Väinö Kivisalo
Elämä > Kansanedustajana

Vapauduttuaan Kivisalo työskenteli 1923–1925 sosialidemokraattien piirisihteerinä Tampereella ja 1925–1929 jälleen Hämeenlinnassa. Vuonna 1928 hän osallistui SDP:n edustajana Brysselissä pidettyyn Sosialistisen työväen internationaalin kongressiin. Kivisalo jätti piirisihteerin toimensa vuonna 1929, jolloin hänet valittiin kansanedustajaksi. Kivisalo kuului puolueessa 1920-luvulta lähtien vaikuttaneeseen aktiivisten kristittyjen ryhmään. Hän oli Kristillisen Työläisnuorisoliiton jäsen ja kertoi jopa tulleensa sosialidemokraatiksi Raamattua lukemalla. Kivisalo suhtautui kuitenkin kriittisesti evankelis-luterilaiseen kirkkoon ja erosi sen jäsenyydestä heti uskonnonvapauslain astuessa voimaan vuonna 1923. Kivisalo liittyi takaisin kirkkoon vuonna 1939, jolloin hän osallistui Yhdysvalloista levinneen Moraalinen varustautuminen -liikkeen tapaamisiin muun muassa Aulangolla.
Kivisalo julkaisi useita lehtiartikkeleita ja kirjoja, joissa hän käsitteli kirkon ja työväenliikkeen suhdetta. Kivisalon mukaan niiden piti yhdistää voimansa  työläisten hyväksi. Kivisalo piti valtionkirkkoa tarpeellisena, mutta nyt se oli Jumalan valtakunnaksi julistautunut hirmuvalta. Kirjassaan Yhteiskuntaelämä kristilliseksi hän peräänkuulutti uskonnollisten piirien asennemuutosta sekä kirkon ja työväenliikkeen aatemaailmoita yhdistäviin linjoihin pohjautuvaa yhteistyötä. Kivisalo painotti alkukristillisyyden ihanteita sekä sosiaalista kristillisyyttä ja piti kapitalismia epäkristillisenä. Kirkon ja sosiaalidemokraattien yhteistyö oli hänen mukaansa myös yksi keino kommunismin torjumiseksi. Kivisalo korosti kansanvaltaisuutta ja varoitti Neuvostoliiton kaltaisesta diktatuurista, sillä ainoastaan demokratia takasi kristinuskoon kuuluvan vapauden.
Keväällä 1946 perustettiin Kivisalon aloitteesta Kristillisten Sosialidemokraattien Liitto. Hänestä tuli Yrjö J. E. Alasen ohella järjestön alkuvuosien merkittävin hahmo. Kesäkuun 1946 puoluekokouksessa Kivisalo esitti muutoksia SDP:n puolueohjelman vuodelta 1903 peräisin olevaan "uskontopykälään", jossa vaadittiin kirkon ja valtion eroa sekä uskonnonopetuksen poistamista. Hänen mukaansa vaatimukset estivät sosialidemokraattien ja kirkon välien parantamisen ja olivat karkottaneet työväenliikkeestä monia uskonnollisia työläisiä. Uskonnonopetusta hän piti kansaa yhdistävänä tekijänä, josta luopuminen aiheuttaisi jakaantumisen erilaisiin lahkoihin. Ohjelmakohtaa muutettiin lopulta seuraavassa puoluekokouksessa vuonna 1949. Uusitun ohjelman mukaan kirkon ja valtion suhteet oli järjestettävä kansanvaltaisuuden, oikeudenmukaisuuden ja uskonnonvapauden periaatteita vastaaviksi. Uskonnonopetuksessa puolestaan tuli yhdistää kirkkohistorian ja uskonnonhistorian opetus yleiseksi kulttuurihistorian opetukseksi.
Eduskuntatyönsä ohessa Kivisalo viljeli Hämeenlinnan maalaiskunnassa sijainnutta palstatilaansa. Hän oli presidentin valitsijamiehenä 1931, 1937, 1940 ja 1943 sekä Hämeenlinnan maalaiskunnan kunnanvaltuuston jäsen vuodesta 1925. Kivisalo vaikutti myös sosialidemokraattisessa raittiusliitossa ja osuustoimintaliikkeessä sekä toimi muun muassa Hämeen Kansan avustajana. Kivisalo kuoli Helsingissä 70-vuotiaana maaliskuussa 1953. Hänet on haudattu Ahveniston hautausmaahan.