stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Risto Hietanen

Risto Hietanen (s. 25. maaliskuuta 1954 Kuopio) toimi usean suomalaisen pääkaupunkiseudulla ilmestyvän ilmaisjakelulehden päätoimittaja.
Hietanen toimi huhtikuusta 2007 alkaen vuoden verran Helsingin Uutisten, Länsiväylän ja Vantaan Sanomien vastaavana päätoimittajana, kunnes luovutti tehtävän Antti-Pekka Pietilälle. Tämän jälkeen Hietanen jatkoi lehden toisena päätoimittajana. Eläkkeelle hän jäi vuoden 2017 lopussa.. Aiemmin hän on työskennellyt muun muassa Vantaan Sanomien uutispäällikkönä. Hietanen on myös kirjoittanut kirjoja, ja hänelle on myönnetty Tutkivan journalismin yhdistyksen Lumilapio-palkinto vuonna 1994 sekä valtion tiedonjulkistamispalkinto vuonna 1996. Hietanen asuu Vantaan Tikkurilassa.
Vuonna 2010 Helsingin hovioikeus tuomitsi Hietasen Helsingin Uutisten päätoimittajana 40 päiväsakkoon törkeästä kunnianloukkauksesta. Lehdessä oli julkaistu kesällä 2007 sosiaaliasiamiehestä valheellisia väitteitä sisältänyt mielipidekirjoitus ja hovioikeus piti Hietasta vastuullisena tekstin julkaisemisesta.
Julkaisut

Pääkaupunkiseudun lähiöstä Koivukyläksi. Raportti toimintaprojektista Vantaan Koivukylässä vuosina 1983–85.  Vantaa:  Vantaan kaupunki, 1986.
Koivukylä. Erityinen alusta lähtien. Koivukylän huolto Oy 15 vuotta 1972–1987.  Vantaa:  Koivukylän Huolto, 1987.
Kun kulissit kaatuivat. Politiikkaa, bisnestä ja poliittista bisnestä Vantaalla.  Vantaa:  Vantaan Sanomat, 1996.  ISBN 952-90-8141-3
Laittomuutta demokratian valekaavussa. Tosikertomus vantaalaisesta kunnallishallinnosta.  Riihimäki:  Hämeen uutiset, 1997.  ISBN 951-97802-0-3
Enallopsammia rostrata

| Enallopsammia rostrata |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Polttiaiseläimet Cnidaria
Luokka::  Korallieläimet Anthozoa
Lahko::  Kivikorallit  Scleractinia
Heimo::  Dendrophylliidae
Suku::  Enallopsammia
Laji::  rostrata
Kaksiosainen nimi
 Enallopsammia rostrata  (De Pourtalès, 1878)  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Enallopsammia rostrata on korallilaji. Sillä ei ole symbioottisia zooksantellileviä, jotka tuottaisivat ravintoa yhteyttämällä, joten se voi elää myös pimeässä: syvällä meressä tai luolissa. Sitä tavataan 110–2 100 metrin syvyydellä useimmilla maailman valtamerillä. Uuden Seelannin lähivesillä se on syvän veden koralliriuttojen yleisin korallilaji.
Jacek Krzynówek

Jacek Krzynówek vuonna 2007
Jacek Kamil Krzynówek (s. 15. toukokuuta 1976 Puola) on Puolan maajoukkueessa pelannut jalkapalloilija, joka seuratasolla pelasi kotimaansa lisäksi useissa saksalaisseuroissa. Hänen pelipaikkansa maajoukkueessa oli keskikentän vasen laitalinkki.
Krzynówek kuului Puolan maajoukkueeseen muun muassa MM-kilpailuissa 2002 ja 2006 sekä EM-kilpailuissa 2008, joissa kaikissa hän pelasi Puolan jokaisessa ottelussa avauskokoonpanossa. Hän pelasi urallaan 96 A-maaottelua ja teki niissä 15 maalia.
Aiheesta muualla

Leverkusen who's who
Puolan joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2002
1 Dudek |
2 Kłos |
3 Zieliński |
4 Mi. Żewłakow |
5 Rząsa |
6 Hajto |
7 Świerczewski |
8 Kucharski |
9 Kryszałowicz |
10 Kałużny |
11 Olisadebe |
12 Majdan |
13 Głowacki |
14 Ma. Żewłakow |
15 Wałdoch |
16 Murawski |
17 A. Bąk |
18 Krzynówek |
19 Żurawski |
20 J. Bąk |
21 Koźmiński |
22 Matysek |
23 Sibik |
Valmentaja Engel
Puolan joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2006
1 Boruc |
2 Jop |
3 Gancarczyk |
4 Baszczyński |
5 Kosowski |
6 Bąk |
7 Sobolewski |
8 Krzynówek |
9 Żurawski |
10 Szymkowiak |
11 Rasiak |
12 Kuszczak |
13 Mila |
14 Żewłakow |
15 Smolarek |
16 Radomski |
17 Dudka |
18 Lewandowski |
19 Bosacki |
20 Giza |
21 Jeleń |
22 Fabiański |
23 Brożek |
Valmentaja Janas
Puolan joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2008
1 Boruc |
2 Jop |
3 Wawrzyniak |
4 Golański |
5 Dudka |
6 Bąk |
7 Smolarek |
8 Krzynówek |
9 Żurawski |
10 Garguła |
11 Saganowski |
12 Kowalewski |
13 Wasilewski |
14 Żewłakow |
15 Pazdan |
16 Piszczek |
17 Łobodziński |
18 Lewandowski |
19 Murawski |
20 Guerreiro |
21 Zahorski |
22 Fabiański |
23 Kokoszka |
Valmentaja Beenhakker
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Puola
Hietakäärmetähti

| Hietakäärmetähti |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Piikkinahkaiset Echinodermata
Luokka::  Käärmetähdet Ophiuroidea
Lahko::  Varsinaiset käärmetähdet Ophiurae
Heimo::  Ophiolepidae
Suku::  Ophiura
Laji::  ophiura
Kaksiosainen nimi
 Ophiura ophiura  Linnaeus, 1758  
Synonyymit
 Asterias ophiura Ophiura ciliaris Ophiura ciliata Ophiura lacertosa Ophiura texturata 
Katso myös
   Hietakäärmetähti Wikispeciesissä   Hietakäärmetähti Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hietakäärmetähti (Ophiura ophiura) on varsinaisten käärmetähtien lahkoon kuuluva hiekanruskea käärmetähti, joka elää Atlantin valtameren koillisosissa ja Välimeressä.
Koko ja ulkonäkö

Hietakäärmetähdellä on pieni ja kulmikas keskiruumis, jonka halkaisija on enintään 3,5 senttimetriä. Keskiruumiista erkanee viisi lyhyttä, lonkeromaista sädehaaraa, joiden tyvessä on nivel ja kolmekymmentä hyvin pientä ihokidusta eli papulaa. Eläimen väri vaihtelee harmaanruskeasta hiekanruskeaan ja on keskiruumiin alapuolella hieman vaaleampi kuin muualla.
Sädehaarat ovat muodostuneet leveistä kalkkilevyistä, joiden molemmilla laidoilla on kolme sädehaaran myötäistä piikkiä. Keskiruumista peittävät suuret suomut ja kalkkilevyt. Sisimmissä imujalkapareissa on 3–4 uloketta, keskimmäisissä kaksi ja uloimmassa vain yksi. Keskiruumiin alapinnalla sijaitsevaa suuaukkoa ympäröivät säteittäin suuret leualliset kalkkikilvet. Jokaisessa leuassa on rivi hampaita sekä 4–6 suupapulaa kummallakin puolella.
Levinneisyys

Hietakäärmetähteä tavataan Atlantin valtameren koillisosissa Norjasta Madeiralle ulottuvalla vyöhykkeellä sekä Välimeressä.
Elinympäristö

Hietakäärmetähti elää yleensä pehmeällä pohjalla vuorovesivyöhykkeellä tai sen alapuolella 200 metrin syvyyteen saakka. Joskus se kätkeytyy pohjahiekkaan- tai liejuun.
Hietakäärmetähden suuaukon viisi leukaa.
Zdzisław Krzyszkowiak

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Zdzisław Krzyszkowiakin hauta. |  Zdzisław Krzyszkowiakin hauta. |  Zdzisław Krzyszkowiakin hauta. |  |
Maa:   Puola
Miesten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Rooma 1960 | 3 000 m esteet |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Tukholma 1958 | 5 000 metriä |  |
|  Kultaa | Tukholma 1958 | 10 000 metriä |  |
Zdzisław Ludwik Krzyszkowiak (3. elokuuta 1929 Wielichowo, Puola  – 24. maaliskuuta 2003 Varsova oli puolalainen armeijan upseeri ja juoksija, olympiavoittaja ja kaksinkertainen Euroopan mestari, jonka parhaat vuodet sijoittuivat 1950- ja 1960-luvun taitteeseen.
Krzyszkowiak oli kaikkien matkojen juoksija, jonka sanotaan kärsineen juoksu-uransa aikana "kaikista mahdollisista loukkaantumisista". Hän oli 172 senttimetriä pitkä ja painoi 60 kg, luonteeltaan harvapuheinen.
Krzyszkowiak oli mukana jo 1956 Melbournen olympialaisissa, joissa sijoittui neljänneksi 10 000 metrillä. EM-kisoissa 1958 Ruotsin Tukholmassa "Krzys" voitti sekä 5 000 että 10 000 metrin juoksut.
Krzyszkowiak voitti ainoan estejuoksun Puolan-mestaruutensa jo vuonna 1953, ja vuonna 1960 hän juoksi 31-vuotiaana lajin uuden maailmanennätyksen 8.31,4 sekä voitti olympiakultaa Rooman olympialaisissa. Väliaikaisesti maailmanennätyksen vei hänen nimistään Grigori Taran ajalla 8.31,2, mutta vielä elokuussa 1961 Krzyszkowiak juoksi uusiksi ME-lukemiksi 8.30,4.
Sittemmin loukkaantumisherkkä Krzyszkowiak loukkaantui Ranskaa vastaan käydyssä maaottelussa niin vaikeasti, että hän joutui lopettamaan urheilu-uransa.
Henkilökohtaiset ennätykset

3 000 m: 7.58,2
5 000 m: 13.51,6
10 000 m: 28.52,4
3 000 m ej.: 8.30,4
Werner Kubitzki

| Mitalit> Maa:   Saksa.Miesten maahockey. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Saksa.Miesten maahockey. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Saksa.Miesten maahockey. Olympialaiset  | Maa:   Saksa> Miesten maahockey. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Berliini 1936 |  |  |
Werner Kubitzki (10. huhtikuuta 1915 – 12. lokakuuta 1994) oli saksalainen maahockeypelaaja ja olympiamitalisti.
Kubitzki pelasi Saksan miesten maajoukkueessa vuosina 1935–1936 yhteensä neljä ottelua. Hän kuului Saksan olympiahopeaa saavuttaneeseen joukkueeseen Berliinissä 1936, missä hän pelasi yhdessä ottelussa. Hänen pelaajauransa aikana ei pelattu maailman- eikä euroopanmestaruuskilpailuja.
Hiidenniemen pooki

Hiidenniemen pooki
| --- | --- |
Sijainti:  Hailuoto Suomi
| --- | --- |
Suunnittelija:  Ernst Lohrmann
| --- | --- |
Valmistunut:  1859
Purettu:  1925 (tuhoutunut tulipalossa)
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Hiidenniemen pooki oli tunnusmajakka, joka rakennettiin merimerkiksi Hailuodon saaren pohjoisosassa sijaitsevaan Hiidenniemeen. Pookin piirustukset laati intendentinkonttorin esimies, arkkitehti Ernst Lohrmann, ja se valmistui 1859. Tyyliltään pooki oli pelkistetty keilamainen kuusisivuinen torni, jonka rakennusmateriaalina oli puu. Tornissa oli huippumerkkinä tuuliviiri tai lippu. Pooki tuhoutui salamaniskun aiheuttamassa tulipalossa 1925. Krunnien saaristossa sijaitseva kuusisivuinen Ulkokrunnin pooki on rakenteeltaan lähes vastaava kuin Hiidenniemen pooki.
Haanniemi

Haanniemi (ruots. Handby) on kylä Karunassa Sauvon kunnassa Varsinais-Suomessa.
Haanniemi sijaitsee Sauvon läntisimmässä osassa. Se rajoittuu pohjoisessa Steningen ja Syvälahden kyliin,  etelässä Kustaalin ja Voilahden kyliin ja idässä Tapolan kylään. Lännessä se rajautuu mereen. Kylän keskivaiheilla sijaitsee laaja, naapurikylien peltoihin yhtyvä peltoaukea. Kylän alueen muut pellot ovat pienempiä ja hajallaan olevia. Kylän rakennuskanta sijoittuu kyläteiden varsille. Jäljellä olevat kolme kantataloa Berga, Lemper ja Långas sijaitsevat vanhoilla tonteillaan. Entisten torppien ja palstatilojen tontit ovat rannan ja pienempien teiden välissä.
Historia

Haanniemen kylässä oli vuonna 1540 kuusi perintötilaa, joista yksi oli 1580-lukuun mennessä hävinnyt ja sen maat oli ilmeisesti liitetty osaksi kylän muita tiloja. 1600-luvun puoliväliin mennessä kaikki kylän tilat oli läänitetty rälssiksi. 1680-luvulla nämä tilat peruutettiin, mutta myönnettiin sitten elinikäisrälssiksi, muuttuen kuitenkin pysyväksi rälssiksi. Vuonna 1749 tilat vaihdettiin rälssistä kruununtiloiksi ja määrättiin maaherran palkkatiloiksi. Vuonna 1761 tiloja viljelleet lampuodit ostivat yhtä aikaa kylän viisi tilaa itselleen perintötiloiksi.
Vuonna 1778 kylässä suoritettiin isojako, jolloin kylässä oli edelleen viisi tilaa, yhteisellä kylätontilla sijainneet Mellangård, Norras, Långas ja Bergas sekä hieman erillään muista sijainnut Lemper.
Kylässä aloitti vuonna 1929 ala- ja yläkansakoulu. Koulutoiminta loppui kylässä 1960-luvulla.
Kstovo

Kstovon vaakuna.
Kstovo (ven. Ксто́во) on kaupunki Nižni Novgorodin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Volgan rannalla 29 kilometriä Nižni Novgorodista kaakkoon. Kaupunki on Kstovon piirin keskus. Sen kautta kulkee Nižni Novgorodin ja Kazanin välinen rautatie sekä Moskovan ja Kazanin välinen M7-valtatie. Asukkaita kaupungissa on 65 600 henkeä (vuonna 2005).
Paikkakunta on syntynyt 1300-luvulla. Kaupunginoikeudet Kstovo sai vuonna 1957. Nykyään siellä on Lukoilin omistama öljynjalostamo ja kemian tehdas.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kstovon piirin sivusto (venäjäksi)
Hallinnollinen keskus: Nižni Novgorod

Arzamas | Balahna | Bogorodsk | Bor | Gorbatov | Gorodets | Dzeržinsk | Knjaginino | Kstovo | Kulebaki | Lukojanov | Lyskovo | Navašino | Pavlovo | Pervomaisk | Perevoz | Šahunja | Sarov | Semjonov | Sergatš | Tškalovsk | Uren | Vetluga | Volodarsk | Vorsma | Vyksa | Zavolžje
Nižni Novgorodin alue
Hierapytna

| Hierapytna> Ἱεράπυτνα |
| --- | --- |
 Antiikin aikaisia korinttilaisia kapiteeleja Ierápetran kaupungissa.
Sijainti
 Hierapytna
Koordinaatit:  35°0′41″N, 25°44′42″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Ierápetra, Lasíthi, Kreeta
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Kreeta
Aiheesta muualla
  Hierapytna Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hierapytna (m.kreik. Ἱεράπυτνα, myös Hiera Pytna, Ἱερὰ Πύτνα) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Kreetan saarella Kreikassa. Se sijaitsi saaren etelärannikolla nykyisen Ierápetran kaupungin paikalla.
Maantiede

Hierapytna sijaitsi Kreetan etelärannikolla saaren kapeimmalla kohdalla, vastapäätä pohjoisrannikolla sijainnutta Minoaa ja kohdassa, josta oli helpoin kulkuyhteys etelä- ja pohjoisrannikon välillä. Kaupunki sijaitsi alavalla maalla nykyisen Ierápetran kaupungin paikalla, mikä teki siitä vaikean puolustaa. Hyvät satamat tekivät paikasta merkittävän. Hierapytnan valtaan kuuluivat viimeistään hellenistisellä kaudella läheiset Oleroksen ja Larissan kaupungit, jotka sijaitsivat oletetusti nykyisten Meseléroin ja Kentrín kylien paikalla hieman pohjoisempana. Lännempänä nykyisen Mýrtoksen paikalla sijaitsi tuntematon satamakaupunki, joka myös oli Hierapytnan alaisuudessa. Kaupunkivaltion aluetta olivat myös kaupungin edustalla sijainnut Khrysen (nyk. Chrysí) saari, sekä jossain vaiheessa myös Leuken (nyk. Koufonísi) saari.
Historia

Hierapytnan seutu on ollut asuttua minolaisella kaudella 1000-luvulla eaa., ja lähistöllä sijaitsevat muun muassa Chalasménoksen, Foúrnou Koryfín, Makrygialóksen ja Mýrtos Pýrgoksen arkeologiset kohteet tuolta ajalta. Antiikinen aikaisen kaupungin paikalta on tehty kuitenkin vain vähän esihistoriallisen ajan löytöjä.
Hierapytnan kaupungin perustivat doorilaiset kreikkalaiset asutettuaan saaren noin 1100–1000 eaa. Osa kaupungin väestöstä lienee ollut eteokreettejä eli minolaisten jälkeläisiä. Kreikkalaisessa mytologiassa kaupungin perustajaksi esitettiin Kyrbas, joka oli yksi korybanteista. Kaupungin varhaishistoriasta tiedetään suhteellisen vähän. Sen varhaisiksi nimiksi mainitaan Kyrba, Kameiros (Kamiros) ja Pytna. Nimien perusteella kaupungilla saattaa olla historiallinen yhteys Rhodoksen saarelle.
Hierapytnan merkitys kasvoi hellenistisellä kaudella 200-luvulla eaa. Kaupungilla oli tuohon aikaan merkittävä laivasto. Vuosisadan lopulla kaupunki oli Makedonian liittolainen ja se soti vuosina 204–201 eaa. eräiden muiden kreetalaisten kaupunkien kanssa Rhodosta ja sen liittolaisia vastaan Makedonian tukemana. Se kuitenkin vaihtoi Rodoksen puolelle 201–200 eaa. Vuosina 145–140 eaa. Hierapytna laajensi aluettaan itään päin, ja voitti ja tuhosi Praisoksen. Tämän jälkeen kaupunki oli saaren itäpäässä sijainneen Itanoksen vihollinen, ja kaupungit kävivät rajakiistoja vuoteen 112–111 eaa. saakka.
Rooman vallattua Kreetan 68–67 eaa. Metelluksen johdolla Hierapytna oli saaren viimeinen kaupunki, joka antautui. Kaupunki kukoisti seuranneella roomalaisella kaudella, ja se oli tuona aikana yksi saaren merkittävimmistä kaupungeista ja yksi harvoista säilyneistä vanhoista kreetalaisista kaupungeista.
Hierapytna löi omaa rahaa 300-luvulta eaa. lähtien ja vielä roomalaisella kaudella. Itsenäisen Hierapytnan rahoissa esiintyy kuvituksena palmupuu.
Varhaiskristillisellä kaudella Hierapytna oli piispanistuin. Saraseenit tuhosivat kaupungin vuonna 824 jaa. Kaupungin alueella on suoritettu vain vähän arkeologisia kaivauksia.
Rakennukset ja löydökset

Hierapytnasta on säilynyt vain vähän jäänteitä. Kaupungissa tiedetään olleen kaksi teatteria, joista toisen rauniot ovat säilyneet nykyisen kaupungin itäosassa, sekä amfiteatteri, josta myös on säilynyt jäänteitä. Kaupungissa oli myös kylpylöitä, ja sinne johti vettä akvedukti. Kaupungissa oli suuri satama, jossa oli sisempi ja ulompi satama-allas ja suuret aallonmurtajat. Näistä kumpikin on nykyisin kuivalla maalla nykyisen kaupungin alla.
Hierapytnassa oli pyhäköt Zeukselle, Heralle, Apollonille ja Athenelle (Polias ja Oleria) sekä egyptiläisille jumalille. Kaupungin hautausmaista, jotka sijaitsivat sen itä- ja länsipuolella, on löydetty useita hautoja.
Kaupungista tehtyjä esinelöytöjä on muun muassa Iraklionin arkeologisessa museossa sekä Ierápetran arkeologisessa museossa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hierapytna Wikimedia Commonsissa
Hierapytnan lyömiä rahoja, n. 200–67 eaa.
Hierapytnasta löydetty kirjoitusta sisältävä stele, 100-luku eaa.
Hieroglyfika

| Hieroglyfika> Ἱερογλυφικά |
| --- | --- |
 Horapollonin Hieroglyfikan kansilehti vuodelta 1595.
Alkuperäisteos
Kirjailija:  Horapollon?
Kieli:  muinaiskreikka
Genre:  grammatiikka
Julkaistu:  300/400-luku
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Hieroglyfika (m.kreik. Ἱερογλυφικά, pidemmin Ὡραπόλλωνος Νειλώου ἱερογλυφικά, Hōrapollōnos Neilōū hieroglyfika; lat. Hieroglyphica) on Horapollonin nimiin laitettu antiikin aikainen teos, joka käsittelee nimensä mukaisesti egyptiläisiä hieroglyfejä. Se pyrkii selittämään hieroglyfien merkitystä niiden kuva-aiheiden kautta.
Historia

Horapollon oli egyptiläinen nimi. Tunnetuin tämänniminen toimi noin vuosina 408–450 jaa. Aleksandriassa ja Konstantinopolissa. Ei ole varmuutta siitä, oliko teos Hieroglyfika hänen kirjoittamansa vai jonkun toisen samannimisen teos. Teoksen luonne huomioon ottaen on kuitenkin ilmeistä, että kirjoittaja oli kotoisin Egyptistä. Teoksen tekstissä kirjoittajan koko nimenä esiintyy ”Horapollon Niililäinen” (Horapollon Neilōos). Joskus kirjoittajan nimenä esiintyy virheellisesti ”Horus”. Teos ajoitetaan 300-luvulle tai 400-luvun alkupuolelle.
Hieroglyfika esittää olevansa kreikankielinen käännös, jonka joku Filippos-niminen olisi tehnyt egyptin kielestä. Tästä Filippoksesta ei ole enempää tietoa. Joskus hänet on ajoitettu niinkin myöhään kuin 1400-luvulle, jolloin teoksen teksti löydettiin Kreikasta (tarkemmin vuonna 1419), mutta tälle ei ole erityisiä perusteita. Tiedetään, että Hieroglyfikan lisäksi antiikin aikana oli olemassa lukuisia muita hieroglyfejä käsitelleitä teoksia, mutta ne eivät ole säilyneet nykyaikaan.
Teoksen editio princeps oli Aldus Manutiuksen Venetsiassa vuonna 1505 painamassa laitoksessa (folio), joka sisälsi myös kreikkalaisten faabeleiden kirjoittajien teokset. Myöhempiä laitoksia ovat vuoden 1521 laitos (Pariisi, 8vo.), jossa oli mukana Bernardinus Trebatiuksen tekemä latinankielinen käännös; Jean Mercierin (Johannes Mercerius) laitokset (Pariisi, 1548, 4to.; ja 1551, 8vo.), David Höschelin laitos (Augsburg, 1595, 4to.), Jan Cornelis de Pauwin laitos (Utrecht, 1727, 4to.), joka sisälsi aiempien laitosten huomautukset, sekä Conrad Leemansin kriittinen editio (Amsterdam, 1835, 8vo.), joka sisältää johdannon ja laajan kommentaarin.
Hieroglyfikasta tuli suosittu pian löytämisensä jälkeen, ja hieroglyfeistä kiinnostuttiin laajasti Euroopassa. Teos on ollut arvokas hieroglyfien tutkijoille, sillä siinä esiintyy samoja muotoja, joita on myös egyptiläisissä muistomerkeissä. Siitä ei kuitenkaan virheellisen lähestymistavan vuoksi ollut erityisen paljon apua hieroglyfien todellisessa tulkitsemisessa. Tavallaan voidaan nähdä, että se kenties pakotti hieroglyfien tutkijat etenemään pelkistä umpikujaan johtaneista kuvien tulkintayrityksistä egyptin kielen äänteiden tutkimiseen.
Sisältö

Hieroglyfika koostuu kahdesta kirjasta. Se pyrkii selittämään, miksi tietyt käsitteet esitetään hieroglyfeissä tietyillä kuvilla, ja sisältää yli sadan hieroglyfin selitykset.
Horapollon vaikuttaa useinkin ymmärtävän hieroglyfien perusajatuksen, mutta eksyy usein esimerkiksi eläimiä esittävistä kuva-aiheista niitä koskeviin kansanomaisiin myytteihin, jotka eivät liity hieroglyfeihin. Sen sijaan kirjoittaja on tietämätön siitä, että hieroglyfit olivat kehittyneet niin, että samalla tavalla äännetyt käsitteet yhdistettiin niissä toisiinsa, niin että konkreettisilla kuvilla voitiin esittää myös abstraktimpia asioita.
Esimerkiksi sorsa tarkoittaa hieroglyfeissä ”poikaa”. Horapollon ymmärtää kyllä merkin merkityksen oikein, mutta selittää hieroglyfin kuva-aiheen johtuneen siitä, että sorsat huolehtivat tarkasti poikasistaan. Todellisuudessa ”poikaa” merkittiin sorsalla siksi, että sanat ”sorsa” ja ”poika" ääntyivät egyptissä melko samalla tavalla. Horapollonin tulkinnat osoittavat kuitenkin, että merkkejä tulkittiin myös Egyptissä myöhemmin hänen esittämällään tavalla, eikä kyse ollut pelkästään muunmaalaisten harjoittamasta hieroglyfien eksotisoinnista.
Teoksen toinen kirja on heikkolaatuisempi kuin ensimmäinen, mikä johtuu oletettavasti siitä, että tekstiä on muokattu myöhemmin.
Kirjallisuutta

Horapollo Niliacus: The Hieroglyphics of Horapollo.  (Translated by George Boas. Mythos: The Princeton/Bollingen Series in World Mythology)  Princeton, N.J.:  Princeton University Press, 1993.  ISBN 9780691000923
Wildish, Mark: The Hieroglyphics of Horapollo Nilous: Hieroglyphic Semantics in Late Antiquity.  (Issues in Ancient Philosophy)  Abingdon, Oxon ; New York, NY:  Routledge, 2018.  ISBN 9781351376532
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hieroglyfika Wikimedia Commonsissa
The Hieroglyphics of Horapollo Nilous, translated by Alexander Turner Cory, 1840. Sacred Texts. (englanniksi)
The Hieroglyphics of Horapollo Nilous, translated by Alexander Turner Cory, 1840. (PDF) (englanniksi)
Kuvitusta Hieroglyfikan painokseen Ori Apollinis Niliaci: De sacris Aegyptiorum notis, vuodelta 1574.
Kubrat

Kubratin monogrammi.
Kubrat oli bulgaarien päällikkö, joka kapinoi avaareja vastaan perustaen eri heimojen liitosta muodostuneen Suur-Bulgarian nykyisen Ukrainan alueella.
600-luvun alussa bulgaarit nousivat Konstantinopolin patriarkka Nikeforoksen mukaan avaarien kaania vastaan Kubratin johdolla. Kapina ajoittui pian avaarien tekemän epäonnistuneen hyökkäyksen jälkeen vuonna 626. Kapina palveli Bysantin valtakunnan sotilaallisia etuja ja Kubrat muodostikin läheiset diplomaattiset yhteydet keisari Herakleioksen kanssa. Avaarien kukistamisen jälkeen Kubrat perusti niin sanotun vanhan suur-Bulgarian alueelle, jonka useimmat tutkijat sijoittavat Krimin niemimaan pohjoispuolelle Dneprjoen molemmin puolin.
Kubratin muusta toiminnasta tiedetään vain hyvin vähän. Suhteillaan Bysantin valtakuntaan Kubrat ilmeisesti sai arvon patrikios (patriisi), joka käytännössä tarkoitti arvovaltaa ja mahdollisesti myös Bysantista saatua rahaa. Tätä tukee Dneprjoen varren alueelta tehdyt rahalöydökset, joissa on 500- ja 600-luvuilla hallinneiden keisarien lyöttämiä kolikoita. Löydöistä on myös päätelty, että rahan lähettäminen loppui ennen vuotta 630 Konstans II:n valtakaudella. Tuolloin muslimit olivat vallanneet monet Bysantin vauraimmista alueista ja valtakunta ei enää ehkä kyennyt tukemaan liittolaisiaan. Toisaalta samoihin aikoihin löydöksiä on tehty kasaarien hallitsemilta alueilta ja tarkoituksena on ehkä ollut muodostaa liitto vaikutusvaltaansa kasvattaneiden kasaarien kanssa bulgaarien kustannuksella. Nikeforoksen ja pyhittäjä Theofaneksen teosten mukaan Suur-Bulgarian valtio hajosi Kubratin kuollessa hänen viiden poikansa johtamiin joukkoihin. Batbaian pysytteli Suur-Bulgarian vanhalla alueella ja Κotrag muutti lähistölle Dneprjoen toiselle puolelle. Neljäs poika muutti Pannoniaan ja liittoutui avaarien kanssa viidennen muuttaessa vastaavasti Pentapolikseen Ravennaan liittoutuen Bysantin valtakunnan kanssa. Asparuh, kolmas Kubratin pojista, muutti johtamansa joukot puolestaan Tonavan suulle ja perusti ensimmäisen Bulgarian valtakunnan hänen voitettuaan Bysantin valtakunnan joukot vuonna 680 tai 681.