stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mosambik
Historia > Itsenäinen Mosambik > Itsenäistymisestä sisällissotaan

Vaikka toisen maailmansodan jälkeen muut Euroopan maat myönsivät siirtomailleen itsenäisyyden, Portugali päätti pitää omista siirtomaistaan kiinni. Mosambikin asema muutettiin merentakaiseksi maakunnaksi. Samoihin aikoihin myös portugalilaisten maahanmuutto Mosambikiin kasvoi. Vuonna 1975 Mosambikissa asui noin 250 000 portugalilaista.
Vuonna 1962 Dar es Salaamissa perustettiin Mosambikin itsenäisyyden asiaa ajava Frelimo-liike (Mosambikin vapautusrintama). Frelimo käynnisti 1964 sissisodan itsenäisyyden saavuttamiseksi. Mosambik itsenäistyi Portugalin neilikkavallankumouksen jälkeen 25. kesäkuuta 1975. Maahan perustettiin Frelimon johtama marxilainen yksipuoluejärjestelmä. Ensimmäiseksi presidentiksi nousi Samora Machel. Itsenäistymisen jälkeen roturistiriidat kiristyivät, ja moni portugalilaissyntyinen pakeni maasta. Lähtiessään portugalilaiset hävittivät jättämänsä omaisuuden. Yksi siirtomaa-ajan muistomerkki on Maputon rantabulevardilla sijaitseva loistohotellin raunio, jonka hissikuilut portugalilaiset ovat valaneet täyteen betonia.
Rajanaapurit Rhodesia ja Etelä-Afrikka pelkäsivät itsenäisyysaatteiden ja marxismin leviävän Mosambikista laajemmalle, ja ne tukivat Mosambikin kansallisen vastarintaliikkeen Renamon toimintaa. Vastaavasti Mosambik tuki maiden valkoisten vähemmistövaltaa vastaan sotivia sissiliikkeitä, joilla oli tukikohtia Mosambikin puolella. Aseelliset yhteenotot ja rajojen sulkemiset veivät Mosambikilta merkittäviä tuloja, jotka olivat kertyneet maan kauttakulkumaksuista. Frelimon ja Renamon välinen valtataistelu johti pian sisällissotaan.
Yhteenotot Rhodesian kanssa loppuivat 1980, kun Zimbabwe itsenäistyi. Etelä-Afrikka, joka tuki Renamoa, valloitti jopa Maputon hetkellisesti, kunnes maat solmivat rauhan Nkomatin sopimuksella 1984. Etelä-Afrikan puolustusvoimat antoi kuitenkin sopimuksen jälkeenkin salaista tukea Renamolle, jota auttoi myös Malawin presidentti Hastings Banda, joka tarjosi Renamolle turvapaikan maastaan. Mosambikin presidentti Machel vieraili 1986 Malawissa neuvottelemassa Bandan kanssa Malawin tuen lopettamisesta. Paluumatkalla Machel kuoli lento-onnettomuudessa. Hänen seuraajakseen valittiin Joaquim Chissano.
Etelä-Afrikan apartheid-hallinnon heikentyessä sisällissota päättyi vuonna 1990 aselepoon. Samana vuonna kirjoitettiin uusi perustus­laki. Vuonna 1992 tehtiin rauhansopimus ja Mosambikista tuli monipuoluedemokratia. Vuoteen 1995 saakka sopimusta valvoivat Mosambikissa YK:n rauhanturvaajat. Sisällissodan aikana noin 900 000 siviiliä kuoli ja yli viisi miljoonaa evakuoitiin. 1,7 miljoonaa ihmistä pakeni naapurimaihin. Myös maamiinat johtivat useisiin vakaviin loukkaantumisiin ja kuolemiin.
Historia > Itsenäinen Mosambik > Rauhan aika

Vasemmistolainen Frelimo on voittanut vuosien 1994 ja 1999 presidentin- ja parlamenttivaalit, mutta oikeistolainen Renamo on maan toiseksi suurin puolue. Vuonna 1995 Mosambik liittyi Kansainyhteisöön ensimmäisenä maana, joka ei ole koskaan ollut osa brittiläistä imperiumia. Vuonna 1996 Mosambikista tuli yksi Portugalinkielisten maiden yhteisön perustajajäsenistä.
Vaihtelevat säät, vuosien 2001 ja 2008 tulvat ja vuoden 2009 kuivuus koettelivat maata ja lisäsivät avuntarvetta. Vaikka luonnonkatastrofit koittelivat köyhää maata, talous kasvoi voimakkaasti velkahelpotusten ja talousuudistusten ansiosta.
Vaikka talous kasvoi Mosambikissa, köyhyys oli edelleen laajalle levinnyttä. Tämän epätasapainon takia hallituksen ja Renamon välit kiristyivät uudelleen vuonna 2013, ja Renamo irtisanoutui lokakuussa vuoden 1992 rauhansopimuksesta. Presidentti Guebuzan kahden kauden jälkeen presidentiksi 2014 valittiin myös Frelimoa edustanut entinen puolustusministeri Filipe Nyusi. Hänen vastaehdokkaansa, Remamon Afonso Dhlakama piileskeli ennen presidentinvaaleja vuoristossa ja saapui allekirjoittamaan rauhansopimuksen hallituksen kanssa vain muutama viikko ennen vaaleja.
Lokakuussa 2019 pidetyissä vaaleissa Mosambikia koko sen itsenäisyyden ajan vuodesta 1975 hallinnut Frelimo sai suurvoiton. Vaaleja edeltäen elokuussa 2019 Frelimo ja Renamo olivat allekirjoittaneet uuden rauhansopimuksen tarkoituksena maan kiristyneen tilanteen rauhoittaminen.  Renamo syytti hallitusta vaalivilpistä ja se ei tunnustanut vaalitulosta. Presidentti Filipe Nyusi valittiin kuitenkin turvaamana uudelle viisivuotiskaudelle Mosambikin johtoon. Parlamentissa Frelimo lisäsi entisestään enemmistöään saaden yli kaksi kolmasosaa paikoista, joten se voi myös muuttaa maan perustuslakia. Frelimo voitti myös kaikki ensimmäistä kertaa suoraan valitut maakuntien kuvernöörit. Väärinkäytöksistä vaaleissa raportoitiin laajasti.
Vuodesta 2017 lähtien Mosambikin pohjoisosassa, muslimienemmistöisessä Cabo Delgadon provinssissa on toiminut Ansar al-Sunna -niminen terroristijärjestö. Noin 3 000 ihmistä on sen jälkeen kuollut ja satojatuhansia joutunut jättämään kotinsa.
Politiikka ja yhteiskunta

Mosambik on monipuoluedemokratia. Valtionpäämies on presidentti, joka valitaan suorilla kansanvaaleilla viideksi vuodeksi kerrallaan. Filipe Nyusi aloitti toisen kautensa vuonna 2020 ja valitsi pääministeriksi, myös uudelle kaudelle Carlos Agostinho do Rosárion. Mosambikin parlamentti koostuu 250 jäsenestä, joiden toimikausi on viisi vuotta. Äänioikeus on jokaisella kahdeksantoista vuotta täyttäneellä.
Vuoden 2019 vaaleissa Frelimo voitti 184 paikkaa, Renamo 60 paikkaa ja Mosambikin demokraattinen liike (MDM) 6 paikkaa. Vaalit kärsivät väkivaltaisuuksista, epäselvyyksistä ja vilppiepäilyistä. Vaikka Frelimo ja Renamo ovat valtapuolueet, myös MDM on saanut sijaa 2000-luvulla. Se on merkittävä erityisesti paikallispolitiikassa, vaikka valtiollisissa vaaleissa se on menettänyt asemiansa huippuvuosista.
Mosambik on osa Eteläisen Afrikan Kehitysyhteisöä (SADC). Se kuuluu myös Islamilaiseen konferenssiin vuodesta 1994 alkaen. Maan ulkopolitiikan tavoitteena on pitää hyvät suhteet kaikkiin naapurimaihin ja tärkeisiin kehitysyhteistyökumppaneihin. Rotusorron aikana suhteita kiristi Mosambikin avoin tuki Rhodesian ja Etelä-Afrikan sorretuille mustille. Kylmän sodan aikana maata tuki Neuvostoliitto liittolaisineen.
Mosambik liittyi vuonna 1995 Kansainyhteisön (Commonwealth) jäseneksi ensimmäisenä maana, jolla ei ollut historiallisia siteitä Britannian siirtomaavaltaan. Toinen tällainen maa oli vasta vuonna 2009 Kansainyhteisöön liittynyt Ruanda.
Kuolemanrangaistus kiellettiin Mosambikissa vuoden 1990 perustuslaissa. Toisin kuin monissa naapurimaissa, homoseksuaalisuus ei ole Mosambikissa laitonta. Homoseksuaalisuus laillistettiin kesäkuussa 2015, jolloin uusi rikoslaki kumosi aiemman säädöksen. Aiemmassa säädöksessä siirtomaa-ajalta peräisin ollut maininta ”luonnonvastaisista paheista” on joskus tulkittu homoseksuaalisuuden kieltäväksi.
Politiikka ja yhteiskunta > Vapauksien kehitys

Freedom Housen vuoden 2022 raportin mukaan Mosambikin hallitsevan puolueen katkeamaton asema ennen vuoden 1994 ensimmäisiä monipuoluevaaleja ja niiden jälkeen on mahdollistanut sen, että se on saanut merkittävän hallinnan valtion instituutioihin. Oppositio on kiistänyt äskettäisten vaalien tulokset, ja sen aseistettu siipi taisteli matalan tason konfliktissa hallituksen joukkoja vastaan, joka jatkui aselevon allekirjoittamiseen asti vuonna 2016. Sadat tuhannet ihmiset ovat sittemmin joutuneet siirtymään maan sisällä meneillään olevan islamistisen kapinan vuoksi. Mosambik kamppailee myös korruption kanssa, ja siitä sekä muista arkaluonteisista aiheista raportoivat toimittajat ovat vaarassa joutua väkivaltaisiin hyökkäyksiin.
Aluejako ja suurimmat kaupungit

Mosambik jakautuu 10 maakuntaan eli provinssiin, ja lisäksi pääkaupunki Maputolla on maakunnan asema. Provinssit jakautuvat piirikuntiin, jotka jakautuvat edelleen paikkakuntiin (port. Postos).
Useimmat maakuntien rajat periytyvät siirtomaakaudelta. Vuonna 1892 maa oli jaettu Sambesi-jokea myöten kahtia: Moçambiqueen ja Lourenço Marquesin alueeseen. Moçambique muodostui Cabo Delgadosta (joka oli entinen Niassa Companyn hallintoalue), Moçambiquesta ja Zambeziasta, josta vuonna 1902 erotettiin Teten alue. Eteläosa oli jaettu Lourenço Marquesiin, Inhambaneen, Gazaan, Manicaan ja Sofalaan, joka puolestaan muodostui entisestä Mozambique Companyn alueesta.
Maakunnat toimivat presidentin- ja parlamenttivaaleissa vaalipiireinä. Vuoden 2004 perustuslaissa niille määriteltiin myös oma paikallisvaaleilla valittava hallintoelin, eräänlainen maakuntavaltuusto (port. Assembleias Provinciais), mutta sillä on hyvin vähäiset valtaoikeudet. Valtuusto voi vain hyväksyä (tai hylätä) maakuntahallituksen laatiman budjetin, ja rajoitetusti seurata sen toteutumista. Valtuusto kokoontuu kahdesti vuodessa, kymmenen päivän istuntokaudelle kerrallaan.
| Maakunta | Väkiluku 2019 | Pääkaupunki | Nro kartassa | Pinta-ala (km2) |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Niassa | 1 933 505 | Lichinga | 8 | 129 056 |
| Cabo Delgado | 2 455 072 | Pemba | 1 | 82 625 |
| Nampula | 6 036 169 | Nampula | 7 | 81 606 |
| Zambezia | 5 428 110 | Quelimane | 11 | 105 008 |
| Tete | 2 813 229 | Tete | 10 | 100 724 |
| Manica | 2 056 037 | Chimoio | 4 | 61 661 |
| Sofala | 2 388 902 | Beira | 9 | 68 018 |
| Inhambane | 1 516 442 | Inhambane | 3 | 68 615 |
| Gaza | 1 436 844 | Xai-Xai | 2 | 75 709 |
| Maputo | 2 131 384 | Matola | 6 | 26 058 |
| Maputo (kaupunki) | 1 122 607 | - | 5 | 300 |

Vuonna 2014 Mosambikin suurimmat kaupungit olivat:
Maputo 1,2 miljoonaa asukasta
Matola 893 000
Nampula 605 800
Beira 459 400
Chimoio 304 900
Nacala 238 000
Quelimane 236 000
Talous > Yleistilanne

Mosambikin talous kasvoi huomattavan nopeasti sisällissodan jälkeen. Vuosien 1993–2015 välillä kasvu oli 8,4 prosenttia vuodessa. Kasvu on kuitenkin hidastunut sen jälkeen, ja vuonna 2018 kasvu oli 3,3 prosenttia. Kansainvälinen valuuttarahaston mukan trendiin ovat vaikuttaneet eräiden tuotteiden maailman markkinahinnat, vaikeat sääolosuhteet ja keväällä 2016 tapahtuneet lainaepäselvyydet. Nämä ”piilotetut lainat” johtivat ulkomaalaisen avun takaisinvetämiseen, valuutan arvon alenemiseen, ruoanhinnan räjähdysmäiseen kasvuun ja kotitalouksien kulutuksen vähenemiseen.
Mosambikin talous on vahvasti sidottu luonnonvarojen hyödyntämiseen ja maatalousektoriin. Jälkimmäinen tuottaa noin 24 prosenttia bruttokansantuotteesta, mutta se työllistää yli 70 prosenttia työväestä. Maatalous on pääosin omavaraisviljelyä, ja se on todella herkkä sään ääri-ilmiöille. Mosambik on yksi Afrikan pahiten hirmumyrskyistä, kuivuuksista ja tulvista kärsivistä valtioista.
Mosambikin valuutta on metical, joka korvasi escudon vuonna 1980. Metical jakautuu sataan centavoon.
Talous > Luonnonvarat

Mosambikilla on varsin laajasti luonnonvaroja, joita on pystytty hyödyntämään laajamittaisesti vasta vuoden 1992 rauhan jälkeen. Maasta on löydetty taloudellisti kannattavia varantoja muun muassa kivihiiltä, grafiittia, rautamalmia, titaania, apatiittia, marmoria, bentoniittia, bauksiitti, kaoliniittia, kuparia, kultaa, rubiineja ja tantaalia.
Mosambikin hyödyntämättömät kivihiilivarat ovat maailman suurimpiin kuuluvia, ja brasilialainen Vale ja muut yhtiöt ovat investoineet koksikivihiilikaivoksiin Moatizen piirissä, josta ensimmäinen kuljetus lähti vuonna 2011. Kultavarantojen hyödyntäminen on ollut hidasta, vaikka se on saanut 2010-luvulla monia sijoittajia. Pääosan kaivuusta tekevät kuitenkin epäviralliset kaivajat. Eteläafrikkalainen Sasol puolestaan alkoi ensimmäisenä tuottamaan maakaasua Inhambanen maakunnassa, mistä se kuljetetaan kaasuputkia pitkin Etelä-Afrikkaan. Cabo Delgadon edustalta löydettyjen maakaasuvarantojen ansiosta jotkut ovat arvioineet, että Mosambikista voi tulla 2020-luvulla yksi maailman kymmenestä suurimmasta nesteytetyn maakaasun tuottajista. Pohjoisosien maakaasulöytöjen hyödyntämistä on kuitenkin hidastanut siellä toimivat islamistit.
Talous > Maatalous

Suuri osa Mosambikin väestöstä elää maaseudulla ja lähinnä omavaraisviljelystä. Tuotantomäärältään suurin maataloustuote on maniokki ja viljelysalaltaan suurin on maissi. Muita keskeisiä maataloustuotteita ovat sokeriruoko, puuvilla, maapähkinä, durra, tupakki, cashew-pähkinä, riisi ja sitrushedelmät. Maan vilja-aitaksi kutsutaan Gazan maakuntaa, ja erityisesti riisin viljely keskittyy Limpopon laaksoon. Inhambanessa kasvatetaan mandariineja, Manicassa ja Maputossa myös muita hedelmiä ja vihanneksia. Zambeziassa kasvaa paljon kookospalmuja ja teetä.
Arviolta 80 % maan väestöstä turvautuu kotitarveviljelyyn ja -kalastukseen. Mosambik ei kuitenkaan ole ruuantuotannon suhteen omavarainen. Tsetsekärpänen estää monilla alueilla lihakarjankasvatuksen, koska se levittää unitautia.
Talous > Turismi

Ennen sisällissotaa Mosambik oli yksi eteläisen Afrikan suosituimmista turistikohteista. Tuhannet eteläafrikkalaiset ja rhodesialaiset turistit vierailivat Etelä-Mosambikin rannoilla ja eteläisen rannikon saarilla. Gorongosan kansallispuisto oli yksi alueen tärkeimmistä turistikohteista. Turismi kuitenkin loppui itsenäistymisen ja sisällissodan puhkeamisen vuoksi. Vuonna 1972 maassa vieraili 292 000 matkustajaa, mutta vuonna 1981 vierailijoita oli vain 1000. Mosambikin rauhoituttua turismi oli maan nopeimmin kasvava teollisuuden ala 1990-luvun lopulla. Maahan nimitettiin turismiministeri vuoden 1999 vaalien jälkeen.
Talous > Ulkomaankauppa

Maan bruttokansantuotteesta poikkeuksellisen suuri osa koostuu viennistä, joka on kapea-alaista. Valtio pyrkii tuilla monipuolistamaan vientiä. Vuonna 2008 Mozalin alumiinisulatossa tuotettu alumiini oli maan selvästi suurin vientituote. Mozal tuotti Mosambikin ulkomaanviennistä peräti 54,7 prosenttia. Mozalin tuotteiden yhteisarvo vientiin oli 1,48 miljardia dollaria 2008. Toiseksi suurin vientituote oli Cahora Bassan vesivoimalassa tuotettu sähkö, jota vietiin ulkomaille 221,2 miljoonan dollarin arvosta. Seuraavaksi suurimmat vientituotteet olivat maakaasu (152 miljoonaa), tupakka (132,1 miljoonaa), sokeri (71,4 miljoonaa).
Vuonna 2015 Mosambikin vienti tuotti 3,413 miljardia dollaria, kun tuontiin käytettiin 8,334 miljardia. Ulkomaankauppa oli siis melkein viisi miljardia alijäämäistä. Viennistä peräti 28,5 prosenttia suuntautui Alankomaihin. Seuraavaksi suurimmat vientikohteet olivat Etelä-Afrikan tasavalta, Intia, Singapore ja Britannia. Tuonnista puolestaan 28,8 prosenttia tuli Etelä-Afrikasta. Seuraavaksi suurimmat tuontikumppanit olivat Kiina, Bahrain, Alankomaat ja Portugali.
Talous > Kehityksen haasteet ja kehitysyhteistyö

2000-luvun talouskasvusta huolimatta Mosambik on maailman köyhimpiä valtioita, ja esimerkiksi vuonna 2019 sen inhimillisen kehityksen indeksi oli 0,456. Sijoitus oli 181:s. Vuodesta 1980 vuoteen 2007 Mosambikin HDI oli kuitenkin noussut vuosittain 1,34 % arvosta 0,280 nykyiseen lukemaan 0,402.
Mosambik on onnistunut vähentämään köyhyysastettansa. Vuodesta 1997 vuoteen 2015 köyhyysaste oli vähentynyt 69,7 prosentista 46,1 prosenttiin. 2010-luvun jälkimmäisellä puoliskolla köyhyys on taas kasvanut, varsinkin maaseudulla. Mosambikin hallituksen mukaan vuonna 2019 köyhyydessä eli 55 prosenttia kansasta. Köyhyys on keskittynyt erityisesti maaseudulle, eikä ero maaseudun ja kaupunkien välillä ole edes pienememässä. Kaupungistunut Etelä-Mosambik onkin huomattavasti varakkaampi kuin maaseutuvaltainen pohjoinen.
Mosambik onnistui vuonna 2015 saavuttamaan YK:n vuosituhattavoitteista nälän puolittamisen. Siitä huolimatta maassa on vakavia haasteita ruokaturvan suhteen. Kroonisesta ruokaturvattomuudesta kärsii 24 prosenttia ja aliravitsemuksesta 25 prosenttia kansasta. Virheravitsemuksesta kärsii 43 prosenttia alle 5-vuotiaista.
Hyvästä kehityksestä huolimatta Mosambik on riippuvainen ulkoisesta kehitysavusta, jota se saa myös Suomelta. Suomen tuki Mosambikissa on suunnattu koulutukseen ja maaseudun kehittämiseen ja demokratian edistämiseen. Aikaisempaa tukea metsäohjelmalle leikattiin vuonna 2012 väärinkäytösten takia.
Kehitysyhteistyöllä on saavutettu hyviä tuloksia terveyssektorilla. Rokotusohjelmat ovat johtaneet lapsikuolleisuuden vähenemiseen. Myös malariatapauksia on aiempaa vähemmän, ja puhtaan juomaveden saatavuus on parantunut.
Kansainvälisen valuuttarahaston IMF:n mukaan malaria ja HIV/AIDS vähentävät Mosambikin bruttokansantuotteen kasvua noin prosenttiyksikön vuodessa.
Liikenne

Mosambikin tieverkko on 30 983 kilometriä pitkä. Pääteiden pituus on 6 395 kilometriä, ja päällystettyjä teitä on 7 265 kilometrin verran. Sisämaakaupungeista rannikkokaupunkeihin vievät tiet ovat huonossa kunnossa, ja matka kestää usein kauan. Maassa toimii useita yksityisiä linja-autoyhtiöitä, jotka liikennöivät päivittäin. Mosambikilaisten keskuudessa suosittu liikennemuoto on niin sanottu chapa, kuorma-auto, johon on asennettu matkustajia varten penkit.
Mosambikissa on rautateitä yhteensä lähes 4 800 kilometriä. Ne rakennettiin siirtomaa-aikana tuomaan tarvikkeita sisämaasta Intian valtameren satamakaupunkeihin. Rautatiet kärsivät pahoin sisällissodan aikana, eikä maan eri osien välillä ole toimivaa yhteyttä. Myös tulvat ovat aiheuttaneet pitkiä katkoja rautatieliikenteessä. Pohjoisin osa rataverkostoa yhdistää Nacalan satamakaupungin Malawiin, jolla ei ole omia satamia. Vanhin rataosa on maan keskiosissa, ja se palvelee Beiran satamaa. Siihen kuuluu 600-kilometrinen Senan rata ja 300-kilometrinen Machipanda-rata. Eteläisin osa yhdistyy Swazimaan ja Zimbabwen rautateihin, ja sen satamapaikkoja ovat Maputo ja Matola. Maputon satama on Kaakkois-Afrikan vilkkain, ja sen kautta Mosambikin naapurimaat vievät tavaroita ja raakamateriaalia ulkomaille.
Mosambikissa on 21 lentokenttää, joiden kiitotie on päällystetty. Kentistä kahdeksan on varustettu mittarilentolähestymisten (IFR) vaatimin laittein. Viidellä toimii tulli, joten ne soveltuvat siltä osin kansainväliseen liikenteeseen: Beira, Maputo, Nampula, Pemba ja Vilankulu.
Väestö

| Väestötiedot   vuonna 2019/2015 |
| --- | --- |

Väestönkasvu:  2,6 %
Syntyvyys:  37,9 / 1 000 henkilöä
Kuolleisuus:  12,4 / 1 000 henkilöä
Elinajanodote:  54,5
Lapsikuolleisuus:  68,6 / 1 000 syntymää
Nettomaahanmuutto:  -2 / 1 000 henkilöä
HIV:n levinneisyys aikuisväestössä:  11,1 %
Lukutaitoisia:  61,0 % väestöstä
Ikärakenne
Mediaani-ikä:  16,9 (2014) vuotta
0–14-vuotiaat:  44,9
15–64-vuotiaat:  52,1
65 vuotta täyttäneet:  3,0
Mosambikissa asui vuonna 2019  maan tilastokeskuksen mukaan 29 318 301 ihmistä. Etnisesti Mosambikin väestö koostuu lukuisista afrikkalaisista kansoista. Muita kuin afrikkalaisia on vain prosentin verran. Afrikkalaiset edustavat noin 200 eri etnistä ryhmää. Etninen hajanaisuus on peräisin kolmesta suuresta muuttoliikkeestä. Ensin vuoden 1000 paikkeilla bantuekspansio toi kymmeniä banturyhmiä maahan lännestä ja pohjoisesta. Toiseksi 1800-luvun alkupuolella mfecaneliikkeen aikana maahan muutti etelästä ihmisiä, jotka pakenivat nykyisen Etelä-Afrikan alueelta zulujen valtakunnan väkivaltaista laajenemista. Kolmas, hajanainen muuttoliike on tuonut rannikolle viimeisten 500 vuoden aikana arabeja, persialaisia, intialaisia ja portugalilaisia.
Makuat ja lomwet ovat tärkeimmät ryhmät pohjoisessa. Senat ja ndaut ovat enemmistönä Sambesin laaksossa, ja maan eteläosissa asuu pääosin tsonga- ja shangaan-kansaa. Šonat ovat enemmistönä Sofalan ja Manican maakunnissa. Sambesi jakaa maan etniset ryhmät karkeasti kahteen osaan. Pohjoiset kansat ovat matrilineaarisia ja eteläiset patrilineaarisia. Monet pohjoisistakin ryhmittymistä on kuitenkin 1900-luvun aikana muuttaneet tapojaan patrilineaariseen ja virilokaaliseen suuntaan.
Perustuslain mukaan Mosambikissa on uskonnonvapaus. Se myös toteutuu suhteellisen hyvin. Noin puolet väestöstä on kristittyjä. Vuoden 2017 tietojen mukaan katolisia oli 27,2 prosenttia, Siionin kristittyjä 15,6 prosenttia ja evankelikaalisia tai helluntailaisia 15,6 prosenttia. Muslimien osuus oli 18,9 prosenttia. Muslimeita on käytännössä kaikissa suurissa kaupungeissa, mutta muslimienemmistöisiä alueita on vain pohjoisessa. Uskonnotomia oli vuoden 2007 väestönlaskennassa 18 prosenttia väestöstä. Uskonnolliset johtajat arvioivat, että suuri osa uskonnottomiksi lasketuista harjoittaa perinteisiä animistisia uskontoja, joille ei ollut omaa vaihtoehtoa väestönlaskentalomakkeessa. Myös kristittyjen ja muslimien uskonnonharjoittamiseen on sulautunut paikallisia perinteitä ja rituaaleja.
Väestö > Kielet

Useimmat asukkaat puhuvat äidinkielenään paikallisia kieliä. Kaikkiaan maassa lasketaan puhuttavan 18 bantu­kieltä ja useita murteita. Jos kielet jaetaan neljään pääryhmään, makhuwan eli makuan ja sen murteiden puhujia on noin 40 %, tsongan puhujia lähes 20 %, kun taas njandžaa ja šonaa puhuu kumpaakin noin kymmenen prosenttia väestöstä. Virallinen kieli on portugali, jota puhuu äidinkielenään 8,8 % ja toisena kielenään 27 % väestöstä. Arabit, kiinalaiset ja intialaiset puhuvat omia kieliään ja käyttävät portugalia vasta toisena kielenään. Koulutetuimmat mosambikilaiset puhuvat myös englantia, jota opetetaan koulussa toisena tai kolmantena kielenä ja käytetään yritysmaailmassa. Yliopistossa englanti ja portugali ovat pakollisia oppiaineita, ranska valinnainen tietyillä linjoilla.
Väestö > Kansanterveys

HIV/AIDS on maassa vakava kansanterveysongelma, n. 11 prosenttia aikuisväestöstä arvioidaan olevan HIV-positiivisia (2020 tilanne). Sen seurauksena tuberkuloosi on myös yleistymässä. Lääkityksen epäsäännöllisyyden takia tuberkuloosista on kehittynyt myös kantoja, jotka eivät reagoi lääkkeisiin.
Muita tarttuvia tauteja ovat kolera ja muut bakteerien ja alkueläimien aiheuttamat vatsainfektiot, A-hepatiitti, lavantauti, malaria, rutto, skistosomiaasi ja vesikauhu eli rabies. Koleraa on esiintynyt maassa säännöllisesti vuodesta 1973 alkaen. Kevään 2009 sadekaudella koettiin erityisen paha epidemia, jossa kuoli ainakin 157 ja sairastui 12 000 henkeä. 2019 hirmumyrkyn sateiden jälkeen tuli uusi epidemia ja aloitettiin laaja rokotuskampanja. Sen jälkeenkin on nähty epidemioita.
Yleisimmät syöpätaudit Mosambikissa ovat Kaposin sarkooma, kohdunkaulan syöpä, lymfooma, silmäsyöpä ja rintasyöpä. Myös maksasyöpä on Mosambikissa huomattavan yleistä. Arvioitu päivittäinen aflatoksiinin saanti on myös huomattavan korkea; mistään maasta ei ole raportoitu korkeampaa (1974). Aflaktosiinin ja maksasyövän välinen yhteys on havaittu useissa tutkimuksissa. Mosambikissa sairaus on kuutisentoista kertaa yleisempi kuin Yhdysvalloissa.
Maamiinat olivat sisällissodan jälkeen pitkään suuri ongelma, mutta vuonna 2015 maa julistettiin miinattomaksi. Mosambikissa raivattiin sodan jälkeen kaikkiaan 171 000 miinaa. Niihin oli kuollut vuoteen 2013 mennessä noin 2 500 ihmistä, ja ne myös vaikeuttivat maan taloutta.