stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Birger Runeberg

Birger Runeberg. Wilho Sjöströmin maalaama muotokuva vuodelta 1936.
Birger Runeberg (26. kesäkuuta 1875 Helsinki – 28. joulukuuta 1938 Helsinki) oli Helsingin yliopiston kirurgian ylimääräinen professori 1921–1930, vuodesta 1930 vuoteen 1938 varsinainen professori.
Hänen isänsä oli Johan Wilhelm Runeberg ja isoisänsä Johan Ludvig Runeberg. Birger Runeberg oli naimisissa Emmy Sarah Runebergin (1884–1963) kanssa.
Birger Runeberg pääsi ylioppilaaksi 1893 Nya svenska läroverketistä ja hän valmistui Helsingin yliopistosta lääketieteen kandidaatiksi 1897, lääketieteen lisensiaatiksi 1903 sekä lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi 1908.
Runeberg oli Marian sairaalan kirurgisen osaston assistenttina 1903–1904. Venäjän-Japanin sodan aikana hän oli Punaisen Ristin kenttäsairaalan alilääkärinä Itä-Aasiassa. Runeberg oli sitten Helsingin kirurgisen sairaalan assistenttilääkärinä 1905–1909, Viipurin lääninsairaalan ensimmäisenä alilääkärinä 1911–1914 ja Helsingin kirurgisen sairaalan alilääkärinä 1914–1921.
Runeberg julkaisi omalta alaltaan useita tieteellisiä tutkimuksia, jotka herättivät huomiota myös ulkomailla. Hänet kutsuttiin luennoimaan Karlsbadin kansainvälisillä lääkärien kursseilla vuonna 1925. Vuonna 1933 Runeberg kutsuttiin Tukholman Karoliinisen instituutin kunniatohtoriksi. Hän oli Suomen Lääkäriseuran puheenjohtajana 1925 ja vuosina 1919–1925 hän oli Pohjoismaisen Kirurgisen Yhdistyksen hallituksen jäsenenä. Suomen Tiedeseuran jäsenenä Runeberg oli vuodesta 1921 alkaen.
Tiikerilepinkäinen

| Tiikerilepinkäinen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Lepinkäiset Laniidae
Suku::  Lepinkäiset Lanius
Laji::  tigrinus
Kaksiosainen nimi
 Lanius tigrinus  Drapiez, 1828 
Katso myös
   Tiikerilepinkäinen Wikispeciesissä   Tiikerilepinkäinen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Tiikerilepinkäinen (Lanius tigrinus) on aasialainen lepinkäisten heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Tiikerilepinkäistä tavataan pesivänä Itä-Aasiassa ja talvehtivana etelämpänä Kaakkois-Aasiassa. Lajin kokonaiskantaa ei tiedetä, mutta sen on kuvattu olevan Kiinassa, Venäjällä ja Japanissa sekä suhteellisen yleinen Koreassa. Tiikerilepinkäinen on luokiteltu elinvoimaiseksi.
The ABC Collection

| The ABC Collection Steppenwolf |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Äänitetty : 1968–1970
 Julkaistu: 1976
 Tuottaja(t): Gabriel Mekler Richard Podolor
 Tyylilaji: rock, hard rock
 Levy-yhtiö: ABC
Steppenwolfin muut julkaisut
| Skullduggery 1976 | The ABC Collection 1976 | Reborn to be Wild 1976 |
The ABC Collection on Steppenwolf-yhtyeen vuonna 1976 julkaistu kokoelma-albumi, joka keskittyy yhtyeen vuosien 1968–1970 tuotantoon.
Kappaleet

It’s Never Too Late – 4.05 (säv. St. Nicholas, Kay)
The Pusher – 5.43 (säv. Hoyt Axton)
Move Over – 2.53 (säv. Kay, Mekler)
Sookie Sookie – 3.09 (säv. Covay, Cropper)
Desperation – 5.35 (säv. Kay)
Magic Carpet Ride – 3.01 (säv. Moreve, Kay)
Born to Be Wild – 3.28 (säv. Bonfire)
Snowblind Friend – 3.52 (säv. Axton)
Berry Rides Again – 2.45 (säv. Kay)
Monster – 4.02 (säv. Kay, Edmonton)
Hey Lawdy Mama – 2.54 (säv. Kay, Byrom, Edmonton)
Rock Me – 3.39 (säv. Kay)
Aiheesta muualla

The ABC Collection discogs.com -sivustolla (englanniksi)
Tomáš Pekhart

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 26. toukokuuta 1989 (ikä 35)
Syntymäpaikka: Sušice, Tšekkoslovakia
Pelipaikka: Hyökkääjä
Pituus: 194 cm
Seura
Seura: Legia Varsova
Junioriseurat
1995–2003 2002–2003 2003–2006 2006–2008: TJ Sušice → TJ Klatovy Slavia Praha Tottenham Hotspur
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2008–2010 2008–2009 2009 2010–2011 2011 2011–2014 2014–2015 2015–2017 2017–2018 2018–2020 2020– | Tottenham Hotspur → Southampton → Slavia Praha Baumit Jablonec → Sparta Praha Nürnberg Ingolstadt AEK Ateena Hapoel Be’er Sheva Las Palmas Legia Varsova | 0 0(0) 9 0(1) 13 (2) 29 (15) 9 0(7) 88 (14) 16 (0) 32 (12) 28 (10) 31 (6) 36 (27) |
Maajoukkue
| 2010– |  Tšekki | 23 (2) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 21. kesäkuuta 2021.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 26. kesäkuuta 2021.
Tomáš Pekhart (s. 26. toukokuuta 1989 Sušice, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa puolalaista Legia Varsovaa. Hän on aiemmin pelannut kotimaansa lisäksi Englannissa, Saksassa, Kreikassa, Israelissa ja Espanjassa.
Pekhart pelasi Tšekin A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran toukokuussa 2010. EM-kilpailuissa 2012 hän pääsi vaihdosta kentälle kolmessa ottelussa. Kesän 2021 EM-kilpailuissa hän tuli vaihdosta kentälle kolmannessa alkulohko-ottelussa Englantia vastaan. Hän on 23 A-maaottelussaan pelannut kahdeksan kertaa avauskokoonpanossa. Hän on tehnyt kaksi A-maaottelumaalia: lokakuussa 2012 kotikentällä MM-karsintaottelussa Maltaa vastaan ja lokakuussa 2013 MM-karsinnan vierasottelussa samaa maata vastaan.
Biserta

| Biserta (Binzart) بنزرت |
| --- | --- |
 Bisertan keskusta
 Biserta
 Koordinaatit: 37°16′40″N, 9°51′50″E 
Valtio:  Tunisia
Kuvernoraatti:  Biserta
Väkiluku (2014):  138 430
 
 www.commune-bizerte.gov.tn 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Biserta (myös Bizerte tai Bizerta; arab. بنزرت‎, Binzart, ransk. Bizerte) on kaupunki Tunisian pohjoisrannikolla 66 km:n päässä maan pääkaupungista Tunisista. Bisertasta on matkaa Afrikan pohjoisimpaan kärkeen Cap Blanciin noin 15 km. Se on Tunisian pohjoisrannikon suurin kaupunki.[lähde? ] Bisertaa pidetään vanhimpana ja eurooppalaisimpana Tunisian kaupunkina.
Foinikialaisten perustama kaupunki tunnettiin Karthagon ja roomalaisten aikana nimillä Hippo Diarrhytus ja Hippo Zarytus. Ifriqiya valtasi sen vuonna 661 ja antoi nimen Bizerta. Espanjalaiset hallitsivat sitä 1500-luvun puolivälissä. Kaupungin merkitys nousi huomattavasti vuonna 1895 , kun ranskalaisten rakentama kanava Bizertanjärveltä merelle valmistui.
Bisertan laivastotukikohta jäi Ranskan haltuun, kun Tunisia itsenäistyi 1956. Vuonna 1961 tapahtui ns. Bisertan kriisi, jonka päätteeksi Ranska päätyi miehittämään kaupungin, kun Tunisian armeija oli piirittänyt Ranskan tukikohdan. Ranskalaiset joukot poistuvat Bisertasta lopullisesti vuonna 1963.
Bisertan elinkeinoja ovat hedelmien, vihannesten ja vehnän viljely, kalastus ja teollisuus. Teollisuustuotteita ovat esimerkiksi tekstiilit ja autojen osat. Myös öljyä porataan. Biserta tunnetaan viinirypäleistään ja niistä valmistetusta viinistä sekä kauniista metsistään ja rannoistaan.
Öljynjalostus alkoi vuonna 1964, ja se on kaupungin suurin tulonlähde.
Vuoden 2014 laskennassa kaupungissa oli 138 430 asukasta, arvio vuodelle 2022 on noin 150 000.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Biserta Wikimedia Commonsissa
Encyclopaedia of the Orient (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Bradie Tennell

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Bradie Tennell vuonna 2018. |  Bradie Tennell vuonna 2018. |  Bradie Tennell vuonna 2018. |  |
Maa:   Yhdysvallat
Naisten taitoluistelu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Pyeongchang 2018 | joukkuekilpailu |  |
Bradie Tennell nuorten MM-kilpailuissa 2017.
Bradie Tennell (s. 31. tammikuuta 1998 Winfield, Illinois) on yhdysvaltalainen taitoluistelija. Hän on saavuttanut olympiapronssia joukkuekilpailussa.
Tennell sijoittui nuorten MM-kilpailuissa 11:nneksi vuonna 2016 ja seitsemänneksi vuonna 2017. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän saavutti joukkuekilpailussa pronssia ja sijoittui yksinluistelussa parhaana yhdysvaltalaisena yhdeksänneksi. Samana vuonna hän oli MM-kilpailuissa jälleen maansa parhaana kuudes ja voitti myös Yhdysvaltain-mestaruuden. Vuonna 2019 hän sijoittui MM-kilpailuissa seitsemänneksi ja neljän maanosan mestaruuskilpailuissa viidenneksi. Vuonna 2020 hän saavutti neljän maanosan mestaruuskilpailuissa pronssia. MM-kilpailuja ei tuona vuonna järjestetty koronaviruspandemian vuoksi. Vuonna 2021 Tennell sijoittui MM-kilpailuissa yhdeksänneksi ja voitti Yhdysvaltain-mestaruuden.
Tennell on pituudeltaan 168-senttinen. Häntä on kesästä 2020 alkaen valmentanut Tom Zakrajsek. Hänen pikkuveljensä Austin ja Shane pelaavat jääkiekkoa.
Tomáš Rolinek

| Tomáš Rolinek |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 17. helmikuuta 1980 (ikä 44) Žďár nad Sázavou, Tšekkoslovakia
Kansalaisuus:   Tšekki
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  vasen laitahyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  177 cm
Paino:  84 kg
Seura
Seura:  HC Pardubice
Sarja:  Tipsport Extraliga
Pelinumero:  60
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1999–
Aik. seurat:  HC Pardubice (ČEL) HC Vajgar Hradec (Čze-2) HC Berounsti Medvedi (Čze-2) HC Liberec (ČEL/Čze-2) HC Litvínov (ČEL) HK Hradec Králové (Čze-2) Metallurg Magnitogorsk (KHL) Salavat Julajev Ufa (KHL) HC Sparta Praha (ČEL) HC Vrchlabi (Čze-3)
| Mitalit> Maa:   Tšekki.Miesten jääkiekko.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Tšekki.Miesten jääkiekko.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Tšekki.Miesten jääkiekko.MM-kilpailut  | Maa:   Tšekki> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Latvia 2006 | jääkiekko |  |
|  Kultaa | Saksa 2010 | jääkiekko |  |
|  Pronssia | Slovakia 2011 | jääkiekko |  |
Tomáš Rolinek (s. 17. helmikuuta 1980 Žďár nad Sázavou, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen jääkiekkoilija, hän pelaa Tšekin Extraliga-joukkue HC Pardubicessa.
Rolinek aloitti pääsarjauransa vuonna 1999 HC Pardubicessä, jossa hän pelasi yhteensä 8 kautta ennen Venäjälle siirtymistään. Hän edusti kaudella 2003–04 Tšekin Extraligassa HC Libereciä ja HC Litvínovia, kunnes palasi takaisin HC Pardubiceen, jossa hän oli voittamassa pronssia kauden 2005 päätteeksi. Rolinek on edustanut kaudesta 2008–09 lähtien venäläistä KHL-seuraa, HK Metallurg Magnitogorskia.
Kaudesta 2005–06 hän on kuulunut Tšekin maajoukkueen luottopelaajiin ja on edustanut maataan vuosien 2006, 2007, 2008, 2009, 2010 ja 2011 maailmanmestaruuskilpailuissa.
Boulognenhevonen

| Boulognenhevonen |
| --- | --- |

Tyyppi::  raskas kylmäverinen
Alkuperä ja nimet
Alkuperämaa::   Ranska
Polveutuminen::  paikalliset raskaat maatiaiskannat, itämaiset hevoset, andalusianhevonen, arabianhevonen
Rodun syntyaika::  ensimmäinen vuosisata
Muita nimityksiä::  Boulonnais
Esiintyminen ja käyttö
Käyttötarkoitus::  valjakkohevonen, ratsu
Ominaisuudet
Korkeus::  150–170 cm
Värit::  useimmiten kimo
Boulognenhevonen eli boulonnais on ranskalainen kylmäverinen hevosrotu.
Ulkonäkö ja ominaisuudet

Vetohevosten täysiveriseksi kutsuttu boulognenhevonen on rakenteeltaan raskas, mutta tyylikäs rotu, sillä siihen risteytettiin aikanaan paljon arabianhevosta. Tämä näkyy erityisen hyvin suhteellisen hienopiirteisessä päässä, jossa on suuret silmät, eloisat korvat, leveä otsa ja ohut liittymä paksuun, mutta kaarevaan kaulaan. Harja on paksu ja karva ohut ja pehmeä.
Muihin kylmäverisiin verrattuna erinomainen etuosa on tyypillinen rodulle. Lavat ovat lihaksikkaat ja niiden kulma on erinomainen. Runko on tiivis ja syvä, selkä lyhyt ja leveä. Lihaksikkaaseen takaosaan kiinnittyy paksu, hyvin kannettu häntä. Jalat ovat vahvat ja lihaksikkaat, nivelet kookkaat ja vuohiskarvat niukahkot.
Kooltaan boulognenhevosessa on kaksi eri tyyppiä, dunkirk ja mareyer: dunkirk on suurempi, noin 160–170 cm korkea ja mareyer pienempi, noin 150–160 cm. Näistä mareyer on harvinaisempi.
Valtaosa boulognenhevosista on kimoja, rautiaita esiintyy jonkin verran. Rodussa on myös mustaa väriä, mutta se on harvinainen ja katoamassa. Mustaa väriä palautettiin rotuun mustan siitosori Esopen ja nyttemmin jo sen jälkeläistenkin kautta.
Historia

Rodun kehitys alkoi jo ensimmäisellä vuosisadalla, jolloin Boulognen alueella alettiin risteyttää roomalaisten mukanaan tuomia itämaisia hevosia seudun alkuperäiseen raskaaseen hevoskantaan. Myöhemmin aloitettiin myös raskaiden hevosten risteyttäminen rodun koon kasvattamiseksi. Tyypin säilyttämiseksi rotuun risteytettiin andalusianhevosta. Myös arabianhevosella oli suuri vaikutus erityisesti 1600-luvulla kehitettyyn pienempään mareyer-tyyppiin. Kookkaammassa dunkirkissä arabianhevosen piirteet eivät ole yhtä voimakkaita.
Käyttö ja levinneisyys

Alun perin vetohevoseksi jalostettu rotu on nyttemmin saavuttanut suosiota valjakkohevosena. Kylmäveristen käyttö ratsuina on myös herättänyt kiinnostuksen boulognenhevoseen lähinnä rodun elegantin ulkomuodon ja arabivivahteisten liikkeiden ansiosta. Nykyään rotua kasvatetaan merkittävästi myös lihantuotantoa varten.
Tiradin solan taistelu

Tiradin solan taistelu oli Filippiinien–Yhdysvaltain sodan aikana 2. joulukuuta 1899 käyty taistelu 500 miehen vahvuisen yhdysvaltalaisen ja 60 miehen vahvuisen filippiiniläisen osaston välillä Tiradin solassa nykyisen Ilocos Surin maakunnan alueella Filippiinien Luzonin saarella. Taistelu päättyi yhdysvaltalaisten voittoon, ja puolustajista miltei kaikki saivat surmansa. Puolustajien oli kuitenkin onnistunut viivyttää maan presidentti Emilio Aguinaldoa takaa ajavia yhdysvaltalaisia. Filippiineillä taistelusta tulikin yksi sodan tunnetuimmista sankaritarinoista.
Tausta

Filippiinien–Yhdysvaltain sota oli alkanut laukaustenvaihdolla Manilassa helmikuussa 1899. Yhdysvallat voitti yhteenotot Manilassa, minkä jälkeen kukistui myös filippiiniläisten pääkaupungikseen julistama Malolos. Filippiinien tasavallan presidentin Emilio Aguinaldon oli onnistunut vältellä yhdysvaltalaisia joukkoja ja jatkaa sotaansa heitä vastaan. 17. marraskuuta 1899 hänen oli kuitenkin täytynyt vetäytyä yhdysvaltalaisjoukkojen takaa-ajamana Naguilianiin La Unionissa Luzonin länsirannikolla. Samana päivänä hänen peräänsä oli lähtenyt prikaatinkenraali Samuel B. M. Youngin johtama noin 80 miehen ratsuväenosasto. 20. marraskuuta he olivat vallanneet La Unionin hallinnollisen keskuksen San Fernando de la Unionin. Aguinaldo oli lähtenyt jälleen pakoon. Yhdysvaltalaiset olettivat hänen olevan matkalla kohti Cagayanin laaksoa pohjoisessa. 26. marraskuuta Marchin alaisuuteen liittyi majuri Peyton C. Marchin komentama 500 miehen vahvuinen jalkaväen pataljoona. Young lähetti Marchin joukkoineen kohti Candonia ja Tiradin solaa Ilocos Surissa.
Filippiiniläisten puolella Tiradin solaa ja Aguinaldon pakoa suojaamaan oli määrätty kenraali Gregorio del Pilar. Hän valitsi joukoistaan henkilökohtaisesti 60 miestä, joiden tarkoituksena oli taistellen viivyttää yhdysvaltalaisia. Tiradin solalla kulkevalle kapealle väylälle rakennettiin nopeasti puolustusasemien valmistelemiseksi esteitä ja juoksuhautoja.
Taistelu

March saapui joukkoineen kapealle solalle 2. joulukuuta 1899. Kulkureitillään he törmäsivät filippiiniläisten rakennuttamaan esteeseen. Puolustajat odottivat yhdysvaltalaisten etenevän tulikantamalle, jolloin he ampuivat useita tappioita aiheuttaneen yhteislaukauksen. Yhdysvaltalaiset heittäytyivät maihin ja March määräsi toisen komppaniansa hyökkäämään puolustajien asemaa vastaan. Hyökkääjät lyötiin takaisin, jolloin yhdysvaltalaiset päättivät luopua suorasta hyökkäyksestä puolustajien asemaa vastaan. Sen sijaan he lähtivät kiertämään puolustajien selustaan, minkä lisäksi viereiselle kukkulalle asetettiin tarkka-ampujia. Samalla kun osa joukoista kiersi selustaan, osa joukoista piti puolustajat tulellaan paikallaan. Jyrkkien kallioiden kautta kiertäneet yhdysvaltalaiset saapuivat lopulta puolustajien asemien yläpuolelle. Pilarin miehet alkoivat vetäytyä, mutta monet kaatuivat ylämaastosta ampuvien yhdysvaltalaisten kivääritulessa.
Seuraukset

Taistelun päätyttyä filippiiniläiset olivat menettäneet kaatuneina 52 miestä, eli suurimman osan taisteluun osallistuneista. Surmansa oli saanut myös kenraali Pilar. Yhdysvaltojen tappiot olivat kaksi miestä kaatuneina ja yhdeksän haavoittuneina. Taistelu oli sinänsä voitto yhdysvaltalaisille, mutta filippiiniläisten puolustajien oli onnistunut viivyttää yhdysvaltalaisia, ja viivytyksen ansioista presidentti Aguinaldon oli jälleen onnistunut paeta häntä takaa-ajavia joukkoja. Hänen onnistui pakoilla aina vuoteen 1901 saakka, jolloin hän jäi kiinni 31. maaliskuuta.
Filippiineillä Tiradin solan taistelusta tuli sittemmin hieman Thermopylain taistelun tarinan kaltainen sankaritarina. Sodan taisteluista se on selvästi juhlituin. Puolustajia johtanut kenraali Pilar sai sankarimaineen.
Filippiiniläinen Gregorio del Pilarista kertova vuoden 2018 elokuva Goyo: Ang Batang Heneral huipentuu Tiradin solan taisteluun.
Gregorio del Pilar (ratsailla) joukkoineen vuonna 1898.
Bradfordin piirikunta

Bradfordin piirikunta (engl. Bradford County) on kahden yhdysvaltalaisen piirikunnan nimi:
Bradfordin piirikunta, Florida
Bradfordin piirikunta, Pennsylvania
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Bradfordin piirikunta”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Tiina Raevaara

| Tiina Raevaara |
| --- | --- |
 Tiina Raevaara elokuussa 2011.
Henkilötiedot
Syntynyt: 5. maaliskuuta 1979 (ikä 45) Kerava
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  vapaa kirjoittaja
Kirjailija
Esikoisteos:  Eräänä päivänä tyhjä taivas (2008)
Palkinnot
 Runeberg-palkinto (2011)   Tiedonjulkistamisen valtionpalkinto (2015) 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Tiina Raevaara (s. 5. maaliskuuta 1979 Kerava) on suomalainen kirjailija, filosofian tohtori ja entinen tutkija.
Vuonna 2006 Raevaara voitti Martti Joenpolven novellikilpailun. Hänen esikoisromaaninsa Eräänä päivänä tyhjä taivas ilmestyi vuonna 2008. Toinen teos, novellikokoelma En tunne sinua vierelläni (2010) voitti Runeberg-palkinnon vuonna 2011.
Elämä ja ura

Raevaara valmistui ylioppilaaksi Keravan lukiosta vuonna 1998. Hän opiskeli biologiaa ja valmistui filosofian maisteriksi Helsingin yliopistosta vuonna 2001. Vuonna 2005 hän väitteli Helsingin yliopistossa filosofian tohtoriksi perinnöllisyystieteen alaan kuuluvalla väitöskirjalla. Vapaaksi kirjoittajaksi hän jäi vuonna 2007. Kertomansa mukaan Raevaara suunnitteli jatkavansa tutkijana, mutta kaunokirjallisuuden kirjoittaminen vei aina vain enemmän aikaa ja monimutkaistuvat yliopiston työyhteisön käytännöt ja esimerkiksi apurahatutkijoiden eriarvoinen kohtelu ajoivat häntä jättäytymään vapaaksi kirjoittajaksi.
Raevaara voitti vuonna 2006 Martti Joenpolven novellikilpailun. Hänen esikoisromaaninsa Eräänä päivänä tyhjä taivas ilmestyi vuonna 2008 ja novellikokoelma En tunne sinua vierelläni vuonna 2010. Novellikokoelmallaan hän voitti vuoden 2011 Runeberg-kirjallisuuspalkinnon. Vuonna 2011 ilmestyi Raevaaran tietokirja Koiraksi ihmiselle koiran historiasta ja evoluutiosta ja vuonna 2012 romaani Hukkajoki. Perhesurmia käsittelevä romaani Laukaisu ilmestyi tammikuussa 2014. Vuonna 2015 Raevaaralta ilmestyi romaani Yö ei saa tulla, jonka innoittajana on toiminut E. T. A. Hoffmannin novelli Nukuttaja. Sen jatko-osia ovat romaanit Korppinaiset (2016) ja Veri joka suonissasi virtaa (2017).
Raevaara on kirjoittanut tiedeartikkeleita muun muassa Helsingin Sanomiin, Tiede-lehteen ja Long Play -verkkojulkaisuun. Hän pitää Tarinoita tieteestä -blogia Suomen Kuvalehden internetsivuilla. Raevaara oli Skepsis ry:n varapuheenjohtaja vuosina 2015–2017. Vuonna 2015 hän sai tiedonjulkistamisen valtionpalkinnon "ajankohtaisesta ja asiantuntevasta tiedonjulkistamisesta eri medioissa".
Vuosina 2018–2020 Raevaara oli työelämäprofessori Turun yliopistossa. Hän sai vuonna 2021 Suomalaisen Tiedeakatemian myöntämän Pro Scientia -palkinnon, joka myönnetään merkittävästä tieteen aseman edistämisestä yhteiskunnassa.
Raevaara on sanoittanut kappaleen ”Kriittinen massa” metalliyhtye Stam1nan vuoden 2021 albumille Novus Ordo Mundi.
Yksityiselämä

Raevaara asuu synnyinkaupungissaan Keravalla ja hänellä on kaksi lasta.
Teokset

Eräänä päivänä tyhjä taivas.  (Romaani)  Helsinki:  Teos, 2008.  ISBN 978-951-851-171-0.
En tunne sinua vierelläni.  (Novellikokoelma)  Helsinki:  Teos, 2010.  ISBN 978-951-851-285-4.
Koiraksi ihmiselle.  (Tietokirja)  Helsinki:  Teos, 2011.  ISBN 978-951-851-276-2.
Hukkajoki.  (Romaani)  Helsinki:  Teos, 2012.  ISBN 978-951-851-465-0.
Laukaisu.  (Romaani)  Helsinki:  Paasilinna, 2014.  ISBN 978-952-299-017-4.
Yö ei saa tulla.  (Romaani)  Helsinki:  Paasilinna, 2015.  ISBN 978-952-299-063-1.
Korppinaiset.  (Romaani)  Helsinki:  Like, 2016.  ISBN 978-952-01-1388-9.
Ihon alla.  (Yhteistyössä Miikko Oikkosen kanssa. Romaani)  Helsinki:  Gummerus, 2016.  ISBN 978-951-24-0259-5.
Tajuaako kukaan? Opas tieteen yleistajuistajalle.  (Tietokirja)  Tampere:  Vastapaino, 2016.  ISBN 978-951-768-546-7.
Veri joka suonissasi virtaa.  (Romaani)  Helsinki:  Like, 2017.  ISBN 978-952-01-1551-7.
Silloinkin satoi kaatamalla.  (Äänikirja)  Helsinki:  Storytel, 2018.
Tietokirjailijan kirja.  (Yhdessä Urpu Strellmanin kanssa. Tietokirja)  Jyväskylä:  Docenco, 2019.  ISBN 978-952-291-599-3.
Kaksoiskierre.  (Romaani)  Helsinki:  Like, 2020.  ISBN 978-951-135-532-8.
Polaaripyörre.  (Romaani)  Helsinki:  Like, 2021.  ISBN 978-951-138-195-2.
Minä, koira ja ihmiskunta : lajien välisen yhteiselon historia.  (Tietokirja)  Helsinki:  Like, 2022.  ISBN 978-951-1-42099-6.
Sielujen syöveri.  (Romaani)  Helsinki:  Like, 2022.  ISBN 978-951-1-43540-2.
Uinuva solu.  (Romaani)  Helsinki:  Like, 2023.  ISBN 978-951-1-46967-4.
Se on täytetty.  (Yhdessä Virpi Hämeen-Anttilan, Ansu Kivekkään ja Pauliina Suden kanssa. Romaani)  Helsinki:  Crime Time, 2024.  ISBN 978-952-3-82791-2.
Tulevaisuuden aaveet.  (Novellikokoelma)  Vaasa:  Haamu, 2024.  ISBN 978-952-7-41361-6.
Ikuisen elämän lyhyt historia : kuinka taistelemme kuolemaa ja vanhuutta vastaan.  (Tietokirja)  Helsinki:  Like, 2024.  ISBN 978-951-1-48282-6.
Aiheesta muualla

Tarinoita tieteestä Tiina Raevaaran blogi Suomen Kuvalehdessä
Alaston kirjailija
Tiina Raevaara Prosak-proosaklubilla Kirjastokaista-video
Tiina Raevaaran väitöskirja
J. O. Hiltunen: Tiina Raevaara - Painajaisunia ja maagisia luontokuvia. Vetus Et Nova 21.8.2012.
The Bluetones

The Bluetones vuonna 1996.
The Bluetones on englantilainen rock-yhtye, joka nousi suosioon brittipop-buumin aallonharjalla 1990-luvun puolivälissä.
Historia > Tulevaisuus

Laulaja Mark Morriss on julkaissut EP:n sivuprojektinsa Fi-Lo Beddow'n nimissä. The Bluetonesin viimeisin studiotuotos on loppuvuonna 2005 julkaistu EP "Serenity Now", joka julkaistiin rajallisena painoksena postimyyntiin. The Bluetonesin uusi levy-yhtiö on Cooking Vinyl.
Musiikkityyli

The Bluetonesin jäsenet ovat sanoneet, että he tiesivät haluavansa soittaa bändissä, kun he olivat nähneet The Stone Rosesin esiintyvän. Yhtye nimesi ensimmäisen albuminsa Expecting to Fly toisen merkittävän vaikuttajan, Buffalo Springfieldin kappaleen mukaan. The Bluetonesin tyyli on moniin brittipop-kauden aikalaisiinsa verrattuna vieläkin perinnetietoisempaa, yhtenä tavaramerkkinään The Byrdsin tapaan helisevät kitarat. Tunnistettavimpiin piirteisiin kuuluu myös laulaja Mark Morrissin korkea, kuulas ääni.
Artisteja, joita The Bluetones on versioinut ovat mm. Buffalo Springfield ("Mr Soul"), Randy Newman ("Blue Shadows"), The Beach Boys ("Sail On Sailor"), The Bee Gees ("Woman in Love"), The Band ("The Night They Drove Old Dixie Down") ja The Left Banke ("Pretty Ballerina").
Diskografia > Studioalbumit

Expecting to Fly (1996)
Return to the Last Chance Saloon (1998)
Science and Nature (2000)
The Singles (kokoelma, 2002)
Luxembourg (2003)
A Rough Outline: The Singles & B-Sides 95-03 (kokoelma, 2006)
The Bluetones (2006)
A New Athens (2010)
Diskografia > Livealbumit

Once Upon a Time in West Twelve (2007)
Bluetonic (2017)
Diskografia > Kokoelmat

Are You Blind? (2000)
The Singles (2002)
A Rough Outline: The Singles & B-Sides 95 - 03 (2006)
BBC Radio Sessions (2007)
The Early Garage Years (2007)
Collection (2008)