stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Painajainen (sarjakuvahahmo)
Historia

Vain vähän tiedetään Painajaisen alkuperästä. Hän saattaa olla alun perin ihminen ja kenties jonkinlainen mutantti. Arvellaan myös, että Painajainen on olemassa vain ihmiskunnan tarpeesta uneksia. Ilman unia Painajainen kuolisi, mutta ihmiskunta ajautuisi hulluuteen (näin miltei kävi Doctor Strange-lehden numerossa 53).
Varmaa kuitenkin on, että Painajainen on kolmannen asteen demoni ja oman ulottuvuutensa, Painajaismaailman hallitsija. Hän kykenee vaikuttamaan ihmisiin näiden nukkuessa ja imemään sieluja sekä psyykejä maailmaansa kidutusta tai psyykkisten energioiden imemistä varten. Erään kerran Painajainen yritti imeä kokonaista maailmaa ulottuvuuteensa, mutta epäonnistui näin laajassa yrityksessä. Ihmiskuntaa puolusti tuolloinkin Painajaisen päävastustaja, Tohtori Outo (joka on taistellut demonia vastaan niin lukuisia kertoja, että heittää aina torkkuessaankin päälleen suojaloitsun Painajaista vastaan).
Painajainen on kohdannut myös monia muita vihollisia, kuten Clean, Hämähäkkimiehen, Dazzlerin, Aaveajajan (sekä John Blazen että Dan Ketchin), Hulkin, Daredevilin, Kapteeni Amerikan jne. Useimmiten Painajainen on näissä taisteluissaan pyrkinyt turmelemaan uhriensa sieluja ja onkin siinä onnistunut, esimerkiksi Hulkin kohdalla. Menestys oli kuitenkin väliaikainen.
Kahdeksan vuosisataa sitten Painajainen siitti jälkeläisen itselleen demoni Zhilla Charin kanssa. Zhilla kuoli synnyttäessään Painajaiselle tyttären, Unikuningattaren, joka nyt hallitsee omaa painajaismaista tasku-ulottuvuuttaan. Painajaisella on myös toinen tytär, Päiväuni (siitetty nukkuvan kuolevaisen naisen kanssa), joka kapinoi isäänsä vastaan ja asuu nykyään ihmisten keskellä.
Painajainen asui jonkin aikaa ihmisten maailmassa Edvard Haberdash-nimisenä miehenä. Tässä muodossa hän auttoi kauhuelokuvanäyttelijätär Roxannea ja ohjaaja Lucrea ylläpitämään erikoista Pelkoklubia, jossa ihmiset saivat voimakkaita kauhukokemuksia – maksua vastaan tietenkin. Painajainen ajoi kuitenkin Klubin tuhoon ja peloissaan oleva Roxanne ei uskaltanut karata Painajaiselta. Lopulta Tohtori Outo pelasti tilanteen.
Tohtori Oudon lisäksi Painajaisen pelkäämiin vihollisiin kuuluu Gulgol, hirviö, joka ei koskaan nuku. Lisäksi Painajaismaailman rinnakkaismaailma, Hulluuden Ulottuvuus asukkeineen vainoaa silloin tällöin Painajaista.
Voimat ja varusteet

Painajainen on demoni, jolla on suuret mystiset voimat. Hän riivaa usein uhrinsa näiden nukkuessa ja vetää heidän psyykeensä Painajaismaailmaan, jonka herra hän on. Hän vangitsee useimmiten maapallon ihmisiä maailmaansa, mutta kykenee tunkeutumaan minkä tahansa uneksivan olennon mieleen. Vangitessaan psyykejä Painajainen imee niistä samalla psyykkisiä energioita ja elämänenergiaa. Vangitut mielet ovat tyystin hänen kontrollinsa alla. Painajainen pystyisi vangitsemaan psyyket ikuisiksi ajoiksi maailmaansa, mutta tyytyy usein vain kiduttamaan näitä hieman.
Painajainen kykenee muokkaamaan Painajaismaailmaansa miten haluaa. Hän on maailmassaan käytännöllisesti katsoen kaikkivaltias, kuin jumala. Siirtyessään ulos valtakunnastaan hän on kuitenkin paljon heikompi ja haavoittuvaisempi. Omaksuessaan kuolevaisen ruumiin Edvard Haberdashina Painajaisesta tuli käytännöllisesti katsoen voimaton.
Painajainen käyttää matkustaessaan mustaa sarvekasta ratsuaan, joka muistuttaa hevosta.
Ultimate Painajainen

Ultimate Hämähäkkimiehessä Painajainen esiintyi demonina, joka siirsi itsensä Tohtori Oudon mieleen ja riivasi häntä painajaisilla. Hämähäkkimiehen siirtyessä paikalle Painajainen riivasikin hänen mielensä. Tohtori Outo kuitenkin siirtyi Hämähäkkimiehen mieleen loitsulla ja puhdisti tämän demonista.
Ultimate Painajainen kykeni muokkaamaan olomuotonsa uhrinsa muistikuvien mukaisiksi hahmoiksi. Hänen todellinen olomuotonsa oli puolimätä, harmaa ruumis.
Triviaa

Neil Gaimanin Sandman on ilmeisesti saanut vaikutteita Painajaisesta.
Painajainen kertomassa Hämähäkkimiehelle ulottuvuudestaan
Novitšok

Novitšok tai novitshok (ven. новичок, ’tulokas’) on nimi ryhmälle organofosfaatti-hermomyrkkyjä, jotka Neuvostoliitto kehitti 1970–1990-luvuilla kemiallisiksi aseiksi salaisessa FOLIANT-projektissaan. Vuodesta 2019 alkaen osa novitšokeista on kielletty kemiallisten aseiden kieltosopimuksessa.
Novitšokmyrkytyksen voi saada hengittämällä novitšokeja, tai päästämällä niitä iholle tai limakalvoille. Nopeimmillaan myrkytys alkaa oireilla noin 30 sekunnin jälkeen altistuksesta. Novitšokien myrkyllisyys johtuu niiden kyvystä estää asetyylikoliiniesteraasien toimintaa. Tämä voi aiheuttaa halvaannuttavaa lihaskouristelua. Isojen annosten aiheuttama hengityslihashalvaus johtaa tukehtumiseen pian siitä hetkestä lukien kun myrkytyksen ensioireet alkavat. Vakavakin myrkytys voidaan parantaa joissakin tapauksissa jos hoito aloitetaan riittävän aikaisin. Myrkytys voi kuitenkin jättää pysyviä vammoja.
Joidenkin novitšokien on väitetty olevan 5–10 kertaa myrkyllisempiä kuin VX-hermomyrkky. Tietokonemallinnuskokeissa monien novitšokien on kuitenkin laskettu olevan ilmeisesti paljon vähemmän myrkyllisiä kuin VX.
Novitšokeja ja niiden ominaisuuksia

Novitšokeiksi luetaan ainakin:
substanssi-33 (”venäläinen VX” eli RV)
A-230 (substanssi-83)
A-232
A-234
A-242 (novitšok-5)
A-262 (novitšok-7)
Novitšokit ovat organofosfaatteja, joista osa on tiettävästi nesteitä ja osa kiinteitä huoneenlämmössä. Joitakin novitšokeja voidaan tuottaa sekoittamalla kaksi harmitonta tai verrattain vaaratonta esiastetta keskenään. Esiasteiden käsittely, varastointi ja hävittäminen on varsinaisia novitšokeja turvallisempaa. Novitšokeja voidaan siksi käyttää sodassa esimerkiksi kaksisäiliöisissä ammuksissa, joista yhdessä säiliössä on ensimmäinen esiaste ja toisessa toinen esiaste. Ammuttaessa säiliöt rikkoutuvat ja novitšokia muodostuu ammuksen lennon aikana. Novitšok leviää ammuksen osuttua kohteeseensa.
Novitšokien rakenteista ja ominaisuuksista ei kuitenkaan tiedetä julkisesti varmuudella paljoakaan, sillä ne kehitettiin salassa. Pääosa näitä aineita koskevista tiedoista on peräisin niiden kehitykseen osallistuneen Vil Mirzajanovin 1990-luvulla julkisuuteen vuotamista tiedoista. Mirzajanovin ja muiden lähteiden mukaan substanssi-33 on likimain yhtä myrkyllinen kuin VX. Samojen lähteiden mukaan A-230 on 5–8 kertaa ja A-232 10 kertaa VX:ää myrkyllisempi. A-232:n LD50 olisi 70 kg painoiselle ihmiselle siten arviolta 35 milligrammaa (0,5 milligrammaa per kehonpainokilogramma). Erilaisissa tietokonemallinnukseen perustuneissa kokeissa useiden novitšokien on kuitenkin arvioitu olevan 5–57 kertaa vähemmän myrkyllisiä kuin VX.
Jotkin julkisuuteen vuodetuista novitšokien rakenteista esittävät ehkä toimimattomia aineita, jotka Venäjä tai Neuvostoliitto on paljastanut tarkoituksenmukaisesti vastavakoilumielessä. Osa rakenteista taas ehkä esittää varsinaisten novitšokien esiasteita.
Myrkytys > Mekanismi

Novitšokit kiinnittyvät irreversibeelisti kehon asetyylikoliiniesteraaseihin estäen siten niiden asetyylikoliinia hajottavan toiminnan. Tällöin hermo-lihasliitoksiin kertyy liikaa asetyylikoliinimolekyylejä, jotka stimuloivat lihasoluja pakottaen ne jatkuvasti supistuneeseen tilaan. Tästä johtuva pallean tai sydänlihaksen kouristus voi johtaa nopeasti kuolemaan.
Myrkytys > Oireet

Novitšokeille altistutaan yleensä hengittämällä niitä. Niille voi altistua myös ihon tai limakalvojen kautta. Novitšokmyrkytyksen ensioireet voivat ilmetä jopa 30 sekunnin jälkeen altistuksesta. Ihon kautta myrkytys voi ilmetä hitaasti. Esimerkiksi Sergei ja Julija Skripal alkoivat oireilemaan vakavasti kahden tunnin jälkeen siitä kun he koskivat kädellään eräällä novitšokilla käsiteltyyn ovenkahvaan. Skripalien myrkytyksen yhteydessä samaa novitšokia iholleen tietämättään suihkuttanut nainen alkoi oireilemaan 15 minuutin jälkeen altistuksesta.
Novitšokmyrkytyksen oireet ovat samat kuin muidenkin organofosfaatteihin lukeutuvien asetyylikoliiniesteraasin estäjien kohdalla. Lievä altistus voi aiheuttaa esimerkiksi pupillien supistumista (mioosi), näön sumentumista, nenävuotoa, kyynelehtimistä, kuolaamista, päänsärkyä, pahoinvointia, lihasheikkoutta tai lihasten nykimistä. Keskivaikea myrkytys voi aiheuttaa edeltävien lisäksi esimerkiksi yskää, virtsan pidätysvaikeuksia, ulosteen pidätysvaikeuksia tai hengitystä haittaavan keuhkoputkien supistumisen (bronkospasmin). Vakava myrkytys voi aiheuttaa lisäksi sekavuutta, kouristeluita, rytmihäiriön, hengityksen pysähtymisen, kooman tai kuoleman.
Novitšokille altistuminen voi jättää pysyviä terveysongelmia, kuten lihasheikkoutta ja ajattelutoiminnan heikentymistä. Esimerkiksi Andrei Železnjakov altistui A-242:lle (novitšok-5:lle) neuvostoliittolaisessa aselaboratoriossa. Hän selvisi myrkytyksestä, mutta kärsi sen seurauksena lopun ikäänsä kirroosista, keskittymisvaikeuksista ja epilepsiasta.
Myrkytys > Hoito

Myrkytyksen saanutta potilasta hoitavien tulee suojata itsensä sopivin suojavarustein. Potilaalle tulee heti antaa sopivia vastamyrkkyjä ja lääkkeitä. Näitä aineita ovat atropiini (tai muut antikolinergit), pralidoksiini ja diatsepaami. Osa novitšokeista voi kuitenkin olla suunniteltu siten, etteivät nämä perinteiset organofosfaattimyrkytyksiin käytetyt lääkkeet tehoa niitä vastaan kovin hyvin. Potilaan elintoimintoja tulee myös ylläpitää tilanteen vaatimin menetelmin. Esimerkiksi hengitystä voi olla pakko ylläpitää keinotekoisesti. Altistuneen vaatteet tulee riisua ja silmät pestä vedellä, jottei myrkkyä päädy kehoon enempää. Myös iho tulee pestä vedellä ja saippualla.
Historia

Vil Mirzajanovin mukaan ensimmäiset novitšokit kehitti Pjotr Petrovitš Kirpitšov kollegoineen vuosina 1971–1973 Neuvostoliiton Šihanyssä GosNIIOHT-nimisessä orgaanisen kemian ja teknologian instituutissa. A-230 oli ensiksi kehitetty novitšok. GosNIIOHT:n johtaja Ivan Martynov kiinnitti Neuvostoliiton kommunistinen puolueen huomion novitšokeihin, jolloin niiden kehitykseen ohjattiin enemmän varoja ja projekti luokiteltiin huippusalaiseksi. Projektille annettiin nimi FOLIANT. Vuonna 1990 Neuvostoliiton armeija otti A-230:n virallisesti asekäyttöön. Tämän jälkeen myös muita novitšokeja otettiin asekäyttöön.
Tutkijat Vil Mirzajanov ja Lev Fjodorov osallistuivat Neuvostoliiton ja sittemmin Venäjän novitšokien kehitysprojektiin. 16. syyskuuta 1992 Moscow News -sanomalehdessa julkaistiin Mirzajanovin ja Fjodorovin kirjoitus otsikolla ”A Poisoned Policy”, jossa he paljastivat ensi kerran julkisesti Venäjän kehittävän novitšok-hermomyrkkyjä. Motivaatio Mirzajanovin mukaan paljastukselle oli se, ettei yksikään novitšokeista kuulunut tuolloin valmisteilla olevan kemiallisten aseiden kieltosopimuksen piiriin. Sopimukseen sitoutuneen maan tulee ilmoittaa julkisesti omistamansa kemialliset aseet ja sitoutua hävittämään ne. Mikäli novitšokit olisivat pysyneet salassa, olisi sopimuksen piiriin kuuluvan maan periaatteessa sallittua pitää niitä hallussaan. Ensimmäiset novitšokit (A-230, A-232, A-234 ja A-242) kuitenkin lisättiin kieltosopimukseen vasta vuonna 2019.
Venäjä on väittänyt lopettaneensa novitšokien kehityksen vuonna 1997 hyväksymänsä kemiallisten aseiden kieltosopimuksen jälkeen ja tuhonneensa vuonna 2017 viimeiset varastoimansa kemialliset aseet. Vuoden 2020 lokakuussa Bellingcat-järjestö kuitenkin väitti, että Venäjä olisi jatkanut novitšok-ohjelmaa monissa tutkimuslaitoksissa, jotka ovat tekevinään muuta tutkimusta. Esimerkiksi Pietarin sotilaslääketieteellinen laitos ja GRU:n salainen yksikkö saattaisivat osallistua Bellingcatin mukaan novitšok-ohjelmaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Novitšok Wikimedia Commonsissa
A-234:n mahdollinen rakenne Vil Mirzajanovin mukaan.
A-234:n mahdollinen rakenne Steven L. Hoenigin mukaan.
Elokuussa 2020 myrkytetty Aleksei Navalnyi.
Pallonuppusammal

| Pallonuppusammal |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Vaarantunut  
Suomessa::  Äärimmäisen uhanalainen
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Ryhmä::  Sammalet Bryobionta
Kaari::  Lehtisammalet Bryophyta
Luokka::  Aitosammalet Bryopsida
Alaluokka::  Nuotiosammalet Funariidae
Lahko::  Nuotiosammalet Funariales
Heimo::  Nuotiosammalet Funariaceae
Suku::  Nuppusammalet Physcomitrium
Laji::  sphaericum
Kaksiosainen nimi
 Physcomitrium sphaericum  (C.F.Ludw. ex Schkuhr) Brid. 
Katso myös
   Pallonuppusammal Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Pallonuppusammal eli pallosuppusammal (Physcomitrium sphaericum) on nuotiosammalten heimoon (Funariaceae) ja nuppusammalten (Physcomitrium) sukuun kuuluva lehtisammallaji. Laji ja suku on aiemmin tunnettu suppusammalina, joiden suomenkielinen nimi on vaihdettu nuppusammaliksi.
Ulkonäkö

Pallonuppusammal on alle 5 millimetrin korkuinen. Sen itiöt ovat 25–32 mikrometrin mittaisia.
Levinneisyys

Pallonuppusammal on levinnyt laajalle alueelle Euraasian lauhkeisiin osiin Intiaan, Japaniin ja Koreaan asti. Baltiassa sitä ei kuitenkaan tavata, ja se on hävinnyt Ruotsista, Puolasta, Suomesta, Alankomaista ja Italiasta. Ruotsista sitä on havaittu vain yhdeltä paikalta 1910-luvun puolivälissä ja lopussa. Suomessa lajia on historiassa tavattu vain kahdesti, joista uudempi kerta on vuodelta 1906. Pallonuppusammal on uhanalainen monissa Keski- ja Itä-Euroopan valtioissa. Vuoden 2019 arvioinnissa se luokiteltiin Suomessa äärimmäisen uhanalaiseksi ja aiemmissa uhanalaisarvioinneissa alueellisesti hävinneeksi.
Pak Hyon Suk

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pak Hyon Suk vuoden 2011 MM-kilpailuissa. |  Pak Hyon Suk vuoden 2011 MM-kilpailuissa. |  Pak Hyon Suk vuoden 2011 MM-kilpailuissa. |  |
Maa:   Pohjois-Korea
Naisten painonnosto
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Peking 2008 | 63 kg |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Chiang Mai 2007 | 56 kg |  |
Pak Hyon Suk (s. 4. elokuuta 1985) on pohjoiskorealainen painonnostaja.
Pak voitti olympiakultaa 63 kilogramman painoluokassa 2008 Pekingin olympialaisissa yhteistuloksella 241 kilogrammaa. MM-kisoista Pak saavutti 2007 Chiang Maissa hopeaa työnnöstä sekä pronssia tempauksesta ja yhteistuloksella.
Aiemmin Pak kilpaili 58 kilogramman painoluokassa, missä hän saavutti Aasian-mestaruuskilpailuista Dohasta 2006 työnnöstä hopeaa ja pronssia sekä tempauksesta että yhteistuloksella. 2004 Alma-Atan Aasian mestaruuskisoissa hän teki pronssituloksen työnnössä mutta jäi yhteistuloksessa neljänneksi. 2004 Ateenan olympialaisissa hän oli kuudes.
Otobreda 76 mm

Otobreda 76 asennettuna norjalaiseen Fridtjof Nansen -fregattiin.
Otobreda 76 mm on italialaisen Otobreda-yhtymän valmistama laivatykki. Se perustuu aiempaan Oto Melaran 76/62 mm Allargato-tykkiin, joka oli suurempi ja raskaampi sen tulinopeus oli hitaampi. Ajoneuvoon asennettava versio sai nimen Otomatic, jolloin kyseessä oli liikkuva ilmatorjunta-ajoneuvo, mutta sen tuotantoa ei kuitenkaan aloitettu. Otobreda 76:n tulinopeus on hyvin suuri, jolloin sen kranaattiryöpyllä voidaan torjua ohjuksia lähietäisyydeltä. Luonnollisesti myös tavanomainen ilmatorjunta, pintamaalien ja maakohteiden tulittaminen on mahdollista. Tykille on saatavilla muun muassa panssarinläpäisy- ja sirpalekranaatteja. Tykin tornia on kehitetty viime vuosien aikana vaimentamaan sen aiheuttamaa tutkaheijastusta.
Tykkijärjestelmä soveltuu asennettavaksi verrattain pieniin sota-aluksiin kuten korvetteihin ja vartiolaivoihin. Tykkimalli on laajasti käytössä 53:n valtion merivoimissa. Se on valittu myös modernien italialais-ranskalaisten Horizon- ja FREMM -luokkien tykkikalustoksi.
Super Rapid on versio jonka tulinopeus on nostettu 120:een laukaukseen minuutissa ja äärikantamaa kasvatettu 30 kilometriin.
Tekniset tiedot

Palveluskäyttöön: 1964
Valmistaja: Oto Melara, vuodesta 2001 alkaen Otobreda
Kaliiperi: 76 mm eli 3″
Putken pituus: 62 kaliiperia eli 4 724,4 mm
Paino: 7,5 tonnia (tyhjänä)
Kääntöympyrä: 360°
Vaakasuuntausnopeus: keskimäärin 60 °/s (kiihtyvyys: 72 °/s²)
Pystysuuntaus: -15°/+85°
Pystysuuntausnopeus: 35 °/s (kiihtyvyys: 72 °/s²)
Tulinopeus: 85 ls/min (Compact) 120 ls/min (Super Rapid)
Kantama: 20 km (Compact) 30 km (Super Rapid)
Kranaatti: 76 × 900 mm patruunalaukaus, massa 12,34 kg
Ammuksen lähtönopeus 925 m/s
Pajarin hauta

Pajarin hauta on Kiteellä Pyhäjärven Pajarinselkään työntyvän pitkän ja kapean Pajarinniemen keskipaikkeilla sijaitseva kiviraunio. Sitä on paikallisessa kansanperinteessä pidetty Kiteen pahan pajarin hautapaikkana, johon pajari kivitettiin takaa-ajon jälkeen hevosineen.
Aiheesta muualla

Pekka Timonen : Pahan pajarin palkka. Kansan suussa säilynyt muinaistieto 1600-luvulta, Hakkapeliitta, 29.11.1932, nro 48, s. 20, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Opintotukiasiain keskuslautakunta

| Opintotukiasiain keskuslautakunta  |
| --- | --- |

Perustettu:  1964
Tehtävä:  opiskelun tuet
Ministeriö:  koulutusministeriö
Päätoimi­paikka:   Sundsvall
Pääjohtaja:  Christina Forsberg
Työntekijöitä:  n. 900
Vuosibudjetti:  805 miljoonaa kruunua (2014)
Aiheesta muualla
www.csn.se
Opintotukiasiain keskuslautakunta (ruots. Centrala studiestödsnämnden, CSN) on ruotsalainen, koulutusministeriön alainen viranomainen. Sen päätoimipiste sijaitsee Sundsvallissa, mutta sillä on toimintaa myös 11 muulla paikkakunnalla ympäri Ruotsia, kuten asiakaspalvelukeskus Kiirunassa. Se palvelee muun muassa ruotsiksi ja suomeksi.
Vastuualueet

Opintotukiasiain keskuslautakunnalla on kolme pääasiallista tehtävää: vastiikkettoman opintorahan ja -tuen myöntäminen, opintolainan takaisinmaksut ja koti-irtaimistolainojen myöntäminen ja takaisinmaksut. Se tarkistaa, onko opintotuen hakijalla oikeus sen nostamiseen. Se myös tilittää opintorahan ja -lainan tuensaajalle ja vastaa opintolainojen takaisimaksusta.
Vastuualueet > Myönnettävät etuudet

Opintoraha: 16–20-vuotiaille lukio-opiskelijoille
Opintotuki: toisen asteen, korkeakoulu- ja aikuisopisto-opiskelijoille
Esteettömyyslisä: vammaishenkilöille tarkoitettu tuki liikkumiskustannusten kattamiseksi julkisiin lukioihin
Opintotukiasiain keskuslautakunta myöntää myös niin sanotun irtaimistolainan ulkomaan kansalaisille, lähinnä pakolaisille ja maahanmuuttajille. Se on tarkoitettu keittiövarusteiden ja muiden välttämättömien huonekalujen hankkimiseen.
Opintotukiasiain keskuslautakunta vastaa myös opintoasioihin liittyvästä virallisesta tilastoinnista.
Toiminta lukuina

Luvut ovat vuodelta 2014.
Opintorahaa saa 406 000, opintotukea 482 000 ja esteettömyyslisää 400 opiskelijaa. Viittomatulkkitukea maksetaan 160 vanhemmalle, oppisopimuskorvausta 7 000 opiskelijalle ja irtaimistolainaa 11 500 henkilölle.
Erilaisia tukia maksetaan 16,4 miljardia kruunua, opintolainaa 15 miljardia kruunua ja irtaimistolainaa 171 miljoonaa kruunua.
Lainatun pääoman arvo kasvoi 202,3 miljardiin kruunuun.
Opintolainaa maksetaan takaisin 13,3 miljardia kruunua.
Irtaimistolainaa maksetaan takaisin 132,1 miljoonaa kruunua.
Keskuslautakunta vastaa 1,3 miljoonaan puheluun, ja odotusaika on keskimäärin 3 minuuttia ja 50 sekuntia.
Viraston toiminnasta aiheutuneet suorat kulut lasketaan 805,2 miljoonassa kruunussa.
Painajainen (kirja)

| Painajainen> 'Salem's Lot |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Stephen King
Kansitaiteilija:  Dave Christensen
Kieli:  englanti
Genre:  kauhu
Kustantaja:  Doubleday
Julkaistu:  1975
Sivumäärä:  439
ISBN:  978-0-385-00751-1
Suomennos
Suomentaja:  Heikki Karjalainen
Kansitaiteilija:  Heikki Kalliomaa Dave Christensen (pikkukuva)
Kustantaja:  Tammi
Julkaistu:  1990
Ulkoasu:  kovakantinen
Sivumäärä:  475
ISBN:  951-30-9382-4
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Painajainen (engl. 'Salem's Lot) on Stephen Kingin kirjoittama kauhuromaani vuodelta 1975. Se on hänen toinen romaaninsa, joka ilmestyi jo seuraavana vuonna esikoisteoksensa Carrien jälkeen. Tammi julkaisi Heikki Karjalaisen kääntämän suomennoksen vuonna 1990, viisitoista vuotta myöhemmin kirjan alkuperäisestä julkaisusta. Painajainen oli ehdolla parhaan romaanin World Fantasy -palkinnon saajaksi vuonna 1976 ja Locus-palkinnon saajaksi vuonna 1987. Kirja on omistettu Kingin tyttärelle Naomille.
1980-luvulla tehdyissä kahdessa haastattelussa Stephen King oli ilmaissut kummassakin Painajaisen olevan hänen suosikkinsa kirjoittamistaan kirjoista. Vuoden 1983 kesäkuun Playboy -lehden haastattelussa King mainitsi suunnitelleensa jatko-osan Painajaiselle, mutta vuosia myöhemmin hän kertoi omalla nettisivullaan, että koska hän käsitteli Musta torni -kirjasarjan viidennessä ja kuudennessa kirjoissa Painajaisen jälkeisiä tapahtumia, ei jatko-osalle ollut enää tarvetta. Vuonna 1987 hän kertoi Phil Konstantinille The Highway Patrolman -lehden haastattelussa: "Tavallaan se on suosikkini, enimmäkseen siksi, mitä se kertoo pikkukaupungeista. Tällä hetkellä ne ovat kuin kuolevia organismeja. Tarina tuntuu tavallaan kodilta minulle. Sillä on minulle erityinen kylmä paikka sydämessäni!"
Tobe Hooper ohjasi romaanin pohjalta Kauhujen kaupunki -minisarjan vuonna 1979. Mikael Salomon teki toisen minisarjasovituksen vuonna 2004. Gary Daubermanin ohjaama tuorein elokuvasovitus Salem's Lot – painajainen ilmestyi lokakuussa 2024. Kirjan pohjalta on myös esitetty radiokuunnelma BBC Radio 4:ssa vuonna 1995.
Luomistyö

King sai inspiraationsa kirjan kirjoittamiselle Bram Stokerin Draculasta toimiessaan opettajana fantasia- ja tieteiskirjallisuuden kurssilla Mainen Hampden Academyssa. Hän kertoi: "Yhtenä yönä illallisella tulin miettineeksi ääneen, että mitä tapahtuisi, jos Dracula ilmestyisi 1900-luvun Amerikkaan. 'Hän varmaan tulisi Park Avenuella keltaisen taksin yliajamaksi ja kuolisi', vaimoni sanoi. Keskustelu päättyi siihen, mutta seuraavina päivinä idea palasi jälleen mieleeni. Ilmaisin itselleni, että vaimoni oli todennäköisesti oikeassa; jos legendaarinen kreivi tulisi New Yorkiin, niin selvähän se. Mutta jos hän ilmaantuisikin pieneen uinuvaan maalaiskaupunkiin, niin mitäs sitten? Halusin ottaa asiasta selvää, joten kirjoitin Painajaisen, josta piti alun alkaen tulla nimeltään Second Coming (suom. toinen tuleminen)." Myöhemmin Kingin vaimo Tabitha kuitenkin neuvoi miestään vaihtamaan kirjan alkuperäisen nimeen joksikin muuksi, koska ajatteli nimen kuulostaneen liiaksikin joltain "huonolta seksitarinalta".
Viittaukset muihin kirjoihin

Kirjassa esiintyvään 'Salem's Lotin kaupunkiin viitataan muissakin Kingin kirjoissa. Painajaisen oheella kaupunki toimii tapahtumapaikkana myös Kingin kirjoittaman Yön äänet -novellikokoelman kahdessa kertomuksessa; ensimmäinen näistä on kokoelman aloittava tarina Jerusalemin osa (Jerusalem's Lot), joka jatkuvuudeltaan sijoittuu yli sata vuotta ennen Painajaisen tapahtumia, ja toinen tarina on kokoelman päättävä One for the Road, joka sijoittuu kaksi vuotta Painajaisen tapahtumien jälkeen. Tuntemattomasta syystä jälkimmäinen tarina on jätetty pois kokoelman suomennoksesta.
Yksi kirjan hahmoista, Isä Callahan, esiintyy myös Mustassa tornissa viidennestä kirjasta, Callan susista alkaen.
Aiheesta muualla

Harri Haarikko: Painajainen. Aikakone 1/1991.
Painajainen (Salem's Lot). Piina.net.