stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jerry García

| Jerome John Garcia |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1. elokuuta 1942 San Francisco, Kalifornia, Yhdysvallat
Kuollut: 9. elokuuta 1995 (53 vuotta) Lagunitas-Forest Knolls, Kalifornia, Yhdysvallat
Ammatti:  kitaristi, laulaja-lauluntekijä
Muusikko
Laulukielet:  englanti
Aktiivisena:  1960-1995
Tyylilajit:  psykedeelinen rock, hard rock, blues, rhythm and blues
Soittimet:  kitara, laulu, banjo, pedal steel guitar, bassokitara
Yhtyeet:  Grateful Dead, Legion of Mary, Reconstruction, Jerry Garcia Band, Old and in the Way, Jerry Garcia Acoustic Band, New Riders of the Purple Sage͵ Garcia Grisman Band
Levy-yhtiöt:  Rhino, Arista, Warner Bros., Acoustic Disc, Grateful Dead
Aiheesta muualla
Kotisivut
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Jerry Garcia Grateful Deadin konsertissa vuonna 1987. Taempana rumpali Mickey Hart.
Jerome John ”Jerry” García (1. elokuuta 1942 – 9. elokuuta 1995) oli yhdysvaltalainen muusikko, joka tuli tunnetuksi psykedeelistä rockia soittaneen Grateful Dead -yhtyeen johtohahmona. Hän aloitti soittamisen pianosta, mutta siirtyi sitten kitaraan ja hallitsi lopulta monenlaisia kielisoittimia – huolimatta siitä, että hän oli menettänyt lapsuudessaan puutyöonnettomuudessa oikean kätensä keskisormen.
García syntyi San Franciscossa, Kaliforniassa. Hän jätti koulunsa kesken vuonna 1960 ja liittyi armeijan palvelukseen. Vapaa-ajallaan hän soitti kitaraa ja totesi pian, ettei armeijan kuri sopinut hänelle. Hän sai vapautuksen liian monen luvattoman poissaolon jälkeen. Palattuaan Bay Arealle García lyöttäytyi yhteen Robert Hunter -nimisen runoilijan kanssa tekemään musiikkia. Myöhemmin Hunterista tuli Grateful Deadin pääsanoittaja. Noin neljän vuoden ajan García soitti akustista kitaraa ja banjoa, kunnes liittyi paikalliseen bluegrassia ja folkia soittavaan Mother McCree's Uptown Jug Champions -yhtyeeseen, jonka riveistä löytyivät myös muusikot Bob Weir ja Ron ”Pigpen” McKernan. Vuonna 1965 tästä ryhmästä tuli the Warlocks, joka puolestaan muutti nimensä myöhemmin saman vuoden aikana Grateful Deadiksi ja Garcia vaihtoi akustisen kitaran sähköiseen.
García kuoli 9. elokuuta 1995 sydänkohtaukseen ollessaan kalifornialaisessa huume- ja alkoholiparantolassa.
Valikoitu diskografia > Soololevyt

Hooteroll? (1971) Howard Walesin kanssa
Garcia (1972)
Garcia (Compliments) (1974)
Reflections (1976)
Cats Under the Stars (1978)
Run for the Roses (1982)
Almost Acoustic (1988)
Lonesome Prison Blues (1992)
Blues From the Rainforest: A Musical Suite (1994)
Ladder to the Stars: Garcia Plays Dylan (2005)
Aiheesta muualla

The Jerry Site (Arkistoitu – Internet Archive)
JerryGarcia.com
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST 2  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Tšekki  Alankomaat 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Grammy Awards  MusicBrainz 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Friedrich Karl

| Friedrich Karl |
| --- | --- |
 
Suomen kuninkaaksi valittu
Valtakausi:  Valittu 9.10.1918, ei astunut virkaan; ilmoitti 14.12.1918 luopuvansa tarjotusta asemasta.
Sijaishallitsija:  P. E. Svinhufvud Gustaf Mannerheim

Syntynyt:  1. toukokuuta 1868 Panker, Plön, Preussi
Kuollut:  28. toukokuuta 1940 (72 vuotta) Kassel, Saksa
Puoliso:  Margarethe Beatrice Feodora (vih. 1893)
Lapset:  Friedrich Maximilian Philipp Wolfgang Richard  Christoph
Koko nimi:  Friedrich Karl Ludwig Konstantin
Suku:  Hessen
Isä:  Vilhelm
Äiti:  Anna
Uskonto:  luterilaisuus
Friedrich Karl Ludwig Konstantin von Hessen-Kassel eli Fredrik Kaarle (1. toukokuuta 1868 Panker, Plön, Preussi – 28. toukokuuta 1940 Kassel, Saksa) oli Hessenin maakreivi ja Saksan keisarin Vilhelm II:n lanko. Hänen ollessaan vielä Hessenin prinssi Suomen eduskunta valitsi hänet Suomen kuninkaaksi lokakuussa 1918, kun Suomesta sisällissodan jälkeen kaavailtiin kuningaskuntaa. Saksan hävittyä ensimmäisen maailmansodan Friedrich Karl joutui kuitenkin torjumaan hänelle tarjotun kruunun, eikä hän koskaan saapunut Suomeen. Käytännössä hän ei koskaan toiminut Suomen kuninkaana ja monarkiahankkeesta luovuttiin maassa muutenkin. Friedrich Karl peri Hessenin maakreivin arvon vanhemmalta veljeltään vuonna 1925.
Poliittisilta asenteiltaan Friedrich Karlin on sanottu olleen maltillinen konservatiivi ja perustuslaillisen monarkian kannattaja.
Elämäkerta > Hessen-suku

Friedrich Karl kuului Hessenin sukuun, joka oli hallinnut Hesseniä maakreiveinä keskiajalta lähtien, ja sen Hessen-Kassel-sukuhaaraan, joka oli hallinnut Hessen-Kasselin maakreivikuntaa ja sittemmin Hessenin vaaliruhtinaskuntaa vuoteen 1866. Tämä sukuhaara oli menettänyt ruhtinaan asemansa, kun Preussi oli valloittanut vaaliruhtinaskunnan vuoden 1866 Preussin–Itävallan sodassa, mutta heille oli jäänyt vanha maakreivin arvo ja hallintolinna.
Viimeisen vaaliruhtinaan Fredrik Vilhelmin (1802–1875) avioliitto oli morganaattinen, joten Hessen-Kasselin suvun päämiehen asema ja maakreivin arvo periytyivät hänen pikkuserkulleen, Friedrich Karlin Tanskassa asuneelle isälle prinssi Friedrich Wilhelmille (1820–1884). Tämä edusti Hessen-Kasselin pääsukuhaarasta 1700-luvun lopulla erkaantunutta Hessen-Rumpenheimin sukuhaaraa, joka oli saanut nimensä nykyään Offenbachin kaupungin alueella sijaitsevan Rumpenheimin linnan mukaan.
Friedrich Wilhelmin vanhemmat olivat Hessenin prinssi Vilhelm ja Tanskan prinsessa Charlotte. 1840-luvulla prinssi Friedrich oli ollut Tanskan kuninkaan Kristian VIII:n, jolla oli vain yksi lapseton poika, seuraava perillinen silloisen Tanskan lain kuninkaankaaren mukaan, mutta hän luopui oikeuksistaan Tanskan kruunuun sisarensa Louisen hyväksi vuonna 1851.lähde?
Friedrich Wilhelm siirtyi Saksaan vuonna 1864. Hänen ensimmäinen puolisonsa oli Venäjän keisari Nikolai I:n tytär suuriruhtinatar Aleksandra Nikolajevna Romanova (1825–1844), joka kuoli 19-vuotiaana synnytyksen jälkeen. Tämä jälkeen Friedrich Wilhelm avioitui alle vuoden kuluttua pikkuserkkunsa, Preussin prinsessa Annan (1836–1918) kanssa. Annan vanhemmat olivat Preussin prinssi Karl (1801–1883), Vilhelm I:n sekä keisarinna Aleksandra Fjodorovnan veli, ja Saksi-Weimar-Eisenachin prinsessa Marie (1808–1877), Venäjän keisari Nikolai I:n ja Aleksanteri I:n sisaren Maria Pavlovna Romanovan tytär. Friedrich Karlin täti oli Tanskan kuningatar Louise, jonka tytär (siis Friedrich Karlin serkku), oli myöhempi Venäjän keisarinna Maria Fjodorovna. Hänen poikansa, tuleva Venäjän keisari Nikolai II syntyi Pietarissa vain muutamaa viikkoa Friedrich Karlin jälkeen.
Hessen-Kasselin sukuun oli kuulunut aiemmin yksi Suomen hallitsija, Ruotsin kuninkaana vuosina 1720–1751 ollut maakreivi Fredrik I (1676–1751), joka oli Friedrich Karlin isoisän isoisän isosetä. Tosin Vapauden aikana kuninkaalla ei Ruotsin valtakunnassa ollut paljoakaan valtaa.
Elämäkerta > Elämä ennen Suomen kuningashanketta

Friedrich Karl syntyi Gut Pankerin kartanossa Pankerissa, Plönissä, Schleswig-Holsteinissa Pohjois-Saksassa Hessenin prinssi Friedrichin ja tämän toisen vaimon prinsessa Annan kolmantena poikana. Perhe oleili paljon Tanskassa, jossa Hessenien tämä sukuhaara oli elänyt 1760-luvulta lähtien. Friedrich Karl lienee osannut tanskaa, mikä olisi saattanut helpottaa myös ruotsin ymmärtämistä, jos hän olisi toiminut Suomen hallitsijana.
Friedrich Karl sai perinteisen preussilaisen kasvatuksen. Opiskeltuaan kaksi vuotta saksalaista kielitiedettä, historiaa, taidehistoriaa ja arkeologiaa Freiburgin yliopistossa hän siirtyi sotilasuralle, jota pidettiin hänen asemassaan itsestäänselvyytenä. Friedrich Karl ylennettiin majuriksi vuonna 1901, everstiluutnantiksi 1905 ja kenraalimajuriksi 1911, minkä ohella hänestä tuli vuonna 1908 jalkaväkirykmenttinsä komentaja. Kun rykmentti myöhemmin nimettiin hänen mukaansa, hän joutui jäämään sen komentajaksi eikä siten päässyt sotilasarvoaan vastaaviin komentajantehtäviin. Hän erosi tämän vuoksi myöhemmin armeijasta.
Friedrich Karl nai vuonna 1893 Preussin prinsessa Margarethen, joka oli Saksan keisari Fredrik III:n ja keisarinna Viktorian nuorin tytär. Margarethen äidinäiti oli Ison-Britannian kuningatar Viktoria. Avioliiton seurauksena Friedrich Karlista tuli keisari Vilhelm II:n lanko. Friedrich Karl toimi ensimmäisen maailmansodan alkuvaiheessa nimikkorykmenttinsä komentajana länsirintamalla, mutta joutui jäämään pois palveluksesta haavoituttuaan vakavasti kranaatinsirpaleesta Marnejoella. Hänen kaksi vanhinta poikaansa kaatuivat sodassa, toinen Ranskassa vuonna 1914 ja toinen Romaniassa vuonna 1916.
Friedrich Karlin kaksi vanhempaa veljeä olivat molemmat lapsettomia, joten oli nähtävissä, että Hessenin suvun päämiehen asema tulisi aikanaan siirtymään Friedrich Karlille tai tämän jälkeläisille. Veljeksistä vanhin, Friedrich Wilhelm (1854–1888), kuoli jo nuorena. Häneltä maakreivin arvon ja suvun päämiehen aseman perinyt seuraavaksi vanhin veli, sokeana syntynyt Alexander (1863–1945), luopui titteleistään Friedrich Karlin hyväksi vuonna 1925. Tämä tehtiin todennäköisesti siksi, että Friedrich Karlin poika prinssi Philipp oli tuolloin avioitumassa Italian kuninkaan tyttären prinsessa Mafaldan kanssa, jolloin sulhasen ja tämä isän statusta haluttiin nostaa.
Elämäkerta > Viimeiset vuodet

Suomen kuningaskuntahankkeen kaaduttua Friedrich Karl vietti enimmäkseen hiljaiseloa. Hänen pääasuntonaan toimi Frankfurt am Mainin lähellä sijainnut Friedrichshofin linna, nykyinen Kronbergin linnahotelli, jonka hänen vaimonsa oli perinyt äidiltään leskikeisarinna Viktorialta. Friedrich Karl kuoli ensimmäisessä maailmansodassa saamiensa sotavammojen myöhäisseurauksiin Kasselin sairaalassa 28. toukokuuta 1940. Hänet haudattiin linnan kappeliin. Suomen ulkoministeriön toimeksiannosta Suomen Berliinin-lähetystö laski hänen haudalleen Suomen hallituksen seppeleen, Adolf Hitlerin ja Italian kuninkaan Viktor Emanuel III:n seppelten viereen.
Jälkeläiset

Fredrich Karlin pojista ”Suomen kruununprinssi” Wolfgang nai vuonna 1924 Badenin prinsessa Marie Alexandran (1902–1944), jonka isä oli Saksan keisarikunnan viimeinen valtakunnankansleri Badenin prinssi Max. Marie kuoli toisen maailmansodan aikana Frankfurtin pommituksessa. Avioliitto jäi lapsettomaksi, kuten myös Wolfgangin myöhempi liitto porvarillisen Ottilie Möllerin (1903–1991) kanssa.
Philipp meni ensimmäisestä maailmansodasta palattuaan naimisiin Italian kuninkaan Viktor Emanuel III:n tyttären Mafaldan (1902–1944) kanssa. He saivat neljä lasta. Kaikki Friedrich Karlin neljä elossa ollutta poikaa liittyivät Saksan kansallissosialistiseen puolueeseen (NSDAP) 1930-luvun alussa. Ensimmäisenä liittyneestä Philippistä tehtiin natsien valtaannousun jälkeen vasten tahtoaan Hessen-Nassaun piirin oberpräsident. Hän sai puolueen kultaisen ansiomerkin vuonna 1939. Friedrich Karlin kuoltua Hessen-Kasselin suvun päämiehen asema periytyi Philippille.
Philippin apen, kuningas Viktor Emanuelin erotettua diktaattori Benito Mussolinin ja Italian solmittua aselevon liittoutuneiden kanssa vuonna 1943 Philipp erotettiin puolueesta sekä SS:stä ja hänet lähetettiin Flossenbürgin keskitysleiriin. Hänen vaimonsa Mafalda siepattiin Saksan Rooman-lähetystöstä ja kuoli Buchenwaldin keskitysleirillä vuonna 1944, virallisen tiedon mukaan liittoutuneiden pommituksessa. Samoihin aikoihin myös Wolfgang ja nuorempi veli Richard erotettiin armeijasta Prinzenerlass-käskyn nojalla.
Philippin vanhempi poika, prinssi ja maakreivi Moritz peri vuonna 1968 kuolleen kaukaisen sukulaisensa, Hessenin ja Reinin suurherttuakunnan perintöruhtinaan Ludvigin, joka lapsettomuutensa vuoksi oli adoptoinut hänet vuonna 1960. Philippin – joka oli Hessenin suvun laillisena päämiehenä mainitun suurherttuakunnan oikea kruununperillinen Ludvigin jälkeen – suostumuksella katsottiin, että Moritz oli kyseisen Hessenin ja Reinin suurherttuakunnan kruununtavoittelija.lähde? Moritzista tuli koko Hessenin suvun päämies Philippin kuoltua vuonna 1980.
Jälkeläiset > Kiistelty kruununperimysjärjestys

On esitetty erilaisia näkemyksiä siitä, kenelle ”Suomen kuninkaan” asema olisi periytynyt Wolfgangin jälkeen. Virallista kruununperimysjärjestystä Suomen kuningaskunnalle ei koskaan säädetty. Koska Wolfgang kuoli lapsettomana, Suomen kuninkuus olisi joka tapauksessa siirtynyt Philippin jälkeläisille.
Vuonna 1998 Markus H. Korhonen julkaisi Kaltio-lehdessä ajatusleikin, jonka mukaan Wolfgangin jälkeisissäkin sukupolvissa suvun päämies olisi aina perinyt ainoastaan Hessenin maakreivin arvon ja Suomen kuninkaan asema olisi annettu päämiehen nuoremmalle veljelle. Vuonna 2002 Helsingin Sanomat julisti tällä logiikalla ”Suomen kuninkaaksi” Philippin pojanpojan Philipp von Hessenin. Saman lehtiartikkelin yhteydessä haasteltu tutkija Vesa Vares kuitenkin arveli, että Suomen kuningaskunnan toteutuessa Suomen kuninkuutta olisi alettu pitää arvokkaampana kuin pelkkää suvun päämiehen tehtävää Saksassa ja että perimysjärjestys olisi säädetty tämän mukaiseksi.
Sukututkija Kim Sjöström huomautti vuonna 2013 Suomen Kuvalehdessä, että erillisen kruununperimysjärjestyksen puuttuessa olisi periaatteessa ollut voimassa vuoden 1772 hallitusmuodon mukainen dynastinen perimysjärjestys eli primogenituuri. Tällöin Wolfgangin perillinen Suomen kuninkaana olisi ollut Philippin vanhin poika, maakreivi Moritz von Hessen. Moritzin kuoltua vuonna 2013 suvun päämiehenä on ollut tämän vanhin poika Heinrich Donatus von Hessen. Mikäli Suomen kruununperimysjärjestys olisi muiden Pohjoismaiden tavoin säädetty sukupuolineutraaliksi, Moritzin seuraaja olisi tämän vanhin lapsi Mafalda von Hessen.
Jälkeläiset > Luettelo jälkeläisistä

Friedrich (1893–1916), kaatui ensimmäisessä maailmansodassa Romaniassa
Maximilian (1894–1914), kaatui ensimmäisessä maailmansodassa Belgiassa
Philipp (1896–1980)
Wolfgang (1896–1989), ”Suomen kruununprinssi”, palveli jatkosodassa Suomeen sijoitetuissa Saksan armeijan joukoissa ja sai Suomen III luokan Vapaudenristin 1943
Richard (1901–1969), lapseton
Christoph (1901–1943), katosi sotalennolla Italiassa
Lähde:
Kunnianosoitukset > Saksalaiset

Kultaisen leijonan ritarikunta (Hessen)
Ludvigin ritarikunta (Hessen)
Albrekt Karhun ritarikunta (Anhalt)
Mustan kotkan ritarikunta (Preussi)
Punaisen kotkan ritarikunta (Preussi)
Uskollisuuden ritarikunta (Baden)
Pietari Fredrik Ludvigin ritarikunta (Oldenburg)
Kunnianosoitukset > Ulkomaalaiset

Pyhän Aleksanterin ritarikunta (Bulgaria)
Vapahtajan ritarikunta (Kreikka)
Elefanttiritarikunta (Tanska)
Bathin ritarikunta (Iso-Britannia)
Kirjallisuutta

Koivunen, Elina: Kuninkaalliset.  Helsinki:  Otava, 2008.  ISBN 978-951-1-22400-6
Nash, Michael L. (2012) The last King of Finland. Royalty Digest Quarterly, 2012:1. (englanniksi)
Kaunokirjallisia teoksia:
Nieminen, Matti & Rauhala, Anssi: Väinö I – Suomen kuningas.  (sarjakuva-albumi)  Porvoo:  Täysi Käsi, 2020.
Santavuori, Martti: Suomen kuningas.  (romaani)  Hämeenlinna:  Karisto, 1965.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Friedrich Karl Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat  Alankomaat 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Biografiasampo 
Muut:  SNAC  IdRef 
Vastanaineet Friedrich Karl ja Margarethe vuonna 1893.
Lokakuussa 1918 Suomessa suurena painoksena levitetty virallinen kuva Friedrich Karlista.
Gallemosen suolöytö

| Gallemosen suolöytö Gallemosefundet  |
| --- | --- |

Löytyminen
Valtio:  Tanska 
Löytöpaikka:  Djursland 
Löytäjä:  kaksi paimenpoikaa
Löytöpäivä:  1887 
Säilytys
Paikkakunta:  Kööpenhaminan kunta 
Kokoelma:  Tanskan kansallismuseo
Kuvaus
Esinetyyppi:  suolöytö
Materiaali:  pronssi ja kupari 
Valmistustapa:  valaminen 
Esittää:  reunuskirves, käsi- ja kaularenkaat, hevosvaunun osat
Mitat:  20 esinettä
Paino:  11,735 kg 
Merkitys:  Tanskan varhaisin metallikokoelma
Valmistettu
Kulttuuri:  Únětice-kulttuuri
Ajanjakso:  neoliittinen kausi/pronssikausi (vaihde)
Valmistettu:  2000 eaa. 
Valmistuspaikka:  Keski-Eurooppa
 fiGallemosen suolöytö 
Gallemosen suolöytö on Randersin  lähellä Djurslandissa Pohjois-Jyllannin Tanskassa vuonna 1887 löydetty kätkö, joka sisälsi erilaisia pronssista ja kuparista valmistettuja esineitä. Nämä ovat toistaiseksi Tanskan vanhimmat ajoitetut metalliesineet. Esineet ovat joutuneet maahan ilmeisesti votiivilahjana, kun jumalille uhrattiin jotain arvokasta. Esineet löysivät kaksi karjapaimenina ollutta poikaa.
Votiiviuhri

Geologisten tutkimuksien mukaan entinen suo oli tapahtuneen aikana avovetinen lampi. Koska löytö tehtiin turvemaasta, tulkitaan löytö aina votiiviuhriksi. Uhraukset pudotettiin veteen vähintään 50 metriä rannasta joko veneestä tai ruuhesta käsin. Uskonnollinen tapa oli vielä yleinen Etelä-Skandinavian pronssikaudella ja sen jälkeen rautakaudella. Tapahtuman jälkeen seuraavien satojen vuosien aikana lammen luonnontilassa on tapahtunut suuri muutos, kun se ensin  kasvoi umpeen ja sitten kuivui laidunmaaksi.
Sisältö ja ajoitus > Löydön esittely

Löytö sisälsi 21 pronssista ja kuparista valmistettua esinettä, joiden yhteispaino oli 11,735 kilogrammaa. Joukossa ei ollut romua, vaan ne olivat kaikki lähes ehjiä mutta käytettyjä esineitä. Se sisälsi yhdeksän rengasta, yhdeksän kirveenterää ja kolme kaksipyöräisten vaunujen osaa.
Kirveen terät olivat tyypiltään reunuskirveitä, joiden reunus oli varsin matala. Yhden kirveen koristekuviot viittaavat alkuperään  Britteinsaarilta. Muut esineet vaikuttavat olevan Keski-Saksasta tai Tanskasta. Kaikki kirveen terät olivat käytettyjä. Osalla oli teroittmisesta johtuvaa terän lyhenemistä ja muilla kirveillä oli muita vaurioita kuten esimerkiksi lohkeamisia.
Kirveenterien kemialliset analyysit tuottivat vertailukelpoisia tuloksia. Yksi kirves oli valmistettu Britanniassa sikäläisistä raaka-aineista. Yksi kirves oli metalliseokseltaan keskieurooppalaista kuparia ja sen mallikin viittasi samaan suuntaan. Muut kirveet olivat kotimaista valmistetta ja ne oli valmistettu sekoittamalla erilaisten esineiden pronssia keskenään.
Kaksipyöräisen vaunun pyöreästä tangosta ja kuparista valmistetut metalliosat ovat löydön suurin yllätys. Kaksi tankoa olivat 31,9 ja 30,6 senttimetriä pitkät. Tankojen päissä oli koukkumaiset kiinnitysosat, jotka oli valettu yhdeksi kappaleeksi. Kolmas vaununosa oli lyhyempi ja litteän muotoinen. Kolmen osan yhteispanoksi tulee 2,9 kilogrammaa kuparia. Vaununosille ei tunneta muita vastineita mistään. Lähin vastine on löydetty Tutankhamonin hautakammiosta Egyptistä. Vaunujen ulkonäkö on tunnettu myös eräistä antiikin astioiden pintaan maalatuista koristekuvituksia. Kesy hevonen esiteltiin Etelä-Skandinaviassa sikäläisen pronssikauden aluksi. Voi kuitenkin olla, ettei kaikilla ollut vielä kivikaudella käytettävissään hevosia ja hevoselle kaksipyöräisiä vaunuja. Sillä saatettiin kuitenkin ratsastaa tai vetää esimerkiksi nelipyöräisiä vaunuja. Täytyy kuitenkin muistaa, että ruotsalaisissa kalliopiirroksissa esiintyy kaksipyöräisiä vaunuja, mutta niiden ajoitus on tätä löytöä myöhäisempi. Jos kaksipyöräisen vaunujen osat olikin hankittu vain metallin takia, voidaan sama motiivi liittää kuluneiden kirveenterien hankintaan ja säilytykseen. Ne olivat raaka-ainetta uusille itsevaletuille esineille.
Sisältö ja ajoitus > Ajoitus

Löytö on ajoitettu noin 2000 eaa. eli se sijoittuu myöhäiselle neoliittiselle kivikaudelle.
Merkitys

Tämä löytö valaisee, mikä tilanne oli Jyllannissa myöhäisellä neoliittisella kivikaudella. Täällä osattiin jo valaa itsekin kirveitä, mikäli käytössä oli vähintään romupronssista. Vastaavanalinen Pilen kätkö on löytynyt myös Ruotsista. Kauppasuhteet olivat sellaisia, että jyllantilaiset saivat käsiinsä sekä brittiläistä että keskieurooppalaista tuotantoa. Keskieuroopassa kauppaa käyvä osapuoli oli joku taho Únětice-kulttuurin  väestöstä. Siltä oli hankittu ainakin yksi kirves, vaununosat ja kaikki käsi- ja kaularenkaat.
Garjainia

| Garjaina |
| --- | --- |
 Garjainia priman mahdollinen ulkomuoto.
 Triaskausi Olenjok-vaihe  PreЄ Є O S D C P T J K Pg N  ↓   
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Matelijat Reptilia/Sauropsida
Alaluokka::  Diapsidit Diapsida
Osaluokka::  Archosauromorpha
Kladi::  Archosauriformes
Heimo::  †Erythrosuchidae
Suku::  †Garjainia  Ochev, 1958
Lajit
 †Garjainia madiba Gower et al., 2014  †Garjainia prima Otschev, 1958  †Garjainia triplicostata (Huene, 1960) 
Katso myös
   Garjainia Wikispeciesissä   Garjainia Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Garjainia on sukupuuttoon kuollut arkosaureille sukua oleva matelijasuku varhaistriaskaudelta (Olenjok-vaiheelta), Venäjältä ja Etelä-Afrikasta. Eläimen ruumiin pituus vaihteli 1,5 ja 1,8 metrin välillä. Sen on arveltu olleen läheistä sukua etelä-afrikkalaiselle Erythrosuchukselle.
Garjainia madiban alaleukaa.
Garjainian kuvasi alun perin neuvostoliittolainen tutkija V.G. Ochev, joka luokitteli sen omaan heimoonsa Garjainidae. Toinen neuvostoliittolainen tutkija, Tatarinov, kuitenkin päätteli että suvut Erytrosuchus ja Garjainia olisivat yksi ja sama suku. Siitä lähtien kun Garjainiaa on pidetty erillisenä sukuna, se on muodostanut osan heimosta Erythrosuchidae. Lisäksi eläimellä oli monia primitiivisiä piirteitä, mikä viittaa siihen, että se oli siirtymä heimon Proterosuchidae (eläimet joita pidetään Chasmatosuchusin kantamuotoina) ja Erythrosuchidaen välillä.
Taiteilijan näkemys Garjainiasta.
Aiheesta muualla

http://www.larryfelder.com/frame_gallery_16.htm (Arkistoitu – Internet Archive).
Mikko's Phylogeny Archive Erythrosuchidae (Arkistoitu – Internet Archive)
Palaeos.com
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q29577580  Wikispecies: Garjainia  GBIF: 4817550  IRMNG: 1428033  Open Tree of Life: 4126961  Paleobiology Database: 38230
Luettelo Kuopion julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä

Luettelo Kuopion julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä on luettelo Kuopion kaupungin alueella sijaitsevista julkisilla paikoilla olevista pysyvistä taideteoksista, muistomerkeistä, muistolaatoista ja ympäristötaideteoksista. Kuopioon on liitetty seuraavat kunnat: Kuopion mlk, Riistavesi, Vehmersalmi, Karttula, Nilsiä, Maaninka ja Juankoski. Lisäksi Juankoskeen oli aiemmin liitetty Muuruvesi ja Säyneinen.
Kuopion julkisesta taiteesta

Helsingin ja Tampereen ohella Kuopio kuuluu Suomen kaupungeista niihin, joissa on eniten julkisia taideteoksia ja muistomerkkejä. Vuonna 2013 Kuopiossa oli kaupungin omistamia julkisia taideteoksia 72 kappaletta. Kaupungin omistamien tai ylläpitämien lisäksi Kuopiossa on seurakuntien teoksia. Muistolaattoja on Kuopiossa viitisenkymmentä kappaletta (2013), joka on kaupungin kokoon nähden eniten Suomessa.
Lapinlahdelta kotoisin olevalta Eemil Haloselta on Kuopiossa 12 julkista teosta, joista yhdeksän on taiteilijan kuoleman jälkeen paljastettuja jälkivalosta. Eräs Kuopion näkyviä patsaita on Minna Canth, jonka vuonna 1937 paljastettu patsas istuu keskellä Bengt Schalinin suunnittelemaa Minna Canthin puistoa. Myös J.V. Snellmania muistetaan ja kunnioitetaan Kuopiossa useilla tavoilla.
Kaupungin vanhin muistomerkki on Johannes Takasen J. V. Snellmanin rintakuva, joka paljastettiin vuonna 1886. Ensimmäinen naisen veistämä julkinen teos Kuopiossa on Essi Renvallin sankarimuistomerkki Haavoittunut sotilas vuodelta 1952.
Näkyviä kuopiolaisia teoksia ovat myös Heikki Konttisen Veljmies (1959) Kauppatorin Kauppahallin itäpuolisessa suihkualtaassa, sekä Kauppahallin vastapuolella seisova Taru Mäntysen Siskotyttö (1984).
Ensimmäinen isokokoinen seinämaalaus Kuopiossa oli Ulla Laitisen muraali Oodi lähiön naisille / Kuun jumalatar (1986-1987) Särkiniemessä Lohkaretiellä. Uudempaa seinämaalaustyyliä edusti esimerkiksi Street Art Vantaa -ryhmän "kalakukkoa" esittänyt Severi Gallus, joka valmistui Puistokadun ja Torikadun kulmauksessa sijainneen kerrostalon päätyseinään elokuussa 2016.