stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Portti ikuisuuteen

| Portti ikuisuuteen> Heaven's Gate |
| --- | --- |
 Elokuvan suomalaisjuliste
Ohjaaja:  Michael Cimino
Käsikirjoittaja:  Michael Cimino
Tuottaja:  Joann Carelli
Säveltäjä:  David Mansfield
Kuvaaja:  Vilmos Zsigmond
Leikkaaja:  Lisa Fruchtman
Tuotantosuunnittelija:  Tambi Larsen
Pääosat:   Kris Kristofferson  Christopher Walken  Isabelle Huppert  Jeff Bridges  John Hurt 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Partisan Productions
Levittäjä:  United Artists
Ensi-ilta:  1980
Kesto:  149 minuuttia 151 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Portti ikuisuuteen (Heaven’s Gate) on vuonna 1981 julkaistu lännenelokuva, joka perustuu vuonna 1890 Wyomingissa sattuneeseen Johnsonin piirikunnan selkkaukseen suurmaanomistajien ja eurooppalaisten siirtolaisten välillä. Elokuvan pääosia esittävät muun muassa Kris Kristofferson, Christopher Walken, Isabelle Huppert, Jeff Bridges, John Hurt, Sam Waterston, Brad Dourif, Joseph Cotten, Paul Koslo ja Geoffrey Lewis. Terry O'Quinn, Mickey Rourke, Tom Noonan ja Willem Dafoe tekevät pienen roolin elokuvassa. Elokuvan on ohjannut Michael Cimino.
Elokuva ylitti tuotantobudjettinsa lähes nelinkertaisesti, teki jättimäiset yli 40 miljoonan dollarin tappiot ja sai Razzie-palkinnon huonoimmasta ohjauksesta.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Kris Kristofferson  | … |  sheriffi James ”Jim” Averill   |
|  Isabelle Huppert  | … |  Ella Watson   |
|  Christopher Walken  | … |  Nathan ”Nate” Champion   |
|  John Hurt  | … |  William ”Billy” Irvine   |
|  Sam Waterston  | … |  Frank Canton   |
|  Jeff Bridges  | … |  John L. Bridges   |
|  Brad Dourif  | … |  Eggleston   |
|  Richard Masur  | … |  Cully   |
|  Ronnie Hawkins  | … |  majuri Wolcott   |
|  Paul Koslo  | … |  pormestari Charlie Lezak   |
|  Geoffrey Lewis  | … |  metsästäjä Fred   |
|  Tom Noonan  | … |  Jake   |
|  Joseph Cotten  | … |  yliopiston teologi   |
|  Terry O’Quinn  | … |  kapteeni Minardi   |
|  Mickey Rourke  | … |  Nick   |
|  David Mansfield  | … |  viulunsoittaja   |
Tuotanto

Ohjaaja Michael Cimino oli fanaattinen yksityiskohtien suhteen. Esimerkiksi hänen tarkkojen ohjeittensa mukaan rakennettu katu oli purettava ja rakennettava uudelleen, koska se "ei näyttänyt oikeanlaiselta". Kyseisen kadun piti olla kuusi jalkaa (n. 180 cm) leveämpi. Lavasterakentajien pomo kertoi, että olisi halvempaa purkaa toinen puoli ja siirtää sitä kuusi jalkaa sivullepäin, mutta Cimino vaati, että kadun molemmat puolet puretaan, siirretään kolme jalkaa sivullepäin ja kootaan sitten uudelleen.
Kokonainen puu kaadettiin, sahattiin palasiksi ja siirrettiin sisäpihalle Oxfordiin Atlantin toiselle puolelle, jossa kuvattiin filmin alussa vuoteen 1870 sijoittuva valmistumiskohtaus, koska Yhdysvalloissa sijaitseva Harvardin yliopisto oli kieltänyt kuvaamisen alueellaan, johtuen osittain Ciminon kohtuuttomista kuvauspaikalle asettamista vaatimuksista. Cimino rakennutti myös maanalaisen kastelujärjestelmän paikalle, jossa suuri taistelukohtaus kuvattiin preerialla, jotta ruoho pysyisi vihreänä ja kontrastina punaiselle värille.
Cimino kuvasi yli 1,3 miljoonaa jalkaa (400 000 metriä eli lähes 220 tuntia) filmimateriaalia, mikä maksoi studiolle noin 200 000 dollaria päivässä palkkoina (720 000 dollaria vuoden 2022 rahassa), kuvauspaikkojen vuokrina ja näyttelijöiden palkkioina. Vitsailtiin, että Cimino halusi ylittää Francis Ford Coppolan tekemän ennätyksen, joka kuvasi miljoona jalkaa kuvamateriaalia Ilmestyskirja. Nyt. -elokuvaansa (1979).
Ciminon pakkomielteinen käytös toi hänelle lempinimen "ajatolla". Tuotanto jäi aikataulusta jälkeen ja huhuttiin että Cimino vaati jopa 50 otosta yksittäisistä kohtauksista ja viivytti kuvaamista, kunnes hänen mielensä mukainen pilvi ilmestyi taivaalle.
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Asko Alanen näkee Portin ikuisuuteen kunnianhimoisen avarana ja eeppisenä balladina, jota vaivaavat vain hätävarjelun liioitteluksi yltyneet monet leikkausversiot. Hän antaa elokuvalle neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”.
Tappiot ja niiden jälkivaikutukset

Ensi-iltansa jälkeen marraskuussa 1980 Portti ikuisuuteen sai täystyrmäyksen kriitikoilta, mikä sai levittäjäyhtiö United Artistsin vetämään elokuvan pois teattereista. Huhtikuussa 1981 elokuvasta julkaistiin lyhennetty, uudelleenleikattu versio. Se epäonnistui taloudellisesti ja tuotti vain 3,5 miljoonaa dollaria 44 miljoonan dollarin tuotantobudjetista (alkuperäinen tuontantobudjetti oli noin 11,7 miljoonaa dollaria) sekä tuomittiin myöhemmin yhdeksi kaikkien aikojen huonoimmista elokuvista. Joidenkin elokuvahistorioitsijoiden, kuten Peter Biskindin mukaan, elokuvan taloudellinen epäonnistuminen johti ohjaajavetoisen elokuvatuotannon katoamiseen amerikkalaisesta elokuvateollisuudesta, mikä johti paluuseen vahvaan studioitten käyttämään kontrolliin.
Julkaisemisen jälkeisten vuosikymmenten aikana yleinen arvio Portti ikuisuudesta on kuitenkin muuttunut suopeammaksi. Vuoden 1981 uusintaleikkausta on luonnehdittu ”yhdeksi elokuvahistorian suurimmista epäoikeudenmukaisuuksista”, kun taas myöhemmät leikkausversiot ovat saaneet kriitikoilta kiitosta. Vuonna 2015 BBC Culture sijoitti Portti ikuisuuteen sijalle 98 kaikkien aikojen 100 parhaan amerikkalaisen elokuvan luettelossaan.
Aiheesta muualla

Portti ikuisuuteen Elonet.
Portti ikuisuuteen AllMoviessa. (englanniksi)
Portti ikuisuuteen Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Arvo Ojalehto

Arvo Aulis Kalevi Ojalehto (s. 17. huhtikuuta 1957 Haapavesi) on entinen suomalainen painonnostaja.
Ojalehto edusti Suomea kolmien olympialaisten painonnostokilpailuissa. Moskovassa 1980 hän sijoittui 13:nneksi, Los Angelesissa 1984 seitsemänneksi ja Soulissa 1988 12:nneksi. Jokaisella kerralla hän kilpaili sarjassa alle 56 kiloa. MM-kilpailuissa hän sijoittui yhteistuloksissa 12:nneksi vuonna 1978, 14:nneksi vuonna 1979, kahdeksanneksi vuonna 1985, seitsemänneksi vuonna 1986 sekä yhdeksänneksi vuosina 1987 ja 1990. EM-kilpailujen yhteistuloksissa hän saavutti pronssia vuonna 1987. Vuosina 1978 ja 1980 hän oli EM-kilpailuissa kahdeksas, vuonna 1984 neljäs, vuonna 1985 seitsemäs, vuonna 1986 kuudes, vuonna 1988 viides, vuonna 1990 seitsemäs ja vuonna 1991 yhdeksäs. Hän voitti Pohjoismaiden mestaruuden vuosina 1978, 1979, 1982, 1985 ja 1990.
Seuratasolla Ojalehto edusti Vihannin Urheilijoita, Raahen Vesaa ja Kauhajoen Karhua. Hän voitti yhteensä 13 Suomen mestaruutta alle 56 kilon ja alle 60 kilon sarjoissa vuosina 1977–1992.
Arvo Ojalehto on toiminut Suomen Painonnostoliitossa johtokunnan jäsenenä ja valmentajana. Hän on toiminut Kauhajoen Karhun puheenjohtajana.
Bernadette Devlin

Devlin vuonna 1986.
Bernadette Devlin McAliskey (o.s. Devlin, s. 23. huhtikuuta 1947 Cookstown) on pohjoisirlantilainen kansalaisoikeusaktivisti ja entinen Britannian parlamentin alahuoneen jäsen, joka tuli tunnetuksi 1960-luvun lopulta alkaen katolisen väestönosan oikeuksien puolustajana ja brittihallinnon vastustajana Pohjois-Irlannin levottomuuksien yhteydessä. Vuonna 1969 brittiparlamenttiin Mid-Ulsterista valittu 22-vuotias Bernadette Devlin oli parlamentin nuorin jäsen 200 vuoteen ja nuorin naisjäsen koskaan.
Bernadette Devlin syntyi kuusilapsisen perheen kolmantena lapsena. Hänen isänsä kuoli kun hän oli yhdeksänvuotias ja äiti kun hän oli 19. Devlin opiskeli psykologiaa Belfastin yliopistossa vuodesta 1965. Siellä hän oli mukana perustamassa sosialistista opiskelijaliikettä People’s Democracy, joka keskittyi Pohjois-Irlannin ihmisoikeuskysymyksiin. Tammikuussa 1969 ryhmä järjesti marssin Belfastista Derryyn, mutta marssi keskeytyi poliisin ja unionistien väliintuloon. Devlin asettui liikkeen ehdokkaaksi Britannian parlamenttivaaleissa, mutta tuli valituksi vasta Unity-puolueen riveistä täytevaaleissa maaliskuussa 1969 Mid-Ulsterin vaalipiiristä.
Vuonna 1970 Bernadette Devlin sai kuuden kuukauden vankeustuomion osallisuudestaan edellisvuoden elokuussa Bogsiden taisteluihin Belfastissa.
Tammikuussa 1972 Devlin ajautui käsirysyyn sisäministeri Reginald Maudlingin kanssa Derryn verisen sunnuntain tapahtumien jälkiselvittelyssä. Hän menetti parlamenttipaikkansa vuoden 1974 vaaleissa ääriprotestantti John Dunlopille. Yhdeksi syyksi on mainittu aviottoman lapsen saaminen 1971, mikä olisi vähentänyt hänen suosiotaan katolisen väestönosan keskuudessa.
Vuonna 1973 Bernadette Devlin avioitui opettajana toimineen Michael McAliskeyn kanssa. Tammikuussa 1981 Devlin ja hänen miehensä selviytyivät murhayrityksestä, jossa heidän kotiinsa Derrylaughanin kylässä Belfastin lähellä tunkeutuivat aseistetut miehet.
Bernadette Devlinin tytär Roisin McAliskey on jatkanut äitinsä työtä kansalaisaktivistina.
Teoksia

Sieluni hinta, suom. Seppo Loponen, Tammi 1970. Alkuteos The Price of My Soul, 1969.
Anders Kallur

| Anders Kallur> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 6. kesäkuuta 1952 (ikä 72) Ludvika, Ruotsi
Kansalaisuus:   Ruotsi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  hyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  178 cm
Paino:  86 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1975–1985
Seurat:  MODO Hockey (Elitserien),   Södertälje SK (Elitserien),   Djurgårdens IF (Elitserien),   New York Islanders (NHL)
Anders Kallur (s. 6. kesäkuuta 1952 Ludvika, Ruotsi) on uransa lopettanut ruotsalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan hyökkääjä.
Kallur pelasi kaudet 1975–1979 kotimaansa pääsarjassa Elitserienissä ja edusti sinä aikana MODOta, Södertäljea ja Djurgårdensia. Kaudeksi 1979–1980 Kallur teki sopimuksen NHL:n New York Islandersin kanssa. Kalluria ei koskaan varattu NHL:ään, vaan hän teki sopimuksen vapaana pelaajana.
Kallur pelasi koko kuusi kautta kestäneen NHL-uransa Islandersissa ja voitti neljällä ensimmäisellä kaudellaan kullakin Stanley Cupin. Yhdessä Stefan Perssonin kanssa hän oli ensimmäinen eurooppalainen Stanley Cup-voittaja.
Nykyisin Kallur toimii Islandersin kykyjenetsijänä.
Kallurin tyttäret Jenny ja Susanna ovat menestyneitä yleisurheilijoita.
Anni Vepsäläinen

Anni Vepsäläinen (s. 15. marraskuuta 1963 Mikkeli) on suomalainen yritysjohtaja.
Vepsäläinen toimi toukokuusta 2003 TeliaSonera Finlandin toimitusjohtajana, josta tehtävästä erosi huhtikuussa 2005. Ennen toimitusjohtajuuttaan hän oli työskennellyt yrityksen ja sen edeltäjien palveluksessa vuodesta 1987 ja toiminut muun muassa Soneran matkapuhelinpalveluiden johtajana ja sen henkilöstöstä, tuotteista ja palveluista vastaavana johtajana. Vuosina 2006–2008 Vepsäläinen työskenteli HRM Partnersin ja vuosina 2009–2014 Diacor terveyspalvelut Oy:n toimitusjohtajana. Vuodesta 2014 alkaen hän on työskennellyt Suomen Messut Oyj:n toimitusjohtajana.
Vepsäläisen luottamustehtäviin ovat lukeutuneet muun muassa Perloksen, Solidiumin, Suomen Erillisverkot Oy:n ja Terveyspalvelualan Liiton hallitusten jäsenyydet. Hän valmistui tuotantotalouden diplomi-insinööriksi vuonna 1987 Lappeenrannan teknillisestä korkeakoulusta.
Vepsäläinen on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta.
Kierrevilkat

| Kierrevilkat |
| --- | --- |
 Syyskierrevilkan (Spiranthes spiralis) spiraalimaisia tähkäkukintoja.
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Koppisiemeniset
Kladi::  Yksisirkkaiset
Lahko::  Asparagales
Heimo::  Kämmekkäkasvit Orchidaceae
Alaheimo::  Orchidoideae
Suku::  Kierrevilkat Spiranthes  Rich.
Katso myös
   Kierrevilkat Wikispeciesissä   Kierrevilkat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kierrevilkat (Spiranthes) on kämmekkäkasveihin kuuluva kasvisuku. Suvussa on 39 lajia. Kierrevilkkoja kasvaa luonnonvaraisena suuressa osassa maailmaa, paitsi Afrikassa ja Etelä-Amerikassa niitä esiintyy vain yksittäisissä maissa. Euroopassa esiintyy neljä lajia, joista syyskierrevilkka (Spiranthes spiralis) esiintyy Tanskassa ja Etelä-Ruotsissa asti. Kolme muuta lajia Euroopassa ovat suvikierrevilkka (Spiranthes aestivalis), Spiranthes romanzoffiana ja Spiranthes sinensis.
Aiheesta muualla

Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Spiranthes
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q163541  Wikispecies: Spiranthes  APDB: 195050  APNI: 86421  BioLib: 42117  BOLD: 124672  CoL: 8W3QJ  eFloraSA: Spiranthes  EoL: 29174  EPPO: 1SQTG  FloraBase: 48165  FNA: 131021  FoC: 131021  GBIF: 2805315  GRIN: 11413  iNaturalist: 50741  IPNI: 331291-2  IRMNG: 1306574  ITIS: 43443  NBN: NHMSYS0000463928  NCBI: 38214  NZOR: e67c5b5b-a1f9-4121-8175-1114ef3737ac  Open Tree of Life: 767488  PLANTS: SPIRA2  Plazi: FE514B44-9E42-C00C-FF0C-FB1C68C2EA0F  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:331291-2  Tropicos: 40003696  VASCAN: 1712  VicFlora: 489447ab-d869-42e3-9b4d-bf63e9caa5c7  WFO: wfo-4000036112  WoRMS: 416000
Harri Nikkonen

Harri Nikkonen (26. tammikuuta 1933 Viipuri – 18. tammikuuta 1993 Helsinki) oli suomalainen oopperalaulaja, äänialaltaan baritoni.
Harri Nikkonen opiskeli Sibelius-Akatemiassa 1954–1960 ensin kirkkomusiikkia ja siirtyi sittemmin Oiva Soinin oopperaluokalle. Hän debytoi Menottin Maria Golovinissa Donatona, minkä jälkeen hän sai kiinnityksen Suomen Kansallisoopperan solistikuntaan vuonna 1960. Nikkonen teki 1960- ja 1970-luvuilla Kansallisoopperassa suuria baritonirooleja, kuten Aidan Amonasron, Rigoleton, Pajatson Tonion, Pohjalaisten Jussin, Otellon Jagon, Wozzeckin, Falstaffin, Don Giovannin Leporellon, Tuntemattoman sotilaan Rokan ja Sevillan parturin Bartolon. Muhevaäänistä Nikkosta pidettiin erityisesti taitavana karakteriroolien ja koomisten osien tulkkina.
Nikkosella oli myös elokuva- ja televisiorooleja muiden muassa Anssi Mänttärin elokuvissa Kuningas lähtee Ranskaan (1986), Mestari (1992), Näkemiin, hyvästi (1986) ja Ylösnousemus (1985), tv-elokuvissa Taksikuski (1969) ja Pirunpolska (1980) sekä tv-sarjassa Ulosmittaajat (1982).
Harri Nikkonen vieraili muun muassa Moskovassa, Tallinnassa, Bergenissä, Oslossa, Tukholmassa, Berliinissä, Lontoossa, New Yorkissa ja Budapestissä. Hän jäi eläkkeelle Suomen Kansallisoopperasta vuonna 1987.
Arouna Koné

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Arouna Koné
Syntymäaika: 11. marraskuuta 1983 (ikä 41)
Syntymäpaikka: Anyama, Norsunluurannikko
Pelipaikka: hyökkääjä
Pituus: 183 senttimetriä
Seura
Seura: Everton
Pelinumero: 9
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2001–2002 | Rio Sport | 30 | (17) |
| 2002–2003 | Lierse | 32 | (11) |
| 2003–2005 | Roda | 63 | (27) |
| 2005–2007 | PSV | 53 | (21) |
| 2007–2012 | Sevilla | 40 | (1) |
| 2010 | → Hannover (laina) | 8 | (2) |
| 2011–2012 | → Levante (laina) | 34 | (15) |
| 2012–2013 | Wigan Athletic | 33 | (11) |
| 2013– | Everton | 28 | (6) |
Maajoukkue
| 2004– | Norsunluuranniko | 39 | (9) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 2. marraskuuta 2015.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 20. heinäkuuta 2013.
| Mitalit> Maa:   Norsunluurannikko.Miesten jalkapallo.AM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Norsunluurannikko.Miesten jalkapallo.AM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Norsunluurannikko.Miesten jalkapallo.AM-kilpailut  | Maa:   Norsunluurannikko> Miesten jalkapallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Egypti 2006 | Jalkapallo |  |
Arouna Koné (s. 11. marraskuuta 1983 Anyama, Norsunluurannikko) on norsunluurannikkolainen jalkapalloilija, joka edustaa englantilaista Evertonia. Myös hänen vanhempi veljensä Bakari Koné on jalkapalloilija.
Ura

Arouna Koné syntyi Anyamassa, suurkaupunki Abidjanin lähiössä 15-lapsiseen perheeseen – hänellä on 9 veljeä ja 5 siskoa. Kuten lukemattomat afrikkalaislapset, hän oppi jalkapalloa pelaamalla kaduilla missä hän hioi tekniikkaansa. Hänen isänsä piti opiskelua tärkeämpänä kuin jalkapalloa ja nuori Arouna ei kyennyt siksi vielä liittymään seuraan. Isänsä kuoltua hän, äitinsä suostumuksella, liittyi Rio Sport d'Anyama -seuraan, jonka jalkapallokoulussa hän pelasi kuusivuotiaasta aina 16-vuotiaaksi asti. Tuossa iässä hän lopetti koulun keskittyäkseen jalkapalloon. Belgialainen Lierse SK havaitsi nuorukaisen taidot ja hän pääsi pelaamaan testiottelun. Vuonna 2002 Koné muutti Belgiaan toteuttaakseen unelmansa ja tullakseen ammattilaisjalkapalloilijaksi.
Ura > Lierse SK

Liersen joukkueessa pelasi myös hänen maanmiehensä Adolphe Tohoua. Vaikka häntä ajoittain vaivasi koti-ikävä, seuran varapresidentti Herman Van Den Broeck auttoi häntä ja Koné pystyi palkastaan lähettämään rahaa kotipuoleen. Kentällä Koné esiintyi edukseen ja teki ensimmäisellä kaudellaan 11 maalia 32 ottelussa. Kauden jälkeen Roda JC osti hänet miljoonalla eurolla.
Ura > Roda JC

Roda JC:ssä Koné pelasi 63 ottelua ja teki 27 maalia vuosina 2003–2005.
Ura > PSV Eindhoven

PSV Eindhovenissa Koné pelasi 53 ottelua ja teki 21 maalia vuosina 2005–2007.
Ura > Sevilla FC

Sevillassa Koné pelasi 40 ottelua ja teki yhden maalin vuosina 2007–2012. Hän kävi lainalla Hannover 96:ssa vuonna 2010 ja Levante UD:ssa vuosina 2011–2012.
Ura > Hannover 96

Hannover 96:ssa Koné pelasi kahdeksan ottelua ja teki kaksi maalia vuonna 2010.
Ura > Levante UD

Levante UD:ssa Koné pelasi 34 ottelua ja teki 15 maalia vuosina 2011–2012.
Ura > Wigan Athletic FC

Wigan Athleticissa Koné on pelannut seitsemän ottelua ja tehnyt kolme maalia.
Saavutukset

Alankomaiden pääsarjamestaruus: 2006, 2007
Aiheesta muualla

Arouna Koné Official Website (Arkistoitu – Internet Archive) - (espanjaksi) (englanniksi) (ranskaksi)
Arouna Koné Sevillan sivustolla (espanjaksi)
Arouna Koné Football Database -sivustolla (englanniksi)
Norsunluurannikon joukkue – Jalkapallon AM-kilpailut 2006
1 Tizié |
2 Akalé |
3 Boka |
4 K. Touré |
5 Zokora |
6 Kouassi |
7 Faé |
8 Kalou |
9 A. Koné |
10 Yapi |
11 Drogba |
12 Méïté |
13 Zoro |
14 B. Koné |
15 Dindane |
16 Gnanhouan |
17 Domoraud |
18 Tiéné |
19 Y. Touré |
20 Demel |
21 Eboué |
22 Romaric |
23 Barry |
Valmentaja Michel
Norsunluurannikon joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2006
1 Tizié |
2 Boka |
3 Akalé |
4 K. Touré |
5 Zokora |
6 Kouassi |
7 Faé |
8 Kalou |
9 A. Koné |
10 Yapi Yapo |
11 Drogba |
12 Méïté |
13 Zoro |
14 B. Koné |
15 Dindane |
16 Gnanhouan |
17 Domoraud |
18 Keïta |
19 Y. Touré |
20 Demel |
21 Eboué |
22 Romaric |
23 Barry |
Valmentaja Michel
Norsunluurannikon joukkue – Jalkapallon AM-kilpailut 2008
1 Barry |
2 Djakpa |
3 Boka |
4 K. Touré |
5 Zokora |
6 Gohouri |
7 Faé |
8 Kalou |
9 A. Koné |
10 Gervinho |
11 Drogba |
12 Méïté |
13 Romaric |
14 B. Koné |
15 Dindane |
16 Loboué |
17 Tiéné |
18 Keïta |
19 Y. Touré |
20 Sanogo |
21 Eboué |
22 Zoro |
23 T. Koné |
Valmentaja Gili
Norsunluurannikon joukkue – Jalkapallon AM-kilpailut 2013
1 Barry |
2 Koné |
3 Boka |
4 K. Touré |
5 Zokora |
6 Romaric |
7 Razak |
8 Kalou |
9 Tioté |
10 Gervinho |
11 Drogba |
12 Bony |
13 Ya Konan |
14 I. Traoré |
15 Gradel |
16 Yeboah |
17 Tiéné |
18 L. Traoré |
19 Y. Touré |
20 Lolo |
21 Eboué |
22 Bamba |
23 Sangaré |
Valmentaja Lamouchi
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Yle
Alex Scott

Alex Scott
| Mitalit> Maa:   Englanti.Naisten jalkapallo.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Englanti.Naisten jalkapallo.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Englanti.Naisten jalkapallo.MM-kilpailut  | Maa:   Englanti> Naisten jalkapallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Kanada 2015 | Jalkapallo |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Suomi 2009 | Jalkapallo |  |
Alexandra Virina ”Alex” Scott (s. 14. lokakuuta 1984) on englantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän on pelannut Englannin maajoukkueessa vuoden 2017 loppuun mennessä 140 maaottelua, joissa hän on tehnyt 12 maalia. Sadannen maaottelunsa hän pelasi EM-kilpailuissa 2013 Venäjää vastaan.
Scott esiintyi ensimmäisen kerran Englannin maajoukkueessa 19-vuotiaana syyskuussa 2004. Hän on kuulunut Englannin joukkueeseen vuoden 2005 EM-kilpailuissa, vuoden 2007 MM-kilpailuissa, vuoden 2009 EM-kilpailuissa, vuoden 2011 MM-kilpailuissa, vuoden 2013 EM-kilpailuissa, vuoden 2015 MM-kilpailuissa ja vuoden 2017 EM-kilpailuissa sekä Ison-Britannian joukkueeseen vuoden 2012 olympialaisissa. Hän saavutti EM-hopeaa vuonna 2009 ja MM-pronssia vuonna 2015.
Seuratasolla Scott on edustanut kotimaassaan Arsenalia lukuun ottamatta kautta 2004–2005, jolloin hän pelasi Birmingham Cityä. Vuosina 2009–2011 hän pelasi Yhdysvalloissa Boston Breakers -seurassa.
Scott on uransa aikana pelannut puolustuksen lisäksi myös keskikentällä ja hyökkääjänä. Nykyisin hän pelaa pääsääntöisesti oikeana puolustajana.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Alex Scott Wikimedia Commonsissa
Englannin joukkue – Jalkapallon naisten EM-kilpailut 2009
1 Brown |
2 A. Scott |
3 Stoney |
4 Williams |
5 Johnson |
6 Asante |
7 Carney |
8 Chapman |
9 Aluko |
10 K. Smith |
11 S. Smith |
12 J. Scott |
13 Chamberlain |
14 White |
15 Unitt |
16 Handley |
17 Sanderson |
18 Westwood |
19 Bassett |
20 Buet |
21 Clarke |
22 Bardsley |
Valmentaja Powell
Englannin joukkue – Jalkapallon naisten MM-kilpailut 2011
1 Bardsley |
2 A. Scott |
3 Unitt |
4 J. Scott |
5 F. White |
6 Stoney |
7 Clarke |
8 Williams |
9 E. White |
10 Smith |
11 Yankey |
12 Carney |
13 Brown |
14 Aluko |
15 Bradley |
16 Houghton |
17 Bassett |
18 Asante |
19 Susi |
20 Rafferty |
21 Chamberlain |
Valmentaja Powell
Englannin joukkue – Jalkapallon naisten EM-kilpailut 2013
1 Bardsley |
2 A. Scott |
3 Houghton |
4 J. Scott |
5 Bradley |
6 Stoney |
7 Aluko |
8 Asante |
9 White |
10 Williams |
11 Yankey |
12 Clarke |
13 Brown |
14 Carney |
15 Bassett |
16 Nobbs |
17 Duggan |
18 Susi |
19 Bonner |
20 Moore |
21 Bronze |
22 Smith |
23 Chamberlain |
Valmentaja Powell
Englannin joukkue – Jalkapallon naisten MM-kilpailut 2015
1 Bardsley |
2 A. Scott |
3 Rafferty |
4 Williams |
5 Houghton |
6 Bassett |
7 Nobbs |
8 J. Scott |
9 Aluko |
10 Carney |
11 Moore |
12 Bronze |
13 Chamberlain |
14 Greenwood |
15 Stoney |
16 Chapman |
17 Potter |
18 Duggan |
19 Taylor |
20 Sanderson |
21 Telford |
22 Kirby |
23 White |
Valmentaja Sampson
Englannin joukkue – Jalkapallon naisten EM-kilpailut 2017
1 Bardsley |
2 Bronze |
3 Stokes |
4 J. Scott |
5 Houghton |
6 Potter |
7 Nobbs |
8 Christiansen |
9 Taylor |
10 Williams |
11 Moore |
12 Stoney |
13 Chamberlain |
14 Carney |
15 Bassett |
16 Bright |
17 Parris |
18 White |
19 Duggan |
20 Greenwood |
21 Telford |
22 A. Scott |
23 Kirby |
Valmentaja Sampson
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Yle
Annamari Maaranen

Annamari Maaranen-Hincks (s. 24. lokakuuta 1986 Tampere) on suomalainen nykyisin valmennustehtävissä työskentelevä, kilpailijanuransa lopettanut telinevoimistelija, joka edusti Yhdysvalloissa Denverin yliopistoa ja Suomessa Tampereen Voimistelijoita. Häntä valmensivat Yhdysvalloissa Melissa Kutcher, Carl Leland sekä Nilsson Savage ja Suomessa Igor Tšerepov ja Riitta Harju-Villamo. Maarasen koreografiat teki Candi Workman.
Maaranen on yltänyt telinevoimistelun maailmancupissa kolmesti hypyn finaaliin parhaana saavutuksenaan neljäs sija Stuttgartista vuodelta 2004. Stuttgartin finaalipaikallaan Maaranen oli aikajärjestyksessä toinen suomalainen maailmancupissa finaaliin yltänyt naistelinevoimistelija. Vuonna 2007 Maaranen oli Universiadeissa neliottelufinaalin 13:s ja nojapuilla sekä puomilla 14:s.
Maaranen oli vuoden 2007 Stuttgartin MM-kilpailuissa neliottelun 75:s, mikä takasi hänelle henkilökohtaisen paikan Pekingin kesäolympialaisiin. Maarasen saavuttama kisapaikka oli ensimmäinen suomalaisen naistelinevoimistelijan olympiapaikka 44 vuoteen. Tammikuussa 2008 kilpailussa syntyneestä polvivammasta johtuen Maaranen ei kuitenkaan voinut osallistua olympialaisiin.
Vuonna 2004 Maaranen voitti Pohjois-Euroopan mestaruuskilpailuissa moniottelun pronssia ja puomilla hopeaa. Suomessa Maaranen voitti neliottelun Suomen mestaruuden vuosina 2005 ja 2006.
Maaranen teki historiaa vuonna 2005, kun hänen mukaansa nimettiin virallinen liike ensimmäisenä suomalaisena naistelinevoimistelijana. "Maaranen" on puomilla ylöstulo, jossa liike aloitetaan puolella voltilla taaksepäin. Maaranen onnistui "Maarasessa" Melbournen MM-kilpailuissa, minkä jälkeen liike virallistettiin.
Maaranen lähti urheilustipendiaattina Yhdysvaltoihin, missä opiskeli psykologiaa. Hän asuu nykyisin Denverissä, missä työskentee valmentajana. Hän on naimisissa Corey Hincksin kanssa.