Bhutanin historia
Pakolaisongelmia ja demokratiakehitystä

Bhutanin länsipuolella sijaitsevan Sikkimin kuningaskunnan vuoden 1975 tapahtumilla oli merkittävä vaikutus Bhutanin tulevaan politiikkaan. Nepalin ja Bhutanin välissä sijaitsevan Sikkimin monarkia oli kestänyt yli 300 vuotta, mutta kansanäänestyksen myötä kuningaskunta lakkautettiin. Sikkimiläiset olivat maassa vähemmistönä, ja kansanäänestyksessä vaikutti erityisesti Sikkimin nepalilainen enemmistö. Sikkim liittyi Intiaan maan 22. osavaltiona.
Hallitus pyrki 1980-luvulla erilaisin määräyksin säilyttämään Bhutanin kulttuurisen omaleimaisuuden ”yksi valtio, yksi kansa” -politiikalla, jota kutsutaan nimellä driglam namzha eli kansalliset tavat ja etiketti. Kaikkien bhutanilaisten, myös nepalinkielisten, täytyy esimerkiksi pitää bhutanilaisten kansallispukua hallituksen rakennuksissa, dzongeissa ja temppeleissä. Koulutuksessa on suosittu dzongkhan kieltä nepalin kielen kustannuksella, joka pudotettiin pois koulujen opetusohjelmasta vuonna 1989.
Bhutanin nepalilaiset eli lhotshampat pitivät uudistuksia syrjivinä ja yrityksenä tukahduttaa heidän kulttuurinsa. Bhutanin hallinnon mukaan maan asukkaista noin kolmannes oli nepalailaistaustaisia, mutta nepalilaisten itsensä mukaan he muodostivat noin puolet valtion väestöstä. Omasta näkökulmastaan bhutanilaiset suojelevat himalajanbuddhalaista kulttuuria ja elämäntapaa, joka on käytännössä tuhoutunut viereisessä Sikkimissä nepalilaisten liian suuren maahanmuuton vuoksi.
Jännitteet nepalilaisten ja bhutanilaisten välillä kasvoivat 1980-luvun lopulla vuoden 1985 kansalaisuuslain myötä. Lain mukaan vain ennen vuotta 1958 Bhutanissa asuneet nepalilaiset maahanmuuttajat saisivat Bhutanin kansalaisuuden, mikäli he pystyvät todistamaan asuneensa Bhutanissa tuolloin.
1990-luvun alussa Bhutan karkotti Lhotshampa-väestöä, joka muodosti kuudesosan Bhutanin väestöstä. Seuranneissa nepalilaisten mielenosoituksissa ja niiden jälkeisissä väkivaltaisuuksissa kuoli eri lähteiden mukaan 300 ihmistä sekä 500 haavoittui ja 2000 pidätettiin. Noin 100 000 ihmistä ajettiin Bhutanista pakolaisleireille Nepaliin ja Sikkimiin. Ihmisoikeusjärjestöt pitivät Bhutanin toimia etnisenä puhdistuksena. Vielä 20 vuotta myöhemmin UNHCR:n pakolaisleireillä asui sama määrä ihmisiä, heidän uudelleensijoituksensa kolmansiin maihin alkoi vuonna 2007.
Jigme Singye Wangchuck aloitti 1990-luvun demokratisoimistoimet, ja kuninkaan absoluuttinen valta lakkautettiin 1998. Vallasta suurin osa siirrettiin kansalliskokoukselle, jolle annettiin myös mahdollisuus epäluottamusäänestyksen kautta erottaa kuninkaan. Uudistuksen katsottiin pystyvän lieventämään maan etnisiä jännitteitä ja parantamaan Bhutanin kansainvälistä mainetta. Vuonna 2005 kuningas ilmoitti luopuvansa vallasta poikansa hyväksi, kun maassa järjestetään demokraattiset parlamenttivaalit vuonna 2008. Hän luopui vallasta kuitenkin jo joulukuussa 2006, ja hänen progressiviinen poikansa Jigme Khesar Namgyal Wangchuck otti vallan käytännössä haltuunsa, vaikka hänet kruunattiinkin vasta vuonna 2008.
Puolueet sallittiin kuninkaallisella säädöksellä huhtikuussa 2007. Ensimmäiset vaalit pidettiin 2007–2008, ja niihin osallistui kaksi puoluetta. Viisi vuotta myöhemmin puolueita oli jo viisi.
Bhutanin demokratiaprosessi jatkui 2010-luvulla vahvana, ja samalla maan talous kasvoi huomattavaa vauhtia. Talouskasvu oli yksi maailman nopeimmista, ja esimerkiksi äärimmäinen köyhyys saatiin hävitettyä lähes kokonaan.
Shabdrung Ngawang Namgyal 1800-luvun maalauksessa. Häntä pidetään Bhutanin ensimmäisenä hallitsijana ja maan yhdistäjänä.
Paron laaksossa oleva Dzong, joka on rakennettu vuonna 1646.