debrayn suvun omistukseen. Myllyjen pääasiallinen käyttötarkoitus oli jauhojen jauhaminen, mutta niissä myös puristettiin rypäleitä viininkorjuuaikaan ja hienonnettiin aineksia tehtaiden tarpeisiin.
Myllyjen historia > Blute-fin

Blute-fin on saanut nimensä sanasta bluter, joka tarkoittaa roskien siivilöimistä jauhoista. Blute-fin rakennettiin vuonna 1622, ja sitä on kunnostettu useaan otteeseen. Vaikkei mylly ole enää käytössä, sen sisältä löytyvät edelleen myllynkivet ja muut myllyn mekanismin tärkeät osat. Nykyään mylly on yksityisomistuksessa.
Vuonna 1870 Blute-finin omistaja Nicolas-Charles Debray perusti myllyn yhteyteen ulkoilmakahvilan ja tanssipaikan, ja vuonna 1895 kokonaisuuden nimeksi tuli Moulin de la Galette – galette oli pienten piiraiden nimi, joita Debrayn mylläreillä oli tapana myydä maitolasin kera maisemataiteilijoille. Maito vaihtui viiniin ja myllärintyö kabareen pyörittämiseen. Tanssisali toimi myöhemmin varieteeteatterina ja sittemmin radio- ja televisiostudiona vuoteen 1966 asti.
Myllyjen historia > Radet

Radet rakennettiin vuonna 1717, mutta nykyinen mylly on 1760-luvulta. Vanha mylly menetti kannattavuuttaan kilpailun kiristyessä, ja vuodesta 1834 mylly toimi ”Moulin de la Galette”  ulkoilmakahvilana sunnuntaisin ja juhlapäivisin. Nimitys siirtyi myöhemmin Blute-finille.
Paikallinen yhdistys Les Amis du Vieux Montmartre (Vanhan Montmartren ystävät) pelasti Radet’n purkutuomiolta 1915. Vuonna 1924 Radet’n omistaja siirsi myllyn rue Girardonin ja rue Lepicin kulmaan. Mylly julistettiin historialliseksi monumentiksi vuonna 1958. Radet entistettiin vuonna 1978 lukuun ottamatta myllyn siipiä, jotka kunnostettiin lokakuussa 2001.
Debrayn legenda

Moulin de la Galette -ulkoilmakahvilan perustaja Nicolas-Charles Debray oli tarunhohtoinen persoona. Perheen historiasta kiertää legenda: Keväällä 1814, kun Venäjän joukot marssivat Pariisiin, Montmartre jätettiin oman onnensa nojaan. Kourallinen montmartrelaisia ei paennut, vaan jäi puolustamaan omaisuuttaan – niin myös Debrayn myllärisuvun miesväki, neljä veljestä poikineen. Kun miehittäjät lähestyivät vastarintajoukkoja, vanhin veljeksistä ampui kanuunankuulan venäläisjoukkoja päin. Venäläisupseeri vaati ampujaa antautumaan – Debray vastasi tulella ja upseeri kaatui maahan, jolloin venäläiset ampuivat heitä uhmanneen myllärin. Debrayn veljet saivat myös surmansa, ja hänen poikansa Nicolas-Charles haavoittui peitsestä. Kostoksi vastarinnasta venäläisjoukot paloittelivat Debrayn ruumiin neljään osaan ja kiinnittivät palaset myllyn siipiin. Yön tultua Debrayn vaimo keräsi vainajan jäännökset jauhosäkkeihin ja kuljetti ne Calvairen hautausmaalle.
Todellisuudessa tarina lienee pelkkää tarua. Tutkimuksissa ei ole löydetty tietoa muiden kuin vanhimman veljen kuolemasta. Veljeksiäkään ei ollut kuin kolme, ja vanhimman veljen vaimo oli kuollut jo ennen sotaa .
Moulin de la galette taiteessa

Montmartren kukkula on inspiroinut taiteilijoita 1800-luvun alusta lähtien. Useimmat heistä ovat jääneet unholaan, mutta myös kuuluisat taiteilijat ovat ikuistaneet kukkulan maisemia. Théodore Rousseau ja montmartrelainen Georges Michel kuvasivat myllyille päin avautuvaa Plaine Saint-Denis’n peltomaisemaa, joka sijaitsi Pariisin pohjoispuolella. Molemmat myllyt, Radet ja myöhemmin Blute-fin, ovat esiintyneet maalauksissa Moulin de la galetten nimellä. Jean-Baptiste Corot’n ja Toulouse-Lautrecin maalausten mylly on Radet, kun taas Blute-finin siluetti näkyy Picasson maalauksessa Moulin de la galette. Pierre-Auguste Renoir on ikuistanut kahden myllyn välissä sijainneen kuuluisan ulkoilmakahvilan teoksessaan Bal du moulin de la galette. 
Joitain maalauksia Moulin de la galettesta:
Pierre-Auguste Renoir, Bal du moulin de la galette, 1876.
Van Gogh, Le Moulin de la galette.
Pablo Picasso, Le Moulin de la galette, 1900.
Henri de Toulouse-Lautrec, Au bal du moulin de la galette.
Kees van Dongen, Moulin de la galette.
Maurice Utrillo, Le Moulin de la galette, 1922.
Van Gogh, La guinguette, 1886.
Maurice Utrillo, Moulins à vent à Montmartre, 1949.
Ranskalainen laulajalegenda Lucienne Delyle julkaisi vuonna 1946 laulun Moulin de la galette.
Eugène Atget, kuuluisa valokuvaaja, kuvasi myllyjä 1899.
Moulin de la galette rue Lepicin yllä (Blute-fin-mylly)
Auguste Renoir: Bal du moulin de la galette
Vincent Van Gogh: Le moulin de la galette
Henri de Toulouse-Lautrec: Au bal du moulin de la galette
n. 1885
Käännös suomeksi
Igloolik

| Igloolik (ᐃᒡᓗᓕᒃ) Iglulik |
| --- | --- |

 Igloolik
 Koordinaatit: 69°22′34″N, 81°47′58″W 
Valtio:   Kanada
Territorio:  Nunavut
Hallinnollinen alue:  Qikiqtaalukin alue
Asutettu:  noin 2000 eaa.
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  Pikkukylä
 – Pormestari:  Lucassie Ivalu
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  102,87 km²
Korkeus:  53 m
Väkiluku (2021):  2 049
 – Väestötiheys:  15 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC-5
 – Kesäaika:  UTC-4
Postinumero:  X0A 0L0
Suuntanumero(t):  867
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Igloolik (inuktitutiksi ᐃᒡᓗᓕᒃ), tunnetaan myös nimellä Iglulik) on pikkukylä Kanadassa, Nunavutin territoriossa, Qikiqtaalukin alueella. Kylä sijaitsee erittäin pienellä saman nimisellä saarella, joka on määritelty Kanadan kansallishistorialliseksi paikaksi. Kylän väkiluku on 2 049 (2021). Nimi Igloolik tarkoittaa suomeksi: "siellä on iglu". Kylä sijaitsee tiettömällä alueella, ja ainoat liikenneyhteydet ovat vuosittaisen yhteysaluksen lisäksi lentokoneet. Kylän läheisyydessä sijaitsee Igloolikin lentoasema.
Historia

Useissa arkeologisissa kaivauksissa on todettu alueen olleen asuttu yli 4 000 vuotta. Ensimmäiset alueelle saapuneet eurooppalaiset olivat William Edward Parryn retikunnan jäsenet. Hän purjehti HMS Fury ja HMS Hecla laivoillaan etsien luoteisväylää. Retikunta leiriytyi talven 1822 yli kylässä. Vuosina 1867–1868 amerikkalainen tutkimusmatkailija Charles Francis Hall vieraili kylässä etsiessään John Franklinin kadonnutta retkikuntaa.
Vuonna 1913 kanadanranskalainen geologi Alfred Tremblay kävi saarella tutkimassa mahdollisia mineraalilöytöjä. 1921 Knud Rasmussenin viidennellä Thule tutkimusretkellään vieraili saarella. Ensimmäinen pysyvän eurooppalaisten asumuksen rakensivat 1930-luvulla Roomalaiskatoliset lähetystyöntekijät. Myöhemmin myös Hudson's Bay Companyllä oli tukikohta saarella.
Huawei U8800

| Huawei U8800 IDEOS X5 |
| --- | --- |

Valmistaja:  Huawei
Julkaistu:  joulukuu 2010
Käyttöverkot:  GSM 850 / 900 / 1800 / 1900 HSDPA 900 / 2100
Mitat:  120 × 62 × 11.6 mm
Paino:  130 g
Näyttö:  3,8″ TFT kapasitiivinen kosketusnäyttö
Näytön kuvatarkkuus:  480 × 800 pikseliä
Värien lukumäärä:  16 milj.
Suoritin:  800 MHz Scorpion
Muisti:  512 MB RAM, 2 GB Flash, laajennettavissa microSD-kortilla jopa 32 gigatavuun
Kamera:  5 MP, 2 592 × 1 944 pikseliä, automaattitarkennus, LED-salama
Radio:  Ei ole
Musiikkisoitin:  MP3/WMA/WAV/eAAC+
Valmiusaika:  380 h 2G-verkossa, 3G-verkossa 440 h
Puheaika:  8 tuntia 20 minuuttia 2G-verkossa, 6 tuntia 40 minuuttia 3G-verkossa
Käyttöjärjestelmä:  Android 2.2.1, päivitettävissä Android 2.3.5:een (Gingerbread)
Tiedonsiirto:  Bluetooth v2.1, GPRS, EDGE, HSDPA 7.2 Mbps, HSUPA 5.76 / 2 Mbps, Wi-Fi 802.11 b/g/n
Liitännät:  3,5 mm audiojakki, microUSB v2.0
Muuta:  GPS
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Huawei U8800 Ideos X5 on kosketusnäyttöllinen matkapuhelin, joka käyttää Android-käyttöjärjestelmää ja joka on suunnattu keskiluokan puhelinmarkkinoille. Se tuli Suomessa myyntiin joulukuussa 2010, ja sen normaalihinta tuolloin oli 279 euroa.
Muotoilu

Puhelimen etupuolella on 3,8 tuuman kosketusnäyttö, sen alapuolella tyypilliset Android-kosketusnäppäimet. Äänenvoimakkuutta säätelevä painike on vasemmassa reunassa, USB-portti alareunassa, yläreunassa on virtanäppäin ja kuulokeliitäntä. Takana ylhäällä sijaitsee kameran linssi, sen vieressä LED-salama. Takana on myös handsfree-kaiutin.
Aiheesta muualla

Virallinen kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive)
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Huber Matos

Huber Matos
Huber Matos Benítez (26. marraskuuta 1918 Yara, Kuuba – 27. helmikuuta 2014 Miami, Florida, Yhdysvallat) oli toisinajattelija ja emigrantti, joka osallistui yhdessä Fidel Castron, Che Guevaran, Raúl Castron ja Camilo Cienfuegosin kanssa Kuuban vallankumoukseen syösten vallasta presidentti Fulgencio Batistan. Matos oli vastustanut Kuuban oikeistolaista hallintoa Batistan vuoden 1952 vallankaappauksesta lähtien, jota hän piti perustuslain vastaisena, mutta hänen suhteensa Castron johtamaan Heinäkuun 26. päivän liikkeeseen muuttui kriittiseksi myöhemmin, koska hän näki sen lähenevän kommunisteja ja omaksuvan marxilaisia periaatteita.