John Coltrane
Elämä ja musiikki > Davisin ja Monkin riveissä ja ensimmäinen oma yhtye

Vaikka Coltrane teki ensimmäiset levytyksensä jo 1946, hän saavutti suurempaa mainetta vasta vuoden 1955 jälkeen. Coltrane, joka tunnettiin nyt lempinimellä Trane, toimi kesällä 1955 freelancerina Philadelphiassa. Trumpetisti Miles Davis pyysi häntä omaan kvartettiinsa, jota Davis oli perustamassa toivuttuaan 1940-luvun lopun heroiiniriippuvuudestaan. Coltrane soitti tässä kokoonpanossa lokakuusta 1955 aina huhtikuuhun 1957 asti, aikana jolloin Davisin yhtye loi maineikkaat hard bop -levytyksensä Cookin’, Relaxin’, Workin’ ja Steamin’. Davisin yhtyeessä Coltranen poikkeukselliset kyvyt alkoivat tulla esiin, ja hän nousi eturivin hard bop -saksofonistiksi Dexter Gordonin ja Sonny Rollinsin rinnalle. Vuoden 1957 aikana Coltrane, joka oli siihen asti pysynyt erossa heroiinista, alkoi uudelleen käyttää sitä ja joi myös runsaasti. Nämä ongelmat lopulta johtivat siihen, että Davis kehotti häntä lähtemään yhtyeestä.
Vuoden 1957 alussa Coltrane onnistui pääsemään eroon heroiinista, mikä oli osittain hänen kokemansa uskonnollisen herätyksen ansiota. Coltrane sulkeutui makuuhuoneeseensa, ja useiden päivien ajan hän nautti ainoastaan vettä vieroittaen näin itsensä heroiinista, sokerista, nikotiinista ja alkoholista. Hän itse kuvaili kokemustaan myöhemmin A Love Supreme -levyn kansitekstissä seuraavasti:
»Vuoden 1957 aikana koin Jumalan armosta hengellisen heräämisen, joka on johtanut minut rikkaampaan, täyteläisempään ja tuotteliaampaan elämään. Tuolloin kysyin nöyränä ja kiitollisuuden vallassa keinoja ja etuoikeutta tehdä muut onnelliseksi musiikin kautta. Tunnen, että tämä on annettu Hänen armostaan. KAIKKI KUNNIA JUMALALLE.»
Jouduttuaan lähtemään Davisin yhtyeestä Coltrane teki sopimuksen Prestige -levymerkin kanssa  sooloartistina, jolle hän oli aikaisemmin levyttänyt jo Davisin kanssa ja studiomuusikkona. 31. toukokuuta 1957 Coltrane levytti ensimmäisen albuminsa Coltrane yhtyeenjohtajan trumpetisti Johnny Splawnin, baritonisaksofonistin Sahib Shihabin, pianistien Mal Waldronin ja Red Garlandin, basisti Paul Chambersin sekä rumpali Al ”Tootie” Heathin kanssa. Levy on myöhemmin julkaistu uudelleen nimellä First Trane.
Loppuvuoden 1957 Coltrane työskenteli Thelonious Monkin johdolla New Yorkin Five Spot -klubissa. Monk oli tullut jo kuuluisaksi muun muassa Brilliant Corners -levyllään, ja hänen musiikkityylinsä, joka oli harmonisesti monimutkaista ja täynnä melodisia ja rytmisiä epäsäännöllisyyksiä, sopi yhteen Coltranen uuden kehitteillä olleen soittotyylin kanssa. Monkin ihailijat olivat myös vakavia jazzharrastajia ja tarjosivat Coltranelle yleisön, jolle saattoi soittaa tavallista vaativampaa musiikkia. Kiinnitys Five Spotissa kesti loppujen lopuksi useita kuukausia. Coltrane levytti myös oman yhtyeensä kanssa useita sessioita, joilla taltioitua materiaalia julkaistiin myöhemmin Prestigen levyillä Lush Life (1960) ja The Last Trane (1965). Coltranen toinen julkaistu albumi oli kuitenkin Blue Note -levymerkille joulukuussa 1957 valmistunut Blue Train -albumin, jota yleisesti pidetään hänen tämän kauden parhaimpana työnään.
Tammikuussa 1958 Coltrane ja Davis palasivat yhteen Davisin sekstettiin, jossa soitti myös Cannonball Adderley. Coltrane ja Adderley olivat mukana Davisin helmi- maaliskuussa äänittämällä Milestones-albumilla. Samaan aikaan Coltrane teki kolmannen oman levynsä Soultrane, jonka Prestige julkaisi syyskuussa. Lokakuussa jazzkriitikko Ira Gitler keksi termin äänitasoja (sheets of sounds) kuvaamaan Coltranen uutta ainutlaatuista sointia. Hänen soittonsa oli äärimmilleen tiivistettyä, ja kokonainen soolo, jossa kolmin- tai nelinkertaisessa tahdissa vyöryvät juoksutukset tulivat satojen nuottien minuuttivauhdilla, saattoi kestää vain muutamia sekunteja. Davisin ja Coltranen yhteistyö jatkui huhtikuuhun 1960 asti, ja sen tuloksena syntyi myös modaalisen jazzin klassikko Kind of Blue maalis-huhtikuussa 1959. Kind of Blue on edelleen yksi kaikkien aikojen myydyimmistä ja arvostetuimmista jazz-albumeista.
Rinnakkain Kind of Blue-sessioiden kanssa Coltrane nauhoitti myös omaa Giant Steps -albumiaan Atlantic Records -levymerkille. Levyllä Coltrane käytti hyvin nopeasti eteneviä sointurakenteita, joiden soittaminen oli tuolloin ennennäkemättömän vaikeaa. Sen aloitusraita oli Monk- ja Rollins-vaikutteinen hard bop -kappale, mutta muilla levyn raidoilla oli havaittavissa myös vaikutteita Davisin kehittämästä uudesta modaalisuudesta jazzissa, vaikka se ei tyyliä puhtaimmillaan edustakaan. Julkaistuaan vielä helmikuussa toisen Atlantic-levynsä Coltrane Jazz ja lähdettyään lopullisesti Davisin yhtyeestä Coltrane aloitti soolouransa kiinnityksellä New Yorkin the Jazz Galleryssa. Kauden loppupuolella Coltrane alkoi soittaa sopraanosaksofonia, joka oli tämän ajan jazzmusiikissa lähes unohdettu soitin. Sopraanosaksofonilla Coltrane pystyi soittamaan korkeammalta ja nopeammin kuin aikaisemmin tenorisaksofonilla.
Äänitiedostojen kuunteluohjeet