stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Funk (mediapalvelu)
Vastaanotto ja kritiikki

welt.de-sivustossa Christian Meier arvostelee sitä, että radiotiedoista saadut varat tukevat tätä sijoittamalla sisältöä yksityisille alustoille, kuten YouTube ja Instagram: YouTube ja Instagram: "He eivät ansaitse mainosrahoja Funk-videoilla [...], mutta lopulta he hyötyvät ammattilaiselta tuotettu sisältö ”. Tämä on ristiriidassa julkisen palvelun yleisradioyhtiöiden mandaatin kanssa tavoittaa sisältönsä myös nuorille ja nuorille aikuisille, minkä vuoksi "julkisen palvelun yleisradioyhtiöiden on mentävä sinne, missä tapahtuu mielipiteiden muodostuminen ja keskustelu sosiaalisesti tärkeistä aiheista", sanoi ohjelmapäällikkö Florian Hager. Haastattelu Der Standardin kanssa. Jüss Haucap, Düsseldorfin taloustieteen professori ja entinen monopolikomitean puheenjohtaja, tunnustaa "nuorten tarjouksen takana [...] ei tarvetta", koska "YouTubessa ja muualla on jo hyvin monenlaisia ​​tarjouksia". ZDF-TV-neuvoston "Internet" -ryhmän edustajana Leonhard Dobusch näkee myös kaupallisten kolmansien osapuolten alustojen käytön kriittisesti, mutta pitää funkin itsenäisenä alustana mallina tuleville julkisen palvelun yleisradioprojekteille: "Esimerkki nuorisopalvelusta" Funk "näyttää jo mikä potentiaali liittyy poikkeamiseen lähetysviittauksesta. Jatkuvalla kuljetinhihnalla luodaan siellä suhteellisen vähän resursseja, jännittäviä kokeiluja ja innovatiivisia muotoja.
Berliner Zeitung arvioi Funkin menestykseksi. Kanavien rahoittamisella maksurahalla on positiivinen vaikutus sisältöön. Tämä näkyy erityisesti maiLab- muodossa, joka ei koske pelkästään huomiota, vaan myös koulutusta.
Videotuottajille on olemassa myrskyjen ja levottomuuden vaara, josta voi tulla ongelma, jos heillä ei ole kokemusta sen käsittelemisestä. Funk tarjoaa siis “valmentajaverkoston”, joka auttaa käsittelemään vihaviestejä. Esimerkiksi katsojien massiivinen kritiikki ja levottomuus altistettiin Jäger & Sammler, jotka käsittelevät äärioikeistolaisia ​​aiheita, saivat Civis Online Media Award -palkinnon, mutta saivat kolme kertaa niin paljon hylkäämistä YouTubessa kuin hyväksynnän. Esimerkiksi Jäger&Sammler-edustaja Tarik Tesfu, joka on musta ja itsensä mukaan homo, feministinen ja rasisminvastainen, on tullut sosiaalisessa mediassa esitysnäytöksi muukalaisvihamielisille, rasistisille, homofobisille ja islamofobisille suuntauksille.
Palkinnot

2019 - Robert Geisendörfer -palkinto Florian Hagerille ja Sophie Burkhardtille (ohjelman johtaja Funk).
Aiheesta muualla

Virallinen verkkosivusto
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: de:Funk (Medienangebot)
Käännös suomeksi
Gunnar Paal

| Gunnar Paal |
| --- | --- |
 Gunnar Paal sai vuonna 2021 Viron presidentin myöntämän Urheilun elämäntyöpalkinnon.
Henkilötiedot
Syntynyt: 8. elokuuta 1946 Tarto, Neuvosto-Viro
Kansalaisuus:  virolainen
Ammatti:  toimittaja, urheilun järjestötoimija
Muut tiedot
Koulutus: Toimittajakoulutus
Gunnar Paal (s. 8. elokuuta 1946 Tartto) on virolainen pitkäaikainen Viron radion ja TV:n toimittaja. Hän on toiminut pitkään myös urheilun järjestötehtävissä muun muassa Moskovan kesäolympialaisten purjehdusregatan tiedotustehtävissä, Viron olympiakomitean pääsihteerinä ja Riigikogun lehdistösihteerinä.
Paal opiskeli kotiseudullaan Tartossa, jossa valmistui lukiosta vuonna 1964 ja Tarton yliopistosta toimittajaksi vuonna 1969. Opiskeluaikana hänen pääurheilulajinsa oli soutu ja erityisesti jäsen tartolaisessa soutunelikossa.
Tarton yliopistosta valmistumisen jälkeen Paal aloitti työuransa Tallinnassa. Hän työskenteli vuosina 1969–2002 Viron Radiossa ja ETV:ssä toimittajana, päätoimittajana ja viime vaiheessa riigikogutoimittajana. ETV:n toimittajauran aikana hän toimi vuosina 1976-1980 Moskovan kesäolympialaisten Tallinnan olympiaregatan lehdistökeskuksen apulaisjohtajana. Radio- ja TV-töiden jälkeen hän jatkoi työuraansa vuodesta 2002 Riigikogun lehdistösihteerinä.
Gunnar Paal on oman urheilu-uran jälkeen ollut aktiivi urheilun järjestötoimija. Hän on osallistunut olympiakongressiin Varnassa (1973), Baden-Badenissa (1981) ja Pariisissa (1994), puhui KOK:n symposiumissa Lausannessa (1986), Sofiassa (1987), Québecissä (1992) ja Turussa (1992). Hän on kirjoittanut urheilusta ja olympialiikkeestä niin kansallisiin kuin ulkomaisiin lehtiin.
Viron uuden itsenäisyyden myötä käynnistyi myös Viron oma urheilun järjestötoiminta. Paal oli aktiivisti mukana Viron olympiakomitean (EOK) toiminnan käynnistämisessä ja oli EOK:n jäsen vuosina 1989–2017, vuosina 1989–1997 EOK:n hallituksen jäsen ja pääsihteeri. EOK:n pääsihteeriydessä hän oli tehtävän ensimmäisinä vuosina luomassa suhteita naapurimaihin yhdessä puheenjohtaja Arnold Greenin kanssa muun muassa Suomeen taatakseen ensirahoituksen Viron valmistautumisessa ensimmäisiin vuoden 1992 olympiatapahtumiin. EOK:n kunniajäsen hänestä tuli EOK-uran päättyessä vuonna 2017. Paal on ollut keskeisin henkilö käynnistettäessä Virossa Viron olympia-akatemian toimintaa ollen sen perustajajäsen vuonna 1989. Tähän antoi hyvät edellytykset osallistuminen KOK:n olympaikongresseihin ja -symposiumeihin jo 1970-luvulta lähtien.
Tunnustukset

EOK:n ansiomerkki vuonna 2013 ja kunniajäsen vuonna 2017
Viron presidentin myöntämä Urheilun elämäntyöpalkinto vuonna 2020.
Kirjallisuus

Neljännes vuosisataa olympialiikkeessä (1977) (viroksi),
Olympialaiset (1980) (viroksi),
Tallinnan olympiakeskus (1984) (viroksi),
Viron lippu olympiarenkaiden yläpuolella (2017) (viroksi)
HMS Terror (I03)

| HMS Terror |
| --- | --- |
 HMS Terror

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Harland and Wolff, Belfast
Kölinlasku:  26. lokakuuta 1915
Laskettu vesille:  18. toukokuuta 1916
Palveluskäyttöön:  6. elokuuta 1916
Poistui palveluskäytöstä:  uponnut ilmahyökkäyksessä 23. helmikuuta 1941 Dernan edustalla
Tekniset tiedot
Uppouma:  7 300 t
Pituus:  123 m (kokonaispituus)
Leveys:  27 m
Syväys:  3,56 m
Koneteho:  6 000 ihp
Nopeus:  12 solmua
Miehistöä:  223
Aseistus
Aseistus:  2 x 15"/L42 (380 mm) Mk I -tykkiä 8 x 4" (102 mm) tykkiä  2 x 3" (76 mm) ilmatorjuntatykkiä 2 x QF 2 naulan ilmatorjuntatykkiä 2 x nelipiippuista Vickers .50" Mk III -ilmatorjuntakonekivääriä
HMS Terror (viirinumero I03) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Erebus-luokan monitori ensimmäisen maailmansodan lopulla ja toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin 29. heinäkuuta 1915 Harland and Wolffilta Belfastista, missä köli laskettiin vielä samana vuonna 26. lokakuuta. Alus laskettiin vesille 18. toukokuuta 1916 ja valmistui 6. elokuuta.
Palvelus

Elokuussa 1916 alus liitettiin Doverin partio-osastoon, jonka mukana se osallistui sotatoimiin saksalaisia vastaan Belgian rannikolla. Alukseen osui Dunkerquen edustalla 19. lokakuuta Saksan keisarikunnan laivaston moottoritorpedoveneen laukaisema torpedo. Sen miehistö ei kärsinyt tappioita, ja alus pelastui uppoamiselta kapteenin ajettua sen rantaan. Se hinattiin Portsmouthiin. Vietettyään kolme kuukautta telakalla alus palasi palvelukseen.
Huhtikuussa 1918 Terror kuului sisaraluksensa HMS Erebuksen sekä hävittäjien HMS Termanentin, HMS Truculentin ja HMS Manleyn kanssa pitkän kantaman tulitukiosastoon Zeebruggen iskussa. Alus sisaraluksineen tuki 27. syyskuuta Ypresin neljättä taistelua. Sodan päätyttyä alus teki 1920-luvun alussa erilaisia ampumakokeita.
Toisen maailmansodan alkaessa Terror oli Singaporessa, mistä se määrättiin Välimerelle. Aluksi se tuki ilmatorjunta-aseillaan Maltan puolustusta Regia Aeronautican ensimmäisessä hyökkäyksessä 11. kesäkuuta 1940. Se osallistui operaatio Compassiin, jossa se käytti esimerkiksi Bardiaa tulittaessaan 660 pääaseidensa kranaattia. Alus kuljetti myös juomavettä eteneville joukoille. Alus joutui 22. helmikuuta 1941 Saksan ilmavoimien Junkers Ju 87 Stuka -syöksypommittajien maaliksi lähdettyään Bengasista. Se vaurioitui pahoin lähelle osuneista pommeista, minkä seurauksena sen miehistö määrättiin jättämään alus. Hinauksessa ollut alus upposi Dernan edustalla.
Haqqani-verkosto

Haqqani-verkosto on paštujen sotilaallinen verkosto joka toimii Afganistanin itäosassa ja Pakistanin luoteisosassa. Se on saanut nimensä perustajansa, Jalaluddin Haqqanin mukaan.
Verkosto aloitti toimintansa Afganistanin sodan (1978–1992) aikana, ja vastusti Yhdysvaltoja ja Afganistanin hallitusta 2001-2021.
Afganistanin sodassa Haqqani johti laajaa mujahidin-taistelijoiden verkostoa, jota yhdistivät heimositeet ja ideologia. Sen ydinaluetta olivat Khostin, Paktian ja Paktikan maakunnat. Yhdysvallat tuki avokätisesti näitä Neuvostoliiton miehitystä vastaan taistelevia joukkoja. Haqqani sai tukea myös Pakistanista. Hän haki tukea myös muualta muslimiyhteisöstä, lähetti edustajia Persianlahden arabivaltioihin hankkimaan rahoitusta ja kutsui maahan ulkomaalaisia sotilaita. Näinä vuosina Haqqani loi suhteet ulkomaalaisiin sotatoimien rahoittajiin ja johtajiin, joiden joukossa oli myös Osama bin Laden.
Vuonna 1995 Haqqani vannoi uskollisuutta Talibanille. Verkostosta tuli osa talibanihallintoa, ja se osallistui Kabulin valtaukseen 1996. Jalaluddin Haqqani toimi talibanihallituksen heimoasiain ministerinä 1996–2001.
Talibanin ollessa poissa vallasta Haqqani-verkoston arveltiin toimivan lähinnä Pakistanista käsin, ja pitävän päämajaansa Miranshahissa Pakistanin pohjoisilla heimoalueilla. Vuonna 2017 verkostossa arveltiin olevan 3 000–10 000 jäsentä.
Talibanin vallatessa Afganistanin elokuussa 2021, Haqqani-verkoston edustajat olivat tärkeissä asemissa neuvotteluissa etenkin turvallisuusasioiden järjestämisestä. Vallassa on nyt uusi sukupolvi Haqqaneita: Sirajuddin, Anas ja Khalil Haqqani.
Hains

Hains voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
David Hains, australialainen liikemies
Gaston Hains (1921–1986), kanadalainen roomalaiskatolinen piispa
Peter Conover Hains (1840–1921), yhdysvaltalainen kenraalimajuri
Peter Conover Hains II, yhdysvaltalainen upseeri ja henkirikollinen
Peter Conover Hains III (1901–1998), yhdysvaltalainen kenraalimajuri ja olympiaurheilija
Raymond Hains (1926–2005), ranskalainen taiteilija
Thornton Jenkins Hains, yhdysvaltalainen kirjailija
Gumball 3000

Vuoden 2006 reitti alkoi Lontoosta
Gumball 3000 on vuosittainen 3 000 mailin (noin 4 900 kilometrin) pituinen julkisuuden henkilöiden suosima autokisa, jonka reitti kulkee yleisillä teillä läpi useiden maiden ja maanosien.
Historia

Ensimmäisen Gumball 3000 -kisan järjesti Maximillion Cooper vuonna 1999. Gumball 3000 ei ole vakavamielinen autokilpailu. Sen henkeen kuuluu juhlimista ja hauskanpitoa välietapeilla. Kisaan on otettu osaa mitä erikoisimmilla autoilla vuosien saatossa, vaikkakin suurin osa osanottajista ajaa reitin läpi normaaleilla urheiluautoilla. Kilpailun tapa juontaa juurensa 1970-luvulla Yhdysvalloissa itärannikolta länsirannikolle ajetusta Cannonball-kilpailusta. Gumballissa ei ole virallisia voittajia, mutta kisan päätteeksi jaetaan palkinto parhaasta Gumball-hengestä.
Viranomaiset ovat joutuneet toistuvasti puuttumaan osallistujien ylinopeuksiin ja muihin tieliikennerikkomuksiin. Lähes joka vuosi kisassa on tapahtunut myös vakavia ulosajoja. Vuosina 2001, 2006 ja 2013 Gumballin reitti on kiertänyt myös Suomen läpi.
Kisoista on koottu samanniminen televisiosarja lukuun ottamatta varhaisimpia kisoja. Suomessa sarjaa alettiin näyttää vuonna 2008 Jim-kanavalla nimellä Gumball-ralli. Myös Jackass-ohjelman erikoisjaksossa nähtiin Jackass-ryhmä vuoden 2001 Gumball 3000 -kisan tunnelmissa. F1 Racing -lehden mukaan entinen F1-mestari Damon Hill on myös osallistunut Gumball 3000 -kisaan uransa jälkeen. Suomalainen miljonääri Jussi Salonoja osallistui kilpailuun vuonna 2007. Vuosina 2011, 2012 ja 2013 Duudsonit olivat mukana Gumballissa. Vuonna 2013 mukana oli useita suomalaisia tiimejä: #76 @team76fi Ferrari 458 spiderilla, #67 Black Bull Power Team; Mika Kosolan ja Harri Hakalan entisöimällään vuoden 1967 Shelby GT500:lla, sekä #110 Rähinä Records -artistit Elastinen, Timo Pieni Huijaus ja Uniikki autonaan Porsche Panamera. Vuoden 2014 kisa ajetaan Miamista Ibizalle ja siihen osallistui tiettävästi Suomesta ainakin #76 @team76fi.
2015 rallissa oli mukana Suomesta #8 TeamTaxi, johon kuuluivat rap-artistit Mikael Gabriel ja Musta Barbaari sekä Esko Seppänen ja Left Foot. Tiimi ajoi Volvo-merkkisellä taksilla.
Vuoden 2007 Gumball 3000 -rallissa tapahtui kahden sivullisen hengen vaatinut onnettomuus Makedoniassa. Nainen ja hänen autoa ajanut 67-vuotias miehensä kuolivat Gumballiin osallistuneen Porschen törmättyä pariskunnan Volkswagen Golf -henkilöautoon. Raporttien mukaan Porsche ajoi onnettomuuden sattuessa väärällä kaistalla 200 km/h:n tuntinopeudella alueella, jossa oli 60 km/h:n nopeusrajoitus. Onnettomuudessa osallisina olleet kaksi brittiläistä Gumball-kilpailijaa saivat vain vähäisiä vammoja. Miehet jäivät pakoyrityksestä huolimatta Makedonian poliisin pidättämiksi. Toinen miehistä yritti myöhemmin paeta maasta yksityislentokoneellaan.
Ralli keskeytettiin onnettomuuden vuoksi.
Voittajat > Virallisen Spirit of the Gumball -palkinnon voittajat

| Vuosi | Voittajat | Auto |
| --- | --- | --- |
| 1999 | Luke Craft & Dylan Murray | 1999 Light Car Company Rocket |
| 2000 | Tom & Barbara Brudenell Bruce | 2000 Ferrari 550 |
| 2001 | Team Bridger (cit. The Italian Job) Daniel Macmillan, Viscount Macmillan of Ovenden & Liam Thornton | Bullet & Bomb Proof Ambassadors Mercedes-Benz |
| 2002 | Mark Croker & Rory Sweet | Ferrari F50 |
| 2003 | Alex Roy & David Maher (Team Polizei) | 2000 BMW M5 |
| 2004 | Gary Lutke & John Docherty | Citroën 2CV |
| 2005 | Sue Bellarby & Katie Huddart | Caterham 7 |
| 2006 | Damian Williams, Richard Blackburn & Ezra Chapman | Rolls-Royce Phantom |
| 2007 | Kemal Sadikoglu & Alikonur Yarsuvat | Turkkilainen Taksi |
| 2008 | Yo Esbensen & Jasper Watts (US Stage Spirit Award) | 2008 Scion xB X Rogue Status edition |
| 2008 | David Carrington & Philip Wright (Overall Spirit of the Gumball 10th Anniversary Winners) Presented in Beijing | 1963 VW Samba T1 21 |
| 2009 | Danny Kass & The Dingo - presented in Miami | 2006 Chevrolet Fun Mover RV |
| 2010 | Fahad Alturki, Rami Alturki, Ziad Alturki & Richard Bramall (Team Pavo) | 2009 Mercedes-Benz ML63 AMG & 2009 Ferrari 612 Scaglietti |
| 2011 | Duudsonit: Hannu-Pekka Parviainen, Jukka Hildén, Jarno Leppälä, Jarno Laasala | Cadillac Escalade nimeltään Duudsonit-ambulanssi |
| 2012 | Charles & Kira Morgan | Morgan 3 Wheeler |
| 2013 | Team Galag | Batmobile Tumbler |
| 2014 | Team Purrari: deadmau5 & Tory Belleci | Ferrari 458 |
| 2015 | Team KQWest | Porsche Turbo 997TT 775 HP Edition |
Voittajat > Epäviralliset Gumball-kisan voittajat

1999 Chris Eubank - 1996 Peterbilt Truck
2000 Peter Malmstrom - Porsche 924 'nitros'
2001 Kim Dotcom - Brabus Mercedes Benz S-class
2002 Rob Kenworthy - Mercedes-Benz SL55 AMG
2003 Will Phillips & Kent Reynolds - Mitsubishi Rental Car - (ensimmäisenä maalissa) / Rob "Lonman" Kenworthy - Porsche 996 GT2 (nopeuspalkinto) / Richard Rawlings ("ensimmäisenä melkein kaikilla välietapeilla" -palkinto)
2004 Rob Kenworthy - (Voitti viisi kahdeksasta etapista, jonka jälkeen joutui neljäksi päiväksi vankilaan Espanjassa.)
2005 Remy Gelas & "Kalbas" - Mercedes-Benz CLK-DTM
2006 Alex Roy & Michael Ross - Team Polizei Bentley GT (Arkistoitu – Internet Archive)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Virallinen sivu
Gumball3000.RO
Gumball3000blog.com (Arkistoitu – Internet Archive)
Ilta-Sanomien artikkeli Jussi Salonojan osallistumisesta (Arkistoitu – Internet Archive)
Gustav Oberg

Gustav Oberg (2. lokakuuta 1877 Purmo – 25. lokakuuta 1959 Maarianhamina) oli suomalainen ruotsin kielellä kirjoittanut runoilija.
Teoksia

Vid livskällan : sånger och dikter.    Tekijä, Mariehamn 1954
Korsets predikan.     Helsingfors 1957
HMS Albatross (1898)

| HMS Albatross |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  John I. Thornycroft and Company
Kölinlasku:  27. marraskuuta 1896
Laskettu vesille:  19. heinäkuuta 1898
Palveluskäyttöön:  heinäkuu 1900
Loppuvaihe:  romutettu 1920
Tekniset tiedot
Uppouma:  430 t (standardi) 490 t (kuormattu)
Pituus:  70,94 m (kokonaispituus)
Leveys:  6,48 m
Syväys:  2,77 m
Koneteho:  7500 ihp
Nopeus:  31,5 solmua
Miehistöä:  69
Aseistus
Aseistus:  1 × QF 12 naulan 12 cwt laivatykki 5 × QF 6 naulan Hotchkiss -tykkiä 2 × 18" torpedoputkea
HMS Albatross oli Britannian kuninkaallisen laivaston lokakuussa 1913 C-luokan hävittäjäksi luokiteltu John I. Thornycroft and Companyn suunnittelema erikoisalus, jolla testattiin turbiinimoottorit.
Taustaa

Ranska oli valmistanut laivastolleen torpedovene Forbinin, joka kykeni koeajoissa 1895 31 solmun nopeuteen. Todellisuudessa tulos oli kuitenkin poikkeus ja mikään muu luokkaan kuuluneista ei saavuttanut tätä nopeutta, vaikka suunnitelmien pohjana oli ollut 33 solmun huippunopeus.
Valmistus

Amiraliteetti tilasi 21. huhtikuuta 1896 John I. Thornycroft and Companyltä aluksen, jonka huippunopeukseksi piti tulla 32 solmua. Köli laskettiin saman vuoden lopulla 27. marraskuuta telakkanumerolla 318. Alus laskettiin vesille 19. marraskuuta 1898 ja valmistui heinäkuussa 1900, jolloin siitä maksettiin tarjoukseen perustuen 68 311 puntaa.
Aluksen voimanlähteenä oli kahteen akseliin kytketyt neljä Thornycroftin valmistamaa putkitettua höyrykattilaa, jotka tuottivat 240 naulaa per neliötuuman paineen. Sen aseistus vastasi C-luokan hävittäjien aseistusta.
Palvelus

Alus oli vietti ensimmäiset vuotensa erilaisissa koeajoissa, joissa se saavutti 5. huhtikuuta 1900 31,4 solmun nopeuden. Koeajossa aluksen uppouma oli 382,7 tonnia ja sen koneisto tuotti 7 645 hevosvoimaa akseliin, joka pyöri 31,2 kierrosta minuutissa. Se sai heinäkuussa järjestetyssä kolmen tunnin koeajossa maksiminopeudeksi 31,5 solmua (7 730 hv/378,2 rpm). Alus romutettiin 1920.
HK Kalev-Välk Tartu

| HK Kalev-Välk Tartu |
| --- | --- |

Perustettu:  1994
Entiset nimet:  Välk-494
Kaupunki:   Tartto,Viro
Kotiareena:  Astri Arena
Sarjataso:   Meistriliiga
Värit:           
Päävalmentaja:  Oleg Puzanov
Kapteeni:   Oleksii Voitsekhivkyi
Mestaruudet:  13
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Tartu Kalev-Väik (aikaisemmin ja edelleen tietyissä yhteyksissä Tartu Välk 494 tai pelkkä Välk 494) on tarttolainen jääkiekkoseura. Seura pelaa Viron pääsarjassa Meistriliigassa. Joukkue on voittanut Viron mestaruuden kausilla 1996–1997, 1998–1999, 1999–2000, 2001–2002 ja 2002–2003 vanhalla nimellään ja kausilla 2007–2008, 2010–2011, 2011–2012, 2014–2015, 2018–2019, 2019–2020, 2020–2021, 2021–2022 uudella nimellään.
Historia

Kaudella 2017–2018 joukkue ylsi hopealle. Tuolloin HC Viking Tallinn vei mestaruuden otteluvoitoin 3–1. Seuraavalla kaudella 2018–2019 Välk 494 onnistui uusimaan mestaruutensa, kun se kukisti Narva PSK:n loppuottelusarjassa voitoin 3–0. Kaudella 2019–2020 joukkue voitti runkosarjan ja Viron mestaruuden, kun pudotuspelejä ei pelattu koronaviruspandemian takia.
Kaudella 2020–2021 paras kolmesta -järjestelmällä pelatussa loppuottelusarjassa joukkue onnistui uusimaan Viron mestaruuden otteluvoitoin 2–1 HC Panteria vastaan. Seuraavalla kaudella mestaruus tuli otteluvoitoin 3–0 latvialaista HC Kurbadsia vastaan.
Kaudella 2023–2024 joukkue eteni loppuottelusarjaan, mutta mestaruuden voitti Narva PSK, kun se kukisti Tartu Välk 494:n otteluvoitoin 3–0.
Aiheesta muualla

Seuran kotisivut (viroksi)
Heinkel He 176

| Heinkel He 176 |
| --- | --- |

Tyyppi:  koelentokone
Alkuperämaa:   Saksa
Valmistaja:  Heinkel Flugzeugwerke
Ensilento:  20. kesäkuuta 1939
Valmistusmäärä:  1 
He 176
Heinkel He 176 oli saksalaisen Ernst Heinkelin lentokonetehtaassaan toteuttama maailman ensimmäinen  nestemäisellä polttoaineella toimivalla raketilla moottoroitu lentokone. Koneen prototyyppi lensi ensilentonsa 20. heinäkuuta 1939. Projekti oli Heinkelin yksityisesti rahoittama, eikä malli koskaan päässyt sarjatuotantoon.
HK Kolskaja GMK Montšegorsk

| HK Kolskaja GMK Montšegorsk |
| --- | --- |

Koko nimi:  HK Kolskaja GMK Montšegorsk
Perustettu:  1957
Entiset nimet:  Severonikel (1957-2000) Montšegorsk-Severonikel (2000-2009)
Kaupunki:  Montšegorsk, Murmanskin alue, Venäjä
Kenttä:  Gorodskoy Stadion
– kapasiteetti:  5000
Värit:           
Hokkeinyi klub Kolskaja GMK, aiemmin Montšegorsk-Severonikel, (ven. Кольская ГМК) on venäläinen jääpalloseura jonka kotipaikka on Montšegorskissa Murmanskin alueella.
Historia

Seuran perusti vuonna 1957 paikallinen metallurginen kombinaatti nimellä "Severonikel" (suom. "pohjois-nikkeli"), Nimi Montšegorsk-Severonikel otettiin käyttöön vuonna 2000. Vuonna 2009 seura nimettiin pääsponsorin, Norilski nikel-konserniin kuuluvan kaivos- ja metallurgiateollisuusyhtiö Kola MMC:n mukaan (ven. Kolskaja GMK).
Historiansa aluksi Severonikel pelasi paikallisessa sarjassa ja voitti Murmanskin alueen mestaruuksia. Joukkue pelasi ensimmäisen A-kakkossarjan ottelunsa 12. joulukuuta 1965 kotonaan HK Trud Krasnogorskia vastaan. Ottelu päättyi vierailijoiden voittoon 1–3. Ensimmäisen ottelunsa korkeimmalla sarjatasolla joukkue pelasi 20. marraskuuta vuonna 1966 Vympel Kaliningradia vastaan, jolle se hävisi 1–2. Joukkueen ensimmäisen maalin korkeimmalla sarjatasolla teki Juri Uljanov yhdeksän minuutin peliajan jälkeen. Kaikkiaan joukkue pelasi Neuvostoliiton pääsarjassa seitsemän kauden ajan (1967, 1970, 1971, 1975, 1976, 1991 ja 1992), mutta ei koskaan saavuttanut mitalisijoja. Pääsarjassa se pelasi 189 ottelua, joista saavutti 33 voittoa, 16 tasapeliä ja 140 tappiota maalierolla 454–914. Joukkueen paras maalintekijä korkeimmalla sarjatasolla oli kaikkiaan 98 maalia tehnyt Anatoli Kleimenov. Eniten otteluita pelasi Jevgeni Pavlotšenkov, kaikkiaan 128. Neuvostoliiton toiseksi korkeimmalla sarjatasolla joukkue pelasi 20 kautta, joiden aikana se saavutti 635 ottelussa 400 voittoa, 87 tasapeliä ja 148 tappiota maalierolla 3 010–1 547. Kaikkiaan 14 kertaa se eteni pudotuspeleihin.
Venäjän korkeimmalla sarjatasolla joukkue on pelannut yhteensä seitsemän kautta, 1992–1998 ja viimeksi kaudella 2002-2003. Sen paras sijoitus Venäjän liigassa on kahdeksas sija vuonna 1994. Venäjän toiseksi korkeimmalla sarjatasolla joukkue on pelannut kaudet 1999–2002 ja 2003-2012. Seura on voittanut sarjan mestaruuden kausina 2002, 2006, 2007 ja 2010. Montšegorsk-Severonikel ei ole kuitenkaan halunnut nousta ylemmälle sarjatasolle, mihin sillä olisi ollut mestaruuksien myötä oikeus.
Elokuussa 2012 seuran pääsponsori Kola MMC ilmoitti vaikeassa taloustilanteessaan jääpalloseuralle rahoituksen päättymisestä, mikä ajoi seuran taloudellisiin vaikeuksiin. Taloustilanteen takia Kolskaja GMK ei osallistunut Venäjän mestaruussarjaan kaudella 2012-13.
Aiheesta muualla

Virallinen sivu
Severonikelin logo, ennen seuran uudelleennimeämistä.
HMS Teviot (1903)

| HMS Teviot |
| --- | --- |
 HMS Teviot

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Yarrow and Company, Poplar
Kölinlasku:  10. heinäkuuta 1902
Laskettu vesille:  7. marraskuuta 1903
Palveluskäyttöön:  huhtikuu 1904
Loppuvaihe:  myyty romutettavaksi 1919
Tekniset tiedot
Uppouma:  590 t 660 t (max)
Pituus:  70,49 m
Leveys:  7,16 m
Syväys:  3,05 m
Koneteho:  7 500 ihp
Nopeus:  25,5 solmua
Miehistöä:  70
Aseistus
Aseistus:  4 × QF 12 naulan 12 cwt laivatykki 2 × 18" torpedoputkea
HMS Teviot oli Britannian kuninkaallisen laivaston River-luokan torpedovenehävittäjä.
Valmistus

Alus tilattiin osana vuosien 1901-1902 laivasto-ohjelmaa Yarrow and Companyltä Poplarista, missä köli laskettiin 10. heinäkuuta 1902. Alus laskettiin vesille 7. marraskuuta 1903 ja valmistui huhtikuussa 1904.
Palvelus

Alus myytiin 23. kesäkuuta 1919 romutettavaksi.