stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jaime Morey

Jaime Morey vuonna 1982
Jaime García Morey (16. kesäkuuta 1942 Alicante – 7. heinäkuuta 2015) oli espanjalainen laulaja. Morey aloitti ammattilaisen uransa Pasapoga-musiikkihallissa Madridissa, jossa hän coveroi Charles Aznavourin hittejä. Säveltäjä Manuel Alejandro löysi tuota kautta Moreyn.
Morey sijoittui toiseksi Benidormin laulukilpailussa vuonna 1964 kappaleella "El barco, el mar y el viento" ja voitti kilpailun yleisöpalkinnon vuonna 1967 kappaleella "Por las mañanitas".
Morey pyrki kolmesti edustamaan Espanjaa Eurovision laulukilpailuun. Vuonna 1965 Morey sijoittui Espanjan karsinnassa kymmenenneksi kappaleella "La bailaora". Vuonna 1971 Morey sijoittui Espanjan artistikarsinnassa toiseksi. Morey edusti Espanjaa Eurovision laulukilpailussa 1972 kappaleella "Amanece" ja sijoittui kymmenenneksi 18 kilpailijan joukosta.
Morey esitti konservatiivipuolue Alianza Popularin kampanjalaulun Espanjan parlamenttivaaleissa 1977. Tuon jälkeen Morey muutti Meksikoon, jossa jatkoi uraansa, mutta muutti myöhemmin takaisin Espanjaan. Morey vetäytyi julkisuudesta vuonna 1987, mutta esiintyi kuitenkin vuonna 2001 Espanjan euroviisukarsinnan vierailevana tähtenä.
Diskografia > Albumit

¡Sueltame... Guapa! (1968)
Jaime Morey (1972)
Tu Amante Quiero Ser (1979)
Northern Heritage

| Northern Heritage |
| --- | --- |
Perustettu:  1999
Perustajat:  Mikko Aspa
Tilanne:  aktiivinen
Tyylilajit:  black metal
Kotimaa:  Suomi
Sijainti:  Lahti
Kotisivu
Infobox OKNimi-testi OK: 
Northern Heritage on lahtelainen levy-yhtiö ja verkkokauppa, joka on erikoistunut black metalliin. Se on distro, joka kauppaa tuntemattomampaa eli "underground" black metallia. Northern Heritage perustettiin 90-luvun loppupuolella ja sen takana on Mikko Aspa, joka on itse tunnettu mm. Deathspell Omegasta ja Clandestine Blazesta.
Levy-yhtiö on julkaissut tuotoksia yhtyeiltä, kuten Satanic Warmaster, Diaboli, Ildjarn, Drudkh ja Hate Forest.
Yhtyeet

Annihilatus
Baptism
Clandestine Blaze
Diaboli
Exordium
Inferi
Mgła
Musta Surma
Numinous
Phlegein
Stabat Mater
Yhtyeet > Entiset yhtyeet

Blasphemous Evil
Bloodhammer
Deathspell Omega
Ildjarn
Incriminated
Kadotus
Nightside
Peste Noire
Ride for Revenge
Satanic Warmaster
Uncelestial
Uncreation's Dawn
Unholy
Aiheesta muualla

Northern Heritage
Jarno Jokihaara

Jarno Juhani Jokihaara (s. 2. syyskuuta 1973 Hämeenkyrö) on suomalainen pika-aitajuoksija.
Jokihaara voitti 110 metrin aitojen Suomen mestaruuden Lahdessa vuonna 2000 (aika 13,79) ja Turussa vuonna 2001 (14,12). Hopealla hän oli 1999 ja pronssilla 2002. Hallissa Jokihaara voitti 60 metrin aitojen SM-kultaa neljä kertaa peräkkäin, vuosina 1998–2001 .
Jarno Jokihaaran ennätys 110 metrin aidoissa oli Turussa 2. elokuuta 2000 juostu 13,72. Sillä hän on matkan kaikkien aikojen kymmenenneksi nopein suomalainen.
Jokihaara edusti Suomea Edmontonin MM-kisoissa 2001, mutta ei selvinnyt alkueristä jatkoon. Seuratasolla Jokihaara edusti Kyröskosken Pontta.
JBW

| JBW |
| --- | --- |
Koko nimi:  JB Naylor
Päämaja:   Britannia
Perustajat:  J Brian Naylor ja Fred Wilkinson
Tunnetuimmat kuljettajat:   Brian Naylor
Moottorit:  Maserati, Climax
Saavutukset Formula 1:n MM-sarjassa
Ensimmäinen kilpailu:  Britannian Grand Prix 1959
Kilpailuja:  5
Valmistajien maailmanmestaruuksia:  0
Kuljettajien maailmanmestaruuksia:  0
Voittoja:  0
Paalupaikkoja:  0
Nopeimpia kierroksia:  0
MM-pisteitä:  0
Viimeinen kilpailu:  Italian Grand Prix 1961
JBW oli brittiläinen Formula 1 -talli, jonka perustivat JB Naylor ja Fred Wilkinson. Wilkinson toimi tallin suunnittelijana sekä päämekaanikkona ja Naylor oli kilpakuljettaja. Tallin nimi muodostui JB Naylorin etunimien kirjaimista ja Wilkinsonin sukunimestä. Naylor osallistui yhteensä viiteen osakilpailuun kausilla 1959–1961. JBW-tallin paras sijoitus aika-ajoissa on 13. ja kilpailussa seitsemäs.
Jarno Kauhanen

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 17. huhtikuuta 1978 (ikä 46)
Syntymäpaikka: Kuopio, Suomi
Pelipaikka: maalivahti
Pituus: 179 cm
Lempinimi: Jara
Seura
Seura:  Zulimanit
Pelinumero: 1
Junioriseurat
:  KPT
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1996 |  FC Kuopio | 24 | (0) |
| 1997 |  Kings | 1 | (0) |
| 1998 |  WP-35 | 2 | (0) |
| 1999 |  Zulimanit | 5 | (0) |
| 2000 |  VarTP/2 | 5 | (0) |
| 2004 |  PaVe | 9 | (0) |
| 2005–2007 |  Zulimanit | 55 | (1) |
| 2008 |  KuPS | 2 | (0) |
| 2009– |  Zulimanit | 19 | (0) |
| Yhteensä | Yhteensä | 122 | (1) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Jarno Kauhanen (s. 17. huhtikuuta 1978 Kuopio) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän edustaa Zulimaneja.
Kauhanen saavutti Zulimaneissa Kolmosen lohkovoiton kaudella 2007. Joulukuussa 2007 hän allekirjoitti kaksivuotisen sopimuksen Veikkausliigan nousijajoukkueen Kuopion Palloseuran kanssa. Kauhanen pelasi KuPS:ssa kaudella 2008 kaksi liigaottelua. Ensiesiintymisensä pääsarjatasolla hän teki 5. toukokuuta 2008 vierasottelussa FC Hakaa vastaan.
PWP

PWP on suomalainen demoskene-ryhmä, joka perustettiin vuonna 1994. Se tunnettiin aiemmin parhaiten PC-koneille tehdyistä humoristisista tekstitilademoistaan, mutta nykyisin se on paremmin tunnettu yhtenä johtavista Commodore VIC-20 -demoryhmistä. PWP on lyhenne sanoista Pers' Wastaiset Produktiot.
PWP:n Robotic Liberation -demo vuodelta 2003
Tunnetuimpia PWP:n VIC-20-tuotoksia ovat Robotic Warrior ja Robotic Liberation. Robotic Warrior on myös tähän mennessä ainoa 8-bittiselle koneelle tehty tuotos, joka on saanut nimityksen Scene.org awardeissa (Paras 4K-intro vuonna 2003). VIC-20 -demoista Impossiblator 2 ja Robotic Liberation ovat voittaneet Assembly-tapahtuman vanhoille laitteille tarkoitetun oldskool-demokilpailun.
PWP:n alkuaikojen tuotannossa esiintyi usein varhaisteini-ikäistä tietokoneen käyttäjää (lameria) esittävä hahmo nimeltä Pelu Petteri Lamuranta eli Pelulamu. Pelulamulle tehtiin vuonna 1998 myös kotisivut, ja nykyään jo käytöstä poistunut verkkotunnus pelulamu.net toimi myös muiden humorististen tempausten (mm. Isäm Maan Puollustajat) tukipaikkana.
Tunnettuja tuotoksia > PC

Mazzembly 1997 (peli)
Helium (1. sija, Assembly 1997)
Isi (2. sija, Abduction 1997)
Final Isi (1. sija, Abduction 1998)
Tunnettuja tuotoksia > VIC-20

Bouncing Ball II (1. sija, Alternative Party 1998)
Impossiblator (2. sija, Assembly 2001)
Impossiblator 2 (1. sija, Assembly 2002)
Robotic Warrior (1. sija, Alternative Party 2003)
Robotic Liberation (1. sija, Assembly 2003)
Impossiblator 3 (2. sija, Assembly 2007)
The Next Level (2. sija, Assembly 2008)
Future 1999 (1. sija, Stream 2009)
Large Unified Theory(1. sija, Alternative Party 2010)
Aiheesta muualla

PWP Pouet.net-sivustolla (englanniksi)
PWP demozoo.org-sivustolla (englanniksi)
Jarno Koivunen

Jarno Olavi Koivunen (s. 3. tammikuuta 1975) on suomalainen seiväshyppyvalmentaja ja entinen seiväshyppääjä. Hän on valmentanut muun muassa seiväshyppääjiä Minna Nikkasta ja Wilma Murtoa ja on toiminut naisten seiväshypyn osa-aikaisena lajivalmentajana Suomen Urheiluliitossa.
Koivusen ennätys seiväshypyssä on ulkona 535 cm ja hallissa 535 cm (2001). Hän voitti sisäratojen SM-kisoissa kultaa 2001 ja pronssia 1997 ja oli Kalevan kisoissa parhaimmillaan viides 2001 ja 2002. Koivunen edusti urheilu-urallaan Kosken Kaikua ja Turun Weikkoja. Hänen kilpauransa päättyi vuonna 2006.
Koivunen on koulutukseltaan fysioterapeutti ja liikunnanohjaaja. Hän on työskennellyt Turun seudun Urheiluakatemiassa ja toiminut eri lajien urheilijoiden fyysisenä valmentajana. Koivunen on toiminut myös seiväskoulun ohjaajana Turun Kupittaalla.
Jarmo Korhonen (juoksija)

Jarmo Olavi Korhonen (s. 7. maaliskuuta 1964) on aktiiviuransa päättänyt suomalainen aitajuoksija. Hänen seuranaan oli koko hänen uransa ajan Paltamon Urheilijat ja hänen valmentajanaan toimi Esa Leinonen. Kalevan kisoista Korhonen saavutti pronssia 400 metrin aitajuoksussa vuonna 1987. Virallisissa kilpailuissa hän ei ole esiintynyt vuoden 1990 jälkeen.
Jani Sivén

Jani Sivén (s. 1971) on suomalainen kapellimestari, kuoronjohtaja, laulaja ja säveltäjä.
Hän on perustanut helsinkiläiset kuorot Galanten ja Suomalaisen Poikakuoron sekä kamarikuoro Auditen, jota hän edelleen johtaa. Hän on myös Sinfonietta SOI -orkesterin sekä Helsinki Concordia -nuoriso-orkesterin johtaja. Sivén valmistui Sibelius-Akatemiasta musiikin maisteriksi vuonna 2000 ja suoritti kuoronjohdon diplomin vuonna 1996. Sivén on toiminut Tampereen Filharmonisen Kuoron johtajana 2013–2019 ja Musiikkitalon Kuoron kuoromestarina vuodesta 2017. Sivén toimii myös Taideyliopiston Sibelius-Akatemian kuoronjohdon lehtorina.
Sivén palkittiin Tampereen sävel 1999 -kuorokatselmuksessa kuoronjohtaja-palkinnolla.
 Vuonna 2000 Suomen Kuoronjohtajayhdistys valitsi hänet Vuoden kuoronjohtajaksi.
Jarmo Korhonen (jalkapallovalmentaja)

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 28. kesäkuuta 1964 (ikä 60)
Syntymäpaikka: Nilsiä, Suomi
Pelipaikka: hyökkääjä
Pituus: 190 cm
Junioriseurat
: NP-H
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1981–1986 | NP-H | – | (17) |
| 1987–1989 | SaPa | 47 | (19) |
| 1992 | SuPS | – | (4) |
Valmennusura
1991–1992: SuPS
1993–1996: FC Kajaani
1996: KajHa (apuv.)
1998: KajHa (apuv.)
1999: KajHa
2000–2001: JiiPee
2002: KajHa
2003: LehPa
2004–2007: JIPPO
2008–2010: KPV
2011–2013: JIPPO
2014: AC Kajaani
2016–2019: KPV
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Jarmo Korhonen (s. 28. kesäkuuta 1964 Nilsiä) on suomalainen jalkapallovalmentaja ja entinen jalkapalloilija.
Korhonen toimi elokuusta 2016 toukokuuhun 2019 Kokkolan Pallo-Veikkojen päävalmentajana.
Vuosina 2011–2013 hän toimi Ykkösessä joensuulaisen Jippon päävalmentajana. Hän valmensi Jippoa myös vuosina 2004–2007 ja sen edeltäjää Joensuun Palloa kausina 2000–2001. Kaudet 2008–2010 hän toimi Kokkolan Pallo-Veikkojen päävalmentajana. Ennen Jippoa hän nosti Lehmon Pallon edustusjoukkueen kaudella 2003 Kolmosesta Kakkoseen. Korhonen on myös toiminut Kajaanin Hakan organisaatiossa valmentajana kahden ja puolen kauden ajan sekä valmennuspäällikkönä 1997–1999. Hän on suorittanut Pro-JVK-valmentajatutkinnon vuonna 2005.
Jade Puget

Jade Puget
Jade Errol Puget (s. 28. marraskuuta 1973) on yhdysvaltalaisen AFI-yhtyeen kitaristi. Hän liittyi yhtyeeseen vuonna 1998. Ennen AFI:n liittymistä Puget soitti useissa yhtyeissä, merkittävimpänä Loose Change.
AFI

Jade Pugetin äänitykset AFI:N kanssa ovat mukaan lukien EP:t  Black Sails (1999), All Hallows (1999), The Days of the Phoenix (2001) ja 336 (2002) sekä Cd:t Black Sails in the Sunset (1999), The Art of Drowning (2000), Sing the Sorrow (2003), Decemberunderground (2006) ja Crash Love (2009).
Aiheesta muualla

AFI-yhtyeen viralliset sivut (englanniksi)
Isi Palazón

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Koko nimi: Isaac Palazón Camacho
Syntymäaika: 27. joulukuuta 1994 (ikä 29)
Syntymäpaikka: Cieza, Espanja
Pelipaikka: laitalinkki
Pituus: 169 senttimetriä
Seura
Seura: Rayo Vallecano
Pelinumero: 7
Junioriseurat
: Cieza
2007–2009: Real Madrid
2010–2013: Villarreal
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2013–2014 | Cieza | 4 | (4) |
| 2014–2015 | Murcia B | 18 | (8) |
| 2015–2017 | Murcia | 73 | (9) |
| 2017–2020 | Ponferradina | 84 | (11) |
| 2020– | Rayo Vallecano | 129 | (23) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 13. elokuuta 2023.
Isaac "Isi" Palazón Camacho (s. 27. joulukuuta 1994 Cieza, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Rayo Vallecanoa ja on pelipaikaltaan laitalinkki.
Seurajoukkueura

18. elokuuta 2017 Palazón siirtyi Ponferradinaan, kun sopimus hänen kasvattajaseuransa Real Murcian kanssa oli päättynyt. Hän teki 40 pelaamassaan ottelussa kahdeksan maalia, kun joukkue nousi kauden 2018–2019 päätteeksi Segunda Divisióniin kolmen vuoden tauon jälkeen.
23. tammikuuta 2020 Palazón allekirjoitti 3½-vuotisen sopimuksen madridilaisseura Rayo Vallecanon kanssa.
Aiheesta muualla

Isi Palazónin tilastot BDFutbol-sivustolla (englanniksi)
Isi Palazónin tilastot Soccerway-sivustolla (englanniksi)
Jaakko Henrikinpoika Hästesko

Jaakko Henrikinpoika Hästesko eli Jacob Henriksson Hästesko (s. 1500-luvun alussa, k. 1567) oli Viipurin linnanpäällikkö, Eerik XIV:n luotettu, ja toimi Suomessa väliaikaisena ylikäskynhaltijana 1562 ja 1564.
Hästeskon mainitaan olleen 1530 piispa Martti Skytten palveluksessa ja sittemmin kuninkaan tallimestarina ja 1550-luvulta tuomarin ja veronkantajan tehtävissä Suomessa. Vuonna 1556 hän osallistui rauhanneuvotteluihin Moskovassa, laivaston amiraali hänestä tuli 1557. Hän toimi Viipurin linnan päällikkönä 1559–1565 ja osallistui Juhana-herttuan vastaisiin sotatoimiin 1563. Hänet määrättiin ylipäälliköksi Pohjoismaiden seitsenvuotiseen sotaan kuuluvaan Tanskan sotaan 1565 ja samana vuonna hän kärsi Axtornan tappion. Hän jäi tanskalaisten vangiksi 1566 ja kuoli sotavankeudessa.
Hästeskon puoliso vuodesta 1561 oli Kristiina Henrikintytär Horn, valtaneuvos Henrik Klaunpoika Hornin ja Elina Arvidintytär Stålarmin tytär (k. 1579 jälkeen).
Jaakko Hietikko

Jaakko Mikael Hietikko (s. 16. toukokuuta 1950) on suomalainen bassolaulaja. Hän on kotoisin Kurikasta.
Hietikko suoritti lauludiplominsa vuonna 1978 opiskeltuaan Sibelius-Akatemiassa vuodesta 1970 lähtien. Hänen opettajiensa joukossa olivat Jorma Huttunen, Hannu Salmenkallio, Jolanda di Maria Petris ja Matti Lehtinen. Hietikko pääsi Kansallisoopperan kuoroon vuonna 1975 ja sai siirron solistikuntaan 1980. Hän on tulkinnut rooleja esimerkiksi oopperoissa Così fan tutte (Don Alfonso), Punainen viiva (Simana Arhippaini), Viimeiset kiusaukset (Paavo Ruotsalainen), L'incoronazione di Poppea (Seneca), Ratsumies (Matti Puikkanen) ja Pohjalaisia (Erkki Harri).
Hietikko työskenteli Kansallisoopperassa, kunnes jäi sieltä eläkkeelle vuonna 2005. Hän on sittemmin esiintynyt muun muassa kirkkokonserteissa, Risto Vähäsarjan säveltämässä kyläoopperassa Näkijä ja Ilmajoen Musiikkijuhlilla.
Hietikko on levyttänyt esimerkiksi Simanan roolin Punaisessa viivassa ja Sakerin roolin Aleksis Kivessä.
Isi Foighel

| Isi Foighel> Tanskan vero- ja menoministeri |
| --- | --- |
 Poul Schlüterin I hallitus 10. syyskuuta 1982 – 10. syyskuuta 1987  
Edeltäjä:  Mogens Lykketoft
Seuraaja:  Anders Fogh Rasmussen
Kansankäräjäedustaja
 1984–1987  
Henkilötiedot
Syntynyt: 21. joulukuuta 1927 Chemnitz, Saksa
Kuollut: 12. syyskuuta 2007 (79 vuotta)
Ammatti:  professori, tuomari, poliitikko
Tiedot
Puolue:  Konservatiivinen kansanpuolue
Tutkinnot:  Kööpenhaminan yliopisto
Isi Foighel (21. joulukuuta 1927 Chemnitz, Saksa – 12. syyskuuta 2007) oli saksalaissyntyinen tanskalainen oikeustieteen professori, tuomari ja konservatiivisen kansanpuolueen poliitikko. Hän istui kansankäräjillä vuosina 1984–1987 ja toimi Tanskan vero- ja menoministerinä 1982–1987.
Foighel väitteli oikeustieteen tohtoriksi Kööpenhaminan yliopistosta vuonna 1961, ja hänestä tuli professori kolme vuotta myöhemmin. Hän johti Tanskan Pakolaisapua (Dansk Flygtningehjælp) 1965–1971. Vuosina 1988–1998 hän työskenteli tuomarina Euroopan ihmisoikeustuomioistuimessa.
Yksityiselämä

Foighel syntyi Saksassa juutalaiseen perheeseen vuonna 1927 ja pakeni pienenä perheensä mukana kansallissosialististen aloittamaa juutalaisvainoa Tanskaan. Saksan miehitettyä Tanskan toisessa maailmansodassa perhe pakeni edelleen Ruotsiin mutta palasi sodan jälkeen Tanskaan.
Aiheesta muualla

Isi Foighel Tanskan kansankäräjien verkkosivuilla (tanskaksi)
Oliver L. Austin Jr.

Oliver Luther Austin Jr. (24. toukokuuta 1903 Tuckahoe, New York – 31. joulukuuta 1988 Gainesville, Florida) oli yhdysvaltalainen lintutieteilijä.
Austin valmistui Wesleyan Universitystä Connecticutissa 1926, jonka jälkeen hän pääsi Harvardin yliopiston vertailevan eläintieteen museon (Museum of Comparative Zoology, MCZ) leipiin. Wesleyanin aikoina hän työskenteli Charles William Beeben laboratoriossa Brittiläisessä Guayanassa. Vuonna 1927 hän toimi luonnontieteilijänä Mason–Blodgett-tutkimusretkikunnassa ja keräsi lintuja ja muita eläimiä MCZ:lle Jukatanin niemimaalla ja Brittiläisessä Hondurasissa. Hän purjehti lääkäri-isänsä kanssa tutkimaan Kanadan Labradoria 1927–1928 ja käytti keräämäänsä aineistoa Nuttall Ornithological Clubin kustantamassa väitöskirjassaan The Birds of Newfoundland Labrador 1932. Austin oli ensimmäinen Harvardissa lintutieteestä tohtoriksi väitellyt (1931).
Vuonna 1930 Austin siirtyi Minnesotan biologisen tutkimuslaitoksen (Bureau of Biological Survey in Minnesota) palvelukseen ja teki maastotutkimuksia yhdessä Florence Augusta Merriam Baileyn ja tämän aviomiehen Vernon Baileyn kanssa. Talouslaman aikana hän palasi vaimonsa Elizabethin kanssa New Yorkiin ja selviytyäkseen he tekivät sekalaisia töitä. Pian he muuttivat Cape Codiin, jonne Austin oli isänsä kanssa perustanut lintuaseman Wellfleetiin 1929. Siellä he elivät kasvattamalla orkideoita ja pelaamalla bridgeä rahasta. Hän tutki Cape Codin tiirayhdyskuntia ja opetti lintuasemalla harjoittelevia nuoria ornitologeja.
Toinen maailmansota

Toisen maailmansodan alkaessa Austin liittyi merivoimiin. Hän palveli upseerina eteläisellä Tyynellämerellä sodan ajan. Aina aluksen rantautuessa Austin keräsi näytteitä ja lähetti ne Harvardiin. Kaksi lepakkolajia oli tieteelle uusia. Sodan lopulla Austinin asemapaikkana oli Korea lähes vuoden ajan. Hän teki siellä tutkimuksia ja keräsi näytteitä, ja julkaisi teoksen The Birds of Korea vuonna 1948. 1946 hänet komennettiin Japaniin kenraali Douglas MacArthurin esikuntaan, jossa hänen tehtävänsä oli organisoida ja johtaa miehittäjien luonto-osastoa (Wildlife Branch) aina vuoden 1949 lopulle asti. Austin tutustui ja ystävystyi useiden japanilaisaateliin kuuluvien biologien kanssa. Japanintuliaisinaan hän toi Yhdysvaltoihin ensimmäiset lintuverkot. Hän laati useita säädöksiä sekä laki- ja rangaistusehdotuksia koskien metsästystä ja suojelua, jotka Japanin hallitus sittemmin hyväksyi.
Myöhemmät elämänvaiheet

Austin palasi Cape Codiin 1950 ja saatuaan Guggenheim-stipendin kirjoitti yhdessä markiisi Nagamichi Kurodan kanssa teoksen The Birds of Japan, Their Status and Distribution (1953). Austin muutti perheineen Montgomeryyn Alabamaan, missä hän toimi eläintieteen professorina Maxwellin lentotukikohdan Air yliopistossa. Seuraavien vuosien aikana hän toimitti useita julkaisuja asevoimien eri haaroille, ja 1955–1956 vietti neljä kuukautta Etelämantereella Amiraali Byrd-tutkimusretkikunnan Operation Deep Freeze projektissa.
Vuonna 1957 Austinille tarjottiin kuraattorin virkaa Floridan valtionmuseossa (Florida State Museum, FSM). Austin otti viran vastaan ja muutti vaimonsa kanssa Gainesvilleen. Elizabeth sai museosta tutkimusapulaisen viran. He ryhtyivät kehittämään museon vaatimatonta kokoelmaa ja kasvattivat linnunnahkakokoelman 1 800:sta näytteestä yli 17 500:aan. Kun museo sai uuden rakennuksen ja kokoelmat siirrettiin väljempiin tiloihin, tehtiin entisestä kokoelmahuoneesta Austinin kirjojen ja julkaisujen, jotka hän oli lahjoittanut museolle, näyttelyhuone, ja se sai nimen Austin Memorial Library.
Vuonna 1963 Austin julkaisi laajan teoksen The Birds of the World, joka julkaistiin seitsemällä kielellä. Hän toimitti American Ornithologists’ Unionin lehteä The Auk kymmenen vuoden ajan ja oli AOU:n jäsen. Elizabeth S. Austin kuoli toukokuussa 1977. Tammikuussa 1978 Austin avioitui vanhan ystävänsä Edythe Richin kanssa. Austinilla oli kaksi poikaa, Anthony ja Timothy, ja neljä lastenlasta.
Austin testamenttasi ruumiinsa lääketieteelle. Hänen tuhkansa on Snown hautausmaalla Trurossa, Massachusettsissa.
Aiheesta muualla

A Guide to the Elizabeth S. and Oliver L. Austin Papers
Jean-Pierre Blais

Jean-Pierre Blais (s. 21. toukokuuta 1949) on kanadalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Québecin arkkihiippakuntaan Laurent Noël 11. toukokuuta 1974, ja hänet nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Tinumin titulaaripiispaksi 3. marraskuuta 1994. Piispaksi vihkiminen seurasi 6. tammikuuta 1995. Pääkonsekraattorina toimi Maurice Couture, jota avustivat Jean-Paul Labrie ja Marc Leclerc.
Blais sai 12. joulukuuta 2008 nimityksen Baie-Comeaun hiippakunnan piispaksi, joksi hänet asetettiin 11. maaliskuuta 2009.
Nélida Piñon

| Nélida Piñon |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 3. toukokuuta 1937 Rio de Janeiro, Brasilia
Kuollut: 17. joulukuuta 2022 (85 vuotta) Lissabon, Portugali
Ammatti:  toimittaja, kirjailija
Kirjailija
Tuotannon kieli: portugali
Esikoisteos:  Guia-mapa de Gabriel Arcanjo (1961; romaani)
Pääteokset:  A república dos sonhos (1984)
Palkinnot
 Juan Rulfo -palkinto (1995)   Asturian ruhtinaan palkinto (2005) 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Nélida Cuiñas Piñon (3. toukokuuta 1937 Rio de Janeiro, Brasilia – 17. joulukuuta 2022 Lissabon, Portugali) oli brasilialainen kirjailija ja Brasilian kirjallisuuden akatemian johtaja.
Nuoruus

Nélida Piñon syntyi 1937 Rio de Janeiron Vila Isabelin alueella. Hänen isänsä oli Lino Piñón Muíños oli galicialainen maahanmuuttuja ja hänen äitinsä Olivia Carmen Cuíñas Piñón oli syntynyt Brasiliassa galicialaisille vanhemmille. Nélida luki paljon lapsena ja alkoi varhaisin kirjoittaa jo tarinoita, joita myi isälleen ja suvun muille jäsenille. Nélida oli 10-vuotias, kun perhe muutti Galiciaan. He asuivat pienessä maalaiskylässä, jossa hänen isänsä oli kasvanut.
Uran alku

Piñon opiskeli journalistiksi Brasiliassa Rio de Janeiron paavillisessa yliopistossa. Valmistumisensa jälkeen hän työskenteli toimittajana. Piñonin ensimmäinen romaani oli vuonna 1961 julkaistu Guia-mapa de Gabriel Arcanjo, jossa naispäähenkilö Mariella käy keskustelua arkkienkeli Gabrielin kanssa. Mariella haluaisi elää kristillisen uskon ulkopuolella. Piñon käytti paljon romaaneissaan uskonnollisia taustoja ja kirjoitti mystiikasta ja uskonnoista.
Piñonin romaaneissa Madeira feita cruz (1963) ja Fundador (1969) päähenkilö perustaa uuden uskonnon. Jälkimmäisestä teoksesta hänet palkittiin Brasiliassa Walmap-palkinnolla. Piñonin ensimmäinen novellikokoelma oli vuonna 1966 julkaistu Tempo das frutas.
Piñon oli vuonna 1970 perustamassa Rio de Janeiron liittovaltionyliopistoon luovan kirjoittamisen ohjelmaa. Hänen 1970-luvun teoksiaan olivat puolestaan A casa da paixão (1973) ja A força do destino' (1977), jotka kumpikin ovat eroottisia romaaneja. Ensimmäisestä hän voitti Brasilian taidekriitikoiden järjestön palkinnon.
Tunnetuin romaani ja Brasilian kirjallisuuden akatemian johtoon

Piñonin kirjallinen ura oli kestänyt jo noin 20 vuotta, kun A república dos sonhos (1984) nosti hänet Brasilian kirjallisuuden huipulle. Osittain omaelämäkerrallisessa romaanissa hän kirjoitti Brasiliaan muuttaneesta galicialaisesta perheestä. Se oli myös Piñonin ensimmäinen englanniksi käännetty teos. Hänen 1980-luvun eoksiinsa kuuluu myös romaani A doce canção de Caetana.
Piñon valittiin vuonna 1990 Brasilian kirjallisuuden akatemian ensimmäiseksi sihteeriksi, vuonna 1995 pääsihteeriksi ja vuonna 1996 ensimmäisenä naisena puheenjohtajaksi. Hän opetti vuosina 1990–2003 Miamin yliopistossa ja oli vierailevana opettajana Harvardin, Columbian ja Georgetownin yliopistoissa.
Viimeiset vuodet

Piñon jatkoi edelleen myös kirjallista uraansa ja julkaisi 1999 esseekokoelman Até amanhã, outra vez. Romaani Vozes do deserto ilmestyi vuonna 2004 ja esseekokoelma Aprendiz de Homero vuonna 2008. Piñonin ura jatkui ihan loppuun asti, ja hän sai viimeisen romaaninsa valmiiksi hieman ennen kuolemaansa. Viimeinen hänen elinaikanaan julkaistu romaani oli Um dia chegarei a Sagres (2020). Hän kirjoitti sen käsin, koska hänen näkönsä oli niin pahoin heikentynyt.
Piñon sairasti mahasyöpää ja kuoli joulukuussa 2022 syövän takia tehtyyn hätäoperaation aiheuttamiin komplikaatioihin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nélida Piñon Wikimedia Commonsissa