stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pyhätunturi
Matkailun historia

Pyhätunturista tuli 1930-luvun lopulla yksi Suomen suosituista tunturihiihtopaikoista. Kemijärven kunta rakennutti Pyhätunturille vuonna 1927 pienen erämajan retkeilijöille, ja Pyhätunturin matkailumaja Tunturila valmistui vuonna 1936. Myös Pyhäjärven maalaistaloissa oli tarjolla majoitusta turisteille. Sotien jälkeen valmistui vuonna 1951 Kemijärven Matkailijayhdistyksen pieni tunturimaja ja kolme vuotta myöhemmin kunnan rakennuttama Pyhätunturin matkailumaja eli Keropirtti. 1960-luvun alussa Rautateiden Urheilun Tukisäätiö, Rautuki Oy, perusti Pyhätunturin retkeilykeskuksen ja leirintäalueen Astelin.
Vuonna 1964 paikkakuntalaiset perustivat Pyhätunturi Oy:n, joka rakennutti Kultakerolle Pyhätunturin hiihtokeskuksen. Rinteisiin rakennettiin laskettelurinteet ja kolme hissiä, joista pisin oli Lapin ensimmäinen tuolihissi. Hissin ala-asemalle rakennettiin kahvila ja ravintola. Pyhätunturi Oy:n rakennuttama, arkkitehti Eero Oulasvirran suunnittelema Hotelli Kultakero avattiin talvella 1966 ja vuokrattiin Suomen Matkailuliitolle. Hotellin laajennukset valmistuivat vuosina 1969 ja 1990.
Laskettelun nopeasti lisääntyneen suosion myötä Pyhätunturin hiihtokeskus kasvoi huomattavasti 1980-luvulta lähtien. Kun vuosien myötä rakennettiin yhä uusia laskettelurinteitä ja hissejä, syntyi niistä aiheutuvista maisemahaitoista valtakunnallisia kiistoja. Arvostelua aiheutti mm. se, että 1980-luvulla Pyhätunturin huipulle pengerrettiin tie ja lakialuetta korotettiin. Suurin kiista syntyi, kun valtio myi vuonna 1991 vaihtokaupalla osan Pyhätunturin kansallispuiston suojellusta lakialueesta Pyhätunturi Oy:lle laskettelurinteiden ja hiihtohissien rakennusmaaksi. Pyhätunturin ympärille kaavoitettiin 1990-luvulla 34 000 vuodepaikan suuruinen lomakaupunki, mutta siitä on toteutunut vain osa. Toteutumatta on jäänyt myös 2000-luvun alussa kaavailtu 20-kerroksinen tornihotelli.
Hiihtokeskus

Pyhätunturin laskettelukeskus eli Pyhä matkailupalveluineen on nykyisin Aho Groupin omistuksessa. 
Hotellia laajennettiin vuosina 2022-2023 Kultakero-hankkeessa. Lisäksi alueella on Pyhälinna ja Pyhäsuites majoituksia. Laskettelukeskuksessa on 15 rinnettä ja 9 hissiä. Pyhätunturille aukesi vuonna 2022 tehtyjen investointien yhteydessä uusi neljän hengen tuolihissi ja uusi rinne pohjoisrinteille. Laskettelukeskus sisältää FIS-luokitellun Piste Palander -laskettelurinteen, joka on Suomen suurin laskettelurinne. Pyhätunturille valmistui FIS-rinteen lisäksi vuonna 2010 kuuden hengen PyhäExpress tuolihissi.
Hiihtokeskus valittiin 2010–2011 tehtyjen uudistusten ansiosta Vuoden hiihtokeskukseksi 2011.  Hiihtokeskus valittiin vuoden hiihtokeskukseksi myös vuonna 2017.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pyhätunturi Wikimedia Commonsissa
Luontoon.fi: Pyhä-Luoston kansallispuisto
Pyha.fi, turistisivusto
Pelkosenniemi
| --- | --- |
Kylät:  Aapajärvi | Arvospuoli | Kairala | Kiemunkivaara | Luiro | Pelkosenniemi | Suvanto
Luonnonsuojelualueet:  Pyhä-Luoston kansallispuisto
Luonnonmuodostelmat:  Pyhätunturi
Rakennukset ja rakennelmat:  Pelkosenniemen kirkko
Museot:  Pelkosenniemen kotiseutumuseo
Perusrakennehankkeet:  Vuotoksen tekojärvi
Liikenne:  Valtatie 5
Suomen talviurheilukeskukset
| --- | --- |
Pohjois-Suomi:   Hetta Hiihtomaa (Enontekiö)  Iso-Syöte (Pudasjärvi)  Kallinkangas (Keminmaa)  Kirintövaara (Posio)  Levi (Kittilä)  Luosto (Sodankylä)  Olos (Muonio)  Ounasvaara (Rovaniemi)  Paljakka (Puolanka)  Pallas (Muonio)  Pyhä (Pelkosenniemi)  Ristivuori (Merijärvi)  Ruka (Kuusamo)  Ruskotunturi (Oulu)  Saariselkä (Inari)  Salla (Salla)  Saukkovaara (Ristijärvi)  Suomu (Kemijärvi)  Taivalvaara (Taivalkoski)  Ukkohalla (Hyrynsalmi)  Vuokatti (Sotkamo)  Ylläs (Kolari) 
Keski-Suomi:   Hasa (Juva)  Himos (Jämsä)  Häkärinteet (Hankasalmi)  Joupiska (Seinäjoki)  Juupavaara (Juupajoki)  Kasurila (Siilinjärvi)  Kaustinen (Kaustinen)  Kiuaskallio (Kurikka)  Koli (Lieksa)  Laajavuori (Jyväskylä)  Lakis (Vimpeli)  Lekotti (Savonlinna)  Louekallio (Sievi)  Maarianvaara (Kaavi)  Mustavaara (Kontiolahti)  Paavonrinteet (Saarijärvi)  Parra (Teuva)  Puijo (Kuopio)  Pukkivuori (Virrat)  Purnu (Hartola)  Pääskyvuori (Heinävesi)  Riihivuori (Muurame)  Ruunarinteet (Savonlinna)  Savivuori (Viitasaari)  Simpsiö (Lapua)  Tornimäki (Mikkeli)  Sotkanrinteet (Kauhajoki)  Tahko (Kuopio)  Varkaus Ski Center (Varkaus)  Vuorenmaa (Soini) 
Etelä-Suomi:   Alhovuori (Lohja)  Ellivuori (Sastamala)  Hiittenharju (Harjavalta)  Hirvensalo (Turku)  Jämi (Jämijärvi)  Granin mäki (Kauniainen)  Kalpalinna (Janakkala)  Klaukkalan tornikeskus (Nurmijärvi)  Kokonniemi (Porvoo)  Konka Ski (Rautjärvi)  Korkeakangas (Valkeakoski)  Meri-Teijo Ski (Salo)  Messilä (Hollola)  Mielakka (Kouvola)  Mustavuori (Tampere)  Myllymäki (Lappeenranta)  Peuramaa (Kirkkonummi)  Påminne (Raasepori)  FreeSki (Ruokolahti)  Ruosniemi (Pori)  Salomonkallio (Nakkila)  Sappee (Pälkäne)  Serena Ski (Espoo)  Solvalla-Swinghill (Espoo)  Sveitsi (Hyvinkää)  Talma Ski (Sipoo)  Uuperinrinteet (Hamina)  Vihti Ski Center (Vihti)
Ricardo Prado

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Ricardo Prado vuonna 2013. |  Ricardo Prado vuonna 2013. |  Ricardo Prado vuonna 2013. |  |
Maa:   Brasilia
Miesten uinti
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Los Angeles 1984 | 400 m sekauinti  |  |
Ricardo Prado (s. 3. tammikuuta 1965 Andradina) on entinen brasilialainen uimari, joka voitti olympiahopeaa 400 metrin sekauinnissa Los Angelesissa 1984. 8. elokuuta 1982 Prado ui Ecuadorin Guayaquilissa 400 metrin sekauinnin uudeksi maailmanennätykseksi 4.19,78. Se oli voimassa toukokuuhun 1984, jolloin Jens-Peter Brendt rikkoi sen.
Ramón Vinay

Ramón Vinay
Ramón Vinay (31. elokuuta 1912 Chillán, Chile – 4. tammikuuta 1996 Puebla de Zaragoza, Meksiko) oli chileläinen oopperalaulaja, joka lauloi sekä tenorin että baritonin äänialalle suunnattuja rooleja.
Vinay menetti äitinsä ollessaan 5-vuotias. Äiti ehti kuitenkin kannustaa poikaansa musiikin pariin. Ranskalaissyntyinen isä puolestaan taisteli Ranskan puolella ensimmäisessä maailmansodassa. Poikakin siirtyi Ranskaan, Digne-les-Bainsiin, jossa vietti vuodet 1920–1926. Kun Vinay oli 15-vuotias, hänen isänsä lähetti hänet opintoja varten Méxicoon. Hänen opettajiaan olivat José Pierson ja René Maison. Vinay aloitti esiintymisen oopperarooleissa 1930-luvun alussa. Hän oli alun perin äänialaltaan baritoni, mutta teki ensimmäisen esiintymisensä tenoriroolissa vuonna 1943 Don Joséna Georges Bizet'n teoksessa Carmen. Vuonna 1944 hän esiintyi ensimmäisen kerran merkkiroolissaan Giuseppe Verdin Otellon nimihenkilönä. Vuonna 1945 Vinay sai kiinnityksen New Yorkin kaupunginoopperaan ja vuonna 1946 Metropolitan-oopperaan. Hän jatkoi uraansa Metropolitan-oopperassa vuoteen 1961 saakka. Samalla hän kiersi kansainvälisesti; hän pääsi esiintymään La Scalaan 1947–1948, Salzburgin musiikkijuhlille 1951, Lontooseen 1955 ja Pariisiin 1958. Vuosina 1952–1957 hän esiintyi Bayreuthin musiikkijuhlilla Tristanin, Tannhäuserin, Parsifalin ja Siegmundin rooleissa. Kaikki nämä roolit Vinay myös levytti. Otellon roolin hän levytti Arturo Toscaninin ja Wilhelm Furtwänglerin johdolla. Lisäksi Vinay tulkitsi Otellon roolin Fritz Buschin johtamalla levytyksellä live-esiintymisestä.
Vinay siirtyi vuonna 1962 takaisin baritonille suunnattuihin rooleihin ja teki paluun Bayreuthin musiikkijuhlille Telramundin roolissa. Hän tulkitsi myös muualla sellaisia rooleja kuin Scarpia, Iago (Otello), Dr. Schön ja Falstaff. Viimeisen oopperaesiintymisensä Vinay teki Iagon roolissa Santiago de Chilen oopperassa vuonna 1971. Konserttiesiintymisiä hän jatkoi vuoteen 1974. Vinay toimi myös lyhyesti Santiago de Chilen oopperatalon yleisjohtajana.
Vinayn vaimo oli oopperalaulaja Tessie Mobley.
Radio Heka

| Radio Heka Koljosen tiekiista |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 16. kesäkuuta 2017
 Formaatti: LP, C-kasetti
 Tyylilaji: punk rock
 Levy-yhtiö: Ranka Kustannus
Koljosen tiekiistan muut julkaisut
| Ypäjä palaa (EP) 2016 | Radio Heka 2017 |   |
Radio Heka on punkyhtye Koljosen tiekiistan tuleva viides studioalbumi. Se julkaistiin 16. kesäkuuta 2017 levymerkillä Ranka Kustannus. Albumista julkaistiin vinyyliformaatin lisäksi rajoitettu 50:n kappaleen C-kasettipainos.
Kappaleet

| --- | --- |
 A-puoli Fakta You! – 1.56  Ypäjä palaa – 1.56  Pirre astuu korkin päälle – 2.20  Missä Heka luuraa? – 1.49  Hei hei Heka-kulta – 1.08  Konela R.I.P. – 1.30 :  B-puoli Poikien ilta – 1.40   Kuka surmasi Kopsuksen? – 1.27  Nosta housujas kaveri – 1.55  Kyljyskampaus – 2.06  Ypäjän katsastus – 2.02  Kaupunkielämää – 2.16
Rae Allen

| Rae Allen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Raffaella Giulia Teresa D'Abruzzo
Syntynyt: 3. heinäkuuta 1926 New York
Kuollut: 6. huhtikuuta 2022 (95 vuotta) Los Angeles
Kansalaisuus:  Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä
Aiheesta muualla
IMDb 
Raffaella Giulia Teresa D'Abruzzo eli Rae Allen (3. heinäkuuta 1926 New York – 6. huhtikuuta 2022 Los Angeles) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän voitti vuonna 1971 Tony-palkinnon roolistaan Paul Zindelin näytelmässä And Miss Reardon Drinks A Little. Hänellä oli kaksi aiempaa Tony-ehdokkuutta. Hän näytteli Miloš Formanin elokuvassa Taking off – otetaan hatkat (1971) ja tv-sarjoissa Sopranos ja Perhe on pahin.
Aiheesta muualla

Internet Broadway Database: Rae Allen (englanniksi)
Rae Allen Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Raeapteek

Sisäänkäynti
Raeapteek on Virossa Tallinnan keskustassa sijaitseva apteekki.
Raeapteek on Euroopan vanhin yhtäjaksoisesti samoissa tiloissa toiminut apteekki. Se on toiminut Tallinnan Raatihuoneentorilla 1400-luvulta lähtien. Tarkkaa perustamispäivää ei tiedetä, mutta asiakirjojen mukaan apteekilla oli vuonna 1422 jo kolmas omistaja.
Raeapteek toimii nykyään paitsi apteekkina, myös museona.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Raeapteek Wikimedia Commonsissa
Ricardo Rimini

| Mitalit> Maa:   Uruguay.Miesten miekkailu.Pan-Amerikan kisat  | Mitalit> Maa:   Uruguay.Miesten miekkailu.Pan-Amerikan kisat  | Mitalit> Maa:   Uruguay.Miesten miekkailu.Pan-Amerikan kisat  | Maa:   Uruguay> Miesten miekkailu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | México 1955 | Säilä, joukkuekilpailu |  |
Ricardo Rimini di Cave (28. tammikuuta 1908 Rooma – 1972) oli uruguaylainen miekkailija.
Rimini osallistui olympialaisiin kerran, Helsingissä 1952. Hän oli tuolloin mukana floretin henkilökohtaisessa kilpailussa, jossa hän hävisi kaikki alkulohkon ottelunsa eikä päässyt jatkoon. Rimini voitti vuonna 1955 Pan-Amerikan kisoissa hopeaa säilän joukkuekilpailusta.
Pühalepa

| Pühalepa vald |
| --- | --- |
 Hiiessaaren majakka
 vaakuna
 Pühalepan sijainti Virossa
 Koordinaatit: 58°52′00″N, 22°57′00″E 
Valtio:  Viro
Maakunta:  Hiidenmaa
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  255,45 km²
Väkiluku (2013):  1 450
 – Väestötiheys:  5,7 as./km²
 
 www.pyhalepa.hiiumaa.ee 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Pühalepa (saks. Pühhalep) oli Virossa, Hiidenmaan saaren itäosassa sijainnut kunta. Sen asukasluku oli 1 450 (2013), pinta-ala 255,45 neliökilometriä ja asukastiheys 5,7 asukasta neliökilometrillä. Kunnan keskus oli Tempan kylä.
Hiidenmaan kunnat (Emmaste, Hiiu, Käina ja Pühalepa) yhdistettiin vuoden 2017 lokakuussa Hiidenmaan kunnaksi.
Kylät

Pühalepan kunnassa oli yhteensä 47 kylää: Ala, Aruküla, Hagaste, Harju, Hausma, Hellamaa, Heltermaa, Hiiessaare, Hilleste, Kalgi, Kerema, Kukka, Kuri, Kõlunõmme, Leerimetsa, Linnumäe, Loja, Lõbembe, Lõpe, Määvli, Nõmba, Nõmme, Palade, Paluküla, Partsi, Pilpaküla, Prählamäe, Puliste, Pühalepa, Reikama, Sakla, Salinõmme, Sarve, Soonlepa, Suuremõisa, Suuresadama, Sääre, Tammela, Tareste, Tempa, Tubala, Undama, Vahtrepa, Valipe, Viilupi, Vilivalla ja Värssu.
Väestö

Vuonna 2011 Pühalepan kunnassa oli 1 433 asukasta, joista 1 425 (99,4 %) oli virolaisia, 6 (0,4 %) venäläisiä ja 3 (0,2 %) muita kansallisuuksia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pühalepa Wikimedia Commonsissa
Joni Mikkonen

Joni Mikkonen lyömässä kaudella 2008.
Joni Mikkonen (s. 13. kesäkuuta 1986) on suomalainen lentopalloilija. Mikkonen on pelannut ammattilaiskauden ulkomailla Saksan Bundesliigassa kaudella 2010–2011. Hän on voittanut urallaan Suomen mestaruuden vuonna 2012 ja SM-pronssia vuonna 2009 sekä Suomen Cupin hopeaa vuonna 2008.
Mikkonen voitti Mestaruusliigan pistepörssin ja tehotilaston kaudella 2012–13. Lisäksi hän teki kauden aikana eniten hyökkäyspisteitä.
Nuoruusvuodet

Mikkonen aloitti lentopallon viisivuotiaana Viialan Pyryssä (nykyinen A-Volley), josta hän siirtyi Lauttakylän Lujaan. Lauttakylän Lujassa Mikkonen voitti muun muassa C-poikien SM-kultaa ja pronssia. Myöhemmin hän voitti B-poikien SM-kultaa Lujassa. Lauttakylän Lujan jälkeen Mikkonen siirtyi Isku- Volleyn A-junioreihin ja sen jälkeen Lapin Narvipalloon jossa hän voitti A-poikien SM-hopeaa ja pelasi samalla miesten kolmossarjassa Viialan A-volleyssa. Kaudella 2006 Mikkonen oli voittamassa A-pojissa SM-kultaa A-Volleyssa ja pelasi samalla ykkössarjaa Valkeakosken Isku-Veikkojen väreissä.[lähde? ]
Mikkonen kuului myös aiemmin nuorten maajoukkueeseen ja hän pelasi ensimmäisen maaottelunsa nuorissa jo 13-vuotiaana.[lähde? ]
SM-liiga

Lentopallon SM-liigassa Mikkonen pelasi ensimmäisen kautensa kaudella 2006–2007. Isku-Volleyssa SM-liigassa pelannut Mikkonen pelasi kauden aikana kehityspelaajasopimuksella, joka mahdollisti hänen pelaamisensa sekä SM-liigassa että myös 1-sarjassa. Lentopallon 1-sarjassa hän pelasi Valkeakosken Isku-Veikoissa.  SM-liigakarsinnoissa seura nousi SM-liigaan. Tampereen Isku-Volleyssa joukkue sijoittui neljännelle sijalle SM-liigassa. Mikkonen pelasi 2007 keväällä sekä Isku-Volleyn että Isku-Veikkojen riveissä.[lähde? ]
Toisella kaudellaan SM-liigassa Mikkonen pelasi alkukauden Isku-Veikoissa, mutta vaihtoi pudotuspelien tullessa takaisin Isku-Volleyhin. Hän johdatti joukkueen lopulta neljänneksi. Kauden jälkeen hän kirjoitti joukkueen kanssa kolmivuotisen jatkosopimuksen. Mikkonen voitti kaudella 2009–2010 Iskussa SM-pronssia. Seuraavaksi kaudeksi hän siirtyi Saksan Bundesliigan Moerserin riveihin. Kaudeksi 2011–2012 Mikkonen siirtyi Mestaruusliigan Vammalan Lentopallon riveihin. VaLePassa hän voitti Suomen mestaruuden vuonna 2012.[lähde? ]
Kaudeksi 2012–2013 Mikkonen siirtyi SaVon riveihin jättäen VaLePan.
Kohupelaaja

Kauden 2006–2007 ratkaisupeleissä Mikkonen pelasi Isku-Volleyn mukana Suomen mestaruudesta kun hän samalla myös pelasi Valkeakosken Isku-Veikkojen mukana SM-liigan nousukarsinnoissa. Lopulta Isku-Volley ei saavuttanut mestaruutta eikä mitalia, mutta Valkeakosken Isku-Veikot nousi Lentopallon SM-liigaan.
Mikkonen aiheutti kohua vuonna 2007 alkukesän aikaan. Hän ei käynyt kertaakaan Tampereen Isku-Volleyn harjoituksissa voimassa olevasta sopimuksesta huolimatta. Mikkonen jätti harjoitukset väliin ilmoittamatta kenellekään mitään. Isku-Volleyn manageri Juhani Vesanen kertoi lehdistölle että Mikkonen oli soittanut hänelle ja kertonut halukkuutensa sopimuksensa purkamiseen. Samalla kävi ilmi, että Mikkonen haluaa pelata 2007–2008 kaudella SM-liigaan nousseen Valkeakosken Isku-Veikkojen riveissä. Lopulta Isku-Volley päätti antaa periksi ja teki Isku-Veikkojen kanssa lainasopimuksen Mikkosesta. Mikkosen piti aluksi pelata Isku-Veikoissa 2007 vuoden loppuun asti, eli kauden puoleen väliin asti, mutta Isku-Volley antoi Mikkosen kuitenkin jäädä Valkeakoskelle runkosarjan loppuun asti.[lähde? ]
Mikkosen siirtyminen runkosarjan päätyttyä Isku-Volleyhin nosti jälleen kohua. Suomen Lentopalloliitto oli ilmoittanut Isku-Veikoille Mikkosen lainan loppuvan runkosarjan päätyttyä. Isku-Veikot eivät olleet asiasta tietoisia, ja menettivät pelaajansa kauden tärkeimmistä peleistä. Isku-Veikot joutuivat karsimaan liigapaikastaan ilman Mikkosta, kun taas Mikkonen pelasi SM-mitalista Isku-Volleyssa.
Kevään 2012 SM-finaaleissa Mikkonen joutui jo avausottelussa jättämään kentän varhain johtuen sydänvaivoista. Mikkoselta otettiin kesken ottelun sydänfilmi ambulanssissa. Mitään hälyttävää ei kuitenkaan löytynyt. Lopulta hakkuri ei pelannut otteluakaan finaalisarjassa sydänvaivojensa alkamisen jälkeen. VaLePa voitti kuitenkin mestaruuden.
Kaudeksi 2012–2013 Mikkonen siirtyi Saimaa Volleyhin. Lopulta Mikkonen pelasi tilastollisesti uransa parhaimman kauden voittaen Mestaruusliigan pistepörssin ja tehotilaston ja tehden eniten hyökkäyspisteitä koko liigassa. Hän pelasi kauden 19.3 pisteen keskiarvolla. Lisäksi SaVo selvisi seurahistoriansa ensimmäistä kertaa pudotuspeleihin Mikkosen johdolla.
Saavutukset

Mestaruusliigan piste- ja tehopörssin voitto 2013
SM-kultaa 2012
SM-pronssia 2009
Suomen cupin hopea 2008
2. sija ässäsyöttötilastoissa 2009 (SM-liiga)
4. sija SM-liigassa 2007, 2008, 2010 (SM-liiga)
Nousu Lentopallon SM-liigaan 2007
Alle 22-vuotiaiden SM-kultaa 2008
Alle 22-vuotiaiden SM-turnauksen paras syöttäjä 2007
Alle 22-vuotiaiden SM-turnauksen joukkueensa paras pelaaja 2007
Viisi nuorten SM-mitalia
Joukkueet

2004-2005 Valkeakosken Isku-Veikot (1-sarja)
2005-2006 Valkeakosken Isku-Veikot (1-sarja)
2006-2007 Tampereen Isku-Volley (SM-liiga) & Valkeakosken Isku-Veikot (1-sarja)
2007-2008 Valkeakosken Isku-Veikot (SM-liiga), Tampereen Isku-Volley
2008-10 Tampereen Isku-Volley (SM-liiga)
2010-11 Moerser, Saksan Bundesliiga
2011-12 Vammalan Lentopallo (Mestaruusliiga)
2012-14 Saimaa Volley (Mestaruusliiga)
Joni Mikkonen pelihommissa kaudella 2008–2009.
Joni Mikkonen kaudella 2007–2008
Rahitunlammi

| Rahitunlammi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Kanta-Häme
Kunnat:  Janakkala
Koordinaatit:  60°50′57″N, 24°42′23″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Hiidenjoen alue (35.81)
Laskuoja:  oja Puujokeen 
Järvinumero:  35.811.1.009
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  80,2  m 
Rantaviiva:  0,781 km  
Pinta-ala:  2,219  ha 
Tilavuus:  0,00011 km³ 
Suurin syvyys:  15 m  
Valuma-alue:  0,2 km² 
 fiRahitunlammi 
Rahitunlammi  on Kanta-Hämeessä Janakkalassa Leppäkosken kylän lähellä Rahitunmäessä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi sijaitsee harjujaksoon kuuluvan Rahitunmäen pohjoisreunalla. Lammen pinta-ala on 2,2 hehtaaria ja se on 350 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammen tilavuus on 110 000 kuutiometriä . Sen rantaviivan pituus on 800 metriä ja rannoilla kasvaa kangasmetsää. Etenkin lammen lounaisranta kohoaa jyrkkänä mäelle. Mäen huippu sijaitsee 35 metriä ylempänä kuin lammen vedenpinta, joka on 80,2 metriä mpy. Lampi on autio, mutta sen itärannalla sijaitsee yleinen uimaranta. Lammen luoteispuolella on vedenottamo, jonka vesi on todennäköisesti peräisin Limmamäen paksusta sorakerrostumasta.
Vesistösuhteet

Lampi kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Vanajan reitin valuma-alueella Hiidenjoen alueeseen. Se jaetaan vielä Hiidenjoen suualueeseen, johon lampi kuuluu. Sillä oli laskuoja, joka on ilmeisesti tukittu. Se saa vetensä lähinnä harjun pohjavedestä ja on siten umpijärvi. Veden teoreettinen viipymä järvessä on 849 vuorokautta  eli 2,3 vuotta.
Historiaa

Rahitunmäki on viimeisen jääkauden jälkeisen sulamisvaiheen jäätikköjoen uomaan muodostunut harju, jota kutsutaan Rahitunmäen selänteeksi. Mannerjään reuna sijaitsi Rahitunmäen kohdalla, kun jäätikköjoen vedet purkautuivat mereen ja levittivät joen mukanaan tuoman hiekan ja soran purkautumisaukon eteen muodostaen ensin Kirkonmäen deltan ja sitten myöhemmin Linnamäen deltan. Hiekan joukkoon hautautui runsaasti suuria jäälohkareita, joiden jättämiä suppakuoppia näkee maastossa edelleen. Rahitunlammi on suppia, jonka pohja on suhteellisen matalalla ja siksi siihen on kertynyt pysyvästi vettä.
Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa lampi on merkitty nimettömänä ja pienellä Puujoen mutkaan laskevalla ojalla varutettuna. Lampi oli tuolloin autio.
Vuoden 1962 peruskartassa lammen pohjoisrannassa sijaitsi talo ja lammen länsipäästä lähti Puujokeen suoraksi kaivettu oja. Lammelle ja talolle johti vain polkuja tai yksityistie. Vuoden 1979 kartassa pelto oli ostettu kunnalle ja maille oli rakennettu vedenottamo, jolle johti tie. Vuoden 1989 kartassa laskuojan suuhun suolle oli kaivettu vesiallas, jota ei nykykartoissa enää näy.
Luontoarvoja

Lammesta on saatu pyydystettyä harvinainen piikkimonni vuonna 2007, jonka paino oli yli puoli kilogrammaa.
Rantamuurat

| Rantamuurat |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Puumuurat Thamnophilidae
Suku::  Rantamuurat Hypocnemoides  Bangs & T. E. Penard, 1918
Katso myös
   Rantamuurat Wikispeciesissä   Rantamuurat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Rantamuurat (Hypocnemoides) on puumuurien heimoon kuuluva varpuslintusuku. Rantamuurien sukuun kuuluu BirdLifen mukaan kaksi lajia.
Rantamuuriin kuuluvia lajeja

Isorantamuura (Hypocnemoides maculicauda)
Rantamuura (Hypocnemoides melanopogon)
Aiheesta muualla

BirdLife Suomi ry: Maailman lintujen suomenkieliset nimet 2., uudistettu painos (2006) (Arkistoitu – Internet Archive)
ITIS: Hypocnemoides (englanniksi)
Quickie Aircraft Corporation

Quickie Q2
Quickie Aircraft Corporation oli Mojavessa toiminut yhdysvaltalainen lentokonetehdas. Se aloitti toimintansa vuonna 1978 ja alkoi myydä Burt Rutanin suunnittelemaa  Quickie-lentokoneen rakennussarjaa.
Yhtiön perustajat Gene Sheehan ja Tom Jewett olivat osallistuneet Quickien suunnitteluun. Kaksipaikkaiset Q2- ja Q200-koneet olivat kanadalaisten Garry LeGaren, Jewettn ja Sheehanin sunnittelemia.  Yhtiö myi yli 2000 rakennussarjaa toimintansa aikana.
Quickie Suomessa

Suomen ilmailumuseon näyttelyssä on yksi Quickie.
Aiheesta muualla

Quickie Plans History Newsletters and Discussion Forum
Aerofiles.com data on QAC
Quickie Builders Files and Photos
Quickie Builders Association
Kuvia

QAC Quickie Q2 lennossa
QAC Quickie Q2 kuomu auki
QAC Quickie Q2, sivukuva
Pyörösätkin

| Pyörösätkin |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Ranunculales
Heimo::  Leinikkikasvit Ranunculaceae
Suku::  Leinikit Ranunculus
Alasuku::  Sätkimet Batrachium
Laji::  circinatus
Kaksiosainen nimi
 Ranunculus circinatus  Sibth. 
Katso myös
   Pyörösätkin Wikispeciesissä   Pyörösätkin Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pyörösätkin (Ranunculus circinatus) on järvien ja murtovesien valkokukkainen leinikkikasvi.
Ulkonäkö ja koko

Monivuotinen pyörösätkin kasvaa 30–80 cm pitkäksi. Sen varsi on ohut, vihreä ja nivelvälit ovat lehtiä pitempiä. Kaikki lehdet ovat uposlehtiä. Lehdet ovat korvakkeellisia ja niiden ruoti on noin 5 mm pitkä. Lehtilapa on 1–3 cm pitkä, muodoltaan pyöreä tai leveän viuhkamainen sekä 3–5 kertaa hapsiliuskainen. Lehtilavan liuskat ovat kaikki samassa tasossa ja ne ovat jäykkiä, joten ne eivät mene suppuun vedestä nostettaessa. Kukat ovat vedenpinnan yläpuolella yksittäin lehtiä vastapäätä. Kukkaperät ovat tavallisesti 3–6 cm pitkiä, selvästi saman nivelen lehtiä pitempiä. Valkoiset, tyvestä keltaiset terälehdet ovat tavallisesti 6–10 mm pitkiä ja niiden mesikuoppa on sirppimäinen. Terälehdet tuskin koskettavat toisiaan. Heteitä on 15–25. Suomessa pyörösätkin kukkii kesä-heinäkuussa. Hedelmä koostuu 1–1,3 mm pitkistä, harvakarvaisista ja siipipalteettomista pähkylöistä, joissa on 0,2–0,3 mm pitkä ota. Pyörösätkin on myrkyllinen kasvilaji.
Levinneisyys

Pyörösätkimen tarkka levinneisyys tunnetaan heikosti. Euroopassa laji on yleisin Englannissa, Tanskassa, Etelä-Ruotsissa ja -Suomessa sekä Puolan ja Baltian alueella. Lajia tavataan paikoitellen myös Länsi-, Keski- ja Itä-Euroopassa Ranskasta Venäjälle, josta levinneisyysalue jatkuu Siperian itäosiin. Pyörösätkin kasvaa myös Pohjois-Amerikan keskiosissa halki mantereen. Suomessa pyörösätkimen levinneisyysalue ulottuu rannikkoalueella Satakunnasta Ahvenanmaan kautta Kymenlaaksoon.