stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Thamshavnin rata

| Thamshavnin rata Thamshavnbanen |
| --- | --- |

Perustiedot
Reitti:  Løkken Verk–Thamshavn
Avattu:  1908
Lakkautettu:  1963 (henkilöliikenne) 1974 (tavaraliikenne)
Tekniset tiedot
Pituus:  25,3 km
Thamshavnin rata (norj. Thamshavnbanen) on Trøndelagin läänissä Norjassa sijaitseva lakkautettu rautatie, jolla nykyisin järjestetään museojuna-ajeluja. Rata avattiin vuonna 1908 ja se oli maailman ensimmäisiä sähköistettyjä rautateitä. Henkilöliikenne radalla lakkautettiin 1963 ja tavaraliikenne 1974. Osa radasta on sittemmin purettu, ja jäljellä oleva osa on suojeltu.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Thamshavnin rata Wikimedia Commonsissa
Thamserku

Thamserku
Thamserku (keskellä) ja Kangtega (vasemmalla)
| --- | --- |
Sijainti:     Nepal
Vuoristo:  Himalaja
Korkeus merenpinnasta:  6 608 m
Prominenssi:  623  m 
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Thamserku tai Peak 43 on Himalajalla Nepalissa sijaitseva vuorenhuippu. Huipun korkeus merenpinnan tasosta on 6 608 metriä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Thamserku Wikimedia Commonsissa
The Human Abstract

| The Human Abstract |
| --- | --- |
 Yhtyeen promokuva vuodelta 2010
Tiedot
Toiminnassa:  2004–
Tyylilaji:  progressiivinen metalli metalcore
Kotipaikka:  Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Travis Richter, laulu (2010–)  AJ Minette, kitara, piano (2003–2007; 2010–)  Andrew Tapley, kitara   Dean Herrera, kitara   Henry Selva, basso   Brett Powell, rummut  
Entiset jäsenet:  Nathan Ellis, laulu (2006–2009)  Nick Olaerts, laulu (2003–2005)  Kenny Arehart, laulu (2003–2006)  Mike Nordeen, basso (2007-2008)  Allen Eason, basso (2008)  Sean Leonard, piano (2008–2009) 
Levy-yhtiö:  Hopeless  
Infobox OKNimi-testi OK: 
The Human Abstract on yhdysvaltalainen metalcore-vaikutteista progressiivista metallia soittava yhtye.
Historia

Yhtyeen perustivat vuonna 2004 Los Angelesissa Kaliforniassa kitaristit AJ Minette ja Dean Herrera. Yhtyeen nimi on peräisin William Blaken samannimisestä runosta (Songs of Innocence and of Experience, 1794)
Yhtyeen laulajan Nathan Ellisin korvaajaksi on tullut Travis Richter. Yhtyeen vanha kitaristi AJ Minette on kolmen vuoden tauon jälkeen yhtyeen kokoonpanossa mukana.
Jäsenet > Nykyiset

Travis Richter - laulu (2010–)
AJ Minette - kitara, piano (2003–2007; 2010–)
Andrew Tapley - kitara
Dean Herrera - kitara
Henry Selva - basso
Brett Powell - rummut
Jäsenet > Entiset

Nathan Ellis - laulu (2006–2009)
Nick Olaerts - laulu (2003–2005)
Kenny Arehart - laulu (2003–2006)
Mike Nordeen - basso (2007-2008)
Allen Eason - basso (2008)
Sean Leonard - piano (2008–2009)
Diskografia > Albumit

Nocturne (2006)
Midheaven (2008)
Digital Veil (2011)
Diskografia > EP-levyt

The Human Abstract (2005)
Transkei

Transkei (suom. Kei-joen takana) on alue nykyisen Itä-Kapin provinssin alueella Etelä-Afrikassa. Transkei rajoittuu Umtamvuna-jokeen pohjoisessa, Kei-jokeen etelässä ja lännessä sen rajana toimii Drakensbergin vuoristo. Alueen suurin kaupunki on Mthatha.
Apartheidin aikana alueella oli nimellisesti itsenäinen samanniminen bantustan, joka oli tarkoitettu xhosa-heimon ”kotimaaksi”.  Transkein johtajana toimi vuoteen 1987 asti Kaizer Matanzima, jolloin maan puolustusvoimain komentaja Bantu Holomisa kaappasi vallan.  Transkei liitettiin takaisin Etelä-Afrikkaan vuonna 1994, ja samalla se liitettiin uuteen Itä-Kapin provinssiin.
Thomas Romain

Thomas Romain on ranskalainen animaattori, joka tunnetaan Code Lyokon tekijänä. Romain on kertonut halunneensa lastensa kiinnostuvan taiteesta ja hän antoi heille luonnoskirjat. Kun ystävä antoi heille vesivärit Romain sai ajatuksen anime-tyylisestä kuvituksesta. Romain kasvoi Pariisissa, mutta muutti Tokioon vuonna 2003 työskennelläkseen ranskalais-japanilaisessa tuotannossa nimeltä Ōban Star-Racers.
Taras Ševtšenko

| Taras Ševtšenko> Тара́с Григо́рович Шевче́нко |
| --- | --- |
 Taras Ševtšenko valokuvassa vuodelta 1859.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Taras Hryhorovytš Ševtšenko
Syntynyt: 9. maaliskuuta 1814 Moryntsi, Kiovan kuvernementti, Venäjän keisarikunta
Kuollut: 10. maaliskuuta 1861 Pietari, Venäjän keisarikunta
Ammatti:  runoilija, taidemaalari
Kirjailija
Tuotannon kieli: ukraina, venäjä
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Taras Hryhorovytš Ševtšenko (ukr. Тара́с Григо́рович Шевче́нко, 9. maaliskuuta (J: 25. helmikuuta) 1814 Moryntsi, Kiovan kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 10. maaliskuuta (J: 26. helmikuuta) 1861 Pietari, Pietarin kuvernementti, Venäjän keisarikunta) oli ukrainalainen runoilija ja taidemaalari sekä 1800-luvun ukrainalaisen kansallisen liikkeen vaikuttaja. Nykyään Ševtšenko on Ukrainan kansallisrunoilija ja -taiteilija.
Elämäkerta > Nuoruus

Taras Ševtšenko syntyi 9. maaliskuuta 1814 (uutta lukua) Moryntsissä Zvenyhorodkassa tuolloisessa Venäjän keisarikunnan Kiovan kuvernementissa. Ševtšenko oli syntyjään maaorja. Hän jäi orvoksi 12-vuotiaana. Hän oppi lukemaan kylän lukkarilta. Maaorjana Ševtšenko muutti omistajansa P. Engelhardtin mukana ensin Vilnaan ja vuonna 1831 Pietariin. Pietarissa Engelhardt huomasi, että Ševtšenkolla on lahjoja maalarina, ja vuonna 1828 Ševtšenko pääsi maalarin oppipojaksi. Ševtšenko maalasi esimerkiksi Pietarin Kesäpuiston maisemia. Pietarissa hän tutustui myös paikalliseen ukrainalaiseen älymystöön ja taidepiireihin. Ševtšenkon uudet tuttavat keräsivät rahaa hänen vapauttamisekseen orjuudesta. Huomattava summa saatiin taiteilija Karl Brüllowin lahjoitettua yhden maalauksensa palkinnoksi arpajaisiin, joiden tuotto käytettiin Ševtšenkon vapauttamiseen. Rahankeräyksen jälkeen Ševtšenko vapautui 5. toukokuuta 1838.
Elämäkerta > Uran alku

Vapauduttuaan maaorjuudesta Ševtšenko opiskeli Pietarin taideakatemiassa, jossa hänen opettajanaan toimi Karl Brjullov. Ševtšenko alkoi myös elättää itseään taidemaalarina ja runoilijana. Vuonna 1840 ilmestyi Ševtšenkon ensimmäinen runokokoelma Kobzar. Vuonna 1841 julkaistiin edelleen eeppinen runo Haidamaky ja vuonna 1844 balladi Hamaliia. Vuosina 1843, 1845 ja 1846 Ševtšenko teki matkoja sukulaistensa luo Ukrainaan, jossa hän sai vaikutteita ukrainalaisilta kirjailijoilta ja muulta älymystöltä. Ševtšenko tutustui esimerkiksi Panteleimon Kulišiin, Myhailo Maksymovytšiin ja Varvara Repninaan. Ševtšenko valmistui Pietarin taideakatemiasta vuonna 1845, ja kiertäessään samana vuonna Ukrainaa hän kirjoitti runoja, piirsi paikallisia historiallisia maamerkkejä ja keräsi kansatieteellistä aineistoa.
Elämäkerta > Kyrilloksen ja Metodioksen seura

Ševtšenko sai 1846 työpaikan Kiovan yliopistosta piirustuksen opettajana. Panteleimon Kuliš, Mykola Kostomarov ja Mykola Hulak ja eräät muut perustivat Kiovassa salaisen Kyrilloksen ja Metodioksen slaavilaisen seuran. Panslavistisen ja keisarin vastaisen seuran tavoitteena oli luoda slaavilainen tasavaltainen liittovaltio, jossa Ukraina muodostaisi yhden osavaltion. Ševtšenkon omasta jäsenyydestä seurassa ei ole täyttä varmuutta, mutta hän vaikutti kuitenkin huomattavasti sen jäsenten ajatusmaailmaan. Seuran toiminta paljastui viranomaisille helmikuussa 1847, ja seura lakkautettiin. Seuran toimintaan todettiin osalliseksi kaikkiaan 12 henkilöä. Ševtšenko oli pidätetty 5. helmikuuta.
Monet seuraan sekaantuneista saivat suhteellisen lyhyitä vankila- tai karkotustuomioita. Ševtšenko sai kuitenkin erityisen ankaran tuomion. Hän joutui määräämättömäksi ajaksi palvelemaan sotamiehenä armeijassa. Tuomion ankaruuteen vaikuttivat Ševtšenkon kirjoittamat keisarin vastaiset runot. Armeijassa Ševtšenko palveli Ukrainasta karkotettuna Orenburgissa, Orskissa ja nykyisessä Fort-Şevçenkossa (tuolloinen Novopetrovskoje). Nikolai I oli antanut henkilökohtaisesti määräyksen, jonka mukaan Ševtšenko ei saanut palvelusaikana kirjoittaa, piirtää eikä maalata. Ševtšenko jatkoi kuitenkin salaa. Hän kuvasi palvelusaikaisissa maalauksissaan esimerkiksi paikallisten kazakkien elämää.
Elämäkerta > Loppuelämä

Nikolai I kuoli vuonna 1855, ja Ševtšenko vapautettiin viimein sotilaspalveluksesta vuonna 1857. Hän ei saanut kuitenkaan palata Ukrainaan, vaan hän asettui ensin Nižni Novgorodiin ja sittemmin jälleen Pietariin. Ševtšenko vietti loppuelämänsä poliisin valvonnan alaisena. Hän sai vuonna 1859 luvan matkustaa vierailulle sukulaistensa luo Ukrainaan, jossa hänet kuitenkin pidätettiin ja käännytettiin takaisin Pietariin. Ševtšenko kuoli Pietarissa 10. maaliskuuta 1861. Ševtšenko haudattiin ensin Pietariin, mutta kaksi kuukautta myöhemmin ruumis siirrettiin haudattavaksi Tšernetša Horaan lähelle Kanivia nykyisessä Ukrainassa.
Tuotanto

Ševtšenkon runojen kaksi pääaihetta ovat kasakkasotiin ajoittuvat historialliset runot ja onnettomista ihmiskohtaloista kertovat runot, joista jälkimmäisissä Ševtšenko kertoo usein miesten kaltoin kohtelemista naisista. Ukrainalaiseen kansalliseen liikkeeseen vaikuttivat etenkin Ševtšenkon historialliset runot kasakoista. Kasakkarunoissa vertautuvat usein Ukrainan koettu vanha suuruuden aika ja sen Ševtšenkon aikainen alennustila. Runoissa kasakat kapinoivat heitä sortavaa Puolaa vastaan mutta vaipuvat taas alennustilaan talonpoikia kaltoin kohtelevan ja Venäjälle alistuvan kasakkaylimystön takia. Runoihin liittyy usein myös ennustuksia tulevasta vapaudesta, minkä Ukrainassa on usein tulkittu kehotukseksi tavoitella itsenäistä Ukrainaa. Runoissa ei kuitenkaan kokonaisuutena esiinny selkeää poliittista ohjelmaa. Kaikki valtiovalta on kasakoiden autonomiaa myöten kuvattu niissä kielteisesti.
Ševtšenko pyrki runoja kirjoittaessaan tietoisesti kehittämään ukrainasta kirjakieltä. Vaikutteita runojensa kieleen Ševtšenko sai ukrainan kaakkois-, lounais- ja pohjoismurteista sekä kirkkoslaavista. Vaikutteita tuli myös aiemmin ukrainaksi kirjoittaneiden kirjailijoiden käyttämästä kielestä. Ševtšenko oli itse kaksikielinen, ja hän puhui ukrainan ohella venäjää. Osan tuotannostaan hän kirjoitti venäjäksi. Ševtšenko saavutti runoillaan menestystä elinaikanaan, mutta osa hänen runoistaan oli poliittisesti niin arkaluontoista, että niitä julkaistiin vasta 1900-luvulla.
Merkitys

Kiovan yliopisto, jossa Ševtšenko työskenteli, on nykyään nimetty Ševtšenkon mukaan (ukr. Київський національний університет імені Тараса Шевченка, Kyjivsky natsionalny universytet imeni Tarasa Ševtšenka).
Venäjän hyökättyä Ukrainaan vuonna 2022 sen joukot ovat tehneet ilkivaltaa Ševtšenkon patsaille. Tämän on katsottu olevan tietoinen teko, jolla yritetään vahingoittaa ukrainalaisten taistelutahtoa ja puhdistaa ukrainalainen kulttuuri miehitetyillä alueilla.
Suomennokset

Taras Ševtšenko: Runoja.  Suomentanut Nikolai Laine. Petroskoi:  Karjalais-suomalaisen SNT:n valtion kustannusliike, 1954.  Sarja: Koululaisen kirjasto
Ukraina: valitut runot.  Suomentanut Alla Bondarenko. Oppian, 2022.  ISBN 978-951-877-824-3.
Taras Ševtšenko (1814-1861). ”Думи мої, думи мої” (”Aatokseni, aatokseni...”) (Taras Ševtšenkon runon lyhennelmä. Suomentaja ukrainalaislähtöinen kielenkääntäjä Jura Zub) Jura Zubin kotisivu. Wordprss. (suomeksi) (ukrainaksi)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Taras Ševtšenko Wikimedia Commonsissa
Taras Ševtšenkon museon kotisivut
Ševtšenkon runon "Kaunis Katerina" englanninkielinen käännös
Ukrainan henkinen herättäjä ja vapaustaistelija Taras Shevtshenko Hakkapeliitta-lehti 25.08.1936 no 34
Taras Ševtšenkon omakuva vuodelta 1840.
Taras Ševtšenkon muistomerkki Washingtonissa Yhdysvalloissa.
Thanasi Kokkinakis

| Thanasi Kokkinakis |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 10. huhtikuuta 1996 (ikä 28)
Kansalaisuus:   Australia
Tennispelaaja
Pituus:  196 cm
Paino:  82 kg
Kätisyys:  oikea
Ammattilaisena:  2013–
Palkintorahat:  3 415 727 USD
Kaksinpeli
Paras sijoitus:  69. (8.6.2015)
Voitot/tappiot:  60–77
Grand Slam -turnauksissa
Australian avoimet:  2. kierros (2014, 2015)
Ranskan avoimet:  3. kierros (2015)
Wimbledon:  1. kierros (2015, 2017)
Yhdysvaltain avoimet:  1. kierros (2015, 2017)
Nelinpeli
Paras sijoitus:  137. (27.7.2015)
Voitot/tappiot:  38–30
Grand Slam -turnauksissa
Australian avoimet:  1. kierros (2013, 2014, 2015)
Ranskan avoimet:  2. kierros 2015)
Wimbledon:  3. kierros (2015)
Aiheesta muualla
ITF
ATP
Thanasis Kokkinakis (kreik. Θανάσης Κοκκινάκης; s. 10. huhtikuuta 1996 Adelaide) on australialainen tennispelaaja. Hän aloitti ammattilaisuransa vuonna 2013. 196 senttimetriä pitkä ja 80 kilogrammaa painava Kokkinakis on oikeakätinen. Hänen vanhempansa ovat kotoisin Kreikasta, josta hänen nimensäkin on peräisin. Kokkinasin valmentaja on Todd Langman.
Kokkinakisin paras sijoitus ATP-rankinglistalla kaksinpelissä on 69. sija, jolla hän oli kesäkuussa ja heinäkuussa 2015. Australian avoimissa Kokkinakis on parhaimmillaan päässyt toiselle kierrokselle vuosina 2014 ja 2015 sekä Ranskan avoimissa kolmannelle kierrokselle vuonna 2015.
Nelinpelissä Kokkinakis on ollut parhaimmillaan maailmanlistan sijalla 137 heinäkuussa 2015. Paras vuosi hänellä oli 2015, jolloin hän osallistui kolmeen Grand Slamiin ja pääsi Wimbledonissa kolmannelle kierrokselle häviten turnauksen voittaneelle parille.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Thanasi Kokkinakis ATP:n sivuilla (englanniksi)
Thanasi Kokkinakis ITF:n sivuilla (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi
The Legend of Zelda: The Minish Cap

| The Legend of Zelda: The Minish Cap |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Capcom Flagship
Julkaisija:  Nintendo
Jakelija:  Nintendo eShop ja Virtual Console
Ohjaaja:  Hidemaro Fujibayashi
Tuottaja:  Keiji Inafune
Käsikirjoittaja:  Hidemaro Fujibayashi
Taiteilija:  Haruki Suetsugu
Säveltäjä:  Mitsuhiko Takano
Pelisarja:  The Legend of Zelda
Julkaistu:   4. marraskuuta 2004 Game Boy Advance JPN 4. marraskuuta 2004 EU 12. marraskuuta 2004 NA 10. tammikuuta 2005 AU 7. huhtikuuta 2005 Virtual Console  16. joulukuuta 2011 
Lajityyppi:  toimintaseikkailu
Pelimuoto:  yksinpeli
Ikäluokitus:  ESRB: E (Everyone/6+) PEGI: 3+, 7+ (eShop) CERO: A (All Ages/jokainen) OFLC: G8+: 3+, 7+ (eShop) CERO: A (All Ages/jokainen) OFLC: G8+
Alusta:  Game Boy Advance, Virtual Console
Jakelumuoto:  Game Boy Advance pelimoduuli
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK    : 
The Legend of Zelda: The Minish Cap (jap. ゼルダの伝説 ふしぎのぼうし, Zeruda no Densetsu Fushigi no Boushi) on Flagshipin kehittämä ja Nintendon Game Boy Advancelle 2004 julkaisema toimintaseikkailupeli. Peli on 12. osa The Legend of Zelda -pelisarjassa. Tuottajina ovat toimineet pelin kokonaisuudesta vastaava Shigeru Miyamoto ja musiikista vastaava Koji Kondo.
The Minish Cap jatkaa The Wind Wakerin sarjakuvanomaista graafista tyyliä. Tapahtumat sijoittuvat Hyrulen kuningaskuntaan, jossa Link joutuu pelastamaan prinsessa Zeldan ja valtakunnan ilkeän Vaatin kunnianhimoisilta suunnitelmilta. Apunaan Linkillä on Ezlo-niminen hattu, joka auttaa Linkiä kutistumaan tarvittaessa peukalon kokoiseksi.
Peliä myytiin paitsi yksittäisenä tuotteena, myös yhteispaketissa kultaisen Game Boy Advance SPn kanssa, jonka kanteen oli painettu Triforcen kuva. The Minish Cap sai kriitikoiden keskuudessa hyvän vastaanoton: Metacriticin valitsemien 56:n arvostelun keskiarvo on 89/100.
Tarina

Kauan sitten pahojen henkien ahdistama Hyrule oli tuhon partaalla. Legendan mukaan taivaasta laskeutui pieniä olentoja, jotka kutsuivat itseään nimellä picori. Picorit antoivat miekan ja kultaisen valon sankarille, joka rohkeudellaan pelasti Hyrulen pimeyden vallasta. Voiton muistoksi alettiin vuosittain viettää picori-festivaaleja. Joka sadas vuosi festivaalien aikaan avautuu ovi Hyrulen ja picorien maailman välille. Tällöin festivaalit ovat tavallista suuremmat ja sisältävät miekkaturnajaiset. Suuri festivaali on parhaillaan käynnissä ja tuntematon miekkamies nimeltä Vaati on juuri voittanut turnajaiset ylivoimaisesti.
Hyrulen kuningas ja Prinsessa Zelda osallistuvat seremoniaan, jossa turnajaisten voittaja saa kunnianosoituksena koskea Picori Blade -miekkaan, jota Hyrulen kansa on säilyttänyt aarteenaan voiton päivästä lähtien. Vaati murtaa miekan ja sen taikavoimien pidättelemät hirviöt pääsevät vapaaksi kaikkialle Hyruleen. Paetessaan palatsista Vaati muuttaa Zeldan kiveksi. Kuningas päättää pyytää picoreilta apua murtaakseen taian Zeldan yltä. Pahaksi onneksi kukaan heistä ei tiedä, miten olentoihin saisi yhteyden. Kansanuskomuksen mukaan picorit näyttäytyvät vain lapsille. Tähän tietoon turvaten kuningas lähettää Linkin, kuninkaallisen sepän lapsenlapsen, matkalle etsimään picorit ja pelastamaan prinsessa Zeldan.
Link lähtee Minishin metsään etsimään picoreita ja kohtaa elävän myssyn, jota octorokit ahdistelevat. Link pelastaa Ezlo-nimiseksi esittäytyvän olennon ja he päättävät yhdistää voimansa. Ezlo auttaa Linkiä löytämään picorit ja opettaa tämän käyttämään taikaportteja, joissa Link voi muuttaa itsensä peukaloisen kokoiseksi. Tavattuaan picorien kuninkaan Link saa tehtäväkseen koota neljä elementtiä, jotka yhdistämällä Picori Blade voidaan korjata ja muuttaa Neljän miekaksi, mahtavaksi taikamiekaksi. Neljän miekan avulla Link voi murtaa kivettämistaian Zeldan yltä ja pysäyttää Vaatin.
Ezlo ja Vaati paljastuvat picoritaikureiksi, joilla oli aikanaan opettaja-oppilassuhde. Ezlo loi maagisen päähineen, joka pystyi toteuttamaan kantajansa toiveet. Vaati tahtoi oppia magian mestariksi nopeasti ja varasti päähineen. Kostoksi opettajansa antamista nöyryytyksistä Vaati muutti Ezlon vihreäksi myssyksi. Vaatin tavoitteena on etsiä Valon voima, joka antaisi hänelle kaiken vallan Hyrulessa. Myöhemmin Vaati huomaa voiman olevan prinsessa Zeldassa ja hyökkää Hyrulen linnaan.
Linkin palatessa Neljän miekan kanssa Hyrulen linnaan Vaati ilmestyy paikalle ja kivettää palatsin vartijat, palvelijat, kuninkaan neuvonantajat ja myös itse kuninkaan. Linna muuttuu kirotuksi Hyrulen pimentolinnaksi, synkkäsävyiseksi Hyrulen linnan muunnokseksi. Link ja Ezlo kohtaavat Vaatin, joka on juuri uhraamassa Zeldaa saadakseen Valon voiman itselleen. Vaati kärsii tappion ja Link murtaa kivetystaian Zeldan yltä. Karatessaan pimentolinnasta joukko kohtaa Vaatin viimeisen kerran. Tappionsa jälkeen Vaati menettää maagisen päähineensä ja Ezlo muuttuu takaisin picoriksi. Prinsessa Zelda pukee maagisen päähineen ylleen ja toivoo kaiken palaavan ennalleen.
Kehitys

Helmikuussa 2003 Shigeru Miyamoto ja Eiji Aonuma vahvistivat uuden Zelda-pelin olevan kehitteillä Game Boy Advancelle. Uuden pelin kehittäjäksi nimettiin Capcomin alajaosto Flagship, ja pelin kehitystä valvoi Nintendo Entertainment Analysis and Development Miyamoton johdolla. Samassa haastattelussa pelin todettiin olleen tekeillä jo vuonna 2001, jolloin sen kehitystyö oli joutunut tauolle resurssien suuntautuessa Four Swordsin kehittämiseen. E3-messuilla toukokuussa 2004 Nintendo esitteli pelattavaa The Minish Cap -nimistä demoa, jossa Linkin tehtävänä oli hankkia Zeldalle Lon Lon -karjatilan maitoa. Tehtävän läpäisemiseksi Linkin oli kerättävä rupioita suorittamalla kinstone-palojen yhdistämisiä Hyrulen kylässä. Valmiissa pelissä ei ole demon tapaista kohtausta.
Syyskuussa 2004 Nintendo ilmoitti The Minish Capin julkaisuajankohdat. Poikkeuksellisesti peli päätettiin julkaista Euroopassa ennen Yhdysvaltoja; syyksi arveltiin Nintendon markkinatilannetta, jossa Nintendo DS:n joulumyyntiä Yhdysvalloissa päätettiin kannustaa siirtämällä Zeldan julkaisu tammikuulle. Samana kuukautena Euroopan Nintendo kertoi rajoitetusta Game Boy Advance SP -versiosta, jossa olisi kultainen kotelo Triforcen merkillä koristeltuna; harvinaisuus tuli markkinoille marraskuussa yhteispakattuna pelin kanssa. Nintendo kertoi lokakuussa, että Yhdysvaltojen myöhemmin julkaistavassa versiossa tulisi olemaan enemmän sisältöä.
Yhdysvaltain version englanninkielistä käännöstä parannettiin ja miniatyyrikaupan käyttöä nopeutettiin; The Minish Cap julkaistiin Yhdysvalloissa tammikuussa 2005, ja se myi samana kuukautena 216 000 kappaletta ja helmikuussa 123 000 kappaletta. Julkaisunsa jälkeisellä vuosipuoliskolla, keväällä 2005 The Minish Cap oli seitsemänneksi myydyin videopeli.
Vastaanotto

The Minish Cap sai yleisesti ottaen hyvän vastaanoton. Kolmen japanilaisen videopelilehden (The PlayStation, Famitsu Weekly ja Famitsu GC) keskimääräinen arvosana oli 9/10. IGN kehui Minish Capin Zelda-pelien parhaimmistoon, sanoen sen seuraavan hyvin Zelda-perinnettä. Moitetta tuli lyhyehköstä seikkailusta ja Four Swordsista tutun nelinpelin puuttumisesta. Yhdysvaltalainen GameSpy (pisteet 5/5) moitti pelin lyhyyttä ja kiitti lukuisia, pieniä yksityiskohtia ja hyvää tunnelmaa; GameSpy nimesi Minish Capin vuoden GBA-peliksi.. GamersMark (pisteet 9.8/10) piti pelin uudelleenpelattavuutta korkeana. Pelin kaksitahoinen maailma Hyrulen ja picoriväen välillä sai kiitosta Cubed³:n arvostelussa (pisteet 10/10). Suomalainen KonsoliFIN (pisteet 9/10) pahoitteli pääseikkailun lyhyyttä.* Nintendo Powerin helmikuun 2006 numerossa The Minish Cap pääsi kaikkien aikojen parhaimpien Nintendo-pelien listalle sijalle 24.
Peli myi vuonna 2006 1,23 miljoonaa kappaletta.
Aiheesta muualla

The Minish Cap:n virallinen kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
The Legend of Zelda: The Minish Cap MobyGamesissa (englanniksi)
The Minish Cap Nintendo Suomen kotisivuilla
The Legend of Zelda -pelisarja
| --- | --- |
Pääsarjan pelit::   The Legend of Zelda  The Adventure of Link  A Link to the Past  Link’s Awakening  Ocarina of Time  Majora’s Mask  Oracle of Ages  Oracle of Seasons  Four Swords  The Wind Waker  Four Swords Adventures  The Minish Cap  Twilight Princess  Phantom Hourglass  Spirit Tracks  Skyward Sword  A Link Between Worlds  Tri Force Heroes  Breath of the Wild  Tears of the Kingdom 
Spinoff-pelit::   Zelda LCD -pelit  Freshly-Picked Tingle’s Rosy Rupeeland  Link's Crossbow Training  Ripening Tingle’s Balloon Trip of Love  Hyrule Warriors 
Uudelleenjulkaisut::   BS Zelda  BS Zelda: Kodai no Sekiban  A Link to the Past/Four Swords  Ocarina of Time Master Quest  Ocarina of Time 3D  The Wind Waker HD  Majora's Mask 3D  Twilight Princess HD 
CD-i-pelit::   Link: The Faces of Evil  Zelda: The Wand of Gamelon  Zelda’s Adventure 
Kokoelmat::   Collector’s Edition 
Julkaisemattomat::   The Triforce Trilogy  Mystical Seed of Courage 
Universumi::   Hahmot Link  Prinsessa Zelda  Ganon  Midna  Tingle  Hyrule 
Ezlo opastaa linkiä Minish-metsässä.
Picori Blade laskeutuu taivaasta.
Eiji Aonuma (kuvassa vuoden 2007 GDC-messuilla).