stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Auringon valtakunta

| Auringon valtakunta> Empire of the Sun |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Steven Spielberg
Käsikirjoittaja:  Tom Stoppard
Perustuu:  J. G. Ballardin romaaniin
Tuottaja:  Kathleen Kennedy Frank Marshall Steven Spielberg
Säveltäjä:  John Williams
Kuvaaja:  Allen Daviau
Leikkaaja:  Michael Kahn
Tuotantosuunnittelija:  Norman Reynolds
Pääosat:  Christian Bale John Malkovich Miranda Richardson Nigel Havers
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Warner Bros
Levittäjä:  Warner Bros. Netflix
Ensi-ilta:  11. joulukuuta 1987 (Yhdysvallat) 18. maaliskuuta 1988 (Suomi)
Kesto:  154
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  35 miljoonaa USD
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Auringon valtakunta (engl. Empire of the Sun) on Steven Spielbergin ohjaama elokuva vuodelta 1987. Se perustuu J. G. Ballardin samannimiseen romaaniin vuodelta 1984.
The New York Timesin kriitikot valitsivat Auringon valtakunnan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Juoni

Kiina on ollut sodassa Japanin kanssa vuodesta 1937 ja Jamie Graham (roolissa Christian Bale), Shanghaissa asuva englantilainen poika, joutuu erotetuksi vanhemmistaan sodan aikaisessa konfliktissa. Tämä elää kuukausia pelkillä ruuantähteillä. Eräs amerikkalainen nimeltään Basie, saa Jamien kaapattua Lunghuan pakolaiskeskukseen, joka on tarkoitettu ulkomaalaisille.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Christian Bale  | … |  Jamie "Jim" Graham   |
|  John Malkovich  | … |  Basie   |
|  Miranda Richardson  | … |  Rouva Victor   |
|  Nigel Havers  | … |  Tohtori Rawlins   |
Arvioita

Helsingin Sanomien Helena Ylänen kutsui Auringon valtakuntaa Spielbergin kompromissiksi, väkinäiseksi yritykseksi päteä omissa ja muiden silmissä. Hänestä ”filmistä on tullut omituinen, lapsellinen näkökulmaltaan, mutta viileä ja etäinen toteutukseltaan. Se on pidätelty ja niin ohut, ettei kahden ja puolen tunnin katseluajassa selviä miksi elokuva on tehty, mikä tarinassa on tekijää viehättänyt ja häntä puhutellut.”  Video-oppaassa vuodelta 1994 Kari Salminen puolestaan piti elokuvaa 1980-luvun visuaalisesti kauneimpiin kuuluvana ja scifikirjailijan ja fantasiaohjaajan yhteistyönä, josta on tullut enemmän kuin osiensa summa. Hän antoi elokuvalle täydet viisi tähteä.
Auringonkukat

| Auringonkukat |
| --- | --- |
 Nukka-auringonkukka (Helianthus mollis)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Asterales
Heimo::  Asterikasvit Asteraceae
Tribus::  Auringonkukat Heliantheae
Suku::  Auringonkukat Helianthus  L.
Katso myös
   Auringonkukat Wikispeciesissä   Auringonkukat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Auringonkukat (Helianthus) on suku asterikasvien (Asteraceae) heimossa. Suvun lajit ovat alun perin kotoisin Pohjois-Amerikasta.
Kuvaus

Auringonkukat ovat yksi- tai monivuotisia kookkaita ruohovartisia kasveja. Alimmat lehdet sijaitsevat vastakkaisesti, ylimmät tavallisesti kierteisesti. Kukinto on kookas mykerö. Mykeröpohjus on lähes litteä ja suomuinen. Mykerön laitakukat ovat neuvottomia ja keltaisia kielikukkia. Kehräkukat ovat ruskehtavia tai keltaisia torvikukkia. Hedelmä on pitkulainen ja tylpän särmikäs pähkylä, jossa on kaksi varhain varisevaa sukasta.
Lajeja, risteymiä ja lajikeryhmiä

Helianthus annuus – isoauringonkukka
Helianthus annuus Nanus-ryhmä – kääpiöauringonkukka
Helianthus annuus Purpureus-ryhmä – puna-auringonkukka
Helianthus atrorubens – tumma-auringonkukka
Helianthus debilis – ranta-auringonkukka
Helianthus debilis subsp. cucumerifolius – lumoauringonkukka (pikkuauringonkukka)
Helianthus decapetalus – kulta-auringonkukka
Helianthus × doronicoides – heliantti
Helianthus giganteus – jättiauringonkukka eli roima-auringonkukka
Helianthus × laetiflorus – preeria-auringonkukka
Helianthus maximiliani – prinssinauringonkukka
Helianthus mollis – nukka-auringonkukka
Helianthus pauciflorus – syysauringonkukka
Helianthus pauciflorus subsp. subrhomboideus – soikkoauringonkukka
Helianthus petiolaris – pikkuauringonkukka
Helianthus salicifolius – nauha-auringonkukka
Helianthus schweinitzii – karolinanauringonkukka
Helianthus tuberosus – maa-artisokka eli mukula-artisokka
Aiheesta muualla

Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Helianthus
Funet: Auringonkukat (Helianthus)
ITIS: Helianthus (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Helianthus (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q26949  Wikispecies: Helianthus  APDB: 191283  APNI: 75964  BioLib: 41533  CoL: 62TKF  eFloraSA: Helianthus  EoL: 44915  EPPO: 1HELG  FloraBase: 22234  FNA: 114871  FoAO2: Helianthus  FoC: 114871  GBIF: 3119134  GRIN: 5474  iNaturalist: 56955  IPNI: 9250-1  IRMNG: 1332694  ITIS: 36611  NBN: NHMSYS0000459273  NCBI: 4231  NZOR: a6943490-ba5f-450a-8c5a-86bcd5329694  Open Tree of Life: 515718  PLANTS: HELIA3  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:30000729-2  Tropicos: 40022652  VASCAN: 1235  VicFlora: eb2549b3-9766-4d52-b49f-5847dc3fb377  WFO: wfo-4000017208  WoRMS: 415453
Australopithecus sediba

| Australopithecus sediba |
| --- | --- |

 Plioseeni 
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Kädelliset Primates
Heimo::  Isot ihmisapinat Hominidae
Alaheimo::  Homininae
Tribus::  Hominini
Alatribus::  Hominina
Suku::  Australopithecus
Laji::  sediba
Kaksiosainen nimi
 Australopithecus sediba  Berger et al., 2010 
Katso myös
   Australopithecus sediba Wikispeciesissä   Australopithecus sediba Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Australopithecus sediba eli malapanapinaihminen on varhainen ihmisapinalaji, joka eli noin 2 miljoonaa vuotta sitten. Lajin ensimmäiset fossiilit löydettiin Etelä-Afrikan Malapan suojelualueelta 2008, ja yksilöitä on vuoteen 2012 mennessä löydetty neljä. Niiden tarkaksi iäksi on saatu 1,98 miljoonaa vuotta. Löytäjä Lee Berger tutkimusryhmineen arveli, että laji voisi olla A. africanuksen ja Homo habiliksen välimuoto, sillä siinä on sekä apinaihmisten että ihmisten ominaisuuksia.
Auri sacra fames

Vergiliuksen Aeneis-eepoksen ensimmäisen kirjan alkulehti.
Aurī sacra famēs on latinankielinen sanonta, joka tarkoittaa "kirottu kullan himo". Ilmaisu esiintyy Vergiliuksen Aeneis-eepoksessa (3,57), joka oli eräänlainen antiikin Rooman kansalliseepos.
Alkuperä

Runossa Traakian kuningas Polynestor surmaa Troijan kuninkaan Priamoksen nuorimman pojan Polydoroksen voidakseen ryöstää tämän omaisuuden:
"Kun Troijan valta oli murskattu ja Fortuna paennut, traakialainen, seuraten Agamemnonin asiaa ja voittoisia aseita, katkoo jokaisen pyhän siteen, lyö Polydoruksen ja riistää voimalla kullan. Mihin rikokseen et ajaisi ihmisten sydäntä, kirottu kullan himo?
Merkitys ja käyttö

Sanontaa on usein käytetty puhuttaessa siitä, miten ahneus ja rikkauksien himo johtavat ihmisen alhaisiin tekoihin.
Merkitys ja käyttö > Dante

Dante Alighieri lainaa ilmaisua Jumalaisessa näytelmässä. Kiirastulen laulussa XX, 40–41 on kohtaus, missä Dante ja häntä  kiirastulessa saattava Vergilius kohtaavat runoilija Statiuksen paikassa, missä ahneet hyvittävät syntejään. Vergilius kysyy Statiukselta, miksi tämä oli ollut eläessään ahne. Statius torjuu syytöksen ja lainaa Vergiliuksen kuuluisaa lausetta kirotusta kullanhimosta. Hän selittää sen ohjanneen hänen mieltään ja kertoo joutuneensa kiirastuleen vastakkaisesta syystä. Hän oli ollut liiankin avokätinen ja sitten katunut liiallista anteliaisuuttaan. Kohtausta on tulkittu erilaisin tavoin.
Merkitys ja käyttö > Karl Marx

Vergiliuksen sanat "kullan himosta", joka ajaa ihmisen mihin tahansa rikokseen ja "katkoo jokaisen pyhän siteen" teki  vaikutuksen nuoreen Karl Marxiin. Hänen yhdessä Friedrich Engelsin kanssa kirjoittamansa Kommunistinen manifesti kuvaa porvariston historiallista kumousta sanoilla, joissa kaikuu Vergiliuksen lause kaikkien "pyhien siteiden" katkomisesta:
Porvaristo on hävittänyt kaikki feodaaliset, patriarkaaliset, idylliset suhteet kaikkialla, missä se on päässyt valtaan. Se on katkonut säälimättä feodaaliajan kirjavat siteet - -  eikä ole jättänyt ihmisten välille muuta sidettä kuin alastoman edun - - Porvaristo on riisunut pyhyydenhohteen kaikilta toimilta, joita tähän asti on pidetty kunnianarvoisina - -"
Vuonna 1859  teoksessa Poliittisen taloustieteen arvostelua Marx lainaa suoraan Vergiliusta, kun hän väittää, että kapitalismissa vaihtoarvosta ja sen lisäämisestä tulee talouden yleinen päämäärä:
"Raha ei ole vain yksi rikastumishalun kohde, se on sen nimenomainen kohde. Tämä halu on olennaisesti auri sacra fames."
Australia olympialaisissa

Australia on yksi niistä neljästä valtiosta, joka on osallistunut kaikkiin kesäolympialaisiin vuodesta 1896 alkaen. Vuosina 1908–1912 se tosin kilpaili Australaasian joukkueena yhdessä Uuden-Seelannin kanssa. Talviolympialaisissa Australialla oli ensimmäisen kerran edustaja  Garmisch-Partenkirchenissä 1936. Kaikkiaan maa on saavuttanut 482 olympiamitalia (494, jos Australaasian mitalit lasketaan mukaan). Kesäolympialaisten mitalitilastossa maa on yhdestoista. Australia on toiminut kesäolympialaisten isäntämaana kahdesti: vuonna 1956 kisat käytiin Melbournessa ja vuonna 2000 Sydneyssä.
Yksittäisten olympiakisojen mitalitilastossa Australia on parhaimmillaan sijoittunut kolmanneksi Melbournessa 1956. Sydneyssä 2000 ja Ateenassa 2004 se oli mitalitilaston neljäs. Talviolympialaisissa maa saavutti ensimmäisen mitalinsa Lillehammerissa 1994 ja on siitä saakka pysynyt mitalikannassa.
Australia on saanut olympiamitaleja lähes 30 urheilumuodossa. Maan selvästi menestyksekkäin laji on uinti, jota seuraavat yleisurheilu, pyöräily ja soutu. Maan ensimmäinen olympiavoittaja oli 800:n ja 1 500 metrin juoksut Ateenassa 1896 voittanut Edwin Flack. Maan menestyneimmät olympiaurheilijat ovat uimarit Ian Thorpe (5 kultaa, 3 hopeaa ja 1 pronssi), Dawn Fraser (4 kultaa ja 4 hopeaa) ja Murray Rose (4 kultaa, 1 hopea ja 1 pronssi) sekä pikajuoksija Betty Cuthbert (4 kultaa).
Auja al-Hafir

Al Auja ennen vuotta 1956
Auja al-Hafir eli Auja tai El Auja on muutamien lähteiden luona sijaitseva kylä ja vanha teiden risteyspaikka Negevin ja Siinain välillä. Alue on vanhastaan 'Azazme-heimon laidunmaata. Nykyisin se kuuluu Israeliin mutta on aivan lähellä Egyptin rajaa. Vuosina 1948–1967 kylä ympäristöineen oli YK:n valvoma demilitarisoitu alue. Nykyään siellä sijaisevat Nitzanan sisäoppilaitos ja israelilainen Kti'otin varuskunta.
Nimen alkuperä

Paikasta on eri yhteyksissä käytetty nimiä El-Audja , Uja-al-Hafeer, El Auja el Hafir monine muunnelmineen.
A‘waj merkitsee arabian kielellä taivutettua, ja Al-Auja on monien mutkittelevien jokien nimi. Sellaisia ovat Yarkon-joki Israelissa sekä Jerikon ohi kulkeva pienempi joki, joiden molempien nimet ovat arabiaksi El-Auja. "Hafir" merkitsee rinteeseen rakennettua vesisäiliötä, Sudanissa myös maan kuivattamiseksi kaivattua ojaa.
Historia > Varhaishistoria

Alueelta on löydetty saviastioita toiselta vuosisadalta ennen ajanlaskumme alkua, ja ne liittyvät tuntemattoman, todennäköisesti nabatealaisten rakentaman suuren rakennuksen perustuksiin. Alue ei tiettävästi kuulunut hasmonealaisten eikä Herodesten kuningaskuntaan, vaan se pysyi osana nabatealaisten vaikutuspiiriä, kunnes Rooman keisari Trajanus vuonna 105 valloitti Nabatean kuningaskunnan.  Laaja suorakulmainen linnoitus kukkulan huipulla on todennäköisesti peräisin 300-luvulta, kirkko ja siihen liittyvät rakennukset ilmeisesti ennen vuotta 464.  Auja al-Hafiria koetteli rutto, joka levisi laajalle itäisen Välimeren ympärille vuonna 541.  Alueella suoritettiin 1930-luvulla H. Dunscombe Coltin johdolla arkeologisia kaivauksia, joissa löydettiin 500- ja 600-luvuilta peräisin olevia papyruksia. Yksi niistä on paikallisen arabikuvernöörin päätös, jolla kristityille asukkaille myönnettiin uskonnonvapaus edellyttäen, että he maksoivat säädetyn veron.  Vuoden 700 jälkeen kylä ilmeisesti autioitui, mahdollisesti kuivuuden vuoksi, kun sateet alkoivat jakautua eri alueiden kesken eri tavalla kuin aikaisemmin.
Historia > 1900-luvun alusta nykypäivään

Osmanien Turkki rakensi paikalle poliisiaseman vuonna 1902. Ennen ensimmäistä maailmansotaa siellä oli sotilastukikohta.  Vuosien 1905 ja 1915 välillä sinne rakennettiin rautatie ja suuri hallinnollinen keskus sekä virkamiesten asuintaloja.
Tammikuun puolivälissä Turkki yritti ottaa haltuunsa Suezin kanava. Osana tätä epäonnistunutta yritystä 20 000 turkkilaista sotilasta eteni El Aujan kautta Siinaille. Samoihin suurin osa muinais­aikaisten rakennusten kivistä kuljetettiin pois Gazan kaupungin rakentamiseksi.
Palestiinan brittiläisen mandaatti­vallan aikana (1920–1948) Auja kuului Beersheban piirikuntaan.
Paikalliset asukkaat eivät osallistuneet vuosien 1929 ja 1936 mellakoihin, mutta kesällä 1938 paikalla oli jonkin verran levottomuuksia.
Vuoden 1936 levottomuuksien jälkeen brittiläinen mandaatti­hallinto käytti Aujaa vankileirinä, jonne suljettiin vangittuja palestiinalaiset arabi­johtajat kuten Awni Abdul Hadi. Siellä pidettiin myös karkotettuja juutalaisia kommunisteja. Vangit siirrettiin myöhemmin Tzrifinin (Sarafandin) sotilastukikohtaan.
Autiomaan halki Suezin kanavalle johtanut päätie johti El Aujasta Ismaïliaan, ja vuoteen 1948 saakka se oli ainoa Palestiinasta Egyptiin johtanyt päällystetty tie.
Yhdistyneiden kansakuntien vuonna 1947 hyväksymän Palestiinan jakosuunnitelman mukaan Aujan oli määrä kuulua arabivaltioon. Vuonna 1948 Egyptin armeija käytti aluetta sotilas­tukikohtana. Aujan taistelussa Israelin ja arabien välisessä sodassa 1948 paikan valloitti 89. mekanisoitu kommandopataljoona, johon kuului englannin kieltä puhunut joukko englantilaisia, saksalaisia, hollantilaisia, rhodesialaisia, etelä­afrikkalaisia ja yhdys­valtalaisia vapaa­ehtoisia.
Vuoden 1949 aselepo­sopimuksella kylän ympärille muodostettiin 145 km2:n laajuinen, UNTSOn valvoma demilitarisoitu alue, joka tunnettiin nimellä Al-Aujan vyöhyke. Syyskuussa 1953 Israel perusti sen välittömään läheisyyteen Giv'at Rachelin linnoitetun tukikohdan, joka myöhemmin sain nimen Ktzi'ot. Tämän Nahalin etuvartioaseman nimi oli aluksi Giv'at Rachel.  Huolimatta Yhdistyneiden kansakuntien turvallisuusneuvoston vähän aikaisemmin antamasta päätöslauselmasta Israel miehitti alueen 21. syyskuuta 1955 ja piti sitä hallussaan, kunnes se vuoden 1956 Suezin kriisin päättyessä vetäytyi Siinailta ja Gazasta. Tämän jälkeen vuoden 1967 kuuden päivän sotaan saakka demilitarisoitua vyöhykettä ja sen rajaa valvoi YK:n rauhanturvajoukko UNEF.
Israel miehtti El Aujan uudestaan kuuden päivän sodassa vuonna 1967 ja on siitä lähtien pitänyt sitä hallinnassaan. Alueella on suuri sotilastukikohta ja vankileiri.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Auja al-Hafir
Aiheesta muualla

Nitzana (Auja El-Hafir) (Vuoden 1948 sodan muistomerkki) israelimages.com. Arkistoitu 30.10.2017. Viitattu 26.5.2016.
P. Colt. No. 60 - A Bilingual Entagion From The Year 54 AH / 674 CE islamic-awareness.org.
Australialainen sotamuistomerkki P02041.015 cas.awm.gov.au. Arkistoitu 26.2.2012. Viitattu 26.5.2016.
Australialainen sotamuistomerkki P02041.008 cas.awm.gov.au.
Alueen kartta vuodelta 1953; siihen on merkitty myös demilitarisoitu vyöhyke, Al Āwja Neutral Zone lib.utexas.edu.
Kirjallisuutta

Israel Unit in Neutral Zone, Strategic Village Occupied. The Times, 21.9.1955.
Ending Strife in Auja Zone, Egypt Accepts U.N. Plan, Mr. Hammarskjöld's Statement. The Times, 25.1.1956.
Turkin sotilastukikohta vuonna 1915 ja Egyptin sotilastukikohta vuonna 2013
Al Aujan demilitarisoitu vyöhyke
Käännös suomeksi
Aurinkomaa

| Aurinkomaa Jukka Kuoppamäki |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : Microvox-studiot, Lahti
 Julkaistu: 1974
 Formaatti: LP, MC
 Tuottaja(t): Jukka Kuoppamäki
 Tyylilaji: pop, rock, iskelmä
 Kesto: 39.05
 Levy-yhtiö: Satsanga Records
Muut kannet
   Albumin takakansi.
Jukka Kuoppamäen muut julkaisut
| Jukka Kuoppamäen parhaita vol. 2 1974 | Aurinkomaa 1974 | Väinämöinen 1974 |
Aurinkomaa on laulaja Jukka Kuoppamäen vuoden 1974 alussa julkaistu albumi. Se äänitettiin Microvox-studiolla Lahdessa säestäjänään Castanja-yhtye.
Kuoppamäki osallistui albumin nimikappaleella saman vuoden Eurovision laulukilpailujen alkukarsintaan ja sijoittui neljänneksi. Kuoppamäki on myöhemmin todennut, että kappale oli sovitettu liian korkealle. Kappale sisältää lukuisia meditaatiosanoja. Moni muukin laulu käsittelee pitkälti samaa aihetta. ”Idästä tulee valo” viittaa hengen valoon, sillä ”kaikki suuret maailmanuskonnot tulevat Suomesta katsottuna idästä”. ”Neljäs tie” kertoo Shangri-Lasta, salatusta valtakunnasta Himalajan laaksossa. ”Kilimandjaro” puolestaan käsittelee oman elämän vuorta, jolle jokaisen tulee nousta.
Aurinkomaa ei menestynyt kaupallisesti yhtä hyvin kuin Kuoppamäen edellisvuoden albumit. Osasyynä tähän on pidetty hänen kiivasta julkaisutahtiaan. Vuonna 1973 Kuoppamäeltä oli ilmestynyt Suomessa vieraskieliset levyt mukaan lukien seitsemän albumia.
Kappaleet

Sävellykset ja sanoitukset Jukka Kuoppamäki, sovitukset Kari Hillo, säestys Castanja.
A-puoli
Aurinkomaa – 3.18
Idästä tulee valo – 2.53
Neljäs tie – 3.31
Satsanga-rock – 2.36
Se on ystävyyttä – 4.26
Kilimandjaro – 3.29
B-puoli
Pikkusisko – 2.59
Hyppykeppimies – 3.19
Pula-aika – 4.11
Hei neiti siellä – 2.32
Kuka minä olen tänään – 3.04
Nairobi – 3.33
Kokoonpano > Castanja

Pertti Burman – rummut, lyömäsoittimet
Kari Hillo – kitarat, laulu
Matti Juva – basso, laulu
Tapio Leppä – hammond
Kokoonpano > Muut

Mikko Kuoppamäki – lyömäsoittimet
Pekka Nurmikallio – äänitys (Microvox-studiot, Lahti)
Mikael – kannen suunnittelu
Vasco da Gama

| Vasco da Gama |
| --- | --- |
 Gregório Lopes, Vasco da Gama, noin 1524.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1460-luku Sines, Portugalin kuningaskunta 
Kuollut: 24. joulukuuta 1524 Kochi, Portugalin Intia
Kansalaisuus:  Portugali
Ammatti:  tutkimusmatkailija
Muut tiedot
 Nimikirjoitus
Vasco da Gama (1460-luvulla Sines, Portugalin kuningaskunta – 24. joulukuuta 1524 Kochi, Portugalin Intia) oli portugalilainen tutkimusmatkailija. Hän oli ensimmäisellä tutkimusmatkallaan vuosina 1497–1499 ensimmäinen, joka purjehti Euroopasta Afrikan ympäri Intiaan. Perustettuaan kauppayhteydet Portugalin ja Intian välille da Gama teki Intiaan vielä kaksi merimatkaa. Hän kuoli toimiessaan Intiassa Portugalin vara­kuninkaana.
Nuoruus

Vasco da Gama syntyi pienessä portugalilaisessa kalastajakaupungissa Sinesissä 1460-luvulla. Hänen isänsä Estevão da Gama oli Portugalin laivaston upseeri. Vasco da Gaman äiti oli englantilaissyntyinen Izabel Sodré (alun perin Sudley). Da Gamalla oli kaksi isoveljeä, Paulo ja Ayres, sekä sisko Thereza.
Da Gama oppi jo nuorena kalastamaan, purjehtimaan ja ohjaamaan venettä. Hän kävi koulunsa Évorassa 100 kilometrin päässä kotikaupungistaan. Hän opiskeli koulussa navigointia, matematiikkaa ja tähtitiedettä. Hän aloitti merimiehen työt 15-vuotiaana ja oli mukana kauppalaivamatkoilla aina Guinean rannikolla asti Länsi-Afrikassa.
Ensimmäinen matka ja meritien löytäminen Intiaan > Lähtökohdat ja matkan suunnittelu

Portugalin prinssi Henrik Purjehtija oli 1400-luvun alussa laajentanut portugalilaisten Afrikan rannikon tuntemusta. Kun turkkilaiset olivat vuonna 1453 katkaisseet Euroopan ja Aasian välisen silkkitien, portugalilaiset alkoivat etsiä meritietä Intiaan Afrikan eteläkärjen kautta päästäkseen tekemään kauppaa intialaisten kanssa. Kun Bartolomeu Dias oli purjehtinut Afrikan eteläkärjen itäpuolelle vuonna 1488, Portugalin kuningas ryhtyi suunnittelemaan purjehdusta Intiaan. Amerikan löytyminen vuonna 1492 viivytti suunnitelmia kymmenellä vuodella.
Kuningas oli aiemmin lähettänyt Vasco da Gaman vuonna 1492 Setúbaliin kaappaamaan ranskalaisia laivoja vastatoimena portugalilaisten laivojen ahdisteluihin. Hän oli luultavasti alun perin suunnitellut ottavansa Intian-retken johtoon da Gaman isän Estevãon, mutta tämän kuoltua päätyi nimittämään Vasco da Gaman retken johtajaksi. Da Gamaa oli myös suositellut kuninkaalle Bejan herttua ja tuleva kuningas Dom Manuel. Da Gama aloitti retken valmistelut ja päätti ottaa veljensä Paulon mukaansa.
Ensimmäinen matka ja meritien löytäminen Intiaan > Alkumatka

Da Gama lähti matkaan kolmella uudella karavelilla. Lippulaiva São Gabrielin kapteeniksi da Gama nimitti Gonçalo Álvaresin. São Rafaelin kapteeniksi nimitettiin Paulo da Gama ja Berrion kapteeniksi Nicolau Coelho. Laivoilla oli yhteensä 140–170 merimiestä, mukaan lukien kolme tulkkia, jotka tunsivat Afrikan rannikkoa ja osasivat myös arabiaa. Mukana oli myös sotilaita ja tykkimiehiä sekä 10 tuomittua rikollista, joita oli tarkoitus käyttää vaarallisissa tehtävissä. Näille miehille oli luvattu armahdus retkikunnan palattua Portugaliin.
Purjehdus alkoi juhlallisuuksien saattelemana Lissabonista 8. heinäkuuta 1497. Viikon kuluttua laivat saavuttivat Kanariansaaret. São Rafael joutui myrskyssä muutamaksi päiväksi kadoksiin. Sen löydyttyä retkikunta jatkoi Afrikan rannikkoa pitkin etelään. Kap Verdellä täydennettiin varastoja. Sen jälkeen laivat ottivat kurssin länteen avomerelle, sillä Da Gama arveli rannikolla tuulten ja merivirtojen olevan vastaisia. Läntinen reitti osoittautuikin nopeaksi, ja 1. marraskuuta retkikunta näki jälleen maata lähellä Afrikan eteläkärkeä. Afrikkalaisten kanssa solmittiin aluksi hyvät välit ja harjoitettiin vaihtokauppaa, mutta yhden merimiehen suututettua afrikkalaiset tuntemattomasta syystä laivat nostivat ankkurin ja jatkoivat matkaa. Kaksi päivää myöhemmin 22. marraskuuta laivat ohittivat Afrikan etelärannikon Hyväntoivonniemen.
Ensimmäinen matka ja meritien löytäminen Intiaan > Afrikan itärannikolla

Retkikunta pysähtyi Mossel Baylla ja vaihtoi tavaroita afrikkalaisten kanssa sekä osallistui näiden ilonpitoon ja musisointiin. Afrikkalaiset eivät kuitenkaan pitäneet da Gaman pystyttämästä pylväästä ja rististä vaan hävittivät ne vihastuneina. 16. joulukuuta retkikunta ohitti Diasin retkikunnan saavuttaman kaukaisimman etapin ja oli nyt tuntemattomilla vesillä. 11. tammikuuta 1498 laivat ankkuroivat pienen joen suulle, missä kohdatuilla afrikkalaisilla oli jo kokemusta ulkomaalaisista. Retkikunnan saama vastaanotto oli ystävällinen myös seuraavassa pysähdyspaikassa Quelimanejoella. Portugalilaisten tarjoamat vaatimattomat tavarat eivät enää tehneet paikallisiin vaikutusta, sillä nämä olivat tottuneet idästä tulleiden kauppiaiden tuomiin arvokkaampiin tavaroihin. Laivat kunnostettiin ja retkikunta jatkoi matkaa 32 päivän pysähdyksen jälkeen. Osa miehistä kärsi keripukista mutta parani retkikunnan saatua tuoretta ruokaa vaihdossa.
Retkikunta purjehti 450 kilometriä Afrikan rannikon ja Madagaskarin saaren välillä ja saapui Mosambikin saarelle 2. maaliskuuta. Kaupunki oli vilkas arabien kauppakeskus, ja satamassa oli paljon ulkomaisia kauppalaivoja. Da Gama päätti turvallisuussyistä tekeytyä muslimiksi. Hän sai ystävällisen vastaanoton paikalliselta sheikiltä, johon portugalilaisten vaatimattomat lahjat eivät kuitenkaan tehneet mitään vaikutusta. Arabit alkoivat pian epäillä tulijoita kristityksi ja ryhtyivät ahdistelemaan portugalilaisia kaupungin kaduilla. Portugalilaiset vastasivat arabien ja afrikkalaisten hyökkäyksiin tykkitulella. Retkikunta jatkoi matkaa pohjoiseen 27. maaliskuuta.
Mombasassa 7. huhtikuuta portugalilaiset välttivät sheikin asettaman ansan ja jatkoivat pohjoiseen, Malindiin. Sen sheikki oli Mombasan vihollinen ja liittoutui da Gaman kanssa. Portugalilaiset saivat sheikiltä täydennyksiä sekä taitavan luotsin nimeltä Ahmad ibn Majid, joka lähti johdattamaan heitä meren yli Intiaan. Laivat nostivat ankkurin 24. huhtikuuta.