stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Heituinlahti

Heituinlahden koulu
Heituinlahti on yksi keskuksista, jotka ympäröivien kylien kanssa muodostavat Savitaipaleen kunnan Etelä-Karjalassa. Heituinlahti sijaitsee Virmajärven etelärannalla Sisemmän Salpausselän harjalla. Muita rajakkaisia keskuskyliä ovat Välijoki, Havo ja kirkonkylä. Heituinlahteen kuuluu useita pieniä kyliä ja taloryhmiä, kuten Autio, Hämäläinen, Kuitikka, Laari, Lantta, Niinimäki, Nio, Nuokka, Paukkunen, Peijo, Puunenä, Purtonen (Purtoismäki), Rantakylä, Simola, Tappura, Tornio, Valkolanmäki ja Viisari.
Heituinlahden asukasluku on yli 500. Alueella toimii Savitaipaleen ainoa kyläkoulu, Heituinlahden koulu. Siellä voi suorittaa peruskoulun luokka-asteet 1–6. Harrastusmahdollisuuksia tarjoavat muun muassa pururata, kiekkokaukalo ja valaistu latu.
Kylässä vietetään heinäkuussa ”Heituinlahtipäiviä”. Matkaa Savitaipaleen kirkolle on noin 12 kilometriä. Kylän palveluja kyläkoulun lisäksi ovat muun muassa esikoulu, ryhmäperhepäivähoitopaikka (”ryhmis”), huoltoasema ja kauppa.
Aiheesta muualla

Heituinlahti Savitaipaleen kylät -sivustolla
Jurvanen, Pertti & Tani, Markku (toim.): Heituinlahden seudun historia: savupirtistä tietotupaan.  Heituinlahden kylätoimikunta, 1993.  ISBN 952-90-4790-8
Jurvanen, Pertti (toim.): ’Kirjat taulut laukuissaan...’ Heituinlahden koulu 1909–2009.  Heituinlahden historiapiiri, 2009.  ISBN 978-952-92-5461-3
Hekatompedon (arkkitehtuuri)

Hekatompedon (m.kreik. ἑκατόμπεδον, myös ἑκατόμπεδος, hekatompedos; ”sata jalkaa [pitkä]”) tarkoitti antiikin kreikkalaisessa arkkitehtuurissa temppeliä, jonka pituus oli sata jalkaa (pūs) eli noin 30 metriä. Juuri kyseisen kokoisten temppeleiden rakentaminen oli suosiossa erityisesti arkaaisella kaudella, mutta niitä tehtiin myös myöhemmin. Sadan jalan pituus saattoi koskea joko koko temppeliä tai vain sen ydinosaa eli naosta. Täsmällinen pituus vaihteli eri paikoissa, koska eri alueiden jalka oli eri pituinen.
Hekatompedon-temppeleitä

Tunnettuja hekatompedon-temppeleitä ovat muun muassa:
Apollon Dafneforoksen temppelin varhaisvaiheet, Eretria
Athenen temppeli, Poseidonia (Paestum)
Athenen temppeli, Priene
Hekatompedon, Athenelle omistettu temppeli, Akropolis, Ateena
tätä kautta myös niin kutsuttu Vanha Parthenon ja myöhempi Parthenon (tai osa niistä) tunnettiin nimellä Hekatompedon
Heraionin varhaisvaiheet, Samos
Salme Koskinen

Salme Kaarina Paimander (o.s. Koskinen, s. 20. huhtikuuta 1944 Turku) on entinen suomalainen telinevoimistelija.
Salme Koskinen sijoittui Tokion 1964 kesäolympialaisten telinevoimistelun 8-ottelussa 80:nneksi. Yksittäisillä telineillä hän sijoittui parhaimmillaan eritasonojapuilla 60:nneksi. Hän osallistui MM-kilpailuihin vuonna 1962. Pohjoismaiden mestaruuskilpailuissa hän sijoittui neljänneksi vuonna 1965.
Seuratasolla Salme Koskinen edusti Turun Urheiluliittoa. Hän voitti moniottelussa SM-hopeaa vuonna 1964 sekä SM-pronssia vuosina 1960, 1962 ja 1963. Hän on pituudeltaan 172-senttinen, ja Suomen vuoden 1964 olympiajoukkue-esitteessä häntä kutsuttiin "kenties maailman pisimmäksi naisvoimistelijaksi". Hänen aviomiehensä Timo Paimander voitti jalkapallon Suomen-mestaruuden vuonna 1965.
Korvatunturi

Korvatunturi kesällä kuvattuna lounaasta, eli Suomen puolelta.
Korvatunturi (ven.   kyrill. Корватунтури, joskus myös Корватундра, Korvatundra,  koltansaameksi Pelljatuõddâr, pohjoissaameksi Bealljeduottar) on 486 metriä korkea tunturi Savukosken kunnassa Lapissa, Suomen ja Venäjän rajalla. Se kuuluu UK-puisto-Sompio-Kemihaaran Natura 2000 -luonnonsuojelualueeseen.
Tunturissa on kolme huippua, joista keskimmäisen kautta kulkee Suomen ja Venäjän raja. Itäinen huippu (464 m) on kokonaan Venäjän puolella ja läntinen (411 m) Suomen puolella. Korvatunturi sijaitsee rajavyöhykkeellä, joten siellä liikkumiseen tarvitaan Rajavartiolaitoksen lupa. Korvatunturille johtaa polku entiseltä Kemihaaran rajavartioasemalta, jonne taas pääsee tietä pitkin Tulppiosta. Suomeen 1920–1944 kuuluneen Petsamon itäraja kohti Pohjoista jäämerta alkoi Korvatunturilta.
Pieni Korvatunturi (ven. Малая Корватундра, Malaja Korvatundra) puolestaan on 376 metriä korkea tunturi Venäjällä, noin kolme kilometriä Korvatunturista itäkoilliseen.
Joulupukin asuinsija

Korvatunturi on myyttinen paikka, jonka korkeimman huipun Suomen-puoleisessa rinteessä Joulupukin ja puolisonsa Joulumuorin sekä joulutonttujen sanotaan asustavan. Myytti levisi, kun Markus Rautio eli Markus-setä kertoi Lastentunti-radio-ohjelmassaan Yleisradiossa 1927 Pukin asuinpaikan. Vuonna 1957 julkaisemissaan muistelmissa Markus Rautio ei lainkaan maininnut Korvatunturi-episodia. Kielitieteilijä Osmo Ikola kirjoitti vuonna 1984 artikkelissaan Kanava-lehdessä, että Rautio ei keksinyt Korvatunturia Joulupukin asuinpaikaksi omasta päästään, vaan vahvisti vanhemman uskomuksen. Ikola muisteli kuulleensa tarinoita Korvatunturista Joulupukin kotipaikkana jo lapsuudessaan 1920-luvun alussa vieraillessaan isovanhempiensa luona Loimaan pappilassa. Ikolan mukaan uskomus tunnettiin ainakin Satakunnassa, Hämeessä, Viipurin seudulla ja Tornionjokilaaksossa. Zachris Topeliuksen vuonna 1867 kirjoittaman sadun Peikkojen joulu mukaan Joulupukki asusti "kaukana pohjoisessa", tarkemmin määrittelemättömässä paikassa.
Korvatunturilla on oma postinumeronsa 99999 Korvatunturi, jonne osoitetut lähetykset tosin toimitetaan Rovaniemelle.
Yleisradio lähettää vuosittain Joulupukin lähdön Korvatunturilta lahjojen jakoon jouluaaton aattona 23. joulukuuta.
Kuvagalleria

360 asteen panoraama Suomen puoleiselta Korvatunturin osalta, korkea rakennelma Rajavartiolaitoksen vartiotorni.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Korvatunturi Wikimedia Commonsissa
Korvatunturi – Joulupukin ja Joulumuorin kotitunturi
Urho Kekkosen kansallispuisto-Sompio-Kemihaara
| --- | --- |
UK-kansallispuiston perusosa:   Saariselkä  Rumakuru  Luulampi  Kiilopää  Lankopää  Lankojärvi  Kopsusjärvi  Luttojoki  Suomujoki  Kopsusjärvi 
Saariselän erämaaosa:   Tuiskupää  Lupukkapää  Ukselmapää  Sokosti 
Nuorttin erämaaosa: 
Kemi-Sompion erämaaosa: 
Pajuaavan rajoitusosa: 
Repoaavan rajoitusosa: 
Lamminaavan rajoitusosa: 
Valtakunnan rajavyöhyke:   Rajajooseppi  Kiertämäpää  Talkkunapää  Iso Kokkopää  Korvatunturi 
| n k Joulu |
| --- | --- |
 Pikkujoulu  Adventti  Lucian päivä  Jouluaatto  Tapaninpäivä  Viattomien lasten päivä  Uudenvuodenpäivä  Nuutinpäivä  Kynttilänpäivä 
Kristillinen joulu:  Itämaan tietäjät Kuninkaiden kumarrus  Paimenten kumarrus  Adventti  Gabriel  Jouluevankeliumi  Betlehem  Loppiainen  Herodes  Jeesus  Joosef  Maria  Betlehemin lastenmurha Pako Egyptiin  Jeesuksen syntymä  Jouluseimi  Betlehemin tähti 
Kansanperinne:  Joulumuori  Joulupukki  Korvatunturi  Lucia  Lumityttö  Pyhä Nikolaos  Pakkasukko  Tiernapojat  Tonttu 
Perinteet:  Adventtikynttilät  Adventtitähti Herrnhutin tähti  Jouluaamun jumalanpalvelus  Jouluelokuva  Jouluevankeliumi  Jouluhartaus  Jouluikkuna  Joulukalenteri  Joulukirkko  Joulukonsertit  Joulukoriste  Joulukortti  Joulukuusi  Joulukynttelikkö  Joululahja  Joululehti  Joululyhde  Joulumarkkinat  Joulumusiikki  Joulunäytelmä  Joulupaita  Joulupostimerkki  Joulupyramidi  Joulupöytä  Joulurauha  Joulurukous  Jouluseimi  Jouluseppele  Joulusukka  Joulutähti  Jouluvalot  Jouluvalvojaiset  Jouluyön messu  Mantelilahja  Nuuttipukki  Olkipukki  Tapanin tanssit  Tuomaanristi  Usko, toivo ja rakkaus 
Ruoka ja juoma:  Glögi  Hedelmäkakku  Kahvikakku  Lipeäkala  Joulukinkku  Jouluolut  Jouluruoka  Joulutorttu  Jouluvanukas  Julmust  Kaakaojuoma  Munatoti  Pavlova  Piparkakku  Riisipuuro  Smörgåsbord 
Musiikki:  Joululaulu Luettelo joululauluista  Laula kanssamme  Kauneimmat joululaulut  Maa on niin kaunis  Laulukirjat Piae Cantiones  Suuri joululaulukirja 
Eri maissa:  Alankomaat  Brasilia  Britannia  Islanti  Italia  Norja  Japani  Kanada  Ranska  Romania  Ruotsi  Saksa  Suomi  Sveitsi  Tanska  Ukraina  Yhdysvallat 
Korvatunturi talvella
Sonja Koskinen

Sonja Koskinen (s. 1989) on suomalainen käsipalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hänen kasvattajaseuransa on Grankulla IFK, jonka riveissä hän voitti Suomen-mestaruuden vuonna 2009. Hän edustaa nykyisin helsinkiläisseura Dickeniä, jonka pelaajana hän on voittanut Suomen-mestaruuden vuosina 2016–2018. Hän on pelannut myös pitkään Ruotsissa ja yhden kauden Tanskassa. Suomen maajoukkueessa Koskinen on pelannut 52 ottelua.
Heksafluoribentseeni

| Heksafluoribentseeni |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  1,2,3,4,5,6-heksafluoribentseeni
CAS-numero:  392-56-3
PubChem CID:  9805
SMILES:  C1(=C(C(=C(C(=C1F)F)F)F)F)F
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C6F6
Moolimassa:  186,06 g/mol
Sulamispiste:  5,1 °C
Kiehumispiste:  81–82 °C
Tiheys:  1,612 g/cm3
Heksafluoribentseeni eli perfluoribentseeni (C6F6) on fluorattu aromaattinen orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään valmistettaessa muita orgaanisia yhdisteitä ja liuottimena.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa heksafluoribentseeni on väritöntä ja makeanhajuista nestettä. Yhdiste reagoi helposti nukleofiilien, esimerkiksi alkoholien tai amiinien kanssa nukleofiilisella aromaattisella substituutiolla, jossa jokin fluoriatomeista korvautuu toisella ryhmällä.
Heksafluoribentseeniä valmistetaan fluoraamalla bentseeniä koboltti(III)fluoridilla. Reaktiossa syntyy fluorattujen sykloheksaanien seos, joista muodostuu emäskäsittelyn ja kuumennuksen raudan tai rautayhdisteiden läsnä ollessa jälkeen heksafluoribentseeniä. Muita tapoja ovat heksaklooribentseenin ja kaliumfluoridin välinen reaktio ja tribromifluorimetaanin tai muiden fluorihalogeenihiilivetyjen pyrolyysi, joskaan nämä prosessit eivät ole käytössä kaupallisessa mittakaavassa.
Heksafluoribentseeniä käytetään valmistettaessa muita orgaanisia yhdisteitä, joita käytetään muun muassa analyyttisinä reagensseina ja nestekiteiden valmistamiseen. Heksafluoribentseeni on myös referenssiyhdiste 19F-NMR-spektroskopiassa.
Albert Koskinen

Albert Gunnar Koskinen (29. lokakuuta 1925 Nokia – 23. joulukuuta 2004) oli suomalainen korkeushyppääjä, joka oli uransa huipulla 1950-luvun alussa.
Albert Koskinen ylitti 190 cm vuonna 1948 ja vielä vuonna 1964 194 cm. Pitkän uran huippuvuosi oli Helsingin olympiavuosi 1952, jolloin hän voitti Suomen mestaruuden. Hän oli myös olympiaedustaja ja sijoittui Helsingin 1952 olympialaisten korkeushypyssä 24:nneksi tuloksella 180. Samana vuonna hän edusti Suomea Ranskaa vastaan käydyssä maaottelussa. Hän voitti TUL:n mestaruuden vuosina 1947, 1951 ja 1952. Ennätyksensä 200 cm hän hyppäsi vuonna 1958. Itse hän oli pituudeltaan 188-senttinen. Seuratasolla hän edusti Nokian Pyryä.
Työuran Koskinen työskenteli Nokian paperitehtaan laitosmiehenä.
Aiheesta muualla

Albert Koskisen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Miesten korkeushypyn Suomen-mestarit
Kimmo Koskinen

Jan Bols ja Kimmo Koskinen vuonna 1968
Kimmo Tapio Koskinen (s. 11. maaliskuuta 1948 Tampere) on entinen suomalainen pikaluistelija.
Koskinen edusti Suomea kaksissa olympialaisissa. Grenoblessa 1968 hän sijoittui 5 000 metrillä yhdeksänneksi, 10 000 metrillä 14:nneksi, 1 500 metrillä 18:nneksi ja 500 metrillä 23:nneksi. Sapporossa 1972 hän oli 10 000 metrillä seitsemäs Suomen-ennätysajalla 15.38,87, 1 500 metrillä kymmenes ja 5 000 metrillä yhdestoista. Yleisluistelijoiden MM-kilpailujen yhteispisteissä hän sijoittui yhdeksänneksi vuonna 1970, kymmenenneksi vuonna 1969 sekä 11:nneksi vuosina 1968 ja 1972. Yleisluistelun EM-kilpailuissa hän sijoittui yhteispisteissä yhdeksänneksi vuonna 1972, 12:nneksi vuosina 1969 ja 1970 sekä 16:nneksi vuonna 1968.
Koskinen voitti  yleisluistelijoiden Suomen-mestaruuden vuosina 1969–1972 ja saavutti SM-hopeaa vuonna 1968. Hän luisteli useita Suomen-ennätyksiä.
Ratapyöräilijänä Koskinen teki neljän kilometrin joukkueajossa Suomen-ennätyksen 5.34,0. Samaan joukkueeseen kuului hänen veljensä Kari Koskinen, joka oli myös pikaluistelun maaotteluedustaja. Ratamelonnassa Kimmo Koskinen saavutti nuorten SM-mitaleja.
Henkilökohtaiset ennätykset

500 metriä 39,9
1 000 metriä 1.22,2
1 500 metriä 2.01,5
3 000 metriä 4.21,6
5 000 metriä 7.22,1
10 000 metriä 15.38,87
Johan von Koskull

| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten purjehdus.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten purjehdus.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten purjehdus.EM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Miesten purjehdus. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Espanja 1984 | 470 |  |
|  Kultaa | Ruotsi 1987 | 470 |  |
|  Pronssia | Ranska 1988 | 470 |  |
Johan Henrik Wilhelm von Koskull (25. syyskuuta 1964 Helsinki – 29. toukokuuta 2021) oli suomalainen, kaksissa olympialaisissa 1980-luvulla kilpaillut purjehtija.
Johan von Koskull sijoittui olympialaisten 470-luokassa veljensä Peter von Koskullin kanssa kuudenneksi Los Angelesissa 1984 ja 16:nneksi Soulissa 1988. Maailmanmestaruuskilpailuissa veljekset sijoittuivat parhaimmillaan 12:nneksi vuonna 1988 ja 13:nneksi vuonna 1983. He voittivat 470-luokan Euroopan-mestaruuden vuosina 1984 ja 1987, saavuttivat EM-pronssia vuonna 1988 sekä sijoittuivat neljänneksi vuonna 1981 ja viidenneksi vuonna 1982. He voittivat Pohjoismaiden mestaruuden vuonna 1984.
Seuratasolla von Koskull edusti Nyländska Jaktklubbenia ja Brändö Seglarea. Hän voitti Suomen-mestaruuden 470-luokassa veljensä kanssa vuosina 1982 ja 1987–1989. Hän voitti Soling-luokan Suomen-mestaruuden vuosina 1992 ja 1993.
Heksapolis

Heksapolis (m.kreik. Ἑξάπολις, ”Kuusi kaupunkia”) oli antiikin Kreikassa ja muualla antiikin maailmassa nimitys kuuden kaupungin tai poliksen eli kaupunkivaltion liitolle. Tunnetuimmat heksapoliit olivat:
Doorilainen heksapolis: Halikarnassos, Ialysos, Kameiros, Knidos, Kos ja Lindos (myöhemmin Halikarnassoksen erottamisen jälkeen doorilainen pentapolis)
Kyrenaika eli Libyan heksapolis: Apollonia, Barke, Euesperides, Hadrianupolis, Kyrene ja Taukheira (entinen Libyan pentapolis Hadrianupoliin perustamisen ja lisäämisen jälkeen)
Koskitonkija

| Koskitonkija |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Luukalat Osteichthyes
Alaluokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Cichliformes
Heimo::  Kirjoahvenet Cichlidae
Suku::  Retroculus
Laji::  lapidifer
Kaksiosainen nimi
 Retroculus lapidifer  (Castelnau, 1855) 
Katso myös
   Koskitonkija Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Koskitonkija (Retroculus lapidifer) on kirjoahventen (Cichlidae) heimoon kuuluva makeissa vesissä elävä kalalaji. Se voi kasvaa korkeintaan 20,3 senttimetrin mittaiseksi. Koskitonkijaa tavataan endeemisenä eli kotoperäisenä Brasiliasta. Laji elää noin 22–27 asteen lämpöisissä vesissä.
Pentti Koskinen

Pentti Pauli Ilmari Koskinen (24. heinäkuuta 1943 Jyväskylä – 8. maaliskuuta 2023 Espoo) oli suomalainen uimahyppääjä.
Koskinen edusti Suomea kolmien olympialaisten ponnahduslautahypyissä. Tokiossa 1964 hän sijoittui 20:nneksi, Méxicossa 1968 12:nneksi sekä Münchenissä 1972 15:nneksi. EM-kilpailuissa hän sijoittui kuudenneksi vuonna 1962, seitsemänneksi vuonna 1966 sekä 11:nneksi vuonna 1970. Hän voitti Pohjoismaiden mestaruuden vuosina 1961, 1963, 1965 ja 1967. Vuoden 1967 universiadeissa hän sijoittui viidenneksi.
Seuratasolla ”Pena” Koskinen edusti Jyväskylän Uimaseuraa, Tikkurilan Lohia ja Kouvolan Uimareita. Hän voitti Suomen mestaruuden ponnahduslautahypyissä vuosina 1962 ja 1964–1972 sekä kerroshypyissä vuonna 1962.
Koskinen toimi aktiiviuransa jälkeen muun muassa uimavalmentajana sekä Suomen Uimaliiton kuten myös Suomen Uimaopetus- ja Hengenpelastusliiton koulutuspäällikkönä. Hänen henkilökohtaisia valmennettaviaan ovat olleet muun muassa Juha Ovaskainen, Virva Glan ja Janne Kangas.
Pentti Koskisen isä Pauli Koskinen on Pro Finlandia -mitalilla palkittu kuvanveistäjä. Pentti Koskisen vaimo Kirsti Koskinen (o.s. Kokkonen) saavutti kaksi SM-pronssia ponnahduslautahypyissä.
Koskinen on haudattu Kappelin hautausmaalle Espooseen.
Aiheesta muualla

Pentti Koskisen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Tuovi Koskinen

Tuovi Koskinen (9. lokakuuta 1897 Viipuri – 25. kesäkuuta 1960 Porvoo) oli suomalainen jalkapalloilija ja jääpalloilija.
Puolustajana pelannut Koskinen edusti urallaan Viipurin Susia ainakin vuosina 1923–1928 ja 1931–1934. Kaikkiaan hän pelasi vuonna 1930 alkaneessa jalkapallon mestaruussarjassa kolmen kauden aikana 24 ottelua. Koskinen pelasi maajoukkueessa vuosina 1923–1928 yhteensä yhdeksän maaottelua.
Puolustajana myös jääpallossa pelannut Tuovi Koskinen edusti Viipurin Susia myös jääpallossa vuosina 1917-1934. Sinä aikana hän oli pelipaikaltaan tukimiehenä voittamassa seitsemän Suomen mestaruutta eli vuosina 1925, 1926, 1927, 1929, 1930, 1932 ja 1933. Lisäksi hän saavutti kolme SM-hopeaa 1924, 1928 ja 1931.
Koskiselle myönnettiin SPL:n kultainen ansiomerkki N:o 48. Koskinen toimi työssään oikolukijana.
Pentti Koskinen (yleisurheilija)

Pentti Viktor Kullervo Koskinen  (vuodesta 1937 Koskenala, 7. helmikuuta 1911 Helsinki – 23. joulukuuta 1939 Muolaa) oli suomalainen yleisurheilija, jonka päälaji oli pituushyppy.
Pentti Koskinen edusti aluksi yleisurheilussa Hämeenlinnan Tarmoa ja vuodesta 1929 Janakkalan Janaa. Vuonna 1937 Koskenala-nimen ottanut Pentti Koskinen hyppäsi pituushypyn SM-pronssille 1934. Samana vuonna hän osallistui kahteen maaotteluun. Norja-maaottelussa sijoitus oli neljäs ja Viro-maaottelussa tuli lajivoitto. Vuonna 1934 hän teki parhaan tuloksensa 710 myötätuulessa. Sallituissa oloissa tulos oli 706, joka syntyi Viro-ottelussa. Muina vuosina Koskinen ei päässyt kuuden parhaan joukkoon.
Koskinen/Koskenala oli mukana suojeluskuntatyössä. Lisäksi hän oli vuonna 1939 eduskuntavaaleissa Isänmaallisen Kansanliikkeen kansanedustajaehdokkaana.
Talvisodassa Koskenala palveli luutnanttina Karjalan kannaksella. Hän kaatui Muolaassa 23. joulukuuta 1939.
Pentti Koskisen veljenpoika Matti Koskinen oli myös pituushyppääjä 1950-luvulla ja osallistui kahteen maaotteluun vuonna 1958.
Aiheesta muualla

Pentti Koskinen Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
Korvakorppikotka

| Korvakorppikotka |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Erittäin uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Päiväpetolinnut Accipitriformes
Heimo::  Haukat Accipitridae
Suku::  Torgos
Laji::  tracheliotus
Kaksiosainen nimi
 Torgos tracheliotus  (Forster, 1791) 

Katso myös
   Korvakorppikotka Wikispeciesissä   Korvakorppikotka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Torgos tracheliotus
Korvakorppikotka (Torgos tracheliotus) on suurikokoinen afrikkalainen korppikotka.
Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on 95–115 cm, siipien kärkiväli 250–290 cm ja paino 5,4–9,4 kg (vankeudessa negevensis-alalajin koiraat 6,5–9,2 ja naaraat 10,5–13,9 kg). Korvakorppikotka on hyvin suuri, siipiväliltään Afrikan suurin korppikotka, tosin savannikorppikotka on keskimäärin painavampi. Naaras on koirasta kookkaampi. Sen höyhenpuku on ruskean ja mustan kirjava, ja kalju pää ja kaula ovat vaaleanpunaiset. Sukupuolet ovat samannäköisiä.
Esiintyminen

Nimialalaji tracheliotus esiintyy Afrikassa Sahelin alueen eteläpuolella sekä Itä- ja Etelä-Afrikassa lukuun ottamatta mantereen eteläisintä kärkeä. Erillispopulaatioita elää Mauritaniassa. Alalaji negevensis esiintyy Arabiassa ja Israelissa. Lajia on pesinyt aikaisemmin myös Pohjois-Afrikassa mutta on sieltä hävinnyt. Sitä tavataan satunnaisesti Välimerenmaissa. Maailman kokonaispopulaatioksi arvioidaan 8 500 yksilöä.
Elinympäristö

Laji elää kuivilla savanneilla, aavikoilla ja vuoristossa merenpinnan tasosta 3 000:n, paikallisesti jopa 4 500 metrin korkeuteen saakka. Se välttää ihmisasutusta, mutta voi tulla aterioimaan tienvarsien raadoille.
Lisääntyminen

Pesä on tavallisesti akasian latvakruunussa, joskus järeällä oksalla tai kallion ulkonemalla. Se on halkaisijaltaan yli kaksi metriä ja lähes metrin korkea oksakasa. Molemmat puolisot rakentavat pesää, johon ne kantavat oksat nokassaan. Naaras munii yhden valkoisen, ruskeatäpläisen munan, joka painaa lähes 250 g. Luultavasti vain naaras hautoo munaa 54–56 vuorokautta. Molemmat emot huolehtivat poikasista, jotka ovat lentokykyisiä noin 18 viikon ikäisinä. Laji on sukukypsä todennäköisesti 4–5 vuotiaana.
Ravinto

Korvakorppikotkat ovat raadonsyöjiä kuten muutkin korppikotkat. Ne ovat usein ensimmäisinä raadolla, sillä ne partioivat maastoa melko matalalla kaarrellen. Se on raadolla aggressiivisin korppikotkista, ja ryöstää ruokaa usein muilta. Se voi joskus saalistaa avuttomia nisäkkäiden pentuja ja nuoria flamingoja.
Koskimonnit

| Koskimonnit |
| --- | --- |
 Siimakoskimonni (Sisor rabdophorus)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Monnikalat Siluriformes
Heimo::  Koskimonnit  Sisoridae  Bleeker, 1858
Katso myös
   Koskimonnit Wikispeciesissä   Koskimonnit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Koskimonnit (Sisoridae) on monnikaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan makeista vesistä Aasiasta.
Lajit ja anatomia

Varhaisimmat koskimonnien heimoon kuuluvien lajien fossiilit on ajoitettu plioseenikaudelle. Nykyään heimoon kuuluu lähteestä riippuen 17–22 sukua ja 85–167 lajia. Koskimonnit jaetaan kahteen alaheimoon, jotka ovat Glyptosterninae ja Sisorinae. Suurin osa koskimonneista on pienehköjä kaloja, mutta suurimmat lajit, kuten jättivirtamonni (Bagarius yarrelli) voivat saavuttaa 2 metrin pituuden. Heimon kaloille tyypillisiä piirteitä ovat suurikokoinen rasvaevä, joka voi olla yhtynyt pyrstöevän kanssa, lyhyehkö selkäevä, suomuton iho, jossa on nystyjä ja kuonon 4 viiksisäieparia. Siimakoskimonnilla (Sisor rabdophorus) säiepareja on 6. Useilla koskimonneilla on myös tarttumaelin vatsassa, jonka avulla ne voivat tarrautua kiviin.
Levinneisyys

Koskimonnilajeja tavataan makeista vesistä Turkista Syyriaan ja Afganistanista Intain ja Pakistanin sekä Kaakkois-Aasian kautta Etelä-Kiinaan. Suurin osa heimon kaloista elää nopeasti virtaavissa puroissa ja joissa, joskin heimon kuuluu myös hitaammin virtaavissa vesissä eläviä lajeja.
Heitä mami junasta

| Heitä mami junasta> Throw Momma from the Train |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Danny DeVito
Käsikirjoittaja:  Stu Silver
Tuottaja:  Larry Brezner
Säveltäjä:  David Newman
Kuvaaja:  Barry Sonnenfeld
Leikkaaja:  Michael Jablow
Lavastaja:  William A. Elliott
Pääosat:   Danny DeVito  Billy Crystal  Anne Ramsey  Kim Greist  Kate Mulgrew 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Orion Pictures Co.
Levittäjä:  Orion Pictures Netflix
Ensi-ilta:  1987
Kesto:  88 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Heitä mami junasta (Throw Momma from the Train) on vuonna 1987 valmistunut komediaelokuva. Se oli Danny DeViton ensimmäinen ohjaustyö. Hän myös näyttelee yhtä pääosaa Billy Crystalin, Kim Greistin, Anne Ramseyn ja Kate Mulgrew’n ohella.
Elokuvan tarina on parodiamukaelma Hitchcockin klassikkoelokuvasta Muukalaisia junassa. Kirjoittajapiirin vetäjä Larry Donner (Crystal) saa ryhmäänsä omituisen Owen Liftin (DeVito), jolla on päähänpinttymänä päästä eroon äidistään (Ramsey).
Kati Sinisalo piti vuoden 1994 Video-oppaassa elokuvan huumoria osoittelevana, mutta nautti Barry Sonnenfeldin kuvaustyöstä ja joistakin visuaalisista vitseistä. Hän antoi elokuvalle kaksi tähteä viidestä.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Billy Crystal  | … |  Larry Donner   |
|  Danny DeVito  | … |  Owen Lift   |
|  Anne Ramsey  | … |  Mrs. Lift/Momma   |
|  Kim Greist  | … |  Beth Ryan   |
|  Kate Mulgrew  | … |  Margaret Donner   |
|  Branford Marsalis  | … |  Lester   |
|  Rob Reiner  | … |  Joel   |
|  Bruce Kirby  | … |  Etsivä DeBenedetto   |
Aiheesta muualla

Throw Momma from the Train Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Heitä mami junasta Elonet.
Heitä mami junasta AllMoviessa. (englanniksi)