stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Torsten Aminoff (eversti)

Torsten Ivan Aminoff
Torsten Ivan Aminoff (28. kesäkuuta 1881 Iisalmi – 19. elokuuta 1946 Helsinki) oli suomalainen eversti ja metsänhoitaja. Hän toimi Suomen ilmailuvoimien komentajana 14. joulukuuta 1918 – 9. tammikuuta 1919.
Aminoffin vanhemmat olivat metsänhoitaja, asessori Henrik Johan Aminoff ja Anna Maria Lagus, rovasti Johan Lorentz Laguksen tytär. Kauppaneuvos Adolf Esaias Aminoff oli hänen veljensä.
Torsten Aminoff valmistui Haminan kadettikoulusta vuonna 1901 ja palveli sen jälkeen Tverin rakuunarykmentissä, kunnes siirtyi reserviin vuonna 1904. Hän johti kaksi vuotta meijeriä Venäjällä. Aminoff valmistui vuonna 1908 metsäkonduktööriksi Evon metsäopistosta ja työskenteli sen jälkeen metsänhoitajana sekä muissa valtion metsähallinnon tehtävissä Iisalmella, Sukevalla ja Siestarjoella. Ensimmäisen maailmansodan puhjettua 1914 hänet kutsuttiin takaisin Venäjän armeijaan luutnanttina. Hänet komennettiin ensin hoitamaan joukkojenkuljetuksia Moskovassa ja vuodesta 1916 hän oli Venäjän kauppaministeriön polttoainehankkijana Suomessa sijoituspaikkoinaan Tornio ja Helsinki. Suomen sisällissodan puhjettua Aminoff liittyi valkoisiin joukkoihin ratsumestarina. Hänet ylennettiin huhtikuun alussa 1918 majuriksi ja nimitettiin valkoisten päämajan kulkulaitospäälliköksi 11. huhtikuuta. Hänet ylennettiin toukokuun alussa everstiluutnantiksi ja siirrettiin 9. toukokuuta päämajan etappiesikunnan päälliköksi.
Aminoff nostettiin Suomen Ilmailuvoimien komentajaksi, kun saksalaisen Carl Seberin oli pakko poistua tehtävistä ulkopoliittisista syistä Saksan hävittyä maailmansodan. Ilmailuvoimat kääntyivät tuolloin Englannin ja Ranskan ilmavoimien puoleen uusia koneita ja toimintamalleja hankkiakseen. Joulukuussa 1918 yleisesikunta oli käskenyt ilma-aselajin määrittelemään tehtävänsä. Tämä käsky sitoi ilmavoimat osaksi Suomen puolustuspolitiikkaa. Keskeisimmäksi tehtäväksi määrättiin maa- ja merivoimia tukeva lentotiedustelu. Osa tehtävästä oli itärajan lentotiedustelua aikana jolloin suomalaiset vapaaehtoiset, Yhdysvaltain merijalkaväki ja Englannin laivasto tekivät sotilaallisia iskuja Neuvosto-Venäjää vastaan. Ilmailuvoimien komentajan valintaa on jälkeenpäin pidetty hätäratkaisuna. Aminoff oli maavoimien upseeri, jolla ei ollut mitään kontaktia ilmailuun ennen komentajakauttaan eikä ilmeisesti sen aikanakaan kuin komentajan roolin kautta.
Aminoff erosi Suomen armeijasta syyskuussa 1919 ja siirtyi liike-elämän pariin. Hän oli Suomen Teollisuuskonttorin apulaisjohtajana 1919–1925, Suomen Puuliiton toimitusjohtajana 1925–1929, Suomen Sahateollisuusyhdistyksen apulaisjohtajana 1928–1931 ja Aunuksen puuliikkeen toimitusjohtajana 1931–1940. Aminoff palasi aktiivipalvelukseen talvisodan aikana sotatalousesikunnassa ja oli jäsenenä sodan jälkeen asetetussa suomalais-neuvostoliittolaisessa rajakomissiossa. Vuonna 1940 hän oli lyhyesti kansanhuoltoministeriön merenkulkuosaston päällikkönä. Hänet ylennettiin joulukuussa 1940 everstiksi. Vuosina 1940–1944 Aminoff työskenteli Thordén-yhtymälle. Hänet määrättiin vuoden 1944 lopulla valvomaan suojeluskuntien hajottamista.
Amidratsonit

Amidratsonien tautomeriset muodot
Amidratsonit ovat orgaanisia yhdisteitä. Ne voivat esiintyä kahtena tautomeerina, jotka ovat hydratsidi-imidit (R1C(=NR2)NHNHR3) ja amidihydratsonit (RC(NHR2)=NNHR3). Missä ryhmät R2 ja R3 voivat olla vetyjä tai hiilivetyryhmiä. Jos ne ovat hiilivetyryhmiä, tautomeerit eivät voi muuttua toisikseen.
Ominaisuudet ja valmistus

Amidratsonit ovat useimmiten nesteitä tai suhteellisen matalissa lämpötiloissa sulavia kiinteitä aineita. Ne ovat heikosti emäksisiä. Amidratsonit hydrolysoituvat emäksisissä olosuhteissa karboksylaateiksi ja hydratsiineiksi, mutta happamissa olosuhteissa ne ovat stabiileja tai hydrolysoituvat vain hitaasti. Substituoimattomat yhdisteet ovat voimakkaita pelkistimiä. Amidratsonit reagoivat useiden nukleofiilien kanssa ja ovat siksi hyödyllisiä lähtöaineita useiden heterosyklisten yhdisteiden synteeseissä.
Amidratsonien valmistamiseen on useita tapoja. Käytetyimmät ovat hydratsiinien reaktiot iminoesterien tai nitriilien kanssa.
Varoitusmerkintä

Varoitusmerkintä on merkintä, jolla pyritään varoittamaan aineen tai paikan mahdollisista vaaroista. Niiden taustaväri, muoto, ja muu ulkoasu vaihtelee, mutta niiden tarkoitus on olla niin selkeitä, että kaikki tunnistavat ne heti varoitusmerkinnöiksi. Kemikaalien varoitusmerkintä sisältää varoitusmerkin, sen kirjaintunnuksen ja nimen, varoituslausekkeen (R-lauseke), ja turvallisuustoimenpidelausekkeen (S-lauseke).
Varoitusmerkintöjen käyttö ilman syytä on epäasiallista. Viranomaiset valvovat merkkien käyttöä.
Kansainvälisiä varoitusmerkintöjä

Säteilyvaara
Ionisoimatonta säteilyä
Tartuntavaara
Korkeajännite
Muita yleisiä varoitusmerkintöjä ovat esimerkiksi voimakkaan magneettikentän merkki ja laser-säteilystä varoittava merkki. Katso myös liikenteen varoitusmerkit.
Kemikaalien varoitusmerkinnät > CLP- varoitusmerkit

Varoitusmerkkejä sääntelee EU-direktiivi 1272/2008.
| Varoitusmerkki | Vaarallisuusluokka |
| --- | --- |
: Räjähteet
: Palovaaralliset
: Hapettavat  
: Paineen alaiset kaasut
: Syövyttävät aineet
: Myrkyllinen
: Ärsyttävä
: Vakava terveysvaara
: Ympäristölle vaarallinen
Kemikaalien varoitusmerkinnät > Käytöstä poistuneet

Euroopan unionin direktiivin 67/548/EEC (Säädetty 27. kesäkuuta 1967,  kumottu 31. toukokuuta 2015) mukaiset varoitusmerkit.
Merkit on järjestetty vaarallisimmasta ominaisuudesta vähemmän vaaralliseen.
Palo- ja räjähdysvaaralliset kemikaalit
Räjähtävä (E)
Hapettava (O)
Erittäin helposti syttyvä (F+)
Helposti syttyvä (F)
Merkit on järjestetty vaarallisimmasta ominaisuudesta vähemmän vaaralliseen. Katso myös myrkyllisyys.
Terveydelle vaaralliset kemikaalit
Erittäin myrkyllinen (T+)
Myrkyllinen (T)
Syövyttävä (C)
Haitallinen (Xn)
Ärsyttävä (Xi)
Ympäristölle vaaralliset kemikaalit
Ympäristölle vaarallinen (N)
Kemikaalien varoitusmerkinnät > Käytöstä poistuneet > Varoitus- ja turvallisuustoimenpidelausekkeet

Varoituslausekkeet eli R-lausekkeet antavat lisätietoja varoitusmerkin kertomasta vaarallisesta ominaisuudesta. Turvallisuustoimenpidelausekkeet eli S-lausekkeet antavat tietoa kemikaalin turvallisesta käytöstä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Turvallisuus- ja kemikaalivirasto (Tukes): Kemikaalien varoitusmerkit (Arkistoitu – Internet Archive)
Euroopan unionin direktiivi vaarallisista aineista (englanniksi)
Euroopan unionin kemikaalivirasto (englanniksi)
CLP (GHS) -varoitusmerkkien vastaavuudet vanhoihin merkkeihin.
Ruotsin ralli 1986

|  Ruotsin ralli 1986 |
| --- | --- |
 2. osakilpailu 13 osakilpailusta kaudella 1986. 
Ajankohta:  14.–16. helmikuuta 1986
Pituus:  30 erikoiskoetta, 556,79 km


Palkintokoroke
Voittaja:   Juha Kankkunen    Juha Piironen  (Peugeot Talbot Sport)
Toinen:   Markku Alén    Ilkka Kivimäki  (Martini Lancia)
Kolmas:   Kalle Grundel    Benny Melander  (Ford Motor Co)
Ruotsin ralli 1986 (viralliselta nimeltään 36. International Swedish Rally) oli rallin maailmanmestaruussarjan kilpailu kaudella 1986. Kilpailu järjestettiin 14.–16. helmikuuta 1986 Karlstadissa. Kilpailu oli kauden toinen, ja erikoiskokeiden yhteispituus oli 556,79 kilometriä.
Kilpailu oli Ford RS200 -auton debyytti rallin MM-sarjassa.
Nastojen lukumäärää renkaissa rajoitettiin kauden alussa johtuen huolesta teille aiheutuvista vaurioista. Monte Carlossa sallittiin 12 nastaa kymmentä senttimetriä kohden, mutta Ruotsin kilpailuun määrä nostettiin 20 per kymmenen senttimetriä johtuen turvallisuushuolista. Fordilla oli kaksi autoa, joissa molemmissa kuljettajat olivat ruotsalaisia. Peugeotilla ja Lancialla oli kummallakin mukana kaksi autoa, joiden kuljettajat olivat suomalaisia. Austin-Roverilla oli kaksi autoa, jotka molemmat keskeyttivät. Kilpailussa nähtiin epätavallisen paljon keskeytyksiä moottorivikojen vuoksi.
Tulokset

| Sija | Kuljettaja | Kartanlukija | Auto | Aika | Ero |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Juha Kankkunen |  Juha Piironen | Peugeot 205 Turbo 16 E2 | 5:09.19 | 0.0 |  |
| 2. |  Markku Alén |  Ilkka Kivimäki | Lancia Delta S4 | 5:11.13 | +1.54 |  |
| 3. |  Kalle Grundel |  Benny Melander | Ford RS200 | 5:15.35 | +6.16 |  |
| 4. |  Mikael Ericsson |  Reinhard Michel | Audi 90 Quattro | 5:24.39 | +15.20 |  |
| 5. |  Gunnar Pettersson |  Arne Pettersson | Audi Coupé Quattro | 5:24.57 | +15.38 |  |
| 6. |  Jean-Claude Andruet |  Annick Peuvergne | Citroën BX4TC | 5:33.05 | +23.46 |  |
| 7. |  Kenneth Eriksson |  Peter Diekmann | Volkswagen Golf GTI 16V | 5:34.30 | +25.11 |  |
| 8. |  Roger Ericsson |  Per Rosendahl | Subaru Leone RX Turbo | 5:38.01 | +28.42 |  |
| 9. |  Björn Johansson |  Anders Olsson | Opel Kadett GSI | 5:41.22 | +32.03 |  |
| 10. |  Sören Nilsson |  Åke Gustavsson | Audi 90 Quattro | 5:42.51 | +33.32 |  |
Lähde:
Aiheesta muualla

Rally-Maps.com
Osakilpailut MM-rallikaudella 1986
Monaco
Ruotsi
Portugali
Kenia
Ranska
Kreikka
Uusi-Seelanti
Argentiina
Suomi
Norsunluurannikko
Italia
Iso-Britannia
Yhdysvallat
Rallin maailmanmestaruussarjan Ruotsin rallit
| --- | --- |
1970-luku:   1973  1974  1975  1976  1977  1978  1979 
1980-luku:   1980  1981  1982  1983  1984  1985  1986  1987  1988  1989 
1990-luku:   1990  1991  1992  1993  1995  1996  1997  1998  1999 
2000-luku:   2000  2001  2002  2003  2004  2005  2006  2007  2008  2009 
2010-luku:   2010  2011  2012  2013  2014  2015  2016  2017  2018  2019 
2020-luku:   2020  2021  2022  2023  2024
Amiraliteettisaarten sotaretki

Liittoutuneiden operaatiot Amiraliteettisaarilla 29. helmikuuta – 30. toukokuuta 1944 välisenä aikana.
Amiraliteettisaarten sotaretki eli operaatio Brewer oli toisessa maailmansodassa sarja taisteluita liittoutuneiden ja keisarillsen Japanin joukkojen välillä Amiraliteettisaarten hallinnasta. Japani oli miehittänyt saaret 7. huhtikuuta 1942 Rabaulin valtauksen yhteydessä.
Liittoutuneet tekivät maihinnousun Los Negrosille 29. helmikuuta 1944.
Saari vallattiin 9. maaliskuuta 1944 mennessä. Liittoutuneet valtasivat Manusin veristen taistelujen jälkeen 3. huhtikuuta mennessä. Pityilu vallattiin 30. maaliskuuta ja Ndrilo ja Koruniat 1. huhtikuuta. Rambutyo vallattiin 3. huhtikuuta. Liittoutuneet valtasivat saaret japanilaisilta lopullisesti 18. toukokuuta mennessä. Saarille rakennettiin muun muassa laivastotukikohta Los Negrosiin ja lentokenttä Lombrumiin lähelle Lorengauta ja lentokenttää käytettiin hyödyksi Biakin taistelussa toukokuussa 1944.
Peipot (suku)

| Peipot |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Peipot Fringillidae
Suku::  Peipot Fringilla  Linnaeus, 1758
Katso myös
   Peipot (suku) Wikispeciesissä   Peipot (suku) Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Peipot (Fringilla) on peippojen heimoon kuuluva varpuslintusuku.
Peipot ovat pienehköjä varpuslintuja, jotka elävät Euraasiassa. Kanarianpeippo elää ainoastaan Kanariansaarilla mutta peipolla ja järripeipolla on hyvin laaja esiintymisalue ja ne ovat eräitä Euraasian runsaimpia lintuja. Sukupuolet ovat erivärisiä.
Peipot ovat siemensyöjiä mutta poikasille ne syöttävät hyönteisiä ja muita pieniä selkärangattomia. Pesä on puussa tai pensaassa. Pesimäajan ulkopuolella ne liikkuvat parvissa, joissa voi olla kymmeniätuhansia, joskus jopa satojatuhansia yksilöitä.
Peippolajit

Peippo Fringilla coelebs
Kanarianpeippo Fringilla teydea
Järripeippo Fringilla montifringilla
Aiheesta muualla

Laji.fi: Peipot (Fringilla)
UniProt: Taxonomy Fringilla (englanniksi)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Fringilla (englanniksi)
Amirspasalar

Amirspasalar (georg. ამირსპასალარი) oli keskiajalla Georgian armeijan komentajan virkanimike ja yksi Georgian kuningaskunnan korkeimmista viroista. Se on peräisin sanoista amir, joka on "komentajaa", "kuvernööriä" tai "prinssiä" tarkoittava arabiankielinen termi, ja spasalar, joka on tullut muinaispersian sanasta spahbod. Englanniksi virasta käytetään yleensä nimitystä Lord High Constable.
Amirspasalar oli kuninkaallisen armeijan ylin komentaja sodan aikana ja valtion lipun kantaja. Kuningatar Tamarin hallituskaudella (1084–1213) se oli valtion kolmanneksi korkein virka atabekin jälkeen. Teos Kuninkaallisen hovin säädökset, joka kirjoitettiin todennäköisesti kuningas Giorgi V:n toisen valtakauden aikana (1314–1346), määrittelee viran "kunniavisiiriksi ja armeijan päälliköksi".
Amirspasalar-arvonimi mainitaan ensimmäisen kerran kuningas Giorgi III:n hallituskaudella (1156–1184), mutta sen otti ilmeisesti käyttöön Giorgin isoisä Davit IV (hallitsi 1189–1125), joka uudisti voimakkaasti Georgian asevoimia ja siviilihallintoa. 1100-luvun alussa amirspasalar valittiin Orbeli-suvusta, mutta vuonna 1155 kuningas Demetre I:n poika Davit V syrjäytti isänsä ja yritti rajoittaa suvun vaikutusvaltaa siirtämällä viran sen kilpailijalle Tirkaš Abuletisdzelle. Kun Demetre nousi takaisin valtaan, Orbelit pitivät jälleen virkaa hallussaan Giorgi III:n vastaiseen kapinaansa saakka vuosina 1176/1177. Silloin se annettiin kiptšakkialkuperää olevalle Qubasarille. Vuonna 1184 kuningatar Tamar erotti Qubasarin ja nimitti amirspasalariksi Gamrekeli-suvun jäsenen. Myöhemmin virka siirtyi Mkhargrdzeli-suvussa ja heidän jälkeensä Džaqeli-suvussa.
Kun Georgian kuningaskunta hajosi myöhemmin 1400-luvulla, virka käytännössä lakkautettiin.
UMTS

UMTS (lyhenne sanoista Universal Mobile Telecommunications System, suom. ’maailmanlaajuinen liikkuvan televiestinnän järjestelmä’) on GSM:n seuraajaksi suunniteltu kolmannen sukupolven eli (3G) matkapuhelinteknologia. UMTS otettiin käyttöön Suomessa vuonna 2004 ja  muualla vuoden 2005 alussa.
UMTS on alusta asti ajateltu myös datasiirtoon. Datasiirrossa 2G:ssä ovat käytössä GSM-data (2G), GPRS (2.5G) ja EDGE (2.75G), jotka ovat kaikki hitaampia kuin UMTSin perusdata Rel99, joka tarjoaa 384 kb/s latausnopeuden. UMTS-verkko tarjoaa nykyään aiempaa nopeampia datapalveluita. HSDPA (3.5G) ja HSUPA (3.75G) tarjoavat lisää siirtonopeutta lataukseen ja myös verkkoon päin. Yleensä 3.75 tarkoittaa sekä HSDPAa että HSUPAa, jolloin sitä kutsutaan lyhyemmin HSPA:ksi. Jos sekä verkko että päätelaite tukevat HSDPA- tai HSPA-tekniikkaa, ja lisäksi siirtotarve ylittää verkkoon asetetun kynnyksen ja signaalivoimakkuus on riittävä, siirtyy datayhteys näille tekniikoille ja nopeuden kasvun lisäksi RTT (lyhenne sanoista Round Trip Time) pienenee murto-osaan Rel99-yhteyden RTTstä. Kun dataa ei siirretä, myös HSPA-kelpoiset laitteet pudotetaan perus-UMTSille ja siellä edelleen hitaalle kanavalle antamaan tilaa muille käyttäjille.
W-CDMA on UMTS:ssä käytettävä radiotekniikka. IMS tarjoaa Internet-pohjaisia multimediapalveluita, kuten pikapuhe, IP-puhe, saatavuuspalvelu ja pikaviestit.
Historia

YK:n alaisuudessa toimiva ITU (International Telecommunication Union) käynnisti 1990-luvun lopulla FPLMTS-projektin (Future Public Land Mobile Telephony System). Projektin tavoitteena oli  laatia ratkaisumalleja 3G-puhelinjärjestelmää varten. Myöhemmin projektin nimeksi muutettiin IMT-2000 (International Mobile Telecommunication 2000). Ratkaisumalleja oli aluksi useita mutta pääasiassa viime aikoina on päädytty hyödyntämään CDMA2000- ja W-CDMA-tekniikoita.
Maailman ensimmäinen kaupalliseen käyttöön lanseerattu 3G-verkko avattiin Japanissa vuonna 2001, se perustuu FOMA-tekniikkaan, joka ei ole yhteensopiva Suomessa käytössä olevien W-CDMA-verkkojen kanssa. UMTS-verkot tulivat yleiseen käyttöön vuoden 2005 alussa. Monet valtiot, esimerkiksi Saksa, hankkivat isot rahat huutokauppaamalla maansa UMTS-toimiluvat; vastavuoroisesti monet lupia ostaneet operaattorit, muun muassa Suomen Sonera, ajautuivat konkurssin partaalle, kun tekniikka ei ottanutkaan tuulta siipiensä alle odotusten mukaisessa aikataulussa. 3G-huutokaupat on nähty osasyynä teleteollisuuden maailmanlaajuiseen lamaan vuosina 2001–2003.
UMTS-verkot Suomessa

UMTS otettiin Suomessa käyttöön vuonna 2004. Toimiluvat UMTS-verkkojen rakentamiseen Suomessa on TeliaSoneran lisäksi Elisalla ja DNA:lla. Vuonna 2014 TeliaSoneran 2 100 MHz:n verkko kattoi pääkaupunkiseudun lisäksi suurimmat kaupungit ympäristöineen ja 900 MHz:n verkko suurimman osan Suomesta. Elisan 2 100 MHz:n verkko oli puolestaan suurimmissa kaupungeissa, lähes koko muu Suomi on katettu 900 MHz:n verkolla. DNA:n 2 100 MHz:n verkko kattoi suurimmat kaupungit ja useita pienempiä taajamia. DNA:n 900 MHz:n verkko kattaa lähes koko maan lukuun ottamatta muutamia Kainuun ja Etelä-Lapin alueita. Kaikilla kolmella operaattorilla on Lapin ja Koillismaan erämaa-alueilla laajoja alueita vailla minkäänlaista 3G-peittoa. Vuonna 2014 perustettu Suomen Yhteisverkko Oy rakentaa jatkossa yhteistyössä TeliaSoneran ja DNA:n matkapuhelinverkot Itä-Suomen ja Lapin alueille, jolloin kummankin operaattorin kuuluvuusalueet ovat niissä yhtenevät.
3G-verkot suljetaan Suomessa vuoden 2023 aikana. 
Lisäksi 3G-verkot suljetaan on tai suljettu 2023 mennessä Norjassa, Tanskassa, Isossa-Britanniassa, Saksassa, Hollannissa, Italiassa, Portugalissa, Kroatiassa ja Kreikassa.
UMTS-verkko

UMTS-verkon tavoitteina oli suunnitteluvaiheessa mm. saada äänen laatu ja palvelut samalle tasolle kuin ne ovat kiinteässä verkossa. Lisäksi tuki sekä piiri- että pakettikytkentäiselle tiedonsiirrolle ja radiokaistan mahdollisimman tehokas käyttö olivat eräitä tavoitteita. Tiedonsiirtokapasiteetin suhteen tavoite oli, että paikallaan olevan laitteen siirtonopeus voisi olla jopa 2 Mbps.
GSM-verkosta eroten UMTS-verkko ei ole yksitasoinen vaan hierarkkinen. Tasot ovat pienimmästä suurimpaan:
Kotisolu
Pikosolu
Mikrosolu
Makrosolu
Globaali satelliittijärjestelmä
UMTS-solun koko määräytyy aktiivisten käyttäjien lukumäärän mukaan.
UMTS:n perusversion tiedonsiirtonopeus on signaalin laadusta, verkon ruuhkasta ja muista tekijöistä riippuen parhaimmillaan 384 kbps. Käytännössä nopeudet jäävät kuitenkin selvästi teoreettisen tiedonsiirtonopeuden alle eli noin 100–250 kilobittiin sekunnissa. UMTSissa vasteaika on noin 200 millisekuntia, kun taas sitä edeltäneissä GPRS:ssä ja EDGE:ssä viive vaihteli 500 millisekunnista kolmeen sekuntiin.
Nykyään UMTS-verkko on päivitetty HSDPA-tekniikalla tukemaan moninkertaisesti nopeampaa tiedonsiirtoa. Aluksi HSDPA:n maksiminopeus oli 1–2 megabittiä sekunnissa, nyt teoriassa 7–21 Mbps, Dual Carrier-tekniikalla jopa 42 Mbps. HSUPA taas moninkertaistaa nopeuden päätelaitteelta verkkoon päin. Sekä HSDPA että HSUPA myös pienentävät osaltaan vasteaikaa merkittävästi. Päätelaitteelta vaaditaan tuki tekniikalle, käytännössä kaikki uudet puhelimet tukevat HSDPA:ta ja PC-datakortit myös HSUPA:ta.
UMTS-verkon radio-osan nimi on UTRAN (UMTS Terrestrial Radio Access Network). Toisin kuin muissa järjestelmissä UMTS-verkon päätelaitteen lyhenne on UE (User Equipment) ja tukiasemasta käytetään termiä Node B. USIM-termiä (Universal Subscriber Identity Module) puolestaan käytetään UMTS-ympäristössä olevasta SIM-kortista.
UMTS-verkon tietoturvarakenteet muistuttavat hyvin paljon GSM-verkossa käytettäviä ratkaisuja. Toisaalta GSM-verkosta poiketen UMTS-verkon päätelaite voi autentikoida myös verkon eikä ainoastaan toisin päin.
UMTS:ssa puhelinoperaattorin ja palvelun tarjoajan välillä on selkeä ero, sillä puhelinoperaattori keskittyy lähinnä tiedonsiirrosta huolehtimiseen. UMTS tarjoaa kunkin palvelun tai sovelluksen tarpeen mukaista tiedonsiirtonopeutta. Palveluiden kattavuus vaihtelee kuitenkin esimerkiksi Suomessa suuresti, koska maa on harvaan asuttu ja alun perin 2 100 megahertsin taajuudella toiminut radioliikenne on tarvinnut hyvin tiheän tukiasemaverkoston.
Taajuusalueet

UMTS-taajuusalueista on Euroopassa ja Japanissa käytössä 2 100 MHz alue (band I), joka on tuetuin nykyisissä päätelaitteissa. Joissakin Euroopan maissa, kuten Suomessa, on otettu käyttöön myös 900 MHz alue (band VIII), mikä mahdollistaa verkon laajentamisen edullisemmin, koska lähes koko maan kattavaa 900 MHz GSM-verkkoa varten on jo rakennettu mastopaikat. Matalampi taajuus pidentää signaalin kantamaa, jolloin tukiasemia ei tarvitse rakentaa yhtä tiheään kuin 2 100 MHz alueella. Elisa avasi maailman ensimmäisen kaupallisen 900 MHz taajuudella toimivan 3G-verkon Suomessa marraskuussa 2007. Yhdysvalloissa UMTS-verkkoja on olemassa myös 1 900 MHz (band II) ja 850 MHz (band V) taajuuskaistoille. Monet päätelaitteet tukevat 850 MHz aluetta, mutta vain osa uusista laitteista (vuonna 2009) tuki 900 MHz aluetta.
Puhelimet

Kun UMTS otettiin Suomessa käyttöön vuonna 2004, puhelinmalleja oli tarjolla vain muutama, kun vuotta myöhemmin niitä oli tarjolla jo yli kymmenen erilaista mallia. Puhelimia valmistivat mm. Nokia, Samsung ja Motorola. UMTS-puhelimien haluttavuutta alensi alkuun UMTS-verkkojen huono kattavuus Suomessa, joten loppukäyttäjälle ei ollut käytännössä hyötyä 3G-puhelimesta. Kysyntää lisäsi mobiilidatan hinnoittelu kuluttajaystävällisempään suuntaan. Lisäksi haastavuutta puhelimien kehittämiseen toi se, että puhelimien tulee olla kooltaan pieniä ja kevyitä, sekä niiden tulee olla helppokäyttöisiä ja vähän virtaa kuluttavia. Lähinnä aasialaiset valmistajat hallitsivat aluksi 3G-puhelimien markkinoita. Nokia kuitenkin onnistui valtaamaan noin 40 prosentin markkinaosuuden vuoteen 2008 mennessä, sen sijaan Motorolan ja Sony Ericssonin myynti kääntyi laskuun. Sittemmin Nokia luopui kokonaan puhelimien valmistuksesta itse myydessään matkapuhelinosastonsa Microsoftille. Vuonna 2007 3G-puhelimien hinnat kytkyliittymissä olivat valmistajasta riippuen pääsääntöisesti 200–800 euroa, käteiskaupalla ilman kytkyliittymää noin 15 % kalliimpia.lähde?
Kirjallisuutta

Kaj Granlund: Langaton tiedonsiirto (Docendo, 2001)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta UMTS Wikimedia Commonsissa
Matkapuhelinverkkostandardit
| --- | --- |
0G:   AMTS  ARP  Autotel/PALM  IMTS  MTD  MTS  OLT  PTT 
1G:   CDPD  DataTAC  Hicap  Mobitex  NMT  TACS/ETACS 
2G:   CSD  cdmaOne  D-AMPS  EDGE  Evolved EDGE  GPRS  GSM  HSCSD  iDEN  PDC  PHS  WiDEN 
3G:   CDMA2000  FOMA  HSDPA  HSPA  HSPA+  HSUPA  Super-Charged  TD-CDMA  TD-SCDMA  UMTS  W-CDMA 
3.5G:   E-UTRA  GAN (UMA)  HiperMAN  iBurst  WiBro 
4G:   UMB  UMTS Revision 8 (LTE)  WiMAX 
5G:  5G
UMTS-tukiaseman masto.
RAC-ralli 1981

|  RAC-ralli 1981 |
| --- | --- |
 12. osakilpailu 12 osakilpailusta kaudella 1981. 
Ajankohta:  22.–25. marraskuuta 1981
Pituus:  65 erikoiskoetta, 746,74 km


Palkintokoroke
Voittaja:   Hannu Mikkola    Arne Hertz  (Audi Sport)
Toinen:   Ari Vatanen    David Richards  (Rothmans Rally Team)
Kolmas:   Stig Blomqvist    Björn Cederberg  (Talbot)
RAC-ralli 1981 (viralliselta nimeltään 37. Lombard RAC Rally) oli rallin maailmanmestaruussarjan kilpailu kaudella 1981. Kilpailu järjestettiin 22.–25. marraskuuta 1981 Chesterissä. Kilpailu oli kauden viimeinen ja erikoiskokeiden yhteispituus oli 746,74 kilometriä.
Tulokset

| Sija | Kuljettaja | Kartanlukija | Auto | Aika | Ero |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Hannu Mikkola |  Arne Hertz | Audi Quattro | 8:30.00 | 0.0 |  |
| 2. |  Ari Vatanen |  David Richards | Ford Escort RS1800 | 8:41.05 | +11.05 |  |
| 3. |  Stig Blomqvist |  Björn Cederberg | Talbot Sunbeam Lotus | 8:43.36 | +13.36 |  |
| 4. |  Pentti Airikkala |  Phil Short | Ford Escort RS1800 | 8:48.43 | +18.43 |  |
| 5. |  Jean Ragnotti |  Martin Holmes | Renault 5 Turbo | 8:53.55 | +23.55 |  |
| 6. |  Per Eklund |  Ragnar Spjuth | Toyota Celica 2000GT | 8:54.54 | +24.54 |  |
| 7. |  Sören Nilsson |  Anders Olsson | Datsun 160J | 8:57.20 | +27.20 |  |
| 8. |  Terry Kaby |  Rob Arthur | Toyota Celica 2000GT | 9:01.18 | +31.38 |  |
| 9. |  Anders Kulläng |  Bruno Berglund | Mitsubishi Lancer Turbo | 9:05.22 | +35.22 |  |
| 10. |  Roger Clark |  Chris Serle | Ford Escort RS1800 | 9:08.24 | +38.24 |  |
Lähde: