stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Svetlana Tširkova

Svetlana Tširkova-Lozovaja, 1984
| Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Naisten miekkailu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Naisten miekkailu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Naisten miekkailu. Olympialaiset  | Maa:   Neuvostoliitto> Naisten miekkailu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | México 1968 | floretin joukkuekilpailu |  |
|  Kultaa | München 1972 | floretin joukkuekilpailu |  |
Svetlana Tširkova-Lozovaja (s. 5. marraskuuta 1945 Tšuvassia) on entinen virolainen miekkailija ja olympiavoittaja. Hän edusti kilpaurallaan Neuvostoliittoa ja hänen aseenaan oli floretti.
Tširkova voitti florettimiekkailun joukkuekilpailussa olympiakultaa Méxicossa 1968 ja Münchenissä 1972. Jälkimmäisissä kisoissa hän miekkaili erinomaisesti, mutta finaaliin otettiin hänen tilalleen valkovenäläisen valmentajan, German Bokunin oma valmennettava Tatjana Samusenko. Venäjällä syntynyt mutta Virossa lapsesta saakka asunut Tširkova jäi palkintojenjaossa ilman kultamitalia, jollainen annettiin vain finaalissa otelleille.
Maailmanmestaruuskilpailuissa Tširkova voitti joukkuekultaa 1970 ja 1971 sekä hopeaa 1969, jolloin hän saavutti myös pronssia henkilökohtaisessa kilpailussa.
Vuonna 1969 Tširkova valittiin Viron parhaaksi naisurheilijaksi.
Saavutukset

Olympiakultaa floretin joukkuekilpailussa 1968 ja 1972
MM-kultaa floretin joukkuekilpailussa 1970 ja 1971
MM-hopeaa floretin joukkuekilpailussa 1969
MM-pronssia floretin henkilökohtaisessa kilpailussa 1969
Universiadivoitto floretin joukkuekilpailussa 1970
Tsukubō

Vakavasti otettavan komonon pidätysaseet vasemmalta oikealle: tsukubō työntösauva, sodegarami hihaantarttuja ja sasumata haarukkakeihäs
Tsukubō  (jap. 突棒, Tsukubō) oli japanilainen T-kirjaimen muotoinen salkoase, joka oli tarkoitettu pidätysvälineeksi poliisiviranomaisten käyttöön. Tsukubōssa on pitkän varren päässä isohko t-kirjaimen muotoinen raudoitettu tartuntapää, joka on varustettu naskalimaisilla rautapiikeillä, jonka vuoksi pidätettävän oli vaikea tarttua siihen ja tsukubōlla työntämiseen tai tuuppimiseen tuli lisätehoa. Tsukubōlla yritettiin saada, työntämällä tai painamalla, pidätettävä haluttuun suuntaan, jolloin hänet oli helpompi hallita ja riisua aseista. Tsukubō oli erityisesti komonon, samurailuokkaan kuulumattomien poliisiviranomaisten, käytössä Edo-kaudella. Sitä käytetään yleensä samurai-elokuvissakin
Tšitšerinin talo

Tšitšerinin talo vuodelta 1830 olevassa litografiassa.
Valokuva vuodelta 1900.
Tšitšerinin talo (ven. дом Чиче́рина, dom Tšitšerina) on klassismia edustava rakennusmuistomerkki Nevski-prospektilla Pietarissa. Vuosina 1768–1771 rakennetun talon suunnittelija on tuntematon. Aikaisemmin sen paikalla sijaitsi keisarinna Elisabetin väliaikainen palatsi.
Pietarin kenraalipoliisimestaria Nikolai Tšitšeriniä varten rakennetulla palatsimaisella talolla on huomattava rooli Pietarin keskustan kaupunkikuvassa. Sen kolmelle kadulle avautuvia julkisivuja ja pyöristettyjä kulmia koristavat kaksikerroksiset pylväiköt. Alkuperäisestä 1700-luvun lopun sisustuksesta ovat säilyneet muun muassa pyöreän kulmasalin korinttilaiset pylväät ja pilasterit.
Vuonna 1794 Tšitšerinin talon yhteyteen pystytettiin Moikan-puoleinen sivurakennus. 1800-luvun alussa talo kuului kauppias Andrei Kosikovskille, jonka aikana rakennettiin Vasili Stasovin suunnittelema Bolšaja Morskaja -kadun puoleinen siipi. Vuodesta 1858 lähtien rakennuksen omisti Jelisejevin kauppiassuku.
1800-luvulla Tšitšerinin talo oli yksi Pietarin kulttuurielämän keskuksista. Siinä ovat asuneet muun muassa arkkitehti Giacomo Quarenghi ja kirjailija Aleksandr Gribojedov. Vuosina 1919–1922 rakennuksessa toimi ”Taiteiden talo”, jossa asuivat ja työskentelivät muun muassa kirjailijat Konstantin Fedin, Veniamin Kaverin ja Mihail Zoštšenko. Vuonna 1923 avattiin elokuvateatteri, joka vuodesta 1930 lähtien tunnettiin nimellä Barrikada. 1990- ja 2000-luvuilla restauroidussa ja osittain uudelleen rakennetussa talossa toimii nykyään Taleon-hotelli.
Tšitšerinin talon osoite on Nevski prospekt 15. Lähimmät metroasemat ovat Nevski prospekt ja Gostinyi dvor.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Taleon-hotellin sivusto (venäjäksi)
Nadežda Tšižova
Maailmanennätykset

| Tulos (m) | Paikka | Pvm |
| --- | --- | --- |
| 18,67 | Sotši | 28.4.1968 |
| 19,72 | Moskova | 30.5.1969 |
| 20,09 | Chorzów | 13.7.1969 |
| 20,10 | Ateena | 16.9.1969 |
| 20,43 | Ateena | 16.9.1969 |
| 20,43 | Moskova | 29.8.1971 |
| 20,63 | Sotši | 19.5.1972 |
| 21,03 | München | 7.9.1972 |
| 21,20 | Lvov | 28.8.1973 |
| 21,45 | Varna | 29.9.1973 |
Tšokki

Tšokki (aiemmin myös Saavanvaara) oli kylä Korpiselän kunnan keskiosassa Raja-Karjalassa Viipurin läänissä Suomen Neuvostoliitolle luovuttamalla alueella. Tšokin kyläkeskus sijaitsi Korpiselän kirkonkylästä Suojärvelle johtavan maantien varrella noin 10 kilometriä kirkonkylästä itään. Tšokin naapurikyliä olivat lännessä kirkonkylä ja Hominvaara, pohjoisessa Karali ja Tšikki, idässä Kokkari ja etelässä Kilpijärvi. Tšokin eteläpuolelta virtaa Vuotsenjoki, joka on Jänisjoen vesistön latvajoki ja itäpuolelta Kilpijärvien laskujoki, joka puolestaan on Vuoksen vesistön Pielisen reitin latvajoki.
Tšokissa sijaitsi yksi Korpiselän ortodoksisen seurakunnan tsasounista. Tšokin tsasouna oli rakennettu todennäköisesti ennen vuotta 1786 ja pyhitetty Kristuksen kirkastumisen muistolle. Jo ennen sotia huonokuntoinen tsasouna kärsi vaurioita talvisodassa ja on sittemmin tuhoutunut. Tšokilla ja läheisellä Kokkarin kylällä oli yhteinen hautausmaa.
Kokkarin ja Tšokin yhteinen maamiesseura perustettiin vuonna 1922. Oma seurojentalo valmistui vuonna 1936 ja sen rakennustarpeet lahjoitti Aunuksen Puuliike Oy. Talvisodan jälkeen talo jäi Neuvostoliiton puolelle ja kun Suomi valtasi kylän takaisin 1941, totesivat kyläläiset talon olevan huonossa kunnossa. Talon korjaustyöt valmistuivat juuri ennen uutta evakkotaivalta 1944.
Historia

Tšokin kylä on perustettu 1500-luvulla ja se tunnettiin alkujaan nimellä Saavanvaara. Alue kuului tuolloin Venäjälle. Stolbovan rauhassa vuonna 1617 kylä siirtyi osana Käkisalmen lääniä Ruotsille. Heti rauhanteon jälkeen vuonna 1618 laaditussa maakirjassa ja myöhemmin vuoden 1631 maakirjassa mainitaan kylässä olleen neljä taloa. Kyläläisten sukunimien joukossa esiintyy 1600-luvulla Tšokki, joka sittemmin vakiintui koko kylän nimeksi. Ruotsin harjoittama luterilaistaminen ja raskas verotus aiheutti Käkisalmen läänin ortodoksiväestön keskuudessa laajamittaista muuttoliikettä Venäjälle. Tšokista tähän muuttajien joukkoon liittyi 27 henkeä. Kylä kärsi vaurioita 1600-luvun lopun Ruptuurisodassa ja 1700-luvun alun Suuressa Pohjan sodassa, jonka päättäneessä Uudenkaupungin rauhassa vuonna 1721 kylä siirtyi Venäjälle. Vuonna 1764 mainitaan Tšokista kaksi kantatilaa ja uudisasutukset mukaan lukien 11 viljelmää. Venäjän vallan aikana tšiipakkalaisistakin tuli lahjoitus­maa­talon­poikia. Vuonna 1812 Vanha-Suomi liitettiin Suomen suuriruhtinaskuntaan, ja vuonna 1880 Suomen valtio lunasti Korpiselän lahjoitusmaat, jonka jälkeen lahjoitusmaatalonpojista tuli kruunun vuokralaisia lampuoteja, kunnes he saivat tilat omikseen.
Talvisodassa Neuvostoliitto ei vallannut Tšokkia, mutta 1940 Moskovan rauhanehtojen mukaan se oli luovutettava Neuvostoliitolle ja kyläläiset evakuoitiin jäljelle jääneeseen Suomeen. Jatkosodan alussa 1941 kylä vallattiin takaisin ja asukkaat pääsivät jälleenrakentamaan kotejaan, mutta 1944 alueelta oli vetäydyttävä ja väestö evakuoitiin uudelleen.
Punainen Haamu

| Punainen Haamu |
| --- | --- |
 Punainen Haamu yhdessä Superapinoidensa kanssa
Luoja(t):  Stan Lee & Jack Kirby
Kustantamo:  Marvel
Ensiesiintyminen:  Fantastic Four #13 (1963)
Henkilötiedot
Oikea nimi:  Ivan Kragoff
Status:  Aktiivinen
Edelliset ryhmäsidokset:  Attuma, Myyrämies
Voimat:  Kyky muuttaa kehonsa aineettomaksi, kävellä ilmassa ja muuttua näkymättömäksi
Punainen Haamu, oikealta nimeltään Ivan Kragoff on Marvel-kustantamon sarjakuvissa esiintyvä neuvostoliittolainen superroisto. Punaisen Haamun apureina toimivat lähes aina hänen luomansa Superapinat (Mikhlo, Igor ja Peotr), jotka omaavat myös yliluonnollisia voimia. Kaikki hahmot loivat Stan Lee ja Jack Kirby. Haamu ja Superapinat esiintyvät ensi kerran vuonna 1963 Fantastic Four -lehden numerossa 13. Punainen Haamu on yhdessä apinoidensa kanssa taistellut pääasiallisesti Ihmenelosia vastaan.
Historia

Ivan Kragoff syntyi Leningradissa Neuvostoliitossa, ja vartuttuaan hän ryhtyi tutkijaksi. Hän liittyi tutkijaryhmään, joka yritti lyödä Amerikan kilpalennossa Kuuhun ja jotka olivat päättäneet vallata Kuun kommunistiseksi taivaankappaleeksi. Kragoff kasvatti kolme apinaa, Mikhlon (gorilla), Igorin (paviaani) ja Peotrin (oranki), palvelemaan itseään lennon aikana. Lähdettyään matkaan myös Ihmeneloset syöksyivät kohti Kuuta.
Koska Kragoff tiesi Ihmenelosten saaneen voimansa kosmisesta säteilystä, hän jätti tahallaan suojansa pois raketistaan. Kragoff toivoi säteilyn muuttavan hänet ja hänen apinansa yliluonnollisen voimakkaiksi olennoiksi. Näin tapahtuikin, sillä saavuttuaan Kuuhun Kragoff huomasi kykenevänsä muuttumaan aineettomaksi, Mikhlo omasi valtavat fyysiset voimat, Peotr hallitsi painovoimaa ja magnetismia (vertaa Painovoimaa ja Magnetoa) ja Igor huomasi kykenevänsä muuttamaan fyysistä muotoaan milteipä millaiseksi vain. Apinat olivat saaneet myös suuremmat hengenlahjat. Kragoff muutti nimensä Punaiseksi Haamuksi ja nimesi apinakolmikon Superapinoiksi.
Vaikka Punainen Haamu menestyi taistelussa Ihmenelosia vastaan, käänsi paikalle saapunut puolijumalalliseen Seuraajien rotuun kuuluva Uatu tilanteen ja Punainen Haamu joutui palaamaan maapallolle apinoidensa kera.
Myöhemmin Punainen Haamu yritti lisätä voimiaan suuremmiksi kosmisen säteilyn avulla, mutta huomasikin juuttuneensa aineettomaan tilaansa. Hän kaappasi apinoidensa avulla Anthony Starkin ja pakotti tämän rakentamaan laitteen, jonka avulla hän vapautuisi olotilastaan. Sivuvaikutuksena Haamun atomit kuitenkin alkoivat hajaantua ja hän hajosi olemattomiin. Tahdonvoimallaan Haamu kuitenkin sai kehonsa jälleen kasaan vaikka pysyikin edelleen aineettomana.
Kuukausia myöhemmin Herra Fantastinen matkusti avaruuteen tutkimaan miten palauttaisi menetetyt voimansa. Herra Fantastisen tietämättä myös Punainen Haamu piileskeli koneessa. Tutkiessaan kosmista säteilyä Punainen Haamu hyökkäsi Herra Fantastisen kimppuun ja säteilyannos palautti hänen voimansa entiselleen. Samalla hän sai kyvyn muuttaa lähellään olevia esineitä myös aineettomiksi.
Myöhemmin Superapinat saavuttivat huomattavasti suuremman älykkyystason tuntemattomista syistä johtuen samalla kun Punainen Haamu taantui lapsen tasolle. Superapinoiden voimat olivat myös fuusioituneet niin, että jokainen niistä kykeni käyttämään toistensa voimia. Apinat yrittivät luoda tappavan viruksen jolla tuhota ihmiskunta, mutta Herra Fantastinen lopetti tämän uhan.
Ultimate Punainen Haamu

Ultimate Marvel-jatkumossa Punainen Haamu ei omaa voimiaan eikä apinoitaan. Hän on Siperiassa laboratoriotaan pitävä julma tiedemies, joka yrittää saada Misha-nimisen karhun puhumaan.
Voimat ja varusteet

Punainen Haamu omaa ikäisensä, aktiivisesti harjoittelevan miehen fyysiset voimat. Hän on nerokas tiedemies ja harjaantunut robotiikassa, genetiikassa sekä fysiikan eri osa-alueilla. Tämän lisäksi Punainen Haamu on tutkinut lukuisia eri kommunistisia teorioita.
Hänen todellinen voimansa on hänen kykynsä muuttua tahdonvoimallaan aineettomaksi (vertaa Varjokissa). Haamun ympärillä on psioninen kenttä, jonka avulla hän kykenee pitämään atominsa irrallaan, mutta järjestyksessä niin ettei mikään voi koskettaa häntä.
Keskittymisen kautta Haamu kykenee myös muuttamaan aineettomuutensa astetta esimerkiksi siten, että hän muistuttaa tiheää vesihöyryä täydellisen aineettomuuden sijaan. Haamu ei varsinaisesti kykene muuttumaan näkymättömäksi, mutta ollessaan aineettomassa olomuodossaan, hän on läpinäkyvä. Koska Haamun mentaalinen kontrolli on tiukka, hän kykenee muokkaamaan kehonsa eri osien aineellisuutta niin, että esimerkiksi ase pysyy hänen kädessään. Aineettomassa olomuodossaan Haamun aineenvaihdunta muuttuu myös siten, että hän pärjää pitkiäkin aikoja ilman ruokaa tai juomaa. Keskittymällä tiukasti Haamu kykenee muuttamaan myös lähellään olevia esineitä aineettomiksi.
Punainen Haamu muissa medioissa > Televisio

Vuonna 1994 tuotetussa Rautamiehen animaatiosarjassa Punainen Haamu oli yksi tiedemiehistä, jonka vastuulla MODOKin luominen oli.
Punainen Haamu usuttaa Superapinansa murtautumaan Tony Starkin tehtaille ja apinat demonstroivat voimiaan kuuliaisesti tehtaan turvatoimiin.
Tšekkoslovakian ensimmäinen tasavalta

Tšekkoslovakian ensimmäinen tasavalta oli vuonna 1918 perustettu historiallinen valtio nykyisten Tšekin ja Slovakian alueilla. Lopullisen muotonsa valtio sai vuonna 1919, kun Romania ja Tšekki valloittivat Unkarin neuvostotasavallan. Romania sai Transilvanian ja Tšekki puolestaan Slovakian.
Sotien välisenä aikana Tšekkoslovakia oli Euroopan vauraimpia ja demokraattisimpia maita, mutta maassa oli myös suuri saksalaisväestö, jonka asemaa erityisesti Hitlerin Saksa pyrki hyödyntämään. Vuoden 1938 Münchenin sopimuksessa Tšekkoslovakian saksalais- eli sudeettialueet luovutettiin maata itseään kuulematta kansallissosialistiselle Saksalle. Seuraavana vuonna Tšekkoslovakia jaettiin kahtia Böömin ja Määrin protektoraatiksi ja Slovakian tasavallaksi, jotka molemmat olivat Saksan alaisuudessa. Karpatialainen Rutenia liitettiin puolestaan Unkariin, joka oli Saksan liittolainen.
Historia

Tšekkoslovakian tasavalta itsenäistyi vuonna 1918 ensimmäisen maailmansodan jälkiselvittelyissä hajoavasta Itävalta-Unkarista. Itävalta sai luovuttaa Tšekkoslovakialle Böömin ja Määrin ja Unkari Slovakian ja Rutenian. Läheiset kielisukulaiset tšekit ja slovakit hakivat yhteisestä valtiosta suojaa suurempia naapurikansoja saksalaisia ja unkarilaisia vastaan (sekä Itävalta että Unkari vastustivat kiivaasti aluemenetyksiä uudelle slaavivaltiolle). Valtion virallisiksi kieliksi tulivat tšekki ja slovakki. Valtioon jäivät kuitenkin erittäin suuret saksalais- ja unkarilaisvähemmistöt, mikä aiheutti vakavia kiistoja eri kansallisuuksien välillä.
Maailmansotien välisenä aikana, jolloin suuri osa Euroopan valtioista joutui toinen toisensa jälkeen eriasteisten totalitaaristen hallitusten valtaan, Tšekkoslovakia oli toimiva parlamentaarinen demokratia. Maan presidenttinä sen perustamisesta lähtien toiminut Tomáš Masaryk jätti virkansa 85-vuotiaana vuonna 1935 ja häntä seurasi Eduard Beneš. Tšekkoslovakia vaurastui teollisuuden nopean kehityksen ansiosta, mutta käytännössä maata johdettiin Böömistä käsin ja tärkeimmät päätökset tehtiin Prahassa. Samaan aikaan Slovakia pysyi maatalousvaltaisena, monin paikoin suorastaan takapajuisena alueena, ja slovakit tunsivat jäävänsä osattomiksi yleisen elintason noususta.
Historia > Tšekko-Slovakia 1938–1939

Huhtikuussa 1938, muutamia päiviä sen jälkeen, kun Itävalta oli liitetty Saksaan (Anschluss), Adolf Hitler määräsi esikuntapäällikkönsä kenraali Wilhelm Keitelin aloittamaan uuden valtaussuunnitelman laatimisen, ja kohteena oli tällä kerralla Tšekkoslovakia. Tšekkoslovakia symboloi Hitlerille samanaikaisesti kahta hänen vihansa kohdetta: Habsburgien imperiumia ja vuoden 1918 Versailles’n rauhansopimusta. Saksa taivutteli 1938 länsivallat myöntymään Tšekkoslovakian saksalaisvähemmistön asuttamien sudeettialueiden liittämiseen Saksaan. Asiasta sovittiin Münchenin sopimuksella, jonka allekirjoittivat Saksan valtakunnankansleri Hitler, Ison-Britannian pääministeri Neville Chamberlain, Ranskan pääministeri Édouard Daladier ja Italian diktaattori Benito Mussolini. Tšekkoslovakialla ei ollut sopimusta tehtäessä edustajaa. Samalla Unkari miehitti Etelä-Slovakian sekä eteläosan Karpatoruteniasta ja Puola pienempiä kiisteltyjä raja-alueita. Muu Slovakia ja Karpatorutenia saivat itsehallinnon. Lokakuussa 1938 Hitler julisti sudeettialueet Saksalle kuuluvaksi maakunnaksi ja nimitti sen päälliköksi sudeettisaksalaisten separatistien johtajan Konrad Henleinin.
Sopimuksen seurauksena Tšekkoslovakia menetti 28 160 km²:n laajuisen alueen, noin 20 prosenttia pinta-alastaan. Alueella asui noin 2 800 000 saksalaista, mutta myös 800 000 tšekkiä.
Menetetyt alueet olivat olleet Tšekkoslovakialle sekä taloudellisesti että sotilaallisesti erittäin tärkeitä, sillä siellä oli noin 60 % maan kivihiili- ja 80 % ruskohiili­varoista, 86 % kemikaali- ja 80 % sementtiteollisuudesta, 70 % rauta- ja teräs­teollisuudesta, 70 % sähkön­tuotannosta ja 50 % metsävaroista.  Uusi raja pirstoi pahasti myös maan rautatie-, maantie- ja puhelinlennätinverkoston. Lisäksi maa tuli käytännössä puolustuskyvyttömäksi, sillä menetetyllä alueella olivat kaikki maan linnoituslaitteet.
Münchenin sopimuksen jälkeen valtion nimi muutettiin muotoon Tšekko-Slovakia (Česko-Slovensko). Tässä jäljelle jääneessä Tšekkoslovakian osissa muodostui maan hallintoa dominoineille tšekeille maan sisäisesti koossa pitämiseksi tarve osoittaa yhteistyöhalua muidenkin kuin saksalaisten osalta. Sopimuksen yhteydessä Hitler oli vakuuttanut, ettei Saksalla ollut tämän jälkeen mitään muita aluevaatimuksia. Kuitenkin jo seuraavan vuoden maaliskuussa Tšekkoslovakia jaettiin kahtia Böömin ja Määrin protektoraatiksi ja Slovakian tasavallaksi, jotka molemmat olivat Saksan alaisuudessa. Karpatialainen Rutenia liitettiin puolestaan Unkariin, joka oli Saksan liittolainen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tšekkoslovakian ensimmäinen tasavalta Wikimedia Commonsissa
Tšekkoslovakia vuosina 1928–1938.
Tšortkiv

| Tšortkiv (Чортків) |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Tšortkiv
 Koordinaatit: 49.0167°N, 25.7971°E 
Valtio:   Ukraina
Alue:  Ternopilin alue
Piiri:  Tšortkivin piiri
Väkiluku (2021)  ():  28 393
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Tšortkiv (ukr. Чортків) on kaupunki Ternopilin alueella Ukrainan länsiosassa, maanteitse noin 75 kilometriä aluekeskus Ternopilistä etelään.
Kaupunki on maaseutuvaltaisen Tšortkivin piirin (326 745 as., 2021) hallinnollinen keskus. Kaupungin asukasluvuksi arvioitiin 28 393 (2021).
Kaupunki on mainittu historiallisissa dokumenteissa ensimmäisen kerran vuonna 1427 Tšartkovitsen (ukr. Чартковіце) kylänä. Magdeburgin kaupunginoikeudet se sai, ja nykyinen nimi on peräisin vuodelta 1522, jolloin paikkakunta oli tullut szlachtaan kuuluvan Jerzy Czortkowskin omistukseksi, ja jonka nimi ilmeisesti vaikutti kaupungin nimeen. Hän rakensi sinne puisen linnoituksen, joka 1600-luvun alkupuolella korvattiin kivestä rakennetulla linnalla.
Tšortkivin kaupunkia.
Tšortkivin linnoituksen jäänteitä ja ympäröivää kaupunkia, mm. Pokrovan kirkko.
(Uusi) raatihuone eli kaupungintalo.
Pyhän Stanislavin kirkko.
Puukirkko vuodelta 1630.
Pokrovan kirkko Tšortkivissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tšortkiv Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Israel  Yhdysvallat  Tšekki 
Muut:  Internet Encyclopedia of Ukraine  IdRef
Otar Tšiladze

Otar Tšiladze georgialaisessa vuoden 2022 postimerkissä.
Otar Tšiladze (georg. ოთარ ჭილაძე, 20. maaliskuuta 1933 – 1. lokakuuta 2009) oli georgialainen kirjailija, jolla oli merkittävä rooli georgiankielisen proosakirjallisuuden elvyttämisessä Stalinin valtakauden jälkeen. Luonteenomaista hänen romaaneilleen on sumerilaisen ja helleenisen mytologian yhdistyminen nykyajan georgialaisen intellektuellin ahdinkoon.
Elämäkerta

Tšiladze syntyi Sighnaghissa Kakhetin maakunnassa silloisen Georgian SNT:n itäosassa. Hän valmistui Tbilisin valtionyliopistosta journalistiksi vuonna 1956. Hän julkaisi ensimmäiset teoksensa, pääosin runoutta, 1950-luvulla. Samaan aikaan hän kirjoitti johtaville lehdille Tbilisissä. Tšiladzesta tuli suosittu useiden pitkien ja tunnelmallisten romaanien myötä, kuten Gzaze erti katsi midioda (georg. გზაზე ერთი კაცი მიდიოდა, "mies kulki tietä pitkin", 1972–1973), Qovelman tšemman mpovnelman (georg. ყოველმან ჩემმან მპოვნელმან, "kaikki jotka löytävät minut", 1976) ja Avelumi (georg. აველუმი, 1995). Hän toimi Mnatobi-kirjallisuuslehden päätoimittajana vuodesta 1997 lähtien ja julkaisi myös useita runo- ja näytelmäkokoelmia. Hänelle myönnettiin Šota Rustavelin valtionpalkinto vuonna 1983 ja Georgian valtionpalkinto vuonna 1993.
Tšiladze kuoli pitkään sairauteen lokakuussa 2009. Hänet haudattiin Mtatsmindan pantheoniin Tbilisissä. Hänen isoveljensä Tamaz Tšiladze on myös kirjailija.
Aiheesta muualla

Otar Chiladze (Arkistoitu – Internet Archive). Dictionary of Georgian National Biography (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie 
Muut:  SNAC  IdRef
Tšuhujiv

| Tšuhujiv Чугуїв |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Tšuhujiv
 Koordinaatit: 49.8354°N, 36.6864°E 
Valtio:   Ukraina
Alue:  Harkovan alue
Piiri:  Tšuhujivin piiri
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  12,77 km²
Väkiluku (2022):  31 018
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
 
 chuguev-rada.gov.ua 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Tšuhujiv (ukr. Чугýїв, ven. Чугу́ев, Tšugujev) on kaupunki ja kaupunkipiiri Itä-Ukrainassa Harkovan alueen pohjoisosan Tšuhujivin piirissä. Tšuhujiv sijaitsee Donetsjoen oikealla rannalla 38 kilometriä Harkovasta kaakkoon, valtatien M03 varrella (osa eurooppatietä E40).
Kaupungin asukasluvuksi arvioitiin 32 279; myös maaseutukylien asukkaita sisältävän kaupunkipiirin väkiluku oli 31 018 (2022).
Paikkakunta on perustettu vuonna 1223 tataarijoukkojen tuhoaman asutuksen paikalle. Se mainitaan asuttuna paikkana 1500-luvun dokumenteissa. Vuonna 1638 ukrainalaiset kasakat perustivat sinne varustuksen. Kaupunkioikeudet asutus sai vuonna 1780. Tšuhujivin kantakaupungin länsipuolella on jo neuvostoajoista lähtien sijainnut merkittävä lentotukikohta. Siellä on myös muita asevoimien yksikköjä.
Kuvataiteilijat Ilja Repin ja Sigrid Schauman ovat syntyneet kaupungissa.
Kaupungin linja-autoasema.
Neuvostovuosien jälkeen osin uudelleenrakennettu, Jumalanäiti Neitsyt Marian suojelun (Pokrova) mukaan nimetty kirkko vuodelta 1834.
Tšuhujivin lentotukikohta ilmakuvassa (ICAO-koodi: UKHW).
Ilja Repinin koti- ja taidemuseo kaupungissa.
Venäläisten tykistöiskulla tuhoama Tšuhujivin kulttuuritalo (25.7.2022).
Päiväkoti S400-ohjuksella tehdyn hyökkäyksen jälkeen (22.5.2024).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tšuhujiv Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Yhdysvallat 
Maantieteelliset:  MusicBrainz area 
Muut:  IdRef
Tšekin naisten koripallomaajoukkue

Tšekin naisten koripallomaajoukkue edustaa Tšekkiä koripallon naisten maajoukkuekilpailuissa. Sitä hallinnoi Tšekin koripalloliitto.
Tšekin maajoukkue esiintyi arvokilpailujen lopputurnauksessa ensimmäisen kerran emännöidessään EM-kilpailuja 1995. Se kärsi tuolloin puolivälierässä tappion Slovakialle. Kreikan EM-kilpailuissa 2003 joukkue voitti alkulohkonsa ja puolivälieräottelussa Belgian. Välierässä se kukisti Puolan 74–66, mutta hävisi loppuottelussa Venäjälle 56–59 saaden hopeaa. Turkin EM-kilpailuissa 2005 Tšekki voitti mestaruuden. Voitettuaan alkulohkonsa se kukisti puolivälierässä Turkin ja välierässä Espanjan. Ankarassa pelatussa loppuottelussa Tšekki voitti Venäjän 72–70. Puolan kisoissa 2011 Tšekki sijoittui neljänneksi: se hävisi välierässä Venäjälle ja pronssiottelussa Ranskalle.
Olympialaisten koripalloturnauksessa Tšekki esiintyi ensimmäisen kerran Ateenassa 2004, jossa se hävisi puolivälieräottelussa Venäjälle. MM-kilpailuissa joukkue esiintyi ensimmäisen kerran Brasiliassa 2006 kärsien puolivälieräottelussa tappion Brasilialle. Kotimaassaan pelatuissa MM-kilpailuissa 2010 Tšekki sai hopeaa. Sijoituttuaan jatkolohkossaan kolmanneksi se kukisti puolivälieräottelussa Australian. Välierässä Tšekki voitti Valko-Venäjän 81–77, mutta hävisi loppuottelussa Yhdysvalloille 69–89.