stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Irma Kukkasjärvi

Irma Anneli Kukkasjärvi (o.s. Hilska, 8. helmikuuta 1941 Helsinki – 8. lokakuuta 2011 Helsinki) oli yksi arvostetuimmista suomalaisista tekstiilitaiteilijoista.
Kukkasjärvi valmistui Taideteollisessa oppilaitoksesta vuonna 1968. Hän oli siellä myöhemmin tuntiopettajana ja tekstiilitaiteen professorina (1995–1997). Taideteollisuusliitto Ornamo valitsi hänet Vuoden tekstiilitaiteilijaksi 1984.
Kukkasjärven suunnittelemia ovat muun muassa Kajaanin seurakunnan Linnantauksen seurakuntakeskuksen kirkon alttariteos (1998), Lahden kaupunginteatterin (1983) tekstiilit, Seinäjoen kaupunginteatteriin (1987) seinäryijy sekä teos Tiimalasi (1991) Taipalsaaren siunauskappelissa. Hän suunnitteli myös arkkipiispan kullanvärisen matkakaavun ja arkkipiispankaavun (1991).
1980-luvun alussa Kukkasjärvi suunnitteli Turun Maarian kirkon kirkkotekstiilit, jotka siirrettiin vuonna 2006 muiden yksiköiden käyttöön. Kukkasjärvi kutsuttiin suunnittelemaan monien Suomen kansallisten arvorakennusten, kuten Mäntyniemen ja Eduskuntatalon käyttö- ja taidetekstiilejä. Eduskuntatalon lisärakennuksen lähetystöjen vastaanottotilassa sijaitsee Kukkasjärven kolmiosainen Ryijyreliefi (1982). Oulun musiikkikeskuksessa on esillä Kukkasjärven Simpukka-ryijy. Kukkasjärven töitä on näytteillä myös museoissa, muun muassa Oulun taidemuseossa.
Kukkasjärven puoliso oli elokuvatuottaja Kullervo Kukkasjärvi (k. 1983).
Palkintoja ja tunnustuksia

Product Design Award, American Society of Interior, 1978
Valtion 3-vuotinen apuraha 1980
Vuoden tekstiilitaiteilija 1984, TEXO ry
Pro Finlandia 1985
MTV:n kulttuuripalkinto 1986
Valtion 5-vuotinen apuraha 1989
Hopeamitali, 3rd Textile Triennal of Tapestry, Poland
Taideteollisuuden valtionpalkinto 1978, 1999
Lähde
Aiheesta muualla

Irma Kukkasjärven  muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Tekstiilitaiteilija Irma Kukkasjärven sinisen kukan maa Ylen Elävä arkisto.
Wetterhoffin värikkäät taiteilijat (pdf)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Uppslagsverket Finland
Kultahelokka

| Kultahelokka |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumalliset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Alaluokka::  Agaricomycetidae
Lahko::  Helttasienet Agaricales
Heimo::  Strophariaceae
Suku::  Helokat Pholiota
Laji::  aurivella
Kaksiosainen nimi
 Pholiota aurivella  (Batsch) P. Kumm. 
Katso myös
   Kultahelokka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kultahelokka (Pholiota aurivella) on puolipallomainen, kupera tai laakeneva ruskeankeltainen helokkalaji. Sen heltat ovat aluksi kellertävät ja muuttuvat vanhemmiten oliivinsävyisiksi. Jalka on kellertävä ja siinä on rengasmainen vanhemmista sienistä puuttuva vyö. Helokka on ruokasienenä mitätön, mauton ja hajuton sieni. Se kasvaa usein korkealla puissa, pääasiassa koivulla ja haavalla.
Sieni kasvaa melko harvinaisena Etelä-Suomessa.
Kultahelokki

| Kultahelokki |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Myrtales
Heimo::  Horsmakasvit Onagraceae
Suku::  Helokit Oenothera
Laji::  tetragona
Kaksiosainen nimi
 Oenothera tetragona  Roth 
Katso myös
   Kultahelokki Wikispeciesissä   Kultahelokki Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kultahelokki (Oenothera tetragona) on Pohjois-Amerikasta peräisin oleva puolen metrin korkuinen kasvi. Sen kukat ovat keltaiset ja se kukkii heinä-elokuussa.
Kasvi on pystykasvuinen, voimakkaasti haaroittunut. Lehdet ovat pitkänpyöreitä, väriltään useimmiten punaruskeaan vivahtavia. Kukat ovat halkaisijaltaan 2–4 senttimetriä ja ne avautuvat täysin vasta illalla. Kasvi menestyy aurinkoisella kasvupaikalla.
Lysis (dialogi)

Lysis (m.kreik. Λύσις; lat. Lysis) on Platonin kirjoittama dialogi. Sen toinen nimi Thrasylloksen ryhmittelyssä on Ystävyydestä (Περὶ φιλίας, Peri filias). Dialogissa keskustelevat Sokrates, Lysis, Meneksenos ja Hippothales.
Historia

Platonin teosten joukossa Lysis kuuluu tämän varhaisvaiheen dialogeihin, toisin sanoen se on kirjoitettu suhteellisen pian Sokrateen kuoleman jälkeen.
Diogenes Laertioksen esittämässä, Thrasylloksen tekemässä Platonin teosten jaottelussa dialogi kuuluu V tetralogiaan yhdessä dialogien Theages, Kharmides ja Lakhes kanssa. Aiheensa puolesta Thrasyllos luki dialogin Platonin kätilöivien (maieutikos) teosten joukkoon.
Sisältö

Dialogin päähenkilöt ovat Sokrateen lisäksi ystävykset Lysis ja Meneksenos sekä Lysikseen rakastunut Hippothales. Käyty keskustelu käsittelee dialogin nimen mukaisesti ystävyyttä. Sokrates ehdottaa useita mahdollisia huomautuksia koskien ystävyyden luonnetta. Hän käsittelee ystävyyttä kahden samanlaisen välillä, ystävyyttä kahden erilaisen välillä, sekä ystävyyttä ei-hyvän-eikä-pahan ja hyvän välillä pahan läsnä ollessa.
Lopussa Sokrates hylkää kaikki nämä vääränä. Vaikka mihinkään lopulliseen johtopäätökseen ei päästä, ehdotetaan, että yhteinen päämäärä ”hyvästä ja kauniista” (kalos kagathos) on todellinen motivaatio ystävyydelle.
Kirjallisuutta > Suomennos

Platon: Lysis. Teoksessa Teokset I.  (Apologia, Kriton, Lakhes, Hippias (lyhyempi dialogi), Ion, Euthyfron, Kharmides, Lysis, Protagoras. Toinen painos)  Suomentanut Marianna Tyni. Helsinki:  Otava, 1999.  ISBN 951-1-15892-9
Kirjallisuutta > Muita käännöksiä ja tekstilaitoksia

Plato: Lysis. Teoksessa Burnet, J. (toim.): Opera, Volume III: Theages, Charmides, Laches, Lysis, Euthydemus, Protagoras, Gorgias, Meno, Hippias Maior, Hippias Minor, Io, Menexenus. Oxford Classical Texts.  Oxford:  Oxford University Press.  ISBN 9780198145424  Kreikankielinen alkuteksti.
Plato: Lysis. Teoksessa Plato’s Works.  (Volume III: Lysis. Symposium. Gorgias. Loeb Classical Library)  Cambridge, Massachusetts:  Harvard University Press.  ISBN 0-674-99184-2  Kreikankielinen alkuteksti ja englanninkielinen käännös.
Aiheesta muualla > Teos

Plato: Lysis. Perseus. (muinaiskreikaksi) (englanniksi)
Plato: Lysis. The Internet Classics Archive. (englanniksi)
Plato: Lysis. Project Gutenberg. (englanniksi)
Aiheesta muualla > Muuta

Reeve, C. D. C.: Plato on Friendship and Eros The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Platonin teokset
| --- | --- |
Varhaisvaihe:  Sokrateen puolustuspuhe · Kharmides · Kriton · Euthyfron · Alkibiades I · Laajempi Hippias · Lyhyempi Hippias · Ion · Lakhes · Lysis
Keskivaihe:  Kratylos · Euthydemos · Gorgias · Meneksenos · Menon · Faidon · Protagoras · Pidot · Faidros · Valtio · Parmenides · Theaitetos
Myöhäisvaihe:  Kleitofon · Timaios · Kritias · Sofisti · Valtiomies · Filebos · Lait
Mahdollisesti epäperäiset ja epäperäiset:  Aksiokhos · Alkibiades II · Demodokos · Hipparkhos · Epigrammit · Epinomis · Eryksias · Hyveestä · Kilpailijat · Kirjeet · Minos · Määritelmiä · Oikeamielisyydestä · Sisyfos · Theages
Galina Kukleva

Galina Aleksejevna Kukleva (ven. Гали́на Алексе́евна Ку́клева, s. 21. marraskuuta 1972) on entinen venäläinen ampumahiihtäjä ja olympiavoittaja.
Kukleva saavutti ampumahiihdossa yhteensä yhdeksän arvokisamitalia, joista kaksi tuli henkilökohtaisilta matkoilta. Hän voitti Naganon 1998 olympiakisoissa kultaa 7,5 kilometrin kilpailussa, jossa minuutin hänen jälkeensä lähtenyt Saksan Uschi Disl hävisi hänelle vain 0,7 sekuntia molempien ammuttua kisassa yhden ohilaukauksen.
Maailmanmestaruuden Kukleva voitti viestissä kolme kertaa. Ainoan henkilökohtaisen MM-mitalin hän sai vuoden 2000 kisojen yhteislähtökilpailussa, jossa hän sijoittui toiseksi.
Saavutukset > Olympialaisissa

1998 Nagano
Kultaa 7,5 kilometrillä
Hopeaa 4 x 7,5 kilometrin viestissä
2002 Salt Lake City
Pronssia 4 x 7,5 kilometrin viestissä
Saavutukset > MM-kisoissa

1997
Pronssia 4 x 7,5 kilometrin viestissä
1999
Hopeaa 4 x 7,5 kilometrin viestissä
2000
Kultaa 4 x 7,5 kilometrin viestissä
Hopeaa yhteislähtökilpailussa
2001
Kultaa 4 x 7,5 kilometrin viestissä
2003
Kultaa 4 x 7,5 kilometrin viestissä
Kulkuri (vuoden 1915 elokuva)

| Kulkuri> The Tramp |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:  Charlie Chaplin
Käsikirjoittaja:  Charlie Chaplin
Tuottaja:  Jess Robbins
Kuvaaja:  Harry Ensign
Leikkaaja:  Charles Chaplin
Pääosat:  Charlie Chaplin   Edna Purviance
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Essanay Studios
Ensi-ilta:  11. huhtikuuta 1915
Kesto:  32 min
Alkuperäiskieli:  mykkäelokuva (alkuperäiset välitekstit englanniksi)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kulkuri
Kulkuri (engl. The Tramp) on Charles Chaplinin ohjaama yhdysvaltalainen lyhyt mykkäelokuva, joka ilmestyi vuonna 1915. Sitä pidetään Chaplinin ensimmäisenä klassikkoelokuvana.
Kulkuri on käytännössä ensimmäinen elokuva, jossa esiintyi Chaplinin tunnettu Pikku kulkuri -hahmo. Chaplin oli esiintynyt aiemminkin kulkurina, mutta vasta tässä elokuvassa tyyli asettui sellaiseksi kuin myöhemmissäkin elokuvissa. Kulkuri muun muassa tekee ensimmäisen moraalisen tekonsa, kun hän pelastaa Edna Purviancen esittämän maanviljelijän tyttären varasjoukolta. Elokuvassa kulkuri rakastuu tyttöön, mutta hänen toiveensa pettävät, kun tämän nuori ja kolmea sulhanen ilmestyy. Kulkuri lähtee maatilalta ja jättää lapun.
Kulkurin loppu on ensimmäinen, jossa on Chaplin käyttämä klassinen lähtö: Kulkuri kävelee surullisena pitkin tietä kamerasta poispäin, ja hänen hartiansakin ovat selvästi painuksissa. Sitten kulkuri ravistelee itseään, piristyy ja jatkaa kävelyään huolettomasti. Tämän jälkeen elokuvan iiriskuva sulkeutuu.
Aiheesta muualla

Kulkuri (vuoden 1915 elokuva) Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Kulkuri (vuoden 1915 elokuva) Elonet.
Luxemburgin kieli

| Luxemburg |
| --- | --- |
 Luxemburgin (vaaleansinisellä) ja franconiansaksan (tummansinisellä) puhuma-alue
Oma nimi:  Lëtzebuergesch
Muu nimi:  luksemburgi
Tiedot
Alue:   Luxemburg    Belgia    Ranska    Saksa
Virallinen kieli:   Luxemburg
Puhujia:  320 830
Sija:  ei sadan suurimman joukossa
Kirjaimisto:  latinalainen
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  indoeurooppalaiset kielet
Kieliryhmä:  germaaniset kielet
Kielikoodit
ISO 639-1:  lb
ISO 639-2:  ltz
ISO 639-3:  ltz
 Ohje 
Puhuttua luxemburgia
Luxemburg eli luksemburgi (omakielinen nimi: Lëtzebuergesch) on indoeurooppalaiseen kielikuntaan kuuluva germaaninen kieli, jota puhutaan Luxemburgissa ja osassa Belgiaa, Ranskaa ja Saksaa. Luxemburg on ollut vuodesta 1984 lähtien Luxemburgin virallinen kieli. Kieltä puhuu äidinkielenään noin 320 830 ihmistä. Kielen katsotaan olevan uhanalainen. Kielen osaaminen on kuitenkin vaatimus Luxemburgin kansalaisuuden saamiseksi hakemuksella.
Luxemburg kuuluu saksan läntisiin keskimurteisiin (Westmitteldeutsch) ja muistuttaa paljon muun muassa Kölnissä puhuttua niin sanottua ripuaarin murretta. Luxemburgin kielessä käytetään paljon ranskasta omaksuttuja lainasanoja, koska ranskalla on Luxemburgin valtiossa vahva asema muun muassa lainsäädännössä ainoana kielenä.
Äännerakenne > Konsonantit

|  | Bilabiaalit | Labiodentaalit | Alveolaarit | Postlveolaarit | Alveolopalataalit | Palataalit | Velaarit | Uvulaarit | Glottaalit |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Klusiilit | p b |  | t d |  |  |  | k g |  |  |
| Nasaalit | m |  | n |  |  |  | ŋ |  |  |
| Tremulantit |  |  |  |  |  |  |  | ʀ |  |
| Frikatiivit |  | f v | s z | ʃ ʒ | ɕ ʑ |  |  | χ ʁ | h |
| Affrikaatat |  |  | ts | tʃ |  |  |  |  |  |
| Approksimantit |  |  |  |  |  | j | w |  |  |
| Lateraaliapproksimantit |  |  | l |  |  |  |  |  |  |
Soinnilliset obstruentit ääntyvät tavun lopussa soinnittomina. Soinnittomat klusiilit /p t k/ ääntyvät useimmiten aspiroituina ja soinnilliset /b d g/ usein soinnittomina; näin ollen ero niiden välillä on enemmänkin fortis/lenis-distinktio. /g/ esiintyy vain sanan alussa, ja historiallista /g/ vastaa jokin frikatiivi /ɕ ʑ χ ʁ/ tai kato.
Tremulanttifoneemin äännearvo ennen vokaaleja on yleensä [ʀ] ja harvemmin [ʁ]. Vanhempien puhujien puheessa tremulantti ääntyy myös sanan lopussa siinä missä nuoremmilla puhujilla se ääntyy vokaalina [ə] tai [ɐ]. Lyhyen vokaalin ja konsonantin välissä se ääntyy joko [ʁ] tai [χ] seuraavan konsonantin soinnillisuuden mukaan.
[χ] ja [ɕ] ovat saman foneemin /χ/ allofoneja, ja vastaavasti [ʁ] ja [ʑ] ovat /ʁ/:n allofoneja, vaikkakin [ʑ] esiintyy vain harvoin. [χ] ja [ʁ] esiintyvät takavokaalien jälkeen ja [ɕ] ja [ʑ] muulloin. Yhä useammalla puhujalla [ʃ] ja [ɕ] sekä [ʒ] ja [ʑ] ovat langenneet yhteen.
[j] korvautuu usein [ʒ]:lla. [w] on /v/n allofoni äänteiden [ʃ ts k] jälkeen; muulloin foneemin äännearvo on [v].
Äännerakenne > Vokaalit

Luxemburgin monoftongit ja diftongit.
Luxemburgin monoftongeja ovat [iː i eː e ə ɛː æ aː ɑ ɐ oː o uː u] ja diftongeja [iə ɜɪ æːɪ ɑɪ uə əʊ æːʊ ɑʊ]. Lyhyet [i u] eroavat pitkistä vastineistaan pelkästään pituudeltaan, samoin [e o], vaikkakin puhujan aksentista ja iästä riippuen avoimemmatkin äännearvot [ɛ ɔ] ovat mahdollisia erityisesti ennen /r/:ää. [ə] ja [e] ovat saman foneemin /e/ allofoneja: [e] esiintyy vain ennen velaarisia konsonantteja, kun taas [ə] muissa yhteyksissä. Vokaalien [aː] ja [ɑ] välinen ero on pituuden lisäksi laadullinen, ja pitkä [aː] on laadultaan lähellä [æ]:tä.
Vierasperäisissä sanoissa esiintyy muitakin vokaaleja; näitä ovat [yː y øː œː œ oɪ ɛ̃ː ɑ̃ː õː].
Äännerakenne > Prosodia

Sanapaino on yleisimmin toiseksi viimeisellä tavulla, mutta se voi olla myös kolmanneksi viimeisellä tai viimeisellä tavulla. Ranskasta lainatuissa lainasanoissa paino on usein siirtynyt toiseksi viimeiselle tavulle.
Kirjoitusjärjestelmä

Luxemburgin aakkoset koostuvat latinalaisten aakkosten 26 kirjaimesta sekä kolmesta muokatusta: é, ä ja ë. Ranskan- ja saksankielisten lainasanojen tarkkeita kuitenkin usein säilytetään, esimerkiksi:
Ranskan kielestä: Boîte, Enquête, Piqûre ja niin edelleen.
Saksan kielestä: blöd, Bühn (vertaa saks. Bühne) ja niin edelleen.
Luxemburgin vokaalit:
Kielioppi

Luxemburgin kielessä on kolme sukua (maskuliini, feminiini ja neutri) ja kolme sijamuotoa (nominatiivi, akkusatiivi ja datiivi). Demonstratiivit, artikkelit ja pronominit taipuvat sijamuodon ja suvun mukaan. Monikonmuodoissa sukupuolta ei eroteta.
Artikkeleiden ja muutaman muun sanan eri muodot on lueteltu alla olevissa taulukoissa:
Erottuvia nominaalin muotoja, eli niitä, jotka poikkeavat akkusatiivin muodoista, näkyy joissakin lauseissa kuten der Däiwel (”Paholainen”) ja eiser Herrgott (”Herramme”). Myös harvinaisia genetiivin muotoja löytyy: Enn des Mounts (”kuun loppu”), Ufanks der Woch (”viikon alku”). Tavallisessa puheessa genetiivi korvataan datiivin ja possessiivin yhdistelmällä: esim. dem Mann säi Buch (”miehelle hänen kirjansa”, eli ”miehen kirja”). Tätä ilmiötä kutsutaan perifrastiseksi genetiiviksi ja sitä löytyy myös saksan puhekielestä ja joistakin sen murteista, sekä hollannista.
Luxemburgin pronominien eri muodot näkyvät alla olevassa taulukossa (painottomat muodot suluissa):
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | nominatiivi | akkusatiivi | datiivi |
| 1. yksikkö | ech | mech | mir (mer) |
| 2. yksikkö | du (de) | dech | dir (der) |
| 3. yksikkö (miehistä) | hien (en) | hien (en) | him (em) |
| 3. yksikkö (naisista) | si (se) | si (se) | hir (er) |
| 3. yksikkö (neutri) | hatt (et) | hatt (et) | him (em) |
| 1. monikko | mir (mer) | äis/eis | äis/eis |
| 2. monikko | dir (der) | iech | iech |
| 3. monikko | si (se) | si (se) | hinnen (en) |
Luxemburgissa teititellään samalla tavalla kuin suomen kielessä eli monikon toisen persoonan muotoja käyttämällä: dir, iech, iech. Tyttöihin ja naisiin voi viitata myös neutripronominin hatt muodoilla:
Kielioppi > Eifelin sääntö

Eifeler Regel eli Eifelin sääntö viittaa luxemburgissa esiintyvään fonologiseen prosessiin, joka aiheuttaa loppukonsonantin [n] poiston tietyissä olosuhteissa, yleensä ennen tiettyjä konsonantteja. Sekä Eifelin sääntö että määräisen artikkelin käyttö yhdessä henkilön nimen kanssa ovat kieliopillisia ominaisuuksia, jotka erottavat luxemburgin saksasta.
Sääntöä voi määritellä näin:
Lopullinen -n(n) katoaa ennen konsonanttia:
Sitä ei kuitenkaan poisteta näissä olosuhteissa:
ennen konsonantteja n, d, t, z, tai h.
ennen vokaalia
lauseen lopussa tai ennen välimerkkiä
Myös monta n- tai nn-loppuista sanaa ei koske Eifelin sääntö:
erisnimet: Schuman, Johann, München
lainasanat: Roman, Maschin(n), ioun-loppuiset substantiivit
on-prefiksi: onvergiesslech (”unohtumaton”, kirjaimellisesti ”epäunohdettava”)
paljon substantiiveja ja adjektiiveja (historiallisista syistä): Mann (mies), dënn (hoikka), Kroun (kruunu), Loun (palkka), blann (sokea), Reen (sade), …
Itse asiassa n vartalokonsonanttina (eli silloin, kun ei ole osa kieliopillista suffiksia) on sisältösanoissa melko vakaa. Poikkeuksia ovat mm. Wäi(n) (viini), Stee(n) (kivi), geschwë(nn) (pian).
Kun lopullinen -n katoaa monikollisesta substantiivista, jonka yksiköllinen muotokin päättyy e:hen, niin kaksoispistettä on käytettävä erottamaan monikko:
Chance (yksikön muoto), Chancen (monikon täydellinen muoto), Chancë (monikon muoto + Eifelin sääntö)
Sanasto

Luxemburgiin on lainattu paljon sanoja ranskasta, esim. Buschauffeur eli bussinkuljettaja (saks. Busfahrer, ransk. chauffeur de bus). Jotkin sanat poikkeavat saksan kirjakielestä, mutta vastineita voi löytyä saksan eri murteista, esim. gromperen eli perunat (saks. Kartoffeln). Jotkin sanat taas löytyvät ainoastaan luxemburgin kielestä.
Sanasto > Uudissanat

Tuoreimmat uudissanat lainataan suoraan englannin kielestä ja käsittävät tietoliikenteen ja tietojenkäsittelytieteen aloja sekä Internetiä. Viimeaikaisia uudissanoja ovat muun muassa:
Englannin kielestä: Browser, Spam, CD, Fitness, Come-back, Terminal, hip, cool, tip-top
Jotka löytyvät myös saksasta: Sichmaschinn (hakukone, saks. Suchmaschine), schwaarzt Lach (musta aukko, saks. Schwarzes Loch), Handy (kännykkä), Websäit (verkkosivu, saks. Webseite)
Luxemburgin alkuperäiset sanat:
déck, painokas sana kuten ganz ja vill, esim. Dëse Kuch ass déck gutt! (”Tämä kakku on niin hyvä!”)
pääosin teini-ikäisten käyttämiä viimeaikaisia ilmauksia: oh mëllen! (”voi kun hullua!”), en décke gelénkt (”menitpäs lankaan!”) tai cassé (ranskasta, ”voitettu! ownattu!”)
Kielinäyte

»All Mënsch kënnt fräi a mat deer selwechter Dignitéit an dene selwechte Rechter op d'Welt. Jiddereen huet säi Verstand a säi Gewësse krut an soll an engem Geescht vu Bridderlechkeet denen anere géintiwwer handelen.»
Suomeksi:
»Kaikki ihmiset syntyvät vapaina ja tasavertaisina arvoltaan ja oikeuksiltaan. Heille on annettu järki ja omatunto, ja heidän on toimittava toisiaan kohtaan veljeyden hengessä.»
(YK:n ihmisoikeuksien yleismaailmallisen julistuksen 1. artikla)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Luxemburginkielinen Wikipedia
Nettikurssit englanniksi, ranskaksi ja saksaksi (Arkistoitu – Internet Archive), (edellyttää rekisteröintiä)
Luxemburgin opetteluun liittyviä videoita
Leijuta hiiren osoitinta sanan päällä ja kuuntele
| n k Germaaniset kielet |
| --- | --- |
Länsigermaaniset kielet:  afrikaans  alasaksa  englanti  friisi itäfriisi  länsifriisi  pohjoisfriisi  hollanti  jiddiš  limburg  luxemburg  saksa baijeri  elsassi  kölsch  pennsylvaniansaksa  skotti  wymysorys  yola† 
Pohjoisgermaaniset eli skandinaaviset kielet:  fääri  islanti  norja kirjanorja  uusnorja  norni†  ruotsi älvdalska  tanska 
Itägermaaniset kielet:  burgundi†  gootti† Krimin gootti†  vandaali† 
† kuollut kieli
Sinikka Kukkonen

Sinikka Maire Kukkonen (1. elokuuta 1947 Tervo – 25. heinäkuuta 2016 Heinola) oli suomalainen suunnistuksen ja hiihtosuunnistuksen maailmanmestari.
Kesäisessä suunnistuksessa Sinikka Kukkonen oli mukana viisissä 1970-luvulla järjestetyissä MM-kisoissa. Hänen paras sijoituksensa henkilökohtaisella matkalla oli seitsemäs Aviemoren 1976 kisoissa, mutta viesteistä hän sai kahdesti mitalin. Vielä Friedrichrodan 1970 kisoissa Suomi jäi viestissä neljänneksi, vaikka keskimmäisen osuuden suunnistanut Kukkonen tulikin toisena vaihtoon. Stare Splavyssa 1972 Kukkonen jätti avausosuudella Ruotsin puoli minuuttia taakseen, ja kun Pirjo Seppä ja Liisa Veijalainen olivat suorittaneet oman osuutensa, oli Suomi maalissa ensimmäisenä 10 sekuntia ennen Ruotsia. Viborgin 1974 kisoissa Kukkonen jäi avausosuudella kärjestä yli 15 minuuttia ja tuli vaihtoon vasta yhdeksäntenä. Lopputuloksissa Suomi oli viides. Aviemoressa 1976 Kukkonen suunnisti viestin keskimmäisen osuuden ja sai hopeaa Outi Borgenströmin ja Liisa Veijalaisen kanssa Ruotsin oltua kisassa 19 sekuntia Suomea nopeampi. Kongsbergissa 1978 Kukkonen oli henkilökohtaisella matkalla 22:s, eikä häntä valittu enää viestiin.
Sinikka Kukkonen menestyi myös hiihtosuunnistajana. Lajin ensimmäisissä epävirallisissa MM-kisoissa Velingradissa 1972 Kukkonen voitti henkilökohtaisen kilpailun ja joukkuekilpailun. Seuraavana vuonna Sundsvallissa hän jäi 11:nneksi, mutta joukkuekilpailussa Suomi oli toinen. Hiihtosuunnistuksen ensimmäiset viralliset MM-kisat järjestettiin Hyvinkäällä 1975, ja Kukkosesta tuli siellä kaksinkertainen kultamitalisti. Henkilökohtaisessa, 13,8 kilometriä pitkässä mutta vain neljä rastia sisältäneessä kisassa Kukkonen voitti Ruotsin Agneta Månssonin 47 sekunnilla. Viestissä Raili Sallinen, Aila Flöjt ja Kukkonen voittivat kultaa 8 minuutin ja 57 sekunnin erolla Ruotsiin. Seuraavissa kisoissa Velingradissa 1977 Kukkonen saavutti henkilökohtaisen pronssin, ja viesti päättyi Suomen voittoon sekunnilleen samalla erolla hopeajoukkueeseen kuin kaksi vuotta aiemmin. Avestan 1980 kisoissa Kukkonen jäi henkilökohtaisella matkalla neljänneksi, mutta viestissä hän oli jo kolmatta kertaa kultamitalijoukkueen ankkurina. Arvokisaura päättyi 34–vuotiaana Itävallan Aigenissa 1982 viestin hopeamitaliin, jota oli hankkimassa myös Sinikka Kukkosen pikkusisko Sirpa Kukkonen.
Sinikka Kukkonen edusti kotimaassa Pielaveden Sampoa, Juvan Urheilijoita ja Lahden Suunnistajat –37:ää ja saavutti molemmat lajit yhteen laskien 14 henkilökohtaista ja viisi viestin Suomen mestaruutta. Jukolan viestin yhteydessä suunnistetun Venlojen juoksun  Kukkonen voitti 1971 ja 1973 ja voitti jälkimmäisenä vuonna toiseksi sijoittuneen Liisa Veijalaisen ennätyksellisellä 9 minuutin ja 13 sekunnin erolla.
Saavutukset > Suunnistuksessa

MM-kultaa viestissä 1972
MM-hopeaa viestissä 1976
MM-kisojen viestissä neljäs 1970, viides 1974
MM-kisojen henkilökohtaisella matkalla seitsemäs 1976, 22:s 1974 ja 1978, 25:s 1972, 32:s 1970
SM-kultaa normaalimatkalla 1972
SM-kultaa pitkällä matkalla 1972, 1974–76
SM-kultaa yösuunnistuksessa 1972–73
Venlojen juoksun voitto 1971, 1973
Saavutukset > Hiihtosuunnistuksessa

MM-kultaa henkilökohtaisella matkalla 1972 (epäviralliset kisat), 1975
MM-kultaa viestissä 1975, 1977, 1980
MM-kultaa joukkuekilpailussa 1972 (epäviralliset kisat)
MM-hopeaa viestissä 1982
MM-hopeaa joukkuekilpailussa 1973 (epäviralliset kisat)
MM-pronssia henkilökohtaisella matkalla 1977
MM-kisojen henkilökohtaisella matkalla neljäs 1980 ja 1982, yhdestoista 1973 (epäviralliset kisat)
SM-kultaa henkilökohtaisella matkalla 1972–77, 1980
SM-kultaa viestissä 1974, 1976–77, 1981–82