Magna Graecia
Historia > Klassinen kausi

Akhaialaisperäisten kaupunkien menetettyä asemansa Suur-Kreikan merkittävimmäksi kaupungiksi nousi Rhegion kaupungin tyranni Anaksilaksen aikana noin 496–476 eaa. Hän liitti valtansa alle myös Messenen eli aiemman Zanklen Sisilian puolella, ja sekaantui näin Sisilian politiikkaan, joka oli tähän saakka ollut melko erillään Suur-Kreikan politiikasta. Anaksilaksen seuraaja Mikythos perusti Pyksuksen eli myöhemmän Buxentumin Tyrrhenanmeren rannalle vuonna 471 eaa. Se oli seudun viimeisiä kreikkalaisasutuksia.
Taras, joka ei ollut juurikaan ollut osallisena akhaialaisten naapurikaupunkiensa kiistoissa, joutui sotiin naapuriheimojen iapygien tai messapien kanssa. Noin vuonna 473 eaa. se kärsi suuren tappion taistelussa iapygejä vastaan. Herodotos kuvasi tappion suurimmaksi kreikkalaisen kaupungin koskaan kärsimäksi mieshukaksi, mistä hän oli tietoinen. Taistelussa kaatui myös rhegionlaisia.
Persialaissotien ja peloponnesolaissodan välisenä aikana perustettiin eteläisen Italian kaksi viimeistä kreikkalaista siirtokuntaa, Thurioi ja Herakleia, vaikkakin ne lähinnä herättivät henkiin paikalla olleet varhaisemmat asutukset. Thurioi perustettiin entisen Sybariin paikalle vuonna 443 eaa., ja sen perustajiin kuului asuttajia eri puolilta Kreikkaa, johdon ollessa ateenalaisilla. Sinne muutti myös Sybariin entisiä asukkaita. Thurioi nousi pian kukoistukseen, mutta joutui Taraksen kanssa kiistaan Siriin entisen paikan hallinnasta. Lopulta Thurioi ja Taras perustivat paikalle yhdessä uuden siirtokunnan, Herakleian vuonna 433/432 eaa. Myöhemmin sitä pidettiin ennen kaikkea Taraksen siirtokuntana.
Suur-Kreikan kaupungit eivät juurikaan osallistuneet 400-luvun eaa. jälkimmäisen puoliskon peloponnesolaissotaan. Ateena teki vuonna 415 eaa. sotaretken Sisiliaan, jossa kaikki saaren kaupungit yhdistyivät taisteluun Ateenaa vastaan, mutta tällöinkin Suur-Kreikan kaupungit pyrkivät pysymään puolueettomina, eivätkä sallineet ateenalaisten tulla kaupunkeihinsa. Sodan myöhemmässä vaiheessa Thurioi ja Metapontion kuitenkin liittoutuivat Ateenan kanssa, ja lähettivät vähäisiä joukkoja tämän avuksi.
Tässä vaiheessa Suur-Kreikan kaupungit olivat vielä melko vauraita ja kukoistavia, mutta niiden uhkaksi muodostui kaksi uutta tekijää. Ensimmäinen oli Sisilia, jossa Syrakusan tyranni Dionysios, joka oli saanut suurimman osan saaresta valtansa alle, alkoi havitella valtaa myös Italian puolella. Tähän saakka Suur-Kreikka oli ollut suhteellisen erossa Sisilian politiikasta ja sodista, lukuun ottamatta Rhegionia ja Lokroita, joilla oli ollut hieman läheisemmät suhteet saareen. Rhegion, joka oli khalkislaisten perustama, oli pitänyt yhteyttä samaa taustaa olleisiin kaupunkeihin myös Sisiliassa. Kun Dionysios uhkasi khalkislaisia Naksosta, Katanea ja Leontinoita, hän sai samalla Rhegionin vastustajakseen. Kun Syrakusa tarjosi Rhegionille liittoa, tämä kieltäytyi. Lokroi puolestaan tarttui tarjoukseen ja liittoutui Syrakusan kanssa.
Seurauksena muut Suur-Kreikan kaupungit muodostivat puolustusliiton Syrakusaa vastaan. Dionysioksen joukot voittivat liittouman Helleporos- tai Heloros-joen taistelussa lähellä Kauloniaa vuonna 389 eaa. Tämän jälkeen sisilialaiset valtasivat Kaulonian ja Hipponionin, jotka joutuivat Lokroin alaisuuteen. Hieman myöhemmin Rhegion pakotettiin antautumaan lähes 11 kuukautta kestäneen piirityksen jälkeen vuonna 387 eaa.
Toiseksi uhaksi kreikkalaiskaupunkeja vastaan muodostuivat lukaanit, joka oli eräs sabellien heimoista. Nämä uhkasivat erityisesti pohjoisempia kaupunkeja, jotka eivät vielä olleet kärsineet Dionysioksen hyökkäyksistä. Lukaanit olivat edenneet oinotrialaisten alueelle ja alistaneet nämä tai ajaneet nämä pois. Noin 400 eaa. tienoilla lukaanit suuntasivat voimansa kasvavassa määrin kreikkalaisia vastaan. Viimeistään vuodesta 393 eaa. kreikkalaiskaupunkien liitto suuntautui yhtä paljon lukaaneita kuin Dionysiosta vastaan. Lukaanit alistivat ensin Poseidonian, uhkasivat myös Thurioita ja valtasivat muun muassa Laoksen. Vuonna 390 eaa. lukaanit voittivat liittouman taistelussa Laoksen lähellä.
Lukaanien eteneminen sai Syrakusan tyranniksi nousseen Dionysios nuoremman kääntymään näitä vastaan, missä hän joutui luopumaan isänsä politiikasta olla hyvissä väleissä näiden kanssa. Noin 356 eaa. mennessä alueella nousivat puolestaan bruttiumlaiset, jotka toisaalta heikensivät lukaanien valtaa, mutta toisaalta muodostivat kreikkalaisille vähintään yhä suuren uhan. Bruttiumlaiset valtasivat ensin Terinan ja Hipponionin. Kroton sen sijaan onnistui puolustamaan itseään bruttiumlaisia vastaan. Rhegion ja Lokroi olivat puolestaan Dionysios nuoremman vallan alla.
Seuraavaksi lukaanit hyökkäsivät Tarantonlahden pohjoisempien kaupunkien kimppuun, ensin Thurioihin ja sitten Tarakseen, joka oli tuohon aikaan alueen vahvin kreikkalaiskaupunki. Taraslaiset pyysivät apua entiseltä emäkaupungiltaan Spartalta. Spartan kuningas Arkhidamos hyväksyi pyynnön ja saapui Italiaan huomattavan armeijan kanssa, sotien siellä useita vuosia. Lopulta spartalaiset kuitenkin lyötiin taistelussa Mandurian lähellä vuonna 338 eaa., ja myös Arkhidamos kuoli taistelussa. Vuonna 332 eaa. Epeiroksen kuningas Aleksanteri I sai vastaavan avunpyynnön, ja hän teki alueelle voittoisan sotaretken, joka helpotti kreikkalaiskaupunkien asemaa. Myös Aleksanterin pyysivät apuun aluksi taraslaiset, mutta lopulta Aleksanteri päätyi näiden kanssa sotaan, ja valtasi Taraksen alaisuuteen kuuluneen Herakleian. Aleksanteri löi lukaanit ja bruttiumlaiset useissa taisteluissa sekä valtasi Terinan, Konsentian ja useita muita kaupunkeja. Hänet kuitenkin petettiin ja hän kuoli Pandosian taistelussa vuonna 331 eaa.