Marttaliitto
Järjestön historia > Sivistystä kodeille -yhdistyksen perustaminen > Perustajajäsenet

Hagman ja Nissinen keräsivät joukon ystäviään uuden yhdistyksen tueksi, ja lopulta 23. maaliskuuta 1899 klo 18 pidettiin ensimmäinen kokous Eva Ahlströmin kodissa Helsingin Yrjönkatu 2:ssa. Kokouksien pitämiskiellon vuoksi naiset tulivat paikalle yksitellen vähän eri aikoina. Kutsuttuna kokoukseen oli parikymmentä naista, jotka olivat sekä suomen- että ruotsinkielisiä, sekä Naisasialiitto Unionin että Suomen Naisyhdistyksen jäseniä.
Kokouksen puheenjohtajaksi valittiin koulunjohtaja Lucina Hagman ja sihteeriksi toimittaja Annie Furuhjelm. Heidän ja kokousta emännöineen Eva Ahlströmin lisäksi kokouksessa olivat paikalla:
koulunjohtajat Dagmar Neovius ja Alli Nissinen,
opettajat Hanna Andersin, Hanna Cederholm ja Ida Lindström,
maisteri Betsey Quist,
rouvat Minette Donner, Hildi Enlund, Flodin, Hilma Gripenberg, Ida Godenhjelm, Anna Hallonblad, Alfhild Holmberg, Lilly Krogius, Lang, Sofia Rein, Helmi Setälä, Iina Törnqvist-Tarjanne ja Vegelius,
neidit Langhoff ja Cely Mechelin.
Perustamiskokous päätti perustaa Sivistystä kodeille –yhdistyksen ja sitä valmistelemaan koottiin komitea, johon kuuluivat edellä mainituista perustajajäsenistä Furuhjelm, Gripenberg, Hagman, Krogius, Mechelin, Neovius, Nissinen, Qvist, Rein, Setälä ja Törnqvist-Tarjanne. Sofia Streng otettiin mukaan komiteaan vielä 30. maaliskuuta. 25. maaliskuuta komitea kokoontui Hagmanin kodissa Yrjönkatu 24:ssä, jossa valmisteltiin yhdistyksen ensimmäiset säännöt. Seuraavana päivänä pidetyssä komitean toisessa kokouksessa Hagman valittiin väliaikaiseksi puheenjohtajaksi, Furuhjelm sihteeriksi ja Rein rahastonhoitajaksi. Kokouksessa päätettiin, että yhdistys pyrkisi kokoamaan sivistyneitä naisia yhdistyksien lähettiläiksi maaseudulle. Lähettien valintaa valmistelemaan valittiin Furuhjelmin avuksi Krogius ja Törnqvist-Tarjanne. Mechelin ja Nissinen valtuutettiin laatimaan lähettiläiden toimintaohjeet. Samana iltana komitean jäsenet kokoontuivat Dagmar Neoviuksen valmistavassa koulussa Annankatu 12:sta, jonne kutsuttiin joukko asiasta kiinnostuneita naisia. Komitean laatima ehdotus säännöistä luettiin ja keskustelun jälkeen säännöt hyväksyttiin. Seuraavana päivänä samaan paikkaan kutsuttiin läheteiksi ilmoittautuneita naisia, joiden kanssa keskusteltiin heidän tulevasta toimenkuvastaan.
Lopulta 29. maaliskuuta pidettiin Cely Mechelinin kodissa Fabianinkatu 16:ssa ”juhlallinen ja virallinen” yhdistyksen perustamiskokous, jossa tehtiin lopullinen päätös uuden kaksikielisen Sivistystä kodeille -yhdistyksen perustamisesta. Kokous valtuutti valmistelevan komitean anomaan yhdistykselle perustamislupaa Senaatilta. Yhdistyksen säännöt päätettiin antaa vielä senaattori Leo Mechelinin tarkastettavaksi ja vasta sen jälkeen senaatille hyväksyttäväksi. Perustamiseen liittyviä kuluja varten Eva Ahlström lahjoitti yhdistykselle tuhat markkaa. Kokouksessa päätettiin vielä järjestää seuraavana päivänä 30. maaliskuuta suurempi tilaisuus, jossa uudesta yhdistyksestä kerrottaisiin suuremmalle yleisölle. Ihmisiä tulikin tilaisuuteen runsaasti paikalle, vaikka viranomaisia oli edelleen tässä vaiheessa varottava.
Valmistelevan komitean jäsenet
Lucina Hagman
puheenjohtaja
Annie Furuhjelm
sihteeri
Sofia Rein
rahastonhoitaja
Hilma Gripenberg
Lilly Krogius
Helmi Krohn (Setälä)
Cely Mechelin
Dagmar Neovius
Alli Nissinen
Betsey Quist
Sofia Streng
Iina Törnqvist (Tarjanne)
Lucina Hagmanin perustamispuhe 30. maaliskuuta 1899
»Mitä ei kukaan muu voi saada aikaan, sen voipi äiti. Hän, eikä kukaan muu, voi koota ympärilleen hajallaan olevan perheen. Veljet ja sisaret jättävät yksityiset harrastuksensa ja kiiruhtavat äidin sairasvuoteelle, nekin, jotka erimielisyys ja ristiriitaiset pyrinnöt ovat pitäneet toisistaan erillään, yhtyvät äidin luo sovinnossa unohtaen kaiken sen, mikä on erottanut heidät toisistaan.
Näin sovittaa äiti. Ja hän siihen kykenee, sillä se siemen, minkä hän kylvi lastensa sydämiin, rakkauden siemen, ei voi milloinkaan jäädä kokonaan itämättä. Hänen käteensä on pantu se yhdistävä voima, joka ei milloinkaan valtaansa menetä, sillä tämä valta ei ole miekan, ei ruumiin väkevyyden, vaan ijäisyyslähteestä pulppuavan rakkauden, josta riittää kaikille hänen lapsilleen.
Niin kuin lapsi äitiänsä kohtaan, niin tunnemme me nyt isänmaatamme kohtaan, joka on meille ravinnon ja hoidon antanut. Tämä meidän äitimme on nyt tautivuoteelle laskettu, hän on vaarassa. Me, hänen tyttärensä, emmekö voisi mekin samaten kuin veljemme, puolueesta ja säädystä huolimatta, emmekö voisi kaikki yksissä mielin kerääntyä hänen luokseen auttamaan, pelastamaan ja lohduttamaan? Velvollisuuden ja rakkauden ääni vaatii meitä nyt voimakkaammin kuin koskaan ennen, me haluamme palavasti sovittaa, mitä olemme laiminlyöneet, me tahtoisimme niin hartaasti vähentää suurta velkaamme kansallemme ja isänmaalleemme.
Niin ainakin ulkonaisten mullistusten aikoina, on nytkin mitä huolestuttavampia epäkohtia paljastunut yhteiskuntaelämässä ja varsinkin kansamme syvissä riveissä. Tietämättömyyden katkerat seuraukset näyttäytyvät tällä haavaa sellaisissa muodoissa, jotka eivät tule ilmi myötäkäymisen aikoina. Me olemme velvolliset ryhtymään työhön tämän yleisen sekaannuksen poistamiseksi, ja meidän ainoa ja tärkein tehtävämme tässä on valon levittäminen kansamme
kaikkiin kerroksiin. – Älkäämme unohtako, että kysymyksessä on kallein, mikä meidän on, kansallinen olemuksemme. Miten olemme onnistuvat tämän olemuksen pelastamisessa ja säilyttämisessä, se tulee suuressa määrin riippumaan siitä, käsittävätkö maamme naiset ja täyttävätkö he painavan velvollisuutensa äiteinä, kasvattajina, kansalaisina. On useammasti huomautettu, kuinka välttämätöntä on, että kansat ja etenkin pieni kansa, kuten meidän kansamme on, käyttää kaikki voimat ja valmistaa kaikille jäsenilleen tilaisuuden kehittämään kykynsä ja lahjansa. Sovittakaamme tämä totuus maamme naisiin ja nyt etupäässä kansannaisiin. Kaikki tiedämme, kuinka paljo tervettä voimaa, kuinka paljo raitista ymmärrystä ja järkevää arvostelukykyä on kätketty kansannaisen poveen, useita semmoisia avuja, joita säätynaiset hyvillä syillä voivat häneltä kadehtia.
Mutta kaikki nämä kyvyt ja hyveet tarvitsevat viljelystä. Tieto ja taito puuttuu ja näitä tulee sivistyneiden naisten jakaa vähempiosaisille sisarilleen. Semmoiseksi kuin kansa kasvatetaan, semmoinen se on. Kasvatus on naisten tehtävä. Mutta miten he kykenisivät tähän tehtäväänsä, kun ei heillä ole sivistystä? Kuinka voimme ajatellakaan, että kansannaiset voisivat tarkoituksenmukaisella tavalla hoitaa ja kasvattaa lapsensa, pitää kunnossa ja hallita kotinsa, kun kansalaisvelvollisuuden tunne on heissä hämärä, kun eivät he omista harrastusta ja intoa, jonka kohonnut sivistys antaa ihmiselle.
Jos Suomen naiset laajoista piireistä ryhtyisivät yksin voimin levittämään kansannaisteen keskeen tietoja heidän tärkeästä kutsumuksestaan, suorittaisivat he varmaankin siunausta tuottavan työn. Ei kukaan ymmärrä meitä, ei kukaan osa meitä auttaa niin hyvin kuin me itse, kunhan emme vain olisi pelkureita, vaan astuisimme rohkeasti toimeen itse meille ladun hiihtäen.
Ajatus onkin herännyt, että naiset kaikista maamme kulmista yhtyisivät laajempaan sivistyttämisen työhön kansannaisten kohottamiseksi henkisessä ja siveellisessä suhteessa. Työ on ajateltu suoritettavaksi luentojen ja lentokirjasten kautta, jotka käsittelevät kasvatusta, terveydenhoitoa ja kodinhoitoa. Isänmaanrakkauden herättäminen ja kansalaisvelvollisuuden selvittäminen olisi tärkeänä silmämääränä pidettävä. Jo ensi kesänä on työhön aijottu ryhtyä.
Mutta tämän aikeen toteuttamiseen tarvitaan varoja. Jokunen määrä eri puolueryhmiin kuuluvia naisia pääkaupungissa, jotka ovat tunteneet vastustamattoman halun tehdä jotain sisariensa hyväksi Suomen saloilla, on sen vuoksi päättänyt koettaa saada yleisemmän liiton senlaatuisen aikeen toteuttamiseksi, josta olen puhunut. Näiden naisten puolesta olen täällä kehottamassa teitä liittymään tähän yritykseen. Samassa tarkoituksessa on lähtenyt tiedustelijoita useihin muihin maamme kaupunkeihin sekä joihinkuihin maalaiskuntiin.»