stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Karelia-puhallinorkesteri
Historiaa

Karelia-puhallinorkesteri perustettiin Viipurissa 1908 seitsikkona nimellä Viipurin rautatieläisten soittokunta. Sen jäsenet liittyivät Viipurin suojeluskunnan soittokuntaan, joka toimi talvisodan syttymiseen saakka. Soittokunnan soittimet ja nuotisto onnistuttiin pelastamaan junavaunussa Helsinkiin.
Sotien jälkeen kapellimestari Vilho Aalto perusti viipurilaisten soittajatovereidensa kanssa Helsingin Rautatieläisten Soittokunnan, joka käytti myös nimeä Pääkaupungin Karjalaisten Soittokunta. Aluksi käytännössä vain esiintymisasu oli erilainen. 1950-luvulla orkesterissa oli jopa noin 30 soittajaa ja ohjelmistossa yli 900 kappaletta. Vuonna 1960 rautatieläisten ja karjalaisten välit viilenivät ja soittokunnat erkanivat.
Karjalaissoittokunta jatkoi harjoittelua Keskon tiloissa Katajanokalla, ja 1960-luvun lopulla poistettiin vaatimus, että jäsenten piti olla syntyperäisiä karjalaisia. Vuonna 1968 orkesterin puheenjohtajaksi tuli tuubansoittaja ja sovittaja Jussi Valto, ja 1974 uudeksi kapellimestariksi valittiin Raimo Voutilainen. Pian soittokunta muutti Käpylän uuteen Karjalataloon, jossa esiintymisiä oli suunnilleen viikoittain. Orkesteri esiintyi myös radiossa ja alkoi tehdä äänilevyjä. Vuonna 1979 otettiin käyttöön esiintymisnimi Karelia-puhallinorkesteri, mutta virallinen nimi on yhä Pääkaupungin Karjalaisten Soittokunta.
Vuonna 1986 kapellimestariksi tuli Ossi Runne, ohjelmisto laajeni viihdemusiikin suuntaan ja orkesterin kokoa kasvatettiin noin kahdestakymmenestä yli kolmeenkymmeneen. Esiintymismatkoja tehtiin Yhdysvaltoihin, Espanjaan ja Unkariin. Vuodesta 1997 Karelian soittajista ja reserviläismuusikoista muodostui Päämajan soittokunta, joka esiintyy maanpuolustushenkisissä tilaisuuksissa.
Vuonna 2003 Ossi Runne vetäytyi kapellimestarin toimesta ja Jussi Valto kuoli. Uudeksi kapellimestariksi kutsuttiin Tom Bildo, jonka johdolla Kareliasta on tullut noin 40 soittajan symphonic band. Vuodesta 2008 kapellimestarina on Tom Bildon kanssa vuorotellut Heino Koistinen.
Diskografia

Nitrodisko, (1977)
Messinki on rautaa, (1979)
Torvi soi ja trumpu pauhaa, (1979)
Valssimuistoja, (1981)
Puhallinviihteen toivekonsertti, (1983)
Hei Karjalasta., (1985)
Ikiviihdettä, (1987)
Tempo di tango, (1990)
Valkea joulu, (1990)
Suomi-marssi, (1992)
Ossi, (1994)
Aiheesta muualla

Kotisivu[vanhentunut linkki]
Pääkaupungin Karjalaisten Soittokunnan esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Karelia Puhallinorkesterin esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Kazanin kuvernementti

| Kazanin kuvernementti Казанская губерния |
| --- | --- |
 Vaakuna
 Kuvernementin kartta (1822).
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Kazan
 – suurin kaupunki:  Kazan (129 959 as., vuonna 1897)
Pinta-ala  (55 954,8  neliövirstaa (1897)):  63 680 km²
Väkiluku (1897):  2 170 665
Kazanin kuvernementti (ven. Каза́нская губе́рния, Kazanskaja gubernija) oli Venäjän keisarikunnan hallintoalue  Volgan mutkan seuduilla.
Kuvernementti rajoittui Vjatkan, Ufan, Samaran, Simbirskin ja Nižni Novgorodin kuvernementteihin. Entisen kuvernementin alue kattoi lähes kokonaan nykyisten Tatarstanin, Tšuvassian ja Mari Elin tasavaltojen alueet.
Kazanin kuvernementti perustettiin vuonna 1708 ja lakkautettiin 1920. Kuvernementin pääkaupunki oli Kazan. Vuonna 1897 kuvernementti oli jaettuna kahteentoista kihlakuntaan (ujezd), joiden keskuksina olivat Kazan, Kozmodemjansk, Laiševo, Mamadyš, Svijažsk, Spassk, Tetjuši, Tsarjovokokšaisk, Tsivilsk, Tšeboksary, Tšistopol ja Jadrin. Kuvernementin pinta-ala oli 55 954,8 neliövirstaa eli noin 63 680 km².
Väestönlaskennan 1897 asukasluku oli 2 170 665 asukasta; joista kieleltään venäläisiä oli 38,4 %, tataareja 31,1 %, tšuvasseja 23,1 %, tšeremisseja 5,7 %, mordvalaisia 1,0 % ja udmurtteja (votjakkeja) 0,4 %.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kazanin kuvernementti Wikimedia Commonsissa
Entsiklopedija Brokgauza i Jefrona: Kazanskaja gubernija (venäjäksi)
Gubernii Rossijskoi imperii. Istorija i rukovoditeli. 1708–1917 (pdf) (Venäjän keisarikunnan kuvernementit (1708-1917) -kokoelmateos pdf-muodossa, 535 sivua)  2003. Transneft-yhtiön rahoittama Runivers-hanke eli "Venäjä alkuperäisteoksien kautta" (Россия в подлиннике), runivers.ru. Viitattu 28.7.2014. (venäjäksi)
Kernuvės

Kernuvės on kylä Birštonasin kunnassa, Kaunasin läänissä, eteläisessä Liettuassa. Vuonna 2001 kylässä asui 175 asukasta.
Kylän sijainti kartalla
Kate Morton

Kate Morton
Kate Morton (s. 1976 Australia) on australialainen kirjailija.
Morton kasvoi kolmesta siskoksesta vanhimpana. Hän muutti perheineen useita kertoja ennen perheen asettumista Queenslandin Tamborine Mountainiin. Morton opiskeli näyttämötaidetta sekä englantilaista kirjallisuutta erikoistuen 1800-luvun tragediaan ja goottilaisiin nykyromaaneihin. Hän valmistui Lontoon Trinity Collegesta ja suoritti kesäkurssin Royal Academy of Dramatic Artissa. Sittemmin hän valmistui kunniamaininnoin Queenslandin yliopistosta.
Mortonin ensimmäinen julkaistu teos oli Paluu Rivertoniin (The House at Riverton, 2006). Siitä tuli The Sunday Timesin ja The New York Timesin bestseller. Morton on voittanut teoksillaan monia palkintoja. Niitä on myyty yli 16 miljoonaa kappaletta ja käännetty 38:lle eri kielille (2023). Morton on naimisissa ja hänellä on kolme lasta. Hän asuu vuoroin Lontoossa ja Australiassa.
Suomennetut teokset

Paluu Rivertoniin (The House at Riverton, 2006; käännös 2012)
Hylätty puutarha (The Forgotten Garden, 2008; käännös 2014)
Kaukaiset hetket (The Distant Hours, 2010; käännös 2015)
Salaisuuden kantaja (The Secret Keeper, 2012; käännös 2016)
Talo järven rannalla (The Lake House, 2015; käännös 2017)
Kellontekijän tytär (The Clockmaker's Daughter, 2018; käännös 2019)
Takaisin kotiin (Homecoming, 2023; käännös 2023)
Kerogeeni

Kerogeeni on seos, joka sisältää orgaanisia ainesosia. Kerogeenia voidaan hyödyntää  avolouhinnalla öljyliuske-esiintymissä.  Kerogeenistä voidaan pyrolyysin avulla valmistaa öljyä 450–500 °C:n hapettomassa lämpötilassa. Sitä käytetään nykyään muun muassa sähkön tuottamiseen ja tulevaisuudessa mahdollisesti öljyn tuottamiseen.
Karelia (yhtye)

Karelia oli vuonna 1970 perustettu suomalainen yhtye, joka soitti pop-versioita kansanmusiikkikappaleista. Bändin johtohahmot olivat Armas Nukarainen (oik. Paroni Paakkunainen) ja Iivana Nyhtänköljä (Edward Vesala). Yhtye julkaisi kaksi albumia, Suomi Pop ja Suomi Pop 2 sekä singlet "Herran kanssa pellon laidassa" / "Taitaja Karjalan mailta" ja "Tiski-Jukka (Viipurin Vihtorin poika)" / "Vanha Kulta". Singlet julkaistiin nimellä Iivana Nyhtänköljä ja Karelia. Ensin mainitun singlen A-puoli oli ”vastine” Carolan vähän aiemmin julkaistulle hitille ”Herrojen kanssa pellon laidalla”, jossa tapauksesta muka syytetty Iivana Nyhtänköljä kertoo oikeudelle oman versionsa.
Maalis-huhtikuussa 1971 Karelia säesti Centrum-tavarataloissa kiertänyttä muotishowta, jonka juontajana toimi Mikko Kuoppamäki. Koreografiasta vastannut Risto Kurronen oli luonut uuden muotitanssin nimeltä nikunaku, joka sävelmä pohjautui 1800-luvun kansanmusiikkiin. Tanssia opetettiin tavarataloyleisölle.
Karelia on mukana myös yhdessä Nunnu Big Bandin kanssa levyllä Nunnu. Rocket Records on julkaissut yhtyeen Suomi Pop -albumit CD-kokoelmana vuonna 2012.
Paakkunainen perusti Karelia-yhtyeen uudelleen 1980-luvun taitteessa. Tässä täysin uudistuneessa kokoonpanossa soittivat Paakkunaisen lisäksi Esa Kotilainen (koskettimet), Eerik Siikasaari (kontrabasso, sähköbasso) ja Matti Kontio (kitara, kantele, kielisoittimet) sekä vuodesta 1982 Judo Wasama (rummut, lyömäsoittimet). Yhtyeen viimeisellä, vuonna 1992 äänitetyllä ja vuonna 2005 julkaistulla levyllä on mukana myös Mongo Aaltonen (lyömäsoittimet).
Levytykset

Suomi Pop (1971)
Suomi Pop 2 (1971)
Nunnu, yhdessä Nunnu Big Bandin kanssa (1971)
Tuohihuilu (1981)
Hyvää Joulua t. Karelia-yhtye (1981)
Maanitus (1983)
Karelia (1986)
Ex Etno (2005)
Alkuperäiskokoonpano

Armas Nukarainen (Paroni Paakkunainen) – viulu, huilu, saksofoni ja urut
Aslak Nunnu (Ilpo Saastamoinen) – kitara
Pedri Sirmakka (Pekka Sarmanto) – basso ja viulu
Iivana Nyhtänköljä (Edward Vesala) – rummut, lyömäsoittimet ja laulu
Aiheesta muualla

Suomi Pop -albumin esittely Rocket Recordsin sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Kansan parissa 1

| Kansan parissa 1 Sielun Veljet |
| --- | --- | --- |

Livealbumin tiedot
 Äänitetty : 24. toukokuuta 1989 Ilokivi, Jyväskylä
 Julkaistu: 15. lokakuuta 2008
 Tyylilaji: suomirock
 Kesto: 72.28
 Levy-yhtiö: Poko Rekords
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 31.
Sielun Veljien muut julkaisut
| Otteita Tuomari Nurmion laulukirjasta 2007 | Kansan parissa 1 2008 | Kansan parissa 2 2008 |
Kansan parissa 1 on suomalaisen Sielun Veljet -yhtyeen live-albumi, ja ensimmäinen osa Provisualin tuottamasta livesarjasta. Se julkaistiin 15. lokakuuta 2008.
Albumi ylsi ensimmäisellä listaviikollaan Suomen virallisen listan sijalle 31.
Kappaleet

Sielun veljet – 3.32
Kuka teki huorin – 5.07
Pohjois-Amerikka – 4.07
Suomi-Finland – 4.53
Huuhaa puuhaa – 3.40
Alamäkeen – 3.56
Volvot ulvoo kuun savuun – 3.38
Karjalan kunnailla – 3.50
Unelmien virtuoosi – 5.26
Tuuli – 4.48
Viimeinen mohikaani – 3.15
Rakkaudesta – 4.29
Lammassusi – 3.04
Rock'n'roll – 4.12
Ajá / Lainsuojaton – 5.11
Säkenöivä voima – 3.47
Kevät – 3.41
Tuulelta vastauksen saan – 5.28
Kokoonpano

Ismo Alanko – laulu, kitara ja basso (8)
Jukka Orma – kitara ja taustalaulu
Jouko Hohko – basso, taustalaulu ja kitara (8)
Alf Forsman – rummut
Arvostelut

Soundi:
Kei Koito

Kei Koito (s. 4. tammikuuta 1950 Kioto) on japanilainen urkuri.
Elämä > Varhaiset vaiheet ja opinnot

Koito syntyi taiteelliseen perheeseen ja aloitti musiikin opiskelemisen kuusivuotiaana. Aluksi hän otti oppitunteja pianon-, sellon- ja cembalonsoitossa sekä laulamisessa, mutta 16-vuotiaana hän päätti omistautua suosikkisoittimelleen, uruille. Hän opiskeli sen soittamista aluksi Michio Akimoton johdolla Tokiossa, sitten Pierre Segondin johdolla Genevessä ja Xavier Darassen johdolla Toulousessa. Varhaiseen musiikkiin hän perehtyi Fribourgissa opettajanaan urkuri, cembalisti, musiikintutkija Luigi Ferdinando Tagliavini, ja barokkimusiikin tuntemustaan hän syvensi Reinhard Goebelin johdolla Kölnissä.
Koito suoritti filosofian ja musiikin estetiikan opintoja Tokion taideyliopistossa. Genevessä hän osallistui Éric Gaudibertin pitämille kursseille sävellyksessä, orkestroinnissa ja eri aikakausien musiikkianalyysissä.
Elämä > Ura

Koito on vuodesta 1985 lähtien erikoistunut barokkisäveltäjien, etenkin Johann Sebastian Bachin ja tämän keskeisten edeltäjien tuotantoon. Historiallisiin esityskäytäntöihin ja periodisoittimiin tutustuminen on vaikuttanut vahvasti hänen tyyliinsä. Koito on esiintynyt resitalistina eri puolilla Eurooppaa, Japanissa, Yhdysvalloissa, Etelä-Amerikassa ja Venäjällä. Musica Antiqua Köln -barokkiorkesterin kanssa hän on tehnyt yhteistyötä Bachin ja Georg Friedrich Händelin tulkinnassa, ja Ensemble Gilles Binchoisin kanssa hän on keskittynyt ranskalaiseen klassismin ja sitä varhaisempaan sekä italialaisen renessanssin ohjelmistoon. Joseph Haydnin konserton Koito on esittänyt Lausannen kamariorkesterin ja Francis Poulencin konserton Orchestre de la Suisse Romanden kanssa. Koito on myös kantaesittänyt Karlheinz Stockhausenin musiikkia.
Koito on tehnyt useita varhaisen musiikin urkulevytyksiä historiallisilla soittimilla. Hän on saanut lukuisia palkintoja, kuten Diapason d'Oreja.
Koitosta tuli Lausannen konservatorion urkujensoiton professori vuonna 1992. Vuodesta 2012 alkaen hän päätti keskittyä vertailevaan tutkimukseen Bachin, tämän edeltäjien ja aikalaisten töistä. Koito on vieraillut ja pitänyt mestarikursseja monissa muissakin oppilaitoksissa. Lisäksi hän on toiminut kansainvälisten urkukilpailujen tuomaristojen jäsenenä. Koito perusti vuonna 1997 Lausannen Bach-festivaalin ja on toiminut sekä sen että Grand Prix Bach de Lausanne -kilpailun taiteellisena johtajana. Bach-festivaalin merkeissä hän on osallistunut Claudio Monteverdin, Jean-Baptiste Lullyn ja Henry Purcellin oopperoiden tuotantoihin sekä Bachin maallisten kantaattien ja Händelin oratorioiden esityksiin.
Kareda Šiauliai

FK Kareda (Futbolo klubas Kareda) on liettualainen urheiluseura Šiauliaista.
Historia

Seura perustettiin vuonna 1990 nimellä Sakalas.
Vuonna 2000 klubi joutui konkurssiin. Se myytiin ja muutettiin Kaunasin kaupunkiin.
Saavutukset

Seura on voittanut Liettuan mestaruuden kahdesti: 1997, 1998.
Kausi

| Kausi | Sarjataso | Liiga | Paikka | Linkki | Cupin |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1991 | 1. | A lyga | 9. |  |  |
| 1991—1992 | 1. | A lyga | 8. |  |  |
| 1992—1993 | 1. | A lyga | 10. |  |  |
| 1993—1994 | 1. | A lyga | 9. |  |  |
| 1994—1995 | 1. | A lyga | 7. |  |  |
| 1995—1996 | 1. | A lyga | 2. |  | 🏆 Cupasin |
| 1996—1997 | 1. | A lyga | 1. |  |  |
| 1997—1998 | 1. | A lyga | 1. |  |  |
| 1998—1999 | 1. | A lyga | 2. |  | 🏆 Cupasin |
| 1999—2000 | 1. | A lyga | 4. |  |  |
Aiheesta muualla

futbolinis.lt (liettuaksi)
foot.dk (Arkistoitu – Internet Archive) (saksaksi)
weltfussballarchiv.com (Arkistoitu – Internet Archive) (liettuaksi)
Kentik

| Кeнтик Кэнтик |
| --- | --- |
Valtio:  Venäjän federaatio
Tasavalta:  Sahan tasavalta
Piiri:  Verhneviljuiskin ulus
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
 – Hallinnon tyyppi:  Maalaiskunta (nasleg)
 – Kylähallinnon johtaja:  Vasili Vasiljevitš Jakovlev 
Väkiluku (2001):  741
Aikavyöhyke:  UTC+9 (MSK)
Suuntanumero(t):  +7(41133)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kentik (ven. Кeнтик, jak. Кэнтик) on nasleg eli maalaiskunta Verhneviljuiskin ulusin keskiosassa Sahan tasavallassa Venäjällä. Kentikin naslegin keskuskylä Haryjalah (ven. Харыялах) sijaitsee Viljuin varrella, yhdeksän kilometriä piirieskuksesta Verhneviljuiskista länteen.
Kentikin alueella harjoitetaan nautakarjan ja hevosten hoitoa, jotka tuottavat maitotaloustuotteita ja lihaa. Keskuskylässä on kulttuuritalo, yhtenäiskoulu, terveyskeskus ja kauppa.
Asukasluvun kehitys:
700 (1989)
741 (2001)
Kashmirin sulttaanikunta

| Kashmirin sulttaanikunta > 1339–1588 |
| --- | --- |
  
Pääkaupunki:  Srinagar
Uskonnot:  sunnalaisuus, šiialaisuus
Viralliset kielet:  persia (hovikieli)
Edeltäjä(t):  Hindulaiset hallitsijat
Seuraaja(t):  Suurmogulien valtakunta
Kashmirin sulttaanikunta oli islamilainen valtio Intian niemimaalla Kashmirin historiallisella alueella vuosina 1339–1588. Kashmirin sulttaanikunta seurasi alueen hindulaisia hallitsijoita ensimmäisenä sulttaaninaan Šah Mir, jonka perustama dynastia hallitsi keskeytyksettä vuoteen 1540. Valtakunnan huippukautena hallitsi Zain-ul Abidin, jnoka kuoltua syttyi valtataisteluja. Lopulta valtaan nousi šiialainen Chak-dynastia, jonka valtakausi päättyi puolestaan Kashmirin liitokseen Suurmogulien valtakuntaan Akbarin johdolla vuonna 1588.
Islam levittäytyi Kashmirin alueen tavallisen kansan keskuuteen Kashmirin sulttaanien valtakaudella. Sulttaanikunnan kaudelta on peräisin myös esimerkiksi käsityöperinteitä, jollaisista alue tunnetaan edelleen.
Tausta

Ennen islamin saapumista Kashmiria hallitsivat hindulaiset hallitsijat, joista tunnetuimpia olivat esimerkiksi 700-luvulla hallinnut Lalitaditya ja 800-luvulla hallinnut Avantivarman. Jotkin Sindhin muslimihallitsijat olivat tehneet epäonnistuneita sotaretkiä kohti Kashmiria jo 700-luvulla yrityksissään kuitenkin epäonnistuen. Vakavamman uhan toi Mahmud Ghaznilainen sotaretkellään 1000-luvun alussa, mutta hänkin epäonnistui alueen valtauksessa. Hinduhallitsijat vastasivat islamin kasvavaan uhkaan eristäytymällä, mikä osittain heikensi heidän valtaansa. Muslimivalloitus tapahtui lopulta sisältä päin. Kashmirin hallitsijat olivat 1000-luvun lopulta lähtien alkaneet palkata riveihinsä turkkilaisia palkkasotilaita, jollainen oli myös Šah Mir. Šah Mir toteutti vallankaappauksen vuonna 1339 ja perusti samalla Kashmirin sulttaanikunnan ensimmäisen dynastian.
Sulttaanikunta > Mir-dynastia

Šah Mirin eli hallitsijanimeltään Šams al-Dinin välittömistä seuraajista Jamšidista ja Ala al-Dinista ei tiedetä paljoa. Ala al-Dinin poika Šihab al-Din (1354–1373) laajensi kuitenkin perimäänsä valtakuntaa Jammun, Poonchin, Baltistanin ja Ladakhin alueille. Häneen on liitetty myös paljon epätodennäköisempiä legendoja valloituksista myös kauempana, kuten Multanissa ja Kabulissa. Šihab al-Dinin kausi tunnetaan paitsi valloituksista, mutta myös islamin nopeasta leviämisestä kansan keskuudessa.
Šihab al-Dinia seurasi hänen nuorempi veljensä Qutb-ud Din. Islamin leviäminen jatkui. Tarinoiden mukaan Kashmiriin saapui sajjideja, jotka levittivät uskoaan kansan parissa. Qutb-ud Dinin seuraaja oli hänen poikansa Sikandar Butshikan (1389–1413), jonka kausi tunnettiin hindulaisiin kohdistuneista vainoista. Hänen kaudellaan tuhoutuivat esimerkiksi Martandin temppeli ja Avantipur. On kuitenkin epäselvää, liittyikö niiden tuho suoraan hallitsijan toimiin, vai maanjäristyksiin.
Sikandarin poika Zain-ul Abidin (1420–1470) luopui monista isänsä hinduihin kohdistamista sortotoimista ja kannusti eri uskonnollisten ryhmien yhteiseloon. Perinteisesti Zain-ul Abidinin kautta pidettiin Kashmirin sulttaanikunnan kultakautena. Pitkään hallinnut kuningas sai lempinimen Bud Šah, eli vapaasti kääntäen "suuri kuningas". Monet aikaisemmin paenneet hindut palasivat. Persiasta tuli hallinnon virallinen kieli ja Zain-ul Abidin rahoitti tieteitä ja taiteita. Hänen kaudellaan aloitettiin myös käsityöperinteitä, jollaisista Kashmir on edelleen kuuluisa. Zain-ul Abidinin loppukautta alkoivat kuitenkin varjostaa hovin sisäinen valtakamppailu ja Zain-ul Abidinin kolmen pojan perimmyyssota.
Sulttaanikunta > Chak-dynastia

Zain-ul Abidinin kuoleman jälkeinen valtakamppailu päätti Šah Mirin dynastian valtakauden. Vuonna 1540 myöhemmin tärkeän Baburin serkku Mirza Haydar Duglat hyökkäsi Kashmiriin ja otti vallan itselleen. Uskonnollinen politiikka, kuten šiialaisuuden ja suufilaisuuden kieltäminen johti kuitenkin paikallisen ylimystön kapinaan ja hallitsijan syrjäyttämiseen vuonna 1551. Tilanne johti jälleen eri ryhmittymien valtakamppailuun, jonka voittajaksi osoittautui lopulta šiialainen Chak-suku. Chak-dynastia hallitsi Kashmirin sulttaanikuntaa vuodesta 1561 vuoteen 1586.
Muualla Intian niemimaalla Babur oli vallannut Delhi vuonna 1558 ja hän perusti Suurmogulien valtakunnan. Kashmir oli luonnollinen levittäytymissuunta Delhin hallitsijalle ja mogulit perustelivat oikeuttaan hallita aluetta sukulaisensa Mirza Haydar Duglatin aikaisemmalla valtakaudella. Ensimmäiset yritykset vallata Kashmir Baburin hänen seuraajansa Humayunin kausilla epäonnistuivat. Heidän seuraajansa Akbar teki epäonnistuneen sotaretken vuonna 1561 kärsien tappion Chak-dynastian hallitsija Ghazi Šah Chakille (1561–1563). Akbar yritti uudestaan joulukuussa 1585. Sulttaani Yusuf Šah Chakin (1580–1586) kashmirilaiset kohtasivat mogulit Buliasan solalla. Aluksi vastarintaa tehnyt sulttaani päätti lopulta, ettei kashmirilaisista ole vastarintaan. Hän vieraili 14. helmikuuta 1586 salaa mogulien leirissä ja solmi Akbarin kenraali Bhagwan Dasin kanssa rauhan, joka olisi mahdollistanut hänen nimellisen valtansa Akbarin alaisuudessa.
Akbar päätti olla kunnioittamatta kenraalinsa sopimusta. Akbar otti sulttaanin sen sijaan vangikseen. Kashmirissa paikallinen ylimystö nosti valtaistuimelle hänen poikansa Yakub Šah Chakin. Uusi hallitsija ajautui jälleen uskonnollisiin ongelmiin. Hän yritti tehdä šiialaisuudesta valtionuskontoa, mikä raivostutti sunnalaisen ylimystön. Ylimystön pyynnöstä Akbar lähetti uuden armeijan Kashmiriin. Yakub Šah teki vastarintaa, mutta antautui lopulta heinäkuun lopussa vuonna 1588. Yakub Šahin antautuminen päätti itsenäisen Kashmirin sulttaanikunnan ja alue oli myöhemmin osa Suurmogulien valtakuntaa.
Sikandar Butshikanin rakennuttama Jama Masjidin moskeija Srinagarissa.
Zain-ul Abidin äidin hautarakennus Srinagarissa.
Kehäkukkahappo

| Kehäkukkahappo |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  (8E,10E,12Z)-oktadeka-8,10,12-trieenihappo
CAS-numero:  5204-87-5
PubChem CID:  5282818
SMILES:  O=C(O)CCCCCC\C=C\C=C\C=C/CCCCC
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C18H30O2
Moolimassa:  278,43 g/mol g/mol
Sulamispiste:  40 °C
Kehäkukkahappo eli (8E,10E,12Z)-oktadeka-8,10,12-trieenihappo on tyydyttymätön omega-6-rasvahappo. Yhdiste on saanut nimensä kehäkukan (Calendula officinalis) mukaan, jossa kyseistä yhdistettä on runsaasti.
Kehäkukka.
Aiheesta muualla

PubChem: Calendic acid (englanniksi)
Human Metabolome Database: Calendic acid (englanniksi)
Food Component Database (FooDB): Calendic acid (englanniksi)
Lipid Maps: α-calendic acid (englanniksi)
Rasvahapot
| --- | --- |
Tyydyttyneet:   Etikkahappo (C2)  Propionihappo (C3)  Voihappo (C4)  Valeriaanahappo (C5)  Kapronihappo (C6)  Enantyylihappo (C7)  Kapryylihappo (C8)  Pelargonihappo (C9)  Kapriinihappo (C10)  Hendekaanihappo (C11)  Lauriinihappo (C12)  Tridekyylihappo (C13)  Myristiinihappo (C14)  Pentadekyylihappo (C15)  Palmitiinihappo (C16)  Margariinihappo (C17)  Steariinihappo (C18)  Nonadekyylihappo (C19)  Arakidihappo (C20)  Heneikosyylihappo (C21)  Beheenihappo (C22)  Trikosyylihappo (C23)  Lignoseriinihappo (C24)  Pentakosyylihappo (C25)  Keroottihappo (C26)  Heptakosyylihappo (C27)  Montaanihappo (C28)  Nonakosyylihappo (C29)  Melissiinihappo (C30)  Henatriakontyylihappo (C31)  Lakkerihappo (C32)  Psylliinihappo (C33)  Geddiinihappo (C34)  Keromuovihappo (C35)  Heksatriakontyylihappo (C36) 
Omega-1:  Undekyleenihappo (11:1)
Omega-3:   Alfalinoleenihappo (18:3)  Rumeleenihappo (18:3)  Parinaarihappo (18:4)  Stearidonihappo (18:4)  Eikosapentaeenihappo (20:5)  Dokosaheksaeenihappo (22:6) 
Omega-5:   Myristoleiinihappo (14:1)  Granaattiomenahappo (18:3)  Trumpettipuuhappo (18:3) 
Omega-6:   Linolihappo (18:2)  γ-linoleenihappo (18:3)  Kehäkukkahappo (18:3)  Pinoleenihappo (18:3)  Dihomo-γ-linoleenihappo (20:3)  Podokarpiinihappo (20:3)  Arakidonihappo (20:4)  Dokosatetraeenihappo (22:4) 
Omega-7:   Palmitoleiinihappo (16:1)  Vakseenihappo (trans-18:1)  Rumeenihappo (18:2)  Paulliinihappo (20:1) 
Omega-9:   Oleiinihappo (18:1)  Elaidiinihappo (trans-18:1)  Eikoseenihappo (20:1)  Erukahappo (22:1)  Nervonihappo (24:1)  Meadin happo (20:3) 
Omega-12:  Petroseliinihappo (18:1)
Kansan palvelija (puolue)

| Kansan palvelija> Слуга народу |
| --- | --- |
  
  
  
Perustettu:  2. joulukuuta 2017
Johto:   Olena Šuljak 
Ideologia:  populismi suora demokratia korruptionvastaisuus EU-myönteisyys
Poliittinen kirjo:  keskusta
Toimisto:  Novoselytska 7, Kiova, Ukraina
Jäsenmäärä:  500–1 000
Värit:  vihreä
Verh’ovna Rada:  245 / 450
Nuorisojärjestö:  Ze! Molodižka
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kansan palvelija (ukr. Слуга народу, Sluha narodu) on keskustalainen puolue Ukrainassa. Ukrainan nykyinen presidentti Volodymyr Zelenskyi on puolueen jäsen.
Puolueen nimi on viittaus samannimiseen televisiosarjaan, joka teki Zelenskyistä kuuluisan ennen vaaleja. Sarjassa Zelenskyi esittää historianopettajaa, joka nousee politiikan ulkopuolelta Ukrainan presidentiksi.
Historia

Puolue perustettiin vuoden 2017 lopulla ja lakiteknisesti sen edeltäjä oli Päämäärätietoinen muutos -puolue, joka puolestaan perustettiin vuotta aikaisemmin. Alkuvuodesta 2019 puolue asetti Zelenskyin ehdokkaakseen presidentinvaaleissa, jotka olivat puolueen ensimmäiset vaalit.
Zelenskyin noustua presidentiksi hän hajotti parlamentin ja määräsi ennenaikaiset vaalit. Vuoden 2019 parlamenttivaaleissa, jotka olivat puolueen ensimmäiset, se voitti 254 paikkaa.
Puolueen nuorisojärjestö, Ze! Molodižka, perustettiin maaliskuussa 2021.
Marraskuusta 2021 lähtien puolueen puheenjohtajana on toiminut Olena Šuljak. Aikaisemmin puheenjohtajina ovat toimineet Ivan Bakanov (2017–2019), Dmytro Razumkov (2019) ja Oleksandr Kornijenko (2019–2021).