stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Maïwenn
Filmografia > Näyttelijänä

1981 : L'Année prochaine... si tout va bien de Jean-Loup Hubert : Prune
1983 : L'Été meurtrier de Jean Becker : Éliane (Isabelle Adjani) jeune
1988 : L'Autre nuit de Jean-Pierre Limosin : Joan
1990 : Lacenaire de Francis Girod : Hermine
1991 : La Gamine de Hervé Palud : Carole Lambert
1994 : Leon : Blond Babe
1997 : The Fifth Element – puuttuva tekijä (dir Luc Besson) : La Diva Plavalaguna
2001 : 8, rue Charlot de Bruno Garcia : Karine
2003 : Haute Tension de Alexandre Aja : Alex
2004 : Osmose de Raphaël Fejtö :  une amie à la fête
2004 : Les Parisiens de Claude Lelouch : la chanteuse Shaa
2005 : Le Courage d'aimer de Claude Lelouch : Shaa
2006 : Pardonnez-moi de Maïwenn : Violette
2008 : Le bal des actrices de Maïwenn
2011 : Polisse de Maïwenn
Filmografia > Elokuvakäsikirjoittajana

2006 : Pardonnez-moi
2008 : Le bal des actrices
2011 : Polisse
Filmografia > Teatterikäsikirjoittajana

2003 : Café de la Gare : Le pois chiche
Filmografia > Ohjaajana

2004 – I am an Actrice (lyhytelokuva)
2006 – Pardonnez-moi
2008 – Le bal des actrices
2011 – Polisse
2020 – Perintö
Filmografia > Tuottajana

2006 : Pardonnez-moi (MAI productions)
Maïwenn Deauville American Film Festival -gaalassa 2009.
Käännös suomeksi
Matti Järvinen (jääkiekkoilija)

| Matti Järvinen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 14. lokakuuta 1989 (ikä 34) Lontoo, Englanti
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Massi, Massimo, Lontoon Matti
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  195 cm
Paino:  97 kg
Seura
Seura:  Kiekko-Espoo
Sarja:  SM-liiga
Pelinumero:  71
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2011–
Aik. seurat:  Sport (Mestis) Jokipojat (Mestis) Blues (SML) SaiPa (SML) EV Zug (NLA) Tappara (SML) Grizzlys Wolfsburg (DEL) KalPa (SML) HPK (SML) BK Mladá Boleslav (ČEL)
Matti Järvinen (s. 14. lokakuuta 1989 Lontoo, Englanti, Yhdistynyt kuningaskunta) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa SM-liigajoukkue Kiekko-Espoossa. Hän toimii joukkueen varakapteenina. Isokokoinen Järvinen on pelipaikaltaan keskushyökkääjä.
Muuta

Kesäkuussa 2018 Järvisen tiedotettiin aloittavan osakkaana tuolloin Suomi-sarjassa pelanneen Kiekko-Espoon organisaatiossa.
Mika Toivanen

Mika Toivanen (s. 6. helmikuuta 1970 Säkylä [lähde? ]) on suomalainen valokuvaaja, säveltäjä, sovittaja, tuottaja ja muusikko. Hän on tuottanut omassa Utopiah-studiossaan kymmeniä levyjä toimien niillä sovittajana, äänittäjänä sekä miksaajana. Toivanen opiskeli Sibelius-Akatemiassa vuosina 1989–1992. Hän on toiminut vapaana säveltaiteilijana vuodesta 1992, säveltäen musiikkia useille suomalaisille artisteille.
Toivanen on soittanut Päät-yhtyeessä sekä toiminut Tangomarkkinoiden kapellimestarina vuosina 2007–2018. Toivasen omia yhtyeitä ovat Hammond-trio Hamuzet sekä Tangon Tuho-Quintet[lähde? ]. Toivasen musiikkia ovat levyttäneet muiden muassa Anna Eriksson, Laura Voutilainen, Paula Koivuniemi, Jari Sillanpää, Topi Sorsakoski, Geir Rönning, Eve, Miguel Tango and His Orchestra, Veeti Kallio, Katri Helena, Kari Tapio, Tapani Kansa ja Reijo Taipale.
Suomen edustuskappaleen Euroviisuihin Toivanen on säveltänyt kahdesti: vuonna 2004 Jari Sillanpään esittämän ”Takes 2 to Tango” ja vuonna 2005 kappaleen ”Why?”, jonka esitti Geir Rönning. Toivanen on voittanut kahdesti Tangomarkkinoiden sävellyskilpailun: vuonna 1993 kappaleella ”Yön kuningatar” (san. J. Toiviainen) ja vuonna 1995 kappaleella ”Mun aika mennä on” (San. J. Toiviainen). Vuonna 1994 Syksyn sävel -kilpailun voitti Toivasen sävellys ”Yön hiljaisuus”, jonka esitti Eija Kantola
Vuonna 2008 Toivanen sai Kullervo Linna -palkinnon. Heinäkuussa 2012 Toivaselle myönnettiin Tango Finlandia-palkinto.Toukokuussa 2017 julkaistiin Toivasen analogisilla syntetisaattoreilla toteuttama soololevy Transitions. Lokakuussa 2018 ilmestyi Toivasen toinen soololevy Planets.
Toivasen ensimmäinen oma valokuvanäyttely Minun Tangoni oli esillä syksyllä 2018 muun muassa Tampereella, Porissa ja Helsingissä. Hän on suorittanut valokuvaajamestarin erikoisammattitutkinnon Tampereen Visuaaliviestinnän instituutissa.
Aiheesta muualla

Oma verkkosivu
Utopiah Productions
Mika Natri

| Mika Natri> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1969 (ikä 54–55) Säynätsalo
Ammatti:  kuvanveistäjä
Aiheesta muualla
Kotisivut
Mika Natri (s. 1969 Säynätsalo) on suomalainen kuvataiteilija. Hän on koulutukseltaan kuvataiteilija (AMK) Turun ammattikorkeakoulusta.
Natrin julkisia taideteoksia ovat muun muassa Pilvet ja Unikot Turussa ja Kaaret Raisiossa. Hänen näyttelyitään on ollut Aboa Vetus Ars Nova –museossa, Jyväskylän taidemuseossa ja Salon taidemuseossa. Hänen taideteoksiaan kuuluu Valtion taidekokoelmaan ja Wäinö Aaltosen museon ja Turun taidemuseon kokoelmiin.
Pilvet 2006, Turku.
Pilvet 2020, Raisio.
Aiheesta muualla

Mika Natrin verkkosivut
Mika Natri Kansallisgallerian kokoelmissa
Merikilpi 2019

Merikilpi 2019 oli Venäjän merisotaharjoitus Itämerellä 1.–9. elokuuta 2019. Harjoitukseen osallistui 10 000 sotilasta,  49 sota-alusta ja 58 lento- ja taistelukonetta. Harjoitusta johti Venäjän laivaston amiraali Nikolai Jevmenov. Venäjä aloitti harjoituksen yllättäin, eikä siitä ilmoitettu etukäteen länsimaille. Suomessa puolustusvaliokunnan puheenjohtaja Ilkka Kanerva aavisteli Venäjän loppukesän harjoitusta, mutta ei ollut tarkemmin selvillä siitä.
Yhdysvallat, Iso-Britannia ja Ruotsi lähettivät välittömästi tiedustelukoneita Itämerelle Suomen rannikon ja Kaliningradin väliselle kansainväliselle merialueelle tarkkailemaan harjoitusta. Ruotsi lähetti alueelle kaksi tiedustelulentokonetta, Saab 340 AEW ja Gulfstream S102B.
Mikroterä

Mikroterä oli pieni piipitoisesta kivestä isketty prismamainenselvennä pala, josta tehtiin työkalujen teriä. Terien pituus oli korkeintaan 5 cm.[lähde? ]
Mikroterätekniikka tuli käyttöön Mongoliassa 45 000 vuotta sitten leviten sieltä Japaniin noin 20 000 vuotta sitten[lähde? ]. Mikroterien käyttö levisi myös pohjoisemmaksi Siperiaan. Mikroteriä käytettiin Koillis-Aasiassa ja Luoteis-Amerikassa 27 000-7 000 vuotta sitten[lähde? ]. Alaskaan tämä perinne saapui 13 500-10 000 vuotta sitten[lähde? ].
Mika Törrö

Mika Törrö (lempinimeltään El Toro, suom. Härkä, s. 11. toukokuuta 1979) on suomalainen voimamies, joka aloitti kilpailemisen vuonna 2017. Törrö on voittanut Suomen vahvin mies -kilpailun viidesti: vuosina 2018, 2019, 2020, 2021 ja 2022. Vuonna 2017 hän sijoittui kilpailussa neljänneksi. Vuonna 2023 Törrö teki Herkuleen pito -voimamieslajissa maailmanennätyksen.
Ennen voimamiesuraansa Törrö oli pitkään päihderiippuvainen ja oli moneen kertaan vankilassa, istuen siellä yhteensä 11 vuotta väkivaltarikoksista.
Mika Törrö kilpailee Strongman Champions leaguessa. Hän on sijoittunut Kahdessa Strongman Champion leaguen osakilpailussa kolmanneksi Norjassa ja Hollannissa vuonna 2019.
Törrön maastavedon ennätys on 350 kiloa ja etukyykyn 220 kiloa.
Törröstä ilmestyi maaliskuussa 2021 Docendon kustantama Timo Kangasluoman kirjoittama elämäkertakirja Härkä – vangista vahvimmaksi. Kirjassa hän kertoo kärsivänsä tarkkaavaisuus- ja ylivilkkaushäiriö ADHD:stä ja rajatilapersoonallisuushäiriöstä, sekä elämänsä lastenkoti–koulukoti–vankila -kierteestä. Törrö aloitti opiskelun liikuntaneuvojaksi keväällä 2021 ja valmistui Itä-Suomen liikuntaopistosta kesällä 2023.
Aiheesta muualla

Viralliset nettisivut
Miinanraivaaja SM 3

| SM 3 |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Aug. Eklöf, Tolkkinen
Palveluskäyttöön:  1940
Poistui palveluskäytöstä:  uponnut osuttuaan miinaan 5. lokakuuta 1944
Tekniset tiedot
Uppouma:  20 t
Pituus:  18 m
Leveys:  3,8 m
Syväys:  1,7 m
Koneteho:  1 × Wickström-moottori 80 hv
Nopeus:  9 solmua
Aseistus
Aseistus:  1 × Madsen 20 mm ilmatorjuntatykki
Miinanraivaaja SM 3 oli Suomen merivoimissa palvellut miinanraivaaja.
Valmistus

Suojeluskuntajärjestö tilasi aluksen Tolkkisista Aug. Eklöfiltä.
Palvelus

Alus otettiin palvelukseen 1940. Alus upposi 5. lokakuuta 1944 ajettuaan suomalaiseen "Siili"-miinakenttään Suursaaren itäpuolelle, jolloin viisi miehistönjäsentä sai surmansa. SM 3 on kunnostettavana Urajärvellä. Alus on kuidutettu.
Miinalautta Pansio

| Miinalautta Pansio |
| --- | --- |
 Pansio Pärnäisten ulkopuolella keväällä 2013.

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Olkiluodon telakka
Laskettu vesille:  1991
Tekniset tiedot
Uppouma:  680 t
Pituus:  44 m
Leveys:  10 m
Syväys:  2 m
Koneteho:  1 100 kW
Propulsio:  2 x diesel
Nopeus:  11 solmua
Miehistöä:  19
Aseistus
Aseistus:  2 x 12.7 LKK 1 x SAAB RWS
Miinat:  Miinoja
Miinalautta Pansio (kylkinumero 90) on Suomen merivoimien Pansio-luokan miinalautta. Sen pääasiallisena tehtävänä on merimiinoitus, mutta alus kykenee myös ajoneuvojen kuljetukseen. Se on varustettu koneellisilla miinojen lastaus- ja laskulaitteilla. Alus kykenee lähes samoihin tehtäviin kuin merivoimien miinalaivatkin.
Valmistus

Alus tilattiin toukokuussa 1990 Olkiluodon telakalta. Se valmistui 1991 ja otettiin palvelukseen 25. syyskuuta 1991.
Palvelus

Alus on Rannikkolaivaston 6. pintatorjuntalaivueessa. Sen kotisatama ja kummikaupunki on Turun Pansio.
Muut Pansio-luokan miinalautat ovat Porkkala ja Pyhäranta.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Michael Mancienne

Michael Mancienne
Michael Mancienne (s. 8. tammikuuta 1988 Isleworth, Englanti) on englantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Chelseaa.
Mancienne nousi Chelsean ykkösjoukkueeseen kesällä 2006, ja oli alkukauden liigaotteluissa mukana kokoonpanossa, joskaan ei päässyt kentälle. Hän on kuitenkin vakiomiehistöä seuran reservijoukkueessa.
Maajoukkuetasolla Mancienne kuuluu Englannin alle 19-vuotiaiden joukkueeseen, ja aikaisemmin hän on toiminut alle 18-vuotiaiden joukkueen kapteenina.
Michael Mallin

Michael Mallin
Michael Mallin (1874 Dublin – 8. toukokuuta 1916 Dublin) oli irlantilainen kapinallinen ja sosialisti, joka otti aktiivisen aseman pääsiäiskapinassa vuonna 1916.
Mallin oli Irlannin kansalaisarmeijan (ICA) johdossa arvojärjestyksessä toisena James Connollyn jälkeen. Pääsiäiskapinan aikana hän johti varuskuntaa St. Stephen's Greenillä Dublinissa yhdessä kreivitär Constance Markieviczin kanssa. Mallinia pidettiin yleisesti rohkeana ja pätevänä johtajana, vaikka hän ei miehittäessään St. Stephen's Greeniä valloittanutkaan ympäröiviä taloja.
Mallin antautui sunnuntaina 30. huhtikuuta 1916 Connollyn käskystä. Oikeudenkäynnissä Mallin tuomittiin kuolemaan osallisuudestaan kapinaan. Hänet teloitettiin ampumalla 8. toukokuuta.
Michael Mageau

Michael Renault Mageau on toinen niistä kahdesta henkilöstä, jotka selvisivät hengissä San Franciscossa vaikuttaneen sarjamurhaaja Zodiac Killerin suorittamista aseellisista hyökkäyksistä. Useita luoteja vartaloonsa saanut Mageau pystyi jälkeenpäin antamaan tuntomerkkejä ampujasta, mutta havainnot eivät riittäneet tappajan löytymiseen.
Keskiyöllä 4. heinäkuuta 1969 19-vuotias Mageau ja  häntä  kolme vuotta vanhempi Darlene Ferrin olivat pysäyttäneet auton Blue Rock Springs Parkin parkkipaikalle Vallejon kaupungin laitamilla Kaliforniassa. Muutaman metrin päähän heidän autostaan seisahtui toinen auto, mahdollisesti Ford Mustang tai Chevrolet Corvair. Autosta astui mies, jota Ferrin ja Mageau luulivat poliisiksi. He nousivat autostaan. Tulija asteli heidän luokseen  ja avasi varoittamatta tulen. Ammuttuaan viidesti mies poistui, mutta Mageaun valitus sai hänet palaamaan ja ampumaan uudelleen  puolustuskyvyttömiä uhrejaan.
Tajuissaan pysytellyt Mageau onnistui laittamaan auton vilkkuvalot päälle, ja hälyttämään apua. Poliisin saapuminen ei ehtinyt pelastaa Ferriniä, joka menehtyi matkalla sairaalaan. Teosta epäiltiin aluksi hänen aviomiestään Deania, jolla kuitenkin oli alibi. Myös Ferrinin aikaisempaa aviomiestä kuulusteltiin, mutta  hänet todettiin syyttömäksi.
Myöhemmin tappaja lähetti kolmelle eri sanomalehdelle  tietoja murhista ja kertoi yksityiskohtia, jotka vain murhaaja saattoi tietää. Zodiacin nimellä tunnettuna hän jatkoi mahdollisesti jo vuonna 1963 alkaneita veritöitään, ja lisäsi kirjeenvaihtoaan lehdistön kanssa antamalla outoja johtolankoja ja koodeja, joita ei pystytty selvittämään.
Heinäkuussa 1992 Mageau tunnisti ampujan Arthur Leigh Alleniksi, jonka kuvaa Vallejon poliisi sattui näyttämään hänelle. Poliisi halusi tietää, miksi Mageau  ei ollut tunnistanut Allenia 20 vuotta aiemmin, jolloin mies oli ollut pidätettynä pääepäiltynä Zodiaciksi. Mageau väitti, ettei hänelle ollut koskaan näytetty ainuttakaan epäillyn kuvaa. Jos tämä pitää paikkansa, kyseessä on yksi pahimmista Yhdysvaltain rikoshistorian kömmähdyksistä nykyaikana. Asia ei ratkennut koskaan, sillä Allen kuoli elokuussa 1992.
Vuonna 2002 tehtyjen DNA-testien tulokset osoittivat Allenin olleen todennäköisesti syytön Zodiac-murhiin.
Miinalautta Pyhäranta

| Pyhäranta |
| --- | --- |
 Pyhäranta

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Olkiluodon telakka
Palveluskäyttöön:  26. huhtikuuta 1992
Tekniset tiedot
Uppouma:  680 t
Pituus:  44 m
Leveys:  10 m
Syväys:  2 m
Koneteho:  1 100 kW
Propulsio:  2 x dieselmoottori
Nopeus:  11 solmua
Miehistöä:  19
Aseistus
Aseistus:  2 x 23 mm Itk
Miinat:  Miinoja
Miinalautta Pyhäranta (kylkinumero 92) on Suomen merivoimien Pansio-luokan miinalautta. Aluksella on suuri miina- ja kuljetuskapasiteetti, ja se on varustettu koneellisilla miinojen lastaus- ja laskulaitteilla. Alus kykenee lähes samoihin tehtäviin kuin merivoimien miinalaivatkin.
Pyhäranta on Pyhärannan kunnan kummialus.
Valmistus

Alus tilattiin toukokuussa 1990 Olkiluodon telakalta. Se otettiin palvelukseen 26. huhtikuuta 1992.
Palvelus

Alus on Suomenlahden meripuolustusalueen 5. Miinalaivueessa Upinniemessä.
Muut Pansio-luokan miinalautat ovat Pansio ja Porkkala.
Illalla 24. elokuuta 2022 Pyhäranta ajoi Saaristomerellä karille ollessaan nostamassa vedessä ollutta maalilaitetta. Alus saatiin irrotettua vartiolaiva Tursaan avulla ilman merkittäviä vaurioita.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
5.Miinalaivue (Arkistoitu – Internet Archive)
Mika Mörsky

| Mika Mörsky> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 4. huhtikuuta 1991 (ikä 33) Kirkkonummi, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  vasen laitahyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  175 cm
Paino:  74 kg
Seura
Seura:  SaPKo
Sarja:  Mestis
Pelinumero:  75
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2012–
Aik. seurat:  Sport (Mestis) Blues (SML) HCK (Mestis)
Mika Mörsky (s. 4. huhtikuuta 1991 Kirkkonummi) on suomalainen jääkiekkoilija, joka edustaa Mestis-joukkue Savonlinnan Pallokerhoa. Suhteellisen pienikokoisen Mörskyn vahvuus on hänen taitotasonsa, mutta hänen fysiikkansa on vielä melko heikko miesten peleihin.
Ura

Mörsky pelasi koko junioriuransa Espoossa. Hän on Jäähongan kasvatti. Mörsky siirtyi sittemmin Espoo Bluesiin ja hän pelasi myös kauden 2007–2008 Kiekko-Espoon B-nuorissa. Kaudella 2009–2010 Mörsky oli tehoilla 25+23=48 Bluesin A-nuorten paras maalintekijä sekä paras pistemies Juuso Forsströmin kanssa. Hän sijoittui A-nuorten SM-liigan maalipörssissä toiseksi HPK:n Teemu Rautiaisen jälkeen sekä pistepörssissä neljänneksi Forsströmin ja Lukon Antti Tenkasen kanssa. Mörsky voitti kauden päätteeksi A-nuorten SM-hopeaa.
Kesän 2011 Mörsky harjoitteli Bluesin SM-liigajoukkueen kanssa. Hän teki syyskuussa 1+1-vuotisen liigasopimuksen. Noin viikko tämän jälkeen Blues vuokrasi Mörskyn joulutaukoon asti kestävällä sopimuksella Mestis-joukkue Vaasan Sportiin. Hän pelasi joukkueessa 12 runkosarjaottelua sekä kaksi ottelua A-nuorissa. Suurimman osan kaudesta 2011–2012 Mörsky pelasi kuitenkin Bluesin A-nuorissa. Yhteensä hän teki A-nuorten SM-liigassa 22 maalia, joilla Mörsky jakoi sarjan maalipörssin seitsemännen sijan JYPin Markus Nenosen kanssa. Hän teki SM-liigadebyyttinsä 5. tammikuuta 2012 Rauman Lukkoa vastaan. Mörsky sai ottelussa jääaikaa 2.09 minuuttia. Ottelu jäi hänen kauden ainoaksi SM-liigassa.
Mörsky ei käyttänyt SM-liigasopimuksessaan ollutta optiota, vaan hän siirtyi kaudeksi 2012–2013 1+1-vuotisella sopimuksella Mestiksen nousijajoukkue HC Keski-Uusimaahan. 13. lokakuuta 2012 hän onnistui tekemään ilmaveivimaalin vieraissa Sportia vastaan. Mörskyn osuma ratkaisi HCK:lle 4–5-voiton. Mörsky siirtyi tammikuussa 2013 HCK:sta Savonlinnan Pallokerhoon. Hän oli siirtyessään HCK:n kolmanneksi paras pistemies tehoilla 9+8=17. Huhtikuussa Mörsky teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen SaPKon kanssa.
Kausi 2013–2014 Mörskyllä todettiin olkapäävamman takia päättyneeksi tammikuussa 2014. Hän ehti pelata vain 22 runkosarjaottelua.
Maya Yoshida

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 24. elokuuta 1988 (ikä 36)
Syntymäpaikka: Nagasaki, Japani
Pelipaikka: keskuspuolustaja
Seura
Seura: Schalke 04
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2007–2009 2010–2012 2012–2020 2020 2020–2022 2022– | Nagoya Grampus VVV-Venlo Southampton → Sampdoria Sampdoria Schalke 04 | 71 (5) 54 (5) 154 (6) 14 (0) 58 (3) 13 (0) |
Maajoukkue
| 2010– | Japani | 121 (12) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 7. marraskuuta 2022.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 7. marraskuuta 2022.
Maya Yoshida (s. 24. elokuuta 1988 Nagasaki) on japanilainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän edustaa Saksan Bundesliigassa pelaavaa Schalke 04:ää ja on Saksan lisäksi pelannut Euroopan maista Alankomaissa, Englannissa ja Italiassa.
Yoshidan ensimmäinen eurooppalaisseura oli alankomaalainen VVV-Venlo, jota hän edusti 2,5 vuoden ajan. Kaudet 2012–2020 hän edusti Englannin Valioliigassa Southamptonia. Kevätkauden 2020 hän pelasi lainalla italialaisessa Sampdoriassa, jonka omistukseen hän siirtyi kesällä 2020. Heinäkuussa 2022 hän lähti Saksaan. Hän on pelannut Alankomaiden Eredivisiessä 54 ottelua, joissa hän on tehnyt viisi maalia, Englannin Valioliigassa 154 ottelua, joissa hän on tehnyt kuusi maalia, ja Italian Serie A:ssa 72 ottelua, joissa hän on tehnyt kolme maalia.
Yoshida kuului Japanin olympiajoukkueeseen vuosina 2008, 2012 ja 2021. Hän on edustanut Japanin A-maajoukkuetta vuodesta 2010 ja pelannut 121 maaottelua, joissa hän on tehnyt 12 maalia. Hän pelasi täyden ajan Japanin kaikissa otteluissa vuosien 2014 ja 2018 MM-kilpailuissa.
Tilastot

| Japanin jalkapallomaajoukkue> Vuodet | Japanin jalkapallomaajoukkue> ottelut | Japanin jalkapallomaajoukkue> maalit |
| --- | --- | --- |
| 2010 | 1 | 0 |
| 2011 | 12 | 2 |
| 2012 | 9 | 0 |
| 2013 | 15 | 0 |
| 2014 | 11 | 1 |
| 2015 | 13 | 3 |
| 2016 | 10 | 3 |
| 2017 | 9 | 1 |
| 2018 | 9 | 0 |
| 2019 | 11 | 1 |
| 2020 | 4 | 0 |
| 2021 | 9 | 0 |
| 2022 | 8 | 1 |
| Yhteensä | 121 | 12 |
Meksikon kansanterveyslaitos

| Meksikon kansanterveyslaitos Instituto Nacional de Salud Pública |
| --- | --- |

Tutkimuslaitoksen tiedot
Perustettu:  1987
Sijainti:  Cuernavaca, Meksiko
Pääkonttori:  Universidad No. 655, Colonia Santa María Ahuacatitlán, Cerrada Los Pinos y Caminera, C.P. 62100, Cuernavaca, Morelos, México
Ministeriö:  Meksikon terveysministeriö
Tutkimusala:  kansanterveys
Johtaja:  Juan Rivera Dommarco
Meksikon kansanterveyslaitos (esp. Instituto Nacional de Salud Pública; INSP; engl. National Institute of Public Health of Mexico) on Meksikon pääkaupungin eteläpuolella sijaitsevassa Cuernavacan kaupungissa toimiva, valtiollinen kansanterveyden tutkimus- ja seurantalaitos. INSP on maan terveysministeriön alaisuudessa. INSP:n johdossa on vuonna 2017 alkaneella viisivuotiskaudella ollut tohtori Juan Rivera Dommarco. Hän on myös ravitsemustieteen professori.
Meksikon kansanterveyslaitos osallistuu osaltaan esimerkiksi covid-19-taudin seurantaan Meksikossa.
Aiheesta muualla

Tablero interactivo sobre COVID-19 (covid-19 tautitilanne, välilehdillä myös karttaesitys Meksikon tilanteesta) (espanjaksi) (insp.mx)
Valtiollisia tai maanosan kansanterveyslaitoksia
| --- | --- |
Eurooppa:    ECDC   RIVM   ISHP   Sciensano   UKHSA   PHE   PHS   PHW   NCPHA   ISCIII   HPSC   Embætti landlæknis   ISS   GÖG   EODY   HZJZ   SPKC   SMLPC   LIH   ANSP   FHI   IPH   INSA   NIZP-PZH   Santé Publique France   INSP   Folkhälsomyndigheten   RKI   IPHS   ÚVZ SR   NIJZ   THL   BAG   SIF   SZÚ   TsHZ   NNK   RRPCEM   Rospotrebnadzor   Terviseamet 
Aasia:    IEDCR   KCDA   NIHRD   NCDC   NIHR   IPI   ICDC   NIPH   IPC   NIPH   NTsOZ   China CDC   IPH   NCPH   NHL   BPKIHS   Pakistanin terveysvirasto   PNIPH   Saudi CDC   NCID   Taiwan CDC   Thai NIH   NIHE 
Afrikka:     Africa CDC   IPA   NICD   EPHI   NMIMR   CPC   KEMRI   INRB   NCDC   IPM   IPM   INS   NCDC   IPCI   ZNPHI   IPD   NIH Somalia   PHI   NIMR   INH   IPT   UVRI 
Amerikka:    ANLIS   IAL   ISP   INCIENSA   PHAC   INS   IPK   INSP   INS   CDC 
Muut alueet:   AIHW
Huomaa: Malline on keskeneräinen, eikä toistaiseksi sisällä läheskään kaikkia kansallisia tai ylikansallisia kansanterveyslaitoksia tai -virastoja.
Minskin offensiivi

Minskin offensiivi oli toisessa maailmansodassa Saksan ja Neuvostoliiton välinen taistelu Minskin kaupungista Valko-Venäjällä vuonna 1944. Taistelu oli osa operaatio Bagrationia. Taistelu alkoi 29. kesäkuuta ja päättyi 3. heinäkuuta 1944, jolloin puna-armeija sai vallattua kaupungin itselleen. Taistelussa Saksan 5. panssaridivisioona, 4. armeija, XII, XXVII ja VI armeijakunta, XXXIX panssariarmeijakunta, 3. panssariarmeija, 9. armeija, 12. panssaridivisioona, 14. jalkaväkidivisioona ja Keskustan armeijaryhmä joutuivat vetäytymään kaupungista.
Merkinnän syy: Taistelukuvaus puuttuu
Mika Mäkitalo

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 12. kesäkuuta 1985 (ikä 39)
Syntymäpaikka: Turku, Suomi
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 172 cm
Seura
Seura: TPS
Pelinumero: 28
Junioriseurat
1996–2001: TPS
2002–2003: FC Inter
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2002–2006 | VG-62 | 58 | (8) |
| 2003–2008 | FC Inter | 70 | (4) |
| 2009 | Haka | 23 | (4) |
| 2010–2011 | FC Inter | 45 | (0) |
| 2012–2013 | FC Lahti | 48 | (2) |
| 2014–2016 | RoPS | 88 | (7) |
| 2017–2018 | FC Inter | 32 | (2) |
| 2019– | TPS |  |  |
| Yhteensä | Yhteensä | 364 | (27) |
Maajoukkue
| 2000–2001 | Suomi U16 | 17 | (1) |
| 2001–2002 | Suomi U17 | 8 | (0) |
| 2003 | Suomi U18 | 6 | (2) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 11. kesäkuuta 2018.
Mika Mäkitalo (s. 12. kesäkuuta 1985 Turku) on suomalainen jalkapalloilija, joka kaudella 2019 edustaa Ykkösessä pelaavaa Turun Palloseuraa. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
TPS:n riveihin Mäkitalo siirtyi tammikuussa 2019 yksivuotisella sopimuksella FC Interistä.
Mäkitalo on pelannut myös 31 poikamaaottelua.
Saavutukset

Seurajoukkueessa:
Liigacup 2008
Suomen mestaruus 2008
SM-hopea 2011, 2015
SM-pronssi 2014
Suomen Cup 2018
Henkilökohtainen:
Veikkausliigan kuukauden joukkue (elokuu 2012, syyskuu 2013, heinäkuu 2014)
Aiheesta muualla

Mäkitalo Veikkausliigan sivuilla