stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kaleeri
Kolmisoutu > Rooman laivasto

Rooman valtakunnalla ei historiansa aikana ollut merivoimia kuin ajoittain, ja silloin se koostui kaleerilaivastosta. Roomalaiset rakensivat laivaston vahvaa merivaltaa Karthagoa vastaan käytyihin puunilaissotiin. Toisen puunilaissodan jälkeen Rooma antoi laivastonsa rappeutua. Myöhemmin laivasto koottiin tarvittaessa Etelä-Italian kreikkalaisilta kaupungeilta. Roomalaisissa kaleereissa käytettiin usein erityistä liikuteltavaa entraussiltaa, corvusta, ja 100-luvulta lähtien ballistoilla ammuttavia entrausnaaroja, harpagoita. Corvuksessa oli alapuolella piikki, joka lukitsi alukset toisiinsa. Näiden teknisten sodankäynnin muutosten vuoksi soutajilta ei enää vaadittu niin suurta taitoa. Roomalaisessa viisisoutukaleerissa 400 hengen miehistö, joista 300 oli soutajia.
Keskiajan kaleerit

Rooman valtakunnan länsiosa sortui viidennellä vuosisadalla, ja kaleeriperinne jatkui itäosassa. Kaleeri-nimityksellä useimmiten viitataan juuri keskiaikaisiin soudettaviin sotalaivoihin. Bysantin laivaston selkärangan muodostivat kevyet kaleerit, dromonit (”juoksija”), sekä raskaammat khelandriat ja pamfyliat. Dromonit olivat täyskannellisia aluksia, ja näissä, samoin kuin myöhemmissä kaleereissa, käytettiin mastoissa latinalaispurjetta. Keulapuskuria ei enää käytetty. Sifonoforos puolestaan oli alus, johon oli asennettu kreikkalaista tulta syöksevä liekinheitin. Keskiajalta lähtien kaleereissa käytettiin entraussiltaa, spironia. 1400-luvun lopulta lähtien kaleerin keulapakan, rambaten, päälle asennettiin 3–5 tykkiä.
Venetsian merimahdin perusta oli 1100-luvulla valmistunut Arsenalen telakka ja siellä valmistetut kaleerit. Kaleerien rakentaminen rationalisoitiin niin pitkälle, että laivoja pystyttiin saamaan valmiiksi sarjatuotantona jopa yksi päivässä.tarvitaan parempi lähde
Tykistöteknologian kehityksen myötä tykein aseistetut purjealukset alkoivat syrjäyttää kaleereja 1400-luvun lopulta lähtien. 1500-luvulla soutumiehistöjen kokoamisessa alettiin käyttää kaleeriorjia, sillä tuon vuosisadan suurissa sodissa kaikki osapuolet olivat kärsineet suuria alus- ja miestappioita, eikä merisotilaita enää riittänyt soutajiksi. Tätä varten piti kehittää myös uusi soututekniikka: tähän saakka jokainen soutaja oli soutanut omaa airoaan (alla sensile), kun taas orjien soutamana 3–7 orjaa souti samaa airoa (alla scaloccio). Vaikka alla sensile oli tehokkaampi ja käytännöllisempi tapa, alla scaloccio oli ainoa tapa käyttää soutajina orjia.
Viimeinen suuri kaleerilaivastojen välinen taistelu oli Lepanton taistelu vuonna 1571. Kaleerit säilyivät Välimeren maiden laivastoissa 1600-luvulle asti. Viimeisen kerran kaleereita käytettiin taistelussa Välimerellä vuonna 1770. Muutama yksittäinen kappale säilyi Espanjan käytössä 1800-luvun alkuun asti. Niitä käytettiin tukemaan suurempia laivoja rannikko- ja jokioperaatiossa.  Kaleereista muodostui rangaistusvankien sijoituspaikkoja. Lopullisesti kaleerit katosivat Napoleonin vallan aikana: hän katsoi niiden käytön haaskaukseksi, ja kaleereille tuomitut vangit siirrettiin raskaisiin pakkotöihin, tyypillisimmin suurten satamien lastaajiksi.
Itämeren kaleerit

Matalammalla Itämerellä Ruotsilla ja Venäjällä oli kaleereista koostunut saaristolaivasto. Viimeiset Itämeren kaleerit osallistuivat Suomen sotaan vuonna 1809. Itämerellä kaleerit syrjäytti soutufregatti: se oli kylläkin kaleeria hitaampi ja kömpelömpi soudettava mutta tulivoimaltaan ja purjehduskyvyltään parempi. Sekä ruotsalaisissa että venäläisissä kaleereissa soutajat olivat värvättyjä tai ruotuarmeijan merisotilaita.
Kaleerien käytön lopettamisen syitä

Kaleerin syrjäytti purjealusten rakennustaidon ja asetekniikan kehitys. Kaleerissa oli vain muutama tykki edessä, kun purjelaivaan saattoi tykkiportin keksimisen jälkeen sijoittaa kymmeniä tykkejä. Kaleerit oli ominaisuuksiensa vuoksi pakko rakentaa kevytrakenteisiksi, jolloin yksi ainoa tykinkuulan osuma saattoi merkitä kannen pääpalkin, corsian, murtumista ja aluksen katkeamista sekä uppoamista.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kaleeri Wikimedia Commonsissa
Pentekonter-tyyppisissä laivoissa ei ole kantta. Lipun ja purjeiden perusteella kuvattu laiva näyttäisi kulkevan vasemmalle, mutta perämiehen ja keulapuskurin mukaan oikealle.
Pronssinen keulapuskuri Israelin merimuseossa
Kreikkalainen trieeri.
Pienoismalli Karthagon sotasatamasta, jossa nähdään laivatallit liuskoilla, joita pitkin laivat vedettiin ylös merestä silloin, kun niitä ei käytetty. Muulla tavalla puulaivoja ei osattu suojata laivamadoilta.
Pienoismalli 1600-luvun maltalaisesta sotakaleerista Venetsian merimuseosta
Pyhiinvaeltajia kuljettanut kaleeri, kuva vuodelta 1487
Osmaanien kaleereita taistelussa, kuva noin vuodelta 1636
Paprika

| Paprika |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Solanales
Heimo::  Koisokasvit Solanaceae
Suku::  Paprikat Capsicum
Laji::  annuum
Kaksiosainen nimi
 Capsicum annuum  L. 
Katso myös
   Paprika Wikispeciesissä   Paprika Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Paprika (Capsicum annuum), myös ruokapaprika tai vihannespaprika, on yleinen koisokasveihin kuuluva viljelykasvi, jonka marjoja käytetään lajikkeen tulisuudesta riippuen sekä mausteena (chili) että vihanneksena (paprika). Lajista on myös koristelajikkeita. Paprika on peräisin Meksikosta. Tieteellisestä nimestään (annuum ’yksivuotinen’) huolimatta laji on monivuotinen, joskin viljelyssä usein yksivuotisena kasvatettava. Vihanneksena käytettävästä suurimarjaisesta vihannespaprikasta puuttuu kokonaan kapsaisiini, ja se on chilien tulisuuden mittauksessa käytettävän Scovillen asteikon nollapiste.
Viljely

Paprika valittiin Suomessa vuonna 2005 ja 2020 vuoden vihannekseksi. Unkarin pustalla viljellään paljon paprikaa, sillä se on unkarilaisen keittiön tärkein mauste ja Unkarin kansallismauste.
Ruokapaprikat eli vihannespaprikat ovat Capsicum annuum -lajin lajikkeita, joiden kapsaisiinipitoisuus on jalostettu niin alhaiseksi, että sitä voidaan käyttää vihanneksena. Kapsaisiinin puuttumisen on saanut aikaan vain yhden geenin mutaatio. Lisäksi vihannespaprikat ovat yleensä paljon suurempikokoisia kuin mausteena käytetyt.
Viljelyssä on runsaasti erilaisia lajikkeita, jotka voivat olla väriltään punaisia, oransseja tai keltaisia. Jopa ruskeita ja mustia lajikkeita on jalostettu. Vihreät paprikat ovat raakoja. Kaikki kypsymisvaiheet kuitenkin sopivat ruokakäyttöön. Paprikan C-vitamiinipitoisuus on kaikista kasviksista suurimpia: 100 grammaa punaista paprikaa sisältää noin 180 mg ja sama määrä keltaista paprikaa yli 200 mg C-vitamiinia. Lähinnä koristekäyttöön mutta myös mausteeksi kasvatetaan lajikkeita, joilla on pienet värikkäät marjat. Eräs tunnettu koristeellinen lajike on 'Bolivian Rainbow', jonka marjat vaihtavat kypsyessään väriä useita kertoja.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Paprika (ruokapaprika) – Capsicum annuum
ITIS: Capsicum annuum (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Capsicum annuum (englanniksi)
Flora of China: Capsicum annuum (englanniksi)
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Capsicum annuum (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
UniProt, Taxonomy: Capsicum annuum (englanniksi)
Suomalaiset hyötypuutarhakasvit
| --- | --- |
Juurekset:  lanttu  mustajuuri  nauris  palsternakka  porkkana  piparjuuri  punajuuri  retiisi  selleri 
Kaalit:  keräkaali  kiinankaali  kukkakaali  kyssäkaali  lehtikaali  punakaali  parsakaali  ruusukaali  kurttu- eli savoijinkaali 
Kurkkukasvit:  kurkku  kesäkurpitsa  kurpitsa  spagettikurpitsa 
Mausteet:  basilika  humala  kirveli  krassi  kumina  kurkkuyrtti  kynteli  lipstikka  meirami  minttu  persilja  rakuuna  rosmariini  salvia  sitruunamelissa  tilli  timjami 
Mukulakasvit:  maa-artisokka  peruna 
Palkokasvit:  herne  härkäpapu  tarhapapu 
Sipulit:  hillosipuli  ilmasipuli  jättisipuli  purjo  sipuli  ruohosipuli  ryvässipuli  valkosipuli  vihersipuli 
Muut kasvikset:  endiivi  fenkoli  latva-artisokka  lehtisalaatti  lehtiselleri  mangoldi  maissi  paprika  parsa  pinaatti  raparperi  tomaatti 
Yrtit ja mausteet
Kallokaiini

Kirjan toisen suomennoksen kansi vuodelta 2021.
Kallokaiini, romaani 2000-luvulta (ruots. Kallocain: roman från 2000-talet) on Karin Boyen kirjoittama päiväkirjaromaani vuodelta 1940. Kallokaiini on Boyen sekä viimeinen että tunnetuin romaani, ja se on käännetty yli kymmenelle kielelle.lähde?
Romaanissa yhdistyy tieteisfiktion ja dystopian piirteitä. Teoksessa kuvataan tulevaisuuden yhteiskuntaa, jossa yksilö kuuluu valtiolle. Kansalaisia valvotaan alituisesti, ja heidän ainoa tarkoituksensa on olla isomman koneiston osasia. Romaani on saanut vaikutteita yhteiskunnan kehityksestä Saksassa ja Neuvostoliitossa ennen toista maailmansotaa. Jatkuvan valvonnan ja suljetun yhteiskunnan lisäksi romaanissa kuvaillaan myös syviä inhimillisiä tunteita, kuten rakkautta ja vapauden tavoittelua. Jerker Virdborgin romaanissa Kall feber on selkeitä viittauksia Kallokaiiniin.lähde?
Maija Savutien suomennos Kallokaiinni ilmestyi 1943, Olli Virtasen uusi suomennos ilmestyi vuonna 2021.
Juoni

Kallokaiini on synkkä kuvaus yhteiskunnasta, jossa yksilö on vain ratas koneistossa, ja hän on helposti korvattavissa jonkin vian sattuessa kohdalle. Yhteiskuntaa leimaavat aivopesu, propaganda sekä valvonta. Kaikkialla on valvovia elektronisia poliisin korvia ja jokaisessa kodissa on kotiapulainen, jonka tehtäviin kuuluu ilmoittaa poliisille, jos hän huomaa mahdollisesti poikkeavaa käytöstä. Lisäksi kuka tahansa voi ilmiantaa toisen kansalaisen, jos tämä käyttäytyy epäilyttävästi. Lapset lähetetään erityisille lastenleireille jo seitsemänvuotiaina, ja heistä muokataan hyviä ja lojaaleja sotilaskansalaisia. Tällaisten mallikelpoisten sotilaskansalaisten velvollisuuksiin kuuluu ilmiantaa ne, jotka eivät mukaudu joukkoon. Ihmiset ovat alistuneet kontrolloivaan yhteiskuntaan ja jopa arvostavat kontrolloinnin tuomaa turvallisuutta – tai ainakin he itse ovat vakuuttuneita siitä, että turvallisuus on kontrolloinnin ansiota.
Romaanin kuvaamassa Maailmanvaltiossa kansalaiset ovat pakotettuja elämään maanpinnan alapuolella Yleisvaltion aiheuttaman sodanuhan vuoksi. Ihmiset elävät maan alla erilaisissa kaupungeissa, kuten Kemiakaupungeissa ja Metsäkaupungeissa. Vakoilun estämiseksi kansalaiset eivät saa tavata toisiaan muista kaupungeista, niinpä perheiden joutuessa hajalleen eri kaupunkeihin he ovat lopullisesti erossa toisistaan.
Valtion kontrollointisysteemi täydentyy sinä päivänä, kun kemisti Leo Kall keksii totuusseerumin, joka nimetään keksijänsä mukaan Kallokaiiniksi (Kall + (k)okaiini). Seerumi saa ihmisen paljastamaan sisimmät ajatuksensa, ja sitä on tarkoitus käyttää valtionvastaisten ajatusten paljastamiseen.
Eräänä yönä vihollinen hyökkää Maailmanvaltioon. Leo Kall joutuu vangiksi Yleisvaltioon, joka muistuttaa Maailmanvaltiota. Siellä hän kirjoittaa salaa ylös muistojaan. Kirjoituksissaan hän jopa pohtii, etteivät hänen olosuhteensa vankeudessa ole paljonkaan huonommat kuin mitä ne olivat hänen ollessaan ’’vapaudessa’’. Kaikesta tapahtuneesta huolimatta Leo tahtoo yhä uskoa, että hänen keksimänsä Kallokaiini voisi auttaa ihmisiä luomaan uuden, paremman maailman.
Teoksesta

Boye haki inspiraatiota romaaniinsa tuolloisesta yhteiskunnan kehityksestä Saksassa sekä tekemästään opintomatkasta Neuvostoliittoon. Boye koki natsismin nousun lähietäisyydeltä asuessaan väliaikaisesti Berliinissä vuosina 1932 ja 1933 sekä todistaa sitä myös Neuvostoliiton kehityskulun kautta. Romaani antaa pelottavan ennuskuvan maailmasta, jossa valtiota voitaisiin ohjailla äärimmäisellä kontrollointisysteemillä, jonka valvonnassa yksilö olisi koko ajan. Romaanissa kuvaillaan painostavaa yhteiskunnallista tilaa, jossa jokainen kansalainen voi olla mahdollinen ilmiantaja, eikä yksilöllä ole yksinään juurikaan merkitystä.kenen mukaan?lähde?
Vuonna 2015 romaani sai Johanna Nilssonin kirjoittaman jatko-osan Det grönare djupet.
Teoksesta tehtiin kaksiosainen minisarja Kallocain televisioon vuonna 1981 Hans Abramsonin ohjaamana.lähde?
Päähenkilöt

Leo Kall vaikuttaa päällisin puolin kunnolliselta sotilaskansalaiselta. Hän on vakuuttunut Valtion suurenmoisuudesta ja on myös hyvin tietoinen uhrauksista, joita yksilön on joskus tehtävä Valtion eduksi. Hän on toisinaan jopa kateellinen muille kansalaisille heidän tekemistään uhrauksista. Leosta voi kuitenkin pian huomata, että hän käy loppumatonta kamppailua itsensä kanssa. Toisaalta hän kaipaa jotakin, mitä ei pysty itsekään oikein käsittämään; jotakin Valtion ulkopuolista, ensisijaisesti vapautta. Toisaalta hetken käänteessä hän saa muutettua mielensä Valtiota suosiviin ajatuksiin. Leo rakastaa vaimoaan Lindaa, jota hän mustasukkaisuuksissaan pitää tarkoin silmällä. Rakkaus Lindaa kohtaan on kenties alitajuisesti hänen pääasiallinen syynsä kehittää totuusseerumi Kallokaiini. Leo haluaa epätoivoisesti tietää, voiko hän luottaa vaimoonsa ja rakastaako tämä häntä vai onko tällä tunteita Leon valvontapäällikköä Edo Risseniä kohtaan.
Kallokaiinin kokeilun aikana Leo kuulee ensimmäistä kertaa toisten ihmisten lausuvan ääneen hänen oman epäröivän ja määrittelemättömän haaveensa siitä jostakin muusta. Koehenkilöt haaveilevat elämäntavasta, joka perustuu vapauteen ja rakkauteen ilman valvontaa – maailmasta ilman Valtiota. He haluavat pystyä luottamaan lähimmäisiinsä. Sitten Leon epäilykset Valtion suurenmoisuudesta vahvistuvat. Ajatuksistaan pelästyneenä hän kuitenkin toimii aktiivisesti viedäkseen läpi lakiehdotuksen, joka mahdollistaisi Kallokaiinin kokeilun kansalaisille, jotka ovat potentiaalisia valtionvihollisia. Leo Kallin kamppailu itsensä kanssa tiivistyy entisestään, ja hänen Valtiolta oppimansa käsitys oikeasta ja väärästä sotii vastoin hänen määrittelemätöntä vapauden kaipuutaan.
Suomennokset

Kallokaiini: romaani 2000-luvulta (Kallocain), suom. Maija Savutie, Työväen Sivistysliitto 1943
Kallokaiini (Kallocain), suom. Olli Virtanen. Kiuas 2021 ISBN 978-952-7197-28-8
Aiheesta muualla

Kallocain on luettavissa ruotsiksi sivustolla Litteraturbanken
Heinrich Parler

Heinrich Parler tai Heinrich I Parler (syntynyt noin 1300) oli saksalainen muurarimestari ja Parlerin muurarimestarien suvun kantaisä. Suku vaikutti Svaabiassa ja Böömissä 1300-1400-luvuilla.
Heinrich Parler toimi Kölnin tuomiokirkon muurarien työnjohtajana katedraalin kuorin valmistuessa noin vuonna 1322. Kirkon muut työt edistyivät kuitenkin hitaasti, ja Parler siirtyi Schwäbisch-Gmündiin noin vuonna 1330, jossa hän johti Stadtkirche zum Heiligen Kreuz -kirkon päälaivan ja kuorin rakennustöitä. Heinrich Parler saattoi myös osallistua Augsburgin katedraalin kuorin rakentamiseen sekä työskennellä Nürembergin Frauenkirchenin ja Ulmin tuomiokirkon rakennustyömailla.
Heinrich Parlerin sukunimi on peräisin nimikkeestä Parlier, joka merkitsee muurarikillan työnjohtajaa. Parlerin poikia ovat Johann Parler ja Peter Parler.
Antti Kalliomäki

| Antti Kalliomäki |
| --- | --- |
 Kalliomäki vuonna 2007
Suomen pääministerin sijainen
 Jäätteenmäen hallitus 17.4.2003–24.6.2003 Vanhasen I hallitus 24.6.2003–23.9.2005  
Edeltäjä:  Ville Itälä
Seuraaja:  Eero Heinäluoma
Kauppa- ja teollisuusministeri
 Lipposen I hallitus  13.4.1995–15.4.1999  
Edeltäjä:  Seppo Kääriäinen
Seuraaja:  Erkki Tuomioja
Valtiovarainministeri
 Jäätteenmäen hallitus  17.4.2003–24.6.2003 Vanhasen I hallitus  24.6.2003–23.9.2005  
Edeltäjä:  Sauli Niinistö
Seuraaja:  Eero Heinäluoma
Opetusministeri
 Vanhasen I hallitus  23.9.2005–19.4.2007  
Edeltäjä:  Tuula Haatainen
Seuraaja:  Sari Sarkomaa
Kansanedustaja
 26.03.1983–20.4.2011  
Henkilötiedot
Syntynyt: 8. tammikuuta 1947 (ikä 78) Siikainen
Ammatti:  liikunnanopettaja
Puoliso:  Helena Marjatta Kalliomäki (1969–)
Tiedot
Puolue:  SDP
| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Maa:   Suomi> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Montréal 1976 | seiväshyppy |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Praha 1978 | seiväshyppy |  |
| sisäratojen EM-kilpailut  | sisäratojen EM-kilpailut  | sisäratojen EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Katowice 1975 | seiväshyppy |  |
|  Hopeaa | Göteborg 1974 | seiväshyppy |  |
|  Hopeaa | München 1976 | seiväshyppy |  |
|  Hopeaa | San Sebastián 1977 | seiväshyppy |  |
|  Pronssia | Grenoble 1972 | seiväshyppy |  |
Antti Tapani Kalliomäki (s. 8. tammikuuta 1947 Siikainen) on suomalainen poliitikko, joka ennen poliittista uraansa tuli tunnetuksi yleisurheilijana. Kalliomäki oli SDP:n kansanedustaja vuosina 1983–2011 ja toimi kauppa- ja teollisuusministerinä vuosina 1995–1999, valtiovarainministerinä vuosina 2003–2005 ja opetusministerinä vuosina 2005–2007.
Ura > Urheilu-ura

Kalliomäki aloitti liikunnan harrastamisen nuorena, ja se myös ohjasi hänen ammatinvalintaansa. Hän suoritti asevelvollisuutensa armeijan urheilujoukoissa ja opiskeli liikunnanopettajaksi Helsingin yliopistossa. Valmistumisensa jälkeen hän toimi liikunnanopettajana Vantaalla.
Kalliomäen laji oli seiväshyppy, jossa hän saavutti maailmanluokan tason huippu-urheilijana. Kalliomäki oli mukana kolmissa olympialaisissa (1972, 1976 ja 1980), ja vuonna 1976 Montrealissa hän oli lähellä olympiakultaa mutta jäi lopulta hopealle samalla tuloksella (550) kisan voittaneen Puolan Tadeusz Slusarskin kanssa. Prahan EM-kisoissa 1978 hän voitti hopeaa. EM-hallikisoista Kalliomäki voitti kultaa (1975), kolme hopeaa ja yhden pronssin. Hän voitti urallaan kahdeksan seiväshypyn Suomen mestaruutta. Parhaimmillaan Kalliomäki hyppäsi 566 cm. Hän paransi Suomen ennätystä yhteensä yhdeksän kertaa.
Aktiiviuransa jälkeen Kalliomäki veti pari vuotta yleisurheilun MM-valmennusprojektia, jolla tavoiteltiin menestystä maailmanmestaruuskisoissa Helsingissä 1983.
Ura > Poliittinen ura

Kalliomäki oli kansanedustajana vuodesta 1983 vuoteen 2011. Vuoden 2011 eduskuntavaaleissa hän ei enää asettunut ehdolle. Kalliomäki toimi ministerinä kolmesti: kauppa- ja teollisuusministerinä Lipposen I hallituksessa vuosina 1995–1999, valtiovarainministerinä (sekä varapääministerinä) vuosina 2003–2005 ensin Jäätteenmäen hallituksessa ja sitten Vanhasen I hallituksessa sekä opetusministerinä Vanhasen I hallituksessa vuosina 2005–2007. Opetusministerinä Kalliomäki vastusti esitystä yliopistojen lukukausimaksuista Euroopan talousalueen ulkopuolelta tuleville opiskelijoille. Vanhasen II hallitus kuitenkin mahdollisti ne uudessa yliopistolaissa. Kalliomäki toimi myös SDP:n eduskuntaryhmän puheenjohtajana vuosina 1991–1995 sekä 1999–2003.
Kunnallispolitiikassa Kalliomäki on vaikuttanut Vantaan kaupunginvaltuutettuna 1984–2000 ja Nurmijärven kunnanvaltuutettuna 2005–2008.
Kalliomäki valittiin Taideteollisen korkeakoulun kunniajäseneksi 2008.
Yksityiselämä

Kalliomäki on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta, joista Tuomas Kalliomäki (s. 1970) on entinen SM-liigatason jääkiekkoilija.
Aiheesta muualla

.aspx Antti Kalliomäki Suomen kansanedustajat. Eduskunta.
Antti Kalliomäki Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
Ylen Elävä arkisto: Kalliomäki kurkotti olympiahopealle.
Kalliomäki, Antti hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Seppo Kääriäinen | Suomen kauppa- ja teollisuusministeri 1995−1999 | Seuraaja: Erkki Tuomioja |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Sauli Niinistö | Suomen valtiovarainministeri 2003–2005 | Seuraaja: Eero Heinäluoma |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Tuula Haatainen | Suomen opetusministeri 2005−2007 | Seuraaja: Sari Sarkomaa |
| n k Vanhasen I hallitus |
| --- | --- |
Vanhanen
 Enestam, Wallin  Haatainen  Heinäluoma  Hyssälä  Filatov  Kalliomäki  Karpela (Saarela)  Korkeaoja  Koskinen, Luhtanen  Kääriäinen  Lehtomäki, Kiviniemi  Luhtanen, Huovinen  Manninen  Mönkäre, Haatainen  Tuomioja  Pekkarinen  Rajamäki  Wideroos 
| n k Jäätteenmäen hallitus |
| --- | --- |
Jäätteenmäki
 Enestam  Filatov  Haatainen  Hyssälä  Kalliomäki  Karpela  Korkeaoja  Koskinen  Lehtomäki  Luhtanen  Manninen  Mönkäre  Pekkarinen  Rajamäki  Tuomioja  Vanhanen  Wideroos 
| n k Sosiaalidemokraattien kansanedustajat 2007–2011 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (45):  Ahde  Asell  Feldt-Ranta  Filatov  Gustafsson  Guzenina-Richardson  Haatainen (2007–11.9.2007)  Heinäluoma  Hiltunen  Huovinen  Hurskainen  Jaakonsaari (2007–2009)  Kallio  Kalliomäki  Kantola  Karhu  A. Kiljunen  K. Kiljunen  Kiuru  Koski  J. Koskinen  M. Koskinen  Kuisma (2010–)  Kumpula  Kuusisto  Kähkönen  Lahtela  Laitinen  Lipponen  Ojala-Niemelä  Paasio  Paatero  Peltonen  Piirainen (2009–)  Rajamäki  Rönni  Saarinen  Skinnari  Söderman (11.9.2007–)  Tabermann (2007–2010)  Taimela  Taiveaho  Tuomioja  Urpilainen  Viitamies  Viitanen  Vuolanne  Väätäinen 
1 2  Tuula Haatainen siirtyi Helsingin apulaiskaupunginjohtajaksi 11. syyskuuta 2007, tilalle tuli Jacob Söderman.  1 2  Liisa Jaakonsaari valittiin Euroopan parlamenttiin kesäkuussa 2009, tilalle tuli Raimo Piirainen.  1 2  Tommy Tabermann kuoli 1. heinäkuuta 2010, tilalle tuli Risto Kuisma.  
| n k Uudenmaan vaalipiirin kansanedustajat 2007–2011 |
| --- | --- |
Kansanedustajat (34):  Akaan-Penttilä  Blomqvist  Feldt-Ranta  Forsius  Gestrin  Guzenina-Richardon  Harkimo  Hautala  Hemming  Pietari Jääskeläinen (2009–2011)  Kaikkonen  Kalliomäki  Karimäki  Karpela  Kasvi  Kiljunen  Kuusisto  Laakso  Lauslahti  Lehti  Matikainen-Kallström  J. Mäkelä (2007-2010)  O. Mäkelä  Mäkinen  Niinistö  Nylander  Ruohonen-Lerner  Saarinen  Soini (2007–2009)  Tabermann  Tallqvist  Uusipaavalniemi  Vahasalo  Vanhanen  Virén (2010–2011) 
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  World Athletics  Eduskunta  Tilastopaja 🔒  Uppslagsverket Finland
Paranthropus

| Paranthropus |
| --- | --- |
 Kallon fossiilin jäljennös
 Pleistoseeni 
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Kädelliset Primates
Yläheimo::  Ihmisapinat Hominoidea
Heimo::  Isot ihmisapinat Hominidae
Alaheimo::  Homininae
Tribus::  Hominini
Alatribus::  Hominina
Suku::  Paranthropus  Broom, 1938
Lajit
 †Paranthropus aethiopicus   †Paranthropus boisei   †Paranthropus robustus 
Katso myös
   Paranthropus Wikispeciesissä   Paranthropus Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Paranthropus on muinainen ihmisapinoihin kuuluva suku. Suvun lajit olivat kahdella raajalla käveleviä apinaihmisiä, jotka todennäköisesti erosivat jossain vaiheessa läheisestä Australopithecus-suvusta, johon vielä jokin aika sitten suvun lajit luokiteltiin. Osa suvun lajeista oli olemassa todennäköisesti vielä samaan aikaan kun suku Homo syntyi (joka polveutui edeltäjästään Australopithecus-suvusta tai pikemminkin litteänaamaisesta kenianihmisestä).
Paranthropus ilmaantui karkeasti noin 2,7 miljoonaa vuotta sitten pleistoseenikauden alussa. Paranthorpus boisei -lajin aivotilavuus oli noin 40 % nykyihmisen aivotilavuudesta. Lajit olivat noin 130–140 senttimetriä pitkiä ja hyvin lihaksikkaita. Suvun lajien uskotaan eläneen metsäisillä alueilla, toisin kuin Australopithecus-suku, joka eli ruohikkoisilla alueilla.
Kiistely tieteellisestä luokittelusta on jatkunut vuosikymmeniä, mutta nykyisin suku erotetaan Australopithecus-suvusta. Osa lajeista mahdollisesti eli vielä varhaisten ihmislajien aikaan. Lajit olivat gorillamaisia ja näyttivät loittonevan Homo-suvun edustamasta ihmismäisyydestä poispäin.
Luokittelu

Paranthropus-sukuun luettuja lajeja ovat:
Paranthropus aethiopicus (turkananapinaihminen)
Paranthropus boisei (vankka-apinaihminen)
Paranthropus robustus (roteva-apinaihminen)