stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Esa Saarinen
Kirjallisuutta

Martela, Frank & Järvilehto, Lauri & Kenttä, Peter & Korhonen, Jaakko (toim.): Esa Saarinen: Elämän filosofi.  Helsinki:  Aalto-yliopisto, 2013.  ISBN 978-952-60-5226-7  Teoksen verkkoversio (PDF).
Pihlström, Sami: Filosofin käytännöt.  Helsinki:  Unipress, 2001.  ISBN 951-579-129-4
Aiheesta muualla

Esa Saarisen kotisivut.
Esa Saarinen. 375 humanistia 12.6.2015. Helsingin yliopisto.
Punktohtori Esa Saarinen. Ylen Elävä arkisto.
Kivinen, S. Albert: Filosofiaa massoille. Helsingin Sanomat 25.5.1994.
Saarinen, Esa hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Uppslagsverket Finland 
Muut:  IdRef
U. A. Saarinen

Valokuvaaja UA Saarinen nousemassa Aero Oy:n lentokoneeseen 1950-luvulla.
Urho Aarre Hugo Saarinen (16. toukokuuta 1927 Helsinki – 25. maaliskuuta 1991 Helsinki) oli suomalainen lehti- ja mainosvalokuvaaja.
Ura

Saarinen aloitti ammattimaisena valokuvaajana 1943. Hän oli kamera-assistenttina ja B-kuvaajana puolustusvoimain tiedotusjoukoissa 1943–1944. Sodan jälkeen hän oli valokuva-apulaisena ja laboratorioharjoittelijana Valokuvaamo Pauli Huovilassa Helsingissä 1945 ja kemigrafiharjoittelijana Sanoma Oy:ssä 1946. Saarinen oli studio- ja ulkokuvaajana Valokuvaliike Correxissa ja teollisuuskuvaajana Studio Koistisen palveluksessa 1947–1948. Hän toimi sitten freelancekuvaajana vuodesta 1948 alkaen ja omisti kuvaamot Kuvapalvelu U. A. Saarinen, Haavisto & Saarinen, U. A. Saarisen Kameravintti, Studio Colorrex ja U. A. Saarisen Lentävät Kamerat. Saarinen kuvasi muun muassa seuraaville lehdille: New York Times, Helsingin Sanomat, Suomen Kuvalehti, Apu, Seura, Kotiliesi, Koti-Posti ja Viikkosanomat. Hän oli Keystone Press-kuvatoimiston reportaasikuvaajana Münchenissä ja Länsi-Berliinissä 1953.
Saarinen oli Helsingin kaupunginvaltuuston jäsenenä 1989–1991 ja hän toimi Puotila-Seuran ja Itä-Helsingin kaupunkiyhdistyksen puheenjohtajana. Hän sai valtion taiteilijaeläkkeen 1988.
Museoviraston omistamassa U. A. Saarisen kokoelmassa on yli 300 000 valokuvaa vuosilta 1947−1991.
Palkinnot

Suomen Kuvalehden reportaasi- ja kansikuvakilpailun 1., 2. ja 3. palkinto 1952
Suomen Kuvalehden kilpailun 1., 2. ja 3. palkinto 1953 ja 1954
Kansainvälinen lehdistön valokuvauspalkinto 1956
Helsinki-kuvateos valokuvauskilpailun 3. palkinto 1957
Julkaisuja

Fashions and textiles from Finland 1963; päätoimittaja Seppo Hammarberg; toimitussihteeri U. A. Saarinen. Hammarberg & Co, Helsinki 1963
Rakentajan muotokuva; toim. Jorma Aaltonen. Helsingin asuntokeskuskunta Haka, Helsinki 1963
Suomalainen loma; toim. Urpo Iivarinen; valokuvaaja U. A. Saarinen. Lomaliitto, Helsinki 1963
Kirjallisuutta

Arja ja Seppo Saarinen: Kuin filminauhaa - Urho Aarre Hugo Saarinen 1927-1991, Helsinki: valokuvaaja.  Arja ja Seppo Saarinen, virrat 2009 ISBN 978-952-67280-0-1
Aiheesta muualla

Museoviraston Kuvakokoelmat : U. A. Saarisen valokuvia 1950-luvulta[vanhentunut linkki]
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)
Aini Lagus

Aini Loviisa Lagus (6. kesäkuuta 1879 Peltosalmi, Iisalmi – 1978 oli suomalainen kotitalousopettaja ja kotitalouskoulun johtaja.
Laguksen vanhemmat olivat maanviljelysneuvos Johannes Lagus ja Sofia Brax. Lagus kävi tyttökoulun (1895) ja valmistui Sippolan maatalous- ja puutarhakoulusta 1902. Hän opiskeli puutarha-alaa Saksassa 1907 ja Tanskassa 1912.
Lagus työskenteli kasvitarhanhoidonopettajana Peltosalmen maanviljelyskoulussa, sittemmin maamieskoussa 1902–1917. Kuopion maanviljelysseuran kiertävänä kasvitarhanhoidon neuvojana 1903–1905, opettajana Tuunaansaaren kotitalouskoulussa 19011, sekä Sippolan maatalous- ja puutarhakoulussa 1912–1915. Sen jälkeen hän toimi Peltosalmen kotitalouskoulun johtajana 1915–1917, kotitalouskoulun opettajana 1916-1951 ja kotitalouskoulun johtokunnan puheenjohtajana 1954-1959. Koulu oli perustettu hänen kotitilalleen..
Julkaisut

Helmi Hannula: Kodinhoito oppikirja kotitalousopetusta varten, liitteen kirjoittaneet Sophie Calonius ja Aini Lagus. Jyväskylä: Gummerus, 1920 – 4.p., Gummerus, 1931
Pienviljelijän emännän kotitalous, Aini Lagus. Kerava: Suomen maatalousseurojen keskusliitto, 1923. Suomen maatalousseurojen keskusliiton julkaisuja n:o 9
Iisalmen maalais-marttayhdistyksen 40-vuotikertomus, yhdistyksen asiakirjoista koonneet: vv. 1899-1918 Aini Lagus, vv. 1919-1938 Aada Nevalainen. Kuopio: Iisalmen maalais-marttayhdistys, 1938
Kirjallisuutta

Aini Lagus muistelmien valossa toim. Eino Nivanka, Kalevi Lagus.  Iisalmen seurakunta, 1979 ISBN 951-99212-5-7
Aiheesta muualla

Naisten äänioikeus oli pitkän ponnistelun tulos Radio-ohjelma 1.10.1966 (32 min) Muun muassa Aini Lagus.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)
Armas Lahoniitty

| Armas Lahoniitty> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 6. lokakuuta 1944 Punkalaidun
Kuollut: 15. lokakuuta 2018 (74 vuotta)
Poliitikko
Puolue:  SDP
Asema:  Turun kaupunginjohtaja
Armas Onni Lahoniitty (6. lokakuuta 1944 Punkalaidun – 15. lokakuuta 2018) oli Turun  kaupunginjohtaja. Puoluetaustaltaan hän oli sosiaalidemokraatti.
Lahoniitty valmistui ylioppilaaksi Tyrvään yhteislyseosta Vammalasta vuonna 1964 ja valtiotieteen kandidaatiksi Turun yliopistosta vuonna 1975. Hän työskenteli myös Turun Päivälehden toimittajana.
Vuosina 1972–1980 ja 1984–1989 hän oli Turun kaupunginvaltuuston jäsen. Lahoniitty toimi Turun kaupunginjohtajana vuosina 1995–2005. Hän jäi virastaan eläkkeelle 31. joulukuuta 2005. Hänen seuraajansa Mikko Pukkinen aloitti kaupunginjohtajan virassa 1. tammikuuta 2006. Lahoniitty oli ehdolla vuoden 2007 eduskuntavaaleissa ja sai 703 ääntä
Aiheesta muualla

Armas Lahoniityn muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Juhani Leppä | Turun kaupunginjohtaja 1995–2005 | Seuraaja: Mikko Pukkinen |
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Yle
Lahosammal

| Lahosammal |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen 
Suomessa::  Elinvoimainen
   
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Ryhmä::  Sammalet Bryobionta
Kaari::  Lehtisammalet Bryophyta
Luokka::  Aitosammalet Bryopsida
Lahko::  Tetraphidales
Heimo::  Tetraphidaceae
Suku::  Lahosammalet Tetraphis
Laji::  pellucida
Kaksiosainen nimi
 Tetraphis pellucida  Hedw. 
Katso myös
   Lahosammal Wikispeciesissä   Lahosammal Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lahosammal (Tetraphis pellucida) on lehtisammallaji, jota esiintyy Maan pohjoispuoliskolla lauhkealla ja viileällä vyöhykkeellä.
Lahosammal on pystykasvuinen, pienikokoinen (yleensä alle kolme senttimetriä) ja kasvaa tiheinä kasvustoina. Lehdet ovat melko leveät, ehytlaitaiset, keskisuonelliset ja teräväkärkiset. Laji lisääntyy yleisesti itiöpesäkkeistä ja myös verson latvojen maljoissa syntyvistä itujyväsistä.
Aiheesta muualla

Pinkka, Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Lahosammal (Tetraphis pellucida)[vanhentunut linkki]
United States Department of Agriculture (USDA): Tetraphis pellucida (englanniksi)
Flora of North America: Tetraphis pellucida (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1731367  Wikispecies: Tetraphis pellucida  BioLib: 61355  CoL: 7C58D  EoL: 855799  EPPO: TTIPE  EUNIS: 197106  FNA: 200001383  GBIF: 5283400  iNaturalist: 124385  IRMNG: 10340886  ITIS: 15791  NatureServe: 2.125342  NBN: NBNSYS0000036124  NCBI: 37420  NZOR: dc5603ab-454d-466a-8736-bf6bea47ab84  Observation.org: 17640  Open Tree of Life: 79119  Plant List: tro-35104939  PLANTS: TEPE70  Tropicos: 35104939  WFO: wfo-0001149194  Laji.fi: MX.44086
Janne Saarikivi

| Janne Saarikivi> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 29. toukokuuta 1973 (ikä 51) Helsinki
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  tietokirjailija
Janne Santeri Saarikivi (s. 29. toukokuuta 1973 Helsinki) on suomalainen kielitieteilijä ja tietokirjailija.
Koulutus

Saarikivi aloitti syksyllä 1989 Kallion lukiossa ja valmistui ylioppilaaksi vuonna 1992. Hän väitteli tohtoriksi Helsingin yliopistossa vuonna 2006. Väitöskirjassaan Substrata Uralica: Studies on Finno-Ugrian Substrate in Northern Russian Dialects hän käsitteli kuolleiden suomalais-ugrilaisten kielten jälkiä venäjän kielen pohjoisissa murteissa ja pyrki kehittämään kuolleiden kielten tutkimuksen menetelmiä.
Ura

Saarikivellä on Helsingin yliopiston Suomalais-ugrilaisen ja pohjoismaisen osaston dosentuuri. Vuosina 2006–2008 hän toimi tutkijana Helsingin yliopistossa.  Hän on ollut muun muassa suomalais-ugrilaisen kielentutkimuksen määräaikainen professori Helsingin yliopiston humanistisessa tiedekunnassa vuosina 2009–2014. Saarikivi johti vuonna 2015 kahta tutkimushanketta. Minoreurus-hanke tutki vähemmistökielten säilymisen ja katoamisen kysymyksiä erityisesti Venäjällä vertaillen tilannetta Euroopan unionin vähemmistöihin.  Saarikivi on toiminut professorina Helsingin yliopiston suomalais-ugrilaisten kielten laitoksella vuosina 2018–2021.
Saarikivi on luennoinut ja opettanut ulkomailla muun muassa Tarton yliopistossa, Babeș-Bolyain yliopistossa ja Udmurtian valtionyliopistossa. Hän toimii Tromssan yliopiston osa-aikaisena professorina.
Saarikivi on polyglotti ja hallitsee itämerensuomalaisista kielistä suomen, viron, vepsän ja karjalan; saamelaiskielistä pohjoissaamen, jonka lisäksi ymmärtää eräitä muita saamen kieliä sekä joitakin niiden murteita; muista suomensukuisista kielistä permiläiskielet komin ja udmurtin, volgalaiskielistä marin ja ersän sekä ugrilaiskieli unkarin; germaanikielistä englannin, saksan ja ruotsin sekä muista indoeurooppalaisista kielistä venäjän, kreikan ja latinan sekä muista kielistä muun muassa turkin, arabian ja japanin – joskaan kaikkia hän ei puhu yhtä sujuvasti kuin esimerkiksi viroa.
Saarikivi on 1990-luvulla tehnyt sanoituksia Ultra Bra -yhtyeen kappaleisiin. Hän on myös kirjoittanut kolumneja muun muassa Parnassoon ja Helsingin Sanomiin.
Yksityiselämä

Saarikiven puoliso on Taina Saarikivi.
Julkaisuja

Kontaktilähtöinen kielenmuutos, substraatti ja substraattinimistö. Virittäjä, 2000, 104. vsk, nro 3, s. 393–415.  Helsinki:  Kotikielen seura. Artikkelin verkkoversio. (pdf) Viitattu 20.12.2024.
Über das saamische Substratnamengut in Nordrußland und Finnland. Finnisch-Ugrische Forschungen, 2004, 58. vsk, s. 162-234.  Helsinki:  Suomalais-Ugrilainen Seura.
Is there Palaeo-European substratum interference in western branches of Uralic? Suomalais-Ugrilaisen Seuran Aikakauskirja= Journal de la Société Finno-Ougrienne, 2004, 90. vsk, s. 187-214.  Helsinki:  Suomalais-Ugrilainen Seura.
Substrata Uralica: Studies on Finno-Ugrian Substrate in Northern Russian Dialects.  (Artikkeliväitöskirja.)  University of Helsinki, 2006.  ISBN 978-9949-11-474-0  Kirjan pdf-versio Helsingin yliopiston julkaisuarkistossa (pdf) Viitattu 20.12.2024.
Finnic personal names on Novgorod birch bark documents. Juhani Nuorluoto (ed.): Topics on the ethnic, linguistic and cultural making of the Russian North. Slavica Helsingiensia ; 32, 2007.  Helsingin yliopisto. ISBN 978-952-1043-67-3  Artikkelin verkkoversio.
Finnic and other Western Uralic borrowings in Permian. Περί ορθοτετός τών ετύμων: Uusiutuva uralilainen etymologia (Uralica Helsingiensia 11), 2018, s. 269-356.  Suomalais-Ugrilainen Seura. ISBN 978-952-7262-04-7  Artikkelin verkkoversio.
Linguistics and archaeology : a critical view of an interdisciplinary approach with reference to the prehistory of Northern Scandinavia. Networks, Interaction and Emerging Identities in Fennoscandia and Beyond: Papers from the conference held in Tromsø, Norway, October 13–16 2009, 2012, s. 177-217.  Suomalais-Ugrilainen Seura. ISBN 978-952-5667-39-4  Artikkelin verkkoversio.
The divergence of Proto-Uralic and its offspring: A descendant reconstruction. The Oxford Guide to the Uralic Languages, 2022, s. 28-58.  Oxford:  Oxford University Press. doi:10.1093/OSO/9780198767664.003.0002  ISBN 978-0-19-876766-4
Teoksia

Ainoa mikä jää: keskusteluja siitä, mikä on tärkeää.  (yhdessä Kari Enqvistin kanssa)  WSOY, 2017.  ISBN 978-951-0-42802-3
Suomen kieli ja mieli.  Teos, 2018.  ISBN 978-951-851-553-4
Rakkaat sanat.  Teos, 2022.  ISBN 978-952-363-258-5
Aiheesta muualla

Janne Saarikivi: Suomen kieli ja mieli, Kirjastokaista-video
Janne Saarikivi 375 humanistia -sivusto 16.10.2015, Helsingin yliopiston humanistinen tiedekunta.
Eliitin englanti on köykäinen kielitaito Saarikiven kolumni Helsingin Sanomissa 20.10.2024
| n k Ultra Bra |
| --- | --- |
 Vuokko Hovatta  Terhi Kokkonen  Arto Talme  Olli Virtaperko  Kerkko Koskinen  Joel Melasniemi Antti Lehtinen  Tommi Saarikivi  Jan Pethman  Kari Pelttari  Ilmari Pohjola  Marko Portin Anna Tulusto  Petriikka Pohjanheimo  Vilma Melasniemi  Timo Lassy 
Sanoittajat:  Anni Sinnemäki  Janne Saarikivi  Pekka Lahdenmäki  Juhana Rossi 
Studioalbumit:  Vapaaherran elämää (1996)  Kroketti (1997)  Kalifornia (1999)  Vesireittejä (2000) 
Kokoelmat:  Sinä päivänä kun synnyin (2001)  Sinä päivänä kun synnyimme (2017) 
EP:t:  Houkutusten kiihottava maku (1995) 
Muuta:  Diskografia  Kappaleet  Sokeana hetkenä -kirja 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Alankomaat 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  IdRef
Taideohjelma

Pekka Kauhasen veistos Aurinkopoika (2011) on osa Helsingin Arabianrannan taideohjelmaa.
Taideohjelma on suunnitelma, jossa määritellään, miten alueelle tai kohteeseen toteutetaan taidetta. Taideohjelmassa kerrotaan myös, kuinka rahoitus sekä tilaajien, rakennuttajien, arkkitehtien, erikoisalojen suunnittelijoiden, taiteilijoiden ja käyttäjien yhteistyö toteutetaan. Taidekaava taas painottaa suunnitelman kohdistuvan tietylle kaavoitettavalle tai jo kaavoitetulle alueelle, jossa taidetta yhdistetään enemmän tai vähemmän rakennetun ympäristön kanssa.
Taideohjelma voi olla joko ohjeellinen tai velvoittava. Ohjeellinen taideohjelma voidaan laatia asemakaavan liitteeksi. Se ei velvoita myöhempää suunnittelua ja rakentamista. Velvoittavassa taideohjelmassa kirjatut ohjeet liitetään tontinluovutusehtoihin tai ohjelman noudattamisesta sovitaan muulla tavoin kunnan ja alueen rakennuttajien kesken.
Taideohjelmassa määritellään tavoitteet, taiteen hankintatavat tai periaatteet, taiteen ylläpidon periaatteet ja tahot, sekä rahoitusmallit ja muut taloudelliset seikat. Taideohjelmaa käytetään varsinkin laajoissa ja pitkäkestoisissa hankkeissa. Toteutuksesta voi vastata monialainen taidetyöryhmä, jossa taideteosten hankinnasta päättää esimerkiksi taidemuseo tai muu taiteeseen erikoistunut asiantuntijataho.
Taideohjelmia

Helsingin Arabianrannassa toteutettiin ohjelma, jossa Helsingin kaupunki asetti vuonna 2000 Arabianrannan rakennuttajille velvoituksen käyttää 1–2 prosenttia rakennuskustannuksista taiteeseen. Arabianrannan ohjelma valmistui vuonna 2012, jolloin siihen oli osallistunut yli 100 taiteilijaa. Teoksia on 200–300 ja ne ovat veistoksia, keramiikkaa, graafista betonia, valokuvia, maalauksia, mosaiikki- ja valoteoksia, taidepuisto, taidepihoja sekä yhteisötaidetta. Teosten koot vaihtelevat postikortin kokoisista kerrostalon julkisivun korkuisiin.
Taideohjelmia > Suunniteltuja, toteutettuja tai toteutettavia taideohjelmia

Arabianranta, Helsinki, 2000–2012
Saaristokaupunki, Kuopio 2007
Vuores, Tampere 2007–2017
Leinelä, Vantaa
Nikkilä, Sipoo
Kangas, Jyväskylä
Länsiranta, Porvoo
Rykmentinpuisto, Tuusula
Seppo Räty

| Seppo Räty |
| --- | --- |
 Seppo Räty heittää keihästä Kimpisen urheilukentällä Lappeenrannassa 1992.
Henkilötiedot
Syntynyt: 27. huhtikuuta 1962 (ikä 62)  Helsinki, Suomi
Uran tiedot
Laji:  keihäänheitto
Saavutukset
Ennätykset:  Keihäs 800 g: 90,60 m (20.7.1992)
| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Maa:   Suomi> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Barcelona 1992 | Keihäänheitto |  |
|  Pronssia | Soul 1988 | Keihäänheitto |  |
|  Pronssia | Atlanta 1996 | Keihäänheitto |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Rooma 1987 | keihäänheitto |  |
|  Hopeaa | Tokio 1991 | keihäänheitto |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Helsinki 1994 | keihäänheitto |  |
Seppo Henrik Räty (s. 27. huhtikuuta 1962 Helsinki) on suomalainen keihäänheittäjä. Hän on yksi menestyneimpiä lajissaan, sillä hän on maailmanmestari, kolminkertainen olympiamitalisti, EM-mitalisti sekä entinen maailmanennätyksen haltija.
Ura ja saavutukset

Räty voitti kultaa Rooman MM-kisoissa 1987, vaikka kaatui ensimmäisessä heitossaan. Tokiossa 1991 Räty heitti MM-hopeaa Kimmo Kinnusen jälkeen. Räty epäonnistui Stuttgartin MM-kisoissa 1993 ja hän jäi karsintaan. Sen jälkeen hän sanoi haastattelussa: "Saksa on paska maa". Viimeksi Räty oli jäänyt arvokisoissa karsintaan 1986 EM-kilpailuissa, jotka oli myös käyty Stuttgartissa samalla stadionilla. Räty onkin tullut tunnetuksi suorapuheisuudestaan.
Räty on kolmas suomalainen yleisurheilija, joka on saavuttanut mitalin kolmissa olympiakisoissa. Muut ovat Paavo Nurmi ja Vilho Tuulos.
Vuonna 1991 Räty paransi maailmanennätystä kahdesti. Ensin toukokuussa Japanin Shizuokassa 91,98 metriin ja myöhemmin 2. kesäkuuta Punkalaitumella 96,96 metriin. Molemmat tulokset Räty heitti Sandviken Champion -keihäällä. Keihään perässä oli tarranauha, joka sai aikaan golfpallo-tyyppisen ilmavirtailmiön, jonka avulla keihäs liiti perä alhaalla normaalia kauemmin. Välinekehittelyn aloitti Miklós Németh kehittelemällä rypyläpintaisen keihään, jonka IAAF kuitenkin kielsi Tokion MM-kisojen jälkeen. Kaikki kyseisellä keihäsmallilla heitetyt tulokset, myös Rädyn maailmanennätys, mitätöitiin ja pyyhittiin tilastoista.
Tohmajärveläinen Räty kärsi urheilu-urallaan useista loukkaantumisista. Hän työskenteli Niiralan tullissa ja jäi toimestaan selkävaivojen vuoksi työkyvyttömyyseläkkeelle vuonna 2013. Urheilu-uransa jälkeen Räty on valmentanut muun muassa keihäänheittäjä Oona Sormusta.
Rädylle myönnettiin kesäkuussa 2016 valtion urheilijaeläke.
Kuuluisia kertomuksia voimista

Seppo Rädyn voimista on lukuisia tarinoita, joiden todenperäisyyttä on arvailtu vuosikymmeniä. Hänen voimatasonsa oli ratkaisevassa roolissa keihäänheiton saralla, eikä hänen vertaistaan mitä ilmeisimmin ole ollut olemassa. Todennettuja tuloksia ja tarinoita on kuitenkin olemassa, hänen henkilöitymisensä voimaheittäjänä on tunnettu varsin kauan. Myös muitakin vartalotyyppejä ja ominaispiirteitä on keihäänheittäjillä. Yksi Seppo Rädyn ominaisuuksista on saanut vähiten julkisuutta, hänellä on massaa keihäänheitossa vetohetken taakse. Tämä on yksi hänen ominaisuuksistaan yhdistettynä voimantuottoon tekee hänestä juuri erityisesti voimaheittäjän. Kuortaneen urheiluopiston rehtori Tapio Korjus on tuonut tämän korostuen esille.
Rooman MM-kilpailuista vuodelta 1987 löytyy nostettu tilastotulos 100-kiloisissa, 307,5 kg (142,5 kg + 165 kg) tempaus ja työntö.
Kimmo Kinnunen muistelee Tuhansien heittojen tarina -dokumentissa mm. "Seppo nosti tempauksella ensin 90 kg ilmaan, laskien niskan kautta selänpuolelle itsensä yli kantapäille asti ja nosti takaisin. Koko sali hiljeni puoleksi minuutiksi ja Seppo lähti kassinsa kanssa". Seppo kertoo samaisessa ohjelmassa kyykkytuloksen olleen 295 kg ja niskan takaa ylös suorille käsille 190 kg. Rädyn kerrotaan myös nostaneen noin 200 kg penkkipunnerruksesta aktiiviaikoina, joskin ennätys omien puheiden mukaan 215 kg ja ns. persevipillä 227,5 kg. Vuonna 2014 on noussut 200 kg.
Urheiluliiton lajivalmentajana toiminut Kari Ihalainen muisteli Stuttgartin vuoden 1993 MM-kisoja. Seppo nosti puolikyykystä 400 kiloa.
Eino Maksimaisen arkistosta löytyi treenituloksista paperi, jonka mukaan takakyykky 270 kiloa, rinnalleveto 172,5 kiloa, työntö 170, tempaus 140 ja neljän kilon kuulan heitto eteenpäin pään yli lähes 23 metriä. Paperissa kirjatut luvut eivät kerro absoluuttisista ennätyksistä. Parhaat nykyiset keihäänheittäjät yltävät Kari Ihalaisen arvion mukaan 30% Sepon tuloksista. Maksimaisen mielestä nykyiset keihäsmiehet eivät selvästikään edusta riittäviä voimatasoja menestyäkseen.
Lukuisista suorituksista, teknisistä harjoituksistaan sekä saavutuksistaan huolimatta Räty ei juniorivuosiensa jälkeen ole venytellyt koskaan.
Sepon kuuluisat selkävaivat huolettavat hänen suojattiaan Oona Sormusta, joka kertoi Sepon vielä kesällä 2017 vetävän maasta 300 kg näytösluontoisesti. Kesäkuussa 2017 Seppo on yhä sanonut nostavansa yli 200 kiloa penkkipunnerruksessa.
Saavutukset

1986 EM-Stuttgart: karsiutui (76,00)
1987 MM-Rooma: kultaa uuden keihäsmallin SE-tuloksella 83,54
1988 Soulin olympiakisat: pronssia tuloksella 83,26
1990 EM-Split: viides tuloksella 82,18
1991 MM-Tokio: hopeaa tuloksella 88,12
1992 Barcelonan olympiakisat: hopeaa tuloksella 86,60
1993 MM-Stuttgart: karsiutui (74,30)
1994 EM-Helsinki: hopeaa tuloksella 82,90 (vaikean olkapääleikkauksen jälkeen)
1995 MM-Göteborg: 11. sija (78,76)
1996 Atlantan olympiakisat: pronssia tuloksella 86,98
1997 MM-Ateena: karsiutui (77,24)
Saavutukset > Ennätykset

Maailmanennätykset (vuonna 1991 kielletyllä ”rypyläkeihäällä”) 91,98 (1991) ja 96,96 (1991)
Suomen ennätykset 80,54 (1987), 83,54 (1987), 86,92 (1990) ja 90,60 (1992). Kielletyllä ”rypyläkeihäällä” 91,98 (1991) ja 96,96 (1991)
Saavutukset > Muuta mainittavaa

Seppo Rädyn kolmen käytössä olleiden keihäsmallien ennätysten yhteismitta on 273,28 metriä (96,96 – 90,60 – 85,72). Rätyä paremmin ovat heittäneet vain Jan Železný (277,90 metriä) ja Tom Petranoff (276,28 metriä)
Parhaat tulokset ”rypyläkeihäällä”

96,96 (1) Punkalaidun 2.6.1991
91,98 (1) Shizuoka 06.5.1991
89,64 (1) Elimäki 09.6.1991
89,62 (1) Helsinki 27.6.1991
89,36 (1) Tukholma 03.8.1991
88,78 (1) Tampere 17.6.1991
88,66 (1) Tukholma 3.7.1991
88,34 (1) Helsinki 29.7.1991
88,12 (2) Tokio 26.8.1991
87,34 (q) Tokio 25.8.1991
Parhaat tulokset nykykeihäällä

90,60 (1) Nurmijärvi 20.7.1992
89,00 (1) Helsinki 29.8.1992
88,36 (2) Tokio 19.9.1992
87,68 (1) Lapua 23.7.1995
87,12 (1) Helsinki 30.6.1992
87,06 (1) Nurmijärvi 4.6.1995
87,04 (1) Sheffield 14.8.1992
86,98 (3) Atlanta 3.8.1996
86,92 (1) Oulu 5.8.1990
86,80 (1) Pyhäselkä 5.9.1992
Kausien parhaat heitot

1984 82,60 Joensuu 12.7. vanha keihäsmalli
1985 85,72 Pihtipudas 21.7. vanha keihäsmalli
1986 81,72 Parkano 11.5.
1987 83,54 Rooma 30.8.
1988 83,26 Soul 25.9.
1989 83,92 Parikkala 4.6.
1990 86,92 Oulu 5.8.
1991 96,96 Punkalaidun 2.6. ("rypyläkeihäs")
1992 90,60 Nurmijärvi 20.7.
1993 85,68 Mikkeli 1.8.
1994 85,22 Lappeenranta 26.7.
1995 87,68 Lapua 23.7.
1996 86,98 Atlanta 3.8.
1997 82,22 Lappeenranta 20.7.
1998 75,14 Soini 24.5.
1999 79,47 Tukholma 20.7.
Tunnustukset

Aleksis Kiven Seuran Eskon puumerkki -palkinto 1996.
Valtion urheilijaeläke vuonna 2016.
Tohmajärven kunta palkitsi Rädyn vuonna 2017 9 696 eurolla.
Tohmajärven kunta nimesi liikuntahallinsa Sepon pajaksi.
Aiheesta muualla

Seppo Räty Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
Seppo Räty Ylen Elävässä arkistossa
Timo Soukola: / Räty, Seppo (1962–) Kansallisbiografia-verkkojulkaisu. 4.7.2006. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Maskonen, Petri: SUL 100 vuotta – Seppo Räty 12.2.2007. Suomen Urheiluliitto ry. Arkistoitu 4.3.2016. Viitattu 25.9.2019.
Miesten keihäänheiton maailmanmestarit
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  World Athletics  Kansallisbiografia  Tilastopaja 🔒  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo