stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vaalisalaisuus
Laki

Suomen laki varjelee vaalisalaisuutta. Vaalilain 82 § Vaalisalaisuuden turvaaminen pienillä äänestysalueilla määrittelee:
»Jos äänestysalueella on 63 §:n mukaisesti hyväksyttyjä vaalikuoria vähemmän kuin 50 tai jos voidaan perustellusti arvioida, että äänestysalueella äänestää vaalipäivänä vähemmän kuin 50 henkilöä, kunnan keskusvaalilautakunnan on määrättävä, että äänestysalueen ennakkoäänet ja vaalipäivän äänet lasketaan yhdessä.

Jos voidaan perustellusti arvioida, että äänestysalueella äänestää ennakkoon ja vaalipäivänä yhteensä vähemmän kuin 50 henkilöä tai jos perustellusta syystä vaalisalaisuuden turvaaminen muutoin sitä edellyttää, kunnan keskusvaalilautakunnan on hyvissä ajoin ennen vaalipäivää määrättävä ja muissa kuin kunnallisvaaleissa vaalipiirilautakunnalle ilmoitettava, että äänestysalueen ennakkoäänet ja vaalipäivän äänet sekä jonkin toisen äänestysalueen tai joidenkin toisten äänestysalueiden ennakkoäänet ja vaalipäivän äänet lasketaan yhdessä. Tällöin kyseisten äänestysalueiden vaalilautakunnat eivät suorita vaalipäivän äänten alustavaa laskentaa, vaan toimittavat äänestysliput alustavaa laskentaa varten keskusvaalilautakunnalle.» 
(Vaalilaki 82 § Vaalisalaisuuden turvaaminen pienillä äänestysalueilla)
Ongelmakohtia

Suljetun lippuäänestyksenkin käytännön toteutuksessa voi olla piirteitä, jotka heikentävät vaalisalaisuutta. Esimerkiksi Koreassa Neuvostoliiton miehitysvyöhykkeellä vuoden 1946 vaaleissa oli käytössä kaksi uurnaa, toinen puolueen ehdokkaan "puolesta" ja toinen "vastaan" äänestämistä varten. Näin viranomaiset saattoivat tarkkailla, miten kukakin äänesti. Harva uskalsi äänestää vastaan: viralliset ehdokkaat saivat 97 % äänistä.
Suomessa ehdokaskohtaisten äänimäärien ilmoittaminen äänestysalueittain voi johtaa vaalisalaisuuden heikkenemiseen silloin kun ehdokas on saanut joltain äänestysalueelta vain vähän ääniä. Suomen oikeusministeriön mukaan vaalisalaisuuden heikkeneminen merkitsee kuitenkin vähemmän kuin läpinäkyvyys ja avoimuus.
Ruotsissa eri puolueita äänestetään eri äänestyslipuilla. Äänestyslipun valitessaan äänestäjä tulee samalla paljastaneeksi, mitä puoluetta aikoo äänestää. Muun muassa Euroopan unionin komissio ja parlamentti ovat arvostelleet Ruotsin poikkeuksellista äänestysmenettelyä. Vaalisalaisuus otetaan Ruotsissa käyttöön mahdollisesti tammikuusta 2019 alkaen. Voimassa olevan hallitusmuodon mukaan vaalit ovat Ruotsissa salaiset.
Historiaa

Ranskan vuoden 1795 valtiosäännön 31. pykälässä säädettiin, että kaikki vaalit tapahtuvat salaisella lippuäänestyksellä (scrutin secret).
1800-luvun Englannissa oli äänten ostaminen hyvin yleistä. Maanomistajat saattoivat myös kontrolloida äänestäjien valintoja varsinkin sellaisissa vaalipiireissä, joissa oli hyvin vähän äänestäjiä (rotten boroughs). Vuonna 1872 säädetty salainen lippuäänestys vähensi näitä epäkohtia huomattavasti.
Suomen ensimmäisissä yleisissä eduskuntavaaleissa 1907 otettiin käyttöön salainen lippuäänestys. Vaalisalaisuus määrättiin Suomen Suuriruhtinaanmaan Vaalilain 38. pykälässä.
Nykyisin säännökset vaalisalaisuudesta ovat vaalilaissa sekä perustuslain 25. pykälässä.
Eri puolueiden äänestyslippuja Ruotsin eurovaaleissa.
Vaivaisukon morsian

| Vaivaisukon morsian |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Toivo Särkkä
Käsikirjoittaja:  Toivo Särkkä
Perustuu:  Jarl Hemmerin näytelmään Anna Ringars ja novelliin ”Fattiggubbens brud”
Tuottaja:  T. J. Särkkä
Säveltäjä:  Väinö Haapalainen
Kuvaaja:  Marius Raichi
Leikkaaja:  Armas Vallasvuo
Lavastaja:  Karl Fager
Pääosat:  Ansa Ikonen Eino Kaipainen Tauno Palo Aku Korhonen
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Suomen Filmiteollisuus SF Oy
Ensi-ilta:  16. tammikuuta 1944
Kesto:  110 min
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vaivaisukon morsian on suomalainen elokuva vuodelta 1944. Jarl Hemmerin näytelmään perustuvan elokuvan on käsikirjoittanut ja ohjannut Toivo Särkkä.
Elokuva sijoittuu pohjalaisen herätysliikkeen syntyaikoihin 1800-luvun puoliväliin. Päähenkilö Annan ryypiskelevä sulhanen kuolee yllättäen, jolloin Anna kokee uskonnollisen herätyksen ja hänestä tulee liikkeen johtosielu.
Elokuvan työnimi oli Jumalan tuli.”
Ansa Ikonen sai elokuvan ansiosta parhaan naispääosan Jussi-palkinnon vuonna 1944.
Elokuvan sisäkohtaukset kuvattiin SF:n studioilla. Ulkokohtaukset kuvattiin Keuruulla, etenkin Keuruun vanhan kirkon pihapiirissä. Osa paikallisista ystävystyi kuvausryhmän kanssa, sillä kuvaukset kestivät kuusi viikkoa. Jotkut paheksuivat filmaamista kirkon ympäristössä ja kun kirkkopihan sisäänkäynnin portaat hajosivat kovan käytön seurauksena, oli tämä paikallisten mukaan rangaistus synnistä.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Ansa Ikonen  | … |  Anna Kristina Ringars    |
|  Eino Kaipainen  | … |  Ant, ”Antti”    |
|  Tauno Palo  | … |  Elias Matinpoika Berg    |
|  Aku Korhonen  | … |  puuseppä    |
|  Urho Somersalmi  | … |  Metsä-Olli    |
|  Jalmari Rinne  | … |  nimismies    |
|  Yrjö Tuominen  | … |  kirkkoherra    |
|  Uuno Laakso  | … |  värjäri    |
|  Siiri Angerkoski  | … |  Elisabet, Annan äiti    |
|  Veikko Linna  | … |  seppä, uusi neljännesmies    |
|  Annie Mörk  | … |  nainen toisesta pitäjästä    |
|  Mervi Järventaus  | … |  vanhan eukon tyttärentytär    |
|  Eero Kilpi  | … |  kirkkoväärtti    |
|  Hilly Lindqvist  | … |  vanha eukko (alkuteksteissä ei roolinimeä)   |
Arviot

Aikalaisarviossaan Olavi Vesterdahl (Aamulehti) piti elokuvaa Särkän siihen asti parhaana ohjauksena. Yleisestikin kriitikoiden suhtautuminen oli varsin myönteinen, joskin jossain määrin varauksellinen, sillä esimerkiksi juuri Vesterdahl totesi: ”Tosin monissa yksityiskohdissa olisi huomauttamisen aihetta.”
Erään 2010-luvun kriitikon luonnehdinnan mukaan elokuva on ”tulenpalava uskonnollinen moraliteetti”. TV-maailman kriitikon mukaan elokuvan parhainta antia ovat näyttelijöiden roolisuoritukset, joskin niissä on myös tahatonta komiikkaa.
Välimatka-asteikko

Välimatka-asteikko (joskus myös intervalliasteikko) on eräs mitta-asteikko. Välimatka-asteikko kertoo havaintopisteiden järjestyksen ja niiden välisen etäisyyden. Välimatka-asteikossa on vakiosuuruinen mittayksikkö, mutta asteikon nollakohta on enemmän tai vähemmän mielivaltaisesti valittu. Välimatka-asteikolla mittaaminen on tarkempaa kuin järjestysasteikolla, mutta epätarkempaa kuin suhdeasteikolla.
Esimerkkejä välimatka-asteikoista:
lämpötilan mittaaminen Celsius- tai Fahrenheit-asteina
kristillisen ajanlaskun mukaiset vuosiluvut
pituusasteet Greenwichistä mitattuina.
Utamaro

| Utamaro> 歌麿 |
| --- | --- |
 Utamaro Chōbunsai Eishin maalaamana, 1815.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Kitagawa Utamaro 喜多川 歌麿
Syntynyt: noin 1753 Kyonan, Japani
Kuollut: 31. lokakuuta 1806 (52–53 vuotta) Edo, Japani
Kansalaisuus:  Japani
Taiteilija
Ala:  kuvataide
Taidesuuntaus:  ukiyo-e
 Nimikirjoitus
Kitagawa Utamaro (jap. 喜多川 歌麿; noin 1753 Kyonan – 31. lokakuuta 1806 Edo) oli japanilainen kuvittaja ja maalari, joka tunnetaan yhtenä Edo-kauden (1600–1867) ukiyo-e-tyylisuunnan arvostetuimmista puupiirroskuvien suunnittelijoista. Usein pelkästään nimellä Utamaro kutsuttu kuvittaja oli bijingan eli ’kauniiden naisten kuvien’ mestari.
Utamaro julkaisi yhteistyössä kustantajansa Tsutaya Jūzaburōn kanssa vuodesta 1783 alkaen noin viidentoista vuoden ajan korkealaatuisia kuvakirjoja ja painokuvasarjoja. Bijinga-kuvien lisäksi Utamaro suunnitteli eroottisia shunga-puupiirroksia ja kuvitti luontoa käsitteleviä kirjoja, jotka toteutettiin yhdessä kyōka-runoilijoiden kanssa. Häneltä tunnetaan yli 2 000 puupiirrosta ja noin sata kuvitettua kirjaa.
Utamaro oli ainoa puupiirrosten mestari, josta tuli jo elinaikanaan tunnettu koko Japanissa. Nykyisin Utamaro on yksi maan taiteen ikoneista. Kun japanilaista taidetta tuotiin Eurooppaan 1800-luvun lopussa, Utamarosta tuli arvostettu myös ranskalaisten impressionistien keskuudessa. Hän on yksi ukiyo-e-suunnittelijoista, joiden työt vaikuttivat japonismina tunnetun tyylisuunnan syntyyn. Nykyisin häntä pidetään yhtenä ukiyo-e-tyylisuunnan merkittävimmistä suunnittelijoista Hokusain ja Hiroshigen ohella.
Elämä ja ura > Varhaisvuodet, perhe ja opinnot (1753–1782)

Utamaron varhaisista vaiheista tiedetään vain vähän. Hän syntyi ilmeisesti provinssien pikkukaupungissa nimellä Kitagawa Icihitarō vuonna 1753. Ajan tapojen mukaisesti hän muutti nimeään useita kertoja elämänsä aikana. Aikuisena hänen henkilökohtainen nimensä oli ensin Yūsuke ja myöhemmin Yūki. Vuonna 1783 Utamaro meni naimisiin rikkaan sake-kauppiaan tyttären kanssa. Liitto oli todennäköisesti hänen kustantajansa järjestämä. Vaimosta ja Utamaron perhe-elämästä tiedetään vain vähän, eikä varmuudella tiedetä, oliko Utamarolla lapsia.
Utamaro opiskeli Kanō-koulukunnan maalarin ja haiku-runoilijan Toriyama Sekienin (1712–1788) opissa. Hän debytoi vuonna 1775 ukiyo-e-kuvittajana nimellä Kitagawa Toyoaki. Ensimmäinen varmasti Utamaron tekemäksi tunnistettu työ on kansikuva kabuki-kirjaan Shijū hatte koi no shawake, jota jaettiin yleisölle teatterissa.
Utamaron varhaiskauden kuvituksissa on nähtävillä Katsukawa Shunshōn voimakas vaikutus. Hänen varhaiset teoksensa eivät osoittaneet poikkeuksellista lahjakkuutta. Hän työskenteli kirjankuvittajana noin kymmenen vuotta ennen kuin muutti syksyllä 1782 nimensä virallisesti Utamaroksi, ilmeisesti tulevan kustantajansa järjestämissä juhlissa, joiden tarkoitus oli esitellä uusi suunnittelija Edon ukiyo-e-piireissä. Utamaron elinaikana hänen nimensä lausuttiin ”Utamaru”.
Elämä ja ura > Yhteistyö Tsutaya Jūzaburōn kanssa alkaa (1783–1790)

Vuonna 1783 Utamaro aloitti yhteistyön pitkäaikaisen kustantajansa Tsutaya Jūzaburōn kanssa. Utamaro muutti asumaan Tsutayan taloon, joka oli vain lyhyen matkan päässä Edon laillistetun ilotalokorttelin Yoshiwaran pääportista. Utamaron varhaiset työt kustantajalleen olivat suosittujen gesaku-viihderomaanien kuvituksia ja yksittäisiä kuvia kabuki-näyttelijöistä (yakusha-e). 1780-luvun alussa hän kuvitti myös nimellä kibyōshi (’keltakantiset kirjat’) tunnettuja Shimizu Enjūn kirjoittamia kuvakirjoja. Kibyōshi-kirjoja pidetään ensimmäisinä esimerkkeinä aikuisille suunnatusta japanilaisesta sarjakuvasta.
Vuosien 1786–1790 välillä Tsutaya kustansi useita Utamaron kuvittamia kyōka ehon -kirjoja, jotka uudistivat koko genreä. Kirjoissa kyōka-runouden koomiset säkeet yhdistyivät Utamaron kuvituksiin. Aiemmin kyōka-kirjat olivat olleet yksivärisiä ja pienikokoisia. Utamaron kuvittamat teokset olivat suurikokoisia moniväripainoksia. Kirjat olivat tärkeitä Utamaron kehityksen kannalta, sillä hän pääsi kokeilemaan nishiki-e-monivärikuvien suunnittelua. Kirjojen kuvat kukista ja linnuista (kachō-e) toivat puupiirroksiin uudenlaista realismia. Samaan aikaan Utamaro suunnitteli ensimmäiset bijinga-kuvansa, joissa näkyi hänen oma tyylinsä. Aiemmissa kuvissa oli näkynyt vahvana ajan hallitsevan bijinga-suunnittelijan Torii Kiyonagan (1752–1815) vaikutus. Vuonna 1788 Utamaro julkaisi myös tunnetuimman eroottisen työnsä, shunga-albumin Tyynyn runo.
Kustantaja Tsutayasta ja hänen löydöstään Utamarosta tuli puupiirrosten uusia tähtiä. Vuosien 1787–1793 Kansei-uudistusten yritykset sensuroida kustannustoimintaa osuivat kuitenkin työpariin erittäin raskaasti. Tsutayan julkaisemia lyhyitä satiirisia novelleja (sharebon) kirjoittanut kyōka-runoilija Santō Kyōden tuomittiin 50 päivän vankeuteen. Tsutayaa rangaistiin takavarikoimalla puolet hänen omaisuudestaan.
Elämä ja ura > Bijinga, uran huippukausi ja Tsutayan kuolema (1791–1797)

Tsutaya ja Utamaro onnistuivat löytämään yhteiselle työlleen kuitenkin uuden väylän. Vuosista 1790–1791 lähtien Utamaro ryhtyi suunnittelemaan pelkästään bijinga-puupiirroksia. Hän uudisti genreä tuomalla siihen kokonaan uuden lähikuvakoon ōkubi-e (kirjaimellisesti ’suuren pään muotokuva’). Utamarosta tuli bijingan tunnustetuin mestari ja näkyvä hahmo myös Edon taide- ja kirjallisuuspiireissä.
Utamaro kokeili erilaisia painotekniikoita ja suunnitteli lyhyen ajanjakson aikana suuren määrän puupiirroksia. Todennäköisesti nopean julkaisutahdin mahdollisti kiinteä suhde kustantaja Tsutayaan. Utamaro suunnitteli 1790-luvulla tunnetuimmat ja arvostetuimmat kuvasarjansa. Hän oli nyt uransa huipulla. Utamaro alkoi käyttää töidensä signeraamiseen sinettiä, jossa luki vapaasti suomennettuna ’näillä töillä perustan oman taloni’. Myös Tsutaya toipui Kansei-uudistusten rangaistuksista. Kun luotettu kustantaja Tsutaya kuoli vuonna 1797, isku oli Utamarolle vaikea.
Elämä ja ura > Hideyoshin tapaus ja uran päätös (1798–1806)

Tsutayan kuoleman jälkeen Utamaro työskenteli lähes 60 eri kustantajan kanssa, mutta hänen työnsä laatu ei enää palannut huippuvuosien tasolle. Vuonna 1804 Utamaro joutui koko Edo-kauden tunnetuimman sensuuritapauksen uhriksi. Hän suunnitteli sarjan painokuvia, joissa esiintyivät 1500-luvun hallitsijan Toyotomi Hideyoshin vaimo ja rakastajattaret. Shōgunaatti oli erityisen huolestunut valtarakennetta ja sosiaalista järjestystä uhkaavista julkisista teoista ja teoksista. Tässä ajattelussa myös aiempien hallitsijoiden loukkaaminen oli vaarallista. Utamaro ei ollut peitellyt kohdettaan, vaan oli nimennyt Hideyoshin naiset kuviinsa heidän oikeilla nimillään. Hänet tuomittiin kunnianloukkauksesta viettämään kolme päivää vankeudessa ja 50 päivää käsiraudoissa. Vaikka Utamaro jatkoi kuvien suunnittelua, hän ei koskaan päässyt yli rangaistuksen aiheuttamasta järkytyksestä.
Utamaro kuoli vuonna 1806 53 vuoden ikäisenä. Hänet haudattiin Senkō-jin temppeliin Asakusassa. Sittemmin temppeli hautoineen on siirretty Setagayan alueelle.
Tyyli ja genret

Utamarolta tunnetaan yli 2 000 puupiirrosta, yli 120 bijinga-kuvasarjaa, lähes sata kuvitettua ehon-kuvakirjaa ja noin 30 maalausta. Utamaro suunnitteli puupiirroksia lähes kaikissa vakiintuneissa puupiirrosgenreissä, esimerkiksi soturikuvia tunnetuista historiallisista hahmoista (musha-e) ja kuvia kabuki-näyttelijöistä (yakusha-e). Hänen tunnetuimmat ja arvostetuimmat työnsä ovat kuitenkin kuvia kauniista naisista (bijinga), eroottisia kuvia (shunga) ja luontokuvia esimerkiksi linnuista, kukista ja hyönteisistä (kachō-e).
Tyyli ja genret > Shunga

Kuten lähes kaikki muutkin ukiyo-e-mestarit, Utamaro suunnitteli eroottisia ja nykykäsityksen mukaan avoimen pornografisia shunga-puupiirroksia. Monet tunnetuimmista ja levinneimmistä shunga-töistä ovat Utamaron suunnittelemia. On laskettu, että jopa 30 % hänen tunnetuista töistään on eroottisia kuvia tai kirjankuvituksia. Utamaroa on usein pidetty genren ylittämättömänä mestarina japanilaisten puupiirrosten historiassa.
Shunga-sarjasta Halun lankoja selvittämässä, 1788
Kuva 3, Geisha pitkähihaisessa kimonossa ja rakastaja
kuva 9, Vanhempi naimisissa oleva mies ja nainen rakastelevat
Tyyli ja genret > Kachō-e

Useat tutkijat ja historioitsijat nimeävät Utamaron hyönteisiä ja luontoa kuvaavat kachō-e-kuvat hänen merkittävimpien töidensä joukkoon. 1780- ja 1790-lukujen taitteessa Utamaro kuvitti useita kyōka ehon -teoksia. Teokset ovat 1700-luvun taidokkaimmin painettuja puupiirroskirjoja. Ne olivat todennäköisesti tarkoitettu vaativalle yleisölle, eikä vedostamisessa siksi säästelty kustannuksissa. Kirjoissa käytetään useita erikoispainotekniikoita, esimerkiksi kohopainatusta ja erikoisvärejä. Utamaron kuvituksissa näkyy hänen koulutuksensa Kanō-koulukunnan maalarin Toriyama Sekienin oppilaana. Kaksiosaisessa teoksessa Ehon mushi erabi onkin tunnettu Sekienin kirjoittama essee, jossa opettaja ylistää oppilaansa kykyjä luonnon tarkkailijana.
Utamaron kyōka ehon-kuvakirjoja
Ehon mushi erami, 1788
Momo chidori kyōka-awase, 1791
Merkitys

Utamaro perusti oman koulunsa ja otti oppilaita. Oppilaat Tsukimaro, Hidemaro, Utamaro II, Bunrō ja Kiyomine jatkoivat opettajansa tyylillä. Utamaro oli omana aikanaan erittäin arvostettu suunnittelija. Hän oli ainoa ukiyo-e-mestari, josta tuli tunnettu nimi koko Japanissa jo elinaikanaan. Muut suunnittelijat olivat tunnettuja lähinnä paikallisesti Edossa. Utamaron työt levisivät myös ulkomaille jo hänen eläessään. Niitä vietiin todistetusti ainakin Kiinaan. Myös hollantilaiset kauppiaat ostivat Utamaron painokuvia Nagasakin satamassa.
Merkitys > Vastaanotto länsimaissa

1800-luvun lopussa Utamaro oli yksi puupiirrosten suunnittelijoista, joiden töitä tuotiin Pariisiin. Kaksi ensimmäistä Pariisissa julkaistua japanilaisia puupiirroksia käsittelevää kirjaa esittelivät juuri Utamaron töitä. Ranskalaiset kriitikot nostivat Utamaron suurimpien renessanssitaiteilijoiden rinnalle. Painokuvat vaikuttivat erityisesti impressionistien töihin, joista useat hankkivat, omistivat ja jäljittelivät Utamaron painokuvia. Utamaro oli esimerkiksi Édouard Manet’n suosikki. Puupiirrosten vaikutus näkyy myös Vincent Van Goghin, Claude Monet’n, Paul Gauguinin ja Edgar Degas’n töissä. Ukiyo-e-kuvista omaksuttujen vaikutteiden seurauksena syntyi japonismina tunnettu tyylisuunta.
Utamaron maine kärsi länsimaissa 1900-luvun alussa. Useat brittiläiset ja yhdysvaltalaiset taidehistorioitsijat julkaisivat kirjoja, jotka tarkastelivat puupiirroksia ja ukiyo-e-tyylisuuntaa historiallisesta näkökulmasta. He yhdistivät tyylisuunnan Edon ’kelluvan maailman’ nousuun, kukoistukseen ja tuhoon. Ukiyo-e kuvattiin historiallisena kaarena, jossa Utamaro oli ensimmäinen esimerkki alkavasta rappiosta. Utamaro oli osa siirtymää, jonka aikana ukiyo-e laveni lopullisesti laajojen massojen populaarikulttuuriksi. Näkemys heijastui pitkään useiden keskeisten suunnittelijoiden arvostukseen. Nykyisin näkökulmaa pidetään usein esimerkkinä ongelmallisesta, elitistisestä ja orientalistisesta yrityksestä sovittaa Japanin kulttuuri länsimaiseen viitekehykseen. Näkemykset ovat kuitenkin vaikuttaneet myös myöhempiin esteettisiin tulkintoihin puupiirroskuvista. Myös Utamaroa pidettiin tekijänä, jota ei voinut verrata todellisiin ukiyo-e-mestareihin kuten Hokusaihin ja Hiroshigeen. Nykyisin Utamaroa pidetään länsimaissakin yhtenä ukiyo-e-tyylisuunnan merkittävimmistä kuvittajista. Etenkin hänen 1790-luvun töitään pidetään tyylisuunnan mestariteoksina.
Merkitys > Utamaro Suomessa

Ateneumin taidemuseon kokoelmissa on useita Utamaron puupiirroksia. Osa on hankittu Antellin kokoelmiin vuonna 1908, osa saatu myöhemmin lahjoituksina yksityishenkilöiltä. Teoksia oli esillä näyttelyssä Kirsikkapuun tuoksu vuonna 2000. Utamaron teoksia oli esillä myös Helsingin kaupungin taidemuseon näyttelyssä Kielletyt kuvat: Vanhaa eroottista taidetta Japanista 20. marraskuuta 2002 – 26. tammikuuta 2003. Kummastakin näyttelyistä on julkaistu teos, jossa on esitelty myös Utamaron puupiirroksia.
Teokset

Useat Utamaron työt olivat kaksi- tai kolmeosaisina julkaistuja kuvakirjoja tai puupiirrossarjoja, jotka julkaistiin orihon-albumeina. Albumeissa sarjojen kuvat oli liimattu yhteen kokoontaiteltavaksi haitarimaiseksi kirjaksi. Kuvien lisäksi Utamaron orihon-albumeissa oli yleensä kaksi sivua tekstiä ja kuvitettu etu- ja takakansi. Utamaro suunnitteli myös yksittäisiä puupiirroskuvia ja etenkin bijinga-genressä lyhyempiä kuvasarjoja.
Teokset > Valikoituja teoksia

Tyynyn runo (jap. 歌まくら, Utamakura), 1788, 12 kuvan shunga-puupiirrossarja
Ehon mushi erabi (jap. 画本虫撰, ’Valikoitujen hyönteisten kuvakirja’), 1788, kyōka ehon -kuvakirja
Shiohi no tsuto (jap. 潮干のつと, ’Vuoroveden lahjat’), 1789, kyōka ehon -kuvakirja
Momo chidori kyōka-awase (jap. 百千鳥狂歌合, ’Sadat linnut laulavat yhdessä’), 1791, kyōka ehon -kuvakirja
Fujin sōgaku juttai (jap. 婦人相学十躰, ’Kymmenen fysionomista naistyyppiä’), 1792, bijinga-puupiirrossarja
Kasen koi no bu (jap. 歌撰恋之部, ’Runojen antologia: osa rakkaus’), 1793–1794, viiden kuvan bijinga-puupiirrossarja
Hokkoku goshiki-zumi (jap. 北国五色墨, ’Viisi sävyä mustetta pohjoisista kortteleista’), n. 1794–1795, viiden kuvan bijinga-puupiirrossarja
Seirō jūnitoki (jap. 青楼十二時,  ’Kaksitoista tuntia vihreissä taloissa’), n. 1794, 12 bijinga-puupiirrossarja
Kōmei bijin rokkasen (jap. 高名美人六家撰, ’Tunnettuja kaunottaria kuudesta parhaasta talosta’), n. 1795–1796, bijinga-puupiirrossarja
Halun lankoja selvittämässä (jap. ねがいの糸口, Negai no itoguchi), 1799, 13 kuvan shunga-puupiirrossarja
Teokset > Yksittäisiä merkittäviä puupiirroksia

Tōji san-bijin (jap. 当時三美人, ’Kolme nykypäivän kaunotarta’), n. 1792–1793, bijinga-puupiirros
Tsuitate no danjo (jap. 衝立の男女, ’Mies ja nainen sermin vieressä’), n. 1797, bijinga-puupiirros
Kuva sarjasta Sugatami Shichinin Keshō (jap. 姿見七人化粧, ’Seitsemän naista meikkaamassa peilin ääressä’), n. 1792–1793, bijinga-puupiirros
Harishigoto (jap. 針仕事, ’Neulontaa’), n. 1794–95, bijinga-puupiirrostriptyykki
Galleria

Bijinga-sarjasta Kasen Koi no Bu, 1793–1794
Mono-omoi koi, ’Mietteliäs rakkaus’
Arawaruru koi, ’Ilmeinen rakkaus’
Yogoto ni au koi, ’Rakkaus joka yö’
Bijinga-sarjasta Hokkoku goshiki-zumi, n. 1794–1795
Oiran, ’korkea-arvoinen kurtisaani’
Kashi, ’jokiranta’
Teppō, ’ase’
Bijinga-sarjasta Seirō jūnitoki, n. 1794
Tatsu no koku, ’Lohikäärmeen tunti’, noin 8.00
Uma no koku, ’Hevosen tunti’, noin 12.00
Tori no koku, ’Kukon tunti’, noin 18.00
Yksittäisiä bijinga-puupiirroskuvia
Tōji san-bijin, n. 1792–1793
Tsuitate no danjo, n. 1797
Bijin keshō no zu, n. 1792–1793
Shunga-sarjasta Tyynyn runo, 1788
Kuva 1, vesihirviöt ja sukeltaja
Kuva 6, nuori mies ja rakastajatar
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Utamaro Wikimedia Commonsissa
Erittäin laaja ja korkeatasoinen kokoelma Utamaron töitä Google Arts-galleriassa. (englanniksi)
Utamaro Boston Museum of Fine Arts -museossa. (englanniksi)
Utamaron työt Ateneumin kokoelmissa (Kansallisgalleria teoshaku).
Fukaku shinobu koi (’Syvälle kätketty rakkaus’), 1793–1794, puupiirros, 39 × 25 cm. Kuva myytiin vuonna 2016 Pariisissa suurimmalla siihen mennessä ukiyo-e-puupiirroksesta maksetulla summalla, 745 000 eurolla.
Aukeama kyōka-kuvakirjasta Ehon mushi erami, kirjaimellisesti ’Valikoitujen hyönteisten kuvakirja’, 1788. Aukeamalla olevat tekstit ovat Akera Kankon ja Nokiba No Sugimarun runoja kuvatuista hyönteisistä.
Yksi Utamaron rangaistukseen johtaneista Hideyoshi-kuvista. Taikō gosai Rakutō yūkan no zu (’Taikō ja hänen viisi vaimoaan retkellä Kiotosta itään’), n. 1802–04, 37 × 76,4 cm. Museum of Fine Arts Boston, Boston.
Kitagawa Utamaro, Ase o fuku onna (’Nainen pyyhkii hikeä’), 1798, puupiirros. Kongressin kirjasto, Washington (DC).
Uwaki no sō (’Keimailija’) sarjasta Fujin sōgaku juttai (’Kymmenen fysionomista naistyyppiä’), n. 1792. Kuvaa pidetään yhtenä varhaisimmista bijin-ōkubi-e-painokuvista.
Kuva shunga-albumista Tyynyn runo (Uta makura), 1788. Tyynyn runo oli ensimmäinen osa kustantaja Tsutaya Jūsaburōn ja Utamaron yhteistyönä julkaisemasta korkealaatuisten, huolella painettujen albumien sarjasta. Tyynyn runo-puupiirrossarjaa pidetään yhtenä ukiyo-e-tyylisuunnan merkittävimmistä shungateoksista.
Villikkalanjärvi

| Villikkalanjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi 
Paikkakunta:  Orimattila
Koordinaatit:  60°45′54″N, 26°02′20″E
Järvinumero:  16.003.1.003
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  39,8 m 
Rantaviiva:  14 km 
Pinta-ala:  7,17 km² 
Tilavuus:  0,021 km³ 
Keskisyvyys:  2,9 m 
Suurin syvyys:  8,9 m 
 fiVillikkalanjärvi 
Villikkalanjärvi on järvi Koskenkylänjoen vesistössä Orimattilan eteläosassa. Sen pinta-ala on 7,2 neliökilometriä.
Maantiede

Villikkalanjärven pituus lännestä itään on 3,5 kilometriä ja leveys etelästä pohjoiseen 3 kilometriä. Saaria on kolme, ne ovat pinta-alaltaan pieniä. Syvin kohta sijaitsee altaan keskiosassa. Järveä ympäröi viljelysmaisema. Kaakossa sijaitsee Säyhtee, johon Villikkalanjärvi laskee noin 700 metriä pitkän Ratulansalmen kautta. Villikkalanjärven pohjoisrannalle virtaa useita laskuojia.
Villikkalanjärvi on matala, rehevä ja savisamea. Pelloilta valuva vesi kuormittaa järveä, sen ekologinen tila on välttävä. Vesitilavuus on 20 899 000 kuutiometriä.
Villikkalanjärven yleisiä kalalajeja ovat hauki, kuha ja toutain.
Villikkalanjärvi (16.003.1.003) kuuluu Artjärven lähialueeseen (16.003), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Koskenkylänjoen vesistössä (16). Artjärven lähialueen muut vakavedet ovat Pyhäjärvi, Säyhtee ja Lammi.