stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jeanna Oterdahl

Jeanna Oterdahl
Jeanna Louise Oterdahl (9. elokuuta 1879 Uddevalla, Ruotsi − 27. heinäkuuta 1965) oli ruotsalainen opettaja, kirjailija, esitelmöitsijä ja virsirunoilija.
Oterdahl kasvoi Göteborgissa ja oli viisijäsenisen sisarusparven vanhin. Heidän isänsä kuoli varhain ja Jeanna sai huolehtia nuoremmista sisaruksistaan. Hän opiskeli opettajaksi Tukholmassa. Talven 1909−1910 hän oli Uppsalassa, jossa hän kävi kuulemassa muun muassa Nathan Söderblomin ja Einar Billingin luentoja. Valmistuttuaan hän toimi opettajana Mathilda Hallsin koulussa Göteborgissa vuoteen 1934 jolloin hän jäi eläkkeelle. Hän toimi myös luennoitsijana ja kirjallisuuskriitikkona kirjallisten töittensä ohella.
Oterdahl on kirjoittanut useita koulujen lukukirjoja, lauluja, tyttöjen kirjoja, satuja, hengellistä kirjallisuutta, romaaneja ja kertomuksia, novelleja ja hänen teoksiaan on käännetty useille eri kielille. Hänen hengellisenä vaikuttajanaan on ollut Natanael Beskow, johon Oterdahl oli tutustunut opiskellessaan Tukholmassa ja oli silloin kuunnellut usein Beskowia, kun tämä saarnasi Djursholmin kappelissa. Beskowin saarnoja kuunnellen hän löysi vähitellen tiensä kveekarien pariin. Yhdessä muutamien muiden naisten kuten Alice Tegnérin kanssa he loivat uudenlaista lastenkulttuuria, mutta Oterdahl kirjoitti myös aikuisille ja hän toimi nuorkirkkoliikkeen lehden Vår Lösen avustajana. Hänen lauluissaan on idealistisia piirteitä, kaipausta puhtauteen ja halua auttaa toisia.
Ensimmäisen kirjansa Solhult Oterdahl julkaisi 1901. Häntä pidetään ruotsalaisten koululaulujen merkittävänä kirjoittajana ja Alice Tegnér on säveltänyt useita hänen kirjoittamiaan lastenlauluja. 1943 hän julkaisi Göteborgs Handels- och Sjöfarts-Tidning -sanomalehdessä 11-säkeistöisen runon "Protest", jossa hän arvosteli saksalaisten sotilaskuljetuksia Ruotsin kautta ja joutui siten natsien arvostelun kohteeksi. Hän oli merkittävä mielipiteen muokkaajana ja kulttuurihenkilönä ja hänen vaikutuksensa levisi laajalle radioesitelmien kautta. Hänen viimeinen kirjansa ilmestyi samana vuonna kun hän kuoli, 1965.
Oterdahl tunnetaan ennen muuta lastenkirjojen ja muutamien virsien kirjoittajana. Lisäksi hän on kirjoittanut elämäkertoja tunnetuista henkilöistä kuten Selma Lagerlöf, Fredrik Bremer, H. C. Andersen ja Albert Schweitzer.
Kaksi Oterdahlin kirjoittamaa virttä on Ruotsin kirkon virsikirjassa
117 "När Jesusbarnet låg en gång" 1909. "Kun Jeesus nukkui seimessään" (Suom. Anna-Maija Raittila 1969, 1998, säv. Martin Luther 1539)
227 "O Du som ser, o Du som vet" 1910. "Vain sinä tunnet ihmisen" (Suom. Anna-Mari Kaskinen 1996, säv. Torsten Wall 1933, 1962)
Eijaa! Jo laulaa sielu kiitostansa

Virsi Eijaa! Jo laulaa sielu kiitostansa, Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjan virsi 619 on tanskalainen, tuntemattoman virrentekijän kirjoittama virsi.
Virttä on pidettu porvarisrouva Elle Andersdatterin kirjoittamana. Todennäköisesti hän ei ole virren tekijä, vaan se on omistettu hänelle, muodostavathan virren tanskankielisen alkutekstin säkeistöjen alkusanojen ensimmäiset kirjaimet akrostikonin Elle Andersdater. Akrostikon (nimikoitu virsi) oli aikanaan yleinen tapa joko kätkeä virren tekijän nimi tai sen henkilön nimi, jolle virsi oli omistettu, virren säkeistöihin. Akrostikon toimii yleensä vain virren alkukielisessä tekstissä, ei käännöksissä.
Alkuaan virressä oli 15 säkeistöä. Se on julkaistu arkkiveisuna 1639 Kööpenhaminassa arkissa "Tuende aandelige Vjser" ja vuonna 1642 se oli useissa tanskalaisissa virsikirjoissa. Sen raamatullisina lähtökohtina ovat Psalmien kirjan psalmi 45 ja Ilmestyskirjan luku 21. Tanskalainen alkuteksti vaihtelee osin minä, sinä ja me-muodossa. Ruotsinnos ja sen myötä suomennos on vain minä-muodossa. Virsi käännettiin ruotsiksi 1668 Göteborgissa ja julkaistiin Olaus Fosseliuksen Manualessa, ”Manuale eller een ny handbok." Suomennos vuodelta n. 1683 seuraa sitä. Ruotsissa virttä on kutsuttu myös nimellä ”nävervisan”. Tätä tuohivirsi-nimeä on selitetty mm. sillä, että se olisi kirjoitettu tuohenpalasille tai että sen sävelmää olisi Taalainmaalla soitettu tuohitorvella. Todennäköisempi selitys on kuitenkin kielitieteellinen: Juhlaa tarkoittava termi ”gästabud” on vanhassa tanskassa ollut ”nadvere”, vrt. ruotsin ”nattvard”, ehtoollinen. Tämä sana on sitten kansan suussa muuttunut juhlavirrestä tuohivirreksi.
Virsi on Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjassa virsi 619 Eijaa! Jo laulaa sielu kiitostansa. Virren tekijää ei mainita. (Suom. n. 1683. Virsikirjaan 1692. Uud. Elias Lönnrot 1865, Anna-Maija Raittila 1984.) Virren sävelmä: Toisinto Kuortaneelta.
Ruotsin kirkon virsikirjassa virrestä on kaksi versiota. Virsikirjan ekumeenisessa osassa virsi 325 I hoppet sig min frälsta själ förnöjer / Eijaa, jo laulaa sielu kiitostansa (Tanskalainen 1639 (Elle Andersdatter?, Ruots. Olaus Forsselius 1668, J. O. Wallin 1819. Suom. n. 1683, Anna-Maija Raittila 1984, 1999). Virren ruotsinkielinen teksi on vanhimman ruotinnoksen muokkaus, jonka tekijä on J. O. Wallin.
Ruotsin kirkon omassa virsiosassa se on Olof Hartmanin uudelleen kääntämänä ja muokkaamana, virsi 639 Mitt hjärta vidgar sig / Nyt riemu sieluni yli äärten täyttää (Olov Hartman tanskalaisen virren  (1639) ja Olaus Forsseliuksen (1668) muk. 1980. Suom. Anna-Maija Raittila 1999. Molempien virsien sävelmänä ruotsalainen muunnelma saksalaisesta kansansävelmästä 1589. Sävelmän nykyinen muoto pohjautuu 1901 ilmestyyneen Svensk Koralbok -kirjan muotoon sekä 1934 ilmestyneen Förslag till Alternativa koralen- kokoelman muotoon.
Tanskan kirkon virsikirjassa on virrestä nelisäkeistöinen versio, virsi 531 Eja, min sjæl ret inderlig. Se pohjautuu virren ruotsinkieliseen käännökseen.
Henrik Florus Ringius

Henrik Florus Ringius (26. marraskuuta 1847, Varberg, Hallanti – 31. toukokuuta 1925 Solberg, Bohuslän) oli ruotsalainen luterilainen pappi ja virsirunoilija.
Ringius oli kotoisin pappissuvusta. Hän valmistui ylioppilaaksi Lundissa vuonna 1869 ja vihittiin papiksi Göteborgissa 1874. Hänet nimitettiin papiksi Sergloran seurakuntaan, jossa hän koki hengellisen muutoksen ja hän löysi hengellisen kodin schartaulaisuudessa. Hän toimi jonkin aikaa Kungsäterissa, Träslövssä, Backassa ja nimitettiin Solbergan seurakunnan kirkkoherraksi vuonna 1898. Hän oli myös kiinnostunut lähetystyön tukemisesta ja lähetysinnostus läpäisi hänen elämäntyötään. Vuonna 1924 hän sai rovastin arvonimen (prost över egen församling).
Pappisvihkimyksensä jälkeen kokemansa hengellinen muutos johti hänet elämään papinvirkaan kuuluvan järjestyksen ja herätysliikkeen, schartaulaisuuden, hurskauden välillä. Hän ei hyväksynyt maallikkojen vapaaehtoistoimintaa. Hän uudisti schartaulaista saarnaperinnettä ja julkaisi saarnoja sekä sielunhoidollisia kirjeitä. Ringius oli tunnettu elävästä ja kuvarikkaasta julistuksesta, mutta hänen virtensä sisälsivät monia perinteisiä sanamuotoja, jotka olivat ominaisia 1800-luvun lopun vapaakirkollisille herätyslauluille. Samalla ne välittävät kuvaa 1900-luvun alun käsityksestä siitä, mitä "pakanalähetystyö" oli.
Ringius on kirjoittanut kaksi lähetysvirttä, jotka julkaistiin vuoden 1937 Ruotsin kirkon virsikirjassa. Toinen niistä "För hednavärlden vida Vi bedja dig, o Gud" vuodelta 1905 ja se on julkaistu vuonna 1907 Ruotsin kirkon julkaisemassa Missionstidningen-lehdessä, Ringiuksen artikkelin ”Bedjen för missionen” päätteeksi. Se on vuoden 1986 virsikirjan virsi 416 "För hela världen vida vi beder dig, o Gud". Sen on uudistanut ja muokannut  ajankohtaiseksi Jan Arvid Helleström.
Vuonna 1972 ilmestyneessä ns. Luulajan virsikirjassa virren suomenkielinen teksti "Suo Herra, valos koittaa Myös maissa pakanain" oli Anna-Maija Raittilan muokkaamana. Vuoden 2002 virsikirjassa suomenkielinen teksti "Oi Herra, rukoilemme puolesta maailman," on Anna-Maija Raittilan käännös vuodelta 1998.
J. A. Eklund

J. A. Eklund vuonna 1900.
Johan Alfred Eklund (7. tammikuuta 1863 Ryda, Länsi-Göötanmaa – 23. elokuuta 1945 Brunskog, Värmlanti) oli ruotsalainen piispa ja virsirunoilija.
J. A. Eklund, kuten hän aina kirjoitti nimensä, kävi koulua Skarassa ja opiskeli Uppsalassa. Hän suoritti teologisen perustutkinnon vuonna 1887 ja teologian kandidaatin tutkinnon 1890. Eklund toimi opettajana Göteborgissa, ja hänet vihittiin papiksi 1893 Skarassa. Hän toimi pappina Västra Tunhemissa ja Uppsalassa vuoteen 1902. Vuosina 1896–1899 hän toimi myös dosenttina ja professorina. Hänet nimitettiin Kalmarin tuomiorovastiksi vuonna 1902 ja Karlstadin piispaksi 1907, ja hän jäi tästä virasta eläkkeelle 1938.
Eklundista tuli teologian tohtori vuonna 1907. Hän oli merkittävä kirkollinen vaikuttaja ja kasvattaja. Hän oli niin sanotun nuorkirkkoliikkeen keskeinen hahmo 1900-luvun alkupuoliskolla. Ruotsin kirkon sisäinen nuorkirkkoliike toteutti vuosina 1909–1911 ”opiskelijoiden ristiretkiä” seurakuntiin, ja kokoontumisia pidettiin myös työväentaloissa otsikolla "Ruotsin kansa – Jumalan kansa" (Sveriges folk – ett Guds folk). Liikkeen johtoon nousi kolme teologia: J. A. Eklund, Nathan Söderblom ja Einar Billing. Heidän mielessään oli kansankirkko­ajatus, jonka mukaan Ruotsin kansa olisi kristitty kansa, jonka kaikilla jäsenillä on henkilökohtainen usko. Kirkon tulisi olla mukana vastuuta kantamassa, ei vain hengelli­sestä elämästä, vaan myös kansan- ja kulttuurielämästä. Nuorkirkko­liike vaikutti myös virsituotantoon ja herätti uutta intoa lähetystyöhön ulkomailla.
Eklund teki merkittävän työn kirkkolaulun kehittämisessä. Vuonna 1908 hän aloitti työnsä virsikirjan uudistuskomiteassa. Vaikka hän ei siihen mennessä ollut kirjoittanut yhtään virttä, tuli hänestä pian yksi Ruotsin 1900-luvun alkupuolen merkittävimmistä virsirunoilijoista. Hän osallistui virsikirjaehdotusten laatimiseen vuosina 1911, 1914, 1917 ja 1920 sekä valmisteli oman virsikirjaehdotuksen vuonna 1934. Lisäksi hän muokkasi vanhoja virsiä, etenkin 1600-luvun virsiä, ja käänsi tanskalaisia, saksalaisia ja englantilaisia 1700- ja 1800-luvun virsiä ruotsiksi. Useita hänen virsiään julkaistiin vuoden 1921 virsikirjan lisäyksessä.
Ruotsin kirkon virsikirjassaselvennä on kuusi Eklundin virttä ja 17 hänen kääntämäänsä tai muokkaamaansa virttä. Suomen evankelis-luterialisen kirkon virsikirjassa on yksi hänen norjasta ruotsiksi kääntämänsä virsi (nro 827: Jo juhlia taivaassa valmistellaan, Magnus Brostrup Landstad). Suomenruotsalaisessa virsikirjassa on kolme hänen kirjoittamaansa ja 13 hänen kääntämäänsä tai muokkaamaansa virttä.
J. A. Eklundin virret Ruotsin kirkon virsikirjassa

53 Saavu, Henki, korkeudesta (Livets ande, kom från ovan, suom. Per Boreman 1944, uud. suom. Anna-Mari Kaskinen 1996)
72 Oi Jeesus, tosi viinipuu (suom. Per Boreman 1944, uud. suom. Anna-Maija Raittila 1998)
257 Nyt kiitos olkoon Jumalan (Pris vare Gud, han allena, suom. William Snell 1968, uud. suom. Niilo Rauhala 1996)
283 Käy tietä Jeesuksen aika parhain (Med Jesus fram i de bästa åren, suom. Georg Gripenstad ja Anna-Maija Raittila 1967, 1969, uud. suom. Pekka Kivekäs 1997)
286 Oi Jumalan Henki, tee maailmaan tie (Kom, helige Ande från höjden, suom. Per Boreman 1946, uud. suom. Anna-Maija Raittila 1999)
580 Sait kutsun Korkeimmalta (Gud gav i skaparorden, suom. William Snell 1968, Anna-Maija Raittila 1968, uud. suom. Niilo Rauhala 1998)
Johann Andreas Rothe

Johann Andreas Rothe (12. toukokuuta 1688 Lissa, Görlitz, Saksa (nykyään Lasów, Puola) – 6. heinäkuuta 1758 Timmendorf, nykyään Tomisław, Puola) oli saksalainen luterilainen pappi ja virsirunoilija.
Rothe oli papin poika. Hän aloitti opintonsa 1708 Breslaussa ja valmistui teologian kandidaatiksi Leipzigin yliopistosta 1711. Hän toimi kotiopettajana ja apulaisena Görlitzin Kolminaisuuden kirkossa.
Rothe tutustui herrnhutilaisuuden perustajaan kreivi Nikolaus Ludvig van Zinzendorfiin, ystävystyi hänen kanssan ja 1722 Zinzendorf kutsui hänet kirkkoherraksi Bethelsdorfiin. Rothe oli siellä pidetty sananjulistaja, mutta vähitellen hänen ja Zinzendorfin välille tuli erimielisyyksiä. Rothe ei voinut hyväksyä sitä, että Zinzendorf ei kaikin kohdin seurannut voimassa olevaa kirkkojärjestystä ja hän hakeutui 1737 papiksi Hermsdorfiin Görlizin lähellä, sen jälkeen Thommesdorfiin Breslaun lähelle, jossa hän toimi kuolemaansa saakka.
Rothe kirjoitti lukuisia virsiä, joista muutama liitettiin herrnhutilaisen yhteisön virsikirjoihin, muun muassa Berthelsdorfer Gesangbuch: Sammlung Geistlicher und lieblicher Lieder, Leipzig 1725, jossa oli kolme ja myöhäisemmässä painoksessa niiden lisäksi viisi Rothen virttä. Virsiä ei aluksi hyväksytty  virallisiin virsikirjoihin, niitä epäiltiin Zinzendorfin kirjoittamiksi, kunnes tämä lisäsi virsien yhteyteen tiedon niiden kirjoittajasta.
Tunnetuin Rothen virsi on virsi "Ich habe nun den Grund gefunden", vuodelta 1722. Hänen kerrotaan kirjoittaneen sen syntymäpäivälahjaksi Zinzendorfille. Toisten tietojen mukaan se olisi kuitenkin kirjoitettu syntymäpäivälahjaksi henkilölle, jonka luona Rothe toimi kotiopettajana. Virsi painettiin ensimmäisen kerran Zinzendorfin julkaisemassa kokoelmassa Christ-Katolisches Singe-und Bet Büchlein. Nykyään virsi on useiden eri kirkkojen virsikirjoissa.
Virsi on Ruotsin kirkon virsikirjassa virsi 245 "Sain perustuksen varman löytää" (ruots. C. D. af Wirsén 1889, Britt G. Hallqvist 1984, suom. Niilo Rauhala 1995, Säv. Hampuri 1690)
Se on myös Hengellisiä lauluja ja virsiä -kokoelmassa laulu 185 ("On perustus niin vahva mulla", suom. J. E. Forsman 1900. säv. saksalainen 1788) ja Siionin kanteleessa laulu 283 ("Nyt löysin pohjan varman, vankan"  suom. Otto Perko 1961, uud. Lauri Thurén, säv. Vesa Erkkilä 1996).
Missouri Valley Conference

| Missouri Valley Conference |
| --- | --- |

Laji:  18 urheilulajia
Maa(t):  Yhdysvallat
Liitto):  NCAA
Perustettu:  1907
Sarjataso:  Divisioona I
Aiheesta muualla
Sivusto
Missouri Valley Conference (lyh. MVC, The Valley) on NCAA:n I-divisioonaan kuuluva korkeakoulujen konferenssi. Konferenssiin kuuluu 12 yliopistoa ja 18 eri urheilulajia. Konferenssin päämaja sijaitsee Missourin St. Louisissa ja se on perustettu vuonna 1907. Konferenssi on täten maan toiseksi vanhin. Konferenssi on yksi kolmestatoista I-divisioonan konferenssista, joissa ei pelata amerikkalaista jalkapalloa.
Jäsenet

| Yliopisto | Kaupunki | Osavaltio | Perustettu | Tyyppi | Opiskelijamäärä | Nimimerkki |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Belmont University | Nashville | Tennessee | 1890 | Yksityinen/ei-tunnustuksellinen | 8 700 | Bruins |
| Bradley University | Peoria | Illinois | 1897 | Yksityinen/lahkolainen | 6 105 | Braves |
| Drake University | Des Moines | Iowa | 1881 | Yksityinen/lahkollinen | 5 221 | Bullldogs |
| University of Evansville | Evansville | Indiana | 1854 | Yksityinen/Metodisti | 3 050 | Purple Aces |
| Illinois State University | Normal | Illinois | 1857 | Julkinen | 20 757 | Redbirds |
| Indiana State University | Terre Haute | Indiana | 1865 | Julkinen | 10 760 | Sycamores |
| Missouri State University | Springfield | Missouri | 1905 | Julkinen | 22 785 | Bears (miehet) Lady Bears (naiset) |
| Murray State University | Murray | Kentucky | 1922 | Julkinen | 10 495 | Racers |
| University of Northern Iowa | Cedar Falls | Iowa | 1876 | Julkinen | 14 070 | Panthers |
| Southern Illinois University | Carbondale | Illinois | 1869 | Julkinen | 21 000 | Salukis |
| University of Illinois Chicago (UIC) | Chicago | Illinois | 1946 | Julkinen | 30 539 | Flames |
| Valparaiso University | Valparaiso | Indiana | 1859 | Yksityinen/Luterilaista | 4 500 | Beacons |
Aiheesta muualla

Virallinen kotisivu (englanniksi)
| n k NCAA I-divisioona |
| --- | --- |
FBS:  The American  Atlantic Coast  Big 12  Big Ten  CUSA  Mid-American  Mountain West  Pac-12  Southeastern  Sun Belt 
FCS - Full:  Big Sky  Ivy  MEAC  Northeast  Patriot  SoCon  Southland  SWAC 
FCS - Alliance:  OVC–Big South (Ohio Valley / Big South)  CAA FB (CAA / Atlantic 10 / America East)  Missouri Valley FB (Missouri Valley / Summit)  United (ASUN / WAC) 
Ei-jalkapallo:  Big East  Big West  Horizon  MAAC  West Coast 
Luettelo NCAA:n I-divisioonan oppilaitoksista
Charlotte Elliott

Charlotte Elliott
Charlotte Elliott (18. maaliskuuta 1789 Clapham, Englanti - 22. syyskuuta 1887, Brighton) oli englantilainen runoilija, virsirunoilija ja toimittaja.
Elliotin elämä nuorena oli huoletonta, hänet tunnettiin suosittuna muotokuvamaalarina ja humorististen runojen kirjoittajana. Kun hän täytti kolmekymmentä vuotta, alkoi hänen terveytensä horjua. Hän muutti 1832 Brightoniin. ja hän joutui vuoteenomaksi loppuelämänsä ajaksi. Siellä hän asui veljensä, anglikaanisen papin luona.
Hänen terveytensä tila sai hänet joskus epätoivoiseksi. 1822 hän sai kuulla, että sveitsiläinen pastori Caesar Malan oli vierailulla Brightonissa. Malanin vierailusta tuli käännekohta Elliotin elämään. ja keskustelut Malanin kanssa tekivät vaikutuksen Elliotin uskoon.
Hän on kirjoittanut noin 150 virttä ja julkaissut niitä muutamassa kokoelmassa esim. "The Invalid’s Hymn Book" (1834 ), "Psalms and Hymns for Public, Private, and Social Worship" (1835–48), "Hours of Sorrow" (1836), "Hymns for a Week" (1839), "Thoughts in Verse on Sacred Subjects" (1869). Häntä pidetään yhtenä Englannin hienoimmista laulujen kirjoittajina. Kerrotaan, että hänen kuolemansa jälkeen hänen papereittensa joukosta löytyi tuhansia kirjeitä ihmisiltä eri puolilta maailmaa, joissa he kirjoittivat mitä Elliotin virsi "Just as I am” oli merkinnyt heille.
Ellotin tuotannosta tunnetaan parhaiten virsi "Just as I am”, joka on vuodelta 1834 ja  ilmestyi "The Invalid’s Hymn Book -kirjassa". Virsi on suomeksi muutamassa virsi-ja laulukirjassa.
Ruotsin kirkon virsikirja, virsi 222 "Kyyn tällaisena luoksesi", (Suom. Niilo Rauhala 1998 Betty Ehrenborg-Possen ruotsinkielisen tekstin (1853) pohjalta)
Seurakunta laulaa, laulu 223 "Käyn tällaisena luoksesi (Suom. Niilo Rauhala 1998)
Hengellinen laulukirja, laulu 257 "Käyn tällaisena turviisi"
Pelastusarmeijan laulukirja, laulu 34 "Käyn tällaisena turviisi".
Turun ja Kaarinan seurakuntayhtymä

Turun ja Kaarinan seurakunnat. 


1. Tuomiokirkkoseurakunta


2. Mikaelinseurakunta


3. Martinseurakunta


4. Henrikinseurakunta


5. Katariinanseurakunta


6. Maarian seurakunta


7. Paattisten seurakunta


8. Kaarinan seurakunta


9. Piikkiön seurakunta.


Lisäksi Turun ruotsalainen seurakunta toimii koko Turun kaupungin alueella (1-7).
Turun ja Kaarinan seurakuntayhtymä on Suomen evankelis-luterilaisen kirkon paikallinen hallintoyksikkö, johon kuuluvat Turun ja Kaarinan alueella sijaitsevat seurakunnat. Näitä ovat Turun tuomiokirkkoseurakunta, Turun Mikaelinseurakunta, Turun Martinseurakunta, Turun Henrikinseurakunta, Turun Katariinanseurakunta, Maarian seurakunta, Paattisten seurakunta, Turun ruotsalainen seurakunta, Kaarinan seurakunta sekä Piikkiön seurakunta. Kaksi viimeksi mainittua sijaitsevat Kaarinan kaupungin alueella. Ruotsinkielinen seurakunta toimii sekä Turun että Kaarinan alueella.
Vuoden 2024 lopussa Turun ja Kaarinan seurakuntayhtymän seurakuntiin kuului yhteensä 136 448 jäsentä, mikä oli noin 56,2 prosenttia alueen asukkaista. Jäsenmäärä on 2000-luvulla ollut laskussa: vuoden 2000 lopussa jäseniä oli 162 005, vuoden 2010 lopussa 151 383 ja vuoden 2020 lopussa 141 951.
Hallinto ja luottamuselimet

Yhtymän seurakunnat ovat toiminnallisesti itsenäisiä yksiköitä, joita kutakin johtaa kirkkoherra yhdessä seurakuntaneuvoston kanssa. Joka neljäs vuosi järjestettävissä seurakuntavaaleissa valitaan sekä seurakuntaneuvostot että seurakuntayhtymän yhteinen kirkkovaltuusto siten, että äänestäjä täyttää kumpaakin varten erillisen äänestyslipun.
Seurakuntayhtymän korkein virkamies on hallintojohtaja. Seurakuntayhtymä huolehtii keskitetysti mm. seurakuntien taloudesta, henkilöstöhallinnosta, kiinteistöistä, hautausmaista, kirkonkirjojen pidosta, viestinnästä ja tietohallinnosta. Lisäksi jotkin seurakunnalliset toimintamuodot on Turussa ja Kaarinassa keskitetty yhtymän alaisuuteen; näitä ovat mm. perheneuvonta, sairaalasielunhoito, kriminaali- ja päihdetyö, vammaistyö, oppilaitostyö ja yhteiskunnallinen työ. Lapsi- ja nuorisotyö toimii pääosin seurakuntatasolla, mutta niitä tukee ja koordinoi yhteinen kasvatusasiain keskus.
Leirikeskukset

Turun ja Kaarinan seurakuntayhtymä omistaa kolme suurta ja korkeatasoista leirikeskusta: Kunstenniemessä ja Heinänokassa järjestetään lähes kaikki Turun ja Kaarinan rippikoululeirit, Sinapin leirikeskuksessa järjestetään pääosin erilaisia diakonisia leirejä, kuten eläkeläis- ja perheleirejä. Lisäksi Kaarinan Harvaluodon saaressa on Pyölinrannan kesäkoti.
Historia

Turun tuomiokirkkoseurakunta on ollut olemassa jo 1200-luvulla.  Myös sen läheisyydessä mutta alkujaan maaseudulla sijainneet Kaarinan, Maarian ja Piikkiön seurakunnat on perustettu jo keskiajalla. Kuusiston seurakunta erotettiin Piikkiöstä alun perin kappeliseurakuntana vuonna 1653 ja itsenäisenä seurakuntana vuonna 1914, mutta liitettiin Kaarinan seurakuntaan vuonna 1954.  Paattisten seurakunta perustettiin Maarian seurakuntaan kuuluneena kappelina vuonna 1690 ja muutettiin itsenäiseksi seurakunnaksi vuonna 1937.
Turun tuomiokirkkoseurakunta jaettiin vuonna 1695 suomen ja ruotsinkieliseen seurakuntaan, mutta vuonna 1844 ne jälleen yhdistettiin. Vuonna 1921 seurakunta jaettiin Turun ruotsinkieliseen seurakuntaan sekä suomenkielisiin Turun tuomiokirkko-, Mikaelin- ja Martinseurakuntiin. Niillä oli kuitenkin yhteinen talous ja keskushallinto, minkä vuoksi niitä kutsuttiin yhteistalousseurakunniksi. Martin seurakuntaan liitettiin vuonna 1959 myös Kakskerran seurakunta. Henrikin seurakunta perustettiin vuonna 1963.
Vuonna 1939 Turkuun liitettiin osa Kaarinan ja vuonna 1943 osa Maarian kunnasta. Turkuun tällöin liitetyillä alueilla sijaitsivat myös Kaarinan ja Maarian seurakuntien vanhat kirkot. Kaarinan ja Maarian seurakuntien alueet pysyivät kuitenkin ennallaan siten, että niihin kuuluivat sekä Turkuun liitetyt alueet että näiden kuntien jäljelle jääneet osat. Vuonna 1967 Turkuun liitettiin loputkin Maarian kunnasta, vuonna 1973 myös Paattinen, jolloin samalla Paattisten seurakuntakin liittyi Turun seurakuntayhtymään. Kaarinan entinen alue jaettiin vuonna 1991 myös seurakunnallisesti niin, että sen Turkuun kuuluneesta osasta muodostettiin nykyinen Katariinanseurakunta, kun taas Kaarinan kunnan puoleisesta osasta muodostui nykyinen Kaarinan seurakunta.
Aiheesta muualla

Turun ja Kaarinan seurakuntayhtymä
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
1400-luvun puolivälin tienoilla rakennettu, nykyisin Turun Katariinanseurakunnalle kuuluva Pyhän Katariinan kirkko Turussa. Historiansa aikana kirkko on vaihtanut nimeä, seurakuntaa ja sijaintikuntaa. Ennen vuotta 1991 kirkon nimi oli Kaarinan kirkko ja se oli Kaarinan seurakunnan kirkko.
Focus (yhtye)

| Focus |
| --- | --- |
 Focus vuonna 1974.
Tiedot
Toiminnassa:  1969–1978, 1985, 1990, 1999, 2001–
Tyylilaji:  progressiivinen rock
Kotipaikka:  Amsterdam, Alankomaat
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Thijs van Leer, kosketinsoittimet, huilu, laulu   Niels van der Steenhoven, kitara   Bobby Jacobs, basso   Pierre van der Linden, rummut  
Levy-yhtiö:  Sire Records   Atco   EMI   I.R.S. Records  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Focus on progressiivista rockia soittava alankomaalainen yhtye, joka perustettiin vuonna 1969 Amsterdamissa.