stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Wayne Ellington
Ura

Ellington pelasi ennen ammattilaisuraansa kolme kautta (2006–2009) Pohjois-Carolinan yliopiston (Chapel Hill) joukkueessa. Hän oli voittamassa vuosina 2007 ja 2008 Atlantic Coast Conferencen (ACC) koripallomestaruutta sekä vuonna 2009 NCAA-koripallon I-divisioonan mestaruutta, jolloin hänet valittiin Final Four -vaiheen parhaaksi pelaajaksi. Ellington teki kahdessa NCAA:n Final Four -ottelussa yhteensä 39 pistettä ja otti 13 levypalloa, joista 19 pistettä ja neljä levypalloa pistein 89–72 päättyneessä loppuottelussa Michiganin osavaltionyliopiston joukkuetta vastaan.
Minnesota Timberwolves varasi Ellingtonin numerolla 28 NBA:n varaustilaisuuden 2009 ensimmäisellä kierroksella. Hän pelasi Timberwolvesissa kolme kautta, kaudesta 2009–2010 kauteen 2011–2012, kullakin pääasiassa vaihtomiehen roolissa. Hänen pistekeskiarvonsa oli noina vuosina parhaimmillaan 6,6 pistettä ottelua kohden (kahdella ensimmäisellä kaudella) ja levypallokeskiarvonsa 2,1 (tulokaskaudella). Heinäkuussa 2012, ennen kautta 2012–2013, Ellington siirtyi Timberwolvesista Memphis Grizzliesiin pelaajakaupassa, jossa Minnesota sai vaihdossa laitahyökkääjä Dante Cunninghamin.
Ellington pelasi Grizzliesissä runkosarjakauden 2012–2013 puoliväliin asti. Tammikuussa 2013 hän siirtyi Cleveland Cavaliersiin osana pelaajakauppaa, jossa Cavaliers sai hänen lisäkseen Josh Selbyn, Marreese Speightsin sekä ensimmäisen kierroksen varausvuoron ja jossa Grizzliesiin siirtyi Jon Leuer. Hän pelasi tuonkin kauden pääasiassa vaihtomiehen roolissa ja hänen pistekeskiarvonsa oli 7,9 (Memphisissä pelatuissa otteluissa 5,5 ja Clevelandissa pelatuissa otteluissa 10,4) sekä levypallokeskiarvonsa 2,1 (Memphisissä pelatuissa otteluissa 1,3 ja Clevelandissa pelatuissa otteluissa 3,0). Heinäkuussa 2013, ennen kautta 2013–2014, Ellington teki vapaana pelaajana kaksivuotisen sopimuksen Dallas Mavericksin kanssa. Tämän jälkeen hän on edustanut Los Angeles Lakersia, Brooklyn Netsiä, Miami Heatiä, helmikuusta 2019 Detroit Pistonsia ja heinäkuusta 2019 New York Knicksiä.
Ellington valittiin Yhdysvaltain joukkueeseen Pan-Amerikan kisoihin 2007, mutta joutui jättämään turnauksen kesken yhden ottelun jälkeen loukkaantumisen vuoksi.
Yūki Nagasato

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Yūki Nagasato
Syntymäaika: 15. heinäkuuta 1987 (ikä 37)
Syntymäpaikka: Atsugi, Japani
Kansalaisuus: Japani
Pelipaikka: Hyökkääjä
Pituus: 168 cm
Seura
Seura: Racing Louisville
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2001–2009 2010–2013 2013–2014 2015 2015–2017 2017– 2018–2019 | Nippon TV Beleza Turbine Potsdam Chelsea LFC VfL Wolfsburg Frankfurt Chicago Red Stars → Brisbane Roar | 110 (69) 71 (48) 18 (5) 9 (4) 35 (8) 31 (5) 11 (4) |
Maajoukkue
| 2004–2016 | Japani | 132 (58) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Yūki Nagasato (ent. Ōgimi, s. 15. heinäkuuta 1987) on japanilainen jalkapalloilija, joka edustaa sarjatasolla yhdysvaltalaista, NWSL:ssä pelaavaa Racing Louisvilleä. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä.
Nagasato on pelannut Japanin naisten maajoukkueessa 124 maaottelua ja tehnyt niissä 55 maalia. Ensimmäisen maaottelunsa hän pelasi huhtikuussa 2004. Yūki Nagasato -nimisenä hän voitti maailmanmestaruuden vuonna 2011 sekä kuului Japanin joukkueeseen myös MM-kilpailuissa 2007 ja kesäolympialaisissa 2008. MM-kisoissa 2007 hän teki ainoan maalin alkulohko-ottelussa Argentiinaa vastaan, olympialaisissa 2008 Japanin toisen maalin puolivälieräottelussa Kiinaa vastaan sekä MM-kisoissa 2011 Japanin ensimmäisen maalin alkulohko-ottelussa Uutta-Seelantia vastaan. MM-kisojen 2011 loppuottelussa hän tuli kentälle vaihtopelaajana ja oli ainoa japanilaislaukoja, joka ei onnistunut maalinteossa Japanin 3–1-voittoon päättyneessä rangaistuspotkukilpailussa. Lontoon 2012 kesäolympialaisissa Nagasato saavutti olympiahopeaa. Hän oli olympialaisissa Japanin paras maalintekijä tehtyään yhden maalin niin puolivälierä-, välierä- kuin loppuottelussakin. Vuoden 2015 MM-kisoissa Nagasato saavutti hopeaa pelaten täyden peliajan kaikissa Japanin otteluissa ja teki maalin alkulohko-ottelussa Ecuadoria vastaan sekä loppuottelussa Yhdysvaltoja vastaan.
Nagasato on edustanut eurooppalaisseuroista englantilaista Chelseaa sekä saksalaisia 1. FFC Turbine Potsdamia, VfL Wolfsburgia ja 1. FFC Frankfurtia. Hän on viime vuosina pelannut yhdysvaltalaisen Chicago Red Starsin ja australialaisen Brisbane Roarin joukkueissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Yūki Nagasato Wikimedia Commonsissa
Japanin joukkue – Jalkapallon naisten MM-kilpailut 2007
1 Fukomoto |
2 Isozaki |
3 Kinga |
4 Yano |
5 Yanagita |
6 Hara |
7 Miyamoto |
8 Sakai |
9 Arakawa |
10 Sawa |
11 Ōtani |
12 Yamago |
13 Andō |
14 Toyoda |
15 Iwashimizu |
16 Miyama |
17 Nagasato |
18 Ōno |
19 Sakaguchi |
20 Utsugi |
21 Amano |
Valmentaja Ōhashi
Japanin joukkue – Jalkapallo kesäolympialaisissa 2008
1 Fukumoto |
2 Kinga |
3 Ikeda |
4 Iwashimizu |
5 Yanagita |
6 Katō |
7 Andō |
8 Miyama |
9 Arakawa |
10 Sawa |
11 Ōno |
12 Maruyama |
13 Hara |
14 Yano |
15 Sakaguchi |
16 Utsugi |
17 Nagasato |
18 Kaihori |
Valmentaja Sasaki
Japanin joukkue – Jalkapallon naisten MM-kilpailut 2011
1 Yamago |
2 Kinga |
3 Iwashimizu |
4 Kumagai |
5 Yano |
6 Sakaguchi |
7 Andō |
8 Miyama |
9 Kawasumi |
10 Sawa |
11 Ōno |
12 Fukumoto |
13 Utsugi |
14 Kamionobe |
15 Sameshima |
16 Tanaka |
17 Ōgimi |
18 Maruyama |
19 Takase |
20 Iwabuchi |
21 Kaihori |
Valmentaja Sasaki
Japanin joukkue – Jalkapallo kesäolympialaisissa 2012
1 Fukumoto |
2 Kinga |
3 Iwashimizu |
4 Kumagai |
5 Sameshima |
6 Sakaguchi |
7 Andō |
8 Miyama |
9 Kawasumi |
10 Sawa |
11 Ōno |
12 Yano |
13 Maruyama |
14 Tanaka |
15 Takase |
16 Iwabuchi |
17 Ōgimi |
18 Kaihori |
Valmentaja Sasaki
Japanin joukkue – Jalkapallon naisten MM-kilpailut 2015
1 Fukumoto |
2 Kinga |
3 Iwashimizu |
4 Kumagai |
5 Sameshima |
6 Sakaguchi |
7 Andō |
8 Miyama |
9 Kawasumi |
10 Sawa |
11 Ōno |
12 Kamionobe |
13 Utsugi |
14 Tanaka |
15 Sugasawa |
16 Iwabuchi |
17 Ōgimi |
18 Kaihori |
19 Ariyoshi |
20 Kawamura |
21 Yamane |
22 Nagasato |
23 Kitahara |
Valmentaja Sasaki
Wayne Hennessey

Wayne Hennessey vuonna 2016.
Wayne Robert Hennessey (s. 24. tammikuuta 1987 Bangor) on walesiläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Nottingham Forestia. Hän on pelannut Walesin A-maajoukkueessa vuodesta 2007.
Ura

Hennessey siirtyi Crystal Palaceen tammikuussa 2014. Sitä ennen hän pelasi vuodesta 2006 Wolverhampton Wanderersissa, jota oli edustanut myös juniorina. Hennessey pelasi Wolverhamptonissa muun muassa 83 mestaruussarjaottelua (joista kaksi nousukarsinnoissa) ja 71 valioliigaottelua. Lisäksi hän oli ollut lainapesteillä Bristol Cityssä, Stockportissa ja Yeovilissa. Crystal Palacessa hän pelasi kauden 2020–2021 loppuun mennessä 110 valioliigaottelua. Kauden 2021–2022 Hennessey edusti Burnleyä mutta pelasi vain kaksi valioliigaottelua vuodenvaihteessa. Kesällä 2022 hän siirtyi Nottingham Forestiin, jossa hän pelasi neljä valioliigaottelua kaudella 2022–2023. Maaliskuun 2024 puoliväliin mennessä hän ei ole kaudella 2023–2024 päässyt pelaamaan Nottinghamissa ja on istunut vaihtopenkilläkin vain yhdessä valioliigaottelussa.
Walesin maajoukkueessa Hennessey on pelannut 109 maaottelua, joista ensimmäisen toukokuussa 2007. Hän onnistui vakiinnuttamaan paikkansa maan ykkösmaalivahtina toisen Valioliiga-maalivahdin Boaz Myhillin jäätyä varamiehen rooliin. Hennessey pelasi avausottelua lukuun ottamatta Walesin ottelut EM-kilpailuissa 2016, joissa Wales eteni välieriin. Kesän 2021 EM-kilpailuissa hän oli Walesin varamaalivahtina Danny Wardin pelatessa. MM-kilpailuissa 2022 Hennessey pelasi kaksi ensimmäistä alkulohko-ottelua mutta tuli toisen lopulla ulosajetuksi, joten hän jäi kolmannesta ottelusta pois pelikiellon vuoksi. Lisäksi hän on pelannut 24 MM- ja 31 EM-karsintaottelua sekä 13 Kansojen liigan ottelua.
Xak III: The Eternal Recurrence

| Xak III: The Eternal Recurrence |
| --- | --- |

Kehittäjä:  MicroCabin NEC
Julkaisija:  MicroCabin NEC
Pelisarja:  Xak
Julkaistu:  1993, 1994
Lajityyppi:  Toimintaroolipeli
Pelimuoto:  Yksinpeli
Alusta:  NEC PC-9801, FM Towns, PC Engine
Jakelumuoto:  levyke (NEC PC-9801, FM Towns), CD-ROM (PC Engine)
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK   : 
Xak III: The Eternal Recurrence (jap. サークIII) on MicroCabinin tuottama toimintaroolipeli, joka julkaistiin vuonna 1993 NEC PC-9801:lle ja FM Townsille sekä vuotta myöhemmin PC Enginelle. Pelin oli tarkoitus päätyä myös MSX 2:lle, mutta kyseiselle alustalle tarkoitettua versiota ei ehditty kehittää loppuun. The Eternal Recurrence on päättävä osa MicroCabinin luomassa Xak-pelisarjassa.
Juoni

Päihitettyään ihmisten asuttamaa Xak-maailmaa koetelleet neljä arkkidemonia Latok Kartista, Xak-sarjan protagonistista, on tullut maailmankuulu soturi, joka tunnetaan myös mahtavan Duel-jumalan jälkeläisenä. Aseenaan Latok käyttää esi-isältään perimäänsä legendaarista Xak-miekkaa. Vaikka rauha on vallinnut jo hyvän aikaa ihmisten keskuudessa, Latok saa pian tietää Farlandin valtakuntaa piirittävistä demonijoukoista ja näitä johtavasta kenraali Zomu Dizaesta. Latok ottaa Farlandin seuraavaksi kohteekseen. Matkallaan hän saa myös vuosia kestäneen etsinnän jälkeen tietoja kadonneesta isästään, jonka todellinen kohtalo on selvässä ristiriidassa hänen aiempien käsitystensä kanssa.
Pelaaminen

Xak III:ssa ohjataan päähenkilö Latokia. Edetäkseen pelaajan on kuljettava labyrinttiä muistuttavissa luolastoissa ja voitettava niissä oleva päävastus. Seuraavaan ympäristöön voidaan päästä jotakin esinettä käyttämällä tai käymällä keskustelu tietyn NPC:n kanssa.
Pomovastusten ohella pelin luolastoissa tavataan heikompiakin hirviöitä, joita vastaan Latok taistelee miekallaan. Yhteenotot käydään reaaliajassa, eivätkä viholliset hyökkää satunnaisesti, vaan ne nähdään jo kartalla. Taistelun aikana Latokin hyökkäys on tehokkaimmillaan, kun hän käyttää miekkaansa, ja kilvellä puolustautuessaan hän taas suojautuu vihollisten iskuilta parhaiten. Hyökkäysten tavoitteena on voittaa taistelu kuluttamalla vastapuolen osumapisteet loppuun.
Pelissä käytetään perinteistä hahmonkehitystä, jossa Latokin tason kohotessa hänen osumapisteensä, vahvuutensa sekä kestävyytensä paranevat. Tasonnostoon vaaditaan taisteluista saatavia kokemuspisteitä. Latokia vahvistaakseen pelaaja voi myös ostaa tälle vahvempia varusteita.
Aiheesta muualla

Xak III: The Eternal Recurrence MobyGamesissa (englanniksi)
XyZ: A Tribute to the Xak, Ys and Zelda Series (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
NightWolven epävirallinen Xak III: The Eternal Recurrence -käännös (englanniksi)
-pelisarja
| --- | --- |
Pääsarja:   Xak: The Art of Visual Stage  Xak II: The Rising of the Red Moon  Xak III: The Eternal Recurrence 
Spin-offit:   Fray in Magical Adventure  Xak: The Tower of Gazzel  The Tower of Cabin 
Muut:   Xak I & II
Xak II: The Rising of the Red Moon

| Xak II: The Rising of the Red Moon |
| --- | --- |

Kehittäjä:  MicroCabin
Julkaisija:  MicroCabin Telenet Japan
Säveltäjä:  Ryūji Sasai
Pelisarja:  Xak
Julkaistu:  1990, 1991, 1992
Lajityyppi:  Toimintaroolipeli
Pelimuoto:  Yksinpeli
Alusta:  NEC PC-8801, NEC PC-9801, MSX 2, FM Towns, PC Engine, Sharp X68000
Jakelumuoto:  Levyke, CD-ROM
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK   : 
Xak II: The Rising of the Red Moon (jap. サークII) on vuonna 1990 julkaistu toimintaroolipeli, jonka kehitti japanilainen ohjelmistovalmistaja MicroCabin. Peli on Xak-sarjan toinen osa ja suoraa jatkoa Xak: The Art of Visual Stagelle. Vuonna 1992 Telenet Japan julkaisi Xak II:n edeltäjänsä kanssa nimeä Xak I & II kantavassa yhteisjulkaisussa, jonka alustana oli PC Engine.
Juoni

Ensimmäisessä Xak-pelissä Latok Kart haastoi ihmisiä manipuloivan
Badu-demonin, joka oli aiemmin kärsinyt tappion otellessaan sodan jumala Duelin vastaan. Latok voitti Badun lopullisesti, mutta Necromangerin, joka kuului Badua palvelleisiin demoneihin, onnistui paeta Latokin ulottuvilta. Kolmen vuoden kuluttua Necromanger ja kolme demonivaltiasta suorittavat synkän rituaalin, jonka avulla he kutsuvat luokseen Zamu Gospelin, demonien legendaarisen sotapäällikön.
Aiemmin Zekisiksen demonimaailmaan sinetöidyn Gospelin saapuessa Xakiin eli ihmisten maailmaan, Latok Kart on 19 vuoden iässä. Banuwan kylässä on liikkunut huhuja hänen kadonneen isänsä Dork Kartin olinpaikasta, ja Pixie-keijun avustamana Latok lähtee etsimään isäänsä Banuwan lähistöltä. Tehtävä kuitenkin vaikeutuu, kun he joutuvat tekemisiin Zamu Gospelin käskyläisten kanssa.
Pelaaminen

Xak II noudattaa edeltäjänsä mukaista etenemisperiaatetta. Ohjaamalla Latok Kartia, tarinan päähenkilöä, pelaaja liikkuu kaupungista ja luolastosta toiseen suorittaen NPC-hahmojen antamia tehtäviä. Luolastoissa ollessaan pelaajan on oteltava etenemistään estävää päävastusta vastaan, jonka päihitettyään hän voi taas jatkaa kulkuaan ja saattaa juonen tapahtumia eteenpäin. Kaupungeissa voidaan puolestaan hankkia tietoa paikallisilta asukkailta ja ostaa taisteluissa hyödynnettäviä miekkoja, haarniskoja sekä kilpiä.
Koska pelin taistelut käydään reaaliajassa, luolastoissa liikkuvat hirviöt havaitaan jo pelihahmon liikkuma-alueella. Taistelun aikana Latok voi puolustautua vastapuolen iskuilta parhaiten, kun hänen miekkansa on tupessa ja hän voi käyttää kilpeä. Pelaajan halutessa hyökätä Latokin miekka on vedettävä esille ja iskettävä tiettyä toimintanäppäintä painamalla. Taistelu voitetaan, kun vihollisen osumapisteet ovat pelihahmon suorittamien hyökkäysten ansiosta huvenneet. Latokin vahvuuden määrää varusteiden lisäksi hänen tasonsa, joka kohotessaan yhteenotoista kerättyjen kokemuspisteiden myötä parantaa hänen fyysisiä ominaisuuksiaan.
Aiheesta muualla

Xak II: Rising of the Redmoon MobyGamesissa (englanniksi)
XyZ: A Tribute to the Xak, Ys and Zelda Series (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
-pelisarja
| --- | --- |
Pääsarja:   Xak: The Art of Visual Stage  Xak II: The Rising of the Red Moon  Xak III: The Eternal Recurrence 
Spin-offit:   Fray in Magical Adventure  Xak: The Tower of Gazzel  The Tower of Cabin 
Muut:   Xak I & II
Watkins Glenin 6 tunnin ajo

Watkins Glenin Rata
Watkins Glenin 6 tunnin ajo (6 Hours of Watkins Glen) on moottoriurheilun kestävyyskilpailu, joka ajetaan Watkins Glen Internationalin moottoriradalla Yhdysvalloissa. Ensimmäinen kestävyyskilpailu siellä ajettiin vuonna 1948. Kilpailu kestää nimensä mukaisesti 6 tuntia. Suomalaisista kilpailun voittoa on juhlinut Leo Kinnunen vuonna 1970. Vuodesta 2014 alkaen kilpailu on kuulunut WeatherTech SportsCar Championship -sarjaan.
Voittajat > First street course

| Vuosi | Kuljettajat | Talli | Auto | Kesto/Pituus | Kilpailun nimi | Mestaruussarja |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1948 |  Frank Griswold |  Frank Griswold | Alfa Romeo 8C 2900B | 50 mi (80 km) | Grand Prix Watkins Glen |  |
| 1949 |  Miles Collier |  Collier Bros. | Riley-Mercury Special "Ardent Alligator" | 100 mi (160 km) | Grand Prix Watkins Glen |  |
| 1950 |  Erwin Goldschmidt |  Alfred Goldschmidt | Allard J2-Cadillac | 100 mi (160 km) | Sports Car Grand Prix of Watkins Glen |  |
| 1951 |  Phil Walters |  Briggs Cunningham | Cunningham C2R | 100 mi (160 km) | Sports Car Grand Prix of Watkins Glen | SCCA National Sports Car Championship |
| 1952 |  Briggs Cunningham |  Briggs Cunningham | Cunningham C4R-Chrysler | 100 mi (160 km) | Sports Car Grand Prix of Watkins Glen | SCCA National Sports Car Championship |
↑  Ei ajettu loppuun; kilpailu keskeytettiin johtuen onnettomuudesta, johon kuului katsojia.
Voittajat > Toinen katurata

| Vuosi | Kuljettajat | Talli | Auto | Kesto/Pituus | Kilpailun nimi | Mestaruussarja |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1953 |  Walt Hansgen |  Walt Hansgen | Jaguar XK120 | 100 mi (160 km) | Sports Car Grand Prix of Watkins Glen |  |
| 1954 |  Phil Walters |  Briggs Cunningham | Cunningham C4R-Chrysler | 100 mi (160 km) | Sports Car Grand Prix of Watkins Glen | SCCA National Sports Car Championship |
| 1955 |  Sherwood Johnston |  Briggs Cunningham | Jaguar D-Type | 100 mi (160 km) | Sports Car Grand Prix of Watkins Glen | SCCA National Sports Car Championship |
Yūki Kobayashi (jalkapalloilija, 2000)

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Yūki Kobayashi
Syntymäaika: 18. heinäkuuta 2000 (ikä 24)
Syntymäpaikka: Hyōgo, Japani
Kansalaisuus:  Japani
Pelipaikka: Puolustaja
Pituus: 185 cm
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2018–2019 2019– | Vissel Kobe FC Machida Zelvia | 2 (0)  |
Maajoukkue
| 2019 | Japani U-20 |  |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Yūki Kobayashi (jap. 小林 友希, Kobayashi Yūki; s. 18. heinäkuuta 2000 Hyōgo) on japanilainen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue

Kobayashi kuului Japanin U-20 joukkueeseen alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2019.
Aiheesta muualla

Soccerway
Ääliö lastenvahtina

| Ääliö lastenvahtina> Mr. Nanny |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Michael Gottlieb
Käsikirjoittaja:   Michael Gottlieb  Edward Rugoff 
Tuottaja:  Bob Engelman
Säveltäjä:  David Johansen
Kuvaaja:  Peter Stein
Leikkaaja:   Earl Ghaffari  Michael Ripps 
Pääosat:  Robert Hy Gorman
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  New Line Productions
Levittäjä:  New Line Cinema Netflix
Ensi-ilta:  1993
Kesto:  84 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ääliö lastenvahtina (Mr. Nanny) on yhdysvaltalainen Michael Gottliebin ohjaama nuortenelokuva vuodelta 1993. Sen pääosaa, mikrosirutehtailijan hemmoteltujen lasten lastenvahdiksi pestautuvaa miestä, esittää showpainija Hulk Hogan. Muissa pääosissa näyttelevät Sherman Hemsley, Austin Pendleton, Robert Gorman ja Madeleine Zima.
Video-opas vuodelta 1994 antaa elokuvalle yhden tähden viidestä.
Käännös suomeksi
World Party

World Party oli brittiläinen pop-/rock-yhtye. Se oli käytännössä Karl Wallingerin (1957–2024) sooloprojekti.
World Partyn debyyttialbumilta (Private Revolution, 1987) nousivat listoille hitit "Private Revolution" ja "Ship of Fools". Laajempaa suosiota se sai kuitenkin vasta toisella albumillaan, Goodbye Jumbolla (1990), joka äänestettiin Q Magazinen "vuoden albumiksi" ja asetettiin ehdolle Grammy-palkinnon saajaksi.
Karl Wallinger kärsi aivoaneurysman helmikuussa 2001,  jonka jälkeen hän kuntoutui ja jatkoi uraansa. World Partylle myönnettiin Ivor Novello -palkinto kappaleesta "She's The One". Wallinger kuoli maaliskuussa 2024.
Albumit

Private Revolution (1986)
Goodbye Jumbo (1990)
Bang! (1993)
Egyptology (1997)
Dumbing Up (2000)
Äystön junaonnettomuus

Äystön junaonnettomuus tapahtui Suupohjan radalla puolen kilometrin päässä Teuvan rautatieasemasta tiistaina 14. heinäkuuta 1936 kun tavarajuna ajoi työjunan perään. Onnettomuus ei vaatinut henkilövahinkoja mutta tavarajunasta murskautui veturi ja seitsemän tavaravaunua sekä työjunasta kolme vaunua. Vahingot olivat useita miljoonia markkoja.
Työjuna oli tulossa tiistai-iltana kello 17 aikaan Äystön pysäkiltä Teuvan asemalle kun noin puolen kilometrin päässä Teuvan asemalta sen perään ajoi takana tullut tavarajuna, jossa oli veturin lisäksi 33 puutavaralastissa ollutta H-vaunua. Tavarajunan kuljettaja ei ehtinyt radassa olevan käänteen vuoksi havaita työjunaa ajoissa ja jarrutus aloitettiin liian myöhään. Törmäyksen voimaa lisäsi radassa ollut alamäki. Työjunan kaksi viimeistä vaunua kasautuivat tavarajunan veturin päälle ja veturi ja vaunut kaatuivat radan viereen. Tavarajunasta murskautui seitsemän vaunua ja veturi sekä työjunasta kolme vaunua, lisäksi tuhoutui tavarajunassa lastina ollutta puutavaraa. Tavarajunan kuljettaja ja lämmittäjä sekä työjunassa olleet työmiehet pelastuivat. Rataa tuhoutui onnettomuuspaikalla noin 50–60 metrin matkalta.
Äystön laiturivaihteen hoitajan olisi pitänyt pysäyttää tavarajuna ellei edellä kulkenut työjuna ollut sitä ennen saapunut Teuvan asemalle. Näin ei kuitenkaan tapahtunut vaan tavarajuna saattoi jatkaa matkaansa.
William Thoresson

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Thoresson vuoden 1952 aikoihin. |  Thoresson vuoden 1952 aikoihin. |  Thoresson vuoden 1952 aikoihin. |  |
Maa:   Ruotsi
Miesten telinevoimistelu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Helsinki 1952 | permanto |  |
|  Hopeaa | Melbourne 1956 | permanto |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Rooma 1954 | permanto |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Pariisi 1957 | permanto |  |
|  Pronssia | Pariisi 1957 | hyppy |  |
|  Kultaa | Kööpenhamina 1959 | hyppy |  |
|  Hopeaa | Kööpenhamina 1959 | permanto |  |
Karl Tore William Thoresson (s. 31. toukokuuta 1932 Göteborg) on ruotsalainen kilpauransa päättänyt telinevoimistelija ja olympiavoittaja. Thoresson osallistui neljiin peräkkäisiin kesäolympialaisiin vuosina 1952–1964. Hän voitti urallaan permannolta olympiakultaa Helsingistä 1952, olympiahopeaa Melbournesta 1956 ja MM-pronssia Roomasta vuonna 1954. Hänet valittiin voimistelun Hall of Fameen vuonna 2001.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta William Thoresson Wikimedia Commonsissa
Äystö

Äystön koulu.
Äystö on noin 500 asukkaan muodostama taajama Teuvan kunnassa Etelä-Pohjanmaalla. Taajama sijoittuu kunnan itäosaan, kantatie 67:n ympäristöön. Matkaa kunnan keskustaan on kylästä noin 12 kilometriä.
Yangel Herrera

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Yangel Clemente Herrera Ravelo
Syntymäaika: 7. tammikuuta 1998 (ikä 26)
Syntymäpaikka: La Güaira, Venezuela
Pelipaikka: puolustava keskikenttäpelaaja
Pituus: 184 senttimetriä
Seura
Seura: Girona
Pelinumero: 21
Junioriseurat
: Monagas SC
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2016–2017 | Atlético Venezuela | 32 | (3) |
| 2017– | Manchester City | 0 | (0) |
| 2017–2018 | → New York City (laina) | 38 | (1) |
| 2019 | → Huesca (laina) | 16 | (0) |
| 2019–2021 | → Granada (laina) | 62 | (5) |
| 2021–2022 | → Espanyol (laina) | 23 | (1) |
| 2022–2023 | → Girona (laina) | 20 | (2) |
| 2023– | Girona | 29 | (5) |
Maajoukkue
| 2016– | Venezuela | 25 | (2) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 29. toukokuuta 2024.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 10. lokakuuta 2023.
Yangel Clemente Herrera Ravelo (s. 7. tammikuuta 1998 La Güaira, Venezuela) on venezuelalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Gironaa ja on pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja.
Seurajoukkueura

Herrera aloitti uransa Monagas Sport Clubista, josta hän siirtyi Atlético Venezuelaan vuonna 2016.
31. tammikuuta 2017 Herrera teki sopimuksen englantilaisseura Manchester Cityn kanssa. Siirron toteuduttua hänet lainattiin New York Cityyn kaksivuotisella sopimuksella. Hän teki ensiesiintymisensä joukkueessa 12. maaliskuuta 2017 ottelussa D.C. Unitedia vastaan.
Vietettyään kaksi vuotta lainalla New York Cityssa, Herrera lainattiin Espanjan Primera Divisiónissa pelanneeseen Huescaan loppukauden kestävällä sopimuksella.
26. heinäkuuta 2019 Herrera siirtyi vuoden kestävällä lainasopimuksella Granadaan. 30. elokuuta 2020 lainaa jatkettiin kaudeksi 2020–2021.
Maajoukkueura

Herrera teki ensiesiintymisensä Venezuelan maajoukkueessa 10. lokakuuta 2016 karsintaottelussa Brasiliaa vastaan.
Aiheesta muualla

Yangel Herreran tilastot Soccerway-sivustolla (englanniksi)