stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Amerikanviirupöllö
Esiintyminen

Amerikanviirupöllön pesimäalueet ovat Kanadassa ja Yhdysvaltain itäosissa, jatkuen Meksikoon saakka. Se on tavattu myös Bermudalla. Joinakin vuosina lajin esiintymisalue kattaa myös keskilännen ja paikoitellen mantereen länsiosan. Se on runsastunut ja laajentaa elinaluettaan länteen. Lajin esiintymisalueen koko on noin 6,4 miljoonaa neliökilometriä, maailman populaation koko on noin 560 000 yksilöä ja lajin kanta on elinvoimainen. Laji on enimmäkseen paikkalintu mutta pesimäajan jälkeiset vaellukset ovat tavallisia.
Elinympäristö

Amerikanviirupöllöt elävät tiheissä tuoreissa metsissä, sekä laajoissa metsäerämaissa että asutuksen läheisyydessä, ja puustoisilla soilla. On havaittu, että asutuksen läheisyydessä elävät populaatiot menestyvät hyvin. Niiden  pahimmat uhat ovat autot, joihin ne törmäävät öisillä saalistuslennoillaan. Yhdysvaltain luoteisissa osavaltioissa laji voi mahdollisesti syrjäyttää paikallisia täpläpöllöpopulaatioita (Strix occidentalis), sillä lajit kilpailevat samassa ekologisessa lokerossa ja amerikanviirupöllö aggressiivisempana lajina voi karkottaa täpläpöllön reviiriltään.
Lisääntyminen

Amerikanviirupöllö on yksiavioinen. Sen reviirin koko on 85-365 hehtaaria. Pesä on tavallisesti puunkolossa tai -onkalossa, joskus pöntössä tai vanhassa variksen tai oravan pesässä. Emot voivat puolustaa pesää hyvin aggressiivisesti. Naaras munii 2-4 valkoista munaa, joita se hautoo 28-33 päivää. Koiras kantaa sille ruokaa haudonta-aikana ja myös pienten poikasten aikana. Poikaset lähtevät pesäkolosta kiipeilemään pesäpuun oksille noin 4 viikon ikäisinä, ja ne oppivat lentämään 35-40 päivän ikäisinä. Emot huolehtivat poikueesta sen jälkeen vielä noin 4 kuukautta.
Ravinto

Pääravintoa ovat myyrät, hiiret ja muut pikkujyrsijät, joita se saalistaa pääasiassa öisin. Saalistaa myös muita pieniä nisäkkäitä, kuten maaoravia, kaneja, opossumeja ja kettuja. Lintuja se saalistaa aina kyyhkyn ja riekon kokoisiin saakka. Se saattaa myös kalastaa ja syödä sammakoita, liskoja ja isoja hyönteisiä.
Amderma

| Amderma Амдерма |
| --- | --- |
 vaakuna
 Koordinaatit: 69.760°N, 61.664°E 
Valtio:  Venäjä
Subjekti:  Nenetsia
Piiri:  Zapoljarnyi
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  Maalaiskunta
Väkiluku (2010):  541
 
 www.amderma.ru 
  Narjan-Mar Amderma Zapoljarnyin piiri  Barentsinmeri (Pohjoinen jäämeri) Karanmeri VaigatšAmderman sijainti Nenetsiassa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Amderman perustamisessa merkittävän kaivosinsinööri Livanovin muistokivi
Amderma (ven. А́мдерма) on taajama (posjolok) ja maalaiskunta Karanmeren rannalla Venäjän pohjoisosissa ja Euroopan koillisnurkan ja Aasian välisen maantieteellisen rajan tuntumassa. Amderma on osa Nenetsian autonomisessa piirikunnan Zapoljarnyin piiriä ja se sijaitsee 490 kilometrin  päässä piirikunnan pääkaupungista Narjan-Marista itäkoilliseen. Taajamassa on Koillisväylän eteläisen reitin varrella oleva satama. Amderma on rakennettu ainakin osittain ikiroudan päälle. Ilmaston lämmettyä rakennusten perustana oleva maaperä on pehmentynyt ja painunut, mikä on aiheuttanut useiden taajamassa sijaitsevien rakennusten romahtamisen.
Historia

Taajama on perustettu heinäkuussa 1933 lähistöltä edellisvuonna löydettyjen fluoriittivarantojen hyödyntämiseksi. Paikkakunnan nimen kerrotaan johtuvan nenetsin kielestä ja tarkoittavan mursujen makuupaikkaa. Amderma sai kaupunkityyppisen taajaman aseman 1936.
Esimerkiksi vuonna 1937 paikkakunta toimi onnistumisensa seurauksena neuvostosankariksi nimitetyn Otto Schmidtin Pohjoisnaparetken tukikohtana; siellä toimi radioasema ja huoltolentojen tukikohta. Sittemmin paikkakunnan nimeä käytettiin myös valenimenä salaiselle, noin 300 kilometriä pohjoisempana sijaitsevalle Novaja Zemljan ydinkoealueelle. Kuvaavaa on, että esimerkiksi Suuri neuvostotietosanakirja jättää arktisesta Amdermasta kertoessaan mainitsematta jo tuolloin toimineen, taajaman yhteyksille yhä keskeisen Amderman lentoaseman (IATA: AMV, ICAO: ULDD), joka palvelee sekä siviili- että sotilasilmailua.
Sijainti Pohjoisen napapiirin pohjoispuolella näkyy päivän pituudessa: auringon valaisemaa yötöntä kesää riittää toukokuun 20. päivästä heinäkuun 30 päivään ja talvella kaamos jatkuu marraskuun 27. päivästä tammikuun 16. päivään.
Historia > Asukasluvun kehitys

Oheinen taulukko kuvaa Amderman väkiluvun kehitystä vuosien 1959–2010 väestönlaskentojen mukaan. Neuvostoliiton aikoina paikkakunta kohosi kaupunkimaiseksi taajamaksi ja sen asukkaat katsottiin kaupunkilaisiksi.  Neuvostoliiton hajottua paikkakunnan asema muuttui 1990-luvulla ja 2000-luvun alkuvuosina: sotilaallinen merkitys arvioitiin aiempaa pienemmäksi ja kaivostoimintaa ajettiin alas.  Asukkaat saivat myös muuttaa vapaammin; asukasluku romahti. Paikkakunnan asema muutettiin tavalliseksi taajamaksi.
| Vuosi | Amderman asukasluku | Taajaman status |
| --- | --- | --- |
| 1959 | 3 598 | kaupunkityyppinen taajama |
| 1970 | 4 516 | kaupunkityyppinen taajama |
| 1979 | 4 221 | kaupunkityyppinen taajama |
| 1989 | 5 495 | kaupunkityyppinen taajama (työperäinen taajama) |
| 2002 | 650 | kaupunkityyppinen taajama |
| 2010 | 541 | taajama |
Talous

Amderman läheisyydessä sijaitsee fluoriesiintymiä, mutta kaivokset hylättiin 1990-luvulla. Maaperässä on kuitenkin paljon luonnonrikkauksia, joiden hyödyntäminen voi tulla kannattavaksi Ust-Karaan tai Amdermaan etelästä Komin tasavallan Tšumista suunnitellun rautatien toteutuessa vuoteen 2030 mennessä. Satamapaikkakunnan merkityksen nousua tukee Barentsinmeren, Karanmeren ja läheisten maa-alueiden petrokemiallisen tuotanto- ja jalostustoiminnan sekä laivakuljetusten lisääntyminen pohjoisella merireitillä.
Aiheesta muualla

Amderman taajama maalaiskunta Zapoljarnyin kunnallispiirin sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi) (zrnao.ru)
Amderman taajaman maalaiskunnan sivut (venäjäksi) (amderma.ru)
K 75-letuju nabljudenii v p. Amderma - Kratkaja klimatitšeskaja harakteristika p. Amderma[vanhentunut linkki] (venäjäksi) (sevmeteo.ru)
Valokuvia (venäjäksi) (gallery.ru)
Amebelodontidae

| Amebelodontidae |
| --- | --- |
 Platybelodonin luuranko museossa Kiinan Hubeissa
 Mioseeni - Plioseeni 16–2,5 Ma  PreЄ Є O S D C P T J K Pg N      
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Norsueläimet Proboscidea
Heimo::  †Amebelodontidae  Barbour, 1927
Suvut
 †Afromastodon Pickford, 2003  †Amebelodon Barbour, 1927  †Aphanobelodon Wang, Deng, Ye, He, and Chen, 2016  †Archaeobelodon Tassy, 1984  †Eurybelodon Lambert, 2016  †Konobelodon Lambert, 1990  †Platybelodon Borissiak, 1928  †Progomphotherium Pickford, 2003  †Protanancus Arambourg, 1945  †Serbelodon Frick, 1933  †Torynobelodon Barbour, 1929 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Amebelodontidae on sukupuuttoon kuollut suurten norsueläinten heimo. Ne sijoitettiin aiemmin heimoon Gomphotheriidae, mutta nykyaikaiset auktorit pitävät niitä omana heimonaan.
Ruokailutavat

Amebelodonttien ruokailutavat on tavallisesti esitetty vesikasvien kauhomisena lapiomaisilla alasyöksyhampaillaan. Tämä on kuitenkin väärinkäsitys, sillä ylempiä syöksuhampaita ei ole otettu huomioon. Platybelodon grangerin and P. barnumbrownin alaleuan hampaiden kulumiskuviot osoittavat että nämä lajit käyttivät syöksyhampaita kasvillisuuden leikkaamiseen erikoistuneella tavalla.
Galleria

Archaeobelodon filholin alaleuka
Platybelodon grangerin kallo
Aiheesta muualla

Mikko's Phylogeny Archive: †Amebelodontidae
Kyynärö

Kyynärö on kylä Pälkäneen kunnassa, joka kuuluu Tampereen seutukuntaan Pirkanmaan maakunnassa. Ennen vuoden 2007 Pälkäneen ja Luopioisten kuntaliitosta Kyynärö kuului Luopioisten kuntaan.
Kyynärö on Rautajärvi–Auttoinen-yhdystien numero 3200 varrella. Länteen päin Rautajärvelle on matkaa viisi kilometriä, kaakkoon Padasjoen Auttoisille 20 kilometriä. Kyynäröltä haarautuu yhdystie 3201 Padankosken ja Kuohijoen kautta Hämeenlinnan (aikaisemmin Hauhon) Sappeeseen sekä yhdystie 3202 Ämmätsän ja Kasiniemen kautta Kuhmoisten Korkeeseen. Tampereelle matkaa kertyy 70 kilometriä. Sama 70 kilometriä on matkaa Hämeenlinnaan. Lahteen matka on Auttoisten kautta 80 kilometriä.
Pälkäneen kunnan kehityskuvassa ja siihen liittyvässä kyläprofiloinnissa Kyynärö yhdessä Ämmätsän ja Vahdermetsän kanssa on merkitty pienkylä- ja maaseutuasumisen alueeksi. Alueella ei ole asemakaavaa. Asukkaita alueella on noin sata. Kyynäröjärven ja Ämmätsänjärven ympärillä on kesäasutusta. Alueella on Natura-kohde Kurkisuo.
Alpo Hukka

Alpo Mauno Sakari Hukka (22. syyskuuta 1916 Sortavalan maalaiskunta – 4. heinäkuuta 2016 Helsinki) oli suomalainen rovasti ja lähetysjohtaja.
Alpo Hukan isä oli veturinkuljettaja. Hän pääsi ylioppilaaksi 1935 Sortavalan lyseosta ja opiskeli teologiaa Helsingin yliopistossa. Hukka vihittiin papiksi 1939. Hän toimi sotavuosina 1940–1944 sotilaspastorina sekä Suomen Rautatieläisten Kristillisen Yhdistyksen sihteerinä 1939–1945. Sotien jälkeen hän lähti vuonna 1946 Suomen Lähetysseuran lähetystyöntekijäksi Lounais-Afrikkaan Ambomaalle (nykyinen Namibia) yhdessä vaimonsa Leenan kanssa. Hukka toimi Ambomaalla pappisseminaarin ja ammattikoulun opettajana sekä aluerovastina ja pappisseminaarin rehtorina. Hän oli parin vuoden ajan vuonna 1956 perustetun Ambo-Kavangon kirkon johtajana ja toimi kirkon johtajaksi ja piispaksi myöhemmin tulleen Leonard Aualan mentorina.
Hukka palasi perheineen Suomeen 1963 sen jälkeen kun Auala oli valittu Ambo-Kavangon kirkon piispaksi. Hän toimi sitten Suomen Lähetysseuran lähetysjohtajana 1967–1981. Eläkkeelle jäätyään hän opiskeli kiinan kieltä Pekingissä ja toimi sittemmin kiinan kielen opettajana ja Kiinaan suuntautuneiden retkien johtajana. 1990-luvulla hän oli aloittamassa seurakuntatoimintaa ja rippikouluja Venäjän Karjalassa ja hän kartoitti usean vuoden ajan Sortavalan vanhan suomalaisen hautausmaan hautapaikkoja.
Kurzin hallitus

Kurzin hallitus voi viitata seuraaviin hallituksiin, joissa Sebastian Kurz oli Itävallan liittokanslerina:
Kurzin I hallitus, 18. joulukuuta 2017 – 28. toukokuuta 2019
Kurzin II hallitus,  7. tammikuuta 2020 –
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Kurzin hallitus”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Alpo Jordan

Alpo Jordan (3. joulukuuta 1881 Virtasalmi – 24. syyskuuta 1953 Savonlinna) oli suomalainen kauppias, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.
Alpo Jordanin vanhemmat olivat maanviljelijä Asarias Jordan ja Sofia Riipinen ja puoliso vuodesta 1914 Aino Rissanen. Vuorineuvos Kari Jordan on hänen pojanpoikansa. Alpo Jordan kävi kansakoulun ja Helsingin kauppiaitten kauppakoulun 1. luokan kurssin 1909. Hän oli kansakoulun jälkeen A. Vauhkosen kauppaliikkeen apulainen 1899–1902, Johan Petterssonin kauppaliikkeen apulainen 1903–1907, kauppias H. Saastamoisen kauppamatkustaja 1908, kauppias A. V. Karvosen palveluksessa Kuopiossa 1909–1917, Savonlinnan Tukkukaupan omistaja ja johtaja vuodesta 1917 ja Savonlinnan valssimyllyn omistaja ja johtaja vuodesta 1928. Jordan oli Savonlinnan kaupunginvaltuuston jäsen 1919–1945, edustaen Kansallista Edistyspuoluetta, ja kaupunginhallituksen jäsen 1931–1946. Valtuuston varapuheenjohtajana Jordan toimi kaksitoista vuotta. Hänellä oli lisäksi useita muita luottamustehtäviä. Jordan muistetaan myös lahjoittajana, joka tuki taloudellisesti muun muassa Turun yliopistoa, Liikesivistysrahastoa, Savonlinnan suojeluskuntaa ja Savonlinnan kauppaopistoa. Kauppaneuvoksen Arvonimen Jordan sai 1935. Taiteilija Wilho Sjöström maalasi hänen muotokuvansa ja kuvanveistäjä Yrjö Liipola toteutti hänen hautamuistomerkkinsä vuonna 1954 Talvisalon hautausmaalle Savonlinnaan.
Kuovila

Kuovila (ruots. Skogböle) on kylä entisen Pohjan kunnan alueella läntisessä Raaseporissa lähellä nykyisen Salon, aiemman Kiskon rajaa.
Luonto ja luonnonvarat

Pohjan pitäjän vanhin kaivos on ollut Kuovilassa, jolloin 1600-luvulla louhittiin lyijymalmia, ja kuovilalainen lyijyhohde oli hopeapitoista. Kuovilan Heinäsuolla louhittiin 1800-luvulla rautamalmia. Kalkki on kuitenkin ollut alueella esiintyvistä hyödyllisistä mineraaleista tärkein. Kuovilassa on useita kalkkiesiintymiä, joita on aikoinaan louhittu muun muassa Valkjärven kartanon seudulla; kaivostoiminnasta kertovat esimerkiksi tilan nimi "Gruväng" (Kaivosniitty), mainitun tilan takana (Saloon päin) yhä löytyvä vanha kaivoskuilu sekä Kalkroho-niminen järvi.
Valkjärven kartanon läheisyydessä sijainneessa Lustigkullan kalkkilouhoksesta on löydetty sinkkivälkettä ja Jemmerdalin vastaavasta granaattikiteitä. Maaperästä johtuen Kuovilassa kasvaa niin kutsuttuja kalkinsuosijakasveja, kuten luonnonvarainen metsälehmus, pähkinäpensas ja imikkä. Soilta löytyy jopa vaivaiskoivua.
Kuovilan alue Kiskon, Tenholan ja Perniön pitäjien välissä on ollut, ja on edelleen, laaja erämaa-alue, minkä vuoksi puutavaraa oli hyvin saatavilla. Nykyään osa alueesta on Kuovilan luonnonsuojelualuetta. Marsalkka Mannerheim on käynyt metsästämässä Kuovilassa 1930-luvulla.
Historiaa

Kuovilasta läheltä Kiskon rajaa on löytynyt reiällinen nuijakivi esikeraamiselta kaudelta. Ensimmäinen maininta historiallisissa lähteissä Kuovilasta on Lögedoxin verotuskunnasta 1552. Kuovilan ovat omistaneet Lars Torstesson, Nils Boije ja Raaseporin kreivi Gustaf Adolf Leijonhufvud.  Kuovilassa on poltettu miiluja ja hiilet toimitettiin Kosken Kimröökitehtaalle.
Kuovilan Valkjärven kartanon omisti Julinin suku vuodesta 1822 (Valkjärvi kuului Kosken kartanoon Perniön puolella), ja Albert von Julin lahjoitti tontin ja hirret kansakoululle 1908. Kuovilan ensimmäiset opettajat, Laura Karlsson ensin ja myöhemmin Ilma Soinamo, opettivat sekä suomen- että ruotsinkielisiä. Julin lahjoitti maapohjan Kuovilassa myös rantarataa varten. Valkjärven kartanon pelto nykyisen rantaradan vieressä, aseman kohdalla, on vielä vuonna 1844 ollut järvi, mutta kuivattu joskus 1850-luvulla. Kaivuutyön sanotaan kestäneen 5–6 vuotta.
Liikenne

Rantarata valmistui syksyllä 1899, ja Kuovilan asemarakennuksen on suunnitellut arkkitehti Bruno Granholm. Kullaanjärven yli rakennettiin rautatiesilta, ja sitä rakentamassa oli 1930-luvulla työttömiä Turun Raunistulasta. Turun ja Helsingin välillä kulkeneet junat ovat pysähtyneet Kuovilan seisakkeella. Nykyään Kuovilan asemarakennus on yksityiskäytössä.
Kuovilan ensimmäisen auton, Viiksihoppa-Fordin, omisti 1936 Armas Soisalo (ent. Ahlfors). Kuovilaan ei ole koskaan ollut linja-autoliikennettä, mutta rautateitse pääsi joka päivä sekä Helsinkiin että Turkuun päin.
Vuonna 1958 Kuovilaan valmistui TUL:n urheiluopisto Kisakeskus, ja asfaltilla päällystetty tie rakennettiin Pohjan kirkonkylältä Kuovilaan. Tie Kuovilan asemalta eteenpäin Kosken kartanolle on edelleen samassa kunnossa kuin von Julinien aikaan. Tielinja Koski–Fiskars piti kauppakollegion ja maaherran velvoituksen mukaan raivata jo 1764, mutta Kuovila–Koski-tie ei ole vielä valmistunut.
Laura Gemser

Laura Gemser
Laura Gemser (s. 5. lokakuuta 1950 Java, Indonesia) on malli, näyttelijä ja pukusuunnittelija. Häntä pidetään yhtenä 1970-luvun seksisymboleista. Hän on esiintynyt myös nimillä Moira Chen, Laura M. Gemser tai Laurette Marcia Gemser.
Hänen läpimurtoroolinsa oli elokuvassa Emmanuelle 2 (1975), jossa hän näytteli hierojaa. Ikimuistettavan kohtauksen johdosta hänelle tarjottiin pääroolia elokuvaan Black Emanuelle (1975). Kulttielokuvien maineen saaneet Black Emanuelle -sarjan elokuvat ovat kuuluisia eksoottisista kuvauspaikoista ja joskus hyvinkin vastenmielisistä aiheista, joita toimittaja Emanuelle tutkii.
Suurin osa hänen elokuvistaan on lajityyliltään seksploitaatioelokuvia ja joissain näytetään myös yhdyntä. Gemser ei koskaan itse näytellyt hardcore-seksikohtausta, vaikka Black Emanuelle -elokuvassa annetaan niin ymmärtää: kohtauksissa käytettiin sijaisnäyttelijöitä. Black Emanuelle elokuvasarjan lisäksi hän on näytellyt pää- ja sivurooleja myös komedia- ja kauhuelokuvissa, sekä tehnyt myös cameo-esiintymisiä.
Elokuvaharrastajien joukossa Gemser on noussut jopa palvotummaksi kuin alkuperäinen "valkoinen" Emmanuelle, Sylvia Kristel. Yleinen harhaluulo on, että Gemser olisi syntynyt Alankomaissa, koska toimittajat ovat sekoittaneet hänet Kristeliin.
Gemser oli naimisissa useissa hänen elokuvissaan vastanäyttelijänä olleen Gabriele Tintin kanssa vuodesta 1976 vuoteen 1991, Tintin kuolemaan, saakka. Nyttemmin Gemser on muuttanut Italiaan viettämään eläkepäiviään.
Ala-Siili

| Ala-Siili |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Savo
Kunnat:  Pieksämäki
Koordinaatit:  62°18′07″N, 27°01′23″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Kyyveden alue (14.93)
Laskupuro:  Siilinpuro Naarajärveen 
Järvinumero:  14.935.1.006
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  113,2 m  
Pituus:  4,3 km  
Leveys:  1,5 km  
Rantaviiva:  20,68 km  
Pinta-ala:  2,11024 km²   
Tilavuus:  0,00526441 km³ 
Keskisyvyys:  2,51 m  
Suurin syvyys:  7,39 m  
Saaria:  10 
 fiAla-Siili 
Ala-Siili  on Etelä-Savossa Pieksämäellä  Naarajärven lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järvi on 4,3 kilometriä pitkä, 1,5 kilometriä leveä, ja sen pinta-ala on 211 hehtaaria eli 2,1 neliökilometriä. Sillä on 10 saarta, joiden yhteispinta-ala on 6,2 hehtaaria.  Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuudeksi on saatu 5,26 miljoonaa kuutiometriä eli 0,00526 kuutiokilometriä. Sen keskisyvyys on 2,5 metriä ja suurin syvyys on 7,4 metriä. Sen rantaviivan pituus on 20,7 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Mäntyharjun reitin valuma-alueen (14.9) Kyyveden alueella (14.93), jonka Naarajärven valuma-alueeseen (14.935) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 113,2 metriä mpy.
Andrus Kasemaa

| Andrus Kasemaa> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1984 (ikä 39–40)
Kansalaisuus:  virolainen
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: viro
Tuotannon kieli: viro
Esikoisteos:  Poeedirahu, 2008
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Andrus Kasemaa (s. 1984 Viro) on virolainen runoilija.
Kasemaa on opiskellut Tarton yliopistossa kirjallisuutta. Esikoisteoksensa Poeedirahu hän julkaisi 2008.
Teokset

Poeedirahu (Ilmamaa; 2008), runokokoelma
Lagunemine (EKSA; 2009), runokokoelma
Kustutamatud õhtud (Tuum; 2012), runokokoelma
Leskede kadunud maailm (Varrak; 2012), proosa
Minu viimane raamat (Varrak; 2014), proosa
Ajapüüdja (Liivi Muuseum, Alatskivi Kogukonna Arenguselts; 2017), kodulooraamat
Olla luuletaja (Tuum; 2017), runokokoelma
Köörnummi

Säkylän Autoasi-korjaamo Köörnummessa.
Köörnummi on kylä Säkylässä. Köörnummi sijaitsee noin kahden kilometrin päässä Säkylän keskustasta koilliseen. Kylän halkoo sen itäpäässä seututie 204 ja lännessä taas sivuaa Rantatie. Köörnummi koostuu lähes täysin teollisuusalueesta. Köörnummen teollisuusalueella sijaitsee mm. Arpen maalausfirma, HK:n ja Kariniemen Broilertalo ja Milformin myymälä sekä talvi- ja jatkosotamuseo.
Anja Tolin

Anja Tolin o.s. Turpeinen (25. maaliskuuta 1918 – 26. helmikuuta 2015) oli suomalainen lausuntataiteilija ja taidemaalari.
Hänen lausumansa Aleksis Kiven runo ”Suomenmaa” on julkaistu äänilevyllä. Hän on esittänyt piispatarta MTV:n tuottamassa näytelmässä Hengenmies.
Anja Tolinin poika on taidemaalari Kimmo Tolin ja pojanpoika graffititaiteilija Jani Tolin.
Aiheesta muualla

Anne Rikama: Elämätapana lausuminen, Taiteen maailma 1/1991 (haastateltavana Anja Tolin)
Anja Tolinin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Amerikanvesipääsky

| Amerikanvesipääsky |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Rantalinnut Charadriiformes
Alalahko::  Kahlaajat Charadrii
Heimo::  Kurpat Scolopacidae
Suku::  Vesipääskyt Phalaropus
Laji::  tricolor
Kaksiosainen nimi
 Phalaropus tricolor  (Vieillot, 1819) 
Synonyymit
 Steganopus tricolor 

Katso myös
   Amerikanvesipääsky Wikispeciesissä   Amerikanvesipääsky Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Amerikanvesipääsky (Phalaropus tricolor) on suurin vesipääskyistä. Suomessa se on suurharvinaisuus. Ensimmäinen havainto on vuodelta 1973, sen jälkeen neljä muuta havaintoa. Lajin nimesi Louis Jean Pierre Vieillot 1819 ja antoi sille englanninkielisen nimen Wilson's Phalarope Alexander Wilsonin kunniaksi.
Koko ja ulkonäkö

Amerikanvesipääsky on noin 23 cm pitkä, siipien kärkiväli on 39–43 cm ja paino 30-70 g. Se on kooltaan 20 % suurempi kuin vesipääsky ja höyhenpuvultaan eri värinen. Sukupuolet ovat kesäpuvussa erivärisiä, naaras on värikkäämpi ja suurempi.
Levinneisyys

Amerikanvesipääsky pesii preerioilla Kanadan ja Yhdysvaltojen länsiosassa, ja talvehtii Etelä-Amerikassa Perusta Argentiinaan. Joskus se eksyy muuttomatkoillaan Eurooppaan. Maailman populaation koko on noin 1,5 miljoonaa yksilöä ja lajin kanta on elinvoimainen.
Elinympäristö

Amerikanvesipääsky pesii kosteilla niityillä, laitumilla ja heinäpelloilla sekä lampien ja järvien rantaniityillä. Muuttomatkoilla ja talvehtimisalueilla se viihtyy yleensä sisävesillä, mielellään suolajärvillä, joskus myös rannikoilla.
Lisääntyminen

Naaras munii 3 tai 4 munaa maassa olevaan pesään. Koiras huolehtii hautomisesta ja poikueen hoidosta naaraan lähtiessä muuttomatkalle. Poikaset ovat pesäpakoisia ja ne etsivät itse ruokansa.
Ravinto

Etsii ruokansa uimalla pientä ympyrää matalassa vedessä, jolloin syntyvä pyörre nostaa hyönteisiä ja muita pieniä selkärangattomia pintaan.
Aiheesta muualla

Aunio, Hannu, Kormano, Hannu, Laiho, Heikki & Pajunen, Matti 1978: Amerikanvesipääsky Phalaropus tricolor* Turussa. - Lintumies 1.1978 s. 21. LYL.
Ryhtä, Matti 1976: Amerikanvesipääsky Phalaropus tricolor* ensi kerran Suomessa. - Lintumies 1.1976 s. 27. SLY.
Lahden kansainvälinen julistetriennaali

Lahden kansainvälinen julistetriennaali (vuoteen 2011 julistebiennaali) on Lahdessa vuodesta 1975 järjestetty julistetaiteen katselmus ja kilpailu. Aiemmin kahden (biennaali), nykyisin kolmen vuoden välein (triennaali) järjestettävän tapahtuman näyttelypaikkana ja järjestäjänä on Lahden taidemuseon Julistemuseo yhdessä Mainosgraafikot ry:n ja Grafian kanssa.
Kilpailun sarjajako vakiintui pitkäksi aikaa kansainvälisen julistekilpailujen tavan mukaiseksi:
kulttuurijulisteet;
aatteelliset ja sosiaaliset julisteet;
kaupalliset julisteet;
erikoissarja vaihtuvalla teemalla, esim. 1977 työturvallisuus, 1979 energia, vuodesta 1995 ympäristö.
Nykyisin tapahtumassa on kaksi kilpailusarjaa. Ensimmäisessä sarjassa kilpailevat sosiaaliset ja aatteelliset, kaupalliset ja kulttuurijulisteet, toisessa ympäristöjulisteet.
Toiseen biennaaliin 1977 saapuneista 502 julisteesta yli puolet tuli Puolasta. Vuonna 2009 biennaaliin saapui 2 600 työtä, joista näyttelyyn valittiin 252 julistetta 35 eri maasta. Tapahtumassa kävi yleisöä noin 4 500, mikä oli 700 kävijää enemmän kuin edelliskerralla.
Suomen 1990-luvun alun lamassa vuoden 1995 biennaali korvattiin pienimuotoisemmilla näyttelyillä. Tuolloin mukaan kilpailuun tuli ympäristöaiheisten julisteiden sarja ympäristöministeriön kansliapäällikön Lauri Tarastin aloitteesta.
Kansainvälisesti merkittäväksi, joka toinen vuosi järjestetyksi alan tapahtumaksi noussut julistebiennaali muuttui vuonna 2014 joka kolmas vuosi järjestettäväksi triennaaliksi. Sellainen järjestettiin vuonna 2017, mutta vuoden 2020 triennaali on päätetty siirtää vuoteen 2021, jolloin valmistuu uusi Taide- ja Julistemuseo LAD Päijänteenkadulle Mallasjuoman vanhaan tehdaskiinteistöön.