stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Viipurin kansainväliset talvikisat 1910
Tulokset > Maastohiihto > Naiset, 3 km

Helmi Kotiranta, Metsäkylä
Helena Tietäväinen, Viipurin Reipas
Alma Nappalin, Viipurin maalaiskunta
Tulokset > Maastohiihto > Miehet, 30 km

Edvard Niska, Virolahden Sampo
Matti Koskenkorva, Haapaveden Keskipohja
Konsta Vesa, Tampereen Pyrintö
Tulokset > Mäkihyppy

Mäkihypyssä järjestettiin yleisen lisäksi myös alle 17-vuotiaiden sarja. Hyppääjien suorituksia haittasi molemmissa huono keli, jonka ansiosta hyppyjen pituudet jäivät lyhyiksi. Kilpailupaikkana toimi Papulanmäen rinteeseen rakennettu hyppyrimäki.
A. Jansson, Helsingin Hiihtoseura
S. Jääskeläinen, Viipurin Ponteva
J. Juselius, Helsingin Hiihtoseura
Tulokset > Pikaluistelu

Talvikisojen pikaluistelukilpailut käytiin jääpallon ja taitoluistelun tapaan Salakkalahden jäällä. Kansalliset kilpailut olivat samalla myös vuoden 1910 SM-kilpailut ja kansainväliset puolestaan yleisluistelun EM-kilpailut. Ne alun perin piti järjestää Itävallan Klagenfurtissa, mutta leudon talven johdosta kilpailut siirrettiin ensin Norjan Kristianiaan ja sen jälkeen Tukholmaan. Lopulta EM-kilpailut päätettiin pitää Viipurin talvikisojen yhteydessä. Molempien kilpailujen tasoa heikensi huono sää, SM-kilpailuita haittasi lumisade ja EM-kilpailujen aikana oli vesisadetta, joka pehmensi jään sohjoiseksi.
Tulokset > Pikaluistelu > SM-kilpailut

Yleisluistelun SM-kilpailuihin osallistui yli 20 luistelijaa Hangosta, Helsingistä, Joensuusta, Oulusta, Porista ja Viipurista. Kilpailuissa luisteltiin 500, 1 500 ja 5 000 metrin matkat ja lopputulokset laskettiin sijapisteistä. Voittajaksi selvisi vuoden 1905 Euroopan mestari Johan Wikander, toiseksi sijoittui tuleva MM-pronssimitalisti Väinö Wickström ja kolmanneksi Helsingfors Skridskoklubbia edustanut hämeenlinnalainen Arne Schrey. Mukana olivat myös muun muassa neljänneksi sijoittunut vuoden 1902 MM-hopeamitalisti Jussi Wiinikainen sekä kahdeksanneksi jäänyt vuoden 1901 maailmanmestari Franz Fredrik Wathén.
Johan Wikander, Helsingfors Skridskoklubb (sij. 2-1-1)
Väinö Wickström, Helsingfors Skridskoklubb (sij. 1-4-2)
Arne Schrey, Helsingfors Skridskoklubb (sij. 10-2-4)
Tulokset > Pikaluistelu > EM-kilpailut

Vuoden 1910 yleisluistelun EM-kilpailuissa oli Suomen lisäksi osallistujia Itävalta-Unkarista, Norjasta, Ruotsista, Tanskasta ja Venäjältä. Matkoja oli neljä; 500, 1 500, 5 000 sekä 10 000 metriä. Mestaruus ratkaistiin SM-kilpailujen tapaan sijapisteet laskemalla. Paras suomalainen oli kuudenneksi sijoittunut Björn Damstén.
Nikolai Strunnikov (sij. 2-2-1-2)
Magnus Johansen (sij. 9-1-2-1)
Oscar Mathisen (sij. 1-5-3-7)
Tulokset > Taitoluistelu

Taitoluistelukilpailut käytiin jääpallon ja pikaluistelun tapaan Salakkalahden jäällä ja myös niitä haittasi huono keli. Mukana olivat muun muassa ensimmäinen olympiakultaa voittanut suomalaisnainen Ludovika Jakobsson, joka tuolloin vielä kilpaili tyttönimellään Eilers ja edusti synnyinmaataan Saksaa. Miesten kilpailun paras oli Per Thorén, joka kaksi vuotta aikaisemmin oli voittanut yksinluistelun kultamitalin Lontoon olympialaisissa.
Tulokset > Taitoluistelu > Miehet

Per Thorén
Fedor Datlin
Walter Jakobsson
Tulokset > Taitoluistelu > Naiset

Ludovika Eilers
Valborg Lindahl
Tulokset > Taitoluistelu > Pariluistelu

Ludovika Eilers / Walter Jakobsson
Valborg Lindahl / Per Thorén
Lydia Popova / A. L. Fischer
Tulokset > Jääpallo

Talvikisojen jääpalloturnauksen osallistui neljä joukkuetta. Voittajaksi selvisi Viipurin Reippaan loppuottelussa kukistanut Polyteknikkojen Urheiluseura Helsingistä. Varsinaisen turnauksen jälkeen Helsingin IFK haastoi Polyteknikot vielä ystävyysotteluun, jonka HIFK voitti 7–1. Ottelut pelattiin Salakkalahden jäällä ja niiden tuomarina toimi Pietarissa asuva englantilainen J. Lindgard.
Ottelut
Helsingin IFK – Viipurin Ponteva 15–0 (7–0)
Viipurin Reipas – Helsingin IFK 7–0 (5–0)
Viipurin Reipas – Polyteknikkojen Urheiluseura 1–2 (0–2)
Tulokset > Curling

Curlingissa olivat vastaikkain Moskovan englantilaisista koostunut curlingkerho ja Viipurin Reippaan joukkue, jonka kapteenina toimi Suomessa asunut skotti George Easton. Hänet tunnettiin myös jalkapalloilijana, joka oli kaksi vuotta aikaisemmin voittanut kaikkien aikojen ensimmäisen Suomen mestaruuden Helsingin Unitaksen riveissä. Talvikisojen curlingottelu Viipurin Reippaan ja Moskovan englantilaisen curlingklubin välillä päättyi viipurilaisten voittoon lukemin 15–10. Kyseessä oli ensimmäinen Suomessa pelattu kansainvälinen curlingottelu. George Eastonin maahan tuoman lajin harrastaminen oli Suomessa alkanut vasta edellisenä talvena Viipurissa
Tulokset > Potkukelkkailu

Potkukelkkailussa kilpailtiin 3 000 metrin matkalla Papulanlahden kilometrin pituisella radalla. Kilpailua lähdöstä maaliin johtaneen voittajan aika oli 9,26.
K. Miettinen, Viipuri
A. Karttunen, Viipuri
E. Hautala, Sorvali
Tulokset > Raviurheilu

Ravikilpailut pidettiin Kelkkalan raviradan sijaan muidenkin kilpailujen näyttämönä olleella Papulanlahden jääradalla. 2 000 metrin matkan voitti Pohjois-Hämeen Hippoksen omistama ori Valpas, jota ohjasti kuuluisa viipurilainen hevosmies Fritz Buttenhoff. Valppaan voittoaika 3,18 oli uusi Suomen ennätys.
Tulokset > Autourheilu

Autokilpailut käytiin myös Papulanlahden jäällä. Niihin osallistui kahdessa luokassa neljä kilpailijaa ja matkana oli 10 kilometriä. Pienempien koneiden luokan voitti helsinkiläinen S. Nikolajeff jr saksalaisella Adler-merkkisellä autolla ajalla 17,34 ja isompien luokan viipurilainen johtaja W. Kasubskij niin ikään saksalaisella Stoewerilla. Tämän jälkeen ajettiin vielä tasoitusajo, jossa hävinneet saivat aikaeron verran tasoitusta. Tasoitusajon paras oli viipurilainen  N. Garoff ranskalaisella autollaan Clément-Bayard.
Tulokset > Poroajokilpailut

Viipurin talvikisojen ohjelmassa piti helmikuun 25. päivänä olla Papulanlahden radalla järjestettävät poroajokilpailut. Suomen Urheilulehden mukaan yleisöä oli saapunut kilvanajoa seuraamaan jopa 10 000 katsojaa, mutta suureksi pettymykseksi paikalle ei milloinkaan ilmaantunut yhtään poroa.
Tulokset > Ammunta

Talvikisojen ampumakilpailut järjestettiin 27. helmikuuta Säiniön ampumaradalla Viipurin maalaiskunnassa. 100 ja 150 metrin matkat voitti kaksi kertaa olympialaisissakin mukana ollut turkulainen Frans Nässling.
Tulokset > Ammunta > 100 m

Frans Nässling, Turku
Huvi Tuiskunen, Helsinki
Emil Nässling, Turku
Tulokset > Ammunta > 150 m

Frans Nässling, Turku
Heikki Huttunen, Helsinki
Emil Nässling, Turku
Tulokset > Ammunta > 300 m

Heikki Huttunen, Helsinki
A. Väkevä, Viipuri
Emil Nässling, Turku
Tulokset > Telinevoimistelu

Telinevoimistelussa kilpailtiin pakollisessa ja vapaassa ohjelmassa. Molemmissa oli seitsemän osallistujaa, suomalaisten lisäksi mukana oli kaksi Pietarin saksalaisen voimistelukerhon edustajaa.
Tulokset > Telinevoimistelu > Pakollinen ohjelma

E. Kosonen, Viipurin Reipas
J. Nykänen, Viipurin Reipas
E. Strömberg, Viipurin Reipas
Tulokset > Telinevoimistelu > Vapaaohjelma

G. Karth, Pietarin saksalainen voimisteluseura
K. Ekholm, Viipurin Reipas
F. Tamminen, Helsingin Katajaiset
Tulokset > Paini

Painiin osallistui suomalaisten lisäksi pietarilaisia urheilijoita. Raskaan sarjan voitti kymmenen vuotta myöhemmin Antwerpenin kesäolympialaisissa kultaa paininut Adolf Lindfors. Kolmanneksi sijoittunut Nikolai Gavrilik tunnetaan myös kuulantyönnön sekä kiekon- ja moukarinheiton Suomen mestarina.
Tulokset > Paini > Raskas sarja

Adolf Lindfors, Porvoon Akilles
Antti Gavrilik, Viipurin Tarmo
Nikolai Gavrilik, Viipurin Reipas
Tulokset > Paini > III-sarja

J. Lumme, Tampereen Yritys
A. Laakso, Viipurin Tarmo
A. Wiedemann, Pietarin virolainen atleettiklubi
Tulokset > Paini > II-sarja

H. Åberg, Helsingin Jyry
V. Urvikko, Tampereen Pyrintö
J. Liimatainen, Viipurin Tarmo
Tulokset > Paini > I-sarja

W. Ketonen, Karjalan Tarmo
K. Arvinen, Viipurin Reipas
M. Hytönen, Kotkan Into
Viipurin talvikisojen ravintolapaviljonki Papulanlahden rannalla.
Pikaluistelijat Nikolai Strunnikov ja Oscar Mathisen.
Jääpalloturnauksen voittanut Polyteknikkojen Urheiluseura.
Talvikisojen ravikilpailut Papulanlahden jäällä.
Pyynikintori

Pyynikintori (vuosina 1897–1927 Aleksanterintori, nimetty Venäjän keisari Aleksanteri II:n mukaan, ennen vuotta 1897 Pyynikentori) tuttavallisesti Plassi on Tampereen Pyynikinrinteellä sijaitseva entinen kauppapaikka. Pyynikintori rajautuu pohjoisesta Pirkankatuun, etelästä F. E. Sillanpään katuun ja idästä sekä lännestä Pyynikintori-nimiseen katuun. Nykyään alue toimii linja-autoasemana ja autojen pysäköintialueena. Pyynikintorin laidalla sijaitsevat Tampereen lyseon lukio, Tampereen konservatorio sekä Pyynikin urheilukenttä. Pyynikintorin vieressä on pienempi Heinätori.
Pyynikintorin kulmalla Pirkankadun varressa sijaitsi vuosina 1929−1938 arkkitehti Bertel Strömmerin suunnittelema Tampereen läntinen kaukolinja-autoasema, jonka yhteydessä toimi myös Esson huoltoasema. Nimensä mukaisesti asema oli Tampereelle lännestä, Turun, Porin ja Vaasan suunnista tulleiden linjojen päätepiste. Linja-autoaseman toiminnot siirtyivät vuonna 1938 valmistuneelle uudelle linja-autoasemalle Ratinaan, mutta myöhemmin osa lähinnä paikallislinjoista palautettiin Pyynikintorille. Huoltoasema oli toiminnassa 1990-luvulle saakka. Ulkonäöltään moneen otteeseen muuttunut rakennus purettiin loppuvuodesta 2000.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pyynikintori Wikimedia Commonsissa
Linja-autoliikenteen pääkaupunki, Suomen Kuvalehti, 30.05.1931, nro 22, s. 29, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| n k Perustiedot Wikidatassa: Pyynikintori (Q11889322)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: tori, katu
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Tampere
koordinaatit: 61°29′51″N 23°44′30″E﻿ / ﻿61.4975°N 23.7417°E﻿ / 61.4975; 23.7417
Pyöräkuormaaja

Pyöräkuormaaja
Pyöräkuormaaja on maan tai muun irtonaisen aineksen siirtoon tarkoitettu nelipyöräinen kone. Nykyisin käytössä olevat pyöräkuormaajat ovat runko-ohjattavia, toisin sanoen käännyttäessä niiden renkaat eivät käänny, vaan keskeltä akseloitu runko kääntyy. Suomessa suosituimpia merkkejä ovat JCB, Volvo, CAT, Komatsu, CASE ja Liugong.
Pyöräkuormaajia ei ole tarkoitettu varsinaisesti kaivamiseen, vaan lähinnä aineksen lastaamiseen ja siirtelyyn. Pyöräkuormaajien tyypillisiä käyttökohteita ovat soran lastaaminen, lumenluonti sekä purun, hakkeen ja turpeen käsittely. Lisäksi pyöräkuormaajilla voidaan käsitellä tukkeja ja lavatavaraa.
Kauha voidaan varustaa hydraulisilla toiminnoilla kuten kippikauha, jota varten koneissa on erilliset hydrauliliittimet. Suurimmat kevyen tavaran käsittelyyn tarkoitetut kippikauhat voivat olla noin 20 m³:n kokoisia (vastaa kolmen tavallisen pakettiauton tilavuutta).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pyöräkuormaaja Wikimedia Commonsissa
Pyrimidiini

Pyrimidiinin rakenne
Pyrimidiini on aromaattinen heterosyklinen orgaaninen yhdiste, jonka kemiallinen kaava on C4H4N2. Pyrimidiinin emäsjohdokset (pyrimidiiniemäkset) ovat rakenneosana nukleosideissa, nukleotideissa ja nukleiinihapoissa.
Pyrimidiinistä käytetään myös nimeä 1,3-diatsiini. Pyrimidiinin moolimassa on 80,09 g/mol, sulamispiste 20–22 °C, kiehumispiste 123–124 °C, suhteellinen tiheys 1,016 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3), leimahduspiste 31 °C, taitekerroin 1,501–1,504 ja CAS-numero 289-95-2. Pyrimidiini liukenee veteen.
Nukleiinihapoissa pyrimidiinejä on kolmea tyyppiä: sytosiini (C), tymiini (T) ja urasiili (U). Urasiili esiintyy vain RNA:ssa ja tymiini vain DNA:ssa. Sytosiinia on sekä DNA:ssa että RNA.ssa. DNA:n kaksoiskierre syntyy pyrimidiiniemästen liittyessä vetysidoksin puriiniemäksiin. Sytosiini liittyy vetysidoksella guaniiniin, tymiini ja urasiili taas adeniiniin. Emäkset ovat kiinnittyneet DNA:n tai RNA:n sokeriosan ykköshiileen N-glykosidisidoksella.
Tiamiini (B1-vitamiini) on pyrimidiinijohdos.
Pyrimidiinien biosynteesistä

Pyrimidiinin soluissa tapahtuva biosynteesi, niin kuin puriinien biosynteesi, vaatii PPriboosiP:tä, glutamiinia, hiilidioksidia ja aspartaattia sekä tetrahydrofolaatin johdannaisia. CPT ja TMP, jotka sisältävät sytosiinia ja tymiiniä, tuotetaan soluissa yhdeksän askeleen reaktioketjussa, joka haarautuu UDP:n kohdalla.
Alkukohta on ATP, glutamiini ja hiilidioksidi (CO2). Entsyymi tuottaa niistä CAP:ta ja asparagiinihappoa.  Näistä edelleen CAA:ta, DHOA:aa, OA:ta, OMP:ta, UMP:ta ja UTP:ta. Dihydro-oroottihapon DHOA:n muuttaminen oroottihapoksi OA:ksi vaatii entsyymin lisäksi NAD+:aa. OA:n muunto OMP:ksi vaatii PP-Riboosi-P:tä. UMP muutetaan edelleen UTP:ksi ja entsyymin, ATP:n ja glutamiinin avulla CTP:ksi. Toinen haara tuottaa entsyymin avulla UMP:stä dUDP:tä. dUMp:tä ja lopulta N5,N10-metyleeni-H4-folaatin kautta H2-folaattia ja TMP:tä. Reaktioketjut tarvitsevat yhdeksää entsyymiä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
PubChem: Pyrimidine (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Pyrimidine (englanniksi)
ChemBlink: Pyrimidine (englanniksi)
Nukleiinihapot ja niiden rakenneosat
Katri Pynnöniemi

| Katri Pynnöniemi> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1975 (ikä 49–50) Forssa
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  Venäjän turvallisuuspolitiikan apulaisprofessori (tenure track)
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Tampereen yliopisto (YTT, 2008)
Instituutti:  Helsingin yliopisto, Maanpuolustuskorkeakoulu
Aiheesta muualla
Katri Pynnöniemi, Apulaisprofessori
Katri Pynnöniemi (s. 1975 Forssa) on suomalainen yhteiskuntatieteilijä, joka on vuodesta 2017 lähtien toiminut Helsingin yliopiston ja Maanpuolustuskorkeakoulun vakinaistamispolulla olevana Venäjän turvallisuuspolitiikan apulaisprofessorina (elokuu 2017 – joulukuu 2025).
Pynnöniemi tuli ylioppilaaksi Linikkalan lukiosta (1994). Hän valmistui yhteiskuntieteen tohtoriksi Tampereen yliopistolta (2008). Hänen englanninkielinen, Venäjän liikennepolitiikkaa käsittelevä väitöskirjansa oli otsikoitu New road, new life, new Russia : international transport corridors at the conjunction of geography and politics in Russia.
Väitöskirjansa jälkeen hän työskenteli noin 15 vuotta tutkijana Ulkopoliittisessa instituutissa. Pynnöniemen tutkimustyö paneutui laaja-alaisesti järjestelmän muutokseen Venäjällä, Venäjän ja EU:n suhteisiin sekä Venäjän ulkopolitiikkaan.
Teoksia

Katri Pynnöniemi: Epävarmuuksien aika.  Helsinki:  Gaudeamus, 2023.  ISBN 978-952-345-223-7
Jyri Lavikainen, Katri Pynnöniemi, Sinikukka Saari, Outi Helin, Sirke  Mäkinen: Pohjois-Eurooppa Venäjän ulko- ja turvallisuuspolitiikassa.  Helsinki:  Valtioneuvoston kanslia, 2022.  ISBN 978-952-383-072-1
Nexus of patriotism and militarism in Russia (2021)
Ilmari Susiluodon suuruuden laskuoppi (2020)
The security strategies of the US, China, Russia and the EU (2018)
Fog of Falsehood (2016)
Security in the Baltic sea region (2016)
Neighbouring an unpredictable Russia (2016)
Venäjän muuttuva rooli Suomen lähialueilla (2016)
Venäjän sotilasdoktriinit vertailussa (2015)
Zugzwang in slow motion? (2015)
The Eurasian Economic Union (2014)
Russian critical infrastructures (2012)
Russia and Europe (2010)
The political constraints on Russia's economic development (2010)
Katri Pynnöniemi: New road, new life, new Russia : international transport corridors at the conjunction of geography and politics in Russia.  (väitöskirja)  Tampere:  Tampereen yliopisto, 2008.  ISBN 978-951-44-7316-6  Väitöskirja pdf-muodossa (pdf) Viitattu 28.4.2024. (englanniksi)
International transport corridors at the conjunction of geography and politics in Russia (2005)
Russian foreign policy think tanks in 2002 (2003)
Beyond the garden ring (2002)
Aiheesta muualla

Katri Pynnöniemi. University of Helsinki, Aleksanteri institute. Doctor of Social Sciences (englanniksi) (researchgate.net)
Katri Pynnöniemen julkaisuja Google Scholarin mukaan (englanniksi) (scholar.google.com)
Ylen Areena: Venäjän sisäinen tilanne puhuttaa (podcast, 30.5.2022, 49 min) (yle.fi)
27: Venäjän epävakaus ajaa Suomen Natoon feat. Katri Pynnöniemi ja Jussi Niemeläinen (24.3.2021; 36 min 35 s) (supla.fi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Tieteilijät:  ORCID 
Muut:  IdRef
Hannele Päiviö

Hannele Päiviö kesäkuussa 2010.
Hannele Päiviö, ent. Repo (s. 9. tammikuuta 1957) on suomalainen teologi. Hän väitteli tohtoriksi vuonna 2002 Helsingin yliopistossa.
Päiviö oli 1997–2006 Helsingin yliopiston uskonnonopetuksen didaktiikan lehtori. Vuoden 2007 alusta Päiviö on ollut Tallinnan suomalaisen seurakunnan pappi, myöhemmin kirkkoherra. Sitä ennen hän oli 1988–1997 Helsingin Huopalahden seurakunnan pastori. Vuodesta 2008 hän on ollut Viron evankelisluterilaisen kirkon teologinen instituutin lehtori.
Myös Päiviön puoliso Markku Päiviö on Tallinnan suomalaisen seurakunnan palveluksessa, turistipappina.
Julkaisut

Kivi sydämeltä: nuorten rukouskirja, toimittanut Hannele Repo; kirjoittajat: Kaisa Ahtee ... ja muita. Otava, 1997. ISBN 951-1-14774-9
Askel seurakuntaan: virolaisten rippikoulunopettajien käsitykset rippikoulusta ja konfirmaatiosta, Hannele Repo. Helsingin yliopisto, käytännöllisen teologian laitos, 2002 - (Käytännöllisen teologian laitoksen julkaisuja, ISSN 1236-584X; 103.). ISBN 952-10-0507-6. - Väitöskirja Helsingin yliopisto
Kastekirja, Hannele Repo; kuvittanut Sanna Sorsa. WSOY, 2003. ISBN 951-0-27825-4
Isosen ripari, Hannele Repo, Katarina Engström; piirroskuvat: Maija Ranta, Jaana Huuhtanen. WSOY, 2004. ISBN 951-0-28926-4
Surukirja, Katarina Engström, Hannele Repo, Timo Ryhänen; kuvitus: Pirita Juntunen. WSOY, 2004. ISBN 951-0-28036-4
Iltarukouksen aikaan, teksti: Hannele Repo; kuvat: Sanna Sorsa. WSOY, 2005 ISBN 951-0-29014-9
Lohtu: kirja surevalle, Hannele RepoLK-kirjat, 2008 ISBN 978-951-627-749-6
Lahja: kirja kasteesta, Hannele Repo. LK-kirjat, 2009 ISBN 978-951-627-785-4
Tahdon: kirja hääparille, Hannele Päiviö; [kuvat: Hannu Pettinen]. LK-kirjat, 2011 ISBN 978-951-627-884-4.
Lyhty, Hannele Päiviö; kuvat: Hannu Pettinen. LK-kirjat, 2012 ISBN 978-951-627-976-6
Tuulen kutsu: poimintoja oman tiensä etsijälle, Hannele Päiviö; kuvat: Varpu Karhusaari. LK-Kirjat ja Kirjapaja, 2013 ISBN 978-952-288-004-8
Albert Puroma

Albert Puroma
Albert Puroman hauta Suomen kaartin hautausmaalla Helsingin Hietaniemessä.
Albert Aleksander Puroma ent. Bäckman (21. helmikuuta 1895 Tuusula – 8. huhtikuuta 1987 Helsinki) oli suomalainen kenraaliluutnantti ja Mannerheim-ristin ritari numero 96. Hänelle se myönnettiin everstinä päivämäärällä 18. lokakuuta 1942, jolloin hän oli Jänkäjääkäreiden eli Jalkaväkirykmentti 12:n komentaja. Hyvin usein hänen nimensä kirjoitetaan muodossa A. A. Puroma. Hänestä on käytetty myös kutsumanimeä Pohjolan Rommel ja hänen omat miehensä jänkäjääkärit kutsuivat johtajaansa Reikärauta-Puromaksi.
Perhe ja koulutus

Puroman vanhemmat olivat liikemies Magnus Bäckman ja Hanna Strömberg. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1922 Rauha Elisabeth Pirilän kanssa. Hän kävi kansakoulun ja suoritti yksityisesti seitsemännen luokan Vaasan suomalaisessa lyseossa vuonna 1925. Hän kävi kapteenikurssin sotakorkeakoulussa vuonna 1926 ja Sotakorkeakoulun yleisen osaston vuosina 1930–1932.
Jääkärikausi

Puroma työskenteli merimiehenä ja joutui internoiduksi Saksaan, koska Saksa piti Suomea vihollismaanaan. Hänen onnekseen hänelle avautui mahdollisuus vapauteen liittymällä vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 6. marraskuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Pataljoonan palattua rintamalta, alkoi sillä monipuolinen koulutusjakso Libaussa 25. maaliskuuta 1917 alkaen. Tänä aikana Puroma toimi muun muassa lähettinä Libaun ja Polangenissa erikoiskoulutusta saavien joukkojen välillä.
Puroma muistelee jääkärikoulutustaan osin vanhanaikaiseksi, kunnes viimeisessä Libau-vaiheessa koulutus muuttui siinä määrin, että hän arvioi koulutuksen vastanneen siltä osin reservin upseerikoulutusta, tosin kaikilta kohdin ei sitäkään.
Suomen sisällissota

Puroma astui Suomen armeijan palvelukseen vänrikiksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Suomeen palattuaan jääkäreille järjestettiin hienot tanssiaiset ja päivälliset, joilla Puroma muistaa saaneen oikeata riisipuuroa. Juhlinnan jälkeen hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan joukkueenjohtajaksi 4. Jääkärirykmentin 11. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Viipurissa.
Sisällissodan jälkeinen aika

Puroma jatkoi palvelustaan Tampereella sisällissodan jälkeen 4. Jääkärirykmentistä supistamalla muodostetussa Jääkäripataljoona 4:ssä, joka nimettiin 2. Jääkäripataljoonaksi, Pohjolan jääkäripataljoonaksi ja edelleen Kajaanin sissipataljoonaksi. Hänet määrättiin 20. marraskuuta 1918 alkaen 1. komppanian päälliköksi, josta hänet siirrettiin edelleen 2. tammikuuta 1922 alkaen Jääkäriprikaatin aliupseerikoulunjohtajaksi Laihian Hulmille.
Puroma siirrettiin 28. huhtikuuta 1927 Jääkäriprikaatin esikuntaan, josta hänet komennettiin 15. kesäkuuta 1927 ja siirrettiin 23. joulukuuta 1927 alkaen Reserviupseerikouluun komppanianpäälliköksi. Hän toimi koulunjohtajan viransijaisena 1. syyskuuta – 31. joulukuuta 1928 ja 5. syyskuuta 1933 – 1. elokuuta 1934 väliset ajat, jonka jälkeen hän hoiti koulutusupseerin tehtäviä. Puroma nimitettiin 20. tammikuuta 1936 Kannaksen sotilaspiirin päälliköksi, josta tehtävästä hänet siirrettiin 24. maaliskuuta 1938 alkaen puolustusministeriön reservinkoulutustoimiston päälliköksi.