Positiivinen disintegraatio
Persoonallisuuden kehityksen tasot > Taso II: Yksitasoinen disintegraatio

Toisen tason merkittävin ominaisuus on alustava, lyhyehkö ja usein intensiivinen ja syvä kriisi tai kriisien sarja. Kriisit ovat spontaaneja ja ilmenevät vain yhdellä tasolla. Kriiseillä on usein vaihtoehtoja, jotka voivat vaikuttaa erilaisilta, mutta jotka ovat lopulta samalla tasolla.[lähde? ]
Yksitasoinen disintegraatio ilmenee kehityksellisten kriisien, kuten murrosiän tai vaihdevuosien aikana, henkilöä rasittavan stressaavan ulkoisen tapahtuman käsittelyn tai psykologisten tai psykopatologisten tilojen, kuten hermostuneisuuden ja psykoneuroosien aikana. Se koostuu prosesseista, jotka sijaitsevat yhdellä rakenteellisella ja emotionaalisella tasolla. Yksitasoisen disintegraation aikana esiintyy automaattisia dynamismeja, joita henkilö kykenee tiedostamaan ja kontrolloimaan vain hieman.
Samalla tasolla sijaitsevat eli horisontaaliset ristiriidat tuottavat ristiriitaisia tunteita ja hämmennystä: moni erilainen, mutta keskenään samanarvoinen valinta kiinnostaa henkilöä yhtä paljon, minkä seurauksena henkilö ajautuu päättämättömyyden tilaan. Jos persoonallisuuden kehittymistä ajavat voimat ovat tarpeeksi vahvoja, henkilö ajautuu eksistentiaaliseen kriisiin: sosiaaliset perusteet eivät enää selitä henkilön kokemuksia, eikä vaihtoehtoisia selityksiä ole. Olemassaoloa koskeva epätoivo hallitsee henkilön tunne-elämää tällaisen jakson aikana. Tilanteen ratkeaminen alkaa, kun henkilön yksilölliset arvot alkavat lopulta korvata sosiaaliselta ympäristöltä omaksuttuja, mekaanisen toiston juurruttamia arvoja. Nämä uudet, sisältäpäin kumpuavat arvot alkavat samalla integroitua henkilön juuri muodostumisensa aloittaneeseen sisäiseen arvojen hierarkiaan. Uudet arvot ovat usein ristiriidassa henkilön aikaisempien arvojen kanssa. Monet ”status quo” -tyyppiset selitykset asioille (”asiat ovat niin kuin ne ovat”), jotka on omaksuttu aikaisemmassa elämässä, kuten kouluaikana ja ympäröivältä sosiaaliselta yhteisöltä, romahtavat ja alistuvat henkilön tietoiseen, yksilölliseen kriittiseen tarkasteluun ja uudelleenarviointiin. Tällainen tutkiskelu aiheuttaa lisää konflikteja, jotka keskittyvät henkilön analyysiin hänen omista reaktioistaan maailmaan yleisellä tasolla ja henkilön omaan ja muiden käytökseen. Yleiset käyttäytymismallit ja vallitsevien sosiaalisen järjestyksen ja normien etiikka alkavat näyttää sopimattomilta, vääriltä tai tekopyhältä. Positiiviset, ympäristön normeja kyseenalaistavat sopeutumishäiriöt alkavat hallita persoonallisuutta.[lähde? ]
Tällaiset kriisit ja sopeutumishäiriöt merkitsivät Dąbrowskin mukaan vahvaa potentiaalia henkiseen kasvuun ja persoonallisuuden kehittymiseen vahvaksi ja eheäksi. Mielenterveys heijastaakin muutakin kuin vain harmoniaa ja myötämielisyyttä sosiaalisen ympäristön kanssa: siihen kuuluu myös varovainen, henkilökohtainen maailmaan ja omiin arvoihin kohdistuva tutkiskelu, joka johtaa yksilöllisen persoonallisuuden kehittymiseen.[lähde? ]
Toinen taso on siirtymäjakso, jolle ei jäädä pysyvästi. Dąbrowskin mukaan toista tasoa seuraa aina siirtyminen eteen- tai taaksepäin – joko uudelleenintegroituminen ympäristöön eli palaaminen edelliselle, rajoittuneen persoonallisuuden tasolle, siirtyminen korkeammille tasoille persoonallisuuden kehityksessä tai ajautuminen psykoosiin tai itsemurhaan.
Siirtymiseen tältä tasolta seuraavalle tasolle kuuluu perustavanlaatuinen muutos, joka vaatii ilmiömäisen määrän energiaa. Jakso on persoonallisuuden kehityksen käännekohta, josta on suunta vain joko taantumisen tai kehittymisen suuntaan. Dąbrowskin kuvailemien kolmen tekijän (ensimmäinen, toinen ja kolmas tekijä) välinen kamppailu heijastelee tätä siirtymällistä kriisiä: ”Seuraanko vaistojani (ensimmäinen tekijä), minulle opetettua maailmankuvaa (toinen tekijä) vai sydämeni ääntä (kolmas tekijä)?” Vastaus on muuttaa henkilön primitiiviset vaistot (automaattiset reaktiot, kuten viha) positiiviseksi motivaatioksi: käyttää tunteita toimintaa ohjaavana peräsimenä ja energian lähteenä, joiden avulla vastustaa pinttyneitä ja ympäristöltä omaksuttuja vastauksia, etsii omaa totuuttaan ja kuuntelee omaa sisintään, mitä tulisi tehdä.[lähde? ]