Nepalin historia
Monarkian paluu > Panchayat-hallinto

Kuninkaan vallan palattua poliittiset puolueet julistettiin laittomiksi. Aluksi Nepalin kongressipuolue ehdotti väkivallatonta taistelua, ja se muodosti liittoutumia muiden puolueiden kanssa, jotka aiemmin olivat olleet sitä vastaan. Kuningas Mahendra perusti maahan panchayat -järjestelmään perustuvan virkamieskomitean, jonka tarkoitus oli korvata poliittiset puolueet. Panchayat oli neliportainen, jossa alimmalla tasolla oli paikallinen taso, jossa maan kylien kyläkokoukset valitsivat jäsenet kylän panchayatiin, jotka edelleen valitsivat keskuudestaan ylemmän tason hallinnon edustajat. Ylimmällä tasolla oli Kathmandussa toimiva kuninkaan johtama kansallinen panchayat, johon kuului noin 90 jäsentä.
Vuonna 1962 kongressipuolueen maanpaossa olleiden henkilöiden aloittamat väkivaltaiset toimet kiihtyivät Intian ja Nepalin rajalla. Poliittinen tilanne muuttui, kun Kiinan ja Intian välinen sota syttyi vuonna 1962. Muuttunut tilanne sai Intian miettimään uudelleen Himalajan alueen strategiaansa. Intia tarvitsi Nepalista liittolaisen, minkä johdosta Intia ryhtyi tukemaan kuningas Mahendran hallitusta.
Maassa järjestettiin kansalliset panchayat-vaalit vuonna 1963. Vaikka poliittiset puolueet oli kielletty oli noin kolmasosa maan lainsäädäntöelimestä kuulunut Kongressipuolueeseen. BP Koirala vapautettiin vankilasta vuonna 1968, minkä jälkeen hän meni Intiaan, missä hän johti Kongressipuolueen siipeä joka pyrki demokraattiseen vallankumoukseen ja panchayat-järjestelmän kaatamiseen väkivaltaisin keinoin. Subarna Shamsherin siipi taas kehotti yhteistyöhon kuninkaan kanssa panchayat-järjestelmän ulkopuolella. Kolmas siipi taas toimi panchayat-järjestelmässä odottaen, että se kehittyisi demokraattiseksi järjestelmäksi. Poliittisen opposition epäyhtenäisyys antoi kuningas Mahendralle mahdollisuuden toimia haluamallaan tavalla.
Kuninkaan johtama hallitus toteutti joitakin merkittäviä hankkeita, jotka oli aloitettu demokraattisen hallituksen aikana. Maareformissa laajat Rana-omistuksessa olleet maat takavarikoitiin ja maan ylimystön erityisoikeuksia poistettiin. Panchayat-järjestelmä onnistui tuomaan kymmeniä tuhansia ihmisiä mukaan päätöksentekojärjestelmään, mikä ei onnistunut eliittipohjaisten puolueiden kautta. Kuninkaan hallinto myös jatkoi viisivuotissuunnitelmia ja maan tieverkostoa kehitettiin.
Mahendra kuoli vuonna 1972 ja häntä seurasi kuninkaana Birendra. Hänen hallintokautensa alkuvuodet olivat levottomia, maassa koettiin väkivaltaisuuksia ja salamurhayrityksiä. Tapahtumilla ei ollut paljoa vaikutusta maan hallintoon, jolla oli armeijan tuki. Vuonna 1975 kuningas Birendra perusti uudistuskomission, joka tutki muutosten mahdollisuuksia panchayat-järjestelmässä. Samana vuonna kuitenkin Indira Gandhin johtamassa Intiassa julistettiin poikkeustila ja opposition johtajat vangittiin. Tästä ilmapiiristä johtuen komissio tyytyi tekemään panchayat-järjestelmään vain kosmeettisia muutoksia, kuten kansallisen panchayat-neuvoston jäsenten lisäämisen 134 henkilöön, joista kuningas nimitti viidesosan.
Kun alkoi näyttää selvältä, että panchayat-järjestelmä kestää, BP Koirala ja muut poliittiset pakolaiset alkoivat lieventää vallankumouksellista poliittista retoriikkaansa, ja alkoivat kannattaa sovintoa kuningasvallan kanssa. Koirala palasi Nepaliin mutta sai vastattavakseen syytteet maanpetoksesta, mutta hänet lopulta vapautettiin. Nepalin kongressipuolue alkoi myös taipua kuninkaanvallan alle, mutta 1970-luvun lopulla opiskelijat osoittivat mieltään panchayat-järjestelmää vastaan.
Kuningas Birendra ilmoitti vuonna 1979 lähitulevaisuudessa pidettävästä kansanäänestyksestä, jossa kansa saattoi äänestää panchayat-järjestelmän säilyttämisen puolesta tai sitä vastaan. Vaalit järjestettiin toukokuussa 1980, jossa oli kaikkiaan 7,2 miljoonaa äänioikeutettua, joista 4,8 miljoonaa äänesti. Heistä 54,7 prosenttia äänesti panchayat-järjestelmän puolesta ja 45,3 vastaan. BP Koirala ja Nepalin kongressipuolue ilmoittivat hyväksyvänsä tuloksen. Kansanäänestyksen tulos oli voitto kuninkaalle, mutta pieni marginaali osoitti muutoksen tarpeen. Kuningas vahvisti maassa sananvapautta ja poliittista aktiivisuutta ja perustuslakia muutettiin siten että kansallinen panchayat-neuvosto valittiin suoralla vaalitavalla, joka sitten valitsi keskuudestaan pääministeriehdokkaan kuninkaan hyväksyttäväksi.
Vaalit kansalliseen panchayatiin järjestettiin vuonna 1981, mutta ei puoluepolitiikkaan perustuen. Nepalin kongressipuolue boikotoi vaaleja, joissa Surya Bahadur Thapa valittiin maan pääministeriksi. Nepalin oppositiopolitiikkan epäjärjestyneisyyttä lisäsi BP Koiralan vakava sairaus ja lopulta kuolema vuonna 1982.