stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ihmisyyden tunnustajat

Ihmisyyden tunnustajat on Suomessa toimiva, vuonna 1978 perustettu uskonnollinen yhteisö, jonka taustalla ovat esoteeriset liikkeet.
Yhteisö asuu yhdessä. Aluksi yhteisö perustettiin Ahosenniemeen Pohjois-Savon Kaaville, mutta tilojen käytyä ahtaaksi se muutti elokuvaohjaaja Mikko Niskasen Käpykoloon Konginkankaalle. Vuodesta 1985 yhteisö on asunut ja toiminut Mänttä-Vilppulassa.
Yhteisö katsoo itse olevansa aatteellisesti ja uskonnollisesti sitoutumaton yhteisö, jonka jäsenet eivät kuulu mihinkään kirkkoon tai uskonnolliseen yhteisöön. Aatteellisesti Ihmisyyden tunnustajat voidaan lukea teosofiseen liikkeeseen kuuluviksi. Liikkeen aate pohjautuu ennen muuta kristosofiaan, suomalaisen Pekka Ervastin tulkinnalle teosofiasta. Sekä teosofisen liikkeen perustajaa H. P. Blavatskya että Pekka Ervastia pidetään liikkeessä suuressa arvossa.
Yhteisö julkaisee Väinämöinen-nimistä lehteä. Neljä kertaa vuodessa ilmestyvää lehteä on julkaistu vuodesta 1980.
Kirjallisuutta

Kuulavuori, Seppo: Ihmisyyden tunnustajien historiaa [Vilppula], Ihmisyyden tunnustajat, 2003. ISBN 952-9834-32-2
Aiheesta muualla

Liikkeen oma kotisivu
Ulpu Iivari

| Ulpu Iivari |
| --- | --- |
 Ulpu Iivari Kuusankoskella 1988.
Henkilötiedot
Syntynyt: 20. maaliskuuta 1948 (ikä 76) Salla
Poliitikko
Puolue:  SDP
Vaalipiiri:  Helsingin Kaupungin vaalipiiri
Puoliso:  Kari Tapani Tapiola (1969–1979)
Lapset:  1
Ulpu Marjatta Iivari (ent. Iivari-Tapiola, s. 20. maaliskuuta 1948 Salla) on suomalainen sosialidemokraattinen poliitikko ja toimittaja.
Iivari toimi Helsingin Sanomien kulttuuritoimittajana vuosina 1968−1971. Hän oli SDP:n lehdistösihteeri vuosina 1974−1976 ja Suomen Sosialidemokraatin kirjeenvaihtaja New Yorkissa vuosina 1976−1978. Vuosina 1978−1980 ja 1982−1987 Iivari oli eduskuntaryhmän sihteeri. Hän oli SDP:n puoluesihteeri (Suomen ensimmäisenä naispuoluesihteerinä) vuosina 1987−1991. Vuonna 1986 Iivari oli Suomen YK-valtuuskunnan jäsen. Hän oli presidentin valitsijamies vuoden 1988 presidentinvaaleissa.
Iivari toimi SDP:n kansanedustajana vaalikauden 1991–1995 ja siirtyi myöhemmin europarlamenttiin. Hän ei kuitenkaan tullut valituksi europarlamenttiin vuoden 2004 vaaleissa. Iivari oli Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen vuosina 1993−1996.
Iivari on työskennellyt viestintäkonsulttina ja valtiosihteerinä. Hän on myös ollut yksityisen vastaanottokeskusyrityksen Luona Oy:n hallituksen jäsenenä.
Ulpu Iivarin puoliso vuosina 1969−1979 oli toimittaja Kari  Tapiola. Heillä on vuonna 1970 syntynyt poika.
Julkaisut

Kansanvallan puolustajat. Sosialidemokraattinen eduskuntaryhmä 100 vuotta.  Helsinki:  Otava, 2007.  ISBN 978-951-1-21528-8
Hildén, Riitta & Iivari, Ulpu: Suuret ikäluokat luokkakuvassa. Mitä meistä tuli.  Helsinki:  Ajatus, 2008.  ISBN 978-951-20-7646-8
Lähikuvassa Ulf Sundqvist.  Helsinki:  Otava, 2009.  ISBN 978-951-1-23651-1
Pannulappuja ja sosialismia. Ajankuvia Demarinaisten 110-vuotiselta taipaleelta.  Helsinki:  Demarinaiset, 2010.  ISBN 978-952-5916-03-4
Aiheesta muualla

.aspx Ulpu Iivari Suomen kansanedustajat. Eduskunta.
Ulpu Iivari Euroopan parlamentin jäsenet. Euroopan parlamentti.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Erkki Liikanen | Sosialidemokraattisen puolueen puoluesihteeri 1987–1991 | Seuraaja: Markku Hyvärinen |
Suomen europarlamentaarikot
| n k   Suomalaiset Euroopan parlamentin jäsenet (1995–1996) |
| --- | --- |
ELDR:  Järvilahti  Pelttari  E. Rehn  O. Rehn  Ryynänen  Väyrynen 
PES:  Iivari  Myller  Paakkinen  Rönnholm 
EPP:  Jouppila  Laurila  Rusanen  Toivonen 
EUL/NGL:  Stenius-Kaukonen 
G:  Hautala 
| n k   Suomalaiset Euroopan parlamentin jäsenet (1999–2004) |
| --- | --- |
EPP–ED:  Kauppi  Korhola  Matikainen-Kallström  Suominen  Vatanen 
ELDR:  Pesälä  Pohjamo  Thors  Virrankoski  Väyrynen 
PES:  Iivari  Myller  Paasilinna 
G-EFA:  Aaltonen (2003–2004)  Hautala (1999–2004)  Wuori 
EUL/NGL:  Seppänen 
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  MEP-hakemisto  Eduskunta
Iljinsko-Podomskoje

| Iljinsko-Podomskoje (Ильинско-Подомское) |
| --- | --- |
 Arkangelin alue Venäjällä, alla kylän sijainti alueella
 Iljinsko-Podomskoje
 Koordinaatit: 61.116°N, 47.977°E 
Valtio:   Venäjä
Liittovaltiosubjekti:  Arkangelin alue
Kunnallispiiri:  Viledin piiri
Väkiluku (2010):  3 682
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK)
Postinumero:  165680 (Viledin piiri 165671- 165695)
Suuntanumero(t):  +7 81843
Rekisterikilpi:  29
 
 Viledin piirin sivusto 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Iljinsko-Podomskoje (ven. Ильи́нско-Подо́мское) on Viledin kunnallispiirin keskuksena toimiva kylä Venäjän Arkangelin alueen kaakkoisnurkassa. Kylä sijaitsee Vienanjoen eteläisen sivujoen Viledin oikeanpuoleisella eli itäisellä rannalla.
Lähin rautatieasema (Viled) sijaitsee samassa piirissä, maanteitse noin 40 kilometriä luoteeseen Iljinsko-Podomskojesta. Lähimmät kaupungit ovat länsiluoteessa sijaitsevat Korjažma (maanteitse noin 65 km) ja Kotlas (noin 95 km).
Iljinsko-Podomskojen kylässä asui vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 3 682 henkeä. Koko Viledin piirissä asukkaita oli 11 158.
Mukdenin taistelu

Mukdenin taistelu (奉天会戦 (Hōten kaisen)) oli Venäjän–Japanin sodan taistelu, joka käytiin 20. helmikuuta (J: 7. helmikuuta) – 10. maaliskuuta (J: 25. helmikuuta) 1905 Mukdenin kaupungin (nyk. Shenyang) eteläpuolella Mantšuriassa. Se oli suurimpia maataisteluita ennen ensimmäistä maailmansotaa. Venäjän keisarikunnan joukkoja komensi jalkaväenkenraali Aleksei Kuropatkin ja Japanin keisarikunnan  armeijoita johti sotamarsalkka Ōyama Iwao. Taisteluun osallistui yli puoli miljoonaa sotilasta. Taistelu päättyi saarrostusta pelänneiden venäläisten vetäytymiseen ja Japanin voittoon. Mukdenin taistelu oli Venäjän–Japanin sodan viimeinen suuri maataistelu.
Taustaa

Shahojoen taistelun jälkeen 5.–17. lokakuuta 1904 Venäjän keisarikunta ja Japanin keisarikunta ottivat yhteen Mukdenin eteläpuolella Sandepun (nyk. Shendanbaocun) kaupungin ympäristössä 25.–29. tammikuuta 1905. Sandepun taistelu päättyi ratkaisemattomana venäläisten vetäydyttyä. Port Arthurin (nyk. Lüshunkou) piirityksen (30. heinäkuuta 1904 – 2. tammikuuta 1905) voitokkaan kenraalin Nogi Maresuken johtama 3. Armeija oli siirtynyt asemiin Okun 2. Armeijan taakse.
Koko Japanin keisarikunnan taisteluvahvuus mukaan lukien kaikki mahdolliset reservit oli keskitetty Mukdeniin. Suuret tappiot ja Venäjän keisarillisen laivaston lähestyminen Japanin vesiä lisäsi marsalkka Oyamalle paineita saada voitto Venäjän armeijoista.
Joukot

| Armeijaryhmä | Armeija | Komentaja | Joukot |
| --- | --- | --- | --- |
| Venäläiset |  | Jalkaväenkenraali Aleksei Kuropatkin | 1. MantšA, 2. MantšA, 3. MantšA |
|  | 1. Mantšurian Armeija | Kenraali Nikolai Linevitš | I AK, II Siperialainen AK, III Siperialainen AK ja IV Siperialainen AK. |
|  | 2. Mantšurian Armeija | Ratsuväenkenraali Aleksandr von Kaulbars | I Siperialainen AK, Yhdistetty tark’ampuja AK, VIII AK ja Х AK |
|  | 3. Mantšurian Armeija | Ratsuväenkenraali Aleksandr von Bilderling | V Siperialainen AK ja VI Siperialainen AK ja XVII AK |

(MantšA = Mantšurian Armeija, AK = Armeijakunta)
| Armeijaryhmä | Armeija | Komentaja | Joukot |
| --- | --- | --- | --- |
| Japanilaiset |  | Sotamarsalkka Ōyama Iwao. | 1. A, 2. A, 3. A, 4. A ja 5. A |
|  | 1. Armeija | Kenraali Kuroki Tamemoto | 2. JvD, Kaarti ja 12. JvD |
|  | 2. Armeija | Armeijankenraali Oku Yasukata | 4. JvD, 5. JvD, 8. JvD ja 1. Ratsuväkiprikaati |
|  | 3. Armeija | Armeijankenraali Nogi Maresuke | 1. JvD, 7. JvD, 9. JvD ja 2. Ratsuväkiprikaati |
|  | 4. Armeija | Kenraaliluutnantti Nozu Michitsura | 6. JvD ja 10. JvD |
|  | 5. Armeija | Kenraali Kawamura Kageaki | 11. JvD ja yksi reservidivisioona |

(A = Armeija, JvD = Jalkaväkidivisioona)
Joukkojen sijoitukset > Venäläiset

Aleksei Kuropatkin oli sijoittanut kolme armeijaansa oli 150 km pituiselle linjalle puolustusryhmitykseen ja siinä ei ollut syvyyttä. Venäjän armeijoissa oli 330 000 miestä, 1 266 tykkiä ja 56 konekivääriä.
Venäläisistä katsottuna äärimmäisenä oikealla, tasamaalla oli Hunhe-joen maastossa ratsuväenkenraali Aleksandr von Kaulbarsin 2. Mantšurian Armeija. Rintaman pituus oli 25 km, miehiä 100 000, 439 tykkiä ja 24 konekivääriä. Keskellä Port Arthurin ja Mukdenin maan- ja rautatien molemmin puolin 20 km kaistaleella oli asemissa ratsuväenkenraali Aleksandr von Bilderlingin johtama 3. Mantšurian Armeija. Hänellä oli 68 000 miestä, 266 tykkiä ja 10 konekivääriä. Vuoristoa vasten oli sijoitettuna Nikolai Linevitšin 1. Mantšurian Armeijan 107 000 miestä, 370 tykkiä ja 22 konekivääriä. Tälle sivustalle oli myös koottu 2/3 venäläisten ratsuväestä komentajanaan kenraali Paul von Rennenkampf yhteensä noin 40 000 miestä ja 144 tykkiä.
Joukkojen sijoitukset > Japanilaiset

Sotamarsalkka Oyama oli ryhmittänyt Kurokin 1. Armeijan 60 000 miestä ja 170 tykkiä sekä Nozun 4. Armeijan 50 000 miestä ja 204 tykkiä Mukden–Port Arthur -maan- ja rautatien maastoon. Venäläisistä katsottuna äärimmäisenä oikealla Hunhe-joen maastossa oli Okun 2. Armeija 50 000 miestä ja 200 tykkiä. Nogin 3. Armeija 50 000 miestä ja 268 tykkiä oli pystynyt salassa keskittymään 2. A:n taakse piiloon. Uudelleen muodostettu Kageakin 5. Armeija oli venäläisten vasemmalla sivustalla. Kageakin armeijassa oli vain yksi eli 11. divisioona ja se ei ollut täysivahvuinen, miehiä vain 30 000 miestä ja 84 tykkiä.
Näiden lisäksi Oyamalla oli henkilökohtaisena reservinä 3. jalkaväkidivisioona ja kolmas reserviprikaatia. Japanilaisilla oli kaikkiaan 270 000 miestä, 1 062 tykkiä ja 200 konekivääriä.
Taistelun kulku

Kuropatkin oli vakuuttunut, että japanilaisten päähyökkäyssuunta olisi hänen vasemmalta sivustastaan vuoristoalueelta. Japanilaiset olivat tehokkaita juuri tällaisessa maastossa ja alueella olevat aikaisemman 3. Armeijan veteraanit 11. divisioonasta vahvistivat hänen näkemystään. Huhuja liikkui myös Mongolian suunnalta rautateitse tapahtuvasta hyökkäyksestä.
Oyaman suunnitelmana oli ympäröidä Mukden kuunsirpin muotoisesti ja siten katkaista venäläisten pakotie. Oyama oli aikanaan itse todistamassa saksalaisten Sedanin taistelun voittoa 1870 ja se mielessä hän teki suunnitelmansa.
Oyaman ohjeiden mukaisesti kaupunkitaistelua Mukdenissa tuli välttää. Koko sodan ajan japanilaiset välttivät tarkkaan kiinalaisten siviiliuhreja ja halusivat pitää väestön puolellaan. Tämä politiikka poikkesi vahvasti edellisestä Kiinan–Japanin sodasta.
Taistelun kulku > Taistelun alku (20. helmikuuta)

Japanin 5. Armeija hyökkäsi venäläisten vasempaan sivustaan ja sitä tuki Kurokin 1. Armeijan yksiköt. Kuropatkin vahvisti sivustaansa omilla reserveillään. Tilanne rauhoittui rintamalohkolla.
Helmikuun 27. päivänä Japanin 1. A, 2. A ja 4. A hyökkäsivät eteenpäin omilla rintamalohkoillaan. Nogin 3. A aloitti samalla laajan sivustakierroksen, tarkoituksenaan hyökätä Mukdeniin luoteesta, Sinmintinin teiden suunnasta.
Taistelun kulku > Saartaminen (1. maaliskuuta)

Japanilaisilla oli aloite käsissään ja he aloittivat venäläisjoukkojen saartamisen, huolimatta siitä että heidän keskustansa ei ollutkaan päässyt etenemään tarpeeksi nopeasti ja pitkälle. Kuropatkin ei pitänyt Nogin sivustahyökkäystä vaarallisena lähettäen vain vähäistä tukea.
Vasta 2. maaliskuuta illalla Kuropatkinille selvisi, että koko venäjän maavoimia uhkaa romahtaminen oikealta sivustalta. Kenraali Kuropatkin antoi käskyn siirtää vasemmalta sivustaltaan joukkoja vahvistaakseen Kaulbarsin 2. Mantšurian Armeijaa. Joukkojen siirtämisen koordinointi epäonnistui kuitenkin ja 1. sekä 3. Mantšurian Armeijan alueella oli täysi kaaos. Von Kaulbarsin piti myös hyökätä mutta ei pystynyt siihen.
Taistelun kulku > Venäjän armeijat vetäytyvät (6. maaliskuuta)

Kuropatkin lyhentää puolustuslinjaansa ja vetää joukot Hunhe-joen taakse.
Oyama sai oman Sedaninsa ja hän antoi kaikille armeijoilleen hyökkäyskäskyn. Kurokin 1. armeija murtautui edessään olevan Nikolai Linevitšin ja von Bilderlingin armeijoiden välissä olevan aukon läpi. Onni oli japanilaisten puolella, sää lauhtui mutta Hunhe-joki pysyi jäätyneenä ja siitä ei tullut estettä japanilaisten hyökkäykselle. Kuropatkinin joukot uhkasivat jäädä mottiin ja hän antoi käskyn pohjoiseen vetäytymisestä 9. maaliskuuta.
Venäläisten vetäytyminen muodostui silmittömäksi paoksi, jossa aseita ja haavoittuneita jätettiin jälkeen. Japanilaiset olivat kuitenkin liian väsyneitä täysimittaiseen takaa-ajoon. Perjantaina 10. maaliskuuta japanilaiset miehittivät Mukdenin.
Mukdenin taistelun jälkeen ei Venäjän ja Japanin välillä tapahtunut enää mitään suurempia maataisteluita.
Mannerheim Mukdenissa

Carl Gustaf Emil Mannerheim suoritti 18.–26. helmikuuta 1905 pitkän tiedusteluretken Sinmintinin kautta kohti Mongolian rajaa etsien viittauksia japanilaisten sivustasotatoimista. Viitteitä Mannerheimin osallistumisesta retkeen eversti Jakov Gillenschmidtin ryhmän mukana on hänen päiväkirjassaan. Retkikunta onnistui vain vahingoittamaan rautatiesiltaa räjähteiden puutteiden vuoksi. Silta oli kuusi kilometriä Haichenasta pohjoiseen. Retkikunta palasi Sinmintinin kautta matkattuaan 400 km viidessä päivässä.
Torstaina 2. maaliskuuta 1905 Mannerheim ilmoittautui eskadroonineen XVII armeijakunnan komentajalle, kenraaliluutnantti Andrei Selivanoville ja seuraavana päivänä hän majoittui Huangutenin kylään (nyk. luultavasti Hongqicun, N41.841368° E123.299975°).
Lauantaina 4. maaliskuuta 1905 Mannerheim joutui kovaan tulitaisteluun Tintšientunin (nyk. Xing Shencun, N41.821255° E123.238188°) kylän lähistöllä, jossa hänen hevosensa Talisman kaatui. Maanantaina 6. maaliskuuta Mannerheim majoittui Sinmintinin tien varrella olevaan Tsuanwantsen (nyk. Xinfagzi, N41.857016° E123.250528°) kylään ja joutui keskelle japanilaisten voimakasta hyökkäystä. Tiistaina 7. maaliskuuta majapaikkana oli Huantšitelin kylä (sijainti tuntematon). Kuropatkinin päätettyä luopua Mukdenista Mannerheim pääsi perjantaina 10. maaliskuuta vihdoin sairaalajunaan parantamaan yli 40 asteen kuumettaan.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Taistelun kulku animoituna (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Venäläisten yksiköt Mukdenin taistelussa (Arkistoitu – Internet Archive)
Mannerheim lähdössä Kaukoitään (englanniksi)
englanninkielinen selvitys Sandepun ja Mukdenin taisteluista
Mukdenin taistelun kartta
Mannerheimin taistelukenttä Mukdenissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Battle of Mukden
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: ru:Мукденское сражение
Aleksei Kuropatkin
Ōyama Iwao
52. Nezhinskin rakuunarykmentin everstiluutnantti Mannerheim.
Käännös suomeksi
Käännös suomeksi
Musta Hirvi

Musta Hirvi (Black Elk) (vas.) ja Hirvi (Elk) kuvattuna Lontoossa 1887.
Musta Hirvi, Black Elk, Heȟáka Sápa, (1863 – 19. elokuuta 1950) oli oglala–lakota-heimoon kuulunut tietäjä. Hän toimi parantajana useiden vuosien ajan.
Musta Hirvi osallistui nuorena kuuluisaan Little Big Hornin taisteluun. Vuonna 1890 hän oli osallisena henkitanssiuskonnon seurauksena tapahtuneessa Wounded Kneen verilöylyssä, jossa Yhdysvaltain armeija surmasi yli 250 lakotaa. Hän matkusti Eurooppaan 1880-luvun puolivälissä etsimään ulospääsyä kansansa ahdinkoon. Palattuaan kotiin hän näki kurjuuden vain lisääntyneen. Wounded Kneen taistelun jälkeen lakotat oli pakotettu reservaatteihin ja kansa näki nälkää.
Musta Hirvi kääntyi kristinuskoon ja alkoi opettaa uutta uskonta heimolaisilleen. Hän kiersi saarnaamassa myös muiden kansojen parissa.
Elämänsä loppupuolella Musta Hirvi palasi oman uskontonsa pariin. Hän kertoi elämästään, 9-vuotiaana näkemästään suuresta näystä ja lakotojen uskomuksista John G. Neihardtille ja Joseph Epes Brownille.
Aiheesta muualla

Black Elk Speaks online (1529KB) (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Kreikka  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Ikivihreä peli

Peli animaationa
Ikivihreä peli on kuuluisa shakkipeli, jonka Adolf Anderssen ja Jean Dufresne pelasivat Berliinissä vuonna 1852.
Anderssen oli aikansa parhaita shakinpelaajia, ja hänen voitettuaan vuoden 1851 Lontoon shakkiturnauksen häntä pidettiin yleisesti maailmanmestarina. Dufresne oli puolestaan tunnettu shakkikirjojen laatija, jota pidettiin pienempänä, mutta silti varteenotettavana mestarina.
Ikivihreä peli ei ollut virallisessa turnauksessa pelattu ottelu, kuten ei Anderssenin niin ikään voittama Kuolematon peli Lionel Kieseritzkyä vastaankaan.
Wilhelm Steinitz nimitti peliä myöhemmin ”ikivihreäksi Anderssenin laakeriseppeleessä”, mistä se sai nimensä.
Pelin kulku

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | a | b | c | d | e | f | g | h |  |
| 8 |  |  |  |  |  |  |  |  | 8 |
| 7 |  |  |  |  |  |  |  |  | 7 |
| 6 |  |  |  |  |  |  |  |  | 6 |
| 5 |  |  |  |  |  |  |  |  | 5 |
| 4 |  |  |  |  |  |  |  |  | 4 |
| 3 |  |  |  |  |  |  |  |  | 3 |
| 2 |  |  |  |  |  |  |  |  | 2 |
| 1 |  |  |  |  |  |  |  |  | 1 |
|  | a | b | c | d | e | f | g | h |  |
Asema siirron 7...d3?! jälkeen
Valkoisilla pelasi Anderssen, mustilla Dufresne. Peli eteni seuraavasti:
1. e4 e5 2. Rf3 Rc6 3. Lc4 Lc5 4. b4
4... Lxb4 5. c3 La5 6. d4exd4 7. 0-0 d3
8. Db3
8. ... Df6 9. e5 Dg6
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | a | b | c | d | e | f | g | h |  |
| 8 |  |  |  |  |  |  |  |  | 8 |
| 7 |  |  |  |  |  |  |  |  | 7 |
| 6 |  |  |  |  |  |  |  |  | 6 |
| 5 |  |  |  |  |  |  |  |  | 5 |
| 4 |  |  |  |  |  |  |  |  | 4 |
| 3 |  |  |  |  |  |  |  |  | 3 |
| 2 |  |  |  |  |  |  |  |  | 2 |
| 1 |  |  |  |  |  |  |  |  | 1 |
|  | a | b | c | d | e | f | g | h |  |
Asema siirron 10. Te1 jälkeen
10. Te1! Rge7 11. La3  b5?!
12. Dxb5 Tb8 13. Da4 Lb6
14. Rbd2 Lb7? 15. Re4 Df5 16. Lxd3 Dh5 17. Rf6+?
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | a | b | c | d | e | f | g | h |  |
| 8 |  |  |  |  |  |  |  |  | 8 |
| 7 |  |  |  |  |  |  |  |  | 7 |
| 6 |  |  |  |  |  |  |  |  | 6 |
| 5 |  |  |  |  |  |  |  |  | 5 |
| 4 |  |  |  |  |  |  |  |  | 4 |
| 3 |  |  |  |  |  |  |  |  | 3 |
| 2 |  |  |  |  |  |  |  |  | 2 |
| 1 |  |  |  |  |  |  |  |  | 1 |
|  | a | b | c | d | e | f | g | h |  |
Asema siirron 19. Dxf3 jälkeen
17...gxf6 18. exf6  Tg8 19. Tad1! Dxf3
20. Txe7+! Rxe7?
21. Dxd7+!! Kxd7 22. Lf5+
22. ... Ke8
23. Ld7+ Kf8
24. Lxe7# 1–0
Peli päättyi täten mattiin ja valkoisilla pelanneen Anderssenin voittoon.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | a | b | c | d | e | f | g | h |  |
| 8 |  |  |  |  |  |  |  |  | 8 |
| 7 |  |  |  |  |  |  |  |  | 7 |
| 6 |  |  |  |  |  |  |  |  | 6 |
| 5 |  |  |  |  |  |  |  |  | 5 |
| 4 |  |  |  |  |  |  |  |  | 4 |
| 3 |  |  |  |  |  |  |  |  | 3 |
| 2 |  |  |  |  |  |  |  |  | 2 |
| 1 |  |  |  |  |  |  |  |  | 1 |
|  | a | b | c | d | e | f | g | h |  |
Lopullinen asema siirron 24. Lxe7# jälkeen
Aiheesta muualla

Ikivihreä peli Chessgames.com-sivustolla (englanniksi)
Ikuinen shakki

Ikuinen shakki on tilanne shakissa, jossa toinen osapuoli voi tai pakottaa tasapelin shakkaamalla jatkuvasti, jolloin sama tilanne toistuu koko ajan. Ikuinen shakki on aseman toistumisen erikoistilanne. Shakatulla osapuolella saattaa olla mahdollisuus paeta shakkausta eri tavoin ja estää toistoon perustuva tasapeli, mutta 50 siirron sääntö tulee vastaan ja johtaa siis tasapeliin.
Usein ikuiseen shakkiin pyrkii se osapuoli, jolla on huonompi tilanne. Ikuinen shakki esiintyy usein kuningatarloppupeleissä, kun molemmilla on vain muutama tai ei ollenkaan sotilaita ja kuningas sekä kuningatar.
Esimerkki pelistä

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | a | b | c | d | e | f | g | h |  |
| 8 |  |  |  |  |  |  |  |  | 8 |
| 7 |  |  |  |  |  |  |  |  | 7 |
| 6 |  |  |  |  |  |  |  |  | 6 |
| 5 |  |  |  |  |  |  |  |  | 5 |
| 4 |  |  |  |  |  |  |  |  | 4 |
| 3 |  |  |  |  |  |  |  |  | 3 |
| 2 |  |  |  |  |  |  |  |  | 2 |
| 1 |  |  |  |  |  |  |  |  | 1 |
|  | a | b | c | d | e | f | g | h |  |
Musta on hävinnyt todella paljon materiaalia, mutta pakottaa tasapelin ikuisella shakilla.
Carl Hamppen ja Philipp Meitnerin välisessä pelissä (Wien 1872) sarja uhrauksia sai mustan saamaan pelistä kuvaajan mukaisen tasapelin. Kyseinen esimerkki on ehkä kuuluisin ja merkillisin esimerkki tasapelistä ikuisella shakilla.
16...Lb7+
17.Kb5 (17.Kxb7?? Kd7 18.Dg4+ Kd6 ja seuraa ...Thb8#)
17...La6+
18.Kc6 (18.Ka4?? Lc4 ja 19...b5#)
18...Lb7+ ½-½.
Aiheesta muualla

Ikuinen shakki (englanniksi)
Carl Hamppe vs Philipp Meitner (1872)
Ihmemies MacGyver

| Ihmemies MacGyver> MacGyver |
| --- | --- |

 Sarjan alkutunnus
Tyyli:  seikkailu toiminta
Kestoaika:  48 min
Luoja(t):  Lee David Zlotoff
Pääosissa:  Richard Dean Anderson Dana Elcar
Alkuperämaa:   Yhdysvallat
Alkuperäiskieli:  englanti
Verkko:   ABC  MTV3  Sub  TV5  Kutonen  FOX
Esitetty:  29. syyskuuta 1985 – 21. toukokuuta 1992
Tuotantokausia:  7
Jaksoja:  139 + 2 TV-elokuvaa   (Luettelo jaksoista)
Tuotanto
Vastaava(t) tuottaja(t):  Henry Winkler John Rich
Ohjaaja(t):  Jules Haggert
Säveltäjä(t):  Randy Edelman
Tuotantoyhtiö(t):  Henry Winkler-John Rich Productions Paramount Network Television
Aiheesta muualla
IMDb 
Ihmemies MacGyver (ensimmäisellä näytöskerralla Suomessa nimellä Ihmemies, engl. MacGyver) on 1980-luvulla suosioon noussut televisiosarja, jonka päähenkilöä Angus MacGyveria näyttelee Richard Dean Anderson. Sarjan ensimmäinen jakso Yhdysvalloissa esitettiin syyskuussa 1985 ja viimeinen toukokuussa 1992. Yksi jakso kesti noin 46 minuuttia. Sarjaa lähetettiin seitsemän kautta ja 139 jaksoa. Siitä tehtiin myös kaksi televisioelokuvaa vuonna 1994: Kadonnut aarre (Lost Treasure of Atlantis, toukokuu 1994) ja Tuomiopäivä (Trail to Doomsday, marraskuu 1994) Sarjan luoja on Lee David Zlotoff ja vastaavat tuottajat Robert Chartoff, Henry Winkler ja John Rich. MacGyverista on ollut suunnitteilla myös kokoillan elokuva, mutta projekti on edennyt hitaasti.
Sarjaa kuvattiin aluksi Kaliforniassa, minkä jälkeen sarjan kuvaukset siirrettiin Vancouveriin tuotantokausien 3–6 ajaksi.lähde? Lopuksi sarja palasi takaisin Kaliforniaan.
Sarja teki paluun televisioon Yhdysvalloissa syyskuussa 2016 nimellä Nuori MacGyver. Uuden CBS-televisiokanavalla esitettävän sarjan Angus MacGyveria näyttelee Lucas Till.