stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Bajo sexto
Historia

Bajo sexton historia on epäselvä. Kun tutkijat yrittivät selvittää soittimen taustaa, Meksikon kansallisen konservatorion (Consevatorio Nacional de Musica) professori Guillermo Contreras totesi, että on mahdollista, että bajo quinto on chitarra battenten seuraaja. 1600- ja 1700-luvuilla meksikolaiset käsityöläiset rakensivat useita erilaisia kaksikielisiä soittimia, joissa oli noin kolmesta kahdeksaan kieliparia. Näiden soittimien sanotaan saaneen vaikutteita espanjalaisilta edeltäjiltään. Joitakin bajo sexton seuraajia ovat Guitarra septima, Quinta huapanguera, bandolon, jarana jarocha ja conchera.
1800-luvun lopulla bajo sexton valmistus alkoi siirtyä pohjoiseen, ja siitä tuli myös yksi merkittävimmistä soittimista, joita käytettiin häissä ja tansseissa, kuten Bailes de regalos -tilaisuuksissa, jotka olivat suosittuja vuosina 1870–1930. Lisäksi bajo sextoa käytettiin säestämään pieniä tom-tom -rumpuja. 1930-luvulla harmonikka ja bajo sexto olivat keskeisiä soittimia conjuntomusiikin nousun myötä. Tällöin bajo sexto toimi pääasiassa bassosoittimena, joka loi vahvan rytmin sooloharmonikalle.
Suvi-Anne Siimes

| Sini Maaria Suvi-Anne Siimes |
| --- | --- |
 Suvi-Anne Siimes heinäkuussa 2009.
Kulttuuriministeri
 Lipponen I  4.9.1998 – 14.4.1999  
Edeltäjä:  Claes Andersson
Seuraaja:  Suvi Lindén
2. valtiovarainministeri, asuntoministeri, kehitysyhteistyöministeri (2002–2003)
 Lipponen II  15.4.1999 – 16.4.2003  
Edeltäjä:  Jouko Skinnari
Seuraaja:  Ulla-Maj Wideroos
Kansanedustaja
 24.03.1999 – 20.03.2007  
Henkilötiedot
Syntynyt: 1. kesäkuuta 1963 (ikä 61) Helsinki
Ammatti:  valtiotieteiden lisensiaatti
Puoliso:  Kari Penkkilä
Tiedot
Puolue:  vasemmistoliitto (1992–2006) sitoutumaton 2006–
Uskonto:  ortodoksi
Sini Maaria Suvi-Anne Siimes (s. 1. kesäkuuta 1963 Helsinki) on entinen suomalainen poliitikko ja Työeläkevakuuttajat TELAn nykyinen toimitusjohtaja. Vuosina 2007–2011 hän toimi Lääketeollisuus-yhdistyksen toimitusjohtajana. Siimes on toiminut vuosina 2011–2016 Veikkauksen hallituksen puheenjohtajana.
Siimes toimi vasemmistoliiton kansanedustajana vuosina 1999–2007 ja puolueen puheenjohtajana vuosina 1998–2006. Hän oli kulttuuriministerinä Lipposen I hallituksessa (1998–1999) ja toisena valtiovarainministerinä, kehitysyhteistyöministerinä ja asuntoministerinä Lipposen II hallituksessa (1999–2003).
Tausta

Siimes vietti lapsuutensa Helsingin Malmilla. Hänen vanhempansa olivat opettajia, ja perheeseen kuului myös kolme nuorempaa sisarusta. Ensimmäisen lapsensa Nikolaoksen hän sai 19-vuotiaana ja toisen, Irinjan, 20-vuotiaana. Kolmas lapsi, Olga, syntyi 1990. Vuodesta 1988 Siimes on ollut naimisissa lääkäri Kari Penkkilän kanssa.
Siimes valmistui ylioppilaaksi Helsingin Suomalaisesta Yhteiskoulusta (SYK). Hän opiskeli Helsingin yliopistossa pääaineenaan ensin käytännöllistä filosofiaa, mutta lopulta kansantaloustiedettä. Vuonna 1993 Siimes suoritti valtiotieteen lisensiaatin tutkinnon.
Poliittinen ura

Politiikkaan Siimes omien sanojensa mukaan lähti vahingossa, kun paikallispolitiikassa vaikuttanut mies hänet siihen houkutteli. Vasemmistoliittoon hän liittyi juuri ennen vuoden 1992 kunnallisvaaleja. Kunnallisvaalit menivät hyvin, ja Siimes toimikin ennen valintaansa eduskuntaan Pohjan kunnanvaltuuston ja -hallituksen jäsenenä vuosina 1993–1998.
Siimes sai puolueessaan huomiota ennen vuoden 1995 eduskuntavaaleja talouspuheillaan: hän puhui poikkeuksellisesti leikkauksien ja veronkorotuksien tarpeellisuudesta säästöjen vastustamisen sijaan. Hänet valittiin ensin Vasemmistonaisten puheenjohtajistoon, ja hyvin menneen televisioidun vaalikeskustelun jälkeen hänet valittiin samana kesänä puolueen varapuheenjohtajaksi.
Siimes nousi vasemmistoliiton puheenjohtajaksi vuonna 1998 Claes Anderssonin jättäessä tehtävän. Hänestä tuli samalla Lipposen ensimmäisen hallituksen kulttuuriministeri. Siimes valittiin kansanedustajaksi ensimmäisen kerran vuoden 1999 vaaleissa hänen oltuaan vuoden kulttuuriministerinä ja puolueensa puheenjohtajana. Näiden vaalien jälkeen muodostetussa Lipposen toisessa hallituksessa hän oli toinen valtiovarainministeri ja asuntoministeri, loppuvaiheessa myös kehitysyhteistyöministeri.
Vuonna 2003 puolueen pudottua oppositioon Siimes toimi Vasemmistoliiton eduskuntaryhmässä kansanedustajana.
Kritiikki ja lähtö politiikasta

Siimeksen linja vasemmistoliiton johdossa kohtasi myös vastustusta. Tammikuussa 2004 Kansan Uutisten päätoimittaja Yrjö Rautio ilmoitti jättävänsä lehden päätoimittajan paikan ja eroavansa samalla puolueesta. Rautio kritisoi Vasemmistoliiton hylänneen aatteensa ja arvosteli Siimeksen politiikkaa populistiseksi.
Tammikuussa 2005 Siimes ilmoitti eduskuntaryhmän ja vasemmistoliittolaisen ay-liikkeen edustajien kanssa käydyssä kokouksessa, että jos Jaakko Laakso otetaan eduskuntavaaliehdokkaaksi vuoden 2007 eduskuntavaaleihin, hän ei ole käytettävissä ehdokkaaksi. Siimes ei hyväksynyt Laakson eikä hänen kannattajiensa turvallisuuspoliittisia linjauksia. Kun Siimekselle myöhemmin selvisi, ettei Jaakko Laaksoa poistettu Vasemmistoliiton ehdokaslistalta, hän erosi puolueen puheenjohtajan tehtävästä, kieltäytyi puolueen eduskuntavaaliehdokkuudesta ja ilmoitti, ettei aio edes äänestää Vasemmistoliittoa niin kauan kuin puolueen entiset ja toimintatavoiltaan myös nykyiset taistolaiset ovat sen ehdokkaana. 1. maaliskuuta 2006 Siimes ilmoitti eroavansa vasemmistoliiton johdosta ja ettei aio asettua ehdolle enää vuoden 2007 eduskuntavaaleissa. Ero tapahtui ylimääräisessä puoluehallituksen kokouksessa 2. maaliskuuta. Siimes perusteli lähtöään sillä, ettei halua olla toiminnallaan edistämässä puolueiden entisten taistolaisten toimintaa ja pääsyä eduskuntaan. Siimes kertoi pari päivää myöhemmin, että oli harkinnut keväällä 2005 siirtymistä SDP:hen. Siimes kritisoi eronsa jälkeen myös vasemmistoliiton puoluesihteeriä, joka tuolloin oli Aulis Ruuth. Siimestä seurasi puheenjohtajana Martti Korhonen.
7. kesäkuuta 2006 Siimes ilmoitti eroavansa myös vasemmistoliiton jäsenyydestä. Vuoden 2009 europarlamenttivaaleissa Siimes tuki kokoomuksen ehdokasta, EVA:n johtaja Risto E. J. Penttilää.
Presidentinvaaleissa 2024 hän tuki Alexander Stubbia.
Politiikan jälkeen

Luovuttuaan politiikasta Siimes toimi vuosina 2007–2011 Lääketeollisuus ry:n toimitusjohtajana. Syyskuussa 2011 hänet valittiin Työeläkevakuuttajat TELAn puheenjohtajaksi Esa Swanljungin jäätyä eläkkeelle. Myös tässä työssä Siimeksen toimintaa on kritisoitu.
Siimes valittiin huhtikuussa 2016 ajatuspaja Liberan taustalla olevan Libera-Säätiön hallitukseen, jonka muita jäseniä ovat muun muassa Elina Valtonen ja Björn Wahlroos. Ylen haastattelussa Siimes kertoi edelleen olevansa vasemmistolainen. Politiikkaan palaamista hän ei pitänyt realistisena näkemyksenä.
Mielipiteitä

Paavo Arhinmäki on arvioinut, että merkittävin asiaero Siimeksen kantojen ja Vasemmistoliiton välillä on ollut suhtautuminen sotilasliittoihin ja liittoutumattomuuteen. Hänestä puolueväki on voimakkaasti liittoutumattomuuden kannalla sotilasliittoja vastaan, ja Siimes suhtautui sotilasliittoihin myönteisesti. Siimes totesikin viimeisinä kansanedustaja-aikoinaan, että NATO-jäsenyys voisi olla Suomen turvallisuuspoliittinen tavoite.
Ydinvoimaan liittyen Siimes on Vasemmistoliiton puheenjohtaja-aikanaan todennut, että hän ei ole ehdolla sellaisen puolueen puheenjohtajaksi, joka sitä kannattaa. Kehitysyhteistyöministerinä hän on puhunut kehitysyhteistyörahojen puolesta ja tuloerojen kasvua vastaan.
Finnwatch on kritisoinut TELA:n toimintaa veroparatiiseihin sijoittamisesta, johon Siimes on kommentoinut, ettei veroparatiisien välttäminen lisäisi läpinäkyvyyttä nykyisestä, vaan se vain pienentäisi tuottoja. Hänestä työeläkevarat on jo sijoitettu parhaalla mahdollisella tavalla.
Teokset

Amerikan päiväkirja ja muita kirjoituksia.  (Yrjö Sirolan säätiön julkaisuja 1/2000)  Helsinki:  Kansan sivistystyön liitto, 2000.  ISBN 951-9455-72-8
Politiikan piilokuvat.  Helsingissä:  Otava, 2002.  ISBN 951-1-17715-X
Taivas alkaa maasta. Kirjeitä. (yhdessä nunna Kristodulin kanssa) (2006)
Kilvoitus (2006)
Politiikan julkisivu.  Helsingissä:  Otava, 2007.  ISBN 978-951-1-21469-4
Aiheesta muualla

Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
.aspx Suvi-Anne Siimes Suomen kansanedustajat. Eduskunta.
Suvi-Anne Siimes Ylen Elävässä arkistossa
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Claes Andersson | Vasemmistoliiton puheenjohtaja 1998–2006 | Seuraaja: Martti Korhonen |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Claes Andersson | Suomen II opetusministeri (kulttuuriministeri) 1998−1999 | Seuraaja: Suvi Lindén (kulttuuriministeri) |
Suomen kulttuuriministerit
Meeri Kalavainen (1970) |
Jouko Tyyri (1971) | 
Pentti Holappa (1972) | 
Marjatta Väänänen (1972) |
Kalevi Kivistö (1975) |
Kaarina Suonio (1982) | 
Arvo Salo (1983) | 
Gustav Björkstrand (1983) |
Anna-Liisa Kasurinen (1987) |
Tytti Isohookana-Asunmaa (1991) |
Claes Andersson (1995) | 
Suvi-Anne Siimes (1998) | 
Suvi Lindén (1999) | 
Kaarina Dromberg (2002) | 
Tanja Karpela (2003) |
Stefan Wallin (2007) |
Paavo Arhinmäki (2011) |
Pia Viitanen (2014) |
Sanni Grahn-Laasonen (2015) |
Sampo Terho (2017) |
Annika Saarikko (2019, 2020) |
Hanna Kosonen (2019) |
Antti Kurvinen (2021) |
Petri Honkonen (2022) |
Sari Multala (2023)
Vasemmistoliiton kansanedustajat
| n k Vasemmistoliiton kansanedustajat 1999–2003 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (20):  Helle  Huotari  Huutola  Immonen  Kangas  Korhonen  Kuoppa  Laakso  Lapintie  Ojala  Polvi (2001–2003)  Puhjo  Siimes  Stenius-Kaukonen  Syvärinen  Tennilä  Tiusanen  Uotila  Valpas  Vokkolainen (1999–2001†) 
| n k Vasemmistoliiton kansanedustajat 2003–2007 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (19):  Huotari  Immonen  Kangas  Kauppila  Korhonen  Kuoppa  Laakso  Lapintie  Mustajärvi  Ojala  Polvi  Puhjo  Siimes  Sirnö  Tennilä  Tiusanen  Uotila  Valpas  Virtanen 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Eduskunta  Uppslagsverket Finland
Autuniitti

| Autuniitti |
| --- | --- |

Luokka:  fosfaattimineraalit
Kemialliset ominaisuudet
Kemiallinen kaava:  Ca(UO2)2(PO4)2 · 10–12 H2O
Aiheesta muualla
  Autuniitti Commonsissa 
Autuniitti eli uraanikiille (Ca(UO2)2(PO4)2 · 10–12 H2O) on uraania sisältävä fosfaattimineraali.
Autuniitti on radioaktiivista. Se sisältää uraania, jota käytetään ydin­voimaloissa ja ydinaseissa. Suuret löytyneet autuniittimäärät louhitaan kaupallisesti niiden uraanisisällön vuoksi. Uraaniatomin ydin on epä­vakaa ja voi hajota vapauttaen energiaa, jota voidaan hyödyntää ydin­reaktoreissa. Autuniitin kellanvihreät kiteet menettävät värinsä ja hajoavat kuivissa olosuhteissa. Tämä melko yleinen mineraali hehkuu kellanvihreänä ultraviolettivalossa. Tämä on tärkein menetelmä sen toteamiseksi, sisältääkö annettu näyte autuniittia.lähde?
Radioaktiivisuuden vuoksi on tärkeää säilyttää autuniittinäytteitä lyijyllä päällystetyssä muovirasiassa. Tähän rasiaan on asetettava vesiastia, jotta riittävä ilman kosteus estää autuniittia muuttumasta meta-autuniitiksi.lähde?
Ominaispiirteet

Autuniitti kuuluu fosfaattimineraalien ryhmään. Se sisältää radioaktiivista uraanimetallia, joten sitä on käsiteltävä erittäin varovasti. Uraanin lisäksi autuniitti sisältää kalsiumia, fosforia, happea ja vettä. Vasta kerätty autuniitti on kauniin keltaista tai kellan­vihreää sekä läpikuultavaa tai läpinäkyvää. Ajan myötä ja kuivassa ilmassa siitä tulee meta-autuniittia. Autuniitti voidaan todeta mittaamalla näytteen radioaktiivisuus. Testitulos ei välttämättä ole tarkka, sillä on olemassa muitakin samanvärisiä radioaktiivisia uraania sisältäviä mineraaleja. Vaikka uraani on luonnossa hyvin yleistä, sitä löydetään aina osana muita mineraaleja, ei koskaan puhtaana.lähde?
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Autuniitti Wikimedia Commonsissa
Webmineral: Autunite Mineral Data (englanniksi)
Galleries: The Mineral Autunite (englanniksi)
Mindat: Autunite (englanniksi)
Catalina Sandino Moreno

Catalina Sandino Moreno Cannesin elokuvajuhlilla vuonna 2008.
Catalina Sandino Moreno (s. 19. huhtikuuta 1981 Bogotá, Kolumbia) on kolumbialainen näyttelijä.
Filmografia

Maria Full of Grace (2004)
Yön pimeä puoli (2006)
Pariisi, rakkaudella (2006)
Fast Food Nation (2006)
The Hottest State (2006)
El corazón de la tierra (2007)
Rakkautta koleran aikaan (2007)
Che – sankari (2008)
Che – kapinallinen (2008)
Twilight – Epäilys (2010)
A Most Violent Year (2014)
Custody (2016)
Incarnate (2016)
From the World of John Wick: Ballerina (2025)
Aiheesta muualla

Catalina Sandino Moreno Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Catalina Sandino Moreno Elonetissä.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Korea  Alankomaat 
Henkilöt:  Deutsche Synchronkartei  Elonet 
Muut:  IdRef
Valtimon terveysasema

| Valtimon terveysasema |
| --- | --- |
Osoite:  Välskärintie 1, 75700 Valtimo
Sijainti:  Valtimon kirkonkylä, Nurmes
Koordinaatit:  63.67934°N, 28.82083°E
Valmistumisvuosi:  1990 (1984)
Käyttäjä:  Siun sote
Runkorakenne:  betoni
Julkisivumateriaali:  tiili
Kerrosluku:  2
Kerrosala:  1 838 m2 
Terveysasemien vastaanotot - Palvelupaikat - Nurmes - Valtimon terveysasema
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Valtimon terveysasema on pohjoiskarjalaisessa Nurmeksen kaupungin Valtimon kirkonkylällä sijaitseva julkisen palvelun terveysasema. Palvelujen tuottamisesta vastaa Pohjois-Karjalan hyvinvointialue (Siun sote).
Valtimon terveyskeskuksen Välskärintien kiinteistöllen valmistui vuonna 1984 yksikerroksinen, julkisivultaan tiilinen, puurunkoinen rakennus 1984. Vuonna 1990 samalle tontille rakennettiin huomattavasti suurempi, kaksikerroksinen, tiiliverhoiltu ja betonirunkoinen terveyskeskusrakennus. Sittemmin tätäkin rakennusta on uusittu; esimerkiksi vuosina 2016-2017 terveyskeskuksen vuodeosasto remontoitiin tehostetun palveluasumisen yksiköksi.
Terveysasema on normaalisti avoinna arkisin kello ma–pe klo 8–16. Terveysaseman ollessa suljettu päivystysvastaanotto on arki-iltasin (kello 16-21) ja viikonloppuisin Nurmeksen terveysasemalla.  Öisin Nurmeksesta voi hakeutua kiireellistä hoitoa tarvitessaan Pohjois-Karjalan keskussairaalan yhteispäivystykseen Joensuussa (Tikkamäentie 16, J2-talon katutaso).
Aiheesta muualla

Valtimon terveysasema (suomi.fi)
Aleksi Rutanen

| Aleksi Rutanen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 19. heinäkuuta 1994 (ikä 30) Espoo, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Rudi
Pelipaikka:  oikea laitahyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  185 cm
Paino:  85 kg
Seura
Seura:  JYP / KeuPa HT (lainalla)
Sarja:  SM-liiga / Mestis
Pelinumero:  18 / 9
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2013–
Aik. seurat:  Blues (SML) TuTo (Mestis) Kiekko-Vantaa (Mestis) Espoo United (Mestis)
Aleksi Rutanen (s. 19. heinäkuuta 1994 Espoo) on suomalainen jääkiekkoilija, joka edustaa SM-liigajoukkue JYPiä. Hän on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä.
Ura > Seuraura

Rutanen on Espoon Kiekkoseuran kasvatti. Hän siirtyi C-juniori-ikäisenä Espoo Bluesiin kaudeksi 2009–2010. Hän oli kevään 2010 pudotuspeleissä Bluesin C-nuorten paras maalintekijä tehtyään kolmessa ottelussa yhtä monta osumaa. Seuraavan kauden 2010–2011 päätteeksi Rutanen voitti B-nuorten Suomenmestaruuden. Keväällä 2012 hän voitti A-nuorten SM-hopeaa.
Kaudella 2012–2013 Rutanen debytoi SM-liigassa pelaten siellä kaksi ottelua. Hän pelasi ensimmäisen liigaottelunsa 10. tammikuuta 2013 Hämeenlinnan Pallokerhoa vastaan. Rutanen sai siinä jääaikaa 8.21 minuuttia. Suurimman osan kaudestaan hän pelasi kuitenkin Bluesin A-nuorissa, joiden varakapteenina Rutanen toimi. Hän oli tehoilla 24+21=45 joukkueen paras maalintekijä ja jakoi sisäisen pistepörssin voiton Peter Tiivolan kanssa. Rutanen sijoittui koko A-nuorten SM-liigan maalipörssissä toiseksi edellään vain Kärppien Ville Leskinen ja jakoi pistepörssin seitsemännen sijan Tiivolan kanssa. Hän voitti kauden päätteeksi A-nuorten SM-hopeaa.
Huhtikuussa 2013 Rutanen teki kaksivuotisen SM-liigasopimuksen Bluesin kanssa. Elokuussa joukkue lainasi hänet syyskauden 2013–2014 ajaksi lainalle Mestis-joukkue TuToon. Tammikuun 2014 lopulla Rutasen lainasopimusta jatkettiin aina kauden loppuun. Yhteensä hänen Mestiksen tulokaskautensa toi 54 runkosarjaottelussa tehot 16+13=29 ja 13 playoff-ottelussa tehot 4+4=8. Rutanen valittiin Mestiksen syyskuun 2013 kuukauden tulokaspelaajaksi. Hän voitti kauden päätteeksi pronssia. Alkukauden 2014–2015 Rutanen pelasi Bluesista lainalla Kiekko-Vantaassa, eikä saanut tililleen otteluakaan SM-liigassa, kunnes hän siirtyi tammikuussa 2015 loppukaudeksi takaisin lainalle TuToon. Rutanen voitti pudotuspeleissä joukkueen sisäisen tehotilaston lukemalla +2.
Tammikuussa 2016 Rutanen liittyi TuTon harjoitusvahvuuteen oltuaan kesällä 2015 tehdyn leikkauksen jälkeisen kuntoutumisen vuoksi ilman sopimusta alkukauden 2015–2016. Hän ei kuitenkaan kuntoutunut kauden aikana pelikuntoon. Kaudeksi 2016–2017 Rutanen teki TuTon kanssa taas uuden, vuoden mittaisen sopimuksen. Hän oli pudotuspeleissä joukkueen paras maalintekijä viidellä osumallaan. Rutanen jakoi myös TuTon sisäisen tehotilaston voiton Kristian Tuohilammen kanssa lukemalla +5.
Kaudeksi 2017–2018 Rutanen siirtyi 1+1-vuotisella sopimuksella Espoo Unitedin Mestis-joukkueeseen. Hän oli tehoilla 15+17=32 joukkueen paras maalintekijä ja toiseksi paras pistemies Aleksi Järvisen jälkeen. Rutanen voitti myös Espoo Unitedin sisäisen tehotilaston lukemalla +13.
Rutanen siirtyi kaudeksi 2018–2019 2+1-vuotisella sopimuksella JYPin SM-liigajoukkueeseen. Hän pelasi siellä neljä runkosarjaottelua ilman tehopisteitä. Suurimman osan kaudestaan Rutanen pelasi kuitenkin lainalla Mestis-joukkue KeuPa HT:ssä, jossa hän voitti kauden päätteeksi Mestis-pronssia. Kaudella 2019–2020 Rutanen pelasi JYPissä kahdeksan runkosarjaottelua ilman tehopisteitä. Hän pelasi jälleen suurimman osan alkukaudestaan lainalla KeuPa HT:n Mestis-joukkueessa, jonne JYP lainasi Rutasen loppukaudeksi siirtotakarajalla, helmikuussa 2020.
Ura > Maajoukkueura

Rutanen edusti Suomen alle 17-vuotiaiden maajoukkuetta Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla vuonna 2011, jolloin joukkue voitti hopeaa. Hän myös putosi alle 20-vuotiaiden MM-leiriryhmästä viimeisten joukossa vuoden 2014 turnaukseen.
Muuta

Rutanen valmistui ylioppilaaksi Kauniaisten lukiosta keväällä 2013.
AleXa

| AleXa> 알렉사 |
| --- | --- |
 AleXa vuonna 2018
Henkilötiedot
Koko nimi:  Alexandra Christine Schneiderman
Syntynyt: 9. joulukuuta 1996 (ikä 27) Tulsa, Oklahoma, Yhdysvallat
Ammatti:  laulaja, tanssija, näyttelijä
Muusikko
Taiteilijanimi:  AleXa
Laulukielet:  englanti, korea
Aktiivisena:  2016–
Tyylilajit:  K-pop EDM
Levy-yhtiöt:  ZB, ICM Partners
Aiheesta muualla
www.alexazb.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
AleXa (oik. Alexandra Christine Schneiderman, s. 9. joulukuuta 1996 Tulsa, Oklahoma) on yhdysvaltalainen laulaja, tanssija ja näyttelijä. Hän aloitti uransa K-pop-artistina vuonna 2019. Vuonna 2022 hän edusti Oklahomaa laulukilpailussa American Song Contest ja voitti kilpailun 710 pisteellä.
Lapsuus

Alexandra Christine Schneiderman syntyi 9. joulukuuta 1996 Tulsassa, Oklahomassa, Yhdysvalloissa venäläis-yhdysvaltalaiselle isälle ja korealaiselle äidille.  Schneidermanin äiti adoptoitiin Yhdysvaltoihin viiden vuoden iässä.
Schneiderman harrasti lapsena useaa tanssilajia, kuten balettia, jazzia, hip hopia ja steppiä. Hän aloitti tanssimisen 18 kuukauden ikäisenä ja jatkoi lukion puoliväliin asti. Schneiderman oli lukionsa kahdessa kuorossa. Myöhemmissä opinnoissa hän aloitti teatterin. Schneiderman oli omistautunut K-pop-fani, joten hän avasi Instagram- ja Snapchat-tilit K-pop covereilleen.
Ura > Rising Legends ja Produce 48 (2016–2018)

Vuonna 2016 Schneiderman osallistui Soompin järjestämään Rising Legends -koe-esiintymisiin, jotka pidettiin verkon kautta. Kilpailu oli yhteistyö JYP Entertainmentin kanssa. Vuonna 2017 hän osallistui uudelleen Soompin koe-esiintymisiin, mutta tällä kertaa yhteistyökumppanina toimi Cube Entertainment. Vaikka Schneiderman sijoittui ensimmäiselle sijalle kumpanakin vuonna tanssikategoriassa, häntä ei valittu kummankaan yrityksen harjoittelijaohjelmaan. Schneiderman kirjoitti sopimuksen ZB Labelin kanssa vuonna 2018. Hän osallistui yhtiön harjoittelijana Produce 48 -kilpailuun, mutta jäi sijalle 82.
Ura > Do or Die ja Decoherence (2019–2021)

Schneiderman julkaisi ensimmäisen singlealbuminsa Bomb lokakuussa 2019. Hän julkaisi K-rockyhtye Diablon kanssa rock-version albumin singlestä ”Bomb” joulukuussa.
Huhtikuusa 2020 Schneiderman julkaisi ensimmäisen EP:nsä Do or Die. Singlet ”A.I Trooper” ja ”Do or Die” julkaistiin kuukautta aiemmin. Schneiderman julkaisi yhteistyönä kappaleen ”Be The Future” Dreamcatcherin ja IN2IT:n kanssa osana Millenasia-projektia. Projekti oli osa Unescon tukemaa kampanjaa, jonka tarkoitus oli lisätä tietoisuutta ja turvallisuutta COVID-19-pandemian aikana. Lokakuussa hän julkaisi toisen EP:nsä Decoherence yhdessä singlen ”Revolution” kanssa. EP:n toinen single ”Villain” julkaistiin etukäteen jo heinäkuussa.
Tammikuussa 2021 Schneiderman julkaisi digitaalisen singlen ”Never Let You Go”. Hän julkaisi K-rockyhtye Onewen kanssa rock-version singlestä helmikuussa. Heinäkuussa Schneiderman julkaisi toisen singlealbuminsa ReviveR yhdessä singlen ”Xtra” kanssa. Hän julkaisi K-rockyhtye Rolling Quartzin kanssa rock-version singlestä elokuussa.
Ura > American Song Contest (2022–)

Tammikuussa 2022 Schneiderman julkaisi kolmannen singlealbuminsa Tattoo. Maaliskuussa ilmoitettiin, että Schneiderman edustaisi Oklahomaa laulukilpailussa American Song Contest. Hän voitti kilpailun toukokuussa kappaleella ”Wonderland”.
Diskografia > EP:t

Do or Die (2020)
Decoherence (2020)
Diskografia > Singlealbumit

Bomb (2019)
ReviveR (2021)
Tattoo (2022)
Diskografia > Singlet

”Bomb”
”A.I Trooper”
”Do or Die”
”We Can”
”Villain” (빌런)
”Revolution”
”Never Let You Go” (오랜만이야)
”Xtra”
”Tattoo”
”Wonderland”
Aleksanteri Järvenpää

| Aleksanteri Järvenpää |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 2. toukokuuta 1856 Isojoki
Kuollut: 10. kesäkuuta 1916 (60 vuotta) Helsinki
Ammatti:  kirjatyöntekijä, varastopäällikkö
Poliitikko
Puolue:  SDP
Asema:  varapuheenjohtaja 1906–1909
Aleksander (Aleksanteri) Järvenpää (2. toukokuuta 1856 Isojoki – 10. kesäkuuta 1916 Helsinki) oli suomalainen työväenliikkeen vaikuttaja, joka tunnetaan yhtenä Suomen varhaisen työväenliikkeen merkittävimmistä hahmoista. Järvenpää oli Helsingin työväenyhdistyksen pitkäaikaisia johtohahmoja ja kuului SDP:n perustajiin. Hän toimi myös puolueen varapuheenjohtajana 1906–1909.
Järvenpää liittyi porvarilliseen Helsingin työväenyhdistykseen jo sen perustamisvuonna 1884 ja oli seuraavalla vuosikymmenellä yhdistyksen sosialistisen opposition merkittävimpiä jäseniä. Järvenpää oli perustamassa Suomen ensimmäistä työväenlehteä Työmiestä sekä SDP:n edeltäjää Suomen Työväenpuoluetta. Hän kirjoitti eri nimimerkeillä useisiin sanomalehtiin ja työväenjulkaisuihin. Järvenpää työskenteli yli 40 vuoden ajan Weilin+Göösin kirjapainossa.