stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pia Asikainen

Pia Merja Christina Asikainen (s. 23. helmikuuta 1972 Nakkila) on suomalainen dokumenttiohjaaja ja toimittaja.
Pia Asikainen ohjaama ja käsikirjoittama dokumenttielokuva Kaija Koo: Tinakenkäkuningatar sai ensi-iltansa tammikuussa 2023 Yle TV1:llä.
Asikaisen ohjaama ja käsikirjoittama Mestarit: Koko tarina - dokumentti seuraa kulissien takana, miten Mestarit - Kaija Koo, Vesala,  Ellinoora ja Jenni Vartiainen kiertuetta suunnitellaan.
Asikaisen käsikirjoittama ja ohjaama dokumentti Luovia suhteita- Sidonta vie Jarnon ja Saaran toiseen todellisuuteen käsittelee japanilaista köysisidontaa eli shibaria. Dokumentti sai ensi-iltansa alkuvuodesta 2021. Asikaisen ohjaama Eurovision Diaries - Viisupäiväkirjat sai ensi-iltansa huhtikuussa 2020. Dokumentin kuvasivat viisufanit ympäri maailman. Dokumentin selostaa Krista Siegfrids. Projektiin liittyi euroviisuhenkinen kappale “Love is my favourite song”, jonka esitti Sonja Lumme feat. euroviisufanit ympäri maailman. Suomen Euroviisuklubi valitsi Asikaisen vuosittaisen “12 points” -palkinnon saajaksi vuonna 2021.
Pia Asikaisen ohjaama ja yhdessä koomikko Kaisa Pylkkäsen kanssa käsikirjoittama All Female Panel - Pako Espanjasta  kertoo siitä, kun neljä stand up -koomikkoa kohtaavat Espanjan tourneella koronan. Tv-dokumentti sai ensi-iltansa 1.4.2020 ja on ensimmäinen suomalainen koronaa käsittelevä dokumentti
Asikaisen ohjaama ja käsikirjoittama dokumenttielokuva Baher Of Finland sai TV ensi-iltansa Suomessa 4.12.2019 ja kansainvälisen festivaali ensi-iltansa Amsterdamissa "International Queer and Migrant Filmfestivaaleilla" 7.12.2018. Asikaisen dokumenttielokuva Mun sukupuoli nähtiin tammikuussa 2018 TV1:llä.
Asikainen on tehnyt erityisesti matkaohjelmia, kuten TV1:n Liftarit -sarjan (2017) juontajana ja ohjaajana sekä TV2:n Sohvasurffaajat -sarjan (2011–2013) ohjaajana, kuvaajana ja käsikirjoittajana. Sohvasurffaajat -sarja voitti Viikoittainen Asiaohjelma -palkinnon Koura -gaalassa vuonna 2012. Sarja oli myös ehdolla Prix Europassa "The Marketplace of innovation" -sarjassa. Sohvasurffaajat sarjaa tehtiin kaksi kautta. Sarjassa näyttelijä Lotta Kaihua ja Pia Asikainen matkustivat ensimmäisellä kaudella Mustallamerellä ja toisella kaudella Etelä-Euroopassa ja arabimaissa.
Asikainen on ohjannut myös musiikkivideoita ja soittaa kitaraa yhtyeessä Liquid Sisters. Hänen muita yhtyeitään on ollut muun muassa Make it Lewis ja Ivalo.
Pia Asikainen pelaa jalkapalloa Kampin piiri -nimisessä naisten harrastejoukkueessa ja hänet on valittu "Rockfutis Mimmilegendaksi" Rockfutis SM -kisoissa Kotkassa 2018. Muut vuosien varrella palkitut ovat musiikkimoguli Epe Helenius, näyttelijä Jukka Virtanen ja musiikkivaikuttaja Juhani Merimaa.
Philippe de Monte

Philippe de Monte
Philippe de Monte (myös Philippus de Monte, Filippo di Monte; 1521 Mechelen – 4. heinäkuuta 1603 Praha) oli flaamilainen renessanssimusiikin säveltäjä, joka tunnetaan hengellisestä musiikistaan ja madrigaaleistaan.
Monte työskenteli varhaisella aikuisiällään musiikkikasvattajana varakkaan napolilaisen perheen palveluksessa. Vuonna 1554 julkaistiin hänen ensimmäinen madrigaalikirjansa. Tällöin hän oli jo palannut kotiseuduilleen. Vuosina 1554–1555 Monte vieraili Englannissa Espanjan Filip II:n kappelin laulajana. Tänä aikana hän tutustui nuoreen William Byrdiin. Monte muutti lopulta takaisin Italiaan. Vuonna 1568 hänestä tuli keisari Maksimilian II:n hovin musiikkijohtaja Wienissä. Häntä oli edeltänyt tässä tehtävässä Jacobus Vaet. Monte jatkoi työskentelyä tehtävässään Maksimilian II:n kuoltua ja Rudolf II:n astuttua tämän seuraajaksi vuonna 1576. Neljä vuotta myöhemmin hän siirtyi Prahaan, josta Rudolf II oli tehnyt uuden keisarillisen asuinsijan.
Monten sävellysten joukossa on nelisenkymmentä messua (joista suurin osa parodiamessuja) ja vähintään 250 motettia. Monte sävelsi myös kymmeniä chansoneita, mutta suuren enemmistön hänen maallisista sävellyksistään muodostavat hänen laatimansa madrigaalit. Hän oli yksi viimeisistä flaamilaisista madrigaalin mestareista ja aikalaisistaan tuotteliain. Hän julkaisi kaikkiaan yli 1 200 madrigaalia, joiden joukossa on joitain hengellisiä madrigaaleja, lähes neljässäkymmenessä kirjassa elämänsä aikana. Monten varhaisista madrigaaleista monet ovat Francesco Petrarcan sanoihin sävellettyjä.
Aiheesta muualla

IMSLP: nuotteja
Profane Omen

| Profane Omen |
| --- | --- |
 Myötätuulirock 2011
Tiedot
Toiminnassa:  1999–
Tyylilaji:  groove metal, death ’n’ roll
Kotipaikka:   Myrskylä, Suomi
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Jules Näveri,  laulu   Williami Kurki,  kitara   Antti Kokkonen,  kitara   Antti Seroff,  basso ja taustalaulu   Samuli Mikkonen,  rummut  
Levy-yhtiö:  Spinefarm Records, 2011–   Dethrone Music, 2006–2009  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Profane Omen on lahtelainen vuonna 1999 perustettu metalliyhtye, joka voitti Vuoden tulokas -palkinnon Finnish Metal Awardsissa vuonna 2007.
Profane Omenin tyyli on vaihdellut paljon yhtyeen historian aikana, mutta nykyisessä tyylissä on vivahteita mm. death metalista, thrash metalista, southern rockista ja punkista. Yhtyettä on kutsuttu myös deathrockiksi, ja yhtye itse luonnehtii tyyliään death ’n’ rolliksi. Groove ja asenne ovat tärkeitä Profane Omenin musiikissa.  Puhdasta ja murinalaulua yhdistelevä Jules Näveri on tunnettu monipuolisesta vokalisoinnistaan.
Historia

Profane Omen perustettiin Myrskylässä vuonna 1999. Nykyisistä jäsenistä ainoastaan laulaja Jules Näveri on ollut yhtyeen mukana alusta lähtien. Yhtyeen perustaneet kitaristi Janne Tolonen ja rumpali Sami Varjola erosivat yhtyeestä, ja vasta kolmen rumpalin, neljän kitaristin ja kahden basistin kautta kokoonpano muodostui lopulliseksi.  Vaikutteita yhtye sanoo ottaneensa muun muassa Metallicalta ja Panteralta, ja osalla jäsenistä on myös black- ja death metal -taustaa.
Yhtyeen demoura oli kohtalaisen pitkä. Viiden demon nauhoittamisen ohessa Profane Omen ehti olla varsin aktiivinen myös keikkarintamalla ennen ensimmäisen studioalbuminsa julkaisua. Yhtye esiintyi myös Saksassa vuonna 2005, ja eräs saksalainen radiokanava valitsi Label of Black -EP:n kuukauden albumiksi.
Vasta seitsemän vuoden kuluttua yhtyeen perustamisesta, 6. syyskuuta 2006, julkaistiin Dethrone Musicin kautta Ville Sorvalin tuottama albumi Beaten into Submission. Kappalemateriaalia oli kertynyt vuosien mittaan runsaasti, ja osa albumin kappaleista on kirjoitettu jo vuosina 2001–2004.  Beaten Into Submission sijoittui Suomen virallisella albumilistalla sijalle 28.
Profane Omen julkaisi levyn Inherit The Void 6.3.2009. Inherit the Void sijoittui albumilistan kahdeksannelle sijalle. Inherit The Voidista julkaistaan myös vinyyliversio.
Kokoonpano

Jules Näveri – laulu
Williami Kurki – kitara
Antti Kokkonen – kitara
Antti Seroff – basso, taustalaulu
Samuli Mikkonen – rummut
Diskografia > Albumit

Beaten into Submission (2006)
Inherit the Void (2009)
Destroy! (2011)
Reset (2014)
Ooka (2018)
Diskografia > EP:t

Label of Black (2002)
Adrenaline (2003)
Disconnected (2007)
Diskografia > Singlet

”Throw Your Stones” (2002)
Diskografia > Demot

Profane Omen (2000)
Bittersweet Omen (2000)
Fuck the Beast (2001)
Load of Lead (2001)
C2H40 (2003)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Yhtyeen viralliset kotisivut
Profane Omen Myspacessa (englanniksi)
Profane Omen Meteli.netissä
Peukestas

Peukestas (m.kreik. Πευκέστας) oli makedonialainen sotilas Aleksanteri Suuren armeijassa ja Persian satraappi. Peukestas oli kotoisin Miezan kaupungista ja hänen isänsä oli eräs Aleksanteri.
Peukestas esiintyy ensimmäisen kerran antiikin lähteissä trieerin komentajana Aleksanterin armeijan matkatessa Industa pitkin. Hyökätessä malli-heimoa vastaan Peukestas kantoi kilpeä, jonka Aleksanteri oli antanut ottaa Athenen temppelistä Ilionista. Leonnatos, Abreas ja Peukestas pelastivat Aleksanterin hengen, kun hän haavoittui hyökkäyksessä mallien pääkaupunkia vastaan. Tästä hyvästä Aleksanteri teki Peuksestaasta henkivartijansa, somatofylax. Tätä ennen henkivartijoita oli ollut seitsemän, mutta Aleksanteri muutti henkivartijoiden määrää Peuksestaan vuoksi. Kun armeija pääsi Persepoliin, Aleksanteri palkitsi Peukestasta vielä enemmän tekemällä tästä Persis-maakunnan satraapin. Susassa Peukestas sai Aleksanterilta ennenkuulumattoman lahjan, kultaisen diadeemin.
Peukestas erosi muista Aleksanteri Suuren nimittämistä makedonialaisista satraapeista siinä, että hän alkoi pukeutua persialaiseen tapaan. Tästä hän sai alamaistensa ja Aleksanterin suosion. Peukestas oli myös yksi harvoista makedonialaisista, joka opetteli puhumaan persiaa. Vuonna 323 eaa. Peukestas saapui kuninkaan luokse mukanaan 20 000 persialaista sotilasta, jotka oli koulutettu sotimaan makedonialaiseen tyyliin pitkien sarisa-keihäiden kanssa falangimuodostelmassa. Persialaisten oli tarkoitus korvata Aleksanterin makedonialaiset sotilaat, mikä tietysti aiheutti suurta katkeruutta makedonialaisten keskuudessa.
Peukestas oli mukana Aleksanteri Suuren kuolemaa edeltäneissä juomingeissa. Aleksanterin kuoleman jälkeen Peukestas jatkoi Persiksen satraappina. Hänen asemansa säilyi myös Triparadeisoksen kokouksen jälkeen.
Vuonna 317 eaa. Peithon yritti saada Aleksanterin valtakunnan itäiset maakunnat valtansa alle. Peukestas ja muut maakuntien satraapit kokosivat armeijansa Susassa. Paikalle saapui myös Eumenes Kardialainen, jonka Makedonian hallitsija Polyperkhon oli lähettänyt Aasiaan kukistamaan kapinoivan Antigonos I:n. Peukestas liittyi Eumeneksen joukkoon, koska tämä edusti Makedonian laillista hallitsijaa. Antigonoksen ja Eumeneksen joukot kohtasivat Paraitakenen taistelussa vuonna 317 eaa., mutta taistelu päättyi tasapeliin. Seuraavana vuonna käydyssä Gabienen taistelussa Peukestas petti Eumeneksen ja poistui taistelukentältä joukkojensa kanssa. Peukestas antautui Antigonokselle sen jälkeen kun tämä oli kukistanut Eumeneksen. Antigonos piti kuitenkin Peukestasta liian vaarallisena ja riisti häneltä Persiksen hallinnon. Peukestaan elämästä tämän jälkeen ei ole paljoakaan tietoa.
Rag’s Band

Rag's Band oli suomalainen kevyen musiikin yhtye, joka levytti yhden pitkäsoiton Beta-levymerkille.
Jäsenet

Matti Rag Paananen – piano
Antero Jakoila – kitara
Ilpo Murtojärvi – kitara
Teppo Hauta-Aho – bassokitara
Reino 'Reiska' Laine – rummut, lyömäsoittimet
Pertti 'Pepa' Päivinen – puhaltimet
Diskografia

Amazon (1990,  Beta)
Aiheesta muualla

Rag’s Bandin esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Palasjärvi

| Palasjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Kangasala
Koordinaatit:  61°35′09″N, 24°05′22″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Vesijärven valuma-alue (35.73)
Laskujoki:  oja Mustijärveen 
Järvinumero:  35.733.1.009
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  161,2 m  
Rantaviiva:  0,662 km  
Pinta-ala:  2,728 ha  
Saaria:  1 
 fiPalasjärvi 
Palasjärvi  on Pirkanmaalla Kangasalla Suinulan kaupunginosassa sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 2,7 hehtaaria ja se on 250 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Se sijaitsee 3,5 kilometriä Säynäjärveltä luoteeseen päin ojitetulla suolla. Järvellä on kartan mukaan yksi saari, joka on pieni luoto. Sen rantaviivan pituus on 650 metriä ja sen rannat ovat suomaata. Järven pohjoispuolella sijaitsee vapaa-ajan asunto, jolle tulee metsäautotie valtatieltä 9.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Vesijärven valuma-alueella (35.73), jonka Säynäjärven-Myllyojan valuma-alueeseen se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 161,2 metriä mpy. Siihen on johdettu kahdeksan suo-ojaa, joista yksi laskee 350 metrin päässä Mustijärveen. Siitä vesireitti jatkaa Haukijärveen ja edelleen Säynäjärveen.
Historiaa

Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa järvi on piirretty siihen Palusjärven nimisenä. Sitä ympäröin pieni suomaa, jolla ei ollut laskuojaa . Vuosien 1954 ja 1962 peruskartoissa järven laskuoja oli piirretty laskemaan Yliseen Salmijärveen, vuoden 1974 kartassa sille kaivettiin uusi laskuoja Mustijärveen. Samalla sen suo ojitettiin ja ojat johdettiin järveen.
Qilakitsoq

| Qilakitsoq |
| --- | --- |
 Parhaiten on säilynyt 6 kuukauden ikäisen poikavauvan muumio.
Sijainti
 Qilakitsoq
Koordinaatit:  70°36′31.0″N, 52°10′55.0″W
Valtio:   Tanska  Grönlanti
Paikkakunta:  Avannaata
Historia
Tyyppi:  hautalöytö
Ajanjakso:  noin 1475
Kulttuuri:  Thulen kulttuuri
Aiheesta muualla
  Qilakitsoq Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Qilakitsoq on grönlantilainen hautalöydös, joka sijaitsee Uummannaqia vastapäätä vuonon toisella puolella Nuussuaqin niemimaalla. Sieltä on löydetty Thulen kulttuurin aikaisia inuitien muumioituneita ruumiita vuonna 1972. Muumiot ovat 1400-luvun lopulta ja siten noin 500 vuotta vanhoja.
Muumioiden löytyminen

Muumiot löysivät Hans ja Jokum Grønvold ollessaan metsästämässä vuonna 1972. He löysivät muumiot luolamaisesta kallionmuodostelmasta, jossa oli kaksi hautaa. Löytäjät epäilivät ensin löytämiään muumioita vain hieman aiemmin sinne haudatuiksi ja tekivät ilmoituksen poliisille. Ne kuitenkin osoittautuivat kuuden aikuisen ja kahden lapsen ruumiista suotuisissa olosuhteissa syntyneiksi hyvin säilyneiksi muumioiksi. Tanskan kansallismuseon arkeologien tutkimuksissa selvisi, että ne olivat muumioita Thulen kulttuurin ajalta. Niiden tutkimiseen ei ollut kuitenkaan mahdollisuuksia ennen vuotta 1977. Paikka pidettiin salassa vuosia ennen tutkimusten aloittamista.
Muumiot vietiin aluksi Grönlannista Tanskaan Kööpenhaminaan tutkittavaksi vuonna 1978. Ne kuljetettiin Kööpenhaminaan kahdessa erässä. Muumiot oli tarkoitus laittaa esille näyttelyyn, mutta grönlantilaiset eivät pitäneet ajatuksesta, ja lopulta kiivaiden väittelyiden jälkeen muumiot palautettiin takaisin Grönlantiin. Nykyisin ne ovat Grönlannin kansallismuseossa Nuukissa.
Tutkimukset

Ruumiita ei tarkoituksellisesti muumioitu, vaan ne olivat muumioituneet itsestään. Ne ovat säilyneet hyvin, koska kalliomuodostelma piti ne suojassa sateelta ja auringonpaisteelta. Grönlannin kuiva ja kylmä ilma kuivatti ne niiden suojapaikassa muumioiksi. Muumiot on ajoitettu noin vuoteen 1475. Haudassa numero 1. oli haudattuna kolme naista, 4-vuotias poika ja kuusi kuukautta vanha poikavauva. Kuolleiden iät on voitu määritellä hampaista, ja naisten iäksi arvioidaan 20–30 vuotta, 25–35 vuotta ja 40–50 vuotta. Pieni poikavauva on säilynyt parhaiten, koska hänen arvellaan pienikokoisena kuivuneen muita nopeimmin. Tutkijat arvelevat, että hänet on joko tukehdutettu tai haudattu elävänä, koska hänen äitinsä oli kuollut ja hänelle ei ollut imettäjää. Inuitit kyllä arvostivat ja rakastivat lapsiaan – hehän olivat vanhempiensa tulevia elättäjiä. He saattoivat kuitenkin olosuhteiden pakosta joutumaan turvautumaan tällaisiin tekoihin. Haudassa numero 2. oli kolmen naisen muumiot, joista yksi oli ollut 18–21-vuotias kuollessaan, ja toiset kaksi noin 50-vuotiaita kuollessaan.
Ruumiit oli pinottu haudoissa päällekkäin, ja niiden väliin oli aseteltu eläinten nahkoja. Naisten kasvoissa oli inuitien perinteisiä tatuointeja. Heistä osan tatuoinnit olivat erilaisia, ja voi olla että he olivat eri heimoissa kasvaneita. Kaikki olivat hyvin syöneitä ennen kuolemaansa. Ihon kollageenianalyysillä on saatu selville, että heidän ravintonsa on koostunut kasviksista, joita on ollut 25 % ravinnosta, ja loput ovat eläinperäisiä aineksia.
Kaikkien terveys ei ollut kuitenkaan eläessään hyvä, vaikka he eivät olleet kuolleet nälkään. 4-vuotiaalla pojalla oli Perthesin tauti, jonka aiheuttama verenkiertohäiriö reisiluun päässä johtaa reisiluun pään vaurioon, joka aiheuttaa kipuja ja liikkumisen vaikeutta. Hänellä oli ilmeisesti ollut myös Downin oireyhtymä. Yhdellä vanhemmista naisista oli epätäydellisesti parantunut solisluun murtuma, joka on saattanut haitata häntä vasemman käden käytössä. Lisäksi hänellä oli nenässä syöpä, joka oli levinnyt silmiin ja korviin. Hän oli syönyt hyvin ennen kuolemaansa, mutta kärsinyt aliravitsemuksesta aiemmin elämässään. Naisilla oli myös muita sairauksia, kuten munuaiskiviä, ummetusta sekä yleisesti huono terveys.
Kuolinsyyt

Kuolleiden tarkat kuolisyyt eivät ole selvillä. Vanhemman lapsen ja yhden vanhemman naisen sairaudet ovar saattaneet aiheuttaa heidän kuolemansa, mutta muiden kuolinsyistä ei ole tietoa. Yksi teoria on, että vainajat olisivat hukkuneet vesillä, koska heidät oli haudattu samaan paikkaan. Puolivuotiaan lapsen muumiota on tutkittu vähiten, koska sitä ei haluttu vaurioittaa. Kun Nuukn sairalaan hankittiin tietokonetomografia laitteisto vuonna 2001, siitä tehtiin 3D-mallinus.
DNA-tutkimukset

Mitokondriaalisen DNA-tutkimusten mukaan kaikki paitsi naisista vanhin olivat sukua keskenään. Kaksi vanhempaa naista haudassa numero 2 olivat ilmeisesti siskoksia, ja toinen heistä oli melko varmasti haudan numero 1 nuoremman naisen äiti. Tämä taas oli hänen kanssaan haudatun neljävuotiaan lapsen äiti. Kahdesta nuoremmasta hautaan numero 1 haudatusta naisesta jompikumpi on ollut puolivuotiaan vauvan äiti.
Vaatteet

Kahdesta haudasta löydettiin yhteensä 78 vaatekappaletta, joiden avulla on saatu arvokasta tietoa tuon ajan vaatetuksesta. Koska kaikki haudatut ovat joko naisia tai lapsia, ei miesten vaatteista saatu tietoa. Muumioiden yllä olleet vaatteet ovat vanhimpia säilyneitä arktisen alueen vaatteita. Vaatteet olivat samantapaisia, kuin mitä inuitit käyttävät vielä nykyisinkin, mikä taas kertoo niiden käytännöllisyydestä arktisissa oloissa.
Vaatteet oli valmistettu nahasta, turkiksista ja höyhenistä. Turkis- ja nahkavaatteet olivat joustavia ja niitä oli helppo säätää. Jos oli liian lämmin, niistä pystyi laskemaan lämpöä helposti pois. Anorakit oli valmistettu kaksikerroksisiksi lämmön pitävyyden varmistamiseksi. Niiden sisäpuolelle oli ommeltu useiden eri lintulajien höyheniä. Anorakin eri osissa käytettiin eri lajien höyheniä, joita saattoi olla viidestäkin eri lintulajista. Ne reunustettiin poron nahalla. Anorakin ulkopuoli valmistettiin hylkeen nahasta, joka piti hyvin tuulta ja vettä. Naisten anorakeissa oli selässä pussi lapselle. Lapsen päälle pystyi vetämään suuren hupun, joka alla lapsi oli lämpimässä.
Housut valmistettiin poron tai hylkeen nahasta, eikä niitä koristeltu mitenkään. Kamikit eli inuitien saappaat olivat pitkillä varsilla varustettuja saappaita, jotka valmistettiin nahasta. Sisällä olivat sukat, joissa karvat oli käännetty sisäpuolelle, ja sisällä saattoi olla vielä heinää. Vaatteita oli koristeltu helmillä, jotka oli valmistettu villakuoreen ruodoista ja värjätty verellä.
Kirjallisuutta

Hart Hansen, Jens Peder: Qilakitsoq: De grønlandske mumier fra 1400-tallet.  Nuuk:  Grønlands landsmuseum, 1985.  ISBN 87-00-96872-2.  (tanskaksi)
Hart Henson, Jens Peder (Editor) & Medlgaard, Jørgen & Nordqvist, Jørgen: The Greenland Mummies.  Copenhagen:  Christian Ejlers' Forlag, 1991.  ISBN 87-7241-499-5.  (englanniksi)
Aiheesta muualla

Qilakitsoq Mummies Atlas Obscura. Viitattu 11.11.2019. (englanniksi)
Holloway, April: The mummies of Qilakitsoq and the Inuit baby that captured hearts around the world Ancient Origins.  10.10.2014. Viitattu 11.11.2019. (englanniksi)
Qilakitsoq-mumier viser liv og død Visit Greenland. Viitattu 11.11.2019. (englanniksi)
Inuiittinaisen kasvotatuointi.
Inuiittinainen vanhassa valokuvassa. Selässä näkyy pussi, joka on tehty lapsen kantamista varten.
Pienet tomit

Tom-tomit bassorummun päälle kiinnitettyinä
Pienet tomit, "pikkutomit", ovat rumpusetin osia, jotka on kiinnitetty bassorummun päälle tomin pidikkeillä (tom holder arms) tai rumpuräkkiin (drum rack). Tomit voi kiinnittää myös tomi-symbaalitelineeseen (tom / cymbal stand) tai tomitelineeseen (tom stand), joka muistuttaa symbaalitelinettä mutta on yleensä matalampi ja varustettu tomin pidikkein.
Pikkutomien tuumakoko on kuudesta aina 18:aan tuumaan asti, joskus vielä isompiin. Tyypillisen kokoisia ovat 12-, 14- ja 16-tuumaiset tomit. Pikkutomeja on rumpusetissä yleensä 1–3 kappaletta. Monet ammattirumpalit kuitenkin käyttävät useampaa, jopa kymmentä eri kokoa.
Pikkutomeja käytetään usein vain fillien soittamiseen eikä pidempiaikaiseen komppaukseen.
Ralph Hopiavuori

| Ralph Hopiavuori> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 15. heinäkuuta 1951 (ikä 73) Kirkland Lake, Ontario
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  188 cm
Paino:  86 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1972–1975
Seurat:  Kitchener Rangers (OHA) Toronto Marlboros (OHA) Port Huron Wings (IHL) Cleveland Crusaders (WHA) Jacksonville Barons (AHL) Mohawk Valley Comets (NAHL) Indianapolis Racers (WHA) Cambridge Hornets (OHASr)
NHL-varaus:  30. varaus, 1971 Detroit Red Wings
Ralph Hopiavuori (s. 15. heinäkuuta 1951 Kirkland Lake, Ontario) on entinen kanadalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi WHA-liigassa kolmen kauden aikana yhteensä 70 runkosarja- ja 12 pudotuspeliä.
Ura

Hopiavuori pelasi juniorina OHA-liigan Kitchener Rangersissa vuosina 1968–1971. Kesken kauden 1970–1971 hän siirtyi OHA:n Toronto Marlborosiin. Detroit Red Wings varasi hänet kesällä 1971 NHL:n varaustilaisuudessa vuorolla 30. Seuraavana syksynä Hopiavuori siirtyi IHL:n Port Huron Wingsiin. Hän oli osan kaudesta sivussa murrettuaan ranteensa. Hän osallistui syksyllä 1972 Detroitin harjoitusleirille ja pelasi kaksi harjoituspeliäkin, mutta lopulta hän ei saanut sopimusta joukkueeseen.
Hopiavuoren ura jatkui kaudella 1972–1973 NHL:n kanssa kilpailleen WHA:n Cleveland Crusadersissa, mutta hän joutui olemaan osan kaudesta sivussa murtuneen poskiluun takia. Hän pelasi kaudella vain 29 runkosarjaottelua. Seuraavalla kaudella (1973–1974) hän pelasi 13 peliä Clevelandissa, mutta suurin osa kaudesta kului AHL:n Jacksonville Baronsissa. Kaudella 1974–1975 Hopiavuori pelasi 28 ottelua WHA:n Indianapolis Racersissa sekä 17 ottelua alemmissa sarjoissa. Viimeisen ammattilaiskautensa (1975–1976) Hopiavuori pelasi NAHL:n Mohawk Valley Cometsissa, minkä jälkeen hän jatkoi jääkiekkoilua amatöörinä kolmen kauden ajan Cambridge Hornetsissa.
Pensastaskut

| Pensastaskut |
| --- | --- |
 Pensastasku (Saxicola rubetra)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Siepot Muscicapidae
Suku::  Pensastaskut Saxicola  Bechstein, 1802
Katso myös
   Pensastaskut Wikispeciesissä   Pensastaskut Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pensastaskut (Saxicola) on sieppojen heimoon kuuluva lintusuku. Suvun lajien määrä vaihtelee eri lähteissä. BirdLife Suomen luokituksessa sukuun kuuluu 13 lajia.
Pensastaskuihin (Saxicola) kuuluvia lajeja

Aavikkopensastasku (Saxicola macrorhynchus)
Afrikanpensastasku (Saxicola torquatus)
Harmaatasku (Saxicola ferreus)
Kanariantasku (Saxicola dacotiae)
Kaulustasku (Saxicola insignis)
Luhtatasku (Saxicola jerdoni)
Mustapäätasku (Saxicola rubicola)
Nokitasku (Saxicola caprata)
Pensastasku (Saxicola rubetra)
Réunionintasku (Saxicola tectes)
Sepeltasku (Saxicola maurus)
Tamariskitasku (Saxicola leucurus)
Timorintasku (Saxicola gutturalis)
Aiheesta muualla

ITIS: Saxicola (englanniksi)
Ralph Ineson

| Ralph Ineson |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 15. joulukuuta 1969 (ikä 54) Leeds, West Yorkshire, Englanti, Iso-Britannia
Ammatti:  Näyttelijä
Näyttelijä
Aktiivisena:  1993 –
Aiheesta muualla
IMDb 
Ralph Ineson (s. 15. joulukuuta 1969 Leeds, West Yorkshire, Englanti, Iso-Britannia) on englantilainen näyttelijä. Hänet tunnettaneen parhaiten Chris Finchin roolista televisiosarjassa Konttori.
Hän näyttelee kuolonsyöjä Amikus Carrowia elokuvissa Harry Potter ja puoliverinen prinssi, Harry Potter ja kuoleman varjelukset, osa 1 ja Harry Potter ja kuoleman varjelukset, osa 2.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ralph Ineson Wikimedia Commonsissa
Ralph Ineson Internet Movie Databasessa. (englanniksi)