Alvar Aallon Helsingin keskustasuunnitelma
Suunnitelman sisältö

Oleellisena osana Alvar Aallon suunnitelmaa olivat keskustaan suunnitellut uudet liikenneväylät. Niitä olivat keskustaan pohjoisesta johtanut sisääntuloväylä, Vapaudenkatu, joka olisi toteutettu pitkänä viaduktina rautatien yläpuolelle ja ulottunut rautatieaseman läheisyydestä Pasilaan, sekä Keskustan kehäväylä. Kehäväylän länsiosa olisi rakennettu silloisen satamaradan viereen Pohjoisen ja Eteläisen rautatiekadun väliseen, levennettävään kuiluun, itäosa taas viaduktina Kaisaniemen puiston yli, jolloin se olisi päättynyt Kaisaniemen- ja Unioninkatujen risteyksessä olevaan liikenneympyrään.
Helsingin vanha keskusta, erityisesti Kauppatorin ja Senaatintorin ympäristö olisi jäänyt ennalleen, mutta sen laajennukseksi olisi rakennettu moderni keskusta-alue Rautatieaseman ja Töölönlahden väliselle alueelle. Keskeisen osan siitä olisi muodostanut laaja kolmionmuotoinen aukio, Keskustori eli Terassitori, jolle myöhemmin vuonna 1968 ehdotettiin myös nimeä Itsenäisyydenaukio. Se olisi ulottunut Mannerheimin patsaalta Töölönlahden rantaan saakka ja olisi suurelta osin ollut kolmitasoinen, niin että ylempien torikansien alle olisi sijoitettu runsaasti liiketilaa ja pysäköintitilaa noin 2 000 autolle. Aalto koki, että vanha empirekeskusta edusti Suomen suuriruhtinaskunnan ja keisarivallan aikaa, kun taas Töölönlahden alueelle suunniteltu uusi hallinto- ja liikekeskusta olisi itsenäisen ja demokraattisen Suomen arvovaltakeskus, ”isänmaan uusi sydän”.
Töölönlahden länsirantaa olisi pengeretty, ja sinne, osittain täytemaalle olisi rakennettu vesirajaan kiinni rivi julkisia kulttuurirakennuksia, joiden julkisivut olisivat peilautuneet veden pintaan. Ne olisivat mahdollisesti olleet Suomen Akatemian toimitalo, Suomen arkkitehtuurimuseo, konserttitalo, oopperatalo tai teatteri, kaupungin pääkirjasto, kaupungin­museo ja suuri taidemuseo. Ajatuksena oli, että tämä veteen peilautuva valkoisten, kolmi- tai nelikerroksisten rakennusten rivistö antaisi kaikille Helsingin keskustaan rautatietä tai uutta Vapaudenkatua pitkin saapuville kaupungista komean ensivaikutelman ja muodostaisi samalla myyvän ”näyteikkunan”. Alvar Aalto itse vertasi rakennusriviä myös Venetsian renessanssipalatseihin.  Aalto halusi vähentää Töölönlahden luonnontilaisuutta, ja sen sijaan hän tavoitteli ”kaupunkirakenteellista luontoa”. Uudisrakennusten ja Mannerheimintien väliin olisi kuitenkin jäänyt kapeahko puistovyöhyke.
Pasilaan Aalto sommitteli eräänlaista keskustan reserviä, ”Helsinki pohjoista”. Kampin alue varattiin liike-elämän laajentumisalueeksi. Keskustan kehäväylältä Mannerheimintielle johtanut liittymätie olisi kulkenut nykyisen Hotelli Presidentin korttelin halki ja liittynyt Mannerheimintiehen Simonkadun risteyksen kohdalla, jossa Forumin silloisen matalan liiketalon paikalle rakennettava uudisrakennus olisi sijoitettu noin 45 asteen kulmaan sekä Mannerheimintiehen että Simonkatuun nähden. Lasipalatsin paikalle olisi rakennettu korkea, viuhkamaisesti sijoiteltu liikerakennus. Uuden linja-autoaseman paikaksi Aalto osoitti Runebergin- ja Malminkatujen välisen, silloin vajaasti rakennettuna varastoalueena olleen korttelin. Lasipalatsin ohella myös vanha linja-autoasemarakennus ja Nikolajeffin talo olisi purettu.