stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Arado E.580
Tekniset tiedot

Lähde:
Yleiset ominaisuudet
Miehistö: 1
Pituus: &&&&&&&&&&&&&&08.&&&&008 m
Kärkiväli: &&&&&&&&&&&&&&07.07500007,75 m
Korkeus: &&&&&&&&&&&&&&02.05000002,5 m
Siipipinta-ala: &&&&&&&&&&&&&010.&&&&0010 m²
Tyhjäpaino: 0Virhe lausekkeessa: odottamaton numero.0Virhe lausekkeessa: odottamaton numero1 955 kg
Lentopaino: 0Virhe lausekkeessa: odottamaton numero.0Virhe lausekkeessa: odottamaton numero2 635 kg
Voimalaite: &&&&&&&&&&&&&&01.&&&&001 × BMW 003A-1 turbojetti; 0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ”,”..0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ”,”.7,85 kN
Suoritusarvot
Toimintasäde: &&&&&&&&&&&&0403.&&&&00403 km
Lentoaika: 35 min
Lakikorkeus: 0Virhe lausekkeessa: odottamaton numero.0Virhe lausekkeessa: odottamaton numero12 000 m
Nousuaika: 7.4 minuuttia 6 000 metriin, 17.9 minuuttia 10 000 metriin
Siipikuormitus: &&&&&&&&&&&&0263.&&&&00263 kg/m²
Aseistus
2 × 20 mm MG 151/20 konetykkiä, tai 2 × 30 mm MK 108 konetykkiä
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Arado E.580 Wikimedia Commonsissa
Ary Borges

Borges marraskuussa 2022.
Adriana Alves ”Ary” Borges (s. 28. joulukuuta 1999 São Luis) on brasilialainen jalkapalloilija. Hän edustaa NWSL-liigassa pelaavaa Racing Louisvilleä ja Brasilian naisten jalkapallomaajoukkuetta. Hänen pelipaikkansa on keskikenttäpelaaja.
Anssi Tikanmäki

Anssi Matti Tikanmäki (18. maaliskuuta 1955 Haapajärvi – 4. kesäkuuta 2024 Tampere) oli suomalainen säveltäjä ja muusikko.
Ura

Tikanmäki opiskeli vuosina 1974–1980 Sibelius-Akatemiassa, josta hän valmistui musiikinopettajaksi. 1980-luvun alusta hän toimi vapaana säveltäjänä ja muusikkona.
Anssi Tikanmäki sävelsi ja julkaisi kymmenen albumia, joista tunnetuimpia on orkesterisarja Maisemakuvia Suomesta vuodelta 1981.
Freelance-muusikkona Tikanmäki esiintyi 1970-luvun lopulta lähtien muun muassa Ikaros-yhtyeessä ja Hectorin kanssa. Hän toimi 1980-luvulla kosketinsoittajana, tausta- ja soololaulajana, sovittajana ja keskeisenä tuottajana Juice Leskinen Grand Slam -yhtyeessä. Myöhemmin Tikanmäki sovitti musiikkia myös Apulanta-yhtyeelle, Yö-yhtyeelle, Anna Erikssonille sekä Negative-yhtyeelle.
1990-luvulta lähtien Anssi Tikanmäki teki musiikkia myös teatteriin. Tikanmäki laati musiikkia ja äänitehosteita esimerkiksi Kalle Holmbergin ohjaamiin näytelmiin Tie Tampereelle (1996), Tuntematon sotilas (1997) ja Pitkän päivän matka yöhön (1998). Hämeenlinnan Kaupunginteatterin Täällä Pohjantähden alla -musikaaliin Tikanmäki teki musiikin vuonna 2002.
Vuonna 1982 Tikanmäki sävelsi musiikin Mika Kaurismäen elokuvaan Arvottomat. Elokuvaa seurasi Klaani – tarina Sammakoitten suvusta vuonna 1984 ja muita Mika Kaurismäen ohjaamia elokuvia. Vuonna 1985 Tikanmäki sai Jussi-palkinnon musiikistaan Klaaniin. Tikanmäki sävelsi musiikkia suomalaisten alkuperäistuotantojen ohella useisiin vanhoihin mykkäelokuviin kuten Sergei Eisensteinin 1925 ohjaamaan Panssarilaiva Potemkiniin. Hänen mittavin elokuvasävellystyönsä oli musiikki Aki Kaurismäen ohjaamaan mykkäelokuvaan Juha (1999).
Vuodesta 1986 Tikanmäki johti mykkäelokuvien säestämiseen erikoistunutta Anssi Tikanmäki Film Orchestraa. Film Orchestra on esiintynyt Suomen lisäksi lukuisia kertoja myös muualla Euroopassa sekä Japanissa.
Vuonna 2002 Tikanmäki perusti Anssi Tikanmäki Orchestran (ATO), joka soitti säveltäjän instrumentaalimusiikkia. Yhtyeeseen kuuluivat myös hänen poikansa Eljas ja Eemil. Vuonna 2012 Anssi Tikanmäen Orkesteri ja tuolloinen Children of Bodom -yhtyeen kitaristi Roope Latvala julkaisivat yhdessä Anthems-albumin, joka sisältää tunnettuja kansallishymnejä uusina, hevimetalliversioina. Vuonna 2013 englantilainen laulaja-lauluntekijä Donovan kutsui ATO:n säestysyhtyeeksi kiertueelleen.
Tikanmäelle myönnettiin valtion ylimääräinen taiteilijaeläke vuonna 2016. Vuonna 2019 hän sai Pro Finlandia -mitalin.
Diskografia

Maisemakuvia Suomesta  (1981)
Vanhat valokuvat (1984)
Greed (1987)
Films (1989)
Pizza à la Anssi Tikanmäki (1994)
Juha (1999)
Perinteinen pop-levy (2001)
Tuntematon maa (2006)
H2O.fi (2009)
Tikanmäki Attack featuring Roope Latvala - Anthems (2012)
Aiheesta muualla

Tuomas Savonen. Hiljaisten kuvien säveltäjä. Filmihullu 4/98.
Arrows & Anchors

| Arrows & Anchors Fair to Midland |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : marras–joulukuu 2010
 Julkaistu: 12. heinäkuuta 2011
 Tuottaja(t): Joe Barresi
 Tyylilaji: alternative metal, progressiivinen rock
 Kesto: 54.37
 Levy-yhtiö: E1 Music
Listasijoitukset
  65.
Fair to Midlandin muut julkaisut
| Fables from a Mayfly: What I Tell You Three Times Is True 2007 | Arrows & Anchors 2011 |   |
Arrows & Anchors on yhdysvaltalaisen rock-yhtye Fair to Midlandin neljäs studioalbumi, joka julkaistiin 12. heinäkuuta 2011.
Albumi debytoi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan sijalla 65.
Kappaleet

Heavens to Murgatroyd – 0.44
Whiskey & Ritalin – 3.37
Musical Chairs – 3.32
Uh-Oh – 4.16
Amarillo Sleeps on My Pillow – 4.42
A Loophole in Limbo – 3.39
Typhoid Mary Sends Her Best – 0.56
Short-Haired Tornado – 4.19
The Upset at Bailey Bridge – 0.52
Rikki Tikki Tavi – 3.25
Golden Parachutes – 3.44
Bright Bulbs & Sharp Tools – 3.57
Coppertank Island – 3.10
Three Foolproof Ways to Buy the Farm – 2.47
The Greener Grass – 10.57
Kappaleet on säveltänyt Fair to Midland ja sanoittanut Darroh Sudderth.
Kokoonpano

Darroh Sudderth – laulu
Cliff Campbell – kitara
Jon Dicken – basso
Brett Stowers – rummut
Matt Langley – koskettimet
Arvostelut

Allmusic:
Sputnikmusic:
Aiheesta muualla

decoymusic.com (englanniksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
discogs.com (englanniksi)
Atuanin holvihaudat

| Atuanin holvihaudat> The Tombs of Atuan.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Ursula K. Le Guin
Kieli:  englanti
Genre:  fantasia
Kustantaja:  Atheneum Books
Julkaistu:  1971
Suomennos
Suomentaja:  Kristiina Rikman
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  1977
Sarja: Maameren tarinat
Edeltävä:  Maameren velho
Seuraava:  Kaukaisin ranta
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Atuanin holvihaudat (engl. The Tombs of Atuan) on yhdysvaltalaisen kirjailijan Ursula K. Le Guinin luoman fantasiakirjasarjan Maameren tarinat toinen osa vuodelta 1971. Sarjan ensimmäinen osa on Maameren velho vuodelta 1968. Atuanin holvihautoja seuraa sarjan kolmas osa Kaukaisin ranta, joka julkaistiin vuotta myöhemmin 1972. Kirja kertoo velho Varpushaukan eli Gedin uusista seikkailuista, ja sen toinen päähenkilö on nuori ylipapitar Arha eli Tenar.
Le Guin sai teoksesta vuoden 1972 Newbery Silver Medal Award -palkinnon ja oli ehdokkaana Mythopoeic-palkinnon saajaksi. Suomeksi Atuanin holvihaudat julkaistiin vuonna 1977 Kristiina Rikmanin kääntämänä ja WSOY:n kustantamana.
Juoni

Atuanin Holvihaudat on laaja temppelikokonaisuus. Se käsittää kolme temppeliä, apurakennukset, kalmiston ja sen alla maan sisällä olevan Holvihaudan ja siihen liittyvän labyrintin, johon kuuluvat vangeille tarkoitettu Kahlekammio, seinämaalauksin koristeltu Maalattu Holvi, hautakammiona toimiva luukammio ja erillinen aarrekammio, jossa säilytetään maailman suurimpia ja tavoitelluimpia kalleuksia. Siellä on myös muinaisen velho Erreth-Akben onnenrenkaan toinen puolikas, jota velho Varpushaukka eli Ged etsii tunkeutuessaan alueelle.
Tästä alkaa seikkailu, joka päättyy Gedin ja Nimettöminen jumalien ylipapitar Arhan eli Tenarin paetessa ehjäksi loitsittu rengas mukanaan. Pimeyden viha sortaa labyrintin, Holvihaudan sekä suurimman ja vanhimman temppelin, Tyhjän valtaistuinsalin. Jumalkuninkaan ja Kaksoisjumalten temppelit sekä temppeliväen asuinrakennus eli Iso talo jäivät ehjiksi ja noviisit palvelijoineen selvisivät katastrofista. Vain temppelissä vaaninut Jumalkuninkaan ylipapitar Kossil ja hänen eunukkivartijansa saivat tiettävästi surmansa tuhossa.
Rengas viedään Havnoriin mihin se kuuluu ja maailma yhdistyy, kun Kadonnut Riimu eli Liiton Riimu eheytyy renkaassa. Myös kargien sotaisuus ja magian vastaisuus loppuvat ja heitä alkaa tulla taikaoppiin Roken viisaitten saarelle.
Aiheesta muualla

Jo Walton: Let her be eaten!. Tor.com 2010. (englanniksi)
Artisokka

Artisokka voi viitata seuraaviin:
artisokat (Cynara ), kasvisuku
isoartisokka eli artisokka (Cynara cardunculus), artisokkien sukuun kuuluva laji
latva-artisokka (Cynara scolymus), artisokkien sukuun kuuluva ravintokasvi
maa-artisokka (Helianthus tuberosus), amerikkalaisperäinen ravintokasvi (ei kuulu artisokkien sukuun, joskin kyllä samaan asterikasvien heimoon)
Artisokka Film Festival, elokuvajuhla, siirtyi uudelle nimelle Season Film Festival
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Artisokat”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Archiv für Geschichte der Philosophie

Archiv für Geschichte der Philosophie on saksalainen filosofinen tiedejulkaisu, jonka perusti Ludwig Stein vuonna 1888 ja uudelleen Paul Wilpert vuonna 1960. Se oli yksi varhaisimpia varsinaisia filosofisia tiedejulkaisuja. Julkaisu on keskittynyt filosofian historiaan antiikista 1900-luvulle.
Julkaisussa ilmestyy vuodessa kolme numeroa, yhteensä noin 360 sivua. Artikkeleita julkaistaan sekä saksan, englannin, ranskan että italian kielillä.
Aiheesta muualla

Archiv für Geschichte der Philosophie (Arkistoitu – Internet Archive). (englanniksi)
Arkadiusz Piech

Arkadiusz Piech
Arkadiusz Piech (s. 7. kesäkuuta 1985) on puolalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa Turkin Superliigan Sivassporia. Hän on kuulunut Puolan maajoukkuemiehistöön joulukuusta 2011 lähtien.
Aiheesta muualla

Arkadiusz Piech (90minut.pl)
Arado E.380

| Arado E> 380 |
| --- | --- |
 Kuvassa viivapiirrokset E.380-3b:stä
Tyyppi:  meritoimintakone
Alkuperämaa:   Saksa
Valmistaja:  Arado
Esitelty:  1942
Valmistusmäärä:  0 
Kehitetty mallista:  Arado Ar 196
Arado E.380 oli toisen maailmansodan aikainen saksalainen meritoimintakone, joka suunniteltiin korvaamaan Saksan laivaston käytössä olleet vastaavantyyppiset Ar 196 lentokoneet. E.380:n suunnitteli Arado, eivätkä sen kehitystyöt edenneet suunnitteluastetta pidemmälle.
Suunnittelutyöt

Vuoteen 1942 mennessä olivat Saksan laivaston käytössä olleet Ar 196 meritoimintakoneet pahasti vanhentuneet, sillä sotateknologian kehityksen myötä olivat ne jääneet erittäin alttiiksi vihollisen hyökkäyksille huomattavasti heikomman suorituskykynsä vuoksi. Tähän Saksan laivasto kaipasi kipeästi parannusta ja vuoden 1942 lopussa Arado vastasi siihen jatkokehittämällä yhteensä seitsemän eri versiota Ar 196:sta, jotka voisivat korvata tämän lentokoneen.
Nämä jatkokehitetyt lentokoneet olivat nimetty järjestyksessä E.380-1 -versiosta aina E.380-3 -versioon kustakin versiosta ollen toinen "a" variantti olemassa, sekä E.380-3:sta myös kolmas E.380-3b variantti. Versioiden 1−3 välillä oli joitain pieniä rakenteellisia muutoksia, mutta suurimpana erottavana tekijänä olivat niihin asennetut moottorit. Lisäksi a -varianttien ja vakiomallien erona olivat niihin asennetut laitteistot ja moduulit, a malleissa niiden ollen suoraan Ar 196 -koneesta kopioidut kevyempää kokonaisuutta varten.
Projektia edistettiin marraskuun puoleenväliin saakka, jonka jälkeen Arado julkaisi oman esitteensä kyseisistä lentokoneista toiveenaan saada valtiolta jonkunlaista rahoitusta, jotta kehitystyöt voitaisiin viedä pidemmälle. Saksan sotatilanne tässä vaiheessa oli kuitenkin käynyt tukalammaksi, eivätkä laivastolle suunnatut hankkeet olleet enää suurimpana prioriteettinä rahoituksia myöntäessä, tehden rahoituksen saamisesta projektille mahdottoman tehtävän. Rahoituksen puutteessa projekti lopullisesti hyllytettiin, eikä siihen palattu enää sen jälkeen.
E.380:n versiot

E.380:n tarkoituksena oli luoda suorituskyvyltään nykyaikaistettu versio Aradon valmistamasta Ar 196:sta hyödyntäen tehokkaampaa moottoria, parempaa aseistusta, parannettua suojausta, sekä uudempaa laitteistoa. Näiden myötä pyrittiin luomaan lentokone, joka kykeni suorittamaan kaikki samat tehtävät kuin Ar 196, mutta paremmin. Lopputuloksena oli seitsemän eri versiota, jotka yhdistelivät keskenään erilaisia ominaisuuksia antaen valinnanvaraa lopullista koneyksilöä varten. Piirrokset näistä lentokonemalleista valmistuivat loka- marraskuun aikana, joista viimeisimmän merkattuna 14.11.1942 päiväyksellä.
Yhteisiä ominaisuuksia jokaisessa näissä versiossa olivat kevytmetallirakenteinen runko, jonka etuna aikaisempaan teräsrakenteiseen runkoon oli suurempi tarkkuus kompassille, sekä kahdet kellukkeet, jotka sisälsivät suojatut polttoainesäiliöt ja kiinnittyivät siipiin molemmin puolin runkoa. Siivet olivat myös muodoltaan käänteiset lokinsiivet. Aseistus pysyi jokaisessa versiossa samana, sen ollen kaksi eteenpäin ampuvaa 20 mm MG 151 lentokonetykkiä, sekä yksi ampujalle varattu taaksepäin suunnattu suljettuun lasikuomuun kiinnitetty 13 mm MG 131 J konekivääri.
E.380:n versiot > E.380-1

E.380:n ensimmäinen versio käytti voimanlähteenään Argus As 402 moottoria, joka tuotti tehoa 937 hv lentoonlähtiessä. Tämän moottorin avulla olisi kone saanut suurimmaksi nopeudekseen 337 km/h, antaen sille myös kantamaksi 1000 kilometriä. Piirrokset tästä versiosta ovat merkattuna päiväyksellä 25.10.1942. Koneessa oleva laitteisto oli uudistettua ja sen runko oli suojattu etuosasta 60 mm paksuisella panssaroinnilla, sekä takaa 15 mm paksuisella väliseinämällä. Koneeseen oli myös mahdollista ripustaa kaksi 140 kg painoista syvyyspommia, tai yksi 250 kg lentopommi tai neljä 50 kg painoista lentopommia. Kärkiväli koneessa oli 14.1 metriä, sekä pituutta sillä oli 12.5 metriä. Kaikista E.380 versioista tämän suoritusarvot vastasivat eniten Ar 196:n suoritusarvoja.
E.380-1a oli kevennetty versio vakiomallista, ollen ulkonäöltään samanlainen vain pienillä muutoksilla rakenteeseen. Laitteisto oli uudemman sijasta sama kuin vanhemmassa Ar 196:ssa, eikä siinä ollut lisättyä panssarointia kuten vakiomallissa. Lisäksi sillä oli mahdollista kantaa vain kahta 50 kg lentopommia toisin kuin raskaammalla vakiomallilla. Kärkiväli tässä versiossa oli 13.55 metriä ja pituutta sillä oli 12.2 metriä. Suurin lentonopeus oli 346 km/h lentokantaman pysyen samana 1000 kilometrissä.
E.380:n versiot > E.380-2

E.380:n toinen versio käytti voimanlähteenään 9-sylinteristä BMW 323 R2 tähtimoottoria, joka tuotti 986 hv tehoa lentoonlähtiessä. Tämän moottorin avulla olisi koneen suurin lentonopeus ollut 328 km/h ja kantama 1000 kilometriä. Piirrokset tästä versiosta ovat merkattuna päiväyksellä 4.11.1942. Kone sisälsi samat ominaisuudet kuin ensimmäinen versio: uudistettu varustus, 60 mm panssarointi koneen etuosassa ja 15 mm paksuinen väliseinä takaosassa, sekä samat ripustusmahdollisuudet hyötykuormalle. Kärkiväli koneessa oli 14.4 metriä, ja pituutta sillä oli 12.3 metriä. Ulkonäöllisesti huomattavana erona tässä versiossa oli sen kellukkeiden kiinnityspuomit, jotka olivat pystysuorat toisin kuin muissa versioissa, joissa ne olivat hieman viistossa.
E.380-2a oli kevennetty versio vakiomallista, ja kuten E.380-1a:n kohdalla, oli tämä ulkonäöltään samanlainen kuin vakiomalli, mutta pienillä muutoksilla rakenteisiin. Laitteisto siinä oli sama kuin Ar 196:ssa eikä tässä versiossa ollut mitään lisäpanssarointia. Hyötykuorma oli myös rajattu kahteen 50 kg lentopommiin. Kärkiväli tässä versiossa oli 13.85 metriä, pituuden ollen 12.05 metriä. Suurin lentonopeus oli 340 km/h ja lentokantama pysyi 1000 kilometrissä, kuten aikaisemmissakin versioissa.
E.380:n versiot > E.380-3

E.380:n viimeinen versio käytti voimanlähteenään 14-sylinteristä BMW 801 A tähtimoottoria, joka tuotti 1 539 hv tehoa lentoonlähtiessä. Suurimmaksi lentonopeudeksi laskettiin 386 km/h ja lentokantamaksi 1000 kilometriä. Piirrokset tästä versiosta ovat vanhimmat mitä lentokonetyypistä tiedetään, niiden ollen merkattuna päiväyksellä 6.10.1942. Varustus koneessa oli sama kuin aikaisemmissakin vakiomalleissa panssaroinnin sekä hyötykuorman lisäksi. Kaikista E.380:n versioista tämä oli suurikokoisin sen kärkivälin ollen 16 metriä ja pituuden ollen 13.75 metriä.
E.380-3a oli kevennetty versio vakiomallista, ja kuten aikaisemmissakin kevytversioissa, erosi se vakiomallista vain pienillä muutoksilla rakenteeseen sekä sen sisältämiin laitteisiin. Lisäpanssarointia ei ollut, hyötykuormana vain kahdet 50 kg lentopommit ja laitteisto oli kopioitu suoraan Ar 196:sta. Sen kärkiväli oli 15.3 metriä ja pituus 13.4 metriä säilyttäen lentokantaman 1000 kilometrissä. Suurin lentonopeus tässä versiossa olisi ollut 402 km/h.
E.380-3b oli kaikista E.380:n versioista viimeisin, ja siinä pyrittiin yhdistämään kaikki aikaisempien versioiden parhaat puolet. Arado toivoikin tästä versiosta Ar 196:n seuraajaa. Piirrokset tästä versiosta ovat merkattuna päiväyksellä 14.11.1942. Moottori siinä pysyi samana kuin vakiomallissa, antaen tälle versiolle suurimmaksi lentonopeudeksi 404 km/h, tehden siitä nopeimman vaihtoehdon. Panssarointi pysyi myös samana, eli 60 mm paksuinen panssarointi edessä ja 15 mm paksuinen väliseinä takaosassa. Hyötykuormana voitiin käyttää kaikkia eri vaihtoehtoja kuten vakiomalleissakin, eli kaksi 140 kg syvyyspommia, tai yksi 250 kg lentopommi, tai neljä 50 kg lentopommia. Koneen mittakaavat pyrittiin pitää pienenä, sillä pienempi lentokone on käytännöllisempi kuljettaa laivaston mukana. Siipien kärkiväli oli vain 14.5 metriä ja koneen pituus oli 12.2 metriä. Pienempään kokoon suhteutetun suuren painon vuoksi jäi kyseisen version lentokantama kuitenkin vain 800 kilometriin.
Tekniset tiedot (E.380-3b)

Lähde:
Yleiset ominaisuudet
Miehistö: 2
Pituus: &&&&&&&&&&&&&012.020000012,2 m
Kärkiväli: &&&&&&&&&&&&&014.050000014,5 m
Voimalaite: &&&&&&&&&&&&&&01.&&&&001 × BMW 801 A 14-sylinterinen tähtimoottori; 0Virhe lausekkeessa: odottamaton numero.0Virhe lausekkeessa: odottamaton numero1 147 kW (0Virhe lausekkeessa: odottamaton numero.0Virhe lausekkeessa: odottamaton numero1 539 hv 1 560 PS)
Suoritusarvot
Suurin nopeus: &&&&&&&&&&&&0404.&&&&00404 km/h
Toimintasäde: 0Virhe lausekkeessa: odottamaton numero.0Virhe lausekkeessa: odottamaton numero1 000 km
Aseistus
2 × MG 151/20 20 mm tykki
1 ×  MG 131 J 13 mm konekivääri
2 × 140 kg syvyyspommia tai 1 × 250 kg tai 4 × 50 kg pommia
Kuva Aradon Ar 196 meritoimintakoneesta, johon E.380 pohjautuu.
Aromerikotka

| Aromerikotka |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Erittäin uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Päiväpetolinnut Accipitriformes
Heimo::  Haukat Accipitridae
Alaheimo::  Haliaeetinae
Suku::  Merikotkat Haliaeetus
Laji::  leucoryphus
Kaksiosainen nimi
 Haliaeetus leucoryphus  (Pallas, 1771) 
Katso myös
   Aromerikotka Wikispeciesissä   Aromerikotka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Haliaeetus leucoryphus
Aromerikotka eli vanhalta nimeltään valkojuovamerikotka (Haliaeetus leucoryphus) on aasialainen päiväpetolintu, joka harvoin harhailee Suomeen asti. Se on globaalisti suojelun tarpeessa, jäljellä on eri arvioiden mukaan 2 500–10 000 yksilöä, IUCN:n mukaan alle 10 000 yksilöä.
Koko ja ulkonäkö

Suuri, ruskeahko merikotkaa muistuttava petolintu. Pituus 76-84 cm, siipien kärkiväli 200–250 cm ja paino keskimäärin 3 088 g (naaras) ja 2 527 g (koiras). Kooltaan se on hieman merikotkaa pienempi, maakotkan kokoinen. Aikuisen linnun pää, kurkku ja niska ovat valkoiset tai kellahtavat, ja valkoisen pyrstön kärjessä on leveä musta vyö. Nuori lintu on lähes kauttaaltaan ruskea ja vaikea erottaa nuoresta merikotkasta. Sukupuolet ovat samanvärisiä.
Levinneisyys

Aromerikotkaa tavataan lähinnä Keski-Aasiassa Kaspianmereltä Mongoliaan, Himalajalle ja Pohjois-Intiaan. Se on tavattu Suomessa kahdesti 1900-luvun alkupuolella.
Elinympäristö

Laji elää pääasiassa sisämaan suurilla järvillä ja jokien varsilla, mutta toisinaan myös pikkujärvillä, lammilla ja kosteikoilla.
Lisääntyminen

Naaras munii kaksi tai kolme munaa, joita haudotaan noin 40 päivää. Poikaset ovat lentokykyisiä noin 70 päivän ikäisinä.
Ravinto

Aromerikotka syö pääasiassa suurikokoisia makeanveden kaloja. Ruokavalioon kuuluu myös lintuja, nisäkkäitä ja matelijoita sekä haaskoja.
Arkady Krasheninnikov

| Arkady V>  Krasheninnikov.Henkilötiedot |
| --- | --- |
Ammatti:  professori, tutkija
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Moskovan insinöörifysiikan instituutti (MSc 1992; PhD 1995)
Instituutti:  Aalto-yliopisto
Tutkimusalue:  soveltava fysiikka
Palkinnot:  monia
Aiheesta muualla
Kotisivu
Arkady V. Krasheninnikov  on venäläinen fyysikko, tutkija ja Aalto-yliopiston Soveltavan fysiikan laitoksen nanomikroskopian keskuksessa vieraileva professori (2015–2019). Hän johtaa Saksan Dresdenissä sijaitsevassa Helmholtz-Zentrum Dresden-Rossendorfissa -tutkimuskeskuksessa Atomistic Simulations of irradiation-induced Phenomena -tutkimusryhmää (professori). Liäsksi hän on sivutoiminen vieraileva professori Tanskan teknillisessä yliopistossa (DTU; 2015–2017) ja Venäjän tieteen ja tekniikan valtionyliopistossa (MISiS; 2014–2018).
Krasheninnikov valmistui Moskovan insinöörifysiikan instituutista (ven. Московский инженерно-физический институт, МИФИ, lyh.  MIFI; nyk. Kansallinen (ydinalan) tutkimusyliopisto "MEPhI", ven. Национальный исследовательский ядерный университет «МИФИ», НИЯУ МИФИ) vuonna 1992 filosofian maisteriksi ja vuonna 1995 filosofian tohtoriksi (kiinteän olomuodon fysiikka). Hän on ollut vuodesta 2005 Helsingin yliopiston dosentti.
Alkusyksyyn 2017 mennessä hän oli työtovereineen julkaissut yli 170 vertaisarvioitua tieteellistä artikkelia. Hän oli 2017 yksi viitatuimpia fysiikan tutkijoita maailmassa ja kuului yhtenä runsaasta 20:stä Suomessa työskentelevistä tutkijoista kaikkiaan noin 3 300 tieteilijää maailmanlaajuisesti sisältävällä 2017 Highly Cited Researchers -listalle.
Aiheesta muualla

Google Scholar: Krasheninnikov Arkady (englanniksi) (scholar.google.com)
Aalto people: Arkady Krasheninnikov (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (aalto.fi)
Atomistic Simulations of irradiation-induced Phenomena (researchgroup)/ Helmholtz-Zentrum Dresden-Rossendorf (englanniksi) (hzdr.de)
Arkady V. Krasheninnikov (englanniksi) (researchgate.net)
Askýfoun ylätasanko

Askýfoun ylätasanko.
Askýfoun ylätasanko tai Askýfoksen ylätasanko (kreik. Οροπέδιο Ασκύφου, Oropédio Askýfou) on ylätasanko Kreetan saarella Kreikassa. Se sijaitsee Sfakián kunnassa Chanián alueyksikössä Lefká Óri -vuorten itäosassa noin 50 kilometriä etelään Chanián kaupungista.
Askýfoun linnanraunioita.
Ylätasanko sijaitsee noin 730 metrin korkeudella merenpinnasta laskettuna. Sillä sijaitsevat Askýfoun kyläyhdyskunnan kylät Ammoudári, Goní, Karés ja Petrés. Tasangon halki kulkee pohjois-eteläsuunnassa Chóra Sfakíoniin ja Fragkokástelloon johtava tie, joka on yksi harvoja Lefká Órin halkaisevia teitä. Läheltä tasangon etelälaitaa saa alkunsa Ímproksen rotko.
Ylätasangon arvellaan olleen muinaisuudessa järvi. Sen nimen katsotaan tulevan siitä, että se muistuttaa muodoltaan skyfos-maljaa (m.kreik. σκύφος). Gonín kylän läheisellä kukkulalla tasangon koillisosassa on kahden turkkilaisaikaisen linnan (Koulés) rauniot. Linnat rakennettiin 1800-luvulla hallitsemaan tärkeää kulkureittiä. Alueella käytiin sfakiálaisten ja turkkilaisten välinen taistelu vuonna 1821, jonka paikalliset voittivat. Turkkilaiset palasivat vuonna 1823 ja tuhosivat seudun kylät.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Askýfoun ylätasanko Wikimedia Commonsissa