stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Bodyguard
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Kevin Costner  | … |  Frank Farmer   |
|  Whitney Houston  | … |  Rachel Marron   |
|  Gary Kemp  | … |  Sy Spector   |
|  Bill Cobbs  | … |  Devaney   |
|  Ralph Waite  | … |  Herb Farmer   |
|  Tomas Arana  | … |  Portman   |
|  Michele Lamar Richards  | … |  Nicki   |
|  Mike Starr  | … |  Tony   |
|  Christopher Birt  | … |  Henry   |
|  DeVaughn Nixon  | … |  Fletcher   |
Soundtrack

Elokuvan soundtrack The Bodyguard myi maailmanlaajuisesti yli 45 miljoonaa kappaletta, joten se on maailman myydyin soundtrack. Elokuva muistettaneen parhaiten Whitney Houstonin tulkitsemasta kappaleesta ”I Will Always Love You”.
Vastaanotto

Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano kirjoitti elokuvan tarjoavan varman päälle tehtyä, sliipattua jännitystä ja antoi elokuvalle kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Tontti

Tontti on sitovan tonttijaon mukaisesti muodostettu kiinteistö, joka on merkitty tonttina kiinteistörekisteriin. Uusia tontteja muodostuu pääsääntöisesti lohkomistoimitusten yhteydessä. Tontin kiinteistötunnus muodostuu kunnan, kaupunginosan, korttelin ja tontin numeroista.
Puhekielessä sanaa käytetään myös hieman laajemmin kuvaamaan talon ympärillä olevaa maa-aluetta ja yleensäkin kaikkia rakennuspaikkoja sen muodostamisesta tai sijainnista riippumatta kuten esimerkiksi ilmaisussa "tyhjä tontti".
Tontti kaavoituksessa

Kaavoituksessa maa-alue jaetaan asemakaavassa erilaisiin tontteihin eri tarkoitusta varten esimerkiksi asumiseen, teollisuuden tai julkisten rakennusten käyttöön. Ranta-asemakaavassa, joka on rantarakentamista koskeva osayleiskaava, osoitetaan rakentamiseen sopivia tontteja ranta-alueilla.
Tontille määrätään rajat, mistä määräytyy niiden pinta-ala. Tonteille myönnetään ehtojen täyttyessä rakennusoikeus, joka määrää rakentamisen tehokkuusluvun, sen, kuinka paljon tontille saa rakentaa. Tämä mitataan kerrosalana neliömetreinä ja se on osuus tontin kokonaispinta-alasta. Tontin rakennusoikeuteen liittyy myös muita määräyksiä, kuten kerrosten lukumäärä tai kattokaltevuudet.
Rakennuslupakäsittelyssä tontista piirretään asemapiirros, jossa käy ilmi tonttia koskevat määräykset ja tontin rajanaapurit. Asemapiirroksessa ilmaistaan myös monia muita rakennuslain edellyttämiä tietoja. Juridisesti asemapiirros on rakennuslupapiirustuksista tärkeimpiä.
Tontille tehdään liittymiä erilaisiin yhteisiin verkostoihin, kuten tonttitie, sähköliittymä, vesi- ja viemäriliittymiä. Tonttien välille voidaan määritellä yhteisiä alueita esimerkiksi teiden tai muiden väylien tai yhteiseen käyttöön tarkoitettuja alueita varten.
Maan arvo

Tuotannontekijöistä maa ja luonnonvarat ovat sellaisia, joita ei voida tuottaa lisää. Lisäksi niille on ominaista paikkasidonnaisuus. Maa tuottaa taloudellisessa käytössä palveluvirran, jota voidaan myydä. Myyjä saa sitä vastaan tulovirran. Jos maanomistaja vuokraa maan, antaa hän vuokralaiselle oikeuden palveluvirtaan ja perii korvaukseksi maanvuokraa.
Maanomistaja voi vuokraamisen vaihtoehtona luopua maastaan uuden omistajan hyväksi kertamaksua vastaan. Maan myynnissä maasta maksetaan normaalisti markkina-arvo, joka määräytyy sen mukaan mitä maasta saisi markkinavuokraa. Maanvuokran määräytymisestä puolestaan esitti klassisen teoriansa David Ricardo 1800-luvun alussa.
Oletetaan, että maan taloudellinen hyödyntäminen n vuoden kuluessa tuottaa B:n suuruisen vuositulon, mutta siihen liittyy C:n suuruinen vuosikustannus. Tällöin kyseisen maan markkinavuokra on R = B - C ja markkina-arvo voidaan laskea nykyarvon (engl. present value, PV) lausekkeella r:n ollessa vaihtoehtoisten sijoituskohteiden tuotto (esim. korkotaso):
Jos voidaan olettaa nettotulovirran jatkuvan samansuuruisena loputtomasti, nykyarvon yhtälöksi saadaan yksinkertaisesti
Kaupungissa maan arvoon vaikuttaa ratkaisevasti saavutettavuus ja etenkin etäisyys, matka-ajassa mitattuna, keskustasta. Jos muut tekijät eivät vaikuttaisi maan arvoon, markkinavuokraksi tulisi maasta saatava nettotulo vähennettynä sijainnin saavuttamisen kustannuksilla (ml. rahalliset ja aikakustannukset). Jos yritykset voivat sopeuttaa tuotantoaan siten että korvaavat maata sen kallistuessa muilla tuotannontekijöillä, muodostuu maanvuokran jakaumasta keskustaetäisyyden suhteen konveksi (ylöspäin kaartuva) lineaarisen sijaan. Tällöin nimittäin lähellä keskustaa sijaitsevat yritykset tarvitsevat vähemmän maata, koska ne voivat korvata osan kallista keskustatonttia muilla tuotannontekijöillä, ja tarvitessaan maata vähemmän ovat kykeneviä maksamaan siitä korkeamman neliöhinnan kuin mitä muuten olisivat.
Bodleian Library

| Bodleian Library |
| --- | --- |
 Näkymä vanhan kirjastorakennuksen sisäpihalta.
Sijainti:  Oxford, Englanti
Koordinaatit:  51°45′15″N, 1°15′15″W
Perustettu:  1602
Vapaakappaleoikeus:  Yhdistynyt kuningaskunta, Irlanti
Johtaja:  Richard Ovenden (2014–)
Kotisivut
Kirjaston sisäänkäynti Catte Streetin varrella. Portti johtaa Schools Quadranglen sisäpihalle. Oviin on veistetty useiden yliopiston collegejen vaakunoita.
Thomas Bodley, kirjaston perustaja.
Alun perin Radcliffe Science Librarya varten 1700-luvulla rakennettu Radcliffe Camera.
Bodleian Library on englantilaisen Oxfordin yliopiston pääkirjasto. Oxfordin keskustassa sijaitseva kirjasto on yksi Euroopan vanhimmista ja Yhdistyneen kuningaskunnan toiseksi suurin British Libraryn jälkeen. Bodleian Libraryllä on lakisääteinen vapaakappaleoikeus sekä Yhdistyneessä kuningaskunnassa että Irlannin tasavallassa julkaistuihin teoksiin.
Historia > Oxfordin ensimmäiset kirjastot

Oxfordin yliopiston ensimmäisen collegeista riippumattoman kirjaston perusti 1300-luvulla Worcesterin piispa Thomas Cobham. Se toimi University Church of St Mary the Virginin yhteyteen kuuluvan Old Congregation Housen yläkertahuoneessa. Kun kuningas Henrik V:n nuorin veli Humphrey lahjoitti vuosina 1439–1444 kirjastolle liki 300 käsikirjoitusta, kirjaston aiempi huone osoittautui liian pieneksi – varsinkin Humphreyn annettua ymmärtää, että hän oli aikeissa lahjoittaa kirjastolle vielä loputkin kirjansa. Niinpä rakenteilla olleeseen Divinity Schooliin päätettiin lisätä toinen kerros kirjastoa varten. Humphrey kuitenkin kuoli vuonna 1447 pahasti velkaantuneena ja uuden kirjastohuoneen valmistuminen lykkääntyi, kunnes Lontoon piispa Thomas Kempe lahjoitti tarkoitukseen tuhat markkaa. Duke Humfrey’s Libraryksi nimetty kirjastohuone valmistui 1489, ja sillä nimellä se tunnetaan yhä.
Uusi kirjasto pysyi toiminnassa kuitenkin vain kuutisenkymmentä vuotta. 1500-luvulla rikkaimmat colleget alkoivat hankkia omia kokoelmiaan, kun taas yliopisto itse köyhtyi niin, ettei sillä ollut varaa tilojen ja henkilökunnan ylläpitämiseen. Samaan aikaan tarjolle tulleet painetut kirjat saivat kirjaston käsikirjoituskokoelmat vaikuttamaan vanhanaikaisilta ja näennäisen tarpeettomilta. Todennäköisesti kirjaston lopullinen rappio koitui reformaation myötä, kun Edvard IV:n kätyrit tyhjensivät Oxfordin kirjastot kiistanalaisia aiheita käsitelleistä teoksista vuonna 1550. Joka tapauksessa 1550-luvun puolivälissä kirjaston hyllytkin myytiin Christ Churchille.
Historia > Bodleian Libraryn perustaminen

23. helmikuuta 1598 Thomas Bodley, entinen Merton Collegen tutkija ja Elisabet I:n Alankomaiden-lähettiläs, kirjoitti yliopiston rehtorille ja tarjoutui ottamaan kirjaston kehityksen vastuulleen. Hän lupasi kalustaa tyhjäksi jääneen kirjastohuoneen uudelleen, hankkia kirjalahjoituksia ja ylläpitää kirjastoa vuosittaisilla tuilla. Tarjous otettiin välittömästi vastaan. Taloudellisesti Bodleyn avokätisyys perustui varallisuuteen, jonka hän oli saanut naimalla rikkaan kauppiaan lesken muutamia vuosia aiemmin. Kuningattaren hovissa sekä lähettiläänä Alankomaissa hän oli kerännyt useita vaikutusvaltaisia ystäviä, jotka tulivat tarpeeseen raha- ja kirjalahjoituksia kerättäessä. Kirjaston viralliset avajaiset pidettiin 8. marraskuuta 1602. Alkuun se tunnettiin yksinkertaisesti nimellä ”Public Library”, mutta pian se sai latinankielisen nimen Bibliotheca Bodleiana, joka kääntyi Bodleian Libraryksi.
Vuosien 1600–1605 välillä Bodley keräsi lahjoittajilta yhteensä 1 700 puntaa, joiden turvin hän saattoi solmia hankintasopimukset kahden Lontoon merkittävimmän kirjakauppiaan, John Nortonin ja John Billin kanssa. Kirjastonhoitaja Thomas Jamesin ylläpitämien tilastojen mukaan kokoelmassa oli vuonna 1605 yhteensä noin 5 600 kirjaa, ja ensimmäisinä vuosina määrä kasvoi noin 270 niteellä vuodessa. Vuoden 1613 alkupuolella kirjoja oli jo likimain 7 000. Bodley hankki kirjastoon jopa kiinalaisia kirjoja, vaikka kukaan Oxfordissa ei niitä osannutkaan lukea. Hän oli vakuuttunut, että ajan saatossa erikoisemmillakin kielillä kirjoitetut kirjat saattaisivat tulla yliopiston oppineiden tarpeeseen.
Bodleian Libraryn ensimmäistä laajennusosaa, Arts Endiä, alettiin rakentaa heinäkuussa 1610 ja se valmistui syksyksi 1612. Testamentissaan 28. tammikuuta 1613 kuollut Bodley määräsi perintönsä käytettäväksi kirjastoasian edistämiseen. Silloisen kirjaston itäpuolella sijainneiden huonokuntoisten rakennusten tilalle hän ehdotti rakennettavaksi uuden yliopistorakennuksen, joka tarjoaisi opetustiloja mutta jonka kolmas kerros olisi varattu kirjaston käyttöön. Tämän Schools Quadranglen peruskivi muurattiin maaliskuun lopussa Bodleyn hautajaisia seuranneena päivänä. Vaikka Bodley toimi aloitteen tekijänä, suurin osa rahoituksesta kerättiin lainoin ja lahjoitusvaroin. Kolmanteen kerrokseen tuli kirjaston tilojen ohella myös Englannin ensimmäinen julkinen museotila ja taidegalleria. Schools Quadrangle valmistui vuonna 1624. Vanhan Bodleian Libraryn viimeinen laajennusosa pystytettiin Duke Humfrey’s Libraryn ja Divination Schoolin länsipäätyyn vuosina 1634–1637. Sinne varastoitiin lakimies John Seldenin lahjoittamat 8 000 kirjaa, minkä vuoksi se nimettiin Selden Endiksi.
Historia > 1600-luvulta 2000-luvulle

Kirjasto tarvitsi kasvavine kokoelmineen aika ajoin lisää tilaa, mutta ensin sitä saatiin ottamalla Schools Quadranglen opetus- tai muissa käytöissä olleita tiloja kirjaston haltuun. Vasta 1800-luvulla tultiin tilanteeseen, jossa Bodleain Libraryn oli laajennuttava vanhojen rakennustensa ulkopuolelle. Vuonna 1860 se sai käyttöönsä 1700-luvulla rakennetun Radcliffe Cameran Schools Quadranglen eteläpuoliselta aukiolta. Sen alle rakennettiin maanalaisia varastotiloja 1909–1912. 1900-luvulla Bodleain Libraryn hallinnan alle liitettiin muutamia muita Oxfordin kirjastoja, kuten Radcliffe Science Library 1927, Rhodes Housen kirjasto 1929 ja Indian Instituten kirjasto 1927. Tämäkin helpotti osaltaan Bodleianin tilantarvetta, kun kokoelmia voitiin keskittää muuallekin. 1930-luvulla Broad Streetin pohjoispuolelle rakennettiin Giles Gilbert Scottin suunnittelema uusi kirjastorakennus, New Bodleian Library. Se valmistui vuonna 1940, mutta otettiin toisen maailmansodan vuoksi käyttöön vasta vuonna 1946. Vuonna 1975 Nuneham Courtenayhyn keskustan itäpuolelle valmistui varastokirjasto.
2010-luvulla New Bodleian Librarylle tehtiin 80 miljoonan punnan remontti ja se uudelleennimettiin Weston Libraryksi remontointirahaa lahjoittaneen Garfield Westonin säätiön mukaan. Vuodesta 2011 suljettuna ollut rakennus avautui tutkijoille syyskuussa 2014. Yleisölle sen on tarkoitus aueta maaliskuussa 2015.
Hallinto

Bodleian Library on vain osa Oxfordin yliopiston kirjastopalveluja. Vuonna 2010 Oxford University Library Services vaihtoi nimensä muotoon Bodleian Libraries hyödyntääkseen Bodleian-nimen tunnettuutta laajemmin.
Bodleianin kirjastonjohtajan virallinen titteli on Sir Thomas Bodley’s Librarian, lyhyemmin Bodley’s Librarian. Heistä ensimmäinen oli Bodleyn palkkaama Thomas James, joka toimi tehtävässä vuoteen 1620. Kaikki johtajat olivat pappisvihkimyksen saaneita, kunnes tehtävään valittiin vuonna 1882 maallikko, kirjastonhoitaja Edward W. B. Nicholson. Bodleian Libraryn nykyinen johtaja on Richard Ovenden. Hänen edeltäjänsä Sarah Thomas oli ensimmäinen naispuolinen johtaja kirjaston yli 400-vuotisessa historiassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Bodleian Library Wikimedia Commonsissa
Bodleian Libraryn kotisivut (englanniksi)
Harmaaotsatimali

| Harmaaotsatimali |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Silmälläpidettävä  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Timalit Timaliidae
Suku::  Lymytimalit Stachyris
Laji::  leucotis
Kaksiosainen nimi
 Stachyris leucotis  (Strickland, 1848) 
Katso myös
   Harmaaotsatimali Wikispeciesissä   Harmaaotsatimali Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Harmaaotsatimali, aikaisemmalta nimeltään juovatiaistimali (Stachyris leucotis) on Kaakkois-Aasiassa tavattava timaleihin kuuluva varpuslintu.
Ulkonäkö ja koko

Kooltaan harmaaotsatimali on 14–15 senttiä. Aikuinen harmaaotsatimali on selästään punaruskea ja päästään musta. Päässä on valkoinen silmäkulmajuova ja silmien takana on vaaleampi harmaa alue. Vatsa on väritykseltään linnulla harmaa. Nuori harmaaotsatimali on väriltään aikuista vaaleampi ja vatsastaan tumman ruskea.
Levinneisyys ja elinympäristö

Harmaaotsatimalia tavataan Thaimaasta, Malesiasta, Bruneista sekä Indonesiasta Kalimantanista ja Sumatralta. Lajin elinympäristöä ovat ainavihannat metsät ja lajia tavataan myös hakatuissa metsissä. Erityisesti lajia tavataan kukkuloilta ja vuorten rinteiden metsistä. Vaikka lintu pystyy elämään myös hakatuissa metsissä, on sopivien elinympäristöjen määrän väheneminen laajamittaisten hakkuiden vuoksi uhka harmaaotsatimalikannalle. Harmaaotsatimalien elinympäristöt sijaitsevat yleensä alle 1 000 metrin korkeudella merenpinnasta.
Harmaahuppuattila

| Harmaahuppuattila |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Tyrannit Tyrannidae
Suku::  Attilat Attila
Laji::  rufus
Kaksiosainen nimi
 Attila rufus  (Vieillot, 1819) 
Alalajit
 A. r. hellmayri  A. r. rufus 
Katso myös
   Harmaahuppuattila Wikispeciesissä   Harmaahuppuattila Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Harmaahuppuattila (Attila rufus) on Etelä-Amerikassa tavattava tyranneihin kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö

Kooltaan harmaahuppuattila on noin 21 cm. Selästään ja siivistään laji on väritykseltään oranssinruskea. Pää on väriltään harmaa ja nokka vaaleanpunainen. Alalajilla A. r. hellmayri on valkoista väriä ainoastaan leuassa, kun taas nimialalajilla myös kurkku on valkoinen ja harmaaviiruinen. Vatsa harmaahuppuattilalla on väriltään kellertävän ruskea.
Levinneisyys ja elinympäristö

Harmaahuppuattila on endeeminen Brasilian lintu. Lintua tavataan Atlantin rannikon sademetsistä ja metsien reunamailta Bahian osavaltiosta etelään Rio Grande do Sulin osavaltioon. Laji liikkuu yleensä pareittain latvuskerrosten alaosissa. Harmaahuppuattilan elinympäristöt ovat yleensä alle 1 500 metrin korkeudella merenpinnasta.
Harmaaselkämonhiitta

| Harmaaselkämonhiitta |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Tyrannit Tyrannidae
Suku::  Monhiitat Xolmis
Laji::  cinereus
Kaksiosainen nimi
 Xolmis cinereus  (Vieillot, 1816) 
Alalajit
 X. c. cinereus  X. c. pepoaza 
Katso myös
   Harmaaselkämonhiitta Wikispeciesissä   Harmaaselkämonhiitta Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Harmaaselkämonhiitta (Xolmis cinereus) on Etelä-Amerikassa tavattava tyranneihin kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö

Kooltaan harmaaselkämonhiitta on 21–23 cm. Päälaeltaan ja selästään laji on väritykseltään harmaa. Siivet ovat tummemmat ja lennossa niissä näkyy valkoinen V-muotoinen kuvio. Silmän iiris on linnulla kirkkaan punainen ja pään sivuilla on kaksi valkoista ja yksi musta raita. Harmaaselkämonhiitan kurkku on väriltään valkoinen, rinta tuhkanharmaa ja vatsa valkoinen. Lajin pyrstö on leveä ja höyhenet ovat mustia ja valkokärkisiä.
Levinneisyys ja elinympäristö

Harmaaselkämonhiittaa tavataan Perun kaakkoisosista, Pohjois-Boliviasta, Brasilian koillisosista ja Pohjois-Argentiinasta. Lajin elinympäristöä ovat cerrado-kasvillisuuden alueet sekä puoliavoimet ruohomaat, joilla kasvaa pensaikkoa ja yksittäisiä puita. Harmaaselkämonhiitan elinympäristöt sijaitsevat yleensä alle 1 200 metrin korkeudella merenpinnasta.
Ravintonaan harmaaselkämonhiitta käyttää hyönteisiä. Se hyökkää maassa olevien hyönteisten kimppuun pensaan tai puun oksilta. Toisinaan se pyydystää ruokaa myös ilmasta tai juoksee maassa. Lajin pesä voi sijaita puun oksalla tai rakennuksissa. Vanhemmat ruokkivat poikasiaan hyönteisillä, hämähäkeillä ja toisinaan myös pienillä käärmeillä.
Harmaaposkinunna

| Harmaaposkinunna |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Tikkalinnut Piciformes
Heimo::  Laiskurit Bucconidae
Suku::  Pikkununnat Nonnula
Laji::  frontalis
Kaksiosainen nimi
 Nonnula frontalis  (P. L. Sclater, 1854) 
Alalajit
 N. f. frontalis  N. f. pallescens  N. f. stulta 
Katso myös
   Harmaaposkinunna Wikispeciesissä   Harmaaposkinunna Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Harmaaposkinunna (Nonnula frontalis) on laiskureihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Keski- ja Etelä-Amerikasta. Toisinaan sen katsottaan kuuluvan samaan lajiin rusolakkinunnan (Nonnula ruficapilla) kanssa.
Koko ja ulkonäkö

Harmaaposkinunna voi kasvaa 24–25 cm pitkäksi. Sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Harmaaposkinunnan päälaki, kurkku ja rinta ovat väriltään punaruskeat. Lajin silmien ympärystä ja posket ovat harmaat ja selkä ja siivet ovat ruskeat. Vatsa vaalenee alaperää kohden kellertävästä valkoiseksi. Linnun nokka on pitkähkö, hieman alaspäin kaartuva ja väriltään siniharmaa.
Levinneisyys ja elinympäristö

Harmaaposkinunna levinneisyysalue ulottuu Panamasta Kolumbian pohjoisosaan. Sen elinympäristöä ovat kosteat metsät, metsien reuna-alueet ja tiheiköt. Laji liikkuu usein yksittäin, mutta voi liittyä sekaparviksi muurien kanssa. Harmaaposkinunna syö hyönteisiä, niiden toukkia ja hämähäkkejä. Linnun pesimäkausi kestää helmikuulta heinäkuulle.
Harsböle

Harsbölen sijainti Lapinjärvellä
Harsböle on kylä Lapinjärven kunnassa. Harsböle on Lapinjärven eteläisin kylä. Se rajoittuu pohjoisessa Lapinkylään, lännessä Pernajaan ja etelässä ja idässä Ruotsinpyhtääseen. Harsbölen nimi viittaa joko lautamieheen Jåp Hardiin tai lautamies Olef Hardiin, böle-pääte tarkoittaa asuinpaikkaa. Harsbölessä oli vuoden 2006 lopussa 49 asukasta ja se on näin Lapinjärven asukasmäärältään pienin kylä.
Werner von Blomberg

| Werner von Blomberg |
| --- | --- |
 Werner von Blomberg
Henkilötiedot
Syntynyt: 2. syyskuuta 1878  Stargard, Pommeri, Saksa
Kuollut: 14. maaliskuuta 1946 (67 vuotta)  Nürnberg, miehitetty Saksa
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):   Saksan keisarikunta  Weimarin tasavalta  Natsi-Saksa
Palvelusvuodet:  1897–1938
Taistelut ja sodat:  Ensimmäinen maailmansota  Toinen maailmansota
Sotilasarvo:  Sotamarsalkka
 Nimikirjoitus
Werner von Blomberg (2. syyskuuta 1878 Stargard, Pommeri, Saksa – 14. maaliskuuta 1946 Nürnberg, Baijeri, Saksa) oli saksalainen sotamarsalkka, Saksan asevoimien Wehrmachtin päällikkö ja sotaministeri 1933–1938. Natseille myötämielinen Blomberg nousi asevoimien päälliköksi heti kansallissosialistisen puolueen valtaantulon jälkeen. Hermann Göringin ja Heinrich Himmlerin juonittelujen myötä hänen arvonsa alkoi kuitenkin laskea. Blomberg erotettiin skandaalinkäryisissä tunnelmissa, kun natsijohtajat paljastivat hänen tuoreen aviovaimonsa kyseenalaisen menneisyyden.
Sotilasura

Blomberg liittyi armeijaan nuorena ja palveli 73. fusilieerirykmentissä. Hänet ylennettiin vänrikiksi vuonna 1897. Vuonna 1904 hän meni sotakorkeakouluun, josta valmistui 1907. Seuraavan vuoden huhtikuussa hänet siirrettiin pääesikuntaan. Alkuvuoden 1914 hän toimi komppanianpäällikkönä 130. jalkaväkirykmentissä, mutta ensimmäisen maailmansodan sytyttyä hänet siirrettiin 19. reservin divisioonan esikuntaan. Hän palveli sodan aikana myös XVIII reservin armeijakunnan ja 7. armeijan esikunnissa ja yleni majuriksi vuonna 1916 ja ansaitsi arvostetun Pour le Mérite -mitalin kesällä 1918. Kaksi hänen veljeään kuoli sodan aikana.
Hän pysyi 7. armeijan esikunnassa vielä sodan jälkeenkin, kunnes hänet lokakuussa 1919 siirrettiin sotaministeriöön neuvonantajaksi. Hänet ylennettiin everstiluutnantiksi 1920. Keväällä 1921 hän toimi 5. divisioonan esikunnassa, kunnes vuoden 1925 alusta kenraali Hans von Seeckt nimitti hänet armeijan koulutusosaston päälliköksi sotaministeriöön. Huhtikuussa 1927 hän siirtyi tasavallan puolustusvoimien Reichswehrin toimiston päälliköksi ja kenraaliadjutantiksi. Blomberg nousi kenraalikuntaan 1. huhtikuuta 1928, jolloin hänet ylennettiin kenraalimajuriksi. Näihin aikoihin hän kävi Neuvostoliitossa tutustumassa puna-armeijaan, jonka toimivuudesta hän sai myönteisen käsityksen. ”Ei paljon puuttunut, ettei minustakin tullut bolševikkia”, hän kirjoitti myöhemmin.
Blomberg toimi virassaan runsaat kaksi vuotta, mutta ajautui riitoihin vaikutusvaltaisen ja juonikkaan kenraali Kurt von Schleicherin kanssa. Lokakuussa 1929 hänet lähetettiin pääkaupungista Preussiin 1. divisioonan ja I sotilaspiirin komentajaksi.
Natsi-Saksan aikana

Natsit nousivat valtaan Saksassa 30. tammikuuta 1933. Blomberg tunnettiin Versailles’n rauhansopimusta vastaan kampanjoineen Adolf Hitlerin myötäilijänä ja ihailijana. Hän kuului siihen osaan upseeristosta, joka halusi rauhansopimuksen asettamat rajoitukset poistettavaksi, jolloin Saksan asevoimat saisivat kasvaa jälleen entisiin mittoihinsa. Ne kollegat, jotka eivät välittäneet natseista, kutsuivat Blombergia pilkkanimellä ”kumileijona”.
Blomberg sai ylennyksen täydeksi kenraaliksi natsien valtaannousun päivänä. Hänet nimitettiin myös puolustusministeriksi ja Wehrmachtin päälliköksi.
Natsi-Saksan aikana > Pitkien puukkojen yö

Joseph Goebbels, Heinrich Himmler, Hermann Göring ja muutama muu johtava natsi juonittelivat vuonna 1934 puolisotilaallisen järjestön Sturmabteilungin (SA) johtajaa Ernst Röhmiä vastaan. Sturmabteilung oli toiminut natsipuolueen nyrkkinä sen ”taistelun vuosina”, kun natsit olivat kamppailleet vallasta ja äänestäjistä kommunistien kanssa. Valtaannousun jälkeinen SA:n räjähdysmäinen kasvu oli taannut sen johtajalle lisää vaikutusvaltaa. Röhmin haaveena oli, että SA:sta tulisi natsi-Saksan asevoimien katto-organisaatio, jonka johtaja hänestä tulisi. Se tietenkin huolestutti upseeristoa, joka ei halunnut johtajakseen maineeltaan epäilyttävää öykkäriä. Werner von Blomberg yhtyi Röhmin vastaiseen rintamaan ja suositteli Hitlerille Röhmin ja SA:n rajoittamista. Kesällä 1934 Hitler määräsi Röhmin ja muut SA:n johtajat sekä entiset poliittiset vastustajansa teloitettavaksi niin sanottuna pitkien puukkojen yönä. Blomberg hyväksyi operaation ja puolusti Hitleriä arvostelijoita vastaan.