stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Eliisa Pitkäsalo
Monografiat, väitöskirjat ja muut opinnäytteet

Pitkäsalo, Eliisa: Sankareita ja tarinoita: Kalevalaiset henkilöhahmot Johanna Sinisalon romaanissa Sankarit. Väitöskirja, Jyväskylän yliopisto 2009. (PDF)
Pitkäsalo, Eliisa: Kalevalaiset sankarit nykymaailman menossa: Tutkimus Johanna Sinisalon kirjasta Sankarit.  (Nykykulttuurin tutkimuskeskuksen julkaisuja 104)  Jyväskylä:  Jyväskylän yliopisto, 2011.  ISBN 978-951-39-4466-7  Verkkojulkaisu (PDF).
Pitkäsalo, Eliisa: Koira vieköön ja hitto soikoon. Suomalaisen ja käännetyn kaunokirjallisuuden päivittelylisät (Arkistoitu – Internet Archive). Valinnaisten syventävien opintojen tutkielma, Tampereen yliopisto 2014. (PDF)
Pitkäsalo, Eliisa: Kahtiajakautuneisuus Mihály Babitsin pienoisromaanissa A gólyakalifa. Pro Gradu -tutkielma, Jyväskylän yliopisto 1998.
Aiheesta muualla

Vittu on myöhempi tulokas - Kirosanat suomalaisessa kirjallisuudessa - Yle.fi, Kulttuuricocktail
Väinö Keinänen

Viipurilaisia arkkitehteja kahvilla Otto-Iivari Meurmanin kesähuvilalla 1936. Vasemmalla Meurman, portailla Nordström, Fraser, Viiste, Keinänen ja Jalmari Lankinen.
Väinö Olof Keinänen (4. heinäkuuta 1879 Helsinki – 13. heinäkuuta 1948 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti.
Henkilöhistoria ja ammattiura

Keinäsen vanhemmat olivat lyseonopettaja, taidemaalari Sigfrid August Keinänen ja Charlotta Wilhelmina Salenius ja puoliso vuodesta 1918 Hilja Matilda Katarina Vikstedt. Hän pääsi ylioppilaaksi 1899 Helsingin reaalilyseosta ja valmistui 1903 arkkitehdiksi Polyteknillisestä opistosta. Keinänen työskenteli aluksi Helsingissä eri arkkitehtitoimistoissa ja toimi myös opettajana Taideteollisuuskoulussa. Hän oli Viipurin käsityöläiskoulun opettajana ja johtajana 1914–1918 sekä Suomen sahateollisuuskoulun opettajana 1921–1928 ja 1932–1939. Keinänen toimi Viipurin kaupunginarkkitehtina 1928–1932 Paavo Uotilan jälkeen ja sen sitten yksityisenä arkkitehtina. Viipurin kaupunginarkkitehtina häntä seurasi Uno Ullberg.
Töitä

John Lindgrenin (Linnamon) liiketalo, Viipuri 1911, 1912 ja 1916
Rakennusmestari Massisen kerrostalo, Kannaksenkatu 13, Viipuri 1913
Kreikkalaiskatolisen Ristimäen hautausmaan siunauskirkko, Viipuri 1915
Osuukaupan talo, Käkisalmi 1917
Aunuksen retkellä kaatuneiden sankaripatsas, Antrea 1920- tai 1930-luvulla
Luterilainen kirkko, Vuoksenranta 1922, vihittiin käyttöön 1935
Karjalankulman talo, Lappeenranta 1927
Arvi A. Karisto Oy:n kirjapainotalo, Hämeenlinna 1928, nykyisin Hämeenlinnan oikeustalo
Viipurin ammattikoulu, Koivistonkatu 3, Viipuri 1930
Viipurin kaupungin vesitorni, 1930
Viipurin linja-autoasema, 1930
Tuberkuloosisairaala, Viipuri, 1930
Sorvalin kansakoulu, Viipuri 1931
Maaskolan vanhainkodin asuntola, Viipuri 1932
Uuraan ja Monrepon kansakoulut, Viipuri 1932
Viipurin linja-autoasema, 1932
Pukukeskuksen tehdasrakennus, Viipuri 1935
As. Oy Brahenlinna, Pantsarlahdenkatu 6, Viipuri 1937
Linnankatu 49, Viipuri 1938
Töitä > Kuvia muistomerkeistä

Vapaussodan muistomerkki, 1919, Parikkala.
Vapaussodan muistomerkki, 1922, Parikkala (Uukuniemi).
Kirjallista tuotantoa

Nimellä W. Keinänen:
Puumiehen rakennusoppi : lyhyt oppikirja rakennusopissa : ammattikouluja sekä itseopiskelua varten. WSOY 1925
Lyhyt rakennusopin tietokirja : ammattikouluja sekä itseopiskelua varten. WSOY 1930
Rakennusopin tietokirja ammattikouluja sekä itseopiskelua varten 1, Perustustyöt ja kivirakenteet. 3. muutettu painos WSOY 1943, 4. painos 1949
Rakennusopin tietokirja : ammattikouluja sekä itseopiskelua varten 2, Puurakenteet ja katon kattaukset. 3. muutettu painos WSOY 1943, 4. painos 1949
Rakennusopin tietokirja ; esipuhe arkkitehti Panu Kaila. 5. painos (vuoden 1949 painoksen näköispainos) WSOY 2001, 6. painos (vuoden 1949 painoksen näköispainos) 2006
Plano-kulttuurit

Plano-kulttuurit ("tasankokulttuurit") vallitsivat kivikaudella Pohjois-Amerikassa 11 500–9 000 vuotta sitten Folsomin kulttuurin jälkeen. Ne olivat tyypillisiä myöhäisen kivikauden metsästäjä-keräilykulttuureita. Planon aikana eri kulttuurit olivat erilaisia, mikä viittaa kilpailevien heimojen kehittymiseen.
Plano-kulttuureissa metsästettiin mm. alussa pitkäsarvista biisonia, myöhemmin tavallista biisonia piikivikärkisin keihäin. Muita metsästettäviä eläimiä olivat muun muassa antilooppi, hirvi, peura ja kojootti.

Planon piikiviset keihäänkärjet olivat monesti pitkiä, kapeita ja hyvin taitavasti tehtyjä, taitavammin kuin koskaan aiemmin Amerikan historiassa, mutta saattoivat olla karkeitakin.
Plano-kulttuurit kehittyivät eri alueilla eri tahdissa. Plano-kulttuurit heikkenivät noin 9000 vuotta sitten arkaaisen kauden alkaessa ja ilmaston muuttuessa jääkauden jälkeen.
Plano-kulttuuri

Plano-kulttuureissa oli monenlaisia liikkuvuus- ja elintapoja. Biisoninmetsästykseen keskittymisen sijaan Plano-intiaanit metsästivät biisonien lisäksi monie pienempiä eläimiä ja myös keräilivät kasveja sekä kalastivat.
Plano syntyi jääkauden päättyessä noin 10 000 radiohiilivuotta sitten Pohjois-Amerikan preeria-alueella. Arkaaisen kauden alussa Plano-intiaanit alkoivat asettua entistä enemmän paikoilleen. Paleointiaanien Planon vaikutus ulottui Kanadan Luoteisterritorioista Meksikon lahteen. Jäätikkö oli vetäytynyt monilta alueilta, ja Agassizjärvi Kanadan keskiosissa kutistunut huomattavasti. Kivenkäsittelytaito oli kehittynyt valtavasti, ja kivisten keihäänkärkien työstämiseen käytettiin huomattavasti aikaa ja vaivaa.
Esimerkiksi Agate Basinin keihäänkärjet olivat erittäin hyvin tehtyjä, pitkiä ja kapeita.
Planon alalajeja olivat eri paikoissa ja eri aikoina esimerkiksi Alberta, Cody, Frederick, Eden, Scottsbluff, Meserve, Milnesand, Browns Valley, Portales, Angostura, Agate Basin 10 500–9 500 radiohiilivuotta sitten, Hanna, Duncan, Midland, Hell Gap, Cascade, Plainview ja Dalton. Nykyään sanotaan Scottsbluffiksi 10 500–9 500  vuotta sitten kukoistaneita Albertan, Scottsbloffin, Firstviewin ja Codyn kulttuureja.
Kanadan alueen Pohjois-Indianan varhaisia kulttuureja olivat Gainey, Barnes, Holcombe, Hi-Lo ja Agate Basin. Tällä alueella oli monia erilaisia kärkityyppejä. Manitobassa vallitsi Pohjois-Plano 8 000–6 000 vuotta sitten ja samaan aikaan itäinen Plano Caribou Lakessa.
Plano päättyi Suurten tasankojen alueella ilmastomuutoksen ja Tasangon arkaaisten kulttuurien ilmestymiseen 9 950–8 950 BP. tai viimeistään 7600 radiohiilivuotta sitten.
Tasangoista itään itäisen Pohjois-Amerikan paleointiaanit metsästivät harvoin mastodonttia, pikemminkin karibua, valkohäntäpeuraa, hirveä, pienriistaa, kalaa ja monia kasveja. Itä-Arkaainen kulttuuri alkoi liukumalla sikäläiistä paleointiaaneista 8 950–7 950 BP..
Plano-kulttuuriin liittyviä kulttuureja

Midland-kärki
12 500–12 350 vuotta sitten
10 750–10 350 radiohiilivuotta sitten
Agate Basin-kärki
15 000?–10 510 vuotta sitten
10 500–9 500 radiohiilivuotta sitten
Hell Gap-kärki
11 160–10 500 vuotta sitten
10 000–9 600 radiohiilivuotta sitten
Milnesand-kärki
11 300–10 500 vuotta sitten
10 290–9 300 radiohiilivuotta sitten
Black Rock Concave Base-kärki
9 980–7 790 vuotta sitten
9 000–7 000 radiohiilivuotta sitten
Rio Grande-kärki
11 160–10 500 vuotta sitten
10 000–9 600 radiohiilivuotta sitten
Scottsbluff Technological Complex
10 500–9 500 vuotta sitten
8 450–9 450 radiohiilivuotta sitten
"Cody Technological Complex"
9 300–8 100 radiohiilivuotta sitten
8 800–10 500 vuotta sitten
"Alberta Technological Complex"
10 100–9 900 radiohiilivuotta
11 100–11 200 vuotta sitten
"Alberta-Cody Technological Complex"
10 100–9 800 radiohiilivuotta sitten
11 000–11 200 vuotta sitten
Firstview
10 500–9 500 vuotta sitten
8 450–9 450 radiohiilivuotta sitten
Plano-kulttuurin seuraajia

Western Stemmed (Lake Mojave, S. Dieguito , Jay)
10 800–7 000 radiohiilivuotta sitten
Pinto 9 500–3 500 radiohiilivuotta sitten
Great Basin Notsched Elko/Northern/Sudden/San Rafael 9 000–3 600 vuotta sitten
Bajada 8 200–6 000 radiohiilivuotta sitten
San Jose 6 000–3 500 radiohiilivuotta sitten
Myöhempiä, 0–3 500 radiohiilivuotta sitten
Chiricahua
Cortaro
Gypsum
Armijo
Aiheesta muualla

CASTS Stine Age Artifacts
Radiocarbon datings (Arkistoitu – Internet Archive)
Paleoindians
Kazan

| Kazan Казань • Казан • Qazan • قازان |
| --- | --- |

 lippu:  vaakuna
 Tatarstanin tasavalta Venäjällä, alla kaupungin sijainti tasavallassa
 Kazan
 Koordinaatit: 55.7956°N, 49.1109°E 
Valtio:   Venäjä
Tasavalta:   Tatarstan
Arvio perustamisvuodesta:  1005
Hallinto:  
 – Pormestari:  Ilsur Metšin
Väkiluku (2023):  1 314 685
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK) 
Suuntanumero(t):  +7 843
 
 www.kzn.ru 
 Kaupunkipäivä: 30. elokuuta 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kazan (ven. Казань, tat. Казан, Qazan, قازان) on Tatarstanin tasavallan pääkaupunki ja yksi koko Venäjän federaation suurimmista kaupungeista. Se on suuri teollisuuden, kaupan, liikenteen ja kulttuurin keskus ja myös tataarikulttuurin tärkein keskus. Kazan sijaitsee Volga- ja Kazanka -jokien (Qazansu) yhtymäkohdassa keskellä Venäjän Euroopan-puoleista osaa. Kazanin Kreml liitettiin Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 2000.
Kazanin uskotaan olevan perustettu alun perin joko 1200-luvulla, tai jo aikaisemmin, 900-luvulla. Kazan on merkittävä kulttuuri- ja koulutuskeskus. Sitä on kuvailtu Venäjän 'kolmanneksi pääkaupungiksi', jonka omintakeinen historia ja kulttuuri tuo vuosittain yhä enemmän vierailijoita myös ulkomailta.
Vuoden 2023 väestönlaskennassa Kazanissa oli 1 314 685 asukasta. Kazanin enemmistöuskonnot ovat sunnalainen islam ja ortodoksinen kristinusko. Kaupungin muslimiväestön muodostaa enimmäkseen aluetta historiallisesti asuttaneet turkkilaiset tataarit, jotka ovat nykyisin noin puolet sen väestöstä (48–55%). Kazan on tataarien kulttuurikeskus, mutta heitä asuu merkittävästi myös muualla Venäjän alueilla sekä sen ulkopuolella.
Etymologia

Q-kirjain nimessä "Qazan" on soinniton uvulaarinen klusiili, eli niin sanottu takainen k-äänne, mikä tulee arabialaisesta ق (qāf).
Kaupungin nimi tarkoittaa tataariksi 'kattila / pata'. Sen on ehdotettu juontavan juurensa prototurkkilaiseen *kaŕgan, ja samankaltaista ilmenee muiden nykyturkkilaisten kielten lisäksi myös esimerkiksi persian kielessä ( خاژغان, xâžğân; 'vedenkeitin').
Yhden legendan mukaan Volgan Bolgarian hallitsijan Ğabdullan pojan yrittäessä ottaa joen rannasta vettä pataansa, hän pudottikin se niin, että se upposi jokeen. Tästä tulisi myös joen nimi Qazansu (su = 'vesi / joki'). Vastaavia legendoja on lopulta kymmeniä.
Historia

Alkujaan Kazanin, eli niin sanotun 'vanhan Kazanin' (İske Qazan) uskotaan olleen perustettu 1200-luvulla Mongolien hyökkäyksen aikaan. Perustajiksi on tataarikirjallisuudessa nimetty veljekset Altınbäk ja Ğalimbäk. Se, että oliko perustajat Kultaisen ordan 'tataareja vai Volgan Bulgarian bolgaareja jakaa mielipidettä. On kuitenkin myös mahdollista, että kaupunki olisi perustettu jo tätä ennen, yli 1000 vuotta sitten. Tämä teoria pohjautuu arkeologisiin löydöksiin, jotka sisältävät kolikon 900-luvulta, sekä muurauksen ja puisen kaupunkiaidan jäännöksiä, käsitöitä ja välineitä (unkarilaistyyppisiä naisten helmiä, jne).
1400-luvulla kun Kultainen orda hajosi, Kazanista tuli kaanikunnan pääkaupunki. Siitä muodostui tärkeä kauppakeskus, jossa pidettiin vuosittaisia messuja ja kehitystä koki etenkin keramiikka-, nahkatavaroiden ja aseiden tuotanto.
Kazanin piirityksen seurauksena vuonna 1552 tsaari Iivana Julma valloitti kaupungin. Tämän jälkeen lähes kaikki tataarien moskeijoista ja kirjastoista poltettiin. Iso osa tataareista sai surmansa. Kazaniin rakennettiin uudelleen vuosina 1766-1770 Katariina Suuren valtuudella ja asukkaiden lahjoituksilla moskeija, nimeltään Märcani.
Vuonna 1774 Jemeljan Pugatšovin kapinan aikaan tehtiin hyökkäys Kazaniin. Pugatšovin joukoissa oli kokonaisuudessaan noin 85,000 tataaria. Tunnettuja näistä on eversti Bäxtiyär Qanqayev. Vuonna 1928 julkaistiin ensimmäiseksi tataarielokuvaksi kutsuttu Bulat-Batır, joka keskittyy kapinaan ja on kuvattu Kazanissa.
Venäjän vuoden 1905 vallankumouksen jälkeen tataarien annettiin rakentaa Kazanista heidän kulttuurillinen keskus. Ensimmäinen tataarinkielinen lehti ja teatteri syntyivät. 1917 Kazanista tuli Idel-Uralin pääkaupunki. Valtio oli olemassa kuitenkin vain alle vuoden ajan. 1920 kaupungista tuli Tatarstanin Neuvostotasavallan pääkaupunki. Toisen maailmansodan aikana kaupunkiin evakuoitiin monia varusteluteollisuuslaitoksia.lähde?
Nykyisin Kazan tunnetaan merkittävänä kulttuuri- ja koulutuskeskuksena. Kazanin federaatioyliopisto perustettiin vuonna 1804. Tunnettuja siellä opiskelleita ovat Leo Tolstoi, säveltäjä M. A. Balakirev ja Vladimir I. Lenin.
Historia > Kazan -ilmiö

"Kazan -ilmiö" (Казанский феномен, Kazanskiy fenomen) oli paikallisen lehdistön käyttämä termi 1970–1980 -luvuilla kaupungissa tapahtuvasta katujengitoiminnasta. Sen runsauden vuoksi "Kazanista tuli teini-ikäisen rikollisuuden symboli, joka saavutti mainetta yhtenä Neuvostoliiton rikollisista pääkaupungeista". Merkittävänä Kazan -ilmiön alullepanijana pidetään jengiä nimeltään "Tjap-Ljap" (Тяп-Ляп), jonka johtajana toimi "määräilevä, kostonhimoinen ja vahva Džavdat "Džavda" Hantimirov".
Vuonna 2023 ensi-iltansa sai tv-sarja "Pojan sana: Verta asfaltilla" (Слово пацана. Кровь на асфальте), joka keskittyy Kazanin katujengeihin. Sarjasta tuli maan katsotuimpia aiheuttaen nuorison keskuudessa halun matkia sen hahmojen vaatetusta ja slangia sekä kiinnostumaan Kazan -ilmiön historiasta. Sarjan yksi päänäyttelijöistä, tataaritaustainen Ruzil Minekajev (s. 1999) saavutti sen myötä hetkessä "koko Venäjän suosion".
Väestö

Kazanin väestöstä vuonna 2010 on venäläisiä 48,6 %, tataareja 47,6 %.
Väestö > Väkiluvun kehitys

| --- | --- |
 1550 – 50 000lähde?  1708 – 40 000  1811 – 53 900  1830 – 43 900  1840 – 45 343  1859 – 60 600  1863 – 63 100  1883 – 140 000  1897 – 129 959  1914 – 194 200  1917 – 206 600  1926 – 179 000:  1931 – 200 900   1939 – 398 000lähde?  1959 – 646 806  1970 – 868 537  1979 – 992 675  1989 – 1 094 378  1997 – 1 076 000  2002 – 1 105 280  2008 – 1 120 200  2009 – 1 130 717  2010 – 1 143 535
Ilmasto

Kazanissa on Köppenin ilmastoluokituksen mukaan lämminkesäinen mannerilmasto. Vuoden keskilämpötila on noin 4 °C ja keskimääräinen sademäärä 530 millimetriä. Heinäkuu on lämpimin kuukausi. Silloin vuorokauden keskilämpötila on noin 20 °C. Viilein kuukausi on tammikuu, jolloin keskilämpötila on noin –13 °C. Sateisin kuukausi on kesäkuu, jolloin sataa keskimäärin noin 70 millimetriä. Maaliskuu puolestaan on kuivin kuukausi. Silloin keskimääräinen sadanta on 24 millimetriä.
Urheilu

Kazanilaiset palloiluseurat kuuluvat Venäjän viime vuosien menestyneimpiin. Kaupungin jalkapalloseura FK Rubin voitti Venäjän valioliigan vuosina 2008 ja 2009. Jääkiekkojoukkue Ak Bars Kazan puolestaan voitti KHL:n mestaruuden sen kahdella ensimmäisellä kaudella 2009 ja 2010. Jääpalloseura Dynamo-Kazan voitti Venäjän mestaruuden 2011. Lentopalloseura VK Zenit-Kazan on Venäjän mestari vuosilta 2007 ja 2009, ja koripalloseura UNIKS Kazan voitti lajinsa Venäjän mestaruuden 2011.lähde?
Kazanissa järjestettiin talvella 2005 ja 2011 jääpallon maailmanmestaruuskilpailut. Kazanissa järjestetään vuoden 2013 kesäuniversiadit, ja kaupunki on yksi vuoden 2018 jalkapallon MM-kisojen isäntäkaupungeista.
Kazanin keskustaa.
Kazanin federaatioyliopisto.
Teatteri joen rannalla.
Kaikkien uskontojen pyhäkkö.
Kazanin rautatieasema.
Matkustajien laivaterminaali.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kazan Wikimedia Commonsissa
Kazan (venäjäksi)
Youtube – Kazan panorama
| n k Maantieteellisen Euroopan yli miljoonan asukkaan kaupungit |
| --- | --- |
 Barcelona  Belgrad  Berliini  Birmingham  Budapest  Bukarest  Bryssel  Donin Rostov  Hampuri  Harkova  Istanbul1  Kazan  Kiova  Köln  Lontoo  Madrid  Milano  Minsk  Moskova  München  Nižni Novgorod  Odessa  Pariisi  Perm  Pietari  Praha  Rooma  Samara  Sofia  Tbilisi  Ufa  Varsova  Volgograd  Voronež  Wien 
1Sijaitsee sekä Euroopassa että Aasiassa
Pääkaupunki: Kazan (Qazan)


Agryz (Ägerce) |
Almetjevsk (Älmät) | 
Arsk (Arça) |
Aznakajevo (Aznaqay) |
 Bavly (Bawlı) |
Bolgar (Bolğar) |
Bugulma (Bögelmä) | 
Buinsk (Bua) |
Jelabuga (Alabuğa) | 
Laiševo (Layış) |
Leninogorsk |
Mamadyš (Mamadış) |
Mendelejevsk (Mendeleyev)  |
Menzelinsk (Minzälä) |
 Naberežnyje Tšelny (Yar Çallı) | 
 Nižnekamsk (Tübän Kama) |
Nurlat |
Tetjuši (Täteş) |
 Tšistopol (Çístay) | 
Zainsk (Zäy) |
Zelenodolsk (Yäşel Üzän)
Agryz •
Aksubajevo •
Aktanyš •
Aleksejevskoje •
Alkejevo •
Almetjevsk •
Apastovo •
Arsk •
Atja •
Aznakajevo •
Baltasi •
Bavly •
Bugulma •
Buinsk •
Drožžanoje •
Jelabuga •
Jutaza •
Kaibitsy •
Kazan •
Kamskoje-Ustje •
Kukmor •
Laiševo •
Leninogorsk •
Mamadyš •
Mendelejevsk •
Menzelinsk •
Musljumovo •
Naberežnyje Tšelny •
Nižnekamsk •
Novošešminsk •
Nurlat •
Pestretsy •
Rybnaja Sloboda •
Saby •
Sarmanovo •
Spas •
Tetjuši •
Tjuljatši •
Tšeremšan •
Tšistopol •
Tukai •
Verhi Uslon •
Vysokaja Gora •
Zainsk •
Zelenodolsk
"Qazan" kirjoitettuna tataarin arabialaisilla aakkosilla (قازان) taruolento "Zilantin" (cılan) muotoon. Tämä siivekäs käärme mainitaan Kazanin perustamista koskevissa legendoissa.
Kazan vuonna 1767.
Tatarstanin lippu
Keijo

| Keijo |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  21. helmikuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  8. tammikuuta
Vastineita eri kielissä:  Alf
Nimen alkuperä:  keijukainen
Infobox OKNimi-testi OK: 
Keijo on suomalainen miehen etunimi. Se on tiettävästi käännös ruotsalaisesta nimestä Alf, joka tarkoittaa keijukaista, skandinaavisessa mytologiassa esiintyvää pientä, ihmishahmoista mutta siivekästä ja lentävää olentoa. Tämän takia suomenkielisessä nimipäiväkalenterissa Keijo on 21. helmikuuta, samana päivänä, jona suomenruotsalaisessa nimipäiväkalenterissa on Alf. Keijo otettiin almanakkaan vuonna 1908. Suomen ortodoksinen kalenteri yhdistää Keijon Gennadiin äänneasun perusteella. Keijon ja Gennadin välillä ei kuitenkaan ole etymologista yhteyttä.
Vuoden 2019 loppuun mennessä nimi Keijo on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu 16 647 miehelle ja noin 20 naiselle. Keijo on tyypillinen 1940–1960-luvulla syntyneiden suomalaismiesten etunimi. Tuolloin se löytyi Suomen 35 suosituimman etunimen joukosta. Sittemmin nimen suosio on huomattavasti laskenut: vuosina 1940–1959 Suomessa nimettiin 8 273 Keijoa ja vuosina 1960–1979 vielä 3 509, mutta vuosina 1980–1999 enää 727, ja uudella vuosituhannella vuoden 2019 loppuun mennessä Keijo-nimi on Suomessa annettu vasta 122 henkilölle. Ennen vuotta 1900 nimi oli annettu seitsemälle henkilölle.
Keijoa on muunneltu muotoihin Kepa, Kepo ja Keppa, Kaakkois-Suomessa Keke, Keki ja Keku.
Kuvitteellisia Keijoja

Keijo, haamu Pac-Man-pelisarjassa
Keijo "Keke" Naukkarinen, televisiosarjassa Salatut elämät
Nimen muita merkityksiä

Keijo, suomalainen olutmerkki.
Kaupunki

Kaupungin vilskettä Helsingissä, joka on Suomen suurin kaupunki ja samalla maan pääkaupunki.
Ilmakuva Chicagosta Yhdys­valloista. Kaupungin keskustaan on sijoitettu korkeita rakennuksia.
Kaupunki voidaan määritellä väestökeskittymäksi, jossa asutus on kaupunkia ympäröivää maaseutua selvästi tiheämpää. Yleispätevän määritelmän antaminen on käytännössä vaikeaa, sillä kaupunkikäsite ei ole kaikissa maissa yhteneväinen.
Yleisellä tasolla kaupunki voidaan kuitenkin määritellä suunnitelmallisesti rakennetuksi asutuskeskukseksi, jolla on tavallisesti oma, itsehallintoon perustuva hallintojärjestelmä. Kaupungit ovat hallinnon, kirkon, oikeuslaitoksen, sivistyksen ja kaupan keskuksia.
Kaupunkeja on ollut olemassa jo tuhansia vuosia. Länsimainen kaupunkikulttuuri sai alkunsa antiikin Kreikan itsenäisistä kaupunkivaltioista. Rooman valtakunta rakennutti uusia kaupunkeja myös kaikkiin provinsseihinsa ja levitti siten kaupunkisuunnittelun malleja Eurooppaan. Ristiretkien aikana uusia kaupunkeja syntyi muun muassa linnojen, kirkkojen ja luostareiden yhteyteen. Teollistumisen aikana syntyi teollisuuskaupunkeja, kun koneteollisuus keskittyi kaupunkeihin.
Kaupungin erottaa maaseudusta usein hallinnollinen rajalähde?. Kaupunkien asukkaiden elinkeinoja ovat lähinnä jalostus ja palvelut. Maatalous on kaupunkialueilta joutunut väistymään asuntojen ja tuotantolaitosten tieltä. Kaupungit ovat talousalueidensa keskuksia, ja niissä sijaitsee maaseutua enemmän hallinnon, terveydenhoidon, kulttuurin ja koulutuksen palveluita.
Usean eri kaupungin kasvaessa ja sulautuessa yhteen syntyy konurbaatio. Miljoonakaupunkien talousalueista käytetään puolestaan nimitystä metropoli. Suurten metropolien yhteensulautumaa kutsutaan vastaavasti megalopoliksi.
Etymologia

Suomen sana kaupunki tulee muinaisgotlannin sanasta kaupungr, sama kuin muinaisruotsin sana köpunger ‘kauppapaikka’. Sana onkin alun perin tarkoittanut kauppapaikkaa.
Kaupunkikäsite > Suomessa

Suomessa kaupungilla tarkoitetaan perinteisesti kaupunkinimitystä käyttävää kuntaa. Kaupunki voi tarkoittaa myös tällaisen kunnan kaupunkialuetta.
Suomen ympäristökeskuksen vuosina 2011–2012 kehittämässä uudessa paikkatietopohjaisessa alueluokituksessa kaupungeiksi määritellään ne taajamat, joissa asukasmäärä on suurempi kuin 15 000. Tällaisia kaupunkiseutujaselvennä on 34 kappaletta. Tämän luokituksen mukaan joillakin suurilla kunnilla ei ole omaa keskustaajamaa: esimerkiksi Espoo ja Vantaa lasketaan tilastollisesti osaksi Helsingin keskustaajamaa. Kaupungiksi ei luokitella myöskään ison kaupunkiseudun selvästi pienempää erillistä lähitaajamaa, kuten esimerkiksi Kirkkonummea.
Kaupunkikäsite > Suomessa > Suomen kaupungistumisen historia

Keskiajalla Suomessa oli vain kuusi kaupunkia, ja kaikki ne olivat rannikolla: Turku, Viipuri, Rauma, Naantali, Ulvila ja Porvoo. Ne olivat ennen muuta kauppakaupunkeja. Ne kävivät kauppaa enimmäkseen hansakaupunkien kanssa, ja niissä pidettiin suuria markkinoita. 1350-luvulla Ruotsissa ja siis myös Suomessa tuli voimaan kaupunkilaki. Valtakunnan kaupungit jaettiin maa- ja tapulikaupunkeihin. Tapulikaupungeilla oli yksinoikeus käydä ulkomaankauppaa. Suomessa tapulikaupunkeja olivat Turku, Helsinki ja Viipuri. Suomen kaupunkien menestystä haittasi se, että kauppa oli niin voimakkaasti keskitetty Tukholmaan. Vuonna 1734 kaupunginlaki ja maanlaki yhdistettiin Ruotsin valtakunnan yleiseksi laiksi, mutta siinä säilytettiin paljon hallinnollisia eroavaisuuksia kaupunkien ja maaseudun välillä. Suomen suurin kaupunki oli Turku perustamisestaan keskiajalla aina 1840-luvulle saakka.
Suomen kaupunkiväestön osuus maan koko väestöstä alkoi kasvaa nopeasti 1880-luvulla, pääosin teollisuuden vaikutuksesta. Tuolloin jo maan suurimmaksi kaupungiksi kasvanut Helsinki alkoi erottua entistä selvemmin muista Suomen kaupungeista. Samoin teollistumisen myötä kasvanut Tampere sekä samaa kokoluokkaa olleet Turku ja Viipuri muodostivat merkittävän osan kasvavasta kaupunkiväestöstä. Kaupunkien ympärille syntyi 1800-luvulla paljon esikaupunkiasutusta, mikä aiheutti ongelmia, sillä maalaiskuntien oli vaikea huolehtia kaupunkimaisista alueista ja esikaupunkien liittäminen kaupunkeihin oli vaikeaa. Vuonna 1925 uuden lain myötä esikaupunkien liittäminen kaupunkeihin helpottui.
Suomessa kaupunkikulttuuri on suhteellisen nuorta. Lisäksi useimmat Suomen kaupungit ovat kansainvälisessä vertailussa pieniä ja arkkitehtuuriltaan askeettisia.