stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
EC Red Bull Salzburg
Historia > 2008-2009

2008–2009 kaudella Red Bull niukasti epäonnistui uusimaan mestaruutensa. Jännittävän finaalisarjan viimeisessä pelissä Red Bull hävisi niukasti 1-2. Joukkue menetti mestaruutensa KAC:lle. Red Bull päätti kauden kuitenkin pää pystyssä. Se pelasi nopeatempoista ja vahvaa jääkiekkoa, vaikka joukkue oli selvästi nuorin Erste Bank Eishockey Ligassa (joukkueen keski-ikä oli 23,8). Samalla joukkue vakuutti useimmat salzburgilaiset fanit, jotka täyttivät areenat pudotuspeleissä. Pierre Pagé teki toisena vuonna vielä suuremman vaikutuksen kuin edellisenä. Hänellä on taito tuoda taitavia junioreita Itävallasta ja ulkomailta sekä yhdistää heidät vahvimpien itävaltalaispelaajien kanssa. Joukkueen kapteeni Thomas Koch sai MVP kunnianosoituksen tällä kaudella. Muutama lahjakas farmijoukkueen pelaaja myös sai tilaisuuden näyttää taitoja ensimmäisessä divisioonassa, jotkut heistä jopa onnistuivat pitämään pintansa finaalisarjassa. Red Bull peluutti ensimmäisessä divisioonassa 43 pelaajaa. Farmijoukkue, joka pääasiassa koostui alle 20-vuotiaista pelaajista, karsiutui neljännesfinaalissa (vastassa oli EK Zell am See).
Historia > 2009-2010

Tämä kausi jätti kaikki muut varjoonsa. Kolmantena vuotenaan Red Bullin päävalmentaja Pierre Pagé määrätietoisesti tavoitteli kolmea mestaruutta. Syyskuussa 2009 Red Bull voitti oman kutsuturnauksen (Red Bull Saluten). Mestaruus oli joukkueelle ensimmäinen, vaikka turnaus oli jo pelattu viisi kertaa. Joukkue kukisti Euroopan kovimpia joukkueita kuten CSKA Moskovan. Tammikuussa 2010 joukkue voitti toisen mestaruuden, Euroopan arvostetuimman IIHF-joukkueiden turnauksen eli Continental Cupin. Red Bullin ”kypärätempusta” tuli totta, kun joukkue voitti Erste Bank Eishockey Ligan. Kausi oli joukkueen kymmenvuotisen historian menestyksekkäin. Thomas Kochille mestaruus oli ensimmäinen joukkueen kapteenina. Erinomainen työ junioreiden kanssa palkittiin alle 20-vuotiaitten ja alle 17-vuotiaitten mestaruudella. Red Bullin farmijoukkue kärsi tappion EC-TREND Dornbirnille. 12. tammikuuta 2010 Red Bull rikkoi ennätyksen: joukkueeseen tuli Jesenice ja joukkueen kokoonpanon keski-ikä oli 21,1 vuotta. 47 Salzburgin pelaajista pelasi vähintään yhden pelin Itävallan pääsarjassa.
Saavutukset

Itävallan mestari 2007, 2008, 2010
Hopeaa 2006, 2009
Österreichischen Nationalligan mestaruus 2004
"Oberligan" voitto 2001
Red Bull Salute 2010
Continental Cup 2010
European Trophy 2011
Joukkue kaudella 2024–2025

| Maalivahdit> Numero | Maalivahdit>  | Maalivahdit> Pelaaja | Maalivahdit> Hanskakäsi | Maalivahdit> Sopimus | Maalivahdit> Syntymäpaikka | Maalivahdit>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| 30 |  | David Kickert | L | 2025 | Korneuburg, Itävalta |  |
| 35 |  | Atte Tolvanen | L | 2025 | Vihti, Suomi |  |
| Puolustajat> Numero | Puolustajat>  | Puolustajat> Pelaaja | Puolustajat> Kätisyys | Puolustajat> Sopimus | Puolustajat> Syntymäpaikka | Puolustajat>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| 2 |  | Tyler Lewington | R | 2025 | Edmonton, Alberta, Kanada |  |
| 4 |  | Nash Nienhuis | L | 2025 | Sarnia, Ontario, Kanada |  |
| 18 |  | Paul Stapelfeldt | L | 2025 | Braunau am Inn, Itävalta |  |
| 22 |  | Dennis Robertson | L | 2025 | Fort St. John, Brittiläinen Kolumbia, Kanada |  |
| 24 |  | Ryan Murphy | R | 2025 | Aurora, Ontario, Kanada |  |
| 39 |  | Chay Genoway | L | 2025 | Morden, Manitoba, Kanada |  |
| 43 |  | Phillip Sinn | L | 2025 | Mannheim, Saksa |  |
| 67 |  | Philipp Wimmer | L | 2025 | Wien, Itävalta |  |
| 95 |  | Lukas Hörl | R | 2025 | Salzburg, Itävalta |  |
| Hyökkääjät> Numero | Hyökkääjät>  | Hyökkääjät> Pelaaja | Hyökkääjät> Kätisyys | Hyökkääjät> Pelipaikka | Hyökkääjät> Sopimus | Hyökkääjät> Syntymäpaikka |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| 3 |  | Peter Schneider | R | LH | 2025 | Klosterneuburg, Itävalta |
| 5 |  | Thomas Raffl | L | LH | 2025 | Villach, Itävalta |
| 7 |  | Maximilian Wurzer | L | H | 2025 | Zell am See, Itävalta |
| 9 |  | Ali Wukovits | L | KH / VLH | 2025 | Wien, Itävalta |
| 13 |  | Vadim Schreiner | L | KH | Juniori | Kaufbeuren, Saksa |
| 16 |  | Luca Auer | L | H | 2025 | Graz, Itävalta |
| 17 |  | Scott Kosmachuk | R | OLH | 2025 | Richmond Hill, Ontario, Kanada |
| 21 |  | Troy Bourke | L | KH | 2025 | Edmonton, Alberta, Kanada |
| 26 |  | Peter Hochkofler | R | OLH / P | 2025 | Bolzano, Italia |
| 48 |  | Lucas Thaler | R | KH | 2025 | Villach, Itävalta |
| 55 |  | Lukas Schreier | L | H / P | 2025 | Salzburg, Itävalta |
| 70 |  | Benjamin Nissner | L | VLH | 2025 | Wien, Itävalta |
| 79 |  | Philipp Krening | L | H | 2025 | Weingarten, Saksa |
| 80 |  | Nikolaus Kraus | L | OLH | 2026 | Wien, Itävalta |
| 89 |  | Florian Baltram | L | KH / VLH | 2025 | Wien, Itävalta |
| 96 |  | Mario Huber | R | OLH / KH | 2025 | Innsbruck, Itävalta |
Lähde: EliteProspects
Valmennus & Joukkueenjohto

Päävalmentaja: Oliver David
Apuvalmentaja: Ben Cooper
Apuvalmentaja: Daniel Petersson
Maalivahtivalmentaja: Markus Kerschbaumer
Fysiikkavalmentaja: Ralf Stiglbauer
Fysiikkavalmentaja: Michael Tschernkowitsch
Huoltopäällikkö: Ronny Lehmann
Huoltopäällikkö: Christian Wimmer
Jääkiekkotoimminnanjohtaja: René Dimter
Urheilutoimenjohtaja: Helmut Schlögl
Lähde: EliteProspects
Valmennus & Joukkueenjohto > Maineikkaita pelaajia

Ramzi Abid
Greger Artursson
Frank Banham
Éric Chouinard
Reinhard Divis
Josh Green
Patrick Harand
Darby Hendrickson
Artūrs Irbe
Richard Jackman
Craig Johnson
Dieter Kalt
Thomas Koch
André Lakos
Juha Lind
Jay Pandolfo
Marco Pewal
Marty Reasoner
Patrick Thoresen
Matthias Trattnig
Martin Ulrich
Daniel Welser
Kotihalli

Eisarena Salzburg valmistui vuonna 1960. Hallin remontti valmistui 2002. Sen katsojakapasiteetti on 3200.
Aiheesta muualla

Red Bull Salzburgin viralliset kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive) (saksaksi)
Österreichische Eishockey-Liga (Itävallan jääkiekon pääsarja)
Vienna Capitals
EC Red Bull Salzburg
EC Villacher Sportverein
EC KAC
EHC Liwest Black Wings Linz
EC Graz 99ers
HK Jesenice (SLO)
HDD Olimpija Ljubljana (SLO)
Alba Volán Székesfehérvár (HUN)
KHL Medveščak Zagreb (KRO)
Ravensburg Towerstars

| Ravensburg Towerstars |
| --- | --- |
Perustettu:  2007
Entiset nimet:  EVR Tower Stars (2007–2010)
Kaupunki:   Ravensburg, Saksa
Kotiareena:  Eissporthalle Ravensburg
– kapasiteetti:  3 300
Sarjataso:  DEL2
Värit:                
Toimitusjohtaja:   Raphael Kapzan
Päävalmentaja:   Bohuslav Šubr
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ravensburg Towerstars on saksalainen jääkiekkojoukkue Ravensburgin kaupungista. Joukkue on perustettu vuonna 2007 ja se pelaa Saksan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla 2. Bundesligassa. Joukkue aloitti toimintansa EVR Tower Stars nimisenä ja nykyinen nimi tuli käyttöön kaudelle 2010–2011. Joukkue on onnistunut voittamaan 2. Bundesligan kertaalleen kaudella 2010–2011.
Pelaajat

| Maalivahdit |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| # |  | Pelaaja | Hanskakäsi | Sopimus | Syntymäpaikka |
| 1 |  | Nico Pertuch | L | Laina | Landshut, Saksa |
| 33 |  | Nico Wiens | L | Laina | Pfullendorf, Saksa |
| 43 |  | Ilja Šaripov | L | 2026 | Kazan, Venäjä |
| Puolustajat |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| # |  | Pelaaja | Kätisyys | Sopimus | Syntymäpaikka |
| 16 |  | Florin Ketterer | L | 2025 | Starnberg, Saksa |
| 25 |  | Philipp Mass | L | 2025 | Heidelberg, Saksa |
| 41 |  | Lukas Jung | R | 2025 | Hampuri, Saksa |
| 56 |  | Leonhard Korus | L | 2025 | Köln, Saksa |
| 64 |  | Jonas Müller | L | 2025 | Oldenburg, Saksa |
| 72 |  | Niklas Hübner | L | Laina | Ingolstadt, Saksa |
| 76 |  | Denis Pfaffengut | L | 2025 | Kaufbeuren, Saksa |
| 91 |  | Julian Eichinger | R | 2025 | Füssen, Saksa |
| 93 |  | Simon Sezemsky (A) | R | 2025 | München, Saksa |
| Hyökkääjät |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| # |  | Pelaaja | Kätisyys | Pelipaikka | Sopimus | Syntymäpaikka |
| 9 |  | Fabio Sarto | R | H | 2025 | Frankfurt am Main, Saksa |
| 14 |  | Nick Latta (A) | R | KH / OLH | 2025 | Schongau, Saksa |
| 19 |  | Erik Jinesjö Karlsson | L | KH / VLH | 2026 | Lerum, Ruotsi |
| 27 |  | Tim Gorgenländer | L | H | 2025 | Freiburg, Saksa |
| 32 |  | Ralf Rollinger | L | OLH | 2025 | Frankfurt am Main, Saksa |
| 70 |  | Maximilian Hadraschek (C) | L | KH / VLH | 2025 | Sonthofen, Saksa |
| 74 |  | Louis Latta | L | VLH | 2025 | Schongau, Saksa |
| 77 |  | Robbie Czarnik | R | KH | 2025 | Detroit, Michigan, Yhdysvallat |
| 85 |  | Luca Hauf | L | OLH / KH | Laina | Krefeld, Saksa |
| 87 |  | Fabian Dietz | L | H | 2025 | Weilheim, Saksa |
| 89 |  | Lukas Mühlbauer | L | H / P | 2025 | Landshut, Saksa |
| 90 |  | Adam Payerl (A) | R | KH / OLH | 2025 | Kitchener, Ontario, Kanada |
| 94 |  | Jan Nijenhuis | R | H | Laina | München, Saksa |
| 95 |  | Mathew Santos | R | LH | 2025 | Etobicoke, Ontario, Kanada |
Pelaajat > Valmennus & Joukkueenjohto

Päävalmentaja: Bohuslav Šubr
Apuvalmentaja: Eeli Parviainen
Maalivahtivalmentaja: Matthias Nemec
Huoltopäällikkö: Oliver König
Toimitusjohtaja: Raphael Kapzan
Urheilutoimenjohtaja: Marius Riedel
Lähde: EliteProspects
Aiheesta muualla

Viralliset kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Saksan jääkiekko
| --- | --- |
DEL: Adler Mannheim · Augsburger Panther · DEG Metro Stars · EHC München · Eisbären Berlin · ERC Ingolstadt · Grizzly Adams Wolfsburg · Hamburg Freezers · Iserlohn Roosters · Krefeld Pinguine · Kölner Haie · Nürnberg Ice Tigers · SERC Wild Wings · Straubing Tigers
DEL2: Bietigheim Steelers · Dresdner Eislöwen · Eispiraten Crimmitschau · ESV Kaufbeuren · EV Landshut · Fischtown Pinguins · Heilbronner Falken · Lausitzer Füchse · Ravensburg Tower Stars · EC Bad Nauheim · SC Riessersee · Starbulls Rosenheim
Oberliga Nord: Hannover Scorpions · EHC Timmendorfer Strand 06 · Hannover Indians · Rostock Piranhas · Hamburger SV · EC Harzer Falken · Adendorfer EC · Hamburg Crocodiles · GEC Ritter Nordhorn
Oberliga Ost: Icefighters Leipzig · Black Dragons Erfurt · Saale Bulls Halle · EHV Schönheide 09 · Tornado Niesky · FASS Berlin · Wild Boys Chemnitz · EHC Jondorfer Falken
Oberliga Süd: Selber Wölfe · EHC Freiburg · Tölzer Löwen · EHC Bayreuth · EHC Klostersee · EC Peiting · EV Füssen · Erding Gladiators · EV Regensburg · Deggendorf Fire · Blue Devils Weiden · Mighty Dogs Schweinfurt
Oberliga West: EC Kassel Huskies · ESC Moskitos Essen · Füchse Duisburg · Grefrather EG · Hammer Eisbären · Herner EV 2007 · Königsborner JEC · Löwen Frankfurt · Neusser EV · Ratinger Ice Aliens
Maajoukkue: Saksan jääkiekkomaajoukkue · Saksan naisten jääkiekkomaajoukkue · Saksan jääkiekkoliitto
Ei oo valoo

| Ei oo valoo Popeda |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1986–1987
 Julkaistu: 1. kesäkuuta 1987
 Tuottaja(t): Jorma Hämäläinen ja Costello Hautamäki
 Tyylilaji: suomirock
 Kesto: 35.36
 Levy-yhtiö: Poko Rekords
Listasijoitukset
 Suomi: 4. (kesäkuu 1987)
Popedan muut julkaisut
| Huilut suorina 1986 | Ei oo valoo 1987 | Poko klassikot 1987 |
Singlet albumilta Ei oo valoo
 ”Maailmankaikkeuden suvijenkka” Julkaistu: 8. kesäkuuta 1987  ”Bandiittipolkka” Julkaistu: 19. lokakuuta 1987
Ei oo valoo on suomalaisen Popeda-yhtyeen kahdeksas studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1987. Se oli ensimmäinen kitaristi Arwo Mikkosen kuoleman jälkeen tehty studiolevy ja myös ensimmäinen studiolevy, jolla soittaa uusi kosketinsoittaja Jukka Järvinen.lähde?
Albumin kansi on roudauslaatikko. Takakannessa on ikään kuin kiinnitetty teippillä kuvia.
Kappaleet

Kaikki kappaleet säveltänyt Costello Hautamäki ja sanoittanut Pate Mustajärvi, ellei toisin mainittu.
Takapenkkiboogie – 2.43
Pauli, pikku Pauli – 2.18 (säv. L. Price)
Lauri Moskovassa – 2.13
Savusukeltajan blues - 3:51 (säv. Timo Tapaninen)
Bandiittipolkka – 2.41
Pauketta ja räminää – 3.17 (san. Costello Hautamäki)
Ranttalitytön tärinät – 3.06 (säv. Tapaninen)
Apen ja Riitan surullinen tarina – 3.33
Bublipax – 1.02 (instr.)
Hullu tarttui kirveeseen – 3.18
Paljastaja-Karppanen – 2.09 (säv. ja san. Ilari Ainiala)
Masuunimestarin musta maanantai – 2.13
Maailmankaikkeuden suvijenkka – 2.47
Kokoonpano

Pate Mustajärvi – laulu, tamburiini
Costello Hautamäki – kitara, laulu (A6)
Jyrki Melartin – basso, kontrabasso, laulu
Timo "Törrö" Tapaninen – kitara, laulu
Jukka Järvinen – koskettimet
Kari Holm – rummut
Kokoonpano > Vierailevat muusikot

Antero Priha – trumpetti
Jukka Tuovinen – saksofoni
Jyrki Niemi – pasuuna
Toni ja Tuula – taustalaulu
Kokoonpano > Tuotanto

Jorma Hämäläinen – tuottaja, äänittäjä, miksaaja
Costello Hautamäki – tuottaja
Juho Juntunen – kannet
Kirppupeli

Kirppupeli, jossa on muoviset nappulat ja sienenmuotoinen kuppi.
Kirppupeli (engl. Tiddlywinks) on seurapeli, jossa kukin pelaaja yrittää saada omia nappuloitaan ”hyppäämään” kuppiin. Nappulaa painetaan hieman joustavaa alustaa (vaikkapa mattoa) vastaan esim. isommalla nappulalla. Sitten kirppu-nappulaa painavaa nappulaa siirretään sivulle ja kirppu hypähtää.
Historia

Peli oli aluksi englantilainen aikuisten seurapeli. Joseph Assheton Fincher teki pelistä patenttihakemuksen 1888 ja haki tuotemerkkiä Tiddledy-Winks vuonna 1889. 1950-luvulta lähtien peliä on pelattu myös monimutkaisemmin kilpailullisin säännöin. Englannissa on vuonna 1958 perustettu pelijärjestö The English Tiddlywinks Association (ETwA).
Kirppupeli Suomessa

Peliä myytiin Suomessa jo vuonna 1892 nimellä Tiddledy-Vinks. Suomessa Sarvis on valmistanut peliä. Plaston tekemä sammakkopeli on kirppupelin muunnelma.
Yrjö Adolf Taskinen

Yrjö Adolf Taskinen (17. toukokuuta 1827 – 3. helmikuuta 1905 Rantasalmi) oli suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies.
Taskinen oli talollinen Rantasalmelta, joka oli talonpoikaissäädyssä Rantasalmen tuomiokunnan edustaja valtiopäivillä 1867 ja 1877–1878. Hän oli 1867 säädyn yksityisen valitusvaliokunnan varajäsen ja 1877–1878 mainitun valiokunnan varsinainen jäsen.
Taskisen puoliso oli Henrika Maria Taskinen.
Maria (Unkari)

Kuningas Maria, Janós Thuróczyn Chronica Hungarorum kronikka 1488.
Maria (unk.: Anjou Mária, kroat.: Marija Anžuvinska, puol.: Maria Andegaweńska); (1371 – 17. toukokuuta 1395 Buda, Unkarin kuningaskunta) oli Anjou-sukuun kuulunut Unkarin ja Kroatian hallitsija vuosina 1382–1385 ja vuodesta 1386 lähtien. Hänen koko valtakautensa oli Unkarissa epävakaata aikaa.
Maria rukoilee sisartensa Katariinan ja Jadwigan kanssa, äiti leskikuningatar Elisabet Bosnialainen lahjoittaa arkun pyhälle Simonille
Suku

Marian isä, Anjou-sukuinen Ludvig I Suuri, oli seurannut Unkarin ja Kroatian kuninkaana isäänsä Kaarle Robertia tämän kuoltua 1342 ja tämän lisäksi perinyt Puolan kruunun enoltaan Kasimir III:lta, joka kuoli 1370 vailla perillistä. Ludvigin ensimmäinen avioliitto oli ollut lyhyt ja lapseton, toisesta avioliitosta Bosnian baanin tyttären Elisabet Kotromanićin (n. 1339 –1387) kanssa syntyi neljä tytärtä. Näistä esikoinen Maria kuoli pienenä, Katariina (unk. Katalin, 1370–1378) kihlattiin Ranskan Kaarle V:n pojan, Orléansin herttuan Ludvig I:n kanssa mutta kuoli vain seitsemänvuotiaana.
Aikuisikään elivät Ludvigin tyttäristä vain Maria ja nuorin sisar Hedvig (puol. Jadwiga), eikä valtakunnalla ollut miespuolista kruununperillistä. Ludvigin oli siis saatava hyväksyntä sille, että kruunu poikkeuksellisesti periytyisi naislinjaa pitkin. Tähän oli tuolloin jo kehitetty juridinen keino, tyttären julistaminen lain edessä pojan vertaiseksi. Näin myös Mariasta tuli aikanaan virallisesti Unkarin, Hedvig-Jadwigasta Puolan kuningas (lat. rex), sillä naishallitsijaa ei oikeuskäytännössä tunnettu ja ”kuningattarella” (regina) ymmärrettiin vain hallitsijan puolisoa. Vaikka kruununperimys naisen kautta tunnustettiinkin, naista valtakunnan hallitsijana ja ylimpänä sodanjohtajana oli alamaisten vaikea hyväksyä, joten Ludvig oli ajoissa etsinyt tyttärilleen sopivat puolisot. Maria oli jo lapsena kihlattu Sigismund Luxemburgilaisen, keisari Kaarle IV:n nuoremman pojan kanssa, Hedvig Itävallan Habsburg-sukuisen herttuan Vilhelm Kohteliaan kanssa (vaikka saikin sitten puolisokseen Vilhelmin sijasta Liettuan suuriruhtinaan Jagellon).
Unkarin kuningas

Ludvig I kuoli vanhemman tyttärensä Marian ollessa vasta 11-vuotias. Pojan vertaiseksi julistettu Maria valittiin Unkarin kuninkaaksi päivä isänsä hautajaisten jälkeen 17. syyskuuta 1382, ja Esztergomin arkkipiispa Demeter kruunasi hänet. Hänen väitetään olleen ensimmäinen nainen, jonka päähän asetettiin Pyhän Tapanin kruunu, toisten lähteiden mukaan taas häntä ei varsinaisesti kruunattu Pyhällä kruunulla vaan – kuten kuningattaria kruunattaessa yleensäkin – sillä kosketettiin hänen olkapäätään. Ludvigin alkuperäisen suunnitelman mukaan Mariasta olisi pitänyt tulla Puolan hallitsija, ja Puolan ylimykset olivat jo 1374 hyväksyneet kruunun periytymisen naislinjaa myöten. Puolalaiset kuitenkin vaativat, että hallitsijan olisi asuttava heidän luonaan, joten pitkien neuvottelujen jälkeen Puolan hallitsijaksi lähetettiin ja kruunattiin 1384 nuorempi sisar Hedvig, ja Unkarin ja Puolan personaaliunioni hajosi jälleen.
Unkarissa alaikäisen Marian sijasta todellista valtaa käytti sijaishallitsijana leskikuningatar Elisabet Bosnialainen, hallituskumppaninaan palatiini Miklós Garai. Tätä hallintoa kohtaan tunnettiin kasvavaa tyytymättömyyttä. Elisabet ja Miklós Garai suunnittelivat Marian kihlauksen purkamista ja hänen naittamistaan Orléansin herttua Ludvigille, Unkarin ylimyksistä suurin osa oli valmis hyväksymään alkuperäisen suunnitelman mukaisesti valtaistuimelle Marian rinnalle tämän kihlatun Sigismundin. Alemman aateliston parissa suurta vaikutusvaltaa nauttivat Horvátin veljekset taas halusivat miespuolisen kuninkaan ja kutsuivat maahan Ludvig I:n pikkuserkun, nuorena vuosikausia Unkarin hovissa eläneen Napolin Kaarle III:n, joka vuoden 1385 lopulla hyökkäsi Dalmatiaan ja vaati kuningatarta ja leskikuningatarta tunnustamaan kuninkuutensa.
Avioliitto

Samaan aikaan, kun Kaarle III nousi maihin Dalmatian Senjissä ja marssi Zagrebiin,  Sigismund Luxemburgilainen saapui Budaan ja suostutteli kuningataräidin antamaan suostumuksensa avioliitolle Marian kanssa. Avioliitto solmittiin Budassa lokakuussa 1385, mutta Sigismundia ei kruunattu kuninkaaksi eikä hän saanut hallinnollista tehtävää. Kuningataräiti Elisabetin kerrotaan yrittäneen estää Sigismundia myös harjoittamasta aviomiehen oikeuksiaan, eikä Mariakaan ollut erityisen ihastunut aviomieheensä. Kuningataräiti Elisabet kutsui koolle uudet valtiopäivät ja Maria vahvisti jälleen aatelisten vapaudet, mutta kuningattarien hallinto jäi epäsuosituksi.
Kaarlen saapuessa Unkariin Sigismund lähti maasta. Unkarin ylimystön tukema Kaarle kruunattiin Unkarin kuninkaaksi Székesfehérvárissa 31. joulukuuta 1385, ja Maria joutui luopumaan vallasta. Kaarle kohteli Mariaa ja hänen äitiään kuitenkin ystävällisesti, he saivat jäädä asumaan Budan linnaan, liikkua vapaasti ja kehitellä poliittisia juonia. Nämä huipentuivat kuninkaanmurhaan: 7. helmikuuta 1386 Elisabet kutsui Kaarlen Marian huoneistoon keskustelemaan kanssaan, ja Miklós Garain käskystä kuningattaren juomanlaskija Balázs Forgách iski kuningasta miekalla päähän, minkä jälkeen salaliittolaiset ottivat linnan haltuunsa. Kaarle ei heti kuollut vaikeaan haavaansa. Hänet vietiin Visegrádin linnaan, missä hän 24. helmikuuta kuoli, väittämän mukaan myrkytettynä, hallittuaan vain vähän yli kuukauden.
Valtakunnan eteläosissa, Kroatiassa, Slavoniassa ja Bosniassa kuninkaan murhan johdosta puhkesi sisällissota. Kuningattaret lähtivät rauhoittamaan tilannetta mutta aliarvioivat sen vaarallisuuden. Matkan varrella, 25. heinäkuuta 1386, kapinallisjoukko hyökkäsi kuningattarien saattueen kimppuun. Palatiini Garai ja kuninkaanmurhaaja Forgách pieni joukko asemiehiä tukenaan puolustivat naisia viimeiseen saakka, mutta lopulta Garai surmattiin Elisabetin ja Marian nähden, ja hänen katkaistu päänsä heitettiin kuningattarien vaunuihin. Elisabet ja Maria vietiin vankeina Novigradin linnaan Istrian rannikolle. Kapinallisten tarkoitus oli ollut viedä heidät edelleen Napoliin, surmatun Kaarlen perillisten käsiin, mutta se ei onnistunut, koska Sigismundia kannattava Venetsia sulki meritien. Sigismundin yrittäessä vapauttaa puolisoaan Maria joutui läheltä todistamaan kolmannenkin surman: tammikuussa 1387 János Horváti kuristi kuningataräiti Elisabetin tämän tyttären Marian silmien edessä.
Nyt Sigismund sai kannatusta, ja kun hän lupasi aatelistolle lisää valtaa, hänet äänestettiin ja kruunattiin Unkarin kuninkaaksi 31. maaliskuuta 1387. Hän neuvotteli vaimonsa vapaaksi ja piti tätä muodollisena kanssahallitsijanaan Marian tapaturmaiseen kuolemaan 1395 asti.
Kuolema

Maria sai surmansa vain 24-vuotiaana, ollessaan jo pitkälle edenneessä raskaudentilassa. Metsästysretkellä Vértesin vuorilla 17. toukokuuta 1395 hän putosi hevosen selästä, sai keskenmenon ja kuoli runsaaseen verenvuotoon. Myös lapsi menehtyi. Marian kuoleman myötä Unkarin valtaistuimelta sammuivat lopullisesti molemmat vanhat kuningassuvut, sekä Árpád-dynastia että siitä naislinjaa myöten polveutunut Unkarin Anjou-suku.
Kuningas Marian sinetti
Kirjoitusjärjestelmä

Valtioiden pääkielten ja eräiden huomattavien vähemmistökielten kirjoitusjärjestelmät.
Aakkoselliset:
Latinalainen
Kyrillinen
Kreikkalainen
Georgialainen
Armenialainen
Hangul/Hanja
Logografiset ja tavukirjoitukset:
Hanzi
Kana/Kanji
Abjadit:
Arabialainen
Heprealainen
Abugidat:
Brahmi-kirjoitus (pohjoisintialainen)
Brahmi-kirjoitus (eteläintialainen)
Etiopialainen
Thaanalainen
Kanadan alkuperäiskielten tavukirjoitus
Kirjoitusjärjestelmä on symboleista koostuva merkkijärjestelmä, jossa kieltä tallennetaan näkyvin tai kosketeltavin merkein kirjoitukseksi siten, että merkeillä säilyy jokin järjestelmällinen suhde puhutun tai viitotun kielen yksiköihin. Kirjoitusjärjestelmiin ei lueta esimerkiksi liikennemerkkejä, koska vaikka nekin edellyttävät tulkintakonventioita, niillä ei ole yhteyttä nimenomaan johonkin tiettyyn kieleen vaan saman merkin voi tulkita eri kielillä samaa merkitseväksi (esim. suomeksi ’seis’, englanniksi ’stop’).
Kirjoitusta on tässä mielessä ollut olemassa noin viisi tuhatta vuotta: varhaisimman tunnetun oikean kirjoitusjärjestelmän katsotaan saaneen alkunsa Sumerissa n. 3200 eaa.
Kirjoitusjärjestelmiä luokitellaan ensi sijassa sen perusteella, mitä puhutun tai viitotun kielen perusyksikköä kirjoituksen kukin perusyksikkö (glyyfi) vastaa: muotoa (puheääni, viittoma) vai merkitystä.
Luokittelu

Hierarkkisen perusjaon voi tehdä sen mukaan, edustaako kukin glyyfi kielessä jotakin sen ilmaisemaa merkitystä vai sen ääntämystä puheessa: näin syntyy eronteko glottografisiin ja fonografisiin järjestelmiin. Glottografisista tunnetaan vain yksi olemassa oleva tyyppi, logografinen eli ”sanakirjoitus”, jota paremmin voisi kutsua morfeemikirjoitukseksi, koska merkitty kielen yksikkö on tyypillisesti yksittäinen morfeemi. Fonografiset järjestelmät puolestaan voi edelleen jakaa sen mukaan, merkitseekö glyyfi tavua (tavukirjoitus eli syllabiset kirjoitusjärjestelmät), äännettä (aakkosto) vai äänteen osaa.
Toisaalta hierarkia unohtaen kirjoitusjärjestelmät voi luokitella myös suoraan erilaisten esiintyvien tyyppien mukaan, jolloin varsinaisen aakkoston ohella on otettava huomioon todellisuudessa esiintyvät huonosti hierarkiaan sopivat kirjoitusjärjestelmät: abjad eli konsonanttiaakkosto, jossa vokaaleja ei merkitä lainkaan tai niiden merkintä on valinnaista, ja abugida eli järjestelmä, jossa perusmerkki luetaan konsonantiksi ja sitä seuraavaksi inherentiksi vokaaliksi, paitsi milloin jokin muu vokaali on nimenomaisesti (usein tarkkeella) osoitettu.
Kirjoitusjärjestelmissä on usein piirteitä kahdesta tai kolmesta ryhmästä, mikä tekee yksiselitteisen jaottelun vaikeaksi. Vanhimmat kirjoitusmuodot olivat lähinnä sanakirjoitus­järjestelmiä, jotka perustuivat kuvakirjoitukseen ja ideogrammeihin.