stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
COVID-19:n pitkäaikaiset ja pysyvät vaikutukset
Etiologia (syntymekanismit) > Toiminnallinen häiriö

Koronaoireita on pidetty myös toiminnallisena häiriönä, missä oireet johtuvat psyykkisestä kuormituksesta ilman että niille olisi olemassa elimellisiä syitä. Neurologian professori Risto O. Roineen mukaan toiminnallinen komponentti on yleensä mukana muissakin sairauksissa, eikä se olisi yleensä ensisijainen syy long covidiin.
Vuonna 2024 Husin pitkittyneiden oireiden kuntoutuspoliklinikan ylilääkäri ja osastonlääkäri kirjoittivat, että puhe pitkittyneistä koronaoireista aiheuttaa turhaa pelkoa, esimerkiksi väitteet elinvaurioista ja dementiariskeistä. Riskikäsitysten normalisointi auttaa potilaita toimintakykyisiksi.
Pitkittyneitä oireita saa muista infektioista yhtä usein kuin koronasta. Oireet eivät siis näytä liittyvän koronavirukseen. Niitä voivat aiheuttaa kuormitustekijät ja haittakokemukset, kuten infektiot, tapaturmat, sairaudet tai vaikeat perhe- ja työtilanteet. Koronan aikainen liiallinen eristäytyminen yksinäisyys ja kuormittuneisuus voivat aiheuttaa turvattomuuden tunnetta, jopa uupumusta, kipua tai jatkuvaa ylivireyttä. Noin prosentti sai pitkittyneitä oireita.
Oireissa ei ole kyse elinvauriosta vaan oireet ovat oman mielen liiallista suojaustoimintaa, toiminnallinen häiriö. Samanlaisia ovat krooninen väsymysoireyhtymä, fibromyalgia ja ympäristöherkkyys. Useimmiten niitä saavat naiset ja aiemmin psyykkisistä sairauksista kärsineet.
Vaikutukset lapsilla

Suomessa lapsilla ei ole juurikaan ollut pitkää koronaa, esimerkiksi 13 keskussairaalasta ei löytynyt tammikuuhun 2021 mennessä yhtään tapausta alle 16-vuotiailla. Koko maasta niitä on löytynyt yhden käden sormilla laskettava määrä, ja hekin ovat yli kymmenvuotiaita. Muut hengitystieinfektiot ovat nyt isompi ongelma.
"Pitkän koronan" oireet näyttävät ainakin lapsilla yleensä johtuvan muusta kuin koronasta. Tutkimuskatsauksen mukaan ne ovat suunnilleen yhtä yleisiä koronan sairastaneilla lapsilla ja sairastamattomalla vertailuryhmällä. Yhdessä laadukkaimmista tutkimuksista koronatartunnan saaneista 9 prosentilla ja tartuntaa saamattomista 10 prosentilla oli oireita neljä viikkoa myöhemmin. Lapsi- ja aikuistutkimuksista usein puuttuu tällainen vertailuryhmä ja siksi pitkän koronan yleisyyttä yliarvioidaan: samanlaisia oireita tulee ilman koronaakin. Pitkää koronaa väitetään yleiseksi myös brittikyselyn perusteella, vaikka siinä vastausprosentti oli vain 13. Alakuloa, huolestuneisuutta ja onnetonta oloa koki 40 prosenttia vastanneista, mutta tutkijat uskovat sen kertovan myös koronapelosta ja rajoituksista, jotka lopettivat oleskelun koulussa ja ystävien kanssa.
Rokotetutkimuskeskuksen johtaja Mika Rämet totesi heinäkuussa 2021, että lasten pitkittyneistä covid-19-oireista on vain yksi pätevä tutkimus, ja siinä oireissa ei juuri ollut eroja virustaudin sairastaneilla ja sitä sairastamattomilla. Vuonna 2021 julkaistun tutkimuskatsauksen mukaan yli 12 viikkoa  jatkuvat oireet ovat  lapsilla ja nuorilla luultuakin harvinaisempia. Jos oireita oli 4-12 viikon kohdalla, ne olivat yleensä päänsärky, väsymys, uniongelmat, keskittymisvaikeudet tai vatsakipu.
Aiheesta muualla

Duodecim-terveyskirjaston artikkeli pitkästä koronasta
LongCovidSOS-potilasyhdistyksen kotisivu (englanniksi)
Satu Itkonen

| Satu Itkonen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  tietokirjailija, taidearvostelija, museopedagogi
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Satu Itkonen on suomalainen tietokirjailija, taidearvostelija ja museopedagogi. Koulutukseltaan hän on filosofian maisteri. Itkonen on selkokielen asiantuntija ja kouluttaja.
Teoksia

Itkonen, Satu: Sydän siveltimellä. Suomalaista naivismia, s. 119.  Helsinki:  Taidepiste, 1998.  ISBN 951-96451-3-6
Selkoa nykytaiteesta.  (Selkokirja)  Helsinki:  Kirjapaja, 2008.  ISBN 978-951-607-655-6
Kalle A. Ritokangas

| Kalle A>  Ritokangas |
| --- | --- |
 Kalle A. Ritokangas vuonna 1918.
Henkilötiedot
Syntynyt: 4. elokuuta 1895 Ähtäri
Kuollut: 10. tammikuuta 1965 (69 vuotta) Ähtäri
Ammatti:  opettaja, suojeluskuntalainen
Puoliso:  Aino Elina Miettinen (1922–)
Karl "Kalle" Arvid Ritokangas (4. elokuuta 1895 Ähtäri – 10. tammikuuta 1965 Ähtäri) oli suomalainen opettaja ja suojeluskuntalainen. Vuoden 1918 sisällissodan aikana hän johti Ähtärin suojeluskuntalaisista koottua valkoisen armeijan osastoa ja oli osallisena muun muassa kansanedustaja Samuli Rantasen teloitukseen. Myöhemmin hänet tunnettiin Keuruulla toimivan Haapamäen Yhteiskoulun pitkäaikaisena lehtorina, joka oli aktiivisesti mukana myös paikkakunnan yhdistyselämässä.
Henkilöhistoria

Varsinaiselta koulutukseltaan Ritokangas oli metsänhoitaja. 1920-luvun alussa hän toimi opettajana Sotkamossa ja myöhemmin pitkään muun muassa matematiikan, fysiikan, uskonnon ja liikunnan lehtorina Haapamäen Yhteiskoulussa. Ritokangas on kirjoittanut myös koulun 50-vuotishistoriikin vuonna 1957 ja nykyään oppilaitoksen ala-aulassa on kuvanveistäjä Vuokko Kimari-Ermalan tekemä Ritokankaan muistoreliefi.
Ritokangas tunnettiin innokkaana urheilumiehenä, Sotkamossa hän oli vuonna 1922 mukana aloittamassa Sotkamon Jymyn pesäpallotoimintaa ja Keuruulla Ritokangas vaikutti muun muassa Keuruun Seudun Ampujien puheenjohtajana vuodesta 1962 lähtien. Hänen harrastuksiinsa kuului myös partiotoiminta. Vuonna 1931 Ritokangas perusti Haapamäen Siniveikot -lippukunnan, jota hän johti kuolemaansa saakka. Lisäksi Ritokangas kirjoitti runoja, joita esitettiin lähinnä erilaisissa juhlatilaisuuksissa.
Sisällissodan aikainen toiminta

Ritokangas kuului Ahtärin suojeluskuntaan, joka sodan aikana oli osa V Mäntän pataljoonaa. Tammikuussa 1918 hän kävi Vöyrin sotakoulun, jonka jälkeen Ritokangas nimitettiin oman suojeluskuntayksikkönsä päälliköksi. Helmikuun 1. päivänä Ritokangas sai tehtäväkseen viiden jääkärikapteeni Paul Walleniuksen Vilppulassa vangitseman miehen kuljettamisen Haapamäeltä Seinäjoelle. Heidän joukossaan oli neljä punakaartilaista sekä SDP:n kansanedustaja Samuli Rantanen, joka ei kuulunut punakaartiin. Kuljetus tapahtui junalla, jossa matkustajana oli myös toinen kansanedustaja Jonas Castrén.
Seinäjoelle saavuttuaan Ritokangas muutaman alaisensa kanssa teloitti vangit 2.–3. helmikuuta. Rantasen lisäksi ammuttuihin kuuluivat Keuruulta kotoisin olleet nahkuri Eevert Lampinen (s. 1874) ja sekatyömies Heikki Saxberg (s. 1882) sekä vilppulalaiset työmies Nikolai Lahtinen (s. 1887) ja tynnyrintekijä Juho Salonen (s. 1879). Kansanedustaja Rantanen teloitettiin, vaikka hän ei kuulunut punakaartiin ja oli myös vastustanut aseelliseen kapinaan ryhtymistä. Myös muiden ampuminen rikkoi Mannerheimin ja senaatin antamaa julistusta suojeluskuntien aseellisesta vastustamisesta maanpetoksena, koska yksikään heistä ei ollut liittynyt aseelliseen vastarintaan. Ritokangas kuvaili itse teloituksia vuosi sodan jälkeen ilmestyneessä Arvid Borgin teoksessa Ähtärin suojeluskunta Suomen vapaussodassa 1918.
Myöhemmin Ritokangas joukkoineen suoritti vankien teloituksia ainakin Juupajoella 19.–20. maaliskuuta sekä huhtikuun alussa Tampereen taistelun aikana Takahuhdin ja Tammelan kaupunginosissa. Yhteensä hänen vastuullaan on 10–15 teloitusta. Ritokangas kirjoitti sisällissodan aikaisista tapahtumista ilmeisen katuvana muun muassa vuonna 1928 Jyväskylän suojeluskuntapiirin kymmenvuotisjuhlateoksessa sekä 1957 julkaistussa Haapamäen Yhteiskoulun historiikissa. Huhtikuun lopulla 1918 hänelle myönnettiin toiminnastaan II luokan vapaudenmitali. Sotilasarvoltaan Ritokangas oli vänrikki.
Teokseet

50-vuotias Haapamäen yhteiskoulu, yhdessä Jouko K. Järviön kanssa, Haapamäen Yhteiskoulun johtokunta, Keuruu, 1957.
Pekka Kytömäki

| Pekka Kytömäki |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 10. toukokuuta 1975 (ikä 49) Hämeenlinna
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  runoilija, kääntäjä
Kirjailija
Esikoisteos:  Ei talvikunnossapitoa (2015)
Palkinnot
 Tampereen kaupungin kirjallisuuspalkinto (2016) 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Pekka Kytömäki (s. 10. toukokuuta 1975 Hämeenlinna) on tamperelainen runoilija ja kääntäjä. Hän aloitti runouden kirjoittamisen 37-vuotiaana vuonna 2012 ja sai kunniamaininnan Pirkanmaan kirjoituskilpailun  lyriikkasarjassa vuonna 2014. Kytömäen esikoisrunokokoelma Ei talvikunnossapitoa ilmestyi vuonna 2015 ja sai Tampereen kaupungin kirjallisuuspalkinnon vuonna 2016. Palkintoperusteissa kiitettiin teoksen tiiviitä ja aforistisia runoja hiotusta ja oivaltavasta runokielestä.
Kytömäen toinen runokokoelma Valo pilkkoo pimeää ilmestyi vuonna 2016. Kytömäki on mukana vuonna 2017 ilmestyneessä kaksikielisessä runoantologiassa Lungfuls of Silence – Keuhkojen täydeltä hiljaisuutta yhdessä Arto Lapin ja Niklas Salmen kanssa. Palindromirunoista koostuva kolmas kokoelma Aattelu rulettaa ilmestyi vuonna 2018. Myös neljäs kokoelma Sytytys (2020) koostuu palindromirunoista. Viides kokoelma Historian pienmiehiä ilmestyi kesäkuussa 2023. Se on paluu kahden ensimmäisen runokirjan tyyliin.
Pekka Kytömäki on kirjailija Anni Kytömäen veli.
Teokset > Runoteokset

Ei talvikunnossapitoa.  Tampere:  Sanasato, 2015.  ISBN 978-952-5804-94-2
Valo pilkkoo pimeää.  Tampere:  Sanasato, 2016.  ISBN 978-952-7176-19-1
Aattelu rulettaa.  Rajamäki:  Aviador, 2018.  ISBN 9789527063507
Sytytys.  Rajamäki:  Aviador, 2020.  ISBN 9789527347508
Historian pienmiehiä.  Rajamäki:  Aviador, 2023.  ISBN 978-952-381-167-6
Teokset > Antologiat

Lungfuls of Silence – Keuhkojen täydeltä hiljaisuutta.  Tampere:  Sanasato, 2017.  ISBN 978-952-7176-33-7
Palkinnot

Tampereen kaupungin kirjallisuuspalkinto (2016)
Aiheesta muualla

Pekka Kytömäen Facebook-kirjailijasivu
Video esiintymisestä Runopiha-tapahtumassa Tampereella 6.7.2016
Ylöjärven Uutisten haastattelu
Raimo Tuomainen

| Raimo Tuomainen |
| --- | --- |
 Raimo Tuomainen Vihreiden puoluekokouksessa 2007.
Henkilötiedot
Syntynyt: 25. marraskuuta 1957 (ikä 66) Nilsiä
Poliitikko
Puolue:  Vihreät
Asema:  valtuutettu
Kotipaikka:  Kuopio
Aiheesta muualla
Virallinen sivu
Raimo Tuomainen (s. 25. marraskuuta 1957 Nilsiä) on terveyssosiologi, joka kuuluu ns. Kuopion koulukuntaan. Sen keskeinen terveyspoliittinen ja tutkimusteema on medikalisaatio. Hän on kirjoittanut medikalisaatiosta ja terveyspolitiikasta lukuisia kirjoja ja artikkeleita ja saanut myös kansainvälistä huomiota. Hän on julkaissut kirjoituksia terveyssosiologian ja -politiikan lisäksi uskonto- ja tieteensosiologian, väestötieteen ja terveyshallintotieteen aloilta. Tuomainen työskenteli pitkään Kuopion yliopistollisen sairaalan hallinnossa. Hän on koulutukseltaan yhteiskuntatieteiden lisensiaatti ja hallintotieteiden maisteri.
Tuomainen on toiminut Vihreän liiton puoluevaltuuskunnan varapuheenjohtajana sekä puoluehallituksessa. Hän oli vihreän liikkeen perustajajäseniä Kuopiossa ja Kuopion kaupunginvaltuutettu 2009–2012. Vaikka hän vastusti alkuaan liikkeen järjestymistä puolueeksi, hän on toiminut alusta pitäen puolueessa aktiivisesti. Hän oli vuoden 2007 eduskuntavaaleissa ehdolla Pohjois-Savosta ja sai 2 346 ääntä.
Tuomainen on julkaissut muutamia runokirjoja ja aforismeja sekä toiminut Kuopion Kaupunkilehden ja Viikkosavon kolumnistina. Hän on myös tasa-arvo-, vammaisasia- ja monikulttuurisuusaktiivi. Hän on ollut jäsen mm. valtioneuvoston asettamassa Tasa-arvoasiain neuvottelukunnassa ja Rintamaveteraaniasiain neuvottelukunnassa sekä Valtion liikuntaneuvoston Erityisryhmien liikunnan jaostossa, Opetusministeriön asiantuntijaelimessä, jonka alaa vammaisliikunta on. Hän on pitkäaikainen käräjäoikeuden lautamies, mistä hyvästä hänelle on myönnetty myös herastuomarin arvonimi. Tuomainen on toiminut pitkään puheenjohtajana Setlementti Puijolassa, joka Kuopiossa tunnetaan erityisesti monikulttuurisuuden edistäjänä.
Tuomaista voi pitää yhtenä vihreiden ideologeista. Hän korostaa sosiaalietiikan, oikeudenmukaisuuskysymysten ja pehmeiden arvojen tärkeyttä. Hän on vaikuttanut keskeisesti Vihreän liiton periaateohjelman 2006 sisältöön. Hän on mm. termin vihreä feminismi isä; tuon käsitteen hyväksyi puoluekokous 2006 periaateohjelmassaan. Hän on kiteyttänyt myös vihreiden kulttuuripoliittiset tavoitteet termiin ”monivärinen sinivalkoisuus”.
Yksityiselämä

Vuodesta 2011 Tuomainen on ollut naimisissa nepalilaisen naisen kanssa. Tuomaisella on yhteensä kahdeksan lasta. Hänen isänsä on näyttelijä Toivo ”Topi” Tuomainen.
Julkaisut

Kuopion läänin kuntien terveydenhuollon indikaattoritarkastelu.  Kuopio:  Kuopion yliopisto, 1985.  ISBN 951-780-703-1
Väestön uusiutumistason selittäjiä.  Kuopio:  Kuopion yliopisto, 1985.  ISBN 951-780-821-6
Runoitse miellettyä.  Kuopio:  R. Tuomainen, 1986.  ISBN 951-99749-5-4
Tikkala, Heikki & Myllykangas, Markku & Tuomainen, Raimo: Sekularisoituminen vai uskonnollistuminen? Malli elämänkatsomuksista kognitiivisen dissonanssin vähentämisstrategioina.  Tampere:  Kirkon tutkimuskeskus, 1991.  ISBN 951-693-161-8
Tuomainen, Raimo et al: Medikalisaatio. Aikamme sairaus.  Tampere:  Vastapaino, 1999.  ISBN 951-768-049-X
Eduskunnan valokatkaisin. Vihreiden runopoliittinen lennäkki.  Kuopio:  Kuopion vihreät, 2005.  ISBN 952-91-8533-2
Suutarinen, Suvi & Tuomainen, Raimo: Sanotaan. Runoja rakkaudesta.  Varkaus:  Suvi Suutarinen, 2006.  ISBN 952-92-1172-4
Älä lue tätä ikinä.  Tampere:  Siniplaneetta, 2010.  ISBN 978-952-5658-16-3
Savolaisaforismista para-aforismiin: epäkypsiä ajatuksia.  Tampere:  Mediapinta, 2017.  ISBN 978-952-236-572-9  Kirjan esittely
Miten olla maailmassa hyvännäköisenä mysteerinä.  Tampere:  Mediapinta, 2018.  ISBN 978-952-236-887-4  Kirjan esittely
Valaita purolla.  Tampere:  Mediapinta, 2018.  ISBN 978-952-236-955-0  Kirjan esittely
Aiheesta muualla

Raimo Tuomaisen kotisivut
V. T. Aaltonen

| V>  T. Aaltonen |
| --- | --- |
 Aaltonen 1930-luvulla. Kuva: Pietinen.
Henkilötiedot
Syntynyt: 25. syyskuuta 1889
Kuollut: 24. maaliskuuta 1955 (65 vuotta)
Kansalaisuus:  suomalainen
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto
Instituutti:  Metsäntutkimuslaitos
Tutkimusalue:  Metsätieteet
Viktor Toivo Aaltonen (25. syyskuuta 1889 Uusikirkko Tl – 24. maaliskuuta 1955 Helsinki) oli suomalainen metsätieteilijä ja Metsäntutkimuslaitoksen professori.
Henkilöhistoria

Aaltosen vanhemmat olivat kauppias Juho Viktor Aaltonen ja Helena Stenfors. Hänen ensimmäinen puolisonsa vuodesta 1921 oli Märta Heikel (1891–1932) ja toinen vuodesta 1939 Tyyne Alina Mantere. Aaltonen tuli ylioppilaaksi Uudenkaupungin yhteislyseosta 1909, suoritti metsänhoitotutkinnon 1913, jolloin hänestä tuli myös metsäkonduktööri, ja valmistui filosofian maisteriksi 1916, lisensiaatiksi 1917 ja tohtoriksi 1920. Breslaun yliopistossa hän opiskeli 1922–1923. Aaltonen toimi Metsätieteellisen tutkimuslaitoksen assistenttina 1918–1919, Evon metsäkoulun johtajana 1919–1921, metsähallituksessa metsänhoidon tarkastajana 1921–1923 ja sitten Metsätieteellisen tutkimuslaitoksen metsämaaopin professorina. Hän oli Suomen merkittävin metsämaan tutkija, mutta tutki myös maasäteilyä.
Aaltonen toimi Vapaa-ajattelijain liiton puheenjohtajana 1954–1955 ja julkaisi useita uskontokriittisiä teoksia, kuten Miksi en ole kristitty.
Teoksia

Metsänhoito-opin alkeet. 1934.
Miksi olen vapaa-ajattelija.  Helsinki:  Vapaa-ajattelijain liitto, 1949.
Työväestö kirkon kahleissa.  Helsinki:  Vapaa-ajattelijain liitto, 1951.
Miksi en ole kristitty.  (2., uudistettu painos (1. painos 1948))  Helsinki:  Vapaa-ajattelijain liitto ry, 1952.
Maasätely tieteen valossa. WSOY, 1952.
Miksi en kuulu kirkkoon.  Helsinki:  Vapaa-ajattelijain liitto ry, 1953.
Ristiriitainen Raamattumme.  Helsinki:  Vapaa-ajattelijain liitto ry, 1955.
Aiheesta muualla

Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
V. T. Aaltonen: Tieteellinen ajattelutapa. Vapaa ajattelija 6/1955.
Matti Kankaanniemi

Matti Kankaanniemi (s. 7. elokuuta 1974 Vammala) on suomalainen yritysjohtaja ja tutkija. Kankaanniemi toimii Suomen Terveysravinto Oy:n toimitusjohtajana. Koulutukseltaan Kankaanniemi on teologian tohtori ja kauppatieteiden maisteri. Hän on Åbo Akademin tutkija.
Teoksia

AD 30. Kirja Jeesuksen kuolemaan liittyvistä tapahtumista.  Art House, 2009.  ISBN 978-951-8844-49-8
The Guards of the Tomb (Matt 27:62–66 and 28:11–15). Matthew's Apologetic Legend Revisited.  Åbo Academy University Press, 2010.  ISBN 978-951-765-555-2
Uusi testamentti.  Perussanoma, 2011.  ISBN 978-951-888-525-5
Kankeat, hiljaiset ja tytyväiset? Kulttuuripsykologinen näkökulma tyrvääläiseen kansanluonteeseen.  Warelia, 2013.  ISBN 978-952-5940-15-2
The Identity of Jesus: Nordic Voices.  Mohr Siebeck, 2014.  ISBN 978-316-1522-04-8
Ilmiö Jordan B. Peterson.  Warelia, 2019.  ISBN 978-952-5940-37-4
Y. M. Biese

Yrjö Moses Jalmari (Y. M.) Biese (4. tammikuuta 1903 Helsinki – 7. marraskuuta 1983) oli suomalainen kielitieteilijä, Helsingin yliopiston dosentti vuodesta 1932, Turun yliopiston englannin kielen professori vuodesta 1946.
Henkilöhistoria

Biesen vanhemmat olivat prokuristi Ernst Jalmari Biese ja taidemaalari Helmi Katharina Ahlman. Hän pääsi ylioppilaaksi 1921 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1924, maisteriksi 1927, lisensiaatiksi 1928 ja tohtoriksi 1950. Biese oli Helsingin suomalaisessa normaalilyseossa ruotsin, latinan ja kreikan tuntiopettajana 1924–1928 sekä ruotsin ja englannin yliopettajana 1928–1948. Hän oli Sotakorkeakoulun englanninkielen opettajana vuodesta 1929 alkaen, yhteiskunnallisen korkeakoulun saksankielen opettajana 1929−1932 ja englanninkielen opettajana 1932−1946 sekä Helsingin yliopiston Rooman kirjallisuuden vt. professorina 1946−1949.
Yrjö Biese oli naimisissa vuodesta 1930 arkkitehti Iné Karstenin kanssa, jonka isä oli filosofian tohtori Hugo Karsten.
Teoksia

Biese laati muun muassa oppikouluissa pitkään käytössä olleita englannin kieliopin oppi- ja harjoituskirjoja.
Der spätlateinische Akkusativus absolutus und Verwandtes : eine Untersuchung auf dem Gebiete der lateinischen und vergleichenden Syntax, väitöskirja. Annales Academiae scientiarum Fennicae. Series B 22, 2. Suomalainen tiedeakatemia, Helsinki 1928
Englannin kielioppi. WSOY 1930
Ruotsinkielen käännöstehtäviä (ynnä toisen kotimaisen kielen tehtävät ylioppilastutkinnossa vv. 1919-1930). WSOY 1930
Lyhyt englannin kielioppi. WSOY 1931
Normaalilause tyylikeinona. Helsinki 1931
Englanninkielen ääntämisen opettaminen. Tekijä, Porvoo 1932
Ruotsinkielen käännöstehtävien ja ylioppilaskirjoitusten sanasto eli ruotsinkielen keskeistä sanavarastoa. WSOY 1932
Taistelu oppikoulusta : suoria sanoja oppikoulukomitean mietinnöstä : muutamia ajatuksia todellisesta oppikoulureformista. Tekjä, Helsinki 1933
A British reader. WSOY 1935
Englannin kieliopin alkeet. WSOY 1935
Ruotsin kielioppi. WSOY 1935
Englanninkielen ääntämisen perusteet. WSOY 1937
Opi ruotsia. WSOY 1938
Helsingin yliopiston englantilaisen filologian professoriviran täyttäminen. Tekijä, Helsinki 1940
Origin and development of conversions in English. Annales Academiae scientiarum Fennicae. Series B 45, 2. Suomalainen tiedeakatemia, Helsinki 1941
Opi ruotsia 1, Teksti ja kielioppi. WSOY 1945
Ruotsinkielen alkeet. 1-2. WSOY 1945
Some notes on the formation and use of nominal compounds in the Rig-Veda. Studia Orientalia 11, 7. Societas Orientalis Fennica, Helsinki 1945
Opi englantia 1. WSOY 1946
Keskikoulun englanninkielen oppikirja 1. WSOY 1948
Opi englantia 2. WSOY 1948
Opi ruotsia 2, Sanasto, harjoituksia, aakkosellinen sanasto, systemaattinen sanasto. WSOY 1948
Keskikoulun englanninkielen oppikirja 2. WSOY 1950
Notes on the compound participle in the works of Shakespeare and his contemporaries. Annales Academiae scientiarum Fennicae. Series B 63, 2. Suomalainen tiedeakatemia, Helsinki 1950
Some notes on the origin of the Indo-European nominative singular. Annales Academiae scientiarum Fennicae. Series B 63, 5. Suomalainen tiedeakatemia, Helsinki 1950
Käytännön ruotsia opiskelukortistona : opettaja E. Kukkosen menetelmän mukaan. Porvoo 1951
Lukion englanninkielen lukemisto ; toim. Y. M. Biese. WSOY 1951
Opimme ruotsia 1. WSOY 1953
Opimme ruotsia 2. WSOY 1956
Interjektiot kieliteorian ja kielipsykologian valossa : esitelmä Suomen tiedeseuran kokouksessa marraskuun 20 p. 1961. Årsbok / Societas scientiarum Fennica. Serie B 40, 2. Helsinki 1963
Aspects of expression. 1, Eugene O'Neill's "Strange intelude" and the linguistic presentation of the interior monologue. Annales Academiae scientiarum Fennicae. Series B 118, 3. Suomalainen tiedeakatemia, Helsinki 1963
Notes on the vocabulary in Compton Mackenzie's novel The lunatic republic. Turun yliopiston julkaisuja. Sarja B, Humaniora 78. Turku 1963
Onni Palaste

Onni Bovellán armeijan hiihtokilpailujen voittajana helmikuussa 1942.
Yläkuvassa Palasteen partio partiomatkalla, alakuvassa (Palaste toinen vas.) matkaa suunnitellaan. Molemmat kuvat (SA-kuva) on otettu 13. elokuuta 1942 Rukajärven suunnalla.
Onni Palaste (vuoteen 1945 Onni Bovellán, 27. joulukuuta 1917 Kiuruvesi – 1. heinäkuuta 2009 Helsinki) oli tuottelias suomalainen sotakirjailija, genressään yksi maan tunnetuimmista. Hänen tuotantoonsa kuuluu 19 teosta.
Elämänvaiheet

Palasteen sukujuuret ovat Iisalmessa ja Kiuruvedellä. Isän suvusta, Iisalmen Bovellaneista, osa otti käyttöön Palaste-nimen, osa Laine-nimen, kuten Edvin Laineen vanhemmat. Bovellanin suku on lähtöisin alun perin Ranskan Lyonista, josta ensimmäinen kantaisä 1700-luvulla asettui Iisalmeen.
Palaste oli koulutukseltaan liikuntaneuvoja. Hän kilpaili Suomen-mestaruustasolla uinnissa, hiihdossa ja yhdistetyssä ja osallistui Lahden maailmanmestaruushiihtoihin yhdistetyssä 1938. Hän oli Vuokatin urheiluopiston ensimmäinen johtaja vuosina 1946–1954, jolloin hän asui Sotkamossa. Sen jälkeen hän toimi urheiluliikkeen johtajana Kajaanissa. Suomen sotaveteraaniliiton palveluksessa hän oli 1954–1960. Palaste oli myös taidemaalari. Vuonna 1981 hän muutti kirjailijantyönsä vuoksi kotiseudultaan Kainuusta Helsinkiin voidakseen hyödyntää paremmin arkistoja.
Palaste oli myös sotaveteraani. Talvisodassa hän taisteli eversti Siilasvuon joukoissa. Talvisodan aikana hän pääsi myös ensimmäiselle kaukopartiomatkalleen. Kokemuksista syntyi 1979 teos Suomussalmen sankarit.
Jatkosodassa Palaste palveli 14. divisioonassa Rukajärvellä juuri niiden miesten aseveljenä, joita hän kirjailijana kuvasi 50 vuotta myöhemmin. Hän toimi pataljoonanselvennä jääkärijoukkueen varajohtajana ja johtajana. Sotien aikana hän yleni aina alikersantista ylikersantiksi saakka.
Arkkitehti Kari Palaste on Onni Palasteen poika.
Tuotanto

Merkittävin Palasteen ammatillisista tehtävistä oli kirjailijanura. Hän aloitti kirjoittamisen jo rintamalla, mutta menestysteokseksi noussut esikoisteos Rukajärven sissit ilmestyi vasta 1967. Teoksen ilmestyessä Palaste toimi liikemiehenä.
Teoksia on luonnehdittu dokumenttiromaaneiksi tai fiktiivisiksi dokumenteiksi. Palaste hyödynsi kirjailijantyössään Rukajärven suunnan historiatoimikunnan keräämiä 14. divisioonan miesten sotamuistelmia  teoksissaan Raappanan miehet (1996) ja Korpisodan sankarit (1998). Omien sotakokemusten rinnalla Palaste laajensi kirjailijankuvaansa historialliseen romaaniin isonvihan aikoja kuvaavissa Simo Hurtta -aiheisissa romaaneissaan. Omiin kokemuksiin pohjautuva kerronta toi Palasteen teoksiin aitoutta, joka oli merkittävä valtti hänen kirjoissaan.
Teoksia

Rukajärven sissit, 1967
Minä, desantti, 1970
Sissi rajan takaa, 1972
Siviilisissit Stalinin kanavalla.  WSOY, 1973.  ISBN 951-0-05938-2
Simo Hurtta -sarja
Simo Hurtta, 1978
Simo Hurtta ja Anna, 1982
Simo Hurtta ja isoviha, 1983
Suomussalmen sankarit, 1979
Talvisodan ääniä, 1980
Irina ja Mannerheim, 1981
Aina Hangosta Petsamoon, 1984
Sissiretki surman suuhun, 1985
Isät katsovat poikiaan, 1985
Toki kallehin on vapaus, 1986
Lapin sissi, 1988
Viimeiseen sissiin, 1992
Raappanan miehet, 1996
Korpisodan sankarit, 1998
Kaukopartio, 2003
Onni Palaste puolisonsa kanssa vuonna 2007.