stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Newfoundlandin dominio
Historia

Ennen dominion statuksen saamista Newfoundland oli Britannian siirtomaa, joka oli itsehallinnollinen vuodesta 1855.
Ensimmäisessä maailmansodassa Newfoundlandin dominiosta otettiin asepalvelukseen dominion lipun alla taistelemaan rykmentin verran miehiä. Newfoundlandilaiset kärsivät Sommen taistelun ensimmäisenä päivänä suuria tappioita. Asevelvollisuus otettiin käyttöön vuonna 1917 huolimatta sitä kohtaan osoitetusta huomattavasta vastustuksesta.
Newfoundland oli yksi alkuperäisistä dominioista Westministerin säädöksen mukaan. Se luopui talousvaikeuksien vuoksi omaehtoisesti asemastaan itsenäisenä dominiona helmikuussa 1934, jolloin sen hallinta alistettiin kuusihenkiselle komissiolle, josta puolet oli brittejä ja puolet newfoundlandilaisia.
Ennen toisen maailmansodan alkua Yhdistynyt kuningaskunta oli laatinut laajoja suunnitelmia Newfoundlandin dominion talouden elvyttämiseksi, etenkin sen jälkeen kun niin sanottu ”Rooseveltin taantuma” iski myös siellä 1930-luvun lopulla ja kansaa oli avustuksien piirissä enemmän kuin vuonna 1934. Maailmansodan alkaminen kuitenkin teki suunnitelmat tarpeettomiksi, ja vuonna 1942 dominiossa oli 20 000 henkilöä työssä rakentamassa tukikohtia Kanadan ja Yhdysvaltain asevoimille. Tämä yhdessä dominion ulkopuolelle palvelukseen otettujen määrän kanssa – esimerkiksi vuoden 1942 jälkeen Kanadan asevoimien oli sallittua rekrytoida newfoundlandilaisia palvelukseensa – oli käytännössä poistanut kaiken työttömyyden. Dominiossa ei otettu sodan aikana käyttöön asevelvollisuutta, eikä sen joukko-osastoja palvellut sen omien rajojen ulkopuolella.
Kesä-heinäkuussa 1948 Newfoundlandissa järjestettiin kansanäänestys, jossa äänestäjille tarjottiin joko mahdollisuutta jatkaa brittiläisten alaisuudessa, palata itsenäisen dominion asemaan tai liittyä Kanadaan. Viimeistä vaihtoehtoa tuki erityisesti poliitikko ja radiopersoona Joseph Smallwood, ja se sai 52,3 prosentin kannatuksen kansanäänestyksen toisella kierroksella 22. heinäkuuta.
Sopimus Newfoundlandin dominion liittymisestä Kanadan dominioon allekirjoitettiin 11. joulukuuta 1948, ja 31. maaliskuuta 1949 Newfoundland liittyi Kanadaan. Joseph Smallwoodista tuli Newfoundlandin provinssin ensimmäinen pääministeri.
Väestö

Vuoden 1911 väestönlaskennan mukaan Newfoundlandin dominiossa asui 353 ulkomaalaista, jotka jakautuivat edelleen seuraavasti:
ranskalaisia 109 kpl
turkkilaisia 44 kpl
norjalaisia 39 kpl
saksalaisia 30 kpl
kiinalaisia 26 kpl
venäläisiä 25 kpl
espanjalaisia 4 kpl
alankomaalaisia 3 kpl
tanskalaisia 2 kpl
italialaisia 1 kpl
Väestönlaskennassa vuonna 1921 Newfoundlandin dominion väkiluvuksi todettiin 263 000. 1940-luvulla väkiluku oli kasvanut 318 000 henkilöön.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Newfoundlandin dominio Wikimedia Commonsissa
Nimike

Nimike, item, on systemaattinen ja standardi tapa identifioida, koodata ja nimetä fyysinen tuote, tuotteen osa tai komponentti, materiaali tai palvelu. Nimikkeeksi laskettava kokonaisuus riippuu kunkin yrityksen, yhteisön tai muun tahon, esimerkiksi armeijan, toimintatavoista. Mukaan voidaan lukea edellä mainittujen lisäksi muun muassa tarvikkeet, lomakkeet, pakkaukset, asennustarvikkeet, muotit, kiinnittimet ja sulautetut ohjelmistot. Myös tuotantokäytössä olevat tietokoneet ja työstökoneiden NC-ohjelmat nimikoidaan usein. Tuotetiedonhallinta ja sen kehittäminen perustuu pitkälti hyvin rakennetun ja hallitun nimikkeistön (items) varaan. Tehokkaan tuotetiedonhallinnan kannalta on olennaista, että nimikkeistö on yhtenäinen, yrityksen oman tai vaihtoehtoisesti jonkun laajemman standardin mukainen, ja että nimikkeistön rakenne ryhmittelee nimikkeet eri luokkiin ja alaluokkiin tarkoituksenmukaisella tavalla.
Nimikkeistöä hallitaan pääasiassa tuotetiedonhallintajärjestelmässä, mutta nimikkeitä tarvitaan myös toiminnanohjauksessa, CAD-järjestelmissä sekä jälkimarkkinoinnin järjestelmissä. Tämän vuoksi hyvin rakennettu ja hallittu nimikkeistö toimii perustana tehokkaalle jälkimarkkinoinnille, valmistus- ja suunnitteluverkoston väliselle kommunikaatiolle sekä tarjoomanhallinnalle.
Nimike voidaan kuvataan kolmella elementillä: Yksilöivä tunniste, ominaisuudet ja rakenne. Nimikkeellä on aina nimikekoodi ja lisäksi tietty luokittelu, kuvaukset, ominaisuudet/attribuutit sekä relaatiot muihin nimikkeisiin ja objekteihin. Esimerkiksi yläluokka kynä voi sisältää alaluokan kuulakärkikynä.  Kaupallisten nimikkeiden osalta puhutaan usein myös "tuotteista" ja "tuoteryhmistä". Yksittäiset kuulakärkikynät erottaa toisistaan ominaisuuksien (esim. kärjen tyyppi, mustesäiliön koko) ja nimikekoodin perusteella. Suosituksena on, että nimikekuvaukset muodostuisivat automaattisesti ominaisuuksien-/ attribuuttien perusteella. Näin nimikekuvauksista saataisiin globaalisti ymmärrettäviä ja helpommin käsiteltäviä.
On myös hyvä hahmottaa, että nimikkeellä on usein myös rakenne, eli se rakentuu toisista nimikkeistä. Rakenne voi olla monitasoinen, sillä rakenteen nimikkeillä saattaa itselläänkin olla rakenne (esim. traktori -> moottori -> sylinteri).
Neuvostoliiton ensimmäinen pommituslento Berliiniin

Semjon Fjodorovitš Žavoronkov myöhemmin
Neuvostoliiton ensimmäinen pommituslento Berliiniin oli osa itärintamaa toisessa maailmansodassa. Pommituslento aloitettiin 8. elokuuta 1941 Kuressaaren lentokentältä Saarenmaalta. Neuvostoliiton ilmavoimien lentorykmentin koneet oli siirretty Saarenmaalle Leningradista. Kesäöiden lyhyyden vuoksi päätettiin lentää Itämeren etelärantaa matalalla pimeässä, suorittaa pommitus nopeasti ja palata yöaikaan, koska saksalaisilla oli jo lentokenttiä Baltiassa. Lennon pituudeksi suunniteltiin seitsemää tuntia, minkä vuoksi lentokoneiksi oli valittu Iljušin Il-4. Neuvostoliiton kaukopommitusilmavoimien tehtävään kykeneviä lentokonetyyppejä olivat Iljušin Il-4, Jermolajev Jer-2 ja Petljakov Pe-8.
Berliinin pommittaminen oli poliittisesti tärkeää, koska saksalaiset olivat Moskovan valtaamiseen valmistautuessaan aloittaneet Moskovan pommitukset osana laajempaa sotatointa, mikä perustui 19. heinäkuuta julkaistuun Johtajan yleisohjeeseen numero 33. Moskovan pommitukset saattoivat kestää tunteja.
Saksalaisten ensimmäinen Moskovan pommitus tapahtui 22. heinäkuuta 1941, kuukausi sen jälkeen, kun Saksan valtakunnan hyökkäys, operaatio Barbarossa, oli alkanut 22. kesäkuuta 1941. Moskovan ja Leningradin pommittamista oli kenraaliluutnantti Franz Geiger ehdottanut 8. heinäkuuta 1941, että Leningradia ja Moskovaa kannattaa pommittaa siksi, että nämä kaupungit tyhjenisivät asukkaistaan ja että heitä ei näin ollen Saksan vallattua ne tarvitsisi ruokkia. Moskovan suojaksi oli alettu rakentaa 200 km:n etäisyydelle ulottuvaa ilmapuolustusta. 23. heinäkuuta Neuvostoliiton laivaston ilmavoimien komentaja, kenraali Semjon Fjodorovitš Žavoronkov, ehdotti Berliinin pommittamista. 7. elokuuta – 4. syyskuuta 1941 Neuvostoliitto pommitti Berliiniä yhdeksän kertaa pudottaen 311 pommia lennoillaan yhteensä 36 tonnin edestä. Kahden päivän päästä Neuvostoliiton laivaston ilmavoimien komentaja Semjon Žavoronkov ja hänen esimiehensä, laivaston komentaja ja kansankomissaari (1946– ministeri) Nikolai Gerasimovitš Kuznetsov olivat Josif Stalinin luona Moskovassa hyväksyttäsmässä suunnitelman.
Moskovalaiset suojautuivat lontoolaisten tapaan maan alle metroasemille. Saksan Lontoon pommituksissa oli kuollut ja kuoli 40 000 ihmistä. Moskovan ilmatorjunnan johto oli Moskovan metron Valko-Venäjän metroasemalla maan alla.
Britit alkoivat pommittaa 25. elokuuta 1941 Berliiniä.
Ensimmäinen hyökkäys

Lentoreitti kulki Itämerta pitkin Stettiniin, mistä käännyttiin kohti Berliiniä. Yöllä näkyi kuutamo ja pilvisyys oli noin 6/8–7/8. Stettinissä lentokentällä saksalaiset nousivat ja laskeutuivat yöllä odottamatta neuvostoliittolaisia. Berliinissä ei ollut pimennystä, vaan katuvalot paloivat.
Pommituksen jälkeen ilmoitti Preobrazenski tehtävän suorittamisesta radiolla Moskovaan. Saksalaisten ilmatorjunta alkoi toimia, ja hävittäjiä nousi ilmaan. Pommituksesta aiheutuneet tulipalot näkyivät ilmassa sadan kilometrin päähän, ja vaurioita olivat saaneet Spandaussa sekä Lichtenfeldissä olevat sotatarviketehtaat, Sleesian asema kuin myös muutamat ammusvarikot.
Saksan propagandaministeri Joseph Goebbels ilmoitti, että Berliiniä olivat pommittaneet britit, mutta lentokoneet oli saatu hajautumaan ja että viisi lentokonetta oli pudotettu. Britit ilmoittivat, etteivät Yhdistyneen kuningaskunnan ilmavoimat olleet lentäneet 8. elokuuta 1941 Berliinissä.
Jatkohyökkäykset

Neuvostoliittolaiset ilmahyökkäsivät Berliiniin myös seuraavana yönä sekä tekivät joitain lentoja 5. syyskuuta 1941 saakka. Saksalaiset tekivät lentohyökkäyksiä neuvostoliittolaiskoneiden kentälle kahdesta kolmeen kertaan vuorokaudessa.
Jatkohyökkäykset > Myöhemmät hyökkäykset

Hyökkäyksiä jatkettiin. 1. syyskuuta 1941 tehtiin Peljakoveilla täysin onnistunut hyökkäys Königsbergiin. Myös hyökkäykset Berliiniin jatkuivat. Iljušin Il-4:t tekivät kymmenen hyökkäystä Berliiniin Saarenmaan lentokentältä, kunnes saksalaisten joukkojen lähestymisen vuoksi kenttä jouduttiin evakuoimaan. Viimeinen hyökkäys suoritettiin 4.–5. syyskuuta 1941. jolloin 86 lähteneestä koneesta 33 tavoitti Berliinin muiden pommittaessa varakohteita: Stettiniä, Königsbergiä, Memeliä, Danzigia, Swimemundeä ja Liepājaa. Myös päivähyökkäyksiä kokeiltiin, mutta niistä luovuttiin epäonnistumisen vuoksi.
Berliinin pommittaminen jäi pääasiassa Ison-Britannian ilmavoimien vastuulle, koska Neuvostoliitto ei kehittänyt varsinaisia strategisen pommituksen ilmavoimia Yhdysvaltain ja Ison-Britannian tapaan.
Poliittinen merkitys

Pommituksella oli suuri vertauskuvallinen merkitys niin kuin 1942 suoritetulla Yhdysvaltain ensimmäisellä pommituslennolla Tokioon, jonka tarkoituksena oli samaan tapaan osoittaa japanilaisille liittoutuneiden iskukykyä Japanin pääkaupunkiin Pearl Harborin ilmaiskun jälkeen. Kummallakaan hyökkäyksellä ei ollut merkittävää sotilaallista merkitystä, mutta niiden poliittinen merkitys Neuvostoliitolle ja Yhdysvalloille oli huomattava. Iskuun osallistuneesta Pjotr Hohlovista tehtiin Neuvostoliiton sankari.
Oikeutta siivoojille

Oikeutta siivoojille (engl. Justice for Janitors) on Yhdysvalloista liikkeelle lähtenyt liike, jonka tavoitteena on siivousalalla työskentelevien työolojen ja palkkauksen parantaminen. Liike sai alkunsa Denverissä vuonna 1985 ja on Yhdysvalloissa järjestäytynyt ammattiliitoksi osana palvelualojen Service Employees International Union (SEIU) -ammattiliittoa. Sittemmin liike on levinnyt muun muassa Isoon-Britanniaan, jossa se käyttää nimeä Justice for Cleaners.
Oikeutta siivoojille Suomessa

Suomen Oikeutta siivoojille -ryhmä perustettiin syyskuussa 2007. Maaliskuussa 2008 Oikeutta siivoojille liike piti kokouksen jossa liikkeelle valittiin toimikunta. Samalla tehtiin siivoojien kahdeksankohtainen vaatimuslista, jossa vaaditaan parannusta palkkaukseen ja työoloihin. Kokouksessa päätettiin myös ottaa liikkeen viralliseksi nimeksi Suomen Oikeutta siivoojille.
Aiheesta muualla

Suomen Oikeutta siivoojille - ryhmän uudet kotisivut.
Siivoojien kahdeksankohtainen vaatimuslista.
Justice for Janitors -aktiivi Valery Alzagan haastattelu.
Service Employees International Union (SEIU) (englanniksi)
Nikolaj Koppel

| Nikolaj Koppel |
| --- | --- |
 Nikolaj Koppel Eurovision laulukilpailussa
Henkilötiedot
Syntynyt: 6. maaliskuuta 1969 (ikä 55) Gentofte, Tanska
Ammatti:  Muusikko ja journalisti
Muusikko
Soittimet:  piano 
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Nikolaj Koppel (s. 6. maaliskuuta 1969, Gentofte, Tanska) on tanskalainen muusikko, toimittaja ja radiojuontaja.
Ura

Koppel opiskeli Tanskan kuninkaallisessa musiikkikonservatoriossa ja toimi konserttipianistina vuosina 1998-2000. Tuon jälkeen hän aloitti musiikkijournalistin uran Danmarks Radio yleisradioyhtiössä ja myöhemmin editoijana Euroman-lehdessä. Vuonna 2005 hän toimi musikaalina Kööpenhaminan Tivolissa.
Koppel toimi 2009 tuomarina tanskan Got Talent kilpailussa. Vuodesta 2010 hänet on kuultu Danmarks Radio Program 2 (DRP2) radiokanavalla. Koppel valittiin juontajaksi vuoden 2014 Eurovision laulukilpailulle yhdessä Lise Rønnen ja Pilou Asbækin kanssa.
Nemesiksen temppeli

| Nemesiksen temppeli Nemeseion> Νεμεσεῑον |
| --- | --- |
 Nemesiksen temppelin rauniot.
Sijainti:  Rhamnuksen arkeologinen alue, Marathónas, Itä-Attika, Attika, Kreikka
Koordinaatit:  38°13′03″N, 24°01′37″E
Rakennustyyppi:  kreikkalainen temppeli
Valmistumisvuosi:  n. 460–420 eaa.
Tyylisuunta:  doorilainen
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Nemesiksen temppeli eli Nemeseion (m.kreik. Νεμεσεῑον) oli antiikin aikainen Nemesikselle omistettu kreikkalainen temppeli Rhamnuksen kaupungissa Kreikassa. Siihen liittyi pyhäkköalue, jossa oli myös Themikselle omistettu temppeli.
Historia

Rhamnuksen Nemesiksen pyhäkössä on ollut eri vaiheissa kolme eri Nemesiksen temppeliä sekä Themiksen temppeli. Ensimmäinen Nemesiksen temppeli rakennettiin arkaaisella kaudella 500-luvun eaa. alkupuolella. Se korvattiin uudella temppelillä 500-luvun eaa. lopulla. Tämä temppeli tuhoutui noin vuonna 480–479 eaa., oletettavasti persialaissodissa. Heti tuon jälkeen rakennettiin pieni temppeli, joka tunnetaan Themiksen temppelinä. Sen arvellaan toimineen myös Nemesiksen väliaikaisena temppelinä ennen uuden ja suuremman, historiassa kolmannen Nemesiksen temppelin rakentamista.
Kolmannen Nemesiksen temppelin, jonka rauniot nykyisin ovat paikalla, rakentaminen alkoi noin vuonna 460–450 eaa., ja sen rakennustyöt päättyivät noin vuonna 430–420 eaa. Temppelissä on kuitenkin merkkejä siitä, ettei se valmistunut koskaan aivan täysin. Rakennustyön arvellaan jääneen kesken peloponnesolaissodan vuoksi. Temppeli oli kuitenkin tarpeeksi valmis käyttöä varten.
Nemesiksen temppeli muistuttaa paljon Ateenan Areen temppeliä ja Hefaistoksen temppeliä sekä Sunionin Poseidonin temppeliä, ja siksi on päätelty, että ne kaikki neljä olisi suunnitellut sama arkkitehti. Arkkitehdin nimeä ei tunneta, mutta tutkimuksessa häneen viitataan usein niin kutsuttuna ”Theseion-arkkitehtina” Hefaistoksen temppelin vanhan mutta virheellisen nimityksen mukaan. Nemesiksen temppeli on mainituista neljästä temppelistä nuorin.
Nemesis oli ihmisten tekojen vartija ja sekä koston jumalatar, erityisesti kostettaessa hybristä. Rhamnuksen pyhäkkö oli jumalattaren tärkein kulttipaikka, ja siksi tämä tunnettiin joskus epiteetillä Rhamnusia. Rhamnuslaisessa Nemesiksessä oli ktoonisia piirteitä. Paikan Nemesiksen kultti liittyi vahvasti persialaisten tappioon Marathonin taistelussa vuonna 490 eaa., vaikka oli jo tätä varhaisempi. Ennen taistelua persialaiset purjehtivat Rhamnuksen ohi. Pausanias kertoo, että nämä olivat niin varmoja voitostaan, että olivat varanneet paroslaisen marmorin kappaleen voitonmuistomerkkiä varten. Nemesis kuitenkin auttoi kreikkalaisia, ja persialaisten tappion jälkeen näiden taakseen jättämästä marmorikappaleesta tehtiin jumalattaren kulttikuva Rhamnuksen temppeliin. Kertomus saattaa olla myöhempi legenda, mutta ainakin kertoo Nemesikselle asetetusta roolista persialaisten hybriksen kostajana. Temppeli rakennettiin kyseiselle kulttikuvalle sodan jälkeen.
Nemesiksen ohella pyhäkköalueella oli myös Themiksen kultti. Themis symboloi oikeutta, oikeudenmukaisuutta ja lakia, ja myös häneen liittyi ktooninen ulottuvuus Gaian eli Gen tyttärenä. Pyhäkköä kunnostettiin roomalaisella kaudella, ja Nemesiksen temppeli omistettiin uudelleen Augustuksen puolisolle Livialle.
Pyhäkön raunioita tutki ensimmäisenä Society of Dilettanti vuonna 1813. Sen kaivauksia jatkettiin vuosina 1890–1893.
Rakennukset ja löydökset

Nemesiksen pyhäkköalue sijaitsi Rhamnuksen kaupungin yläpuolisessa rinteessä noin 500 metriä kaupungista etelään. Nykyisin se on ensimmäisenä vastassa Rhamnuksen arkeologiselle alueelle pysäköintialueelta tultaessa. Alemmas varsinaiseen kaupunkiin johtaa pyhäkköalueelta polku.
Pyhäkköalueen historiasta johtuen tässä kuvataan sen myöhäisimmät rakennukset, joiden rauniot ovat paikalla nähtävillä edelleen, toisin sanoen klassisen kauden Nemesiksen ja Themiksen temppelit. Rakennukset oli tehty paikallisesta marmorista, jota louhittiin läheltä nykyisestä Agía Marínasta.
Nemesiksen temppeli
Nemesikselle omistettu temppeli oli peripteraalitemppeli ja edusti doorilaista tyyliä. Sen stylobaatin koko on noin 21,4 × 10,1 metriä, mikä tekee siitä 400-luvun eaa. pienimmän tunnetun doorilaisen peripteraalitemppelin. Temppelin peristasiksessa oli kuusi pylvästä lyhyillä sivuilla (heksastyyli) ja 12 pylvästä pitkillä sivuilla. Temppelin pienen koon vuoksi pylväiden välit olivat poikkeuksellisen pienet. Rakennuksen sisällä olivat pronaos, cella ja opisthodomos. Sekä pronaoksen että opisthodomoksen edessä oli kaksi pylvästä (distylos in antis).
Nemesiksen temppelin jäänteet ovat säilyneet suhteellisen hyvin, vaikka temppeli onkin raunioina. Sen krepidoma ja stylobaatti ovat hyvässä kunnossa, ja sen peristyylin osista noin 85 % on jäljellä. Vielä 1800-luvulla temppeli oli paljon paremmassa kunnossa. Temppelin keskeneräisyys näkyy muun muassa siinä, ettei temppeleiden pylväiden urituksia eli kanneluureja ollut saatettu loppuun.
Temppelissä olleen Nemesiksen kulttikuvan teki kuvanveistäjä Agorakritos. Sen osia on löydetty, ja tutkimukset osoittavat, että se oli tehty yhdestä paroslaisen marmorin kappaleesta, mikä sopisi legendaan sen alkuperästä. Plinius vanhemman mukaan veistos oli Varron erityinen suosikki kaikista veistoksista.
Temppelin itäpuolella sijaitsi sen alttari, jonka koko oli noin 3,3 × 7,8 metriä.
Themiksen temppeli
Themikselle omistettu temppeli sijaitsi Nemesiksen temppelin vieressä sen eteläpuolella eli sisäänkäynnistä katsottuna vasemmalla puolella. Se oli ilmeisesti omistettu alun perin paitsi Themikselle väliaikaisesti myös Nemesikselle ennen tämän uuden temppelin valmistumista, sillä siellä on ollut kaksi jumalattarille tarkoitettua valtaistuinta. Myöhemmin noin 100-luvulla eaa. rakennus vaikuttaa muuttuneen lähinnä Nemesiksen temppelin aarrekammioksi. Tuossa vaiheessa Themiksen merkitys pyhäkössä lienee vähentynyt, tai tämän kultti on siirtynyt Nemesiksen temppeliin.
Temppeli oli pieni cellalla ja pronaoksella varustettu astylos-temppeli, toisin sanoen sen pronaoksen anta-seinien välissä ei ollut pylväitä; joskin joskus siihen on rekonstruoitu kaksi pylvästä (distylos in antis). Temppelin perustusten koko oli noin 10 × 6 metriä.
Muut rakennukset
Nemesiksen temppelin pohjoispuolella oli lähdekaivorakennus ja pyhäkköalueen pohjoislaidalla pylväshalli. Pyhäkköaluetta tukivat pohjois- ja itäsivulta tukimuurit.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nemesiksen temppeli Wikimedia Commonsissa
Istuvan jumalattaren, mahdollisesti Nemesiksen, patsas Rhamnuksen pyhäköstä, n. 520 eaa. Ateenan kansallinen arkeologinen museo.
Nemesiksen pyhäkköalueen jäännökset, vasemmalla pienen Themiksen temppelin rauniot, oikealla Nemesiksen temppelin rauniot.
Nemesiksen pyhäkön raunioita, etualalla vasemmalla Themiksen temppelin krepidoma, taempana Nemesiksen temppelin rauniot.
New College

| New College> The college of St Mary of Winchester at Oxford |
| --- | --- |
  

Perustettu:  1379
Opiskelijoita:  415
Jatko-opiskelijoita:  285
Sijainti:  Oxford, Englanti  Yhdistynyt kuningaskunta
Osoite:  Oxford OX1 3BN
Yhteistyö:  King’s College (Cambridge)
Sivusto:  www.new.ox.ac.uk
New Collegen kappeli
New College on yksi Oxfordin yliopiston 38 collegesta. Sen perusti Winchesterin piispa William Wykehamilainen vuonna 1379 nimellä The college of St Mary of Winchester at Oxford. Heti perustamisensa jälkeen collegea alettiin kutsua nimellä New College erotukseksi toisesta Neitsyt Marian mukaan nimetystä Oxfordin collegesta, Oriel Collegesta.
New Collegessa on kuvattu elokuvan Harry Potter ja liekehtivä pikari kohtaus, jossa Draco Malfoy noidutaan hilleriksi.
Kuuluisia johtajia

William Archibald Spooner
Herbert Fisher
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta New College Wikimedia Commonsissa
Oxfordin yliopiston colleget
All Souls
Balliol
Brasenose
Christ Church
Corpus Christi
Exeter
Green Templeton
Harris Manchester
Hertford
Jesus
Keble
Kellogg
Lady Margaret Hall
Linacre
Lincoln
Magdalen
Mansfield
Merton
New
Nuffield
Oriel
Pembroke
Queen’s
St Anne’s
St Antony’s
S Catherine’s
St Cross
St& Edmund Hall
St Hilda’s
St Hugh’s
St John’s
St Peter’s
Somerville
Trinity
University
Wadham
Wolfson
Worcester
Nokia 222

| Nokia 222 |
| --- | --- |
 Nokia 222 edestä.
Julkaistu:  elokuu 2015
Käyttöverkot:  2.5G
Mitat:  116 × 50 × 12,9 mm
Paino:  79 g
Näyttö:  2,4" LCD
Näytön kuvatarkkuus:  240 × 320 px
Radio:  FM-radio
Musiikkisoitin:  MP3
Valmiusaika:  29 vuorokautta
Puheaika:  20 tuntia
Käyttöjärjestelmä:  Series 30+
Liitännät:  Micro-USB
Muistikorttipaikka:  microSD
Infobox OKNimi-testi OK: 
Nokia 222 on Microsoft Mobilen elokuussa 2015 esittelemä matkapuhelin.
Puhelimesta on kaksi versiota, Nokia 222 yhdellä muistikorttipaikalla ja Nokia 222 Dual SIM, jossa paikkoja on kaksi.
Ominaisuudet

Puhelimessa on 2,4 tuuman LCD-näyttö, VGA-kamera salamavalolla ja Series 30+ -käyttöjärjestelmä.
Nightmare (Venomin kappale)

| ”Nightmare” Venom |
| --- | --- | --- |

7" singlen kansi oli kuvakaappaus musiikkivideosta.
Singlen tiedot
 A-puoli: ”Nightmare”
 B-puoli: ”Satanachist” ”F.O.A.D.”
 Julkaistu: 6. lokakuuta 1985 (7" single)
 Tyylilaji: heavy metal, black metal
 Kesto: 03.54
 Levy-yhtiö: Neat Records
Muut kannet
  12" singlen kansi.
Venomin muut singlet
| ”Manitou” 1985 | ”Nightmare” 1985 | ”Fire” 1988 |
Nightmare on äärimetalliyhtye Venomin kappale vuodelta 1985. Se julkaistiin sekä 7" että 12" vinyylisinglenä; jälkimmäistä on kuvailtu myös EP:ksi. ”Nightmaren” myötä Venom siirtyi aiempaa melodisempaan suuntaan. EP oli Venomin viimeinen 1980-luvun studiojulkaisu, jolla yhtyeen alkuperäiskitaristi Jeffrey ”Mantas” Dunn soitti.
”Nightmaresta” kuvattiin musiikkivideo, joka kertoo nuoren naisen painajaisesta. Unessa ruma noita-akka vainoaa naista ja viettelee tämän tekeytymällä komeaksi mieheksi. Videon lopussa nainen herää ja kauhukseen havaitsee noidan istuvan sänkynsä vierellä.
Vastaanotto

”Nightmare” sai tuoreeltaan ristiriitaisia arvioita. Kerrang!-lehden numerossa 102 Robbin Crosby kuvaili singleä ”juuri sellaiseksi paskaksi, joka pilaa hevimetallin maineen”. Jon Bon Jovin kerrotaan antaneen samansuuntaisen lausunnon. Kerrangin numerossa 104 julkaistiin uusi arvostelu, jonka oli kirjoittanut Derek Oliver. Sen mukaan Venomin tyyli oli siirtynyt pehmeämpään suuntaan jo Possessed-albumilla, ja ”Nightmare” oli tälle kehitykselle luontevaa jatkoa: ”Cronos laulaa (mahdollisesti ensimmäistä kertaa) sävelessä ja Mantasin soitto väliosassa on ehkäpä parasta kitarointia sitten Jeff Beckin hiljattaisen pitkäsoiton.” B-puolen kappaletta ”F.O.A.D.” Oliver kuvailee perinteisemmäksi Venomiksi ja ennustaa sen miellyttävän yhtyeen vanhoja ihailijoita.
Imperiumin Janne Peltonen pitää 2005 julkaistussa arviossa ”Nightmarea” osoituksena Venomin hiipuvasta luovuudesta. ”Venomilla oli tapana julkaista albumien välissä loistavia sinkkuja, lukuisina eri versioina tietenkin. Sääntönä oli, että näitä sinkkubiisejä oli turha odottaa albumeilta. Kun Possessedin jälkeen julkaistu Nightmare-sinkku sai kylkeensä albumiraidan Satanachist ja bonusbiisiksi äärimmäisen turhan F.O.A.D-sutaisun, niin todennäköisesti Venomit ovat tuumanneet, että eiköhän tää tässä ollut. Että tuplaliven julkaisupuuhiin.”
Kappaleet

| --- | --- |
 7" single A-puoli Nightmare – 3.55 B-puoli Satanachist – 2.43  12" single A-puoli Nightmare – 3.55 B-puoli Satanachist – 2.43   F.O.A.D. – 3.03 :  Alankomaalainen EP A-puoli Nightmare – 3.55 B-puoli Satanachist – 2.42   F.O.A.D. – 2.59  Warhead (Live version) – 4.45
Kokoonpano

Conrad ”Cronos” Lant – bassokitara, laulu
Jeffrey ”Mantas” Dunn – kitara
Anthony ”Abaddon” Bray – rummut