stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pelengana

| Pelengana |
| --- | --- |
 Pelengana
 Koordinaatit: 13°25′40″N, 6°12′55″W 
Valtio:  Mali
Alue:  Ségoun alue
Piiri:  Ségoun piiri
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  maalaiskunta
Väkiluku (2009):  56 300
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Pelengana on maalaiskunta ja sen keskuskylä Ségoun alueen Ségoun piirissä Malissa. Se sijaitsee Nigerjoen varrella viitisen kilometriä Ségoun keskustasta itään. Kunnassa on 56 300 asukasta (vuonna 2009).
Pelenganan kunta rajoittuu pohjoisessa Ségoun piirin Baguindadougoun ja Markalan, idässä Togoun ja Boussinin, etelässä Cinzanan ja Sakoïban sekä lännessä Ségoun ja Diganidougoun kuntiin. Kuntaan kuuluu 28 kylää.
Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, kalastus, käsityöammatit ja pienimuotoinen kaupankäynti. Pelenganan kautta kulkee Ségoun ja Moptin välinen maantie RN6.
Peleus

Peleus, Akhilleus ja Kheiron
Peleus (m.kreik. Πηλεύς) oli kreikkalaisessa mytologiassa Aiginan kuningas Aiakoksen ja Endeiksen poika ja Akhilleuksen isä.
Tapettuaan veljensä Telamonin kanssa velipuolensa Fokoksen hänen täytyi paeta Aiginasta. Fthiassa kuningas Eurytion puhdisti hänet synnistään ja antoi hänelle hänen tyttärensä Antigonen vaimoksi. Kalydonin metsäkarjun metsästyksen yhteydessä Peleus kuitenkin vahingossa osui keihäällään Eurytioniin tappaen tämän ja joutui taas pakenemaan – tällä kertaa Iolkokseen.
Iolkoksessa Peleuksen vapahti murhastaan Akastos. Akastoksen puoliso Astydameia rakastui Peleukseen, joka kuitenkin torjui tämän. Tästä katkeroituneena Astydameia lähetti Antigonelle viestin, jossa hän väitti Peleuksen aikovan naida Akastoksen tyttären Steropen; tästä murtuneena Antigone hirtti itsensä. Lisäksi Astydameia kertoi miehelleen Peleuksen aikoneen viedä hänen kunniansa. Tästä suuttuneena tämä päätti tappaa kerran puhdistamansa miehen ja kutsui Peleuksen metsästysretkelle. Kun Peleus oli nukahtanut metsästyksen jälkeen, Akastos kätki tämän miekan ja hylkäsi tämän. Aamun valjetessa Peleuksen yllätti joukko kentaureja, ja hän olisi kohdannut loppunsa, ellei Kheiron olisi säästänyt häntä. Kheiron jopa palautti Peleukselle hänen miekkansa, jonka oli löytänyt. Myöhemmin Peleus palasi Iolkokseen Iasonin ja dioskuurien kanssa ja kosti Astydameialle revityttämällä tältä raajat irti ja marssituttamalla armeijansa kaupunkiin hänen lävitseen.
Antigonen kuoltua Peleus nai meri-nymfi Thetiksen, ja tämä synnytti hänelle Akhilleuksen. Häälahjaksi Peleus sai Poseidonilta kaksi kuolematonta hevosta: Ksanthos ja Balios. Heidän häistänsä sai myös alkunsa riita, joka johti Pariksen tuomioon ja myöhemmin Troijan sotaan.
Rikos Records

| Rikos Records |
| --- | --- |

Perustettu:  1999
Perustajat:  Janne Granberg ja Heikki Halme
Tyylilajit:  elektroninen musiikki
Kotimaa:  Suomi
Sijainti:  Jyväskylä
Kotisivu
Infobox OKNimi-testi OK: 
Rikos Records on jyväskyläläinen itsenäinen levy-yhtiö, joka julkaisee lähinnä suomalaista elektronista musiikkia. Rikos Recordsin perustivat vuonna 1999 tuottajat DJ CMOS (Janne Granberg) ja DJ KKP (Heikki Halme). Rikos tunnetaan myös Jyväskylässä järjestämistään klubitapahtumista.
Suuri osa Rikoksen julkaisusta on vinyylilevyjä. Tunnetuimpiin Rikokselle levyttäneisiin artisteihin kuuluvat Itäväylä, Tero, Dr. Robotnik sekä Puola.
Julkaisut > Singlet (7")

Lackluster
Laulurastas: Onni & Versio
Polytron: Disco Polytron / Insertion of Diskette
Laulurastas: Aika Hiljasta / Loputon
Dr. Robotnik: Warnings
Tero: Bombs Away
Alkuperäinen: ‎Maski / 9 Voltin Psyyke
Vapauskysymys: s/t
Laulurastas: Sienet ja LSD
Puppa J & Tasottavat: Motivation / Sick Brain
Roger That
Julkaisut > Maxi-singlet/EP:t (12")

The Dr. Robotnik EP
Ercola: Bonus Level
Mesak: Sijoitus Tulevaisuuteen
VCS2600
Julkaisut > Albumit

Tero: First Blood
Puola: Invisible Sightseeing
Dr. Robotnik: Death and Destruction
Tero: Cracker's Revenge
Itäväylä
Julkaisut > Muut

A Beginner's Guide to Rikos (CD-R)
Aiheesta muualla

Rikos Records julkaisi Itäväylää, Findance.com
Rikos Records Discogs-sivustolla (englanniksi)
SN 1987A

Supernova SN 1987A:n ympäristöä ja lähikuva supernovaa ympäröivistä renkaista
SN 1987A oli läheisessä kääpiögalaksissa Suuressa Magellanin pilvessä (LMC), sen Tarantula-kaasusumussa, räjähtänyt tähti eli supernova.
Supernova SN 1987A on 168 000 valovuoden etäisyydellä. Supernovan valo saavutti maan 23. helmikuuta 1987. Pian räjähdyksen havaitsemisen jälkeen tunnistettiin, että räjähtänyt tähti oli ollut +12 magnitudin Sanduleak -69° 202, sininen superjättiläistähti. Tämä oli odottamatonta, koska tuolloisten käsitysten mukaan sinisten superjättiläisten ei pitänyt räjähtää supernovina.
SN1987A:n löysivät ensiksi 24. helmikuuta 1987 Ian Shelton ja Oscar Duhalde Las Campanasin observatoriossa Chilessä sekä heistä riippumattomasti Albert Jones Uudessa Seelannissa. Supernova oli eteläisellä pallonpuoliskolla nähtävissä paljain silmin ja se kirkastui +2.9 magnitudin tähdeksi.
Tämä oli Maata lähin ja paljain silmin havaittu supernova liki 400 vuoteen, sillä edellisen kerran supernovan paljain silmin löysi Johannes Kepler vuonna 1604 omasta galaksistamme.
Pian jälkeenpäin huomattiin että jo 3 tuntia ennen visuaalisia havaintoja supernovasta oli iskeytynyt yli parikymmenen neutriinon ryöppy eri puolilla maapalloa oleviin neutriinoilmaisimiin. Klo 7.35 UT-aikaa Japanissa Kamiokande II-neutriinokammio havaitsi 11 antineutriinoa, Yhdysvalloissa IMB-neutriinokammio havaitsi 8 antineutriinoa ja Venäjällä Baksanin gallium-germanium-neutriinoteleskooppiin iskeytyi 5 antineutriinoa. Kaikki tämä tapahtui 13 sekunnin sisällä. Näistä neutriinohavainnoista saatiin ylärajat neutriinon massalle ja varaukselle.
Supernovaa edeltänyt tähti oli aiemmin puhaltanut tähtituulena materiaa ympärilleen ja nyt se syttyi näkyviin renkaina kun supernovasta leviävä ultraviolettivälähdys ionisoi ne. Syttymisen viiveajasta ja renkaiden koosta voitiin laskea supernovan etäisyys trigonometrisesti. Vuonna 2001 räjähdyksessä leviävä supernova-aines törmäsi sisempään renkaaseen ja se kuumeni, kirkastui ja alkoi säteillä röntgensäteitä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta SN 1987A Wikimedia Commonsissa
Paljain silmin näkyneet supernovat
| --- | --- |
Linnunradassa:   SN 185  SN 393  SN 1006  SN 1054  SN 1181  SN 1572  SN 1604 
Linnunradan ulkopuolella:   SN 1885A  SN 1987A
SKK

SKK voi tarkoittaa seuraavia:
SKK, Sotakorkeakoulu, Suomessa 1924–1992 ylintä sotilaskoulutusta antanut korkeakoulu
SKK Peeterburgski, Pietarin urheilu- ja konserttikeskus
SKK, Svenska Kennelklubben, Ruotsin kansallinen kenneljärjestö
SKK, Slovakian korunan kansainvälinen valuuttatunnus sen ollessa käytössä 1993-2008
SKK-lause (sivu-kulma-kulma), kolmioiden yhtenevyyttä koskeva geometrian lause.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”SKK”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
SKN St. Pölten

Sportklub Niederösterreich St. Pölten on jalkapalloseura Sankt Pöltenin kaupungista. Seura pelaa kaudella 2018–2019 Itävallan pääsarjassa Itävallan Bundesliigassa.
Rontti

Rontti voi tarkoittaa:
Mika Rontti, jääkiekkoilija
Rontti, hahmo piirrossarjassa Prätkähiiret
Rontti, hahmo piirrossarjassa Smurffit
Rontti, Hannu Kuukkasen piirtämä sarjakuva
Rontti, saari Iijokisuistossa Perämerellä.
Rontti, hahmo kirjassa Kuka lohduttaisi Nyytiä?
Professori Rontti, hahmo piirrossarjassa Tohtori Sykerö
Rosvo-Rontti, hahmo piirrossarjassa Seikkailumetsä
Rotta-Rontti, hahmo televisiosarjassa Katinkontti
Rontticomics, Juho Maurisen piirtämä sarjakuva
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Rontti”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Passio

Wikisanakirjassa on tähän liittyvä sananselitys: .
Passio tarkoittaa seuraavia:
passio, Jeesuksen kärsimyksiä käsittelevä sävellys
passio, filosofian käsite
passiot (Passiflora), kasvisuku
Passio, helsinkiläinen ravintola
Passio Musicae, Eila Hiltusen kilpailuehdotus, jonka pohjalta toteutettiin Sibelius-monumentti
Passio: Rakkauden, seksin ja seurustelun filosofiaa nuorille, Titus Hjelmin kirja
Passio – rakkaus G. H:n mukaan, Clarice Lispectorin kirja.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Passio”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Risto Pyysalo

Risto Paavo Pyysalo (12. lokakuuta 1915 Vehmaa – 23. lokakuuta 2010 Järvenpää) oli suomalainen pappi, joka toimi opettajana ja koulunjohtaja ja julkaisi tutkimuksia herätysliikkeistä ja uskonnollisuuden heräämisestä.
Henkilöhistoria

Risto Pyysalon vanhemmat olivat opettaja, talousjohtaja Paavo Pyysalo ja Augusta Järvinen ja puoliso vuodesta 1945 Hilla Maria Kaipainen. Pyysalo tuli ylioppilaaksi 1934 ja suoritti teologian erotutkinnon 1939. Kasvatustieteiden kandidaatiksi hän valmistui 1953, teologian kandidaatiksi 1953 ja teologian lisensiaatiksi 1957. Teologian tohtoriksi hän väitteli 1964. Pyysalo oli Oulun kansalaisopiston perustaja ja johtaja 1946–1949, Tuiran keskikoulun perustaja ja rehtori Oulussa hän oli 1947–1949, Jyväskylän maaseurakunnan kappalainen 1949–1965, Kilpisen oppikoulun vanhempi lehtori 1965–1966 ja lehtori Jyväskylän yliopiston opettajankoulutuslaitoksella 1966–1978. Oulun kaupunginvaltuuston jäsen hän oli 1948–1949. Pyysalo oli myös yleisen teologian dosentti Jyväskylän yliopistossa ja käytännöllisen teologian dosentti Helsingin yliopistossa.
Julkaisuja

Nuoruusvuosien uskonnollinen harrastus ja sen kehitys, 1959
Uskonto ja uskonnollisuus, 1961
Maamme eräiden herätysliikkeiden ja niihin verrattavien osaryhmien uskonnollisen käyttäytymisen eroista, 1964, väitöskirja
Peruskoulun uskontokirja 1, 2: Opettajan opas, 1972, Essi Korhonen, Risto Pyysalo, Eeva Halimaa
Asenteista ja käyttäytymisestä sekä niiden muutoksista eräissä uskonnollisissa osaryhmissämme, 1975
Uskonnonopetuksen tunnustuksellisuus: Huomioita nykytilanteesta Suomessa, Ruotsissa ja Norjassa, 1975
SKO

SKO tarkoittaa seuraavia asioita:
Turun yliopiston Savo-Karjalainen Osakunta
Savonlinnan kristillinen opisto, 1946 perustettu kansanopisto
Suomen kauppa- Ja kulttuuriopettajat ry
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”SKO”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Optinen tiedonsiirto vapaassa tilassa

Optinen tiedonsiirto vapaassa tilassa (engl. free space optics eli FSO eli optical wireless, jossain myös vapaatilaoptinen datansiirto tai optinen langaton viestintä) tarkoittaa keinoja viestittää ja siirtää informaatiota avoimessa tilassa näkyvän valon, infrapunavalon tai ultraviolettivalon avulla käyttäen hyväksi valoherkkiä ja valoon vaikuttavia elektronisia ja sähkömekaanisia komponentteja kuten moduloitavia valonlähteitä, valon sulkimia tai valon suuntaajia. Lisäksi valon käsittelyyn voidaan käyttää optisia komponentteja kuten linssejä, peilejä, optisia suodattimia (värisuotimia eli aallonpituuden rajoittimia), prismoja tai hiloja. Viestintään käytetty valo voi kulkea ilmakehässä maan pinnan tasolla kilometrien välimatkan, huoneen sisällä, lentokoneiden välillä (jopa satoja kilometrejä[lähde? ]), lentokoneen ja maan välillä, satelliittien välillä, satelliitin ja maa-aseman välillä, lentokoneen ja satelliitin välillä tai kirkkaassa vedessä sukeltajien välillä.
Termissä optinen tiedonsiirto vapaassa tilassa "vapaa tila" tarkoittaa vastakohtaa valokaapelia hyödyntävälle datansiirtomenetelmälle, jossa valo on suljetussa tilassa kaapelin sisällä.
Historia

1800-luvun lopulla Alexander Graham Bell kokeili tiedonsiirtoa valon avulla. Hän käytti kahta laitetta, joiden välissä puhesignaali kulki valonsäteen sisällä jopa satoja metrejä. Bell antoi laitteellensa nimen "photophone" ja piti sitä itse merkittävimpänä keksintönään, koska tiedonsiirto oli langatonta.
Yhdysvaltojen armeija aloitti FSO-tekniikan kehittämisen 1960-luvulla ja otti FSO-linkkejä käyttöönsä jo 1960-luvulla. FSO-laitteiden pioneerina pidetään saksalaista Dr. Erhard Kubea, joka laati 1960-luvun lopussa FSO-tekniikasta tiedettävästi ensimmäisen White Paperin. FSO:ta kehittivät tämän jälkeen lähinnä eri maiden armeijat sekä NASA. 1960-luvun puolessavälissä NASA aloitti FSO-kokeilun Goddardin avaruuskeskuksen ja Gemini 7 -avaruuskapselin välillä. Vaikka kokeilut epäonnistuivat aluksi, NASA onnistui myöhemmin samalla vuosikymmenellä ottamaan yhteyden helium-neonlaserilla maassa olevasta asemasta satelliittiin.
Kaupalliset markkinat aukesivat käytännössä 1980-luvun lopussa. Valokuitukaapelien yleistyessä FSO jäi kuitenkin taka-alalle, mutta on jälleen alkanut nostaa suosiotaan yhä kehittyneempien laitteiden ilmestyessä markkinoille.
Tekniikoita

Valo voi olla syntyessään itsessään katkonaista tavalla, joka moduloi bittejä. Valon etenemistiellä voi myös olla suljin, joka päästää enemmän tai vähemmän valoa läpi tai valittuun suuntaan sen mukaan, onko viestitettävänä oleva bitti ykkönen vai nolla.
Itsessään moduloidusti katkonaisen valon lähteenä voi olla laser, LED tai erityinen loisteputki[lähde? ]. Esimerkiksi RONJA-standardi perustuu LEDien käyttöön.
Mekaanisella tai optoelektronisella sulkimella katkottavan valon lähteenä voi olla myös Aurinko tai Kuu kun käytössä on heliografi, tai vastaanottajalta tuleva lasersäde, joka on suunnattu lähettäjän takaisinheijastusprismoihin – jollainen on myös heijastin.
On paljon tutkimusta siitä[lähde? ], kuinka LEDeillä toteutettua valaistusta voi käyttää myös datansiirtoon. Nopeus 100 megabittiä sekunnissa on mahdollinen.[lähde? ] Siemens kertoi saavuttaneensa nopeuden 500 megabittiä sekunnissa. Menetelmän etuna verrattuna Wi-Fi- ja muihin WLAN-tiedonsiirtomenetelmiin ainakin se, että kuuluvuusalue rajoituu huoneen sisään eikä häiritse naapuria. Joissain loisteputkivaloissa on spektrissä isoja aukkoja, joita hyväksi käyttäen LEDeillä voidaan siirtää tietoa vähäkohinaisesti.[lähde? ] On tutkimusta[lähde? ] myös siitä miten samanlaista järjestelmää voi käyttää automatisoitujen ajoneuvojen liikenteenohjaukseen LED-liikennevalojen avulla.
Valaistusta varten tehdyt LEDit pyritään valmistamaan koko näkyvän valon spektrin kattavaksi ja näkyvän valon alueelle rajoittuviksi, mutta tiedonsiirtoon käytettävän valon pitäisi olla mahdollisimman kapeakaistaista, jopa monokromaattista ja mielellään vielä polarisoitunuttakin, jotta kohina voitaisiin suodattaa pois mahdollisimman hyvin. Laserin on hyvänä puolena kapean säteen lisäksi, että sen säteilemä valo on monokromaattista, joten hyvin erikoisella ja kalliilla valosuodattimella lähes kaikki kohina saadaan pysäytettyä ennen valovastaanotinta. Laserin huono puoli LEDiin verrattuna on huonompi hyötysuhde. LEDin valo leviää laajemmalle eli sen keilan kulmaläpimitta on suurempi kuin laservalon, mutta se voidaan kollimoida sitä kapeammaksi keilaksi mitä isompi linssi tai parabolinen peiliantenni on käytössä ja mitä parempilaatuinen se on.
Laserlinkin tekniikka muistuttaa laseretäisyysmittaria ja LIDARia. Joitakin alun perin tai pääasiassa laseretäisyysmittareiksi tarkoitettuja laitteita onkin käytetty[lähde? ] myös optiseen viestintään vapaassa tilassa.[lähde? ]
Yleensä tarvitaan suora vapaa linja lähettäjän ja vastaanottajan välille, mutta tietyin edellytyksin valonsäteen voi suunnata myös vuoreen, pilveen tai satelliitin tai ilma-aluksen takaisinheijastuspintaan, johon vastaanottajalla on suora näköyhteys sopivasta kulmasta. Ilmakehä sirottaa aina valoa ja sitä enemmän mitä pienempi aallonpituus, joten pimeällä myös sitä ilmiötä voi hyödyntää tietoliikennemaston korvikkeena maastoesteiden yli viestimisessä, tosin pienellä nopeudella[lähde? ].
Tekniikoita > Laser

Langattomassa tiedonsiirrossa laseria voidaan käyttää optisessa tiedonsiirrossa tilanteissa, joissa yhteysvälin päätepisteiden välillä on suora näköyhteys. Lyhyen kantaman (1-10 km) ja ainakin toistaiseksi kalliiden[lähde? ] laitteiden vuoksi käyttökohteet ovat rajalliset ja siksi tätä tekniikkaa käytetään lähinnä erikoissovelluksissa.
Tiedonsiirtoon käytetään FSO-lähetinyksikköjä, jotka koostuvat dataa laserilla lähettävästä teleskoopista ja vastaanottavasta linssistä, eli ne toimivat full-duplex–muodossa. FSO-laitteet kuuluvat OSI-mallin fyysiseen kerrokseen ja toimivat kaikilla protokollilla, joilla perinteinen kuitukaapelikin toimii. FSO-lähettimessä voi olla yksi iso vastaanotinlinssi ja useita lähettimiä, joilla turvataan tiedonsiirto hetkellisistä katkoksista riippumatta. Lähetinyksikön ulkonäkö vaihtelee valmistajasta mukaan. Usein kyseessä on pysty- tai vaakatasossa olevaan tukivarteen kiinnitettävä laite, jonka paino vaihtelee yksikön lähetystehosta riippuen (5–25 kg). Monen valmistajan FSO-yksikölle on usein ominaista turvakameraa muistuttava ulkonäkö.
Laserlähettimien nopeudet ovat pienimmillään 10 Mbps ja suurimmillaan jopa 2,5 Gbps. Tulevaisuudessa nopeudet voivat nousta jopa arvoon 10 Gbit/s, kun käytetään hyväksi Wavelength Division Multiplexing –tekniikkaa. Laitteiden lähetystehot ovat 10–650 mW. FSO:ssa käytettävä laser toimii infrapunataajuudella yleensä 800 nm:n tai 1550 nm:n aallonpituuksilla. Näistä 1550 nm:llä toimiva laser tarjoaa paremman kantaman ja siirtonopeuden. Lähettimien kantama vaihtelee 700 metristä yli 5 000 metriin. Kantamaan vaikuttavat sääolosuhteet. Sääolosuhteiden vaikutukset on esitetty alla olevassa taulukossa. Taulukossa on käytetty esimerkkinä 2,5 Gbps:n laserlähetintä, jonka maksimi kantama on 1,3 km.
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Heikko usva/heikko sade | Sumu/rankkasade | Tiheä sumu/monsuunisade |
| Signaali | -3 dB | -10 dB | -30 dB |
| Kantama | 1,3 km | 800 m | 400 m |
FSO:ssa käytetty laser on näkymätöntä ja vaaratonta ihmissilmälle, kunhan laserin lähetystehoja rajoitetaan IEC:n määrittelemien "IEC Class 1M" -turvaluokitusten mukaan. Vanhoista lyhyehköistä (800 nm:n) aallonpituuksista pidempiin (1550 nm:n) aallonpituuksiin siirtymisen jälkeen myös käyttöturvallisuus on parantunut huomattavasti. Pidemmillä aallonpituuksilla säteet eivät enää vahingoita verkkokalvoa. Samalla pidemmät aallonpituudet tarjoavat mahdollisuuden suurempien lähetystehojen käyttöön. Tämä mahdollistaa yhä suuremmat tiedonsiirtonopeudet ja pidemmän lasersäteen kantaman. Myös ympäristön aiheuttamien häiriöiden vaikutukset pienenevät.
Menetelmän hyvät puolet > Lähetyksen ja etenkin vastaanoton suunnattavuus

Mikroaaltolinkkeihin verrattuna samankokoinen optinen antenni pystyy lähettämään paljon kapeampaa keilaa, tai keilan saaminen tiettyyn kulmaläpimittaan vaatii pienemmän linssin tai parabolisen peilin kuin yhtä kapeaan säteeseen pystyvän mikroaaltolinkin parabolinen pinta on halkaisijaltaan. Vastaavasti ja vielä voimakkaammin, tietyn kokoisen linssin tai parabolisen peilin yhteydessä oleva anturi pystyy vastaanottamaan vielä pienemmältä kulmaläpimitalta ja etenkin kulma-alalta. Näin signaali-kohinasuhde paranee, kun valovastaanottimeen osuu vähemmän lähetintä ympäröivää päivänvaloa ja mikä olennaisinta monta eri lähetin-vastaanotinparia pystyy toimimaan toisiaan häiritsemättä pienillä kulmaetäisyyksillä.
Ei Fresnel aluetta
Ei herkkä radioaalto- tai mikroaaltohäiriöille
Menetelmän hyvät puolet > Sade ja ilma vaimentaa vähemmän kuin pienimpiä mikroaaltoja

Sade ja pelkkä ilma aiheuttaa tarpeeksi suuritaajuisille eli pieniaallonpituuksisille mikroaalloille tehon puoliintumisen lyhyemmällä matkalla kuin valolle.[lähde? ] Hyvällä säällä jopa suunnilleen maan tasalla voi viestiä optisesti vapaassa tilassa 50 kilometrin päähän.
Huonot puolet > Suuntaustarkkuuden tarve

Koska päivänvalo, kuunvalo ja katuvalot aiheuttavat runsaasti ylimääräistä valoa, joka tässä yhteydessä on kohinaa, täytyy vastaanottimen anturi fokusoida tarkasti lähettimen valoon. Siksi optinen datansiirto vapaassa tilassa ei langattomuudesta huolimatta ole kovin mobiilia. Onneksi suuntaus voi tapahtua automaattisesti ja pienet suunnan korjaukset onnistuvat myös anturin kaukoputkea kääntämättä, esimerkiksi liikuttamalla pelkästään valoherkän osan sisältävää mikrosirua polttotasolla.
Huonot puolet > Sääriippuvuus

Koska tiedonsiirrossa käytetään ilmatilaa, tuottaa se omat ongelmatekijänsä. Kuten muissakin langattomissa tekniikossa, ovat sääilmiöt suurin ongelmatekijä. Sumu on FSO:n pahin vihollinen, koska käytetty laser ei pysty läpäisemään sitä, vaan vaimenee ja heijastuu. Vesi- ja lumisade eivät kuitenkaan tuota samoja ongelmia. Sateella kantama jää 1,3–5 kilometriin, räntä- tai lumisateella hiutaleiden koosta ja määrästä riippuen 500–3000 metriin ja tiheässä sumussa 200–400 metriin.[lähde? ] Sumussa kantama riippuu enemmän lähettimen tehosta ja siitä, onko yö vai päivä. Sumu on yleensä yöllä jolloin kantama on pidempi. Sumussa optinen tiedonsiirto on huonompi kuin mikroaallot.[lähde? ]
Myös suora auringonvalo lähettävään yksikköön saattaa häiritä signaalia. Tämän lisäksi kuuma nouseva ilma saattaa vääristää signaalia, eikä FSO-laitetta suositella sijoitettavaksi esimerkiksi tuuletuskanavien päälle. Sääilmiöitä vastaan voidaan toimia kasvattamalla lähetystehoja hetkellisesti huonon sään sattuessa. Myös muut fyysiset esteet, kuten puut ja rakennukset, tulee ottaa huomioon FSO-linkkiä rakennettaessa. Koska laitteiden välisen suoran näköyhteyden tulee olla jatkuvaa, tähän seikkaan on kiinnitettävä riittävästi huomiota. Esimerkiksi kaikenlainen seisminen toiminta tai tuulen aiheuttama korkean rakennuksen huojunta saattaa katkaista suoran linkin. Tällaisia tilanteita varten on olemassa erilaisia ratkaisuja, kuten laitteisiin asennettava Beam Tracking -komponentti, joka pitää aktiivisesti huolen yhteyden suuntauksesta.
Datansiirtonopeuden vähentäminen eli bittien pidentäminen lisää kantamaa jonkun verran.
Aiheesta muualla

Lichtsprechgerät 80/80, LiSpr80; WW2 German Audio communication on light beams
8-säteinen optinen laser-linkki vapaassa tilassa, joka pystyy nopeuteen 1 gigabitti sekunnissa noin kahden kilometrin etäisyydeltä. Vastaanottimen linssi on iso kiekko keskellä ja lähettimet ovat pieniä kiekkoja. Yläoikealla on monokulaari helpottamassa suuntausta.
Yksi korkean kirkkauden LED halvalla suurennuslasin linssillä luo kirkkaan kapean RONJA-säteen, joka voi lähettää DVD-tasoista (10 megabittiä per sekunti) videota naapurustossa. Muutaman askeleen päässä sivussa kapea säde muuttuu näkymättömäksi.
5 mW laser, Rayleigh'n sironta hajottaa valoa ilmakehässä. Mitä pienempi aallonpituus, sitä suurempi hajotus.
Sironnutta valoa valonheittimistä.
Revolution Renaissance

| Revolution Renaissance |
| --- | --- |

Tiedot
Toiminnassa:  2008–2010
Tyylilaji:  power metal
Kotipaikka:  Helsinki, Suomi
Laulukieli:  englanti
Entiset jäsenet:  Timo Tolkki, kitara   Gus Monsanto, laulu   Magnus Rosén, basso   Bruno Agra, rummut   Bob Katsionis, koskettimet  
Levy-yhtiö:  Napalm, (2010)   Scarlet, (2009)   Frontiers, (2008)  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Revolution Renaissance oli monikansallinen metalliyhtye, jonka kitaristi Timo Tolkki perusti erottuaan Stratovariuksesta vuonna 2008.