stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Täpläkutsa
Levinneisyys

Lajin luontainen levinneisyysalue ulottuu Japanista ja Pohjois-Kiinasta Thaimaahan ja Burmaan. Se viihtyy seisovissa vesissä kuten lammissa ja riisipelloilla ja voi tarvittaessa kaivautua mutaan, jos sen kotivesistö kuivuu kuivana kautena. Täpläkutsa on ruokakala ja paikoin kaupallisesti tärkeä. Laji on levinnyt luontoon myös Yhdysvalloissa.
Lisääntyminen

Kudun aikana koiras puhaltaa veden pintaan syljestään vaahtopesän, johon naaras laskee mädin. Koiras vahtii vaahtopesää kunnes poikaset kuoriutuvat.
Vaaliuurna

Läpinäkyvä vaaliuurna
Vanha norjalainen vaaliuurna
Vaaliuurna (joskus myös ääniuurna) on uurnaksi kutsuttu säiliö, johon äänestäjä pudottaa täyttämänsä äänestyslipun lippuäänestyksessä. Niitä käytetään valtiollisissa ja muissa virallisissa vaaleissa tai kansanäänestyksissä. Epämuodollisemmissa tai mittakaavaltaan pienemmissä lippuäänestyksissä äänetysliput voidaan laittaa myös äänestysmaljaan tai jopa hattuun.
Vaaliuurnia on muun muassa metallisia, puisia, pahvisia tai läpinäkyviä. Äänestyspaikoilla on tavallisesti useampi uurna. Läpinäkyvää uurnaa voidaan käyttää, jotta ihmiset näkevät, että uurnassa ei ole muita ääniä ennen äänestystä. Uurna pysyy sinetöitynä äänestysajan päättymisen saakka, minkä jälkeen se tyhjennetään ääntenlaskentaa varten.
Sähköisessä äänestämisessä puhutaan joskus virtuaalisesta vaaliuurnasta.[lähde? ]
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kapo – keskitysleirin vartija

| Kapo – keskitysleirin vartija> Kapò |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Gillo Pontecorvo
Käsikirjoittaja:   Franco Solinas  Gillo Pontecorvo 
Tuottaja:  Franco Cristaldi
Säveltäjä:  Carlo Rustichelli
Kuvaaja:   Goffredo Bellisario  Aleksandar Sekulovic 
Leikkaaja:  Roberto Cinquini
Tuotantosuunnittelija:  Piero Gherardi
Pääosat:   Susan Strasberg  Laurent Terzieff  Emmanuelle Riva  Didi Perego  Gianni Garko 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Italia Jugoslavia Ranska
Tuotantoyhtiö:   Vides  Zebra Film  Cineriz di Angelo Rizzoli  Francinex  Lovcen Film 
Levittäjä:  Cineriz Netflix
Ensi-ilta:  1960
Kesto:  117 min
Alkuperäiskieli:  italia
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kapo – keskitysleirin vartija on Gillo Pontecorvon ohjaama elokuva vuodelta 1960.
Juoni

Hiukan yksinkertainen nelitoistavuotias Edith (Susan Strasberg) ja hänen juutalaiset vanhempansa joutuvat keskitysleirille, jolla vanhemmat kuolevat. Edithiä vanhempi poliittinen vanki Sofia (Didi Perego) ja ystävällinen leirilääkäri pelastavat hänet samalta kohtalolta antamalla hänelle uuden ei-juutalaisen henkilöllisyyden, jonka tiedot ovat vasta kuolleen Nichole Niepasin.
Ajan myötä hän kovettuu ankaralle elämälle. Hän myy ruoasta itseään saksalaiselle vartijalle, hän kiintyy toiseen vartijaan Karliin (Gianni Garko). Tuttavuus auttaa häntä nousemaan kapoksi, vangiksi, joka valvoo muita vankeja. Hän pärjää, kun taas ihanteellinen Sofia menee yhä heikompaan kuntoon.
Rakastuessaan venäläiseen sotavankiin Saschaan (Laurent Terzieff) Edith joutuu keskeiseen osaan joukkopaossa, ja valta menettää mielenkiintonsa. Useimmat pakolaiset kuolevat, muutamat kuitenkin onnistuvat pakenemaan, mutta Edith ei ole heidän joukossaan. Tehdessään kuolemaa hän sanoo Karlille: ”Meitä huijattiin, Karl, meitä kumpaakin huijattiin.”
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Susan Strasberg  | … |  Edith/Nicole   |
|  Laurent Terzieff  | … |  Sasha   |
|  Emmanuelle Riva  | … |  Terese   |
|  Didi Perego  | … |  Sofia   |
|  Gianni Garko  | … |  Karl   |
|  Paola Pitagora  | … |     |
Palkinnot ja tunnustukset

Hopeinen nauha, paras sivuosanäyttelijä, Didi Perego, Italian elokuvatoimittajien liiton palkinto 1961
Paras naisnäyttelijä, Susan Strasberg, Mar del Plata -elokuvajuhlat 1961
Kritiikkiä

Ranskalainen ohjaaja Jacques Rivette arvosteli Kapon kohtausta, jossa Emmanuelle Rivan näyttelemä Terese kuolee kädet koholla sähköistettyyn piikkilanka-aitaan. Bernard-Henri Lévy toteaa, että kritiikki leimasi Pontecorvon koko loppuiäksi. Lévy vertaa kohtausta tuoreeseen natsihistorian hyväksikäyttöön Hollywoodin pahojen poikien leikkikenttänä ja kysyy, pitääkö nykyinen historian banalisointi vain sivuuttaa olankohauksella.
Victoria Holt

Victoria Holt, oik. Eleanor Alice Burford Hibbert (1. syyskuuta 1906, Lontoo – 18. tammikuuta 1993 merellä Kreikan ja Port Saidin (Egypti) välillä) oli brittiläinen kirjailija. Hän aloitti kirjailijanuransa vuonna 1941 ja ehti julkaista eri kirjailijanimillä yli kaksisataa teosta.  Kirjoja on myyty yhteensä yli sata miljoonaa kappaletta.
Suomessa hän on tunnettu ja rakastettu ennen kaikkea Victoria Holtina; kaikki vuodesta 1960 lähtien ilmestyneet 32 Holtin romaania on suomennettu ja julkaistu useina painoksina. Hibbertin muita kirjailijanimiä ovat Philippa Carr, jonka tuotantoa on 18-osaiseksi ehtineet Daughters of England -sarja sekä Jean Plaidy, jonka kymmenien romaanien henkilöinä ovat Englannin kuningassukujen jäsenet ja muut historialliset henkilöt. Vuonna 1989 Eleanor Hibbertille myönnettiin Golden Treasure Award -palkinto ansioista romanttisen kirjallisuuden alalla.
Teokset > Suomennetut teokset

Mellynin valtiatar
Varjoja nummella
Kalliolinnan morsian
Seitsemäs neitsyt
Aamu varjojen linnassa
Linnan kuningas
Kuningattaren tunnustus
Pimeän enkeli
Myöhään tulee kevät
Riikinkukon huuto
Seitsemännen kuun juhla
Kuninkaiden kirous
Tuhannen lyhdyn talo
Kaukaisen saaren valtias
Riikinkukkolinna
Paholaisratsastaja
Kuningattaren varjossa
Kohtalokas helminauha
Paholaisen suudelma
Kolme morsianta
Paholaisrakastaja
Täysikuun metsästäjä
Kohtalon naamiohuvit
Unelma paratiisisaaresta
Kohtalokas kutsumus
Silkinsuloinen kosto
Riikinkukkoviuhka
Rosetta, unelmien vanki
Salaisuuksien verkossa
Petoksen naamio
Seitsemän linnun taika
Opaalien kirous
Vaasan vankila

Vaasan vankila sijaitsee Vaasan keskustassa meren rannalla.
Vaasan vankila on Länsi-Suomen rikosseuraamusalueeseen kuuluva 70-paikkainen suljettu vankila. Se sijaitsee Vaasan keskustassa meren rannalla Rantakadulla. Vankilassa on paikkoja sekä miehille että naisille. Vankilassa on noin 60 työntekijää. Vankilan rakentaminen aloitettiin vuonna 1861 ja se valmistui vuonna 1863.
Vaasan vankilaan on sijoitettu tutkintavankeja, vankeusrangaistusta suorittavia sekä sakon muuntorangaistusta suorittavia vankeja. Vangit tulevat pääasiassa Pohjanmaan ja Etelä-Pohjanmaan maakunnista.
Vankilassa on metallipaja, joka tarjoaa vangeille kone- ja tuotantotekniikan opintoja. Lisäksi vangeilla on mahdollisuus peruskoulun, lukion ja ammattikorkeakoulun etäopintoihin sekä lyhyemmille kursseille ja kuntouttavaan toimintaan. Vangit voivat työskennellä maalaamossa, pakkaamossa tai vankilan ylläpidossa.
Historia

Vaasan vankilan varhaiset juuret ovat Korsholman linnassa, jossa pidettiin vankeja 1600-luvulta alkaen. 1800-luvun alussa Korsholmaan perustettiin lääninvankila, joka sijaitsi puisessa vankilarakennuksessa. Lääninarkkitehti Ludvik Isak Lindqvistin suunnitteleman nykyisen vankilarakennuksen rakentaminen aloitettiin seppämestari G. W. Lundénin johdolla vuonna 1861 ja se valmistui kaksi vuotta myöhemmin. Vankilaa laajennettiin ensimmäisen kerran 1880-luvulla. Alkuperäinen puinen muuri korvattiin tiilisellä vuonna 1901. Vankila on peruskorjattu vuonna 2001.
Aiheesta muualla

"Vaasan linna". Rannanjärven rautojen kalinasta nykyaikaan. Maamme kuuluisin vankila reportterin silmillä nähtynä, Seura, 24.05.1939, nro 21, s. 14, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Karlshamn

| Karlshamn |
| --- | --- |
 Karlshamnin tori ja raatihuone.
 Karlshamn
 Koordinaatit: 56°10′12″N, 14°51′47″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Blekingen lääni
Maakunta:  Blekinge
Kunta:  Karlshamnin kunta
Pinta-ala:  
 – Maa:  13,48 km²
Väkiluku:  19 075
 – Väestötiheys:  1 415,1 as./km²
 Tilastotiedot koskevat taajamaa ja niiden lähteenä on Statistiska centralbyrån (SCB). Väkiluku ja maapinta-ala ovat ajankohdan 31.12.2010 mukaiset. 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Karlshamn on Ruotsin entinen kaupunki ja nykyinen Karlshamnin kunnan keskustaajama. Karlshamn sijaitsee Blekingen läänissä ja Blekingen historiallisessa maakunnassa Itämeren rannalla. Vuoden 2010 lopussa kaupunkitaajamassa oli 19 075 asukasta.
Kaupunki tarjoaa kunnalliset peruspalvelut, kuten vanhustenhoidon, kirjaston, päivähoidon sekä lapsille ja nuorille koulutuksen. Vapaa-ajan viettoon on urheilumahdollisuuksia.
Karlshamn on tärkeä kauppakeskus ja satamakaupunki. Karlshamn oli jo keskiajalla kauppapaikka ja sai Bodekull-nimisenä kaupunginoikeudet vuonna 1664. Nimi muutettiin Karlshamniksi 1666.
Väestönkehitys

| Karlshamnin taajaman väestönkehitys 1960–2010 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1960 | 1960 |    | 10 841 | 10 841 |
| 1965 | 1965 |    | 12 236 | 12 236 |
| 1970 | 1970 |    | 17 193 | 17 193 |
| 1975 | 1975 |    | 17 447 | 17 447 |
| 1980 | 1980 |    | 17 872 | 17 872 |
| 1990 | 1990 |    | 18 394 | 18 394 |
| 1995 | 1995 |    | 18 671 | 18 671 |
| 2000 | 2000 |    | 18 392 | 18 392 |
| 2005 | 2005 |    | 18 768 | 18 768 |
| 2010 | 2010 |    | 19 075 | 19 075 |
Lähde: Statistiska centralbyrån (SCB). Karlshamn kasvoi yhteen Stärnön kanssa vuonna 1965 ja Asarumin kanssa 1970.
Ystävyyskaupungit

Karlshamnilla on neljä ystävyyskaupunkia:
Rönne, Tanska
Stade, Saksa
Sopot, Puola
Heinola, Suomi
Kuvia kaupungista

Karlshamin kartta 1900-luvun alusta.
Karlshamnin satama.
Karlshamnin kirkko on vihitty käyttöön vuonna 1702.
Mieån-joki virtaa kaupungin halki.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Karlshamnin kunnan kotisivut (ruotsiksi)
Karlshamn teoksessa Nordisk familjebok ("Uggleupplagan", 1904–1926) (ruotsiksi)
CityGuide (ruotsiksi)
Sähkölaitos (ruotsiksi)
Säästöpankki (ruotsiksi)
Paikallinen Scandic-hotelli (ruotsiksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: sv:Karlshamn – Ystävyyskaupungit käännöstä.
Blekingen läänin kuntien keskustaajamat
Käännös suomeksi
Vaasan työväentalo

| Vaasan työväentalo |
| --- | --- |

Sijainti:  Vaasa
Koordinaatit:  63°05′40″N, 21°37′15″E
Valmistumisvuosi:  1905
Purkuvuosi:  myyty vuonna 1980
Suunnittelija:  A. W. Stenfors
Rakennuttaja:  Vaasan työväenyhdistys
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vaasan työväentalo oli Vaasan kaupungissa sijainnut työväentalo. Työväentalo myytiin vuonna 1980 Vaasan kaupungille, ja se on edelleen osa Vaasan kaupunginteatterin rakennusta.
Historiaa

Vaasan työväenyhdistys, joka oli aluksi nimeltään Vaasan Suomalainen työväenyhdistys, perustettiin vuonna 1883. Se oli toinen Suomeen perustettu työväenyhdistys. Senaatti vahvisti yhdistyksen säännöt vuonna 1884. Ensimmäisen vuoden aikana yhdistykseen liittyi 57 miestä ja 17 naista. Vuonna 1903 jäseniä oli jo 500. Yhdistys liittyi Suomen Työväenpuolueeseen vasta vuonna 1902. Työväentalon hankintaa varten perustettiin rakennusrahasto jo vuonna 1899.
Vuonna 1904 rakennusrahastoon oli saatu koottua niin suuri pääoma, että työväentalon rakentamiseen voitiin ryhtyä. Vuonna 1905 ostettiin tontti osoitteesta Pitkäkatu 53. Kesällä järjestettiin rakennusrahaston kartuttamiseksi arpajaiset, joiden tuotosta 15 % luovutettiin yhdistyksen kirjastolle. Myös Vaasan kaupunki antoi avustusta työväentalon rakentamiseen. Arkkitehti A. W. Stenfors suunnitteli työväentalon ja toimi rakennustöiden päävalvojana. Taloa alettiin rakentaa alkuvuodesta 1906, ja sen vihkiäisjuhlaa vietettiin lokakuussa. Juhlapäivänä talon harjalla liehui punainen lippu alkavan uuden ajan airuena. Kössi Kaatra lausui uuden työväentalon innoittamana: ”Terve tänne kalliin katon alle, terve uuden uutukaiseen tupaan, terve, kansa, köyhälistön linnaan! Nää seinät nousivat, tää katto kohos’ kuin jättikeko yhteistoimin, -voimin, -haluin, -innoin, kuin kerran kohoo uusi yhteiskunta, min näin nyt laskemme me perustusta.”
Vuonna 1932 työväenyhdistys lakkautettiin ja työväentalo oli suljettuna. Omaisuutensa turvaamiseksi työväenyhdistys oli muuttanut sääntönsä siten, että jos yhdistys lakkautetaan, sen omaisuus luovutetaan Sososialidemokraattiselle puolueelle. Irtain ja kiinteä omaisuus oli myyty perustetulle Vaasan Työväentalo Oy:lle. Kesäkuussa 1932 työväentalon ensimmäiset osat vapautettiin omistajiensa käyttöön. Avatut toimipisteet olivat elokuvateatteri, mankeli, pesutupa ja Pitkänkadun puolella sijainneet liiketilat. Työväentalo oli takavarikon jäljiltä huonossa kunnossa. Lattiat oli revitty, kattolaudoituksia oli purettu ja seiniä kolhittu. Näyttämön varusteet olivat yhdessä kasassa juhlasalin etualalla.Työväentalo myytiin vuonna 1980 Vaasan kaupungille, ja se on edelleen osa Vaasan kaupunginteatterin rakennusta.
Toimintaa työväentalolla

Näyttämötoiminta on ollut alusta alkaen kiinteä osa työväentalon toimintaa. Vaasan työväenyhdistyksen näytelmäseurasta ja Näyttelijöiden toverikunnasta muodostui Vaasan työväenyhdistyksen teatteri. Talolla toimi myös urheilu- ja voimisteluseura Kiisto. Talolla oli myös lukusali ja kirjasto. Iltamia järjestettiin lähes viikoittain. Juttutuvassa keskusteltiin pyhäisin ja keskiviikkoisin päivän kysymyksistä ja periaatteellisista asioista. Vuonna 1912 yhdistykselle tarjottiin mahdollisuutta käynnistää elokuvatoiminta taloudenpidon uudeksi muodoksi. Elokuvatoimintaa varten tehtiin oma rakennus tontille, ja pitkään kestänyt toiminta aloitettiin lokakuussa 1912. Filmit kuljetettiin junalla esityspaikkakunnalta toiselle.
Vaasan uimahalli

| Vaasan uimahalli |
| --- | --- |
 Uimahalli pian valmistumisensa jälkeen.
Osoite:  Hietalahdenkatu 8 65100 Vaasa
Valmistumisvuosi:  1962
Suunnittelija:  Olli ja Eija Saijonmaa, peruskorjaus 1983 Kari Kyyhkynen, laajennus 2003 Arktes Oy
Omistaja:  Vaasan kaupunki
Tyylisuunta:  modernismi
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vaasan uimahalli on Vaasan Hietalahden kaupunginosassa sijaitseva uimahalli. Vuonna 1962 valmistuneen rakennuksen ovat suunnitelleet Olli ja Eija Saijonmaa. Vuoden 1983 peruskorjauksen on suunnitellut Kari Kyyhkynen ja 2000-luvun alun laajennuksen Arktes Oy.
Historiaa

Vaasan uimahalli rakennettiin vanhan sotilasradioaseman paikalle Hietalahteen kaupungin ruutukaava-alueen lounaiskulmaan. Alueelle oli jo rakennettu useita urheilukenttiä ja -laitoksia. Uimahalli rahoitettiin Malmön kaupungilta saaduilla jälleenrakennusrahoilla, joilla Vaasaan rakennettiin myös asuintaloja. Hallin suunnittelivat arkkitehdit Eija ja Olli Saijonmaa, ja se vihittiin käyttöön lokakuussa 1962.
Alun perin hallissa oli viisiratainen 25 metrin allas ja viiden metrin korkuinen hyppytorni. Uimaseura oli toivonut kuusirataista allasta, jotta halli kelpaisi mestaruuskilpailuihin. Uimahyppykilpailuille allas oli sen sijaan riittävän suuri. Uima-allashallin katto kaareutuu altaiden ylle, kun taas muu osa rakennuksesta on lähes tasakattoinen.
Arkkitehti Kari Kyyhkynen suunnitteli uimahallin ensimmäisen peruskorjauksen, joka toteutettiin vuonna 1983. Kahta vuosikymmentä myöhemmin hallia päätettiin laajentaa ja varustaa se uudella 50 metrin uima-altaalla. Vuonna 2003 valmistunut uusi allasosasto rakennettiin alkuperäistä muistuttavana kaarihallina rakennuksen eteläpuolelle, ja sen suunnitteli Arktes Oy.
Suomen Uimaopetus- ja Hengenpelastusliitto valitsi Vaasan hallin vuoden 2014 uimahalliksi.
Aiheesta muualla

Vaasan uimahalli kaupungin sivustolla
Työväen Urheiluseurojen Keskusliitto

| Työväen Urheiluseurojen Keskusliitto |
| --- | --- |
Perustettu:  1959
Lakkautettu:  1979
Tyyppi:  keskusjärjestö
Toimiala:  työläisurheilu
Infobox OKNimi-testi OK: 
Työväen Urheiluseurojen Keskusliitto (lyh. TUK) oli suomalainen työläisurheiluseurojen keskusjärjestö. Liiton perustivat Työväen Urheiluliitosta eronneet sosiaalidemokraattijohtoiset seurat 13. joulukuuta 1959. TUK toimi itsenäisenä järjestönä aina 1970-luvun lopulle, jolloin se yhdistyi takaisin TUL:ään. Yhdistymisratkaisu hyväksyttiin lopullisesti TUK:n viimeisessä ylimääräisessä liittokokouksessa 25. toukokuuta 1979.
Järjestön synty

TUK:n syntyyn vaikuttivat Työväen Urheiluliiton sisällä valinneet ristiriidat ja ennen kaikkea sosiaalidemokraattisen puolueen sisäiset valtataistelut. Ajankohdan kiistojen keskeinen henkilö oli silloinen TUL:n puheenjohtaja Väinö Leskinen, joka toimi samaan aikaan SDP:n puoluesihteerinä. Lähtölaukauksena TUK:n synnylle on pidetty tammikuussa 1952 käynnistynyttä tapahtumaketjua: erikoisliitot olisivat menettäneet valtansa ja sosiaalidemokraatit olisivat merkittävästi vahvistaneet urheilupoliittista asemaansa.
Leskisen ryhmän menetettyä valta-asemansa TUL:n johdossa uudelle puheenjohtaja Penna Tervon ja hänen kuolemansa jälkeen Pekka Martinin johtamalle ryhmälle Leskisen ryhmä perusti kokouksessaan kesäkuussa 1956  Urheilun Tuki r.y.:n.
Urheilun Tuki aatteellisena yhteistyöelimenä ei voinut olla pitkään ratkaisu TUL:n ulkopuolelle ajatuneille seuroille, sillä tiukat parlamentaariset kytkökset synnyttivät painetta oman keskusjärjestön perustamiseen. Erikoisliitoissa Urheilun Tuen-piirissä toimiville seuroilla ei ollut juurikaan sananvaltaa. Myös valtionavun saaminen edellytti keskusjärjestöä.
Ratkaisevaksi TUK:n synnylle muodostui kesällä 1959 pidetyn TUL:n XIV liittokouksen päätös sanoa irti kaikki yhteistoimintasopimukset SVUL:n erikoisliittojen kanssa. Oman keskusliiton avulla leskisläinen oppositio uskoi saavansa TUL:stä lisää seuroja, jotka kannattaisivat erikoisliittopohjaista yhteistyötä.
Uusi urheilun keskusjärjestö TUK

Työväen Urheiluseurojen Keskusliiton TUK:n perustava kokous pidettiin Kauppakorkeakoululla Helsingissä 13. joulukuuta 1959. Läsnä oli 34 seuran edustajia, lähinnä TUL:sta erotetuista seuroista. Puheenjohtajaksi valittiin Arvi E. Heiskanen ja varapuheenjohtajaksi Pajulahden urheiluopiston rehtori Pentti Anttila.
Merkittäviä TUL:sta TUK:oon siirtyneitä pääkaupunkilaisseuroja olivat muun muassa Helsingin Työväen Uimarit (HTU), Helsingin Tarmo, Työväen Mailapojat (TMP), Helsingin Kisa-Toverit (HKT), Töölön Vesa, Pitäjänmäen Tarmo ja Elannon Isku. Muualla Suomessa nimekkäitä entisiä TUL:n seuroja uudessa TUK:ssa oli sitten vähemmän, kuten esim. Turun Toverit, Porin Pyrintö, Euran Raiku, Lahden Sampo, Tainionkosken Tähti, Vuoksenniskan Vesa, Kotkan Reipas, Kuusankosken Puhti, Vaasan Kiisto, Seinäjoen Sisu, Kokkolan Jymy ja Rovaniemen Reipas. Erityisesti jalkapallossa menestyneitä entisiä TUL-seuroja olivat muun muassa Kotkan Työväen Palloilijat, Mikkelin Pallo-Kissat ja Oulun Työväen Palloilijat.
Vuoteen 1963 mennessä suurin osa TUL:stä erotetuista ja eronneista 115 seurasta liittyi TUK:hon. Vuonna 1968 TUK ilmoitti jäsenmääräkseen noin 67 000. Valtion rahanjakoon TUK pääsi mukaan vuonna 1961.
Puheenjohtajat

Arvi E. Heiskanen 1959–1960
Pentti Anttila 1960–1962
Sulo Hostila 1962–1974
Väinö Soininen 1974–1979
Karl Sahlgren

Karl Rafael Sahlgren (vuoteen 1960 Salmio; s. 13. elokuuta 1937 Maarianhamina) on suomalainen toimittaja, kirjankustantaja ja ruotsin kielellä kirjoittava kirjailija.
Ura

Karl Sahlgren valmistui alun perin kansakoulunopettajaksi 1960. Hän oli toimittajana useissa suomenruotsalaisissa lehdissä ja hän työskenteli Yleisradion ruotsinkielisellä puolella kahteen otteeseen vuosina 1965–1980 ja 1983–1992. Hän tuli tunnetuksi dokumenttiohjelmien tekijänä.
Vuonna 1982 Sahlgren perusti vaimonsa kirjailija Brita Högnäs-Sahlgrenin kanssa Sahlgrens förlag Ab-kustannusliikkeen joka kustansi ruotsinkielisen kirjallisuuden ohella myös jonkin verran suomenkielistä kirjallisuutta. Otalammilla sijainneen kustantamon toiminta päättyi elokuussa 2014, se ehti julkaista yhteensä noin 200 nimikettä 32 vuoden aikana.
Sahlgren on julkaissut myös kaksi omaelämäkerrallista romaania ja kääntänyt ruotsin kielelle suomenkielisiä teoksia.
Teoksia

Finntuppen: Roman. Sahlgrens förlag, Otalampi 1984
Styvfadern: Roman. Sahlgren, Otalampi 1992
Toimitustöitä

Ett stycke finlandssvensk litteraturhistoria. Utgiven av Brita Högnäs-Sahlgren och Karl Sahlgren. Sahlgren, Otalampi 2001.
Käännöksiä

Pertti Kavén: 70 000 små öden: Finlands krigsbarn. Sahlgren, Otalampi 1994, 2. täyd. painos 2003
metropoliitta Panteleimon: Drömmens farkost: En klosteråldrings levnad: Roman. Sahlgren, Otalampi 1996
Maria Suutala: Kvinnor och andra djur. Texten har språkligt bearbetats och förkortats av Karl Sahlgren. Sahlgren, Otalampi 1997.
Raija Siekkinen: Smak av metall: Noveller. Sahlgren, Otalampi 2000.
Heikki Hyvönen: Pikku Heikki och Mannerheim: Barnsoldat i Finlands armé. Sahlgren, Otalampi 2009
Aiheesta muualla

Karl Sahlgrenin Yleisradiolle tekemiä ruotsinkielisiä radio- ja TV-ohjelmia. (Arkistoitu – Internet Archive) Yle Arkivet.
Sahlgrenin kustantamon sivut. (Arkistoitu – Internet Archive)
Viipurin piiri

Viipurin piiri tarkoittaa seuraavia hallintoalueita:
Viipurin piiri, hallintopiiri Leningradin alueella
Viipurin piiri, hallintopiiri Pietarissa.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Viipurin piiri”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Kapokkiot

| Kapokkiot |
| --- | --- |
 Lehdettömänä kukkiva Bombax costatum.
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophyta
Lahko::  Malvales
Heimo::  Malvakasvit Malvaceae
Alaheimo::  Bombacoideae
Suku::  Kapokkiot Bombax  L., 1753
luokitusjärjestelmä::  APG III
Synonyymit
 Eriodendron DC.  Salmalia Schott & Endl. 
Katso myös
   Kapokkiot Wikispeciesissä   Kapokkiot Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kapokkiot (Bombax) on kasvisuku malvakasvien (Malvaceae) heimon alaheimossa Bombacoideae. Siihen kuuluu määritelmästä riippuen noin 10–50 lajia lähinnä trooppisten alueiden puita. Suurin osa suvun lajeista kasvaa luontaisena trooppisessa Amerikassa.
Kuvaus

Kapokkiot ovat suurehkoja puita. Nuorten puiden rungossa ja oksissa on tavallisesti piikkejä. Lehdet ovat sormilehdykkäisiä, ruodillisia ja koostuvat yleensä 5–9 lehdykästä. Lehdykät ovat tavallisesti ehytlaitaisia ja voivat olla ruodillisia tai ruodittomia. Kapokkiot ovat kausivihantia ja viettävät osan vuodesta lehdettöminä.
Kukat ovat kaksineuvoisia. Ne kasvavat pienissä ryhmissä tai yksittäin ja kehittyvät hankoihin tai versojen kärkiin. Kukat ovat suurehkoja ja tavallisesti aukeavat ennen lehtien puhkeamista. Kukkaperä on korkeintaan 10 senttimetriä pitkä. Verhiö on torvimainen tai kellomainen. Terälehtiä on viisi, ja ne ovat vastapuikeita tai vastapuikean suikeita. Teriö on yleensä väriltään punainen, mutta joillakin lajeilla se voi olla myös valkoinen, keltainen tai oranssi. Heteitä on 70–900 yleensä 5–10 ryhmässä. Ne ovat tyvestään osittain yhteenkasvaneita. Heteiden ponnet ovat muodoltaan munuaismaisia. Sikiäin on yhdiseminen ja viisilokeroinen. Jokaisessa sikiäimen lokerossa on useita siemenaiheita. Emin luotti on tähtimäisen liuskainen ja vartalo jouhimainen.
Kapokkioiden hedelmät ovat rakenteeltaan selkäluomaisesti avautuvia viisiliuskaisia kotia. Kotien liuskat voivat olla puutuneita tai nahkeita. Siemenet ovat pieniä, pyöreitä ja väriltään mustia. Ne ovat kuitukerroksen ympäröimiä.
Lajit

Suvun lajien määrä vaihtelee lajien määritelmästä riippuen noin kymmenestä viiteenkymmeneen. Seuraavia lajeja on yleisesti pidetty hyväksyttyinä:
Bombax albidum
Bombax anceps
Bombax blancoanum
Bombax buonopozense
Bombax ceiba – valkokapokkio
Bombax costatum
Bombax insigne
Levinneisyys ja elinympäristö

Kapokkiot kasvavat kaikkialla maailman trooppisilla alueilla. Suurin lajirunsaus esiintyy trooppisessa Etelä- ja Väli-Amerikassa, mutta lajeja kasvaa myös Aasiassa, Afrikassa ja Australaasiassa.