stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Egidijus Balčiūnas

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Egidijus Balčiūnas |  Egidijus Balčiūnas |  Egidijus Balčiūnas |  |
Maa:   Liettua
Miesten melonta
| Ratamelonnan MM-kilpailut  | Ratamelonnan MM-kilpailut  | Ratamelonnan MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Poznań 2001 | K-2 200 m |  |
|  Kultaa | Sevilla 2002 | K-2 200 m |  |
|  Kultaa | Gainesville 2003 | K-2 200 m |  |
|  Hopeaa | Poznań 2001 | K-2 500 m |  |
|  Hopeaa | Zagreb 2005 | K-2 200 m |  |
|  Pronssia | Gainesville 2003 | K-2 500 m |  |
|  Pronssia | Zagreb 2005 | K-2 500 m |  |
Egidijus Balčiūnas (s. 7. toukokuuta 1975 Marijampolė) on liettualainen meloja. Hän sijoittui miesten 500 metrin kajakkikaksikossa seitsemänneksi vuoden 2004 kesäolympialaisissa Ateenassa ja eteni siinä lisäksi semifinaaliin kesäolympialaisissa 2000 Sydneyssä ja kesäolympialaisissa 2008 Pekingissä.
Vuoden 2012 kesäolympialaisissa Lontoossa Balčiūnas jäi 200 metrin kajakkiyksikössä kymmenenneksi.
Ratamelonnan maailmanmestaruuskilpailuissa Balčiūnas on voittanut kolmesti kultaa ja saanut lisäksi hopea- ja pronssimitaleja kaksi kumpaakin.
Nelson-luokka (taistelulaiva)

| Nelson |
| --- | --- |
 Kaaviokuva luokan aluksesta

Tekniset tiedot
Uppouma:  33 832 t (standardi) 38 384 t (maksimi)
Pituus:  216,4 m
Leveys:  32,31 m
Syväys:  8,56 m
Koneteho:  45 000 hv
Nopeus:  23 solmua
Miehistöä:  1 314
Nelson-luokka oli Britannian kuninkaallisen laivaston kahden maailmansotien välillä suunnitellun taistelulaivan muodostama alusluokka, jonka rakentamista rajoitti Washingtonin laivastosopimus, mikä aiheutti epätavanomaisia ratkaisuja edeltäviin aluksiin verrattuna.
Taustaa

Skagerrakin taistelu oli osoittanut suojan ja tulivoiman ratkaisevan merkityksen meritaistelussa ja nopeuden antaman suojan merkityksen vähäisemmäksi. Amiraali John Fisherin lentävä lause "Nopeus on suojaa" osoittautui vääräksi taisteluristeilijöiden saadessa tuhoavia osumia. Opin mukaisesti Amiraliteetti suunnitteli ensimmäisen maailmansodan jälkeen voimakkaan taisteluristeilijä luokan (G3-luokka) ja taistelulaivaluokan (N3-luokka), joiden pääaseet olisivat olleet suurempia kuin missään maailmassa aikaisemmin ja vastaavasti panssarointi paksumpaa, mutta Washingtonin laivastosopimus sekä valtion taloudentila eivät mahdollistaneet kummankaan luokan rakentamista.
Suunnittelu

Suunnitteluvirasto sai määräyksen suunnitella 35 000 tonnin taisteluristeilijän, jonka he katsoivat joutuvan Washingtonin laivastosopimuksen mukaisesti tarkastettavaksi. Marraskuussa 1921 virasto teki kaksi erilaista suunnitelmaa, joita kutsuttiin nimillä F2 ja F3. Kumpikin niistä oli aseistettu 15 tuuman tykein, jotka oli asetettu kaikki etukannelle joko kaksiputkisiin (F2) tai kolmiputkisiin torneihin (F3). Alusten panssarisuojaa oli vähennetty aiempaan G3-luokkaan verrattuna. Alusten nopeuden laskettiin olevan 29,5 solmua ja täysin kuormattunakin vielä 18 solmua. Laivastosopimuksen perusteella Kuninkaallisella laivastolla oli kuitenkin mahdollista saada kaksi 16 tuuman tykeillä varustettua alusta, joiden tulisi olla rinnastettavissa Keisarillisen Japanin laivaston Nagatoon tai Yhdysvaltain laivaston USS Marylandiin. Tällöin suunnitteluperustaksi muutettiin taistelulaiva taisteluristeilijän sijaan.
Joulukuussa 1921 suunnitteluvirastolle annettiin uudet ohjeet, joiden perusteella suunniteltu alus olisi uppoumaltaan 35 000 tonnia ja aseistuksena yhdeksän 16 tuuman tykkiä. Alusten suojana oli kyljissä 13-14 tuuman ja kannessakin 4-10 tuuman panssari. Niiden nopeuden tuli olla 23 solmua. Suunnittelun tärkeimpänä rajoituksena oli 35 000 tonnin uppouma.
Virasto esitti kaksi ensimmäistä suunnitelmaluonnostaan tammikuussa 1922, mutta ne eivät täyttäneet esitettyjä vaatimuksia. Uudistettu luonnos O3mod esiteltiin helmikuun alussa, jolloin alusten pituutta oli lyhennetty ja samalla levennetty. Alusten suojaa oli vähennetty ohentamalla panssarointia tykkitorneista ja tulenjohtotornista. Suunnitelma hyväksyttiin 11. syyskuuta.
Suunnittelu > Suoja

Alusten suojana oli 14 tuuman panssarointi ammusvarastojen sivuilla ja 13 tuuman panssarointi konehuoneiden kohdalla. Vyö ulottui 3,96 metriä vedenpinnan alapuolelle ja  aina A barbetteen saakka takimmaiseen kuusituumaisen asemaan pituuden ollessa 117,04 metriä. Vyö oli asennettu rungon sisälle ja kallistettu 72 asteen kulmaan. Vyön yläosa oli kytketty kanteen. Alareuna oli sidottu poikkikanteen ja kaartui alaspäin kytkeytyen 1,5 tuuman vesitiiviisiin väliseiniin. Rakenteen tarkoituksena oli jäykistää alusta kestämään raskaiden kranaattien osumat. Vyön jatkeena ei ollut panssarointia. Alusten kannessa oli 6,25 tuuman panssarointi. Makasiinien ja konehuoneiden kohdalla kansi oli 12 tuumaa.
Pääaseet sijoitettiin kaikki etukannelle siten, että B-torni kykeni ampumaan A-tornin ylitse. Q-torni sijoitettiin kuitenkin kannen tasolle niin, että se ei kyennyt ampumaan eteenpäin. Tornien etupanssari oli 16 tuumaa, sivut 9-11 tuumaa, takaosa 9 tuumaa ja 7,25 tuumaa katolla. Apuaseet sijoitettiin sääsuojattuihin, ohjattaviin torneihin pääkannen tasalle ja pääosin ryhmiteltiin taakse. Tulenjohtotornin suojana oli kyljissä 14 tuumaa, 12 tuumaa etuosassa ja 10 tuumaa takana.
Suunnittelu > Voimanlähde

Alusten konehuone oli aiemmasta poiketen kattilahuoneiden etupuolella. Aluksilla oli rinnakkain kaksi konehuonetta, joiden välissä oli vedenpitävä seinä. Aluksilla oli Brown-Curtis-turbiinit, joilla saatiin tuotettua 46 000 hevosvoimaa. Tällä teholla aluksen piti saavuttaa suunniteltu 23,5 solmun maksiminopeus. Aluksissa oli kahdeksan Amiraliteetin kolmirumpukattilaa, jotka oli asennettu pareittain kattilahuoneisiin. Kumpaankin konehuoneeseen oli kytketty kaksi kattilahuonetta. HMS Nelsonin koneet toimitti Wallsend Slipway & Engineering Company ja HMS Rodneyn Cammell Laird. Koeajoissa Nelson saavutti 46 031 hevosvoimalla 23,55 solmun nopeuden ja Rodney vastaavasti 45 614 hevosvoimalla 23,8 solmun.
Suunnittelu > Aseistus

Alusten pääaseiksi asennetut 16 tuuman tykit oli alun perin tilattu G3-luokan taisteluristeilijöihin. Niiden mallimerkintänä oli 16" Mk I ja kranaatti painoi 2 048 naulaa. Tykkien lähtönopeus oli 2 670 jalkaa sekunnissa. Tykkien kulumisen vuoksi putki oli vaihdettava 180 täyspanoksella ammutun laukauksen välein. Tykit asennettiin kolmiputkisiin torneihin, jotka mahdollistivat 40 asteen korotuskulman, jolloin kantamaksi tuli 39 780 jaardia. Tykeille oli kaksi tulenjohtopaikkaa, joista toinen oli sillan päällä ja toinen kannen takaosassa. Kummassakin tulenjohtopaikassa oli 4,57 metrin etäisyysmittari. Tämän lisäksi kussakin tornissa oli oma 12,5 metrin etäisyysmittari.
Apuaseiksi asennettiin 6" 50 kaliiperin BL Mk XXII -tykit, joiden kranaatit painoivat 100 paunaa. Tykeillä saavutettiin 45 asteen korotuskulmalla 25 100 jaardin kantama. Tykit oli asennettu kaksiputkisina Mk XVIII -asennuksina, joka oli paranneltu HMS Enterpriselle asennetusta prototyypistä Mk XVII. Prototyypillä oli mahdollista ampua jopa 60 asteen korotuskulmilla. Apuaseiden tulenjohdosta vastasi neljä eri paikkaa, joissa kussakin oli 3,66 metrin etäisyysmittari. Näistä kaksi oli tulenjohtotornin sivuilla ja toiset kaksi toisen raskaan tulenjohtopaikan yhteydessä.
Raskaina ilmatorjunta-aseina aluksille asennettiin kuusi kappaletta 4,7 tuuman 43 pituuskaliiperin QF Mk VIII -tykkiä yksiputkisina Mk XII -asennuksina. Tykki ampui 50 naulan kranaatteja 45 asteen korotuskulmalla 16 160 jaardin päähän. Sen kranaatti painoi kaikkiaan 76 naulaa. Keveinä ilmatorjunta-aseina aluksille piti asentaa neljä kahdeksanputkista kahden naulan tykkiä, mutta ne eivät olleet saatavilla alusten valmistuessa.
Muina aseina aluksilla oli kaksi kappaletta 24,5 tuuman torpedoputkea, joiden kaliiperi poikkesi kaikista muista laivaston aluksista. Ne oli asennettu vesirajan alapuolelle keulapakan alle ja suunnattu 10 astetta kulkusuunnasta. Tulenjohtoa varten oli kaksi 4,57 metrin etäisyysmittaria.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nelson-luokka (taistelulaiva) Wikimedia Commonsissa
Nelson-luokan taistelulaivat
Britannian Kuninkaallisen laivaston alusluokat II maailmansodassa
| --- | --- |
Lentotukialukset:  Courageous • HMS Argus • HMS Hermes • HMS Eagle • HMS Ark Royal • Illustrious • HMS Unicorn • Implacable • ColossusC • MajesticC • AudaciousC • MaltaX • CentaurC
Saattuetukialukset:  HMS ArcherA • HMS Audacity • AvengerA • AttackerA • RulerA • HMS Activity • HMS Pretoria Castle • Nairana
Taistelulaivat:  HMS Centurion • HMS Iron Duke • Queen Elizabeth • Revenge • Nelson • King George V • LionX • HMS VanguardC
Taisteluristeilijät:  Renown • HMS Hood
Raskaat risteilijät:  Hawkins • County • York
Kevyet risteilijät:  C • Danae • Emerald • Leander • Arethusa • Town • Dido • Crown Colony • Minotaur
Miinalaivat:  HMS Adventure • Abdiel-luokka
Laivueenjohtajat:  Shakespeare • Scott
Hävittäjät:  R • S • V&W • TownA • HMS Ambuscade • HMS Amazon • A • B • C • D • E • F • G • H • I • Tribal • J • Hunt • K • L • M • N • O • P • Q • R • S • T • U • V • W • Z • Ca • C • Battle • Weapon • GX • DaringC
Fregatit:  River • CaptainA • ColonyA • Loch • Bay
Korvetit:  Flower • Castle
Sluupit:  24 • Bridgewater • Hastings • BanffA • Shoreham • Grimsby • Bittern • Egret • Black Swan
Miinanraivaajat:  Hunt • Halcyon • Bangor • AukA • Algerine
Sukellusveneet:  H • L • Odin • Parthian • Rainbow • S • River • Grampus • T • U • P.611 • V • Amphion • X • XE
Monitorit:  Erebus • Roberts
Vesilentokoneiden emälaivat:  HMS Pegasus • HMS Albatross
Troolarit:  Isles • Strath • Tree
Muut:  MAC-alukset • Katapulttialukset • AMC-alukset • Maihinnousualukset • Moottoritorpedoveneet • Moottoritykkiveneet
Egica

| Egica |
| --- | --- |
 
Visigoottien kuningas
Valtakausi:  687–702
Edeltäjä:  Erwig
Seuraaja:  Witiza

Kuollut:  702 Toledo
Puoliso:  Cixilo
Egica (k. 702 Toledo) oli visigoottien kuningas vuosina 687–702. Egica meni naimisiin edeltäjänsä kuningas Erwigin tyttären Cixilon kanssa, ja Erwig nimesi Egican seuraajakseen. Tämä lienee ollut Erwigin tapa varmistaa oma vallassaolonsa, sillä Egica lukeutui Erwigin vastustajiin.  Erwigin kuoltua vuonna 687 Egica nousi visigoottien kuninkaaksi. Heti valtaannousunsa jälkeen Egica pakotti Erwigin leskikuningatar Liubigotonan vetäytymään luostariin.
Egican kuninkuuden aikana oli useita ylimystön kapinoita, jotka kaikki kuningas kukisti ja rankaisi kapinoijia ankarasti. Alfonson kronikan mukaan Egica hallitsi ensin yksin kymmenen vuotta ja sen jälkeen viisi vuotta yhdessä poikansa Witizan kanssa. Egica kuoli luonnollisen kuoleman Toledossa vuonna 702.
Egidio Arévalo

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Egidio Raúl Arévalo Ríos
Syntymäaika: 1. tammikuuta 1982 (ikä 42)
Syntymäpaikka: Paysandú, Uruguay
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 168 cm
Seura
Seura: Sacachispas
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1999–2001 2002–2006 2006–2007 2007–2008 2008 2009–2010 2010– | Paysandú Bella Vista Peñarol Monterrey Danubio San Luis Peñarol |  ? (2) ? (7) ? (7) 26 (3) ? (?) 13 (?) 6 (0) |
Maajoukkue
| 2007– | Uruguay | 90 (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 18. kesäkuuta 2010.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 18. heinäkuuta 2021.
Egidio Raúl Arévalo Ríos (s. 1. tammikuuta 1982 Paysandú) on uruguaylainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on urallaan pelannut kotimaansa lisäksi Meksikossa, Brasiliassa, Italiassa, Yhdysvalloissa, Argentiinassa, Paraguayssa, Perussa ja vuonna 2021 Hondurasissa, jossa hän edustaa Sacachispasia.
Arévalo pelasi Uruguayn maajoukkueessa vuosien 2010 ja 2014 MM-kilpailuissa. Ensin mainitussa hän pelasi täydet minuutit Uruguayn kaikissa seitsemässä ottelussa sen sijoittuessa neljänneksi. Vuoden 2014 MM-turnauksessa hän pelasi täyden ajan joukkueensa kaikissa neljässä ottelussa. Vuonna 2011 hän kuului Copa Américan voittaneeseen joukkueeseen. Hän pelasi Copa Américassa myös vuosina 2015 ja 2016 sekä Maanosaliittojen cupissa vuonna 2013.  Hän pelasi vuosina 2006–2017 kaikkiaan 90 maaottelua. Maaleja hän ei niissä tehnyt.
Egid William Elfvengren

Egid William Elfvengren (2. helmikuuta 1860 Viipuri – 7. kesäkuuta 1929 Helsinki) oli suomalainen Viipurin hovioikeuden presidentti.
Elfvengrenin vanhemmat olivat lääninrahastonhoitaja Egid Elfvengren ja Edla Laura Sofia Rosenbom. Hän kävi pääsi ylioppilaaksi 1879 Viipurin lyseosta ja suoritti yleisen oikeustutkinnon Helsingin yliopistossa 1884. Elfvengren sai varatuomarin arvon 1887.
Elfvengren oli Viipurin hovioikeudessa kanslistina 1891-1892, reistraattorina 1892–1893, ylimääräisenä viskaalina 1893–1894, notaarina 1894–1899, suomen kielen kääntäjänä 1894-1900, varakanneviskaalina 1899–1900, asessorina 1900–1904 ja hovioikeudenneuvoksena 1904–1913. Elfvengren tuomittiin Pietarin piirioikeudessa viralta pantavaksi yhdessä muiden Viipurin hovioikeuden jäsenten kanssa kun he kieltäytyivät noudattamasta vuonna 1912 säädettyä yhdenvertaisuuslakia. Elfvengren oli 8 kuukautta vankeudessa Krestyn vankilassa Pietarissa. Vapauduttuaan hän oli Suomen eläinvakuutusyhdistyksen toimitusjohtajana 1914-1917. Vuonna 1917 hänestä tuli Viipurin hovioikeuden presidentti ja hän oli tässä virassa vuoteen 1929 saakka. Elfvengren oli myös Viipurin rahatoimikamarin jäsen.
Elfvengren oli naimisissa vuodesta 1898 Elisabet Maria Thesleffin kanssa.
Okaya

| Okaya (岡谷市) |
| --- | --- |
 Toriidaira Yamabikon puistoa
 lippu:  symboli
 Okayan sijainti Naganon prefektuurissa
 Okaya
 Koordinaatit: 36°04′02″N, 138°02′58″E 
Valtio:  Japani
Alue:  Chūbu, Kōshin’etsu
Prefektuuri:  Naganon prefektuuri
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  85,10 km²
Väkiluku (05/2020):  47 947
 – Väestötiheys:  563,4 as./km²
Symbolit:  
 – Puu:  Japaninmarjakuusi
 – Kukka:  Atsalea
 
 https://www.city.okaya.lg.jp/ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Okaya (jap. 岡谷市, Okaya-shi) on Japanin kaupunki Honshūn saarella Chūbun tai Kōshin’etsun alueella Naganon prefektuurissa. Se sijaitsee Suwajärven länsirannalla prefektuurin keskiosassa. Kaupungin keskusta on rakentunut järvestä lähtevän Tenryūjoen luusualle. Pohjoisessa kaupunkiin kuuluu vuoristoalueita. Okayassa on 47 947 asukasta (toukokuussa 2020) ja sen pinta-ala on 85,10 neliökilometriä.
Paikkakunta tunnettiin alun perin nimellä Hirano. Meiji-kaudelle saakka se oli maanvileljystä ja silkin kehruusta elantonsa saanut kylä. 1800-luvun loppupuolella sinne alkoi syntyä kehruuteollisuutta ja se kaupungistui voimakkaasti. Vuonna 1930 se oli yli 50 000 asukkaallaan maan suurin kyläkunta. Kun Hiranolle myönnettiin kaupunkioikeudet vuonna 1936, se muutti samalla nimensä Okayaksi. Toisen maailmansodan aikana kaupungin tekstiiliteollisuus pysähtyi täysin, ja sen tilalle alkoi sijoittua hienomekaanista teollisuutta, joka on nykyäänkin tekstiilien tuotantoa merkittävämpi elinkeino. Sen lisäksi kaupungissa on myös metalli- ja elintarviketeollisuutta, kuten mison valmistusta.
Okayan nähtävyyksiin kuuluvat kaupungin teollista perintöä esittelevä Okayan silkkimuseo, alppiruusuistaan tunnettu Tsuruminen puisto ja Shiojirin sola, jolta avautuu näkymä Suwajärvelle. Osa kaupungin alueesta kuuluu Yatsugatake-Chūshin-kōgenin puolikansallispuistoon. Okayaa palvelee JR Higashi-Nihonin Chūō-päälinja.
Kuvia

Näkymä Takabotchivuorelta
ILF Dōgan taidemuseo
Koikawa Kamo-jinja
Okaya vuoden 1975 ilmakuvassa
Okayan rautatieasema
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Okaya Wikimedia Commonsissa
Kaupungin internetsivut (japaniksi)
Erkka Kare

Pertti Erik Paakkanen, kirjailijanimeltään Erkka Kare (17. kesäkuuta 1915 Uuras – 1987) oli suomalainen kirjailija. Hän käytti myös nimimerkkejä Henry Grant, Jack Rogers ja Marcel Sarlat.
Teoksia

Hudson Bayn riistanvartija.   Lehtiyhtymä, Helsinki 1945 (nimimerkillä Henry Grant)
Jäätynyt merirosvo : (kuunari Lisbeth’in arvoitus).   Lehtiyhtymä, Helsinki 1945 (nimimerkillä Henry Grant)
Kallioluolan kummitus.  Kustannus Oy Mantere, Helsinki 1945
Salaperäiset säteet.   Kustannus Oy Mantere, Helsinki 1945
Suurkirkon salakäytävä.   Kustannus Oy Mantere, Helsinki 1945
Bill Hutton Klondykessä.   Lehtiyhtymä, Helsinki 1948 (nimimerkillä Jack Rogers)
Madame Dubén murha : poliisiprefekti Étien Molét’n muistelmat.   Lehtiyhtymä, Helsinki 1948 (nimimerkillä Marcel Sarlat)
Lentävän lautasen arvoitus : jännitysromaani pojille.  Gummerus 1950
Pelastava Bala : nuorisoromaani Afrikasta.  Kuva ja sana, Helsinki 1951
Ooppiumia Tangerista.   Kaksi kruunua, Helsinki 1957
Enemy Territory Fortress

| Enemy Territory Fortress |
| --- | --- |
Kehittäjä:  Enemy Territory Fortressin kehittäjätiimi
Julkaisija:  Enemy Territory Fortressin kehittäjätiimi
Jakelija:  Enemy Territory Fortressin kehittäjätiimi
Pelimoottori:  Quake III
Lajityyppi:  ensimmäisen persoonan ammuntapeli
Pelimuoto:  moninpeli
Alusta:  Windows
Jakelumuoto:  Internet-lataus
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK        : 
Enemy Territory Fortress (lyhyesti ETF) on pelimuotoon tehty Wolfenstein: Enemy Territory -modifikaatio. Modi on sukua Half-Life-modille Team Fortress Classic sekä Quaken modille Team Fortress.
Kehityshistoria

Ensimmäinen julkinen versio julkaistiin tammikuussa 2005 ja sai paljon huomiota.
Viimeinen versio, 1.6 julkaistiin 20. heinäkuuta 2005. Kehitystiimi ilmoitti, ettei aio jatkaa modin kehitystä.
Aiheesta muualla

Viralliset kotisivut (englanniksi)
| Wolfenstein: Enemy Territory modifikaatiot |
| --- | --- |
Modifikaatiot: ET Pro | shrub mod | ETPub | Jaymod | FalconET | Omnibot | No Quarter Enemy Territory Fortress | True Combat: Elite:
Oleksi Myh’ailytšenko

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Oleksi Oleksandrovytš Myh’ailytšenko (Олексій Олександрович Михайличенко)
Syntymäaika: 30. marraskuuta 1963 (ikä 60)
Syntymäpaikka: Kiova, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto
Pelipaikka: hyökkäävä keskikenttäpelaaja
Seura
Seura:  Dynamo Kiova
Tehtävä: urheilutoimenjohtaja
Junioriseurat
1973–1981:  Dynamo Kiova
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1981–1990 1990–1991 1991–1996 |  Dynamo Kiova  UC Sampdoria  Glasgow Rangers Yht. | 137 (39) 24 (3) 110 (20) 271 (62) |
Maajoukkue
| 1987 1987–1992  1993–1994 |  Neuvostoliiton olympiaj.  Neuvostoliitto/ IVY  Ukraina Yht. (A-mj.) | 14 (7) 41 (9) 2 (0) 43 (9) |
Valmennusura
2002–2004 2004–2008 2008–2009 2012–2013 2019–2020:  Dynamo Kiova  Ukraina U-21  Ukraina  Dynamo Kiova (apuv.)  Dynamo Kiova
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Oleksi Oleksandrovytš Myh’ailytšenko (s. 30. marraskuuta 1963 Kiova) on ukrainalainen jalkapallovalmentaja ja entinen keskikenttäpelaaja. Häntä pidetään eräänä kaikkien aikojen parhaista ukrainalaisista jalkapalloilijoista. Hän toimii Dynamo Kiovan urheilutoimenjohtajana.
Pelaajaura

Hyökkäävänä keskikenttämiehenä pelannut Myh’ailytšenko aloitti uransa kotikaupunkinsa suurseurasta Kiovan Dynamosta. Hän pelasi seuran edustusjoukkueessa vuodet 1985–1990 ja voitti Neuvostoliiton mestaruuden kolmesti ja Neuvostoliiton Cupin neljästi. Lisäksi hän saavutti joukkueessa vuonna 1986 Euroopan Cup-voittajien Cupin voiton. Vuonna 1988 Myh’ailytšenko pelasi Neuvostoliiton maajoukkueessa, joka saavutti hopeaa Länsi-Saksan EM-kisoissa. Myöhemmin samana vuonna hän voitti olympiakultaa Soulin kisoista. Kyseisenä vuonna hänet valittiin Neuvostoliiton vuoden pelaajaksi.
Kauden 1990/1991 Myh’ailytšenko pelasi Italiassa Sampdorian joukkueessa ja hän voitti kauden päätteeksi Serie A:n mestaruuden. Uransa loppuvuodet 1991–1996 hän pelasi Skotlannissa Rangersin joukkueessa, missä hän voitti Skotlannin liigamestaruuden viidesti ja Skotlannin Cupin kolmesti.
Maajoukkueurallaan Myh’ailytšenko pelasi kaikkiaan 44 A-maaottelua, joista Neuvostoliiton paidassa 36. Näissä otteluissa hän teki yhteensä (9 maalia), IVY:n joukkueessa viisi ja Ukrainan joukkueessa kaksi. 1988 EM-turnauksesta hän sai hopeaa. Sen lisäksi hän oli mukana vielä IVY:n joukkueessa 1992 EM-kisoissa. Loukkaantumisen takia Myh’ailytšenko joutui jättämään väliin vuoden 1990 MM-kisat.
Valmentajaura

Lopetettuaan oman uransa pelaajana Myh’ailytšenko palasi takaisin Kiovaan ja toimi Dynamossa Valeri Lobanovskyn apuvalmentaja aina tämän kuolemaan saakka vuoteen 2002, minkä jälkeen hän nousi päävalmentajaksi. Hän johdatti joukkueen kahteen peräkkäiseen liigamestaruuteen vuosina 2003–2004 ja cup-voittoon vuonna 2003. Myh’ailytšenko toimi Ukrainan alle 21-vuotiaitten maajoukkueen päävalmentajana vuodesta 2004 lähtien ennen kuin siirtyi A-maajoukkueen peräsimeen tammikuussa 2008.
Myh’ailytšenkon pesti maajoukkueessa jäi kuitenkin lyhyeksi Ukrainan jäätyä ulos MM-kisoista 2010, sillä Ukrainan liitto ei halunnut jatkaa hänen sopimustaan karsintojen jälkeen.  Myh’ailytšenko palasi maajoukkuevalmentajan pestinsä jälkeen Dynamo Kiovaan, jossa toimi vuosina 2011–2019 urheilutoimenjohtajana sekä 2012–2013 Oleh Bloh’inin apuvalmentajana.
Elokuun alussa 2019 hän palasi päävalmentajan tehtävään kymmenen vuoden tauon jälkeen, kun Dynamo Kiova nosti hänet edustusjoukkueen päävalmentajaksi. Myh’ailytšenkon johdolla Dynamo Kiova voitti Ukrainan cupin mestaruuden heinäkuussa 2020. Kauden jälkeen hän kuitenkin jätti päävalmentajan tehtävät ja palasi urheilutoimenjohtajan rooliin.
Saavutukset > Pelaajana

Neuvostoliiton mestaruus 1985, 1986 ja 1990 (Kiovan Dynamo)
Neuvostoliiton mestaruus -hopeaa 1982 ja 1988
Neuvostoliiton mestaruus -pronssia 1989
Neuvostoliiton Cupin voitto 1982, 1985, 1987 jа 1990 (Kiovan Dynamo)
Italian mestaruus 1991 (Sampdoria)
Skotlannin mestaruus 1992, 1993, 1994, 1995 ja 1996 (Rangers)
Skotlannin Cupin voitto 1992, 1993, 1996 (Rangers)
EM-hopea 1988 (Neuvostoliitto)
Olympiakulta 1988 (Neuvostoliitto)
Neuvostoliiton vuoden pelaaja 1988
Ukrainan vuoden pelaaja 1987 ja 1988
Saavutukset > Valmentajana

Ukrainan mestaruus 2003 ja 2004 (Kiovan Dynamo)
Ukrainan Cupin voitto 2003 ja 2020 (Kiovan Dynamo)
Esihistoriallinen elämä

Esihistoriallinen elämä tarkoittaa  organismeja, jotka elivät maapallolla elämän alusta noin 3,8 miljardia vuotta sitten historiallisen ajan alkuun (noin vuoteen 3500 eaa).
Esihistoriallinen elämä kehittyi laajalla aikavälillä yksinkertaisista bakteerien kaltaisista valtamerissä eläneistä soluista leviksi yhä monimutkaisemmiksi monisoluisiksi rakenteiksi, kuten sieniksi, kasveiksi, madoiksi, nilviäisiksi, äyriäisiksi, hyönteisiksi ja selkärankaisiksi. Evoluution myötä syntyi uusia elämänmuotoja ja toisia hävisi, kuten dinosaurukset (lukuun ottamatta lintuja). Dinosaurusten valta-aikaa oli mesotsooinen aikakausi, joka on jaettavissa pienempiin osiin.
Suuri osa esihistoriallisista lajeista on kuollut sukupuuttoon. Vain 1 % lajeista on yhä elossa, suurin osa on nähtävissä vain fossiileina. Merkittävin joukkotuho elämän historiassa oli permikauden joukkotuho. Toisaalta esimerkiksi hait ovat muuttuneet miljoonien vuosien aikana vain vähän.
Geologisesti tarkastellen nykyihminen (eli Homo Sapiens) on hyvin nuori laji, vain noin 195 000 vuotta vanha.
Käännös suomeksi
Elias Tamburini

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 1. helmikuuta 1995 (ikä 29)
Syntymäpaikka: Essey-lès-Nancy, Ranska
Pelipaikka: keskikenttä
Seura
Seura: UMF Grindavík
Junioriseurat
–2013: HJK
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2014 | Klubi 04 | 10 | (0) |
| 2014 | US Hostert | – | (–) |
| 2014–2016 | Saints Athletic | – | (–) |
| 2016–2018 | VT Hokies | – | (–) |
| 2018– | Grindavik |  |  |
Maajoukkue
|  | Suomi U19 |  | () |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 21. heinäkuuta 2018.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 21. heinäkuuta 2018.
Elias Tamburini (s. 1. helmikuuta 1995) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Islannin pääsarjassa pelaavaa UMF Grindavikiä.
Tamburini siirtyi Kakkosessa pelanneesta Klubi 04:stä Luxemburgin pääsarjan US Hostertiin heinäkuussa 2014, mutta muutti jo kuukauden kuluttua opiskelemaan Yhdysvaltoihin. Hän ehti pelaamaan myös yhden Liigacupin ottelun HJK:ssa vuonna 2014. Vuodet 2016–2018 Tamburini edusti Virginian teknillisen yliopiston Virginia Tech Hokiesia, kunnes teki heinäkuussa 2018 sopimuksen Islannin liigan UMF Grindavíkin kanssa.
Tamburini on pelannut myös Suomen nuorisomaajoukkueissa.