stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mikael Nord
Tuomariura

Mikael Nord on toiminut IIHF:n alaisena jääkiekkotuomarina kaudesta 2008-2009 lähtien. SHL:ssä hän tuomaroinut neljä kautta, SM-liigassa kaudella 2012-2013 kaksi ottelua (kansainvälinen erotuomarivaihto) ja jääkiekon maailmanmestaruuskilpailuissa kolme kertaa.
Nordin tuomarointi nousi otsikoihin jääkiekon maailmanmestaruuskilpailuissa 2014, kun Suomi ja Venäjä kohtasivat alkusarjan ottelussa. Kyseisessä ottelussa Nord toimi päätuomarina yhdessä ruotsalaisen Marcus Vinnerborgin kanssa. Venäjän Vadim Šipatšov taklasi Suomen Pekka Jormakkaa rajusti päähän toisen erän alussa. Taklauksen seurauksena Jormakka jäi tajuttomana jäähän makaamaan neljän minuutin ajaksi ennen kuin hänet kuljetettiin paareilla pois jäältä jatkotutkimuksiin. Tuomariston ja Nordin mielestä taklaus oli puhdas eikä Shipatsheville tuomittu tilanteesta rangaistusta. Tapahtuman käsittely eteni kuitenkin ottelun jälkeen kurinpitokäsittelyyn, jossa Shipatsheville tuomittiin kolmen ottelun mittainen pelikielto.
Nordin tuomarointi nousi jälleen otsikoihin vuotta myöhemmin jääkiekon maailmanmestaruuskilpailuissa 2015 niin ikään Suomen ja Venäjän välisessä alkusarjan kohtaamisessa. Nord toimi ottelussa päätuomarina yhdessä ruotsalaisen Tobias Björkin kanssa. Suomen Leo Komarov taklasi Venäjän Jevgeni Medvedeviä puhtaan näköisesti kädet alhaalla ylävartaloon avauserän lopussa. Taklauksen seurauksena Medvedev jäi tuskaisen näköisenä jäähän makaamaan mutta jatkoi myöhemmin pelaamista heti toisessa erässä. Tuomarit määräsivät Komaroville 5+20-minuuttisen rangaistuksen polvitaklauksesta. Heti ottelun jälkeen Suomen maajoukkueen päävalmentaja Kari Jalonen totesi, että Suomi vie asian käsittelyn eteenpäin. Jalosen mielestäsi tilanne ei ollut ollenkaan jäähyn arvoinen taklaus. Lisäksi ihmetystä herätti, että otteluun oli valittu kaksi ruotsalaista päätuomaria, vaikka ottelun tulos määräsi Ruotsin vastustajan puolivälieriin niin sanottuun kuolemanotteluun. Tilanteen jatkokäsittelyssä IIHF:n kokouksessa Komarovin pelikielto kumottiin. Kurinpitokomitean venäläisen jäsenen Valeri Kamenskin mukaan tilanteesta olisi saanut tuomita korkeintaan kaksi minuuttisen jäähyn. Tapahtuman jälkeen Nord ei saanut enää jatkaa turnauksessa.
Mikael von Kothen

Mikael von Kothen (ven. Михаил Фридрихович фон Коттен, Mihail Fridrihovitš fon Kotten; 11. lokakuuta (J: 29. syyskuuta) 1870 Vilna – 17. maaliskuuta (J: 4. maaliskuuta) 1917 Helsinki) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraalimajuri.
Mikael von Kothenin vanhemmat olivat kenraalimajuri Fredrik Oskar Teodor von Kothen ja Nadežda Alexandrovna Levsina ja puoliso vuodesta 1895 Vera Alexejevna Sädkov. Mikael von Kothen valmistui 1. Paavalin sotakoulusta Pietarista 1891 ja määrättiin aliluutnanttina palvelukseen 27. tykistöprikaatiin. Luutnantiksi hänet ylennettiin 1895. Von Kothen suoritti Nikolain yleisesikunta-akatemian kurssin 1895–1897. Alikapteeniksi hänet ylennetiin 1897 ja komennettiin 1901 Vilnan sotilaspiirin tykistön aluehallinnon esikunnan vanhemman adjutantin apulaiseksi. Hän erosi sotapalveluksesta kapteenina maaliskuussa 1903, mutta palasi palvelukseen jo lokakuussa ratsumestarin arvossa, määrättynä Venäjän santarmikuntaan ja palvellen virkamiehenä Pietarin kaupungin prefektin kansliassa. Hänet ylennettiin everstiluutnantiksi 1906 ja siirrettiin yleisen turvallisuus- ja vartiointiosaston päälliköksi Moskovaan. Everstiksi 1908 ylennettynä hänet siirrettiin vastaavaan tehtävään Pietariin. Vuonna 1914 von Kothen erosi sotapalveluksesta toisen kerran, nyt kenraalimajurina, mutta astui taas palvelukseen kesällä 1915. Ensimmäisen maailmansodan aikana hän toimi muun muassa jalkaväkiprikaatin esikuntapäällikkönä vuonna 1915 ja 116. jalkaväkidivisioonan esikuntapäällikkönä Viaporissa 1916–1917. Viimeksi hän toimi 128. jalkaväkidivisioonan väliaikaisena esikuntapäällikkönä Helsingissä.
Kapinoivat venäläissotilaat surmasivat von Kothenin helmikuun vallankumouksen upseerisurmien yhteydessä Helsingissä 17. maaliskuuta 1917. Hän saapui 128. jalkaväkidivisioonan komentajan, kenraaliluutnantti Pjotr Tihonovitšin kanssa autolla Vilhonkatua pitkin Rautatientorille, jossa sotilaat vaativat heitä luovuttamaan aseensa. Von Kothen kieltäytyi ja ampui pistoolillaan häntä ympäröineitä sotamiehiä ja matruuseja haavoittaen kuolettavasti vähintään yhtä, toisten tietojen mukaan jopa viittä heistä. Tämän jälkeen häntä lyötiin kiväärinperällä päähän, hänet kiskottiin ulos autosta ja häneen ammuttiin rinnan päällä istuen ainakin sata laukausta. Myös Tihonovitš surmattiin. Von Kothen on haudattu Helsingin ortodoksiselle hautausmaalle.
Mikael von Kothenin veli oli kenraalimajuri ja senaattori Alexander von Kothen.
Hurissalo

Hurissalo
| --- | --- |
Sijainti:  Puumala, Mikkeli (Anttola) Etelä-Savo Suomi
Vesialue:  Saimaa: Lietvesi, Luonteri, Louhivesi, Yövesi, Ruokovesi
Korkein kohta:  178 m mpy. 
Pinta-ala:  174 km²  
| --- | --- |
Asukasluku:  noin 300
Asutuskeskukset:  Hurissalo
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Hurissalo on Saimaan toiseksi suurin saari, joka sijaitsee Puumalan ja Mikkelin kunnissa Etelä-Savossa eteläisen Saimaan luoteispäässä. Saarena se on Saimaan toiseksi suurin saari. Se on myös samanniminen saarella sijaitseva kylä.
Historiaa

Kangasniemen nokalla sijaitsevan Vuolteenniemen editse levennettiin salmea Vuolteen kanavaksi vuonna 1836. Siitä tuli kuitenkin liian kapea ja mutkainen, etteivät suurimmat Saimaan laivat voineet sitä käyttää. Sen reunat ovat kivimuurattuja ja sen pituus on tulkinnasta riippuen 70–120 metriä. Kanavan leveys on vain 6–7 metriä. Kanavan tarkoituksena oli lyhentää Louhiveden ja Yöveden välistä siirtymää, jossa muuten olisi pitänyt kiertää Hurissalo tehden 70 kilometriä pitemmän matkan. Sitä olisi voinut lyhentää vielä viidellä kilometrillä avaamalla Läpikiven kannas vesiliikenteelle. Kanavasta tuli tarpeeton, kun Someenjärvelle rakennetut Varkaantaipaleen ja Kirkkotaipaleen kanavat valmistuivat vuonna 1877.
Aiheesta muualla

Hurissalon kylän omat kotisivut
Kuvagalleria

Hurissalon Harrastajateatteri 2007
Pursialan hiidenkirnu
Hiidenpirnun aitaukset
Etelä-Savon vuoden kylät
Mick Audsley

Mick Audsley (s. 1949 Lontoo) on brittiläinen elokuvaleikkaaja. Hän on voittanut BAFTA-palkinnon Stephen Frearsin elokuvan The Snapper leikkauksesta vuonna 1994 ja ollut ehdolla vuoden 1988 elokuvasta Valheet ja viettelijät. Audsley on leikannut myös muun muassa elokuvat Prick Up Your Ears (1987), Veren vangit (1994), 12 apinaa (1995), Harry Potter ja liekehtivä pikari (2005) ja Idän pikajunan arvoitus (2017).
Aiheesta muualla

Mick Audsley Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Martti Hela

| Martti Hela> Martti Helander |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 7. joulukuuta   1890 Tampere
Kuollut: 25. lokakuuta 1965 (74 vuotta) Helsinki
Ammatti:  opettaja, rehtori, urkuri, säveltäjä
Arvonimi: professori
Vanhemmat:  Aksel Mikael Hela ja Serafina Hela (o.s. Stenstam)
Puoliso:  I Anna Maria Hela (o.s. Kiviranta), II Maj Karin Hela (ent. Kivekäs o.s. Snellman)
Lapset:  Ilmo, Jarmo Antamo ja Raili Anneli
Muut tiedot
Aktiivisena:  1917-1964
Koulutus: kanttori-urkuri, filosofian kandidaatti, lisensiaatti, tohtori
Merkittävät teokset: oratorio Valtakunta
Tyyli:  sävelsi kantaatteja, oratorioita, sävelsi ja myös runoili kuoro- ja yksinlauluja, kirjoitti ja suomensi kirjoja
Martti Mikael Hela ent. Helander (7. joulukuuta 1890 Tampere – 25. lokakuuta 1965 Helsinki) oli suomalainen opettaja, urkuri ja säveltäjä. Hän sai professorin arvon 1954.
Perhetaustat

Martti Hela syntyi Aksel Mikael ja Serafina (o.s. Stenstam) Helan (ent. Helanderin) perheeseen.
Helan puoliso oli Anna Maria Kiviranta (1892–1931). Akateemikko Ilmo Hela (1915–1976) oli heidän poikansa. Toinen poika Jarmo Antamo Hela (1919–1939) kuoli talvisodassa. Hänet löydettiin kaatuneena Suomussalmen Hulkonniemen viivytystaistelujen jälkeen Kiantajärven Niskanselän jäältä 8. joulukuuta 1939. Heillä oli myös tytär Raili Anneli Penttinen o.s. Hela (1921–2008).
Anna Marian kuoltua vuonna 1931 avioitui Martti Hela seuraavana vuonna leskirouva Maj Karin Kivekkään o.s. Snellman (1889–1990) kanssa. Avioliiton myötä tuli myös Majn tytär Kaja Arjas o.s. Kivekäs(1918–1978) sisareksi muille perheen lapsille.
Koulutus

Hela kirjoitti ylioppilaaksi Tampereen suomalaisesta yhteiskoulusta 1908. Hän opiskeli Helsingin yliopistossa syksystä 1908 kevääseen 1909 luonnontieteitä fysikaalis-matemaattisessa osastossa. Musiikkitiede tuli jo silloin mukaan enenevässä määrin. Hela valmistui Helsingin lukkari-urkurikoulusta kanttori-urkuriksi 1912. Syksyllä 1910 hän kirjoittautui historiallis-kielitieteelliseen osastoon ja suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon 1914 pääaineena musiikkitiede. Hän opiskeli erityisesti sävellystä professori Ilmari Krohnin johdolla. Opintoaloina Helalla oli myös estetiikka, nykykansain kirjallisuus, teoreettinen filosofia sekä taidehistoria. Hela suoritti kasvatusopin tutkintoja vuosina 1916–1917 ja väitteli vuonna 1924 aiheesta Nils Ströbäck, kuvaus Suomen urkurakentamisen vaiheista Ruotsin vallan aikana sekä suoritti filosofian lisensiaatin tutkinnon 1925 Helsingin yliopistossa aineinaan musiikkitiede, pedagogiikka ja teoreettinen filosofia. Filosofian tohtoriksi Hela promovoitiin Helsingin yliopistossa 1932. Ulkomaisia opintoja hän harjoitti Berliinissä ja Dresdenissä. Hela oli mieleltään englantilaissuuntautunut, anglofiili. Hän teki lisäksi opintomatkoja Euroopan maihin ja Yhdysvaltoihin.
Työura

Helan työura alkoi oli Jyväskylässä kaupunkiseurakunnan kanttori-urkurina 1914–1916. Suomen kirkon sisälähetysseuran kirkkomusiikkikoulun johtajana ja opettajana Sortavalassa hän oli 1916–1919. Rauman seminaarin musiikin lehtorina hän toimi 1919–1927, Kajaanin seminaarin johtajana ja kasvatusopin opettajana 1927–1943, Heinolan seminaarin rehtorina 1943–1947 ja Helsingin väliaikaisen opettajakorkeakoulun rehtorina 1947–1954. Presidentin valitsijamiehenä hän oli 1931, 1937 ja 1943.
Hela oli tutustunut Englannissa herbartzilleriläiseen opetusmetodiin ja käytti sitä. Hän myös järjesti opiskelijoille ulkomaanmatkoja Englantiin. Hän kuului vuosikymmeniä Moraalinen varustautuminen, MRA, -järjestöön.
Helan toiminnoissa oli ennakkoluulottomuutta ja ripeyttä. Radiota käytettiin  Kajaanin seminaarissa opetuksen apuvälineenä heti kun ne tulivat Kainuussa myyntiin. 1930-luvulla Helalla oli musiikkipakinoita yleisradiossa.
Kajaanin seminaarin päärakennus tuhoutui tulipalossa 1929. Menetettiin kaksi seminaarilaista, uudehkot urut, kirjallisuutta, maalauksia ja laitoksen arkisto. Uusi päärakennus saatiin opetuskäyttöön puolentoista vuoden kuluttua syksyllä 1930.
Kajaania pommitettiin 13 kertaa talvisodan aikana. Eräs seminaarin rakennuksista tuhoutui. Helan Ilmo-pojan ensimmäinen, meteorologiaa käsittelevä väitöskirja tuhoutui tällöin, joten tuho kosketti tätenkin ikävästi Helan perhettä.
Helan aikana Kajaanin seminaariin saatiin pätevää opettajakuntaa. Urheilu-, musiikki- ja kulttuurikasvatus olivat esimerkillisiä ja vireitä. Seminaarissa toimi useita kuoroja ja orkestereita. Myös kirjallisuus oli arvossaan. Sotilastaitojakin harjoitettiin  kahdessa suojeluskuntakomppaniassa.
Jatkosodan aikana Hela toimi Mieslahdessa itäkarjalaisten opettajaleirin suunnittelijana ja johtajana. Hela kuului Isänmaalliseen kansanliikkeeseen ja oli aktiivinen heimoaatteen kannattaja.
Hela  palasi Mieslahdesta johtamaan Kajaanin seminaaria 1942. Moni  hänen oppilaistaan oli kuollut sodassa. Hela itse menetti sodassa oman poikansa ja asuntonsa. Hänen oli vaikeaa jatkaa tehtävässään, joten hän irtisanoutui ja siirtyi Heinolaan 1943.
Pedagogina, säveltäjänä, kirjailijana

Hela harrasti urkumusiikkia ja perehtyi syvällisesti alaan. Hän sävelsi 13 kantaattia ja noin sata laulua. Moniin kuoro- ja yksinlauluihinsa hän runoili tekstin itse. Hän sävelsi myös orkesterisäestyksellisen oratorion Valtakunta 1962. Hela kokosi kansanlauluja Hämeestä sekä johti pedagogin työnsä ohessa amatöörikuoroja ja -orkestereita.
Helan säveltämiä ovat muun muassa virsi Jeesuksesta laulan (vk 276) ja laulu Talitintti maaliskuussa. Edellisen sanat ovat Simo Korpelan, jälkimmäisen Helan. Hela on myös sanoittanut ja säveltänyt Hiljaisen joululaulun.
Teokseen Kasvatustavoitteita (1940) on koottu Martti Helan 1930-luvulla Kajaanin silloisessa miesseminaarissa lukuvuosien alussa ja lopussa pitämiä puheita. Niissä kuvastuu huolta kansakoulun tuloksista, pohdiskelua, onko syy opettajissa ja kansassa.
Hela siteerasi Uno Cygnaeusta: "Seminaarin tulee olla  kasvatuslaitos, jossa oppilaat esimerkin ja tavan voimalla harjoitetaan vakavaan, tosikristilliseen elämänkäsitykseen,  vireään ja uutteraan työhön."
Tuleville opettajille Hela antoi haastetta:  "Tehkää työtä, tehkää työtä!  Oppikaa voittamaan luontainen velttous... Oppikaa pääsemään alkuun milloin vain ja  tunteesta riippumatta!"
Ja edelleen Hela valotti oppimisen painopistettä: "Menettelytapojansa täytyy tarkistaa ja miettiä. Opettaja ehkä kyllä osaa, mutta lasten täytyisi osata. Ja oppia. On saatava lapset omatoimisesti oppimaan. Sillä eihän oppimisesta muuten tule täyttä totta. Ja opettajan on yhtä rinnan vaadittava lapsilta työntekoa."
Hela innosti: "Innostunut ja sisäisesti vireä ihminen  opettajana voi antaa ja temmata mukaansa oppilaansakin.  Pitäkää sielunne virkeinä. Käykää kuuntelemassa muitakin. Te tuuletatte luokkianne ja aukaisette niiden akkunoita. Tuulettakaa itseännekin ja aukaiskaa sielujenne akkunoita."
Tulevaisuuden koulun Hela visioi tällaiseksi: "Tulevaisuuden koulu ei luultavasti ole opettaja- eikä oppilaskeskeinen. Miksi ei tulevaisuuden koulu voisi olla yhtä hyvin Jumala-keskeinen koulu."
Julkaisutuotantoa

Laulu kansakouluopetuksen virkistysaineena, Valistus, 1917.
Kirkkokonserteista, Otava 1921.
Nils Strömbäck. Kuvaus Suomen urkurakennuksen vaiheista Ruotsin vallan aikana, WSOY 1924.
Kansakoulun laulunopetusohjelma opetusviitteineen. Valistus 1926.
Koraalinsoiton valmistekirja, Kustantaja tuntematon WSOY 1926.
Seurakuntakodin lehti: Kajaanissa adventtina 1928. Toim. Aarne Vasunta, Kaarlo Aulis, Martti Hela. Kajaanin seurakuntakoti, 1928.
Saksan nykyinen kansakoulunopettajain valmistus, Kustantaja tuntematon 1930.
Seminaariemme opettajanvalmistuksen tehostamisen välttämättömyydestä: esitelmä seminaarinopettajain kokouksessa Helsingissä 9/1 -35. Kustantaja tuntematon 1935.
Sodan ja rauhan lauluja. Otava, 1940.
Oxfordia oppimassa, WSOY 1935.
Englannin koulujen opettajainvalmistus, Otava 1938.
Kasvatustavoitteita, WSOY 1940.
Luonteenkasvatuksen etiikka, WSOY 1948.
Koululaulusikermiä, WSOY 1953.
Kuorolaulun käsikirja, Otava 1958.
Julkaisutuotantoa > Suomennoksia

Cornelius, Peter. Isä meidän. Suomentanut Martti Hela. WSOY, 1914.
Doyle, Arthur Conan. Kadonnut maailma : kertomus niistä hämmästyttävistä seikkailuista, joihin äskettäin joutuivat professori Geroge E. Challenger, lordi John Roxton, professori Summerlee ja mr. E. D. Malone. Suomentanut Martti Hela. Gummerus, 1916.
Paulsen, Friedrich. Pedagogiikka. Suomentanut Martti Hela. WSOY, 1930.
Buchman, Frank N. D., Uuden maailman puolesta. Suomentanut Martti Hela ja työryhmät. WSOY, 1957.
Hovelsen, Leif. Kaikki odottavat. Suomentanut Martti Hela. WSOY, 1959.
Pontoppidan, Morten. Odysseuksen harharetket niin kuin ne olen kertonut lapsilleni. Suomentanut Martti Hela; kuvittanut Niels Skovgaard. WSOY, 1959.
Julkaisutuotantoa > Sävellyksiä

Ikirauhan ikävä : kantaatti tenoriäänelle ja sekakuorolle urkujen tai pianon säestyksellä. Tekijä, 1923.
Mendelssohn Bartholdy, Felix, Paulus : oratorio. Suomentaneet Martti Hela kuorot, Urho Puurtinen resitatiivit ja soolot. Kustantaja tuntematon, 1926.
Julkaisutuotantoa > Sävellyskäsikirjoituskokoelmasta

Kotelo A: Kantaatteja 5 kappaletta, (sanat Martti Hela, Lauri Pohjanpää, Psalmi 84), oratorio Valtakunta sekä Musiikkia näytelmään Lea (sanat Aleksis Kivi,  keskeneräinen)
Kotelo B Juhlamessu, op. 24
Kotelo C Orkesteri- ja soitinsävellyksiä 18 kappaletta
Kotelo D I Yksinlaulut, lastenlaulut sekä kuoro- ja joukkolauluja 8 kappaletta, (sanat Karl Busse, Martti Hela, Simo Korpela, Armas Maasalo)
Kotelo D II Lastenlauluja 14 kappaletta (sanat Ester Ahokainen, Jaakko Haavio, Martti Haavio, Martti Hela, P. S. Juonoja, Kansanruno, Samuli Paulaharju, Anna-Maija Raittila, Matilda Sirkkola)
Kotelo D III Kuorolauluja 59 kappaletta (sanat J. H. Erkko, J. F. Hiivala, Anna Hela, Martti Hela, Matti M. Ilkka, Salli Järvelä, Axel Kallas, Simo Korpela, V. A. Koskenniemi, Jussi Kukkonen, J. K. Kulomaa, Eino Käyhkö, F. H. B. Lagus, Lastenloru, Helena Luoma, Lauri Pohjanpää, Antti Rytkönen, A. Salmela, Eeva Salomaa, Aate Virein?, J. J. Wecksell)
Kotelo D IV Hengellisiä lauluja ja virsiä 10 kappaletta
Aiheesta muualla

Kainuun tuntemattomat suuruudet, osa 21 : Martti Hela, Yle Kainuu 21.2.2012 (Yle Areena)
Kuka kukin on 1954 (verkossa)
Kajaanin seminaarialue vaurioitui pahasti helmikuun 1940 suurpommituksessa.
Eläkeläinen Martti Hela säveltää.
Mika Niskanen

| Mika Niskanen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 24. heinäkuuta 1973 (ikä 51) Helsinki
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  183 cm
Paino:  82 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1994–2008
Aik. seurat:  Ilves (SM-liiga), HV-71 (Elitserien), Timrå IK (Elitserien), HIFK (SM-liiga), Blues (SM-liiga), Pelicans (SM-liiga), KalPa (SM-liiga), Haukat (I-divisioona)
Mika Niskanen (s. 24. heinäkuuta 1973 Helsinki) on suomalainen uransa päättänyt jääkiekkopuolustaja.
Alun perin Niskanen on Jokereiden kasvatteja, mutta ei pelannut siellä yhtään SM-liigaottelua. Hän aloitti aikuisten pelit kaudella 1994–1995 Järvenpään Haukoissa 1-divisioonassa, josta siirtyi kolmen kauden jälkeen KalPaan. Kuopiossa Niskanen pelasi yhden kauden, josta siirtyi syksyllä 1998 Pelicansiin. Niskasen lopullinen läpilyönti jääkiekkoilijana tapahtui Pelicansin noustua SM-liigaan keväällä 1999. Lahdessa Niskanen pelasi neljä kautta siirtyen tämän jälkeen kahdeksi kaudeksi Ruotsin pääsarjajoukkue HV-71:een.
Kauden 2004–2005 Niskanen aloitti Bluesissa siirtyen loppukaudesta takaisin HV-71:een. Kauden 2005–2006 Niskanen pelasi kokonaan HV-71:ssä. Seuraavan kauden 2006–2007 Niskanen aloitti HIFK:ssa siirtyen loppukaudesta taas Ruotsiin, tällä kertaa Timrån riveihin. Kaudella 2007–2008 Niskanen edusti HV-71:tä, Tampereen Ilvestä ja Ruotsin 1-divisioonan (kolmanneksi korkein taso) Örebrota.
Niskanen pelasi kolme A-maaottelua, joissa hän sai neljä jäähyminuuttia. Pelaajauransa jälkeen hän on toiminut valmentajana.
Aiheesta muualla

Mika Niskanen Eurohockey.com. (englanniksi)
Hyvien tapojen lähettiläät

Hyvien tapojen lähettiläät ovat eri ikäisiä ja eri aloja edustavia Tapaseuran vuosittain valitsemia henkilöitä. Valitun tulee olla julkisuudesta tuttu, kaikkien arvostama henkilö, joka säteilee ympärilleen ystävällisyyttä, jolla on kauniit käytöstavat ja annos henkilökohtaista karismaa.
Hyvien tapojen lähettiläät

Vuonna 2000:
Ministeri Helvi Sipilä
Laulaja, näyttelijä Antti Pääkkönen
Maailmanmestari Tuuli Matinsalo
Laulaja Katri Helena Kalaoja
Uutisankkuri Arvi Lind
Pastori Marianne Heikkilä
Vuonna 2001:
Olympiavoittaja Arsi Harju
Viulutaiteilija Réka Szilvay
Vuonna 2002:
Teatterineuvos Kyllikki Forssell
Tennispelaaja Jarkko Nieminen
Vuonna 2003:
Kansanedustaja Sari Essayah
Toimittaja Hannu Lehtilä
Vuonna 2004:
Huippu-uimari Hanna-Maria Seppälä
Viulistiveljekset Pekka Kuusisto ja Jaakko Kuusisto
Vuonna 2005:
Toimittaja Maarit Tastula
Muotoilija Markku Piri
Vuonna 2006:
Liikunnanohjaaja, kirjailija Anu Mylläri
Liikunnanohjaaja, golfopettaja Pete Seppälä
Vuonna 2007:
Runoilija Heli Laaksonen
Toimittaja Arto Nyberg
Vuonna 2008:
Näyttelijä Minna Haapkylä
Näyttelijä Hannu-Pekka Björkman
Vuonna 2009:
Taiteiden maisteri, kirjailija Umayya Abu-Hanna
Ulkoministeri Alexander Stubb
Vuonna 2010:
Uutisankkuri Urpo Martikainen
Vuonna 2011:
Seiväshyppääjä Minna Nikkanen
Näyttelijä Seela Sella
Uutisankkuri Peter Nyman
Vuonna 2012:
Toimittaja Pirkko Arstila
Toimittaja Riku Riihilahti
Vuonna 2013:
Toimittaja / kirjeenvaihtaja, kirjailija Helena Petäistö
Toiminnanjohtaja Heikki Hursti
Vuonna 2014:
Pikajuoksija  Nooralotta Neziri
Laulaja Robin Packalen
Vuonna 2015:
Toimitusjohtaja Tiina Alahuhta-Kasko
Ylikonstaapeli Marko "Fobba" Forss
Vuonna 2016:
Yrittäjä, juontaja, evakelista Anne Pohtamo-Hietanen
Entinen freestylelaskija Pekka Hyysalo
Nuorten hyvien tapojen lähettiläät

Nuorten hyvien tapojen lähettiläiden valinnan Tapaseura on antanut nuorille itselleen. Valitsijoina on toiminut eri koulujen oppilaita.
Vuonna 2000, valitsijana Rauman normaalikoulu:
Anna Eriksson
Konsta Hietanen
Vuonna 2001, valitsijana Hämeenlinnan normaalikoulu:
Timo Pärssinen
Maija Vilkkumaa
Vuonna 2002, valitsijana Pielaveden lukio:
Jarkko Nieminen
Tiia Piili
Vuonna 2003, valitsijana Tornin yhteislyseon lukio:
Teemu Tainio
Tanja Poutiainen
Vuonna 2004, valitsijana kuusamolainen Torangin koulu:
Hanna-Maria Seppälä
Saku Koivu
Vuonna 2005, valitsijana Muotoiluinstituutin opiskelijat:
Bettina Sågbom
Tommi Evilä
Vuonna 2006, valitsijana Ruskeasuon koulu:
Hanna Pakarinen
Leo-Pekka Tähti
Vuonna 2007, valitsijana Kuortaneen yhteiskoulu ja lukio:
Kiira Korpi
Tero Pitkämäki
Vuonna 2008, valitsijana Kaivokselan koulu:
Anna Abreu
Sami Hyypiä
Vuonna 2009, valitsijana Helsingin Eurooppakoulu:
Anna Puu
Anssi Koivuranta
Vuonna 2010, valitsijana Savonlinnan taidelukio:
Aira Samulin
Lenni-Kalle Taipale
Vuonna 2011, valitsijana Turun Katedraalikoulu:
Janina Andersson
Mikael Granlund
Vuonna 2012, valitsijana Helsingin palvelualojen oppilaitos:
Elina Viitanen
Antti Tuisku
Vuonna 2013, valitsijana Mäkelänrinteen lukio:
Tuuli Petäjä-Sirén
Jukka Haapalainen
Vuonna 2014, valitsijana Koulutuskeskus Salpaus:
Jenni Vartiainen
Jare Tiihonen "Cheek"
Vuonna 2015, valitsijana Kaarinan lukio:
Venla Savikuja
Vuonna 2016, valitsijana Omnian Ammattiopisto/ArtOmnian opiskelijat sekä Kaarinan lukio
Paula Vesala
Jesse Puljujärvi
Aiheesta muualla

MTVuutiset.fi: Urpo Martikaisesta Hyvien tapojen lähettiläs
Helsingin Uutiset: Nyman ja Sella Hyvien tapojen lähettiläiksi (Arkistoitu – Internet Archive)
Kirkkohallitus: Tapaseura nimesi kuusi lähettilästä (Arkistoitu – Internet Archive)
Suomen Urheiluliitto: Minna Nikkasesta Hyvien tapojen lähettiläs[vanhentunut linkki]
House of Jericho

| House of Jericho> Jericho Mansions |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Alberto Sciamma
Käsikirjoittaja:  Alberto Sciamma Harriet Sand
Tuottaja:  Michael Cowan Jean-Marc Félio Thomas G. Philpott Jason Piette
Säveltäjä:  Dan Jones
Leikkaaja:  Yves Langlois
Pääosat:  James Caan Jennifer Tilly Geneviève Bujold
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Kanada  Yhdistynyt kuningaskunta
Tuotantoyhtiö:  Milagro Films Movision Snowfall Films Spice Factory
Ensi-ilta:   17. toukokuuta 2003
Kesto:  98 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  6 200 000 USD
Aiheesta muualla
IMDb 
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
House of Jericho (myös Jericho Mansions ja Jerichon uhrit; engl. Jericho Mansions) on Alberto Sciamman ohjaama kanadalais-brittiläinen trillerielokuva vuodelta 2003.
Juoni

Suuren asuinkerrostalon vanha vahtimestari Leonard Grey (James Caan) kärsii pelkotiloista eikä halua poistua rakennuksesta. Asukkaat katsovat pitkään omituista talonvahtia, mutta mies hoitaa kuitenkin työnsä. Sitten yksi asukkaista murhataan, ja Leonardin järki alkaa pettää. Hän alkaa epäillä itseäänkin murhaajaksi...
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  James Caan  | … |  Leonard Grey   |
|  Jennifer Tilly  | … |  Donna Cherry   |
|  Geneviève Bujold  | … |  Lily Melnick   |
|  Maribel Verdú  | … |  Dolores O'Donell   |
|  Peter Keleghan  | … |  Bill Cherry   |
|  Pierre Rioux  | … |  Robert Melnick   |
|  Bruce Ramsay  | … |  Eugene O'Donnell   |
|  Susan Glover  | … |  Valda   |
|  Mark Camacho  | … |  Gilbert   |
|  Victoria Jane Allen  | … |  Holly   |
|  Joe Cobden  | … |  Vikes   |
|  David Gow  | … |  Slasey   |
|  John Bourgeois  | … |  Etsivä Carp   |
Tuotanto

House of Jerichon kuvaukset alkoivat 30. syyskuuta vuonna 2002. Elokuvaa kuvattiin Espanjan Almeríassa ja Kanadan Saint Johnissa, New Brunswickissä 6,2 miljoonan dollarin budjetilla.