stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Annie-gaala 1997
Ehdokkaat ja voittajat > Parhaan elokuvamusiikin Annie-palkinto

Randy Newman – Cats Don’t Dance
Mark Watters, Carl Johnson – Aladdin ja varkaiden kuningas
Steve Goldstein – Cats Don’t Dance
Leslie Bricusse – Maa aikojen alussa 4
Woody Guthrie – Frank Fuchs
Ehdokkaat ja voittajat > Parhaan hahmon animoinnin Annie-palkinto

Nik Ranieri – Herkules
Bob Baxter – Timon ja Pumba
Frans Vischer – Cats Don’t Dance
Ken Duncan – Herkules
Ehdokkaat ja voittajat > Parhaan animaation tekninen saavutus

Uli Meyer, Charles Gammage, Rees/Leiva, Spaff ja Stardust Pictures – Space Jam
Ehdokkaat ja voittajat > Parhaan elokuvantuotannon Annie-palkinto

Alice Dewey, Ron Clements, John Musker – Herkules
David Kirschner, Paul Gertz – Cats Don’t Dance
Ron Tippe – Space Jam
Ehdokkaat ja voittajat > Parhaan tv-sarjan ohjauksen Annie-palkinto

Mikel B. Anderson – Simpsonit
Charles Visser – Animaaniset
John Rice – Kukkulan kuningas
Robert Gannaway & Tony Craig – Timon ja Pumba
David Wasson – Voice B Gone
Ehdokkaat ja voittajat > Parhaan tv-sarjan käsikirjoituksen Annie-palkinto

Jason Butler Rote & Paul Rudish – Dexterin laboratorio
Mark Young – Adventures from the Book of Virtues
Alan R. Cohen; Alan Freedland – Kukkulan kuningas
Paul Lieberstein – Kukkulan kuningas
Jane Wagner – Edith Ann's Christmas: Just Say Noel
Ehdokkaat ja voittajat > Parhaan tv-sarjan musiikin Annie-palkinto

Michael Tavera, Charles Fernandez, Ron Grant & Harvey Cohen – Simpsonit
Thomas Chase & Steve Rucker – Dexterin laboratorio
Carl Johnson – Mighty Ducks
Shirley Walker – Teräsmies
Michael Silversher & Patty Silversher – Boo to You Too! Winnie the Pooh
Ehdokkaat ja voittajat > Parhaan tuotantosuunnittelun Annie-palkinto

Mitch Schauer – Angry Beavers
Mike Moon – Timon ja Pumba
Kexx Singleton – Timon ja Pumba
Sy Thomas – Timon ja Pumba
Barbara Schade – The Magic Pearl
Ehdokkaat ja voittajat > Parhaan tv-sarjan naispuolisen ääninäyttelyn Annie-palkinto

June Foray – Sylvesteri ja Tipi: Dekkarit
Christine Cavanaugh – Dexterin laboratorio
Tress MacNeille – Bittipää
Brittany Murphy – Kukkulan kuningas
Maggie Roswell – Simpsonit
Ehdokkaat ja voittajat > Parhaan tv-sarjan miespuolisen ääninäyttelyn Annie-palkinto

Rob Paulsen – Äly ja Väläys
Jeff Bennett – Johnny Bravo
Mike Judge – Kukkulan kuningas
Phil Hayes – School Daze
Townsend Coleman – The Tick
Ehdokkaat ja voittajat > Parhaan televisiosarjan kuvansuunnittelun Annie-palkinto

Nora Johnson – Cow & Chicken
Denise Koyama – Jungle Cubs
Eric Radomski – Spawn
Carolyn Gair-Taylor – Sylvesteri ja Tipi: Dekkarit
Bob Logan – Timon ja Pumba
Ehdokkaat ja voittajat > Parhaan televisiosarjan tuotannon Annie-palkinto

Al Jean & Mike Reiss – Simpsonit
Genndy Tartakovsky – Dexterin laboratorio
Mitch Watson – Duckman
Kathi Castillo – Jimi Matala
J.J. Sedelmaier – Saturday Night Live
Juried palkinnot > June Foray palkinto

Phyllis Craig
Juried palkinnot > Winsor McCay palkinto

Willis H. O'Brien
Myron Waldman
Paul Winchell
Juried palkinnot > Sertifikaatti ansio

Women in Animation
The World Animation Celebration
Barry Feinstein

Barry Feinstein (4. helmikuuta 1931 Philadelphia, Yhdysvallat – 20. lokakuuta 2011) oli yhdysvaltalainen valokuvaaja. Hän teki yli viisisataa musiikkialbumin kantta.
Feinsteinin kuvista erityisesti 1960-luvun musiikkielämään liittyvät kuvat ovat tunnettuja, esim. hänen Bob Dylanista tämän Britannian kiertueella ottamat valokuvat.
Barry Dagger

| Mitalit> Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta.Miesten ammunta. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta.Miesten ammunta. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta.Miesten ammunta. Olympialaiset  | Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta> Miesten ammunta. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Los Angeles 1984 | 10 m ilmakivääri |  |
Barry Edward Dagger (s. 19. toukokuuta 1937 Grantham, Lincolnshire) on brittiläinen ampuja ja olympiamitalisti. Hän saavutti pronssia 10 metrin ilmakiväärikilpailussa Los Angelesin kesäolympialaisissa 1984. Dagger edusti Isoa-Britanniaa myös 50 metrin pienoiskiväärin asentokilpailussa Montrealin kesäolympialaisissa 1976.
Luettelo suomalaisista ekokylistä

Tämä on luettelo Suomessa toimivista ekokylistä.
Keuruun Ekokylä

Keuruun Ekokylän eli Kivijärven vanhan tilan vanhimmat rakennukset ovat 1820-luvulta. Tilaan kuuluu useita suuria rakennuksia. Tila on toiminut aiemmin työsiirtolana ja pakolaisten vastaanottokeskuksena. Tilaa hallinnoi Keuruun Ekokylä -yhdistys ja Keuruun Ekokylän osuuskunta. Kaikilla asukkailla on oma asuntonsa. Lisäksi tilalla on yhteiskäytössä olevia tiloja, kuten ruokala ja kokoustila.
Kylä pyrkii omavaraisuuteen ruoantuotannon ja energian suhteen. Tilalla viljellään maata luomumenetelmin ja tuotetaan uusiutuvaa energiaa aurinkopaneeleilla, puuhakkeella ja pelleteillä. Tilalla pidetään myös hevosia. Kylään on ollut suunnitteilla oma koulu demokraattisen koulun periaatteiden mukaan. Tilan asukkailta edellytetään osallistumista tilan yhteisiin töihin. Lisäksi heiltä peritään vuokraa sekä ruokamaksu kiinteistöjen huolto- ja ylläpitokustannusten kattamiseksi. Monet asukkaista tekevät töitä kylän ulkopuolella.
Toukokuussa 2006 kylässä asui vakituisesti 25 henkilöä, iältään 1–80 vuotta. Erään haastattelun mukaan asukkaat ovat valinneet Keuruun Ekokylän, koska he ovat kiinnostuneita luonnonläheisestä elämäntavasta, ekologisesta yhteisöasumisesta, maanviljelystä, henkisestä kasvusta sekä mahdollisuudesta toteuttaa niitä kiinnostustensa kohteita, jotka eivät sovi kaupunkiin.[lähde? ] Kylässä on pitempiaikaisten vuokralaisten lisäksi maksullisia asuntoja matkailijoille. Tilalla myös myydään puutarhan tuotteita ja taidekäsitöitä sekä järjestetään kursseja muun muassa perinnetaidoista ja käsitöistä.
Kylässä on koettu vaikeuksia löytää yhteisille töille tekijöitä. Joitakin resursseja on ollut alikäytössä, esimerkiksi kasvimaa. Asukkaiden vaihtuvuus on ollut suurta. Jotkut asukkaat ovat kaivanneet enemmän virikkeitä esimerkiksi vieraita varten. Tilaan kuuluvien, aikaisemmin laitoskäytössä olleiden rakennusten tyyliä on vieroksuttu. [lähde? ]
Bromarvin ekokylä

Bromarvin Marttayhdistys on rakentanut lahjoitusvaroilla ekokylän. Kylän suunnitteluun on vaikuttanut vahvasti arkkitehti Bruno Erat. Kylä koostuu neljästä neljän perheen minikerrostalosta, kahdesta paritalosta, näiden huoltorakennuksista sekä lämmöntuotantoon ja vedenpuhdistukseen tarvittavista rakennuksista. Kylän talot on rakennettu lähiseudulta saatavista materiaaleista kuten puusta ja kierrätysosista. Rakennukset hyödyntävät passiivista aurinkoenergiaa. Lämpöeristeenä on käytetty selluvillaa. Ilmanvaihto on painovoimainen. Jätevesi erotellaan ja puhdistetaan osin itse biologisin menetelmin. Lämpöenergia tuotetaan omassa lämpökeskuksessa aurinkokeräimillä ja puuhakkeella.[lähde? ]
Kangasalan ekokylä

Kangasalan ekokyläksi on kutsuttu Kangasalan yhteiskylää. Kylässä on paikallinen, yhteisesti hoidettu jäteveden käsittelyjärjestelmä. Lisäksi asuinrakennuksissa on kompostoivat käymälät. Eroteltu virtsa käytetään pellolla lannoitteena. Yhteiskylän veden käyttö on alle puolet verrattuna tavallisiin omakotitaloihin. Sähkön kulutus on myös selvästi keskimääräistä pienempi. Lämpöenergia tuotetaan omassa lämpökeskuksessa puuhakkeella. Kylän asukkaista lähes puolet tekee etätyötä kotonaan.
Katajamäen ekoyhteisö

Katajamäen ekoyhteisö sijaitsee Mänttä-Vilppulan kunnan Elämänmäellä, ja se on noin seitsemän asukkaan vakituinen koti. Aiemmin Helsingissä toimineen parantolan siirsi Katajamäkeen suomalainen tohtori Edvard Wilhelm Lybeck vuonna 1905. Paikaksi etsittiin Elämänmäen ja Elämänjärven eli Elänteen vieressä oleva luonnonkauniilla paikalla sijaitseva ikimetsä, jonne parantola rakennettiin. Parantolassa mielisairaita hoidettiin luonnonmukaisilla hoitomenetelmillä kuten savusauna- ja yrttihoidoilla sekä värivalo- ja aurinkovalohoidoilla. Potilaat mm. menivät alastomina avoimille lavoille ottamaan ilmakylpyjä. Puihin tehtiin ilmalavoja eli "linnunpesiä". Näihin Lybeck sijoitti potilaita oleilemaan, nukkumaan ja jopa asumaankin.[lähde? ]
Elämänmäen parantolan toiminta loppui vuonna 1917 sisällissodan melskeissä. Tämän jälkeen rakennus on toiminut mm. vanhainkotina ja Helsingin kaupungin omistamana kesäsiirtolana. Talo jäi tyhjilleen, kun Helsingin kaupunki lakkautti 1990-luvun laman aikaan lähes kaikki kesäsiirtolansa.[lähde? ] Nykyiset asukkaat vuokrasivat talon ensin vuonna 1993 itselleen ja lopulta vuonna 1998 tila hankittiin omaan käyttöön Helsingin kaupungin kieltäydyttyä vuokraamaan sitä edelleen. Laina otettiin yhdistyksen nimelle, jotta omistussuhteista ei aiheutuisi henkilöristiriitoja ja lainan myönsi Mikkelin osuuspankin alaisena toiminut ekopankki.[lähde? ] Päärakennus paloi täysin vuoden 2010 lopussa.
Ekoyhteisön tavoitteena on luoda lämminhenkinen yhteisö, jossa toisista välitetään. Tämän takia uusien asukkaiden täytyy ensin asua koeajalla yhteisössä, jotta selviää, kuinka hyvin he tulevat toimeen vakiasukkaiden kanssa. Paikallisten työvoimaviranomaisten suhtautuminen ekokylän asukkaisiin on ollut ymmärtäväistä ja he ovat sallineet toiminnan, joskin linja on kiristynyt 2000-luvulla.[lähde? ]
Katajamäen olisi mahdollista olla täysin omavarainen, mutta yleensä tähän ei pyritä. Omavaraisuus saavutetaan tavallisesti noin puoliksi. Paljon myös ostetaan yhteisön ulkopuolelta. Katajamäen ekokylä perii tavallisesti vuokraa asukkailtaan, mutta osa asukkaista voi asua yhteisössä ilmaiseksi osallistumalla enemmän sen ylläpitoon.[lähde? ]
Kempeleen ekokylä

Oulun eteläpuolella sijaitsevaan Kempeleeseen on rakennettu kymmenen omakotitalon kylä, joka alkuvaiheessa oli irti valtakunnan sähköverkosta. Kylä oli tässä suhteessa maan ensimmäinen. Talojen tarvitsema lämpö ja sähkö tuotetaan pääosin häkäpönttötekniikkaan perustuvassa pienvoimalassa, joka käyttää polttoaineenaan puuhaketta. Sähkön ja lämmön yhteistuotanto on tunnettua suurissa voimalaitoksissa, mutta pienissä puulämpölaitoksissa se ei ole onnistunut ennen kotimaisen yrityksen kehittämää säätyvää lämpökerroskaasutinta, joka tuottaa entistä puhtaampaa kaasua generaattorin moottorille. Kylän varavoimala toimii rypsiöljyllä. Näillä keinoilla kylän asukkaan vuosittaisen energialaskun pitäisi pysyä alle tuhannen euron. Kylän rakennustyö alkoi keväällä 2009. Keväällä 2015 ekokylä liittyi paikalliseen sähköverkkoon tasoittaakseen kulutuksen ja oman tuotannon epätasapainon.
Muita suomalaisia ekokyliä

Vaasan lähellä Mustasaaressa oleva ekokylä. Singsbyn ekokylä on kuuden talouden yhteisö Mustasaaren kunnassa noin 10 km Vaasasta. Seinien rakennusmateriaalina on käytetty mm. olkisavea ja useista taloista löytyy kuivakäymälä, josta saadaan raaka-ainetta kompostiin. Energian suhteen ei kylässä olla omavaraisia, mutta käytössä on esimerkiksi lämminvesivaraajaan kytkettyjä aurinkopaneeleja. Kylässä harjoitetaan pienimuotoista karjataloutta ja yrttipuutarhanhoitoa sekä saunomista. Heinäkuisin kylän pelto toimii Mätäs Soikoon -festivaalien tapahtumapaikkana.
Ähtärin ekokylä – Gaija (Arkistoitu – Internet Archive)
Viikki: ympäristönäkökohtia huomioiden rakennettu kaupunginosa
Vihti: Vihdin Nummelaan syntymässä oleva ekologisen rakentamisen alue – Vihdin ekokylä
Livonsaari: Maskun kunnassa sijaitseva Livonsaaren yhteisökylä – Livonsaaren yhteisökylä
Livojärvi: Posion kunnassa sijaitseva Livojärven ekokylähanke – Ekokylä Lapin porteilla
M61 Vulcan

M61 Vulcan -tykki on 20 mm -kaliiperinen Gatling-konekiväärin tyyppinen kiertäväputkinen konetykki, joita käytetään yhdysvaltalaisvalmisteisissa sotilaslentokoneissa. Moniputkisuus vähentää suuritulinopeuksisten konetykkien putkien kuumenemisongelmaa ja mahdollistaa suuremman tulinopeuden.
20 mm M61A1 Vulcan -tykki
Lentokoneeseen kiinnittämätön M61 Vulcan
Hävittäjälentokoneet

F-104
F-105
F-106 (myöhäisemmät mallit)
F-111 Aardvark
F-4 Phantom II
F-14 Tomcat
F-15 Eagle
F-16 Fighting Falcon
F/A-18 Hornet
F-22
Pommikoneet

B-58 Hustler
B-52 Stratofortress
Muuta

M61 on mm. Yhdysvaltain laivastoon käyttämän Phalanx CIWS -konetykin ase osana laivan omasuoja-aseistusta.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
FAS Military Analysis Network: GAU-4 20mm Vulcan M61A1/M61A2 20mm Automatic Gun
Asilah

| Asilah |
| --- | --- |

 Asilah
 Koordinaatit: 35°28′N, 6°2′W 
Valtio:  Marokko
Alue:  Tanger-Tetouan-Al Hoceima
Väkiluku (2014):  31 147
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Asilah (myös Arzīlah) on kaupunki Pohjois-Marokossa Atlantin valtameren rannikolla. Sen asukasluku oli vuonna 2014 31 147.
Maantiede

Asilah sijaitsee marokossa Atlantin valtameren rannikolla noin 50 kilometriä Tangerin kaupungista lounaaseen. Lähellä sijaitsee myös al-Wadi al-Hulw-joen suu.
Historia

Asilahin varhaisesta historiasta tiedetään historiallisten lähteiden perusteella vain vähän. Jotkin antiikin historioitijat mainitsevat paikannimiä, joista nykyinen Asilah on mahdollisesti johdettu. Strabon mainitsee paikan nimeltä Ζηλις, Antoniuksen itineraari Zilis ja Ptolemaios Zilia. Nimen lisäksi juuri muuta paikasta ei kerrota. Mahdollsiesti se on saattanut olla foinikialainen kauppapaikka.
Sittemmissä arabilähteissä kaupunkia kuvaillaan hieman laajemmin. Al-Bakrin mukaan normannit vierailivat alueella 800-luvulla ja 1100-luvulla al-Idrisi maintisee sen olevan rutiköyhä pikkukaupunki. Kauppa elvytti ilmeisesti myöhemmin paikallsita taloutta 1400-luvulla siellä maintiaan olleen juutalaisia, kastilialaisia ja genovalaisia kauppiaita.
Kaupungista tuli kuitenkin merkittävä keskus vasta portugalilaisten vallattua sen Alfonso V:n johdolla vuonna 1471. Portugalilaisten päätavoite alueella oli Tangerin kaupunki, joka kukistui vain hiemna myöhemmin. Portugalilaiset rakennuttivat kaupunkia suojaamaan linnoituksen, jonka rauniot ovat edelleen olemassa. Linnoitus suojasi heitä paikallisilta jatkuvasti sotivilta heimoilta ja Fèsin kaupunkia hallinneilta Wattasideilta. Portugalilaiset olivat lähes menettää linnoituksen piirityksessä vuonna 1508, mutta heidät pelastivat espanjalaiset avustusjoukot. Hankalasti puolustettavasta kaupungista luovuttiin vuonna 1550, jolloin portugalailaiset päättivät keskittää joukkonsa Pohjois-Marokossa Tangeriin ja Ceutaan.
Portugalilaiset palasivat kaupunkiin uudestaan joksikin aikaa vuonna 1577. Tällä kertaa heitä johti kuningas Sebastian I. Seuraavana vuonna hän johti hyökkäystä syvemmäälle Marokkoon. 4. elokuuta käytiin Ksar el-Kebirin taistelu, jossa hän sai surmansa. Asilah annettiin jälleen takaisin marokkolaisille vuonna 1589. Vuonna 1911 kaupungin valtasivat espanjaaliset, jotka liittivät sen Espanjan Marokkoon. Espanjalaiset kutsuivat kaupunkia nimellä Arcila. Kaupungista tuli uudestaan osa itsenäistä Marokkoa vuonna 1956.
Talous ja väestö

Asilah on kalasatama. Etenkin kesäisin kaupunkiin suuntautuu matkailua. Asilah on myös oman alueensa viljan, karjan ja lampaiden markkinapaikka.
Asilahin asukasluku oli vuonna 2014 31 147. Vuonna 1949 vastaava lukema oli 16 000 ja vuonna 1935 6 000. Aikanaan kaupungissa oli pieni eurooppalainen ja juutalainen vähemmistö, mutta sen enemmistö oli muslimeja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Asilah Wikimedia Commonsissa
Rannikkoa Asilahin tuntumassa.
Portugalilaisten rakennuttamaa muuria.
Kaupunkikuvaa.
Lynx issiodorensis

| Lynx issiodorensis |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Petoeläimet Carnivora
Alalahko::  Feliformia
Heimo::  Kissaeläimet Felidae
Alaheimo::  Kissat Felinae
Suku::  Ilvekset Lynx
Laji::  issiodorensis
Kaksiosainen nimi
 Lynx issiodorensis  Croizet and Jobert 1828 
Synonyymit
 Felis issiodorensis 
Katso myös
   Lynx issiodorensis Wikispeciesissä   Lynx issiodorensis Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lynx issiodorensis  oli Euroopassa ja Pohjois-Afrikassa mioseenin ja plioseenin aikakauden aikana elänyt keskikokoinen kissaeläin. Se tunnetaan 37 fossiilikappaleesta ja on ilvesten (Lynx) viides ja ainut täysin sukupuuttoon kuollut jäsen.
Axis & Allies

Axis and Allies on toiseen maailmansotaan sijoittuva strateginen lautapeli. Peli ilmestyi ensimmäisen kerran vuonna 1984 Milton Bradleyn Gamemaster -sarjan osana. Pelissä vastakkain ovat akselivallat (Japani ja Saksa) ja liittoutuneet (Iso-Britannia, Neuvostoliitto ja Yhdysvallat). Yksi pelaaja voi kontrolloida yhtä tai useampaa samassa liittoutumassa olevaa maata, joten pelaajien määrä voi vaihdella kahden ja viiden välillä. Pelin tavoitteena on kukistaa vastakkainen liittouma valloittamalla sen pääkaupungit.
Axis and Alliesin pelilaudan alkutilanne perustuu pääpiirteissään vuoden 1942 kevään voimasuhteisiin liittoutumien välillä. Saksa on tunkeutunut syvälle Neuvostoliittoon ja on liittolaisineen vallannut koko Manner-Euroopan, Japani hallitsee Kaakkois-Aasiaa ja Yhdysvallat vasta aloittelee sotaan liittymistään. Vaikkakin peliä on pyritty tasapainottamaan tietyin akselivaltoja suosivin säännöin, päättyy enemmistö peleistä alkuperäissäännöillä pelattaessa liittoutuneiden voittoon. Axis and Allies ei ole perinteinen strategiapeli, sillä esimerkiksi valtiontalouden mallintaminen on pelissä erittäin yksinkertaista. Samoin taisteluissa käytettävien erilaisten yksiköiden määrä on rajattu.
Perustiedot

Yksinkertaistettujen sääntöjensä ansiosta peli on helppo oppia. Kummankin liittoutuman tavoitteena on valloittaa ennalta määrätty määrä vastapuolen maa-alueita. Voitto voidaan saavuttaa valtaamalla kaksi vastapuolen liittouman pääkaupungeista, mutta akselivallat voivat saavuttaa myös niin sanotun taloudellisen voiton, valtaamalla tarpeeksi maa-alueita.
Peli on vuoroperusteinen ja jokainen kierros pelataan samassa järjestyksessä – Neuvostoliitto, Saksa, Iso-Britannia, Japani ja Yhdysvallat. Kukin pelin maa-alue on jyvitetty tuottamaan tietty määrä rahavaroja (IPC) pelaajan käyttöön. Pelaajan vuoro alkaa käyttämällä maan rahavarat sota- tai tehdaskompleksien tuotantoon tai aseiden kehittämistutkimukseen. Tehtyään hankintansa pelaaja suorittaa haluamansa hyökkäykset. Taisteluiden tulos ratkotaan kuusitahkoisen nopan avulla. Taistelun jokaisella kierroksella kukin taisteluun osallisistuva yksikkö saa yhden mahdollisuuden osua vastapuoleen. Yksikkö osuu, mikäli pelaaja heittää yksikön hyökkäys- tai puolustuspisteytystä vastaavan luvun tai sitä pienemmän (esimerkiksi jalkaväki puolustaa paremmin kuin hyökkää). Kukin pelaaja saa valita itse, mikä hänen yksiköistään kaatuu. Taistelu jatkuu kunnes jompikumpi osapuolista on tuhottu tai hyökkääjä vetäytyy.
Kaikkien taistelujen tultua ratkaistuiksi, pelaaja tekee muut siirtonsa, eli siirtää taisteluihin osallistumattomia yksiköitään ja etsii laskeutumispaikat taisteluihin selviytyneille ilmayksiköilleen. Tämän jälkeen pelaaja asettaa vuoron alussa hankkimansa yksiköt alueille, joissa maalla on tehdaskompleksi. Vuoron lopuksi pelaaja kerää rahavarat hallussaan olevien alueiden arvon mukaan. Peliä jatketaan kunnes jompikumpi liittouma täyttää kierroksen päättyessä edellä mainitut ehdot voiton saavuttamiselle.
Valtiot

(2004 vuoden revised edition -julkaisussa)
Neuvostoliitto (punainen) – Alussa taloudellisesti heikoin valtio. Heti pelin alussa suuren uhan alla, mutta vahva alkuasetelma ja mahdollisuus nopeisiin käänteisiin.
Saksa (musta/harmaa) – Taloudellisesti vahva, mutta piiritetty joka puolelta. Mahdollisuus nopeaan voittoon.
Iso-Britannia (valkoinen) – Omistaa suurimman osan maa-alueista, mutta joukot ovat erittäin hajanaiset. Mahdollisuus maa-, ilma- ja merisotaan ja on tasapainoinen valtio.
Japani (oranssi) – Alussa hallitsee suurinta osaa Tyynestä valtamerestä, ja sillä on jalansijaa Manner-Aasiassa.
Yhdysvallat (vihreä) – Taloudellisesti vahvin valtio, mutta aloittaa kaukaa taisteluista. Joukkojen siirtäminen Yhdysvalloista vaatii kärsivällisyyttä.
(2008 vuoden Juhla-julkaisussa)
Italia (ruskea) – Ensimmäistä kertaa mukana kolmantena akselivaltiona. Taloudellisesti todella heikko, mutta Saksan tuki korvaa asian. Sopii aloittelevalle pelaajalle.
Yksiköt

Alkuperäisten sääntöjen mukaiset yksiköt, kustannuksineen ja hyökkäys-/ puolustus-/ ja liikearvoineen:
jalkaväki 3 IPC, 1/2/1
panssarivaunu 5 IPC, 3/2/2
hävittäjä 12 IPC, 3/4/4
pommikone 15 IPC, 4/1/6
ilmatorjuntatykki 5 IPC, 0/0/1 (ampuu alueen yli lentäviä lentokoneita)
taistelulaiva 24 IPC, 4/4/2
lentotukialus 18 IPC, 1/3/2 (kannelle mahtuu kaksi hävittäjää)
kuljetusalus 8 IPC, 0/1/2 (voi kuljettaa kaksi jalkaväen yksikköä tai yhden muun maayksikön)
sukellusvene 8 IPC, 2/2/2
tehdaskompleksi 15 IPC, 0/0/0 (uusien yksiköiden tuottamiseen sijoitusalueellaan)
2004-version mukaiset yksiköt kustannuksineen ja hyökkäys-/ puolustus-/ ja liikearvoineen:
jalkaväki 3 IPC, 1/2/1
tykistö 4 IPC, 2/2/1 (nostaa samassa ruudussa olevien jalkaväkiyksiköiden hyökkäysarvon 2:teen)
panssarivaunu 5 IPC, 3/3/2
hävittäjä 10 IPC, 3/4/4
pommikone 15 IPC, 4/1/6
ilmatorjuntatykki 5 IPC, 0/0/1 (ampuu alueen yli lentäviä lentokoneita)
taistelulaiva 24 IPC, 4/4/2
Destroyer-laiva 12 IPC 3/3/2
lentotukialus 18 IPC, 1/3/2 (kannelle mahtuu kaksi hävittäjää)
kuljetusalus 8 IPC, 0/1/2 (voi kuljettaa kaksi jalkaväen yksikköä tai yhden jalkaväkiyksikön ja ilmatorjuntatykin/tykistön/tankin)
sukellusvene 8 IPC, 2/2/2
tehdaskompleksi 15 IPC, 0/0/0 (uusien yksiköiden tuottamiseen sijoitusalueellaan)
2008 Juhla-julkaisun lisätyt yksiköt:
Cruiser-laiva, jolla on samat taisteluarvot ja hinta kuin hävittäjäaluksella revised editionissa. Juhla-julkaisussa hävittäjän ja muiden laivojen hintaa on laskettu näin:
kuljetusalus 7 IPC (Kuljetusaluksella ei ole missään vaiheessa taisteluarvoja)
sukellusvene 6 IPC 1/2/2
hävittäjä 8 IPC 2/2/2(hävittäjän taisteluarvoja on vähennetty)
cruiser-alus 12 IPC 3/3/2
lentotukialus 14 IPC 1/2/2
taistelulaiva 20 IPC 4/4/2
Aiheesta muualla

Hasbron Axis & Allies sivusto (englanniksi)
TripleA, avoimen koodin Axis and Allies tietokoneversio (englanniksi)
Philip Hallin todennäköisyyslaskin (englanniksi)
AxisAndAllies.Org, Axis and Allies-foorumi (englanniksi)
Pelin kehittäjän, Larry Harrisin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Länsi-Ateena

| Länsi-Ateenan alueyksikkö Περιφερειακή ενότητα Δυτικού Τομέα Αθηνών> Alueyksikkö |
| --- | --- |
 Sijainti
Valtio:  Kreikka
Hajautetun hallinnon alue:  Attika
Alue:  Attika
Kuntia:  7
Perustettu:  1.1.2011
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Peristéri
Pinta-ala:  66,7 km²
Väkiluku (2011):  489 675
 – väestötiheys:  7 341,45 as./km²
Lyhenteet:  
 – NUTS:  EL302
Länsi-Ateena (kreik. Δυτικός Τομέας Αθηνών, Dytikós Toméas Athinón) eli Länsi-Ateenan alueyksikkö (Περιφερειακή ενότητα Δυτικού Τομέα Αθηνών, Perifereiakí enótita Ditikoú Toméa Athinón) on yksi Kreikan alueyksiköistä. Se sijaitsee Attikan alueella ja sen hallinnollinen keskus on Peristéri. Alueyksikön pinta-ala on 66,7 neliökilometriä ja asukasluku 489 675 (vuonna 2011).
Alueyksikköön kuuluu sen nimen mukaisesti läntinen osa Ateenan metropolialueesta. Alueyksikkö perustettiin vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman myötä. Siihen sijoitettiin läntinen osa tuolloin lakkautetusta Ateenan prefektuurista. Muut osat prefektuurista jaettiin Keski-Ateenan, Pohjois-Ateenan ja Etelä-Ateenan alueyksiköihin.
Kunnat

Alueyksikkö jakaantuu seitsemään kuntaan seuraavasti: