stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Yle X3M
Aiheesta muualla

Yle X3M:n kotisivut
Yle
| --- | --- |
Radiokanavat:  Yle Radio 1  YleX  Yle Radio Suomi  Yle Sámi Radio  Yle Puhe (lakkautettu)  Yle Klassinen  Yle Vega  Yle X3M  Yle Mondo  Yle Sat 1  Yle Sat 2 
Televisiokanavat:  Yle TV1 (HD)  Yle TV2 (HD)  Yle Teema & Fem (Yle Fem, Yle Teema, HD)  TV Finland 
Uutispalvelut:  Yle Uutiset (selkokielinen, viittomakielinen)  Yle Urheilu  TV-nytt  Yle Ođđasat  Novosti Yle  Yle Uutisvahti  Sää  Yle Tiede 
Muut palvelut:  Yle Areena  Yle Elävä arkisto  Abitreenit  Digitreenit  Yle Oppiminen  Yle Uutisluokka  Yle Kioski 
Organisaatio:  Yleisradion hallintoneuvosto  Yleisradion hallitus  Yleisradion johtoryhmä  Ylen yksiköt  Svenska Yle  Yle Sápmi 
Muuta:  Pasilan linkkitorni  Merja Ylä-Anttila  Matti Apunen 
Suomalaiset radioasemat
| --- | --- |
Yle:  Yle Radio 1  YleX  Yle Radio Suomi  Yle Vega  Yle X3M 
Bauer Media Group:  Basso  Iskelmä  Radio 957  Radio City  Radio Classic  Radio Mega Oulu  Radio Nova  Radio Pooki  SuomiRock  SuomiRäp  Auran Aallot  Radio Pori  Kasari  Ysäri  Top51  KISS 
Nelonen Media:  Aito Iskelmä  Easy Hits  Groove FM  Helmiradio  HitMix  Kantriradio  Loop  Radio Rock  Radio Suomipop 
NRJ Finland:  NRJ  Radio Nostalgia 
Keskisuomalainen:  Radio Keskisuomalainen  Radio Voima  Savon Aallot 
Muut:  Classic Hits  FUN Tampere  Järviradio  Kuhan.fm  Radio Dei  Radio Helsinki  Radio Inari  Radio Kaleva  Radio Moreeni  Radio Ramona  Radio Rex  Radio Sandels  Radio SUN  Radio Vaasa  Rattoradio  Sea FM Radio  Suviseuraradio  Tampereen Kiakkoradio 
Lakkautetut asemat:  Aito Hitti (2016–2019)  Aito Kajaus (1989–2019)  Box (2018–2020)  Business FM (2016–2019)  I LUV 2K (2018–2020)  Metro Helsinki (2005–2017)  Me Naiset Radio (2021–2023)  Oi FM (2007–2015)  Pispalan Radio (2015–2021)  Päijänneradio (1989–2001)  Radio 88,2 (1989–2020)  Radio 967 (2007–2011)  Radio Aalto (2007–2020)  Radio Alex  Radio Kaakko (2020–2023)  Radio KLF (2005–2015)  Radio Lakeus (1985–1989)  Radio Manta (1989–2011)  Radio Majakka (1999–2008)  Radio Melodia (2008–2016)  Radio Mikkeli (2013–2020)  Radio Rapu (2014–2016)  Radio Seinäjoki  Radio Sputnik (1999–2019)  Radio Ykkönen  Rogmo FM (2000–2009)  RÄP (3/2020–9/2020)  Simpsiö 96,9  Spin FM (2009–2020)  Spirit FM (2015–2018)  The Voice (2007–2016)  Zoom FM (2008–2011)  Yle Puhe (1998–2024) 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: sv:Yle X3M
Käännös suomeksi
Dons (laulaja)

| Dons |
| --- | --- |
 Dons esiintymässä vuonna 2024.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Artūrs Šingirejs
Syntynyt: 10. huhtikuuta 1984 (ikä 40) Brocēni, Latvia
Ammatti:  laulaja, lauluntekijä
Muusikko
Taiteilijanimi:  Dons, Art Green, Art Singer
Laulukielet:  latvia, englanti
Aktiivisena:  2003–
Tyylilajit:  pop, pop rock
Soittimet:  kitara piano
Levy-yhtiöt:  Platforma Records, DonsMusic, Universal Music Group
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Artūrs Šingirejs, (s. 10. huhtikuuta 1984 Brocēni, Latvian SNT, Neuvostoliitto) tunnettu paremmin taiteilijanimellään Dons, on  latvialainen laulaja ja lauluntekijä. Hän on yksi Latvian kuuluisimmista laulajista. Šingirejs on voittanut seitsemän kertaa soitetuimman kappaleen palkinnon Latvijas Mūzikas ierakstu gada balva -palkinnonjakotilaisuudessa, jossa palkitaan Latvian musiikkialan henkilöitä. Dons edusti Latviaa vuoden 2024 Eurovision laulukilpailussa kappaleellaan "Hollow". Hän tuli kilpailun finaalissa 16. sijalle saatuaan yhteensä 64 pistettä, joista 28 yleisöltä ja 36 raadeilta.
Ura

Šingirejs on julkaissut kahdeksan sooloalbumia ja hän on voittanut useita palkintoja, kuten muun muassa Latvijas Radion jakaman Muzikālās Banka -palkinnon vuoden kappaleelle. Latvijas Mūzikas ierakstu gada balva -palkinnonjakotilaisuudessa hän on voittanut kaksi ehdokkuutta viidestä "Paras popalbumi" -kategoriassa albumeilleen Varanasi ja Tūrists, jotka julkaistiin vuosina 2014 ja 2020. "Paras rockalbumi" -kategoriassa hän on voittanut yhden ehdokkuuden kahdesta albumillaan Lelle (2008) ja on saanut yhden ehdokkuuden "Paras pop rock -albumi" -kategoriassa albumillaan Signāls (2023). Vuonna 2024 Šingirejs voitti Latvian euroviisukarsinnan Supernovan englanninkielisellä kappaleellaan "Hollow". Šingirejs on aiemmin yrittänyt edustaa maataan kahdesti: vuosina 2010 ja 2014. Vuonna 2010 hän osallistui Supernovaan kappaleellaan "My Religion is Freedom" sijoittuen toiseksi. Vuonna 2014 hän osallistui kilpailuun kappaleellaan "Pēdējā vēstule" sijoittuen jälleen toiseksi.
Šingirejs on syntynyt Latvian Saldusin piirissä sijaitsevassa Brocēnin kaupungissa. Hänen isänsä on valkovenäläinen ja äitinsä latvialainen. Šingirejs nousi kuuluisuuteen osallistuttuaan Talantu Fabrikā -kilpailuun vuonna 2003. Vuonna 2004 hän julkaisi debyyttialbuminsa nimeltään Viens Otram, joka oli tehty yhteistyössä toisen Talantu Fabrikā -kilpailuun osallistuneen kilpailijan Lilyn (Linda Kalniņa) kanssa. Hänen ensimmäinen sooloalbuminsa Lights On julkaistiin vuonna 2006 ja se on suurimmalta osin englanninkielinen. Seuraavat seitsemän latviankielistä albumia menestyivät hyvin Latvian musiikkimarkkinoilla. Nämä albumit ovat nimeltään Lelle (2008), Signāls (2013), Varanasi (2014), Sibīrija (2015), Tepat (2016), Namiņš. Kaste. Vārdi (2018) ja Tūrists (2020). Vuonna 2021 Šingirejs allekirjoitti levytyssopimuksen Universal Music Groupin kanssa.
Dons edusti Latviaa vuoden 2024 Eurovision laulukilpailussa. Hän sai finaalissa yhteensä 64 pistettä, joista 28 yleisöltä ja 36 tuomareilta.
Diskografia > Studioalbumit

2004 – Viens otram
2006 – Lights On
2008 – Lelle
2013 – Signāls
2014 – Varanasi
2015 – Sibīrija
2016 – Tepat
2018 – Namiņš. Kaste. Vārdi
2020 – Tūrists
Diskografia > Singlet

2017 – Pa ceļam
2017 – Zelta kamanas
2019 – Es nāktu mājās
2019 – Lūdzu vēl neaizej
2020 – Ilgoties man nesanāk
2020 – Tūrists
2020 – Mans eņģelis
2021 – Piedošana
2021 – Tas rakstīts debesīs
2022 – Tavs pieskāriens
2022 – Brīnišķīga diena
2024 – Hollow
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Dons Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Latvia 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Muut:  Europeana 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Dons (singer)
Käännös suomeksi
Córdoban kalifaatti

| Córdoban kalifaatti خلافة قرطبة Khilāfat Qurṭuba > 929–1031 |
| --- | --- |
   Córdoban kalifaatti 1000-luvulla 
Valtiomuoto:  Kalifaatti
Kalifi:  Abd al-Rahman III (929–961)
Pääkaupunki:  Córdoba
Pinta-ala:  
– yhteensä:  600 000 km² 
Kielet:  arabia, berberikielet, mozarabi
Valuutta:  Dinaari
Edeltäjä(t):  Córdoban emiraatti
Córdoban kalifaatti (arab. خلافة قرطبة, Khilāfat Qurṭuba) oli islamilainen dynastia, joka hallitsi alueita Iberian niemimaalla ja Pohjois-Afrikassa Córdoban kaupungista käsin vuosina 929–1031. Kalifaatti syntyi, kun Abd ar-Rahman III otti 16. tammikuuta 929 itselleen kalifin arvon. Sitä ennen Córdoban hallitsijat olivat käyttäneet emiirin titteliä. Kalifaatin lyhyt aika oli kaupan ja kulttuurin kukoistuskautta. Córdoban suuri moskeija rakennettiin tällöin lopulliseen kokoonsa. Kalifaatti hajosi vuonna 1010 alkaneessa sisällissodassa, mutta oli muodollisesti olemassa vuoteen 1031 saakka. Sisällissota johti siihen, että kalifaatin alue jakautui useisiin itsenäisiin taifoihin.
Kalifaatin hallitsijat ja alamaiset

Damaskoksen umaijadikalifaatin kaaduttua vuonna 750 dynastian perillinen Abd ar-Rahman I siirtyi Espanjaan, jossa hän voitti pitkäaikaisessa sodassa paikalliset muslimihallitsijat ja perusti Córdoban emiraatin.
Kun Pohjois-Afrikkaan oli vuonna 909 syntynyt ismailiittišiialaisten fatimidien kalifaatti, Abd al-Rahman III (912–961) julistautui myös kalifiksi vuonna 929. Hän vahvisti sotaväkeään tuomalla Espanjaan berbereitä ja orjasotilaita, joita käytti arabiklaanien vastapainona. Emiirin sotaretket tuottivat tulosta. Hän alisti valtaansa kapinoivia kaupunkeja ja menestyi myös Pohjois-Espanjan pieniä kristittyjä valtioita vastaan. Rikkaiden perheiden pakkosiirto Córdobaan lisäsi pääkaupungin loistoa. Abd al-Rahman III rakennutti laajan palatsikompleksin nimeltä Madῑnat al-Zahra seitsemän kilometrin päähän kaupungista. Córdobaan tuotiin ylellisyystarvikkeita Lähi-idästä, mutta niitä tuotettiin myös paikallisesti.
Vuonna 995 maurit hävittivät Barcelonan ja vuonna 997 Santiago de Compostelan. Viimeisen kalifin Hisham III:n jälkeen valtakunta hajosi itsenäisiin taifoihin, joista alueeltaan supistunut Córdoba muodosti vain yhden.
Kalifaatin asukkaista vain pieni osa oli arabeja. Toisuskoiset alamaiset saivat pitää uskontonsa, mutta heidät oli alistettu toisen luokan kansalaisiksi eli dhimmeiksi. Hallitsija oli yksinvaltias ja hänen valtansa perustana olivat orjasotilaat ja palkkasoturit. Arabien mukanaan tuoma klaaniyhteiskunta oli altis sisällissodille, joita käytiin melkein jatkuvasti.
Talous ja kulttuuri

Kalifaatin talous perustui kauppaan, kehittyneeseen käsityöläisyyteen ja uusimpiin maanviljelytekniikoihin. Vuosia 929–975 pidetään Córdoban kalifaatin ja samalla al-Andalusin kultakautena. Córdoba oli tuolloin arabimaailman merkittävin keskus Bagdadin ohella. Suuren moskeijan koon perusteella arvioituna kaupungin väkiluku oli 700-luvun lopulla noin 4 000. Seuraavilla vuosisadoilla väkimäärä kuitenkin kasvoi.
Kalifi palkkasi hoviinsa juutalaisia tärkeisiin hallintovirkoihin. Tämä ei johtunut kalifin arvomaailman suvaitsevaisuudesta, vaan tarkoituksena oli vähentää palatsivallankumouksen riskiä. Samasta syystä kalifit nimittivät orjia korkeisiin sotilasvirkoihin. Kalifaatti oli epävakaa sortoyhteiskunta, jonka myönteinen jälkimaine syntyi islamilaisten historioitsijoiden nostalgiasta menetettyä maata kohtaan.
Kalifi Al-Hakam II:n perustamassa kirjastossa oli 400 000 nidettä, kertoi arabihistorioitsija al-Maqqari 600 vuotta myöhemmin. Tietoon on suhtauduttu luottavasti, mutta historioitsija Roger Collins pitää sitä liioitteluna ja Maqqarin luetteloimia muitakin lukuja absurdeina. Luku neljä ja sen kerrannaiset tarkoittavat seemiläisissä kielissä, että jotain on "paljon".
Luettelo Córdoban kalifeista

Abd ar-Rahman III – 929–961
Al-Hakam II – 961–976
Hisham II – 976–1009
Muhammad II – 1009
Sulayman ibn al-Hakam – 1009–1010
Hisham II al-Hakam, uudestaan – 1010–1013
Sulayman ibn al-Hakam, uudestaan – 1013–1016
Abd ar-Rahman IV – 1021–1022
Abd ar-Rahman V – 1022–1023
Muhammad III – 1023–1024
Hisham III – 1027–1031
Cordoban moskeija ("La Mezquita") on nykyään museo ja sen keskellä on kristillinen katedraali.
Dolynska

| Dolynska Долинська |
| --- | --- |
 Dolynskan rautatieasema.
 lippu:  vaakuna
 Dolynska
 Koordinaatit: 48.1165°N, 32.7694°E 
Valtio:  Ukraina
Alue:  Kirovohradin alue
Piiri:  Kropyvnytskyin piiri
1957 :  
Pinta-ala  ():  
 – Kokonaispinta-ala:  7,8 km²
Väkiluku (2021)  ():  18 639
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Dolynska (ukr. Долинська) on kaupunki Ukrainan Kirovohradin alueen Kropyvnytskyin piirin eteläosassa. Kaupunki sijaitsee 75 kilometriä alue- ja piirikeskus Kropyvnytskyistä kaakkoon. Dolynska on rautateiden risteysasemapaikkakunta.
Ukrainan tilastokeskus arvioi kaupungin väkiluvuksi 18 639 asukasta vuoden 2021 alussa. Vuonna 2001 asukkaita oli 18 768, ja he olivat enimmäkseen etniseltä taustaltaan ukrainalaisia.
Dolynska on Ukrainan vuonna 2020 tehdyn aluehallintouudistuksen jälkeen kuulunut Kropyvnytskyin piiriin; tätä ennen se oli vuodesta 1923 lähtien piirin hallintokeskus.
Vuodesta 1957 lähtien Dolynska on ollut kaupunki.
Dolynskan rautatieaseman vesitorni.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Dolynska Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Israel  Yhdysvallat 
Muut:  Encyclopedia of Modern Ukraine  IdRef
Suomen Työväen Raittiusliitto

| Suomen Työväen Raittiusliitto |
| --- | --- |
Perustettu:  1917
Lakkautettu:  1930
Tyyppi:  raittiusliitto
Toimiala:  työväen raittiustoiminta
Toiminta-alue:  Suomi
Jäsenlehti:  Työväen Kuvalehti (1917–1918) Taisteluun! (1924–1930)
Infobox OKNimi-testi OK: 
Suomen Työväen Raittiusliitto (TRL) oli vuosina 1914–1930 toiminut työväenliikkeen raittiusjärjestö. Vuoteen 1920 asti järjestö tunnettiin nimellä Suomen Sosialidemokraattinen Raittiusliitto ja se toimi yhteistyössä Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen kanssa. 1920-luvulla enemmistön saivat Suomen Sosialistisen Työväenpuolueen kannattajat. Viranomaiset lakkauttivat liiton muiden sosialistien ja kommunistien hallitsemien järjestöjen tapaan vuonna 1930.
Liitto julkaisi lehtiä Työväen Kuvalehti (1917–1918) ja Taisteluun! (1924–1930).
TRL kuului Saksassa päämajaansa pitäneeseen Raittiiden sosialistien internationaaliin.
Perustaminen

Työväen järjestäytynyt raittiustoiminta alkoi 1800-luvun lopulla. Päihdetyötä tehtiin aluksi yhteistyössä porvareiden kanssa. Vuonna 1906 Oulun raittiuskokouksessa esitettiin työväen raittiusliikkeen oma yhteiskunnallinen ohjelma, jota porvarit eivät hyväksyneet. Keskusjärjestö Suomen Sosialidemokraattinen Raittiusliitto perustettiin Kaarlo Suomisen aloitteesta 25. maaliskuuta 1914 Helsingin työväentalolla. Liiton tarkoitukseksi määriteltiin "luokkataistelun pohjalla seisten vastustaa juovutusjuomien käyttämistä ravinto- ja nautintoaineena sekä muuten toteuttaa raittiusaatetta yhteiskuntaelämässä".
1920-luku

Työväenliike jakautui sisällissodan jälkeen ja myös raittiusliikkeessä vaikutti kaksi linjaa. Vuonna 1920 liiton nimeksi vaihdettiin Suomen Työväen Raittiusliitto. SDP:n ja SSTP:n kannattajat pyrkivät toimimaan yhdessä, mutta liitto hajosi viidennessä edustajakokouksessa huhtikuussa 1924. Vähemmistöön jääneet sosialidemokraatit perustivat kesäkuussa uuden Suomen Sosialidemokraattisen Raittiusliiton.
Vuonna 1923 TRL:ään kuului 54 000 jäsentä.
1920-luvulla TRL teki läheistä yhteistyötä Työväen Järjestönuorten Liiton kanssa. Liittojen toimistot sijaitsivat samassa huoneessa ja ne perustivat yhteisiä piirijärjestöjä sekä osastoja. Paikalliset olosuhteet ratkaisivat sen, kummalla nimellä toimintaa järjestettiin. Liitot julkaisivat yhdessä järjestönuorille suunnattuja lehtiä. 1920-luvun lopussa TJN:n toiminta radikalisoitui ja järjestönuoret irtautuivat raittiusliiton vaikutusvallasta. Raittiusliitolla oli myös omia lasten osastoja.
Liitto järjesti 1920-luvulla muun muassa raittius- ja valistuskursseja, raittiuspäiviä ja kieltolakijuhlia.
Liiton toiminta lakkautettiin muiden sosialistien ja kommunistien hallitsemien järjestöjen tavoin kesällä 1930, kun Lapuan liikkeen painostuksen myötä syntyneet niin sanotut kommunistilait hyväksyttiin.
Organisaatio > Puheenjohtajat

Jussi Tuominen
Arvo Tuominen –1930
Organisaatio > Osastot

Varsinaisten raittiusyhdistysten, -seurojen ja osastojen lisäksi liittoon kuului puolue- ja ammattiosastoja sekä urheiluseuroja. Liittoon kuului myös kannatusjärjestöjä kuten Työväen Urheiluliitto.
1920-luvun alussa jäsenmäärältään suurin osastoista oli helsinkiläinen Raittiusyhdistys Koitto.
Sosialidemokraattien perustettua oman raittiusliittonsa 1924 erosi TRL:stä 24 yhdistystä. Liittoon kuitenkin liittyi enemmän uusia yhdistyksiä eivätkä kaikki SDP:n osastotkaan välittömästi eronneet.
1930-luvun alussa lakkautettiin tuomioistuimissa noin 40 TRL:n alaista raittiusyhdistystä.
Alahärmän Ylipään raittiusos.
Enson r.os. n:o 60
Evijärven r.os.
Evijärven Inan os.
Hyypän työväen r.os.
Jurvan raittiusseura Tähti
Karhulan r.os.
Koivun os. n:o 47
Koskenkorvan r.os.
Kotkan os. n:o 4
Kristiinan r.os.
Martinniemen r.os.
Merikulman r.os. Valo
Miekkoniemen r.os. n:o 1
Moskuvaaran r.os.
Palosaaren r.os. Säde n:o 42
Paraisten os.
Pietarsaaren r.os. n:o 53
Pihlavan r.os.
Popinniemen r.os.
Pudasjärven työväen r.y.
R.os. Punatähti (Viipuri)
R.y. Koitto
Reposaaren nuorten raittius- ja kasvatusos.
Rovaniemen os. n:o 42
Saijan r.os.
Salonkylän r.os. Pyrintö
Seinäjoen r.os.
Sievin r.os.
Tampereen työväen r.os. n:o 43
Turun os. n:o 45
Turun nuorten r.os.
Vaasan r.os. n:o 40
Vallilan työväen r.y.
Viipurin os. Vapaus
Viipurin työväen r.y. Tähti
Voltin r.os.
Organisaatio > Alueelliset järjestöt

Heinolan raittiusaluetoimikunta
Helsingin aluetoimikunta
Kyminlaakson piirijärjestö
Lahden aluetoimikunta
Viipurin aluetoimikunta
Aiheesta muualla

Lehdet Kansalliskirjaston digikirjastossa
Työväen Kuvalehti 1917–1918
Taisteluun! 1924–1930
Jelena Vladimirovna Romanova

Kreikan prinsessa Elena n. vuonna 1923
Suuriruhtinatar Jelena (Elena) Vladimirovna Romanova (myös Helen, Helena, Helene, Ellen, Yelena, Hélène, tai Eleni); (17. tammikuuta [juliaanisen kalenterin mukaan] 1882 Pietari, Venäjän keisarikunta – 13. maaliskuuta 1957 Ateena, Kreikka) oli venäläinen suuriruhtinatar, joka kuului Romanov-sukuun ja Kreikan prinsessa.
Suku ja koulutus

Hän oli suuriruhtinas Vladimir Aleksandrovitš Romanovin (1847–1909) ja saksalaissyntyisen suuriruhtinatar Maria Pavlovnan tytär. Hänen isoisänsä oli keisari Aleksanteri II ja isoäitinsä keisarinna Maria Aleksandrovna.
Hänellä oli neljä vanhempaa veljeä:
Aleksander Vladimirovitš (1875–1877), kuoli kaksivuotiaana
Kirill Vladimirovitš (1876–1938), avioitui 1905 serkkunsa, prinsessa Victoria Melitan kanssa, heillä oli kolme lasta
Boris Vladimirovitš (1877–1943), avioitui vuonna 1919 Zinaida Sergejevna Raševskajan kanssa, liitto oli lapseton
Andrei Vladimirovitš (1879–1956), avioitui vuonna 1921 balleriina Matilde Krzesinskan kanssa, heillä oli yhteinen poika
Jelenalla ja hänen veljillään oli englantilainen lastenhoitaja, ja he puhuivat englantia äidinkielenään. Pikku-Jelena oli luonteeltaan äkkipikainen ja hänen käytöksensä oli hillitöntä. Nelivuotiaana hän seisoi mallina taiteilija Henry Jones Thaddeukselle. Tyttö tarttui paperiveitseen ja uhkasi sillä lapsenhoitajaansa, joka piiloutui Thaddeuksen taakse. "Pikku-neiti kiinnitti sitten huomionsa minuun, hänen mustat silmänsä loistivat raivosta", muisteli Thaddeus.
Jelenan oli kasvattanut hänen äitinsä suuriruhtinatar Maria Pavlovna, joka oli erittäin tietoinen sosiaalisesta asemastaan, ja tytärtä pidettiin myös hienostelijana. "Pikku-raukka, olen pahoillani hänen puolestaan", kirjoitti hänen äitinsä kilpailija seurapiireissä, keisarinna Maria Fjodorovna, "sillä hän on todella suloinen, mutta turhamainen ja melko mahtipontinen."
Nuoruus

Jelena Vlamirovna oli kihloissa Badenin prinssi Maximilianin (1867–1929) kanssa, mutta Max perääntyi kihlauksesta. Jelenan äiti oli raivoissaan ja seurapiirit juoruilivat Jelenan vaikeuksista löytää aviomiestä. Jossain vaiheessa vuonna 1899 17-vuotias Jelena oli nähtävästi kihloissa Itävallan arkkiherttua Frans Ferdinandin kanssa, mutta liitosta ei tullut mitään, kun Frans Ferdinand rakastuikin kreivitär Sophie Chotekiin.
Kreikan ja Tanskan prinssi Nikolaos, Kreikan Yrjö I:n kolmanneksi vanhin poika, oli tavannut Jelenan jo vuonna 1894 ja kosi ensimmäisen kerran vuonna 1900. Jelenan äiti ei halunnut antaa tyttärensä avioitua hallitsijan nuoremman pojan kanssa, jolla ei ollut todellista omaisuutta tai mahdollisuuksia periä valtaistuinta. Hän suostui lopulta vuonna 1902 antamaan Jelenan avioitua Nikolaoksen kanssa, joka oli Jelenan pikkuserkku venäläisen äitinsä Olga Konstantinovnan ja venäläisen isänsä Vladimir Aleksandrovitšin kautta, kun kävi selväksi, ettei muita tarjouksia ollut näköpiirissä.
Avioliitto

Jelena Vladimirovna Romanovasta tuli Kreikan prinsessa hänen avioiduttuaan 29. elokuuta 1902 Tsarskoje Selossa kuningas Yrjö I:n pojan, Kreikan prinssi Nikolaoksen kanssa, jonka äiti oli myös Romanov-sukuun kuuluva suuriruhtinatar Olga Konstantinovna Romanova, suuriruhtinas Konstantin Nikolajevitš Romanovin ja suuriruhtinatar Aleksandra Iosifovnan tytär. Kuten monet keisarilliset häät, se oli suuri tapahtuma, johon osallistuivat Venäjän keisari Nikolai II ja keisarinna Aleksandra Fjodorovna, Helleenien kuningas Yrjö I ja kuningatar Olga sekä Venäjän keisarillinen suku ja ylhäisaatelisto.
Kreikan prinsessa

Jelenan "ylhäinen käytös" ärsytti joitakin ihmisiä hovissa. Brittidiplomaatti Francis Elliotin mukaan Jelenan ja hänen kälynsä prinsessa Marie Bonaparten välillä tapahtui välikohtaus: Jelena kieltäytyi tervehtimästä Marieta ja "veti hameitaan itseensä päin, jotta ei koskettaisi häntä." Jelena mielestä Marie oli hänen alapuolellaan, koska tämän kiinteistösijoittaja isoisä oli ollut töissä Monte Carlon kasinolla. Jelena kohteli halveksuen toistakin kälyään, Battenbergin prinsessa Alicea (Englannin prinssi Philipin äiti) tämän morganaattisen verenperinnön vuoksi, koska tämän isoäiti oli saanut kreivittären arvon vasta avioiduttuaan. Leskikeisarinna Maria Fjodorovna kirjoitti, että Jelenalla on "erittäin röyhkeä ja ylimielinen käytös, joka voi järkyttää ihmisiä".
Maanpako ja paluu Kreikkaan

Kun kuningas Konstantin I luopui kruunusta vuonna 1917, prinssi Nikolaoksen perhe joutui lähtemään ulkomaille. He asettuivat ensin Sveitsiin ja muuttivat sitten Ranskaan. Myös Jelenan äiti suuriruhtinatar Maria Pavlovna muutti sinne kaksi vuotta myöhemmin, jossa hän kuoli syyskuussa 1920. Suurin osa hänen äitinsä perinnöstään meni Jelenalle, kuten helmiriipuksilla koristeltu timanttitiara, jonka hän myi vuonna 1922 kuningatar Marylle. Tiara, jota kutsutaan nimellä "Vladimirin" tiara, kuului Elisabet II:n henkilökohtaiseen korukokoelmaan.
Maanpaossa prinssi Nikolaos ryhtyi maalaamaan ja opettamaan taidetta elättääkseen perhettään. Vuonna 1936 pariskunta palasi Kreikkaan, jossa puoliso prinssi Nikolaos kuoli sydänkohtaukseen helmikuussa 1938. Jelena Vladimirovna kuoli Ateenassa vuonna 1957. Aikalaisten mukaan heidän avioliittonsa oli onnellinen.
Lapset

Jelenalle ja Nikolaokselle syntyi kolme lasta:
Olga (1903–1997), avioitui vuonna 1923 Jugoslavian prinssi Paulin kanssa.
Elisabeth (1904–1955), avioitui vuonna 1934 kreivi Carl Theodor Törring-Jettenbachin (1900–1967) kanssa. Heillä oli lapsia:
kreivi Hans Veit Törring-Jettenbach (s. 1935); avioitui prinsessa Henriette Hohenlohe-Bartensteinin kanssa (s. 1938) vuonna 1964 ja heillä oli lapsia.
kreivitär Helene Törring-Jettenbach (s. 1937); avioitui Itävallan arkkiherttua Ferdinand Karl Maxin (1918–2004) kanssa vuonna 1956 ja heillä oli lapsia.
Marina (1906–1968), avioitui vuonna 1934 Kentin herttua, prinssi Georgen kanssa.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
1 2 3 4 5 6  Natasha Leake: The glamorous and difficult life of the ‘snobbish’ Grand Duchess Elena Vladimirovna of Russia, grandmother of the Queen’s cousins Tatler. 18.1.2023. Viitattu 1.1.2025. (englanniksi)
Jelena Vladimirovna isänsä suuriruhtinas Vladimir Aleksandrovitšin, äitinsä suuriruhtinatar Maria Pavlovnan ja veljiensä kanssa 1899
Suuriruhtinatar Maria Pavlonva, jolla on päässä Vladimirin timantti-helmitiara, jonka kuvassa oleva tytär Jelena Vladimirovna peri häneltä.
Suuriruhtinatar Jelena Vladimirovna ja prinssi Nikolaos hääpäivänään 29. elokuuta 1902 Katariinan palatsin salissa
Prinsessa Jelena, prinssi Nikolaos ja heidän lapsensa 1909
Käännös suomeksi