stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Metsuri
Historiaa

Metsurien ammattikunta syntyi 1870-luvun alussa, jolloin myös tukkien uitto yleistyi. Suuret metsätyömaat keskittyivät vesireittien varrelle.
Vielä 1960-luvulla Suomen metsissä työskenteli talvisin ainakin 100 000–200 000 metsätyöntekijää eli jätkää.lähde? He tekivät metsätyötä talvisin, uittotyötä keväisin ja maatalous- tai sahaustyötä kesäisin ja syksyisin. Pohjois-Suomessa tämä synnytti suorastaan jätkänkierron:
| talvi | kevät | kesä | syksy |
| --- | --- | --- | --- |
| metsätyöt | uitto  sahat  lautatarhat | uitto  sahat  lautatarhat  lastaustyöt | sahat lautatarhat  lastaustyöt |
1960-luvulla traktorien ja moottorisahojen yleistymisen myötä metsureita tarvittiin entistä vähemmän. Seurauksena oli maaseudun työpaikkojen väheneminen ja laajamittainen maaltamuutto. Entisestään metsätyövoiman tarve väheni 1980-luvulla alkaneen hakkuukoneiden eli motojen kehityksen myötä. Nykyään Suomessa työskentelee enää 5 000–10 000 metsuria. Työnkuva on muuttunut siten, että pääosa metsurien työstä tapahtuu lumettomana aikana ja talvella moni metsuri joutuu lomautetuksi. Tähän on päädytty useastakin eri syystä, joista päällimmäisinä ovat turhan työn tekemisen aiheuttama ruumiillinen ja henkinen väsymys (lumessa työskentely on sitä hankalampaa, mitä enemmän sitä on) ja niin sanotun lumilisän maksaminen metsurille, mikä nostaa puunkorjuun kustannuksia selvästi.
Puhekielessä käytetään joskus sanaa citymetsuri (arboristi) kaupungissa toimivasta metsurista, joka poistaa vaaraa aiheuttavat puut latvaan kiiveten ja pätkinä kaataen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Metsuri Wikimedia Commonsissa
Metsäradio (Arkistoitu – Internet Archive)
Yle: Kun koneet korvasivat tukkijätkän – metsä on ollut suomalaisten suurin työpaikka
Ylen Elävä arkisto:
Vanhanajan metsureilta vaadittiin kylmänkestävää voimaa ja hurttia luonnetta
Pöllimiesten savotta Sompion Lapin aarniometsissä
Pohjolan jätkät synnynnäiset sissit, Hakkapeliitta, 21.12.1937, nro 51-52, s. 14, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
SK Tirana

SK Tirana on albanialainen jalkapalloseura, jonka kotikaupunki on maan pääkaupunki Tirana. Vuonna 1920 perustettu seura on Albanian menestynein, sillä se on voittanut maan pääsarjan Kategoria superioren 22 kertaa, eli useammin kuin yksikään toinen joukkue.
Historia

1920: Seura nimeltä Agimi Sports Association perustetaan.
1927: Seura vaihtaa nimensä muotoon Sportklub Tirana.
1930: Sportklub Tirana osallistuu Albanian mestaruussarjan ensimmäiseen kauteen, ja voittaa sen.
1947: Seura vaihtaa nimensä muotoon KS 17 Nëntori Tirana.
1951: Seura vaihtaa nimensä muotoon Puna Tirana.
1957: Seura palauttaa nimensä muotoon KS 17 Nëntori Tirana.
1965: Seura osallistuu ensimmäistä kertaa Euroopan cupiin.
1991: Seura palauttaa nimensä muotoon Sportklub Tirana.
2008: Seura voittaa Associazione Calcio Milan 2-1 SK Tiranan Selman Stërmasi koti kentällä,albaanialaisen Taqi Oilin järjestämässä ystävyysottelussa.
Saavutukset

Albanian-mestaruudet: 25 (1930, 1931, 1932, 1934, 1936, 1937, 1965, 1966, 1968, 1970, 1982, 1985, 1988, 1989, 1995, 1996, 1997, 1999, 2000, 2003, 2004, 2005, 2007, 2009, 2020)
Albanian cup-mestaruudet: 14 (1939, 1963, 1976, 1977, 1983, 1984, 1986, 1994, 1996, 1999, 2001, 2002, 2006, 2011)
Albanian supercup-mestaruudet: 8 (1994, 2000, 2002, 2003, 2005, 2006, 2007, 2009)
Aiheesta muualla

KF Tirana Seuran viralliset sivut
KF Tirana Jo Zyrtare
SK Tirana
Statistika e SK Tirana (Arkistoitu – Internet Archive)
Lajme nga Sk Tirana Albania-sport.com (Arkistoitu – Internet Archive)
KF Tirana Jo Zyrtare
Enrico Bombieri

Enrico Bombieri (2006)
Enrico Bombieri (s. 26. marraskuuta 1940, Milano, Italia) on italialainen matemaatikko. Hän on tunnettu työstään lukuteorian, algebrallisen geometrian ja analyysin parissa. Bombieri palkittiin vuonna 1974 Fieldsin mitalilla.
Bombierin–Vinogradovin teoreema on yksi seulamenetelmän keskeisistä sovelluksista. Sillä voidaan tutkia muun muassa Dirichlet'n lausetta alkulukujen esiintymisestä aritmeettisessa jonossa. Vuonna 1976 Bombieri kehitti asymptoottisen seulamenetelmän.
Hän on ollut Academia Europæan ulkomaalaisjäsen vuodesta 1995.
Aiheesta muualla

International Balzan Prize Foundation: Enrico Bombieri (englanniksi)
Neftçi Baku PFK

Neftçi Baku PFK on vuonna 1937 perustettu azerbaidžanilainen jalkapalloseura, jonka kotipaikka on Baku. Se pelaa Azerbaidžanin valioliigassa, jonka se on voittanut kuudesti. Lisäksi Neftçi on voittanut cup-mestaruuden neljästi. Seura on menestynein azerbaidžanilaisseura.
Ennen Azerbaidžanin itsenäistymistä Neftçi Baku pelasi Neuvostoliiton mestaruussarjassa vuosina 1949–1950, 1960–1970 ja 1977–1988. Sen paras saavutus oli kolmas sija vuonna 1966. Lisäksi se pääsi Neuvostoliiton cupin välieriin neljästi.
Saavutukset

Azerbaidžanin mestaruus (9): 1992, 1996, 1997, 2004, 2005, 2011, 2012, 2013, 2021
Azerbaidžanin cup (6): 1995, 1996, 1999, 2004, 2013, 2014
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Seuran viralliset sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Neftçi Uefan sivustolla
Ruotsin poliisi

| Polisen i Sverige Ruotsin poliisi  |
| --- | --- |
 Poliisin tunnus
Perustettu:  1965
Toimivalta:   Ruotsi
Ministeriö:  Ruotsin sisäministeriö
Päätoimi­paikka:  Tukholma, Ruotsi
Vuosibudjetti:  32,4 miljardia kruunua
Ruotsin poliisi (ruots. Polisen) muodostaa Ruotsin poliisivoimat. Ruotsin poliisivoimissa työskenteli vuonna 2021 noin 33 726 henkilöä, joista 20 942 on poliiseja. Määrä oli tuolloin kasvussa.
Poliisitoimintaa on ollut Ruotsissa jo 1300-luvulla, mutta nykyaikainen poliisi perustettiin vasta vuonna 1776 kuningas Kustaa III:n käskystä ja sen ensimmäiseksi poliisimestariksi nimettiin Henric von Sivers. Ruotsin kaupungit alkoivat perustaa poliisilaitoksia vuonna 1850, mutta tämä korvattiin vuonna 1925 koko maan kattavalla yleisellä poliisilailla, jossa säädettiin myös kaikille poliiseille yhteiset pätevyysvaatimukset. Ensimmäiset naispoliisit nimitettiin virkaan vuonna 1957. Viimeisin organisaation uudistus tehtiin vuonna 2015, kun kaikki maan paikallispoliisit, poliisin keskushallinto ja valtion rikostekninen laboratorio yhdistettiin yhden hallinnon alaisuuteen.
Vuonna 2022 Ruotsin poliisin vuosibudjetti oli 32,4 miljardia kruunua.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ruotsin poliisi Wikimedia Commonsissa
Sonkari

| Sonkari |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pohjois-Savo
Kunnat:  Vesanto, Rautalampi
Koordinaatit:  62°49′05″N, 26°34′12″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Kerkonjoen valuma−alue (14.76)
Tulouomia:  Ukkolanvirta Patovedestä, Vihtajoki Vihtajärvestä, Vehkapuro Suolammesta, Soimapuro Soimalammesta, Ollanpuro
Laskujoki:  Riitunvirta Kiesimään
Järvinumero:  14.762.1.001
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  100,9 m  
Pituus:  13,1 km  
Leveys:  6,3 km  
Rantaviiva:  73,7404 km  
Pinta-ala:  25,2463 km²  
Tilavuus:  0,14152111164 km³  
Keskisyvyys:  5,60562 m  
Suurin syvyys:  35,83 m  
Valuma-alue:  210,02 km²  
Keskivirtaama:  1,9 m³/s (MQ) 
Veden viipymä:  2,4 a 
Saaria:  47 
:  Elosaari, Lapinsaari, Kalasaari, Palvasaari, Kaijansaari
 fiSonkari 
Sonkari, tai myös Sonkari–Riitunlampi, on Pohjois-Savossa Vesannolla ja Rautalammilla Sonkarin lähellä sijaitseva järvi.
Etymologiaa

Samalla tavalla kuin Kiesimänkin tapauksessa, nojaa Sonkarin etymologinen selitys alueen saamelaisasutukseen 1600-luvulle asti, jolloin seudulla alkoi asteittainen savolaistuminen. Paikannimistöön jäi runsaasti saamenkielistä sanastoa ja paikannimistöä. Sonkari merkitys tulisi tämän selityksen mukaan saamenkielesestä, joko sanasta sonke, mikä tarkoittaisi nurkkaa ja kulmausta, tai suonkeri, joka tarkoittaisi kalan- tai verkonkuivatustelinettä.
Luontoarvoja

Vuonna 2013 oli järven ekologinen tila erinomainen. Ranta-alueilla on vain pari luonnonsuojelualuetta. Kierälammen ja Sonkarin välissä Lammintaipaleella on pieni suojelualue, Pakkulanmäen pohjoispuolella on rauhoitettu puronvarsialue ja Pohjainlahden pohjoisrannalla on vastaava alue Kiviniemen kohdalla. Matalan Koivulahden rannassa on lintutorni .
Säännöstely ja laivaväylät

Kiesimästä on vesireittiyhteys Konneveden ja Niiniveden välillä Kiesimän kanavan, Kiesimän ja Kerkonkosken kanavan kautta. Kiesimän veden korkeutta säännöstellään, jotta ennen mainitulla vesireitillä voida liikennöidä 2,4 metrin syväyksellä. Kiesimältä on viitoitettu pienveneväylä Riitunvirran kautta Sonkarille ja Vesantojärvelle. Nämä vesireitit on rakennettu 1,0 metrin syväykselle. Veneväylä tulee Sonkarille ensin Kiesimästä Riitunvirran kanavasta Riitunlammelle ja Sonkarinsalmen jälkeen se jakautuu kahdeksi veneväyläksi. Luoteinen väylä päättyy Pohjainlahden pohjukkaan ja koillinen väylä siirtyy Viitoinselällä Vesantojärvelle johtavalle reitille. Väylät on kytketty toisiinsa poikittaisella väylällä, joka alkaa idässä Kalasaaren kohdalta.
Kiesimän säännöstelyn tavoitteellinen vedenpinnankorkeus on 100,95–101,00 metriä mpy. (+N60).Sen säännöstely vaikuttaa suoraan Sonkarin vedenpinnan korkeuteen, joten säännöstelyluvassa mainitaan Kiesimän lisäksi Sonkari ja Vesantojärvi. Kiesimälle määrätyt säännöstelyehdot koskevat myös Sonkaria, jonka vedenpinnan korkeus on lähes sama muutaman senttimetrin erolla. Ennen runsaslumisen talven kevättulvaa tulee vedenpinta laskea lupaehtojen mukaisesti tasoon 100,75 metriä ja vähälumisen talven jälkeen tasoon 100,85 metriä mpy. Jos vedenpinta uhkaa nousta yli tason 101,25 metriä, voidaan juoksutusta tehostaa avaamalla myös Kerkonkosken kanavan laivasulut. Erillisen kalatien juoksutuksen virtaama tulee pysyä 0,2 kuutiometrissä sekunnissa paitsi silloin, kun vesiliikenteelle soveltuva alin taso 100,68 metriä tulee vastaan. Nykyinen säännöstelyehto on ollut voimassa vuodesta 2008 ja se jatkuu vuoteen 2028 asti.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Rautalammin reitin valuma-alueen (14.7) Kerkonjoen valuma-alueella (14.76), jonka Sonkarin alueeseen (14.762) järvi kuuluu. Sonkarin alue saa vetensä Vesantojärven alueelta (14.763) Patoveden (106 ha) kautta ja se laskee vedet edelleen Kiesimän alueeseen (14.761). Sonkarin alueella on vielä 11 muuta, vähintään noin hehtaarin kokoista, järveä tai lampea. Joensuunlahteen laskevan lyhyen Vihtajoen valuma-alueella sijaitsevat esimerkiksi Vihtajärvi (10 ha), Ahvenlampi (2 ha) ja Väärälampi (5 ha). Näiden lähistöllä on Mujulampi (2 ha), joka laskee Mujulahteen. Pohjainlahteen tulevan oja valuma-alueella sijaitsevat Iso Kolmisoppinen (19 ha) ja Pieni Kolmisoppinen(2 ha), Vehkapuron lähdelampi on Suolampi (2 ha), Soimapuron keskijuoksulla sijaitsee Soimalampi (1 ha) ja Koivuniemessä sijaitsee yksinäinen Koivulampi (6 ha). Järven länsirantaan laskee nykyään lähes umpeen kasvanut Kierälampi (1 ha).
Järven vedenpinnan korkeus on 100,9 metriä mpy. Riitunvirran virtaama on noin 1,9 kuutiometriä sekunnissa, jolloin Sonkarin laskennallinen viipymä on noin 2,4 vuotta.
Väkipalonlampi

| Väkipalonlampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pohjois-Savo
Kunnat:  Vesanto
Koordinaatit:  62°58′13″N, 26°24′39″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Kerkonjoen valuma−alue (14.76)
Tulo-oja:  oja Petrusta
Laskuoja:  Huuhkapuro Kurjenjokeen 
Järvinumero:  14.764.1.006
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  165,6 m  
Pituus:  160 m  
Leveys:  110 m  
Rantaviiva:  0,404 km  
Pinta-ala:  0,964 ha  
Suurin syvyys:  6,4 m  
Saaria:  ei saaria 
 fiVäkipalonlampi 
Väkipalonlampi on Pohjois-Savossa Vesannolla Kurjenniemen lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 160 metriä pitkä, 110 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 1,0 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 400 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Rautalammin reitin valuma-alueen (14.7) Kerkonjoen valuma-alueella (14.76), jonka Vesantojoen valuma-alueeseen (14.764) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 165,6 metriä mpy.
Jean-Baptiste Vallin de la Mothe

Keisarillinen taideakatemia.
Uuden Hollannin kaari, 1765.
Katolinen Katariinan kirkko.
Jean-Baptiste Michel Vallin de la Mothe (1729 Angoulême – 7. toukokuuta 1800) oli ranskalainen arkkitehti, joka asui pääosan uransa ajasta Pietarissa. Hänestä tuli Katariina Suuren hoviarkkitehti.
Vallin de la Mothe oli arkkitehti-opettaja Jacques-François Blondelin serkku, ja hänen arvellaan opiskelleen tämän ohjauksessa. Vuonna 1750 Vallin de la Mothe meni kahdeksi vuodeksi opiskelemaan Ranskan akatemiaan Roomassa, tosin ei virallisen sisäoppilaana. Palattuaan Pariisiin hän oli yksi niistä arkkitehdeista, jotka esittelivät Place Louis XV (nykyisin Place de la Concorde) -hankkeen. Vuonna 1759 Vallin de la Mothe otti Blondelin innostamana vastaan tarjouksen Venäjän lähettiläältä Aleksei Bestužev-Rjuminilta siirtyä opettamaan arkkitehtuuria Pietariin. Pietarissa Vallin de la Mothe sovelsi Blondelin suunnitelmia Šuvalovin lempihankkeeseen, Keisarilliseen taideakatemiaan (1765–1772), johon tuli suuri avoin aukio ja pyöreä keskuspiha. Akatemian professorina Vallin de la Mothe opetti monia venäläisiä arkkitehteja, joista aikanaan tulisi alallaan merkittäviä. Hänen oppilainaan olivat esimerkiksi Ivan Starov ja Vasili Baženov. Vallin de la Mothen aloitteesta lupaavat nuoret venäläiset oppilaat lähetettiin Pariisiin Charles De Waillyn oppiin, minkä ansiosta Venäjän uusklassiseen arkkitehtuuriin tuli selvä ranskalainen vaikutus.
Hänen työnsä akatemiassa oli tehnyt Katariina Suureen niin suuren vaikutuksen, että hän antoi tälle tehtäväksi laajennuksen rakentamisen Talvipalatsiin, joka on Akatemiaa vastapäätä Nevan toisella puolella. Siitä tuli Vallin de la Mothen maineikkain työ. Hänen suunnitelmansa tunnetaan nimellä Pikku-Eremitaaši, ja siitä tuli Katariinan taidekokoelman sijoituspaikka. Kokoelmasta tuli aikanaan yksi maailman suurimpia, ja nykyisin Eremitaašin museossa on yli kolme miljoonaa taideteosta. Sadattuhannet matkailijat käyvät vuosittain Vallin de la Mothen Pikku-Eremitaašissa ja muissa siihen liittyvissä rakennuksissa.
Vuosina 1761–1767 hänellä oli useita muita hankkeita. Hän suunnitteli Pietarin kauppahallin Gostinyi Dvorin Pietarin pääkadulle Nevski prospektille, Kirill Razumovskin ja Ivan Tšernyšovin palatsit, Jusupovien Moikan palatsin sekä Uuden Hollannin kaaren. Vuonna 1766 hänestä tuli virallisesti hoviarkkitehti.
Vallin de la Mothe aloitti kesken jääneen työn katolisen Katariinan kirkon rakentamiseksi. Kirkko valmistui Antonio Rinaldin aikana. Vuonna 1775 Vallin de la Mothe palasi kotikaupunkiinsa Angoulêmeen ja asui siellä loppuelämänsä. Hänen 1780-luvulla Louis Thomas de Bardines'lle suunnittelemansa uusklassinen hôtel particulier on edelleen osoitteessa 79 rue de Beaulieu.
Aiheesta muualla

Vallin de la Mothe J.-B.M. (1729–1800), architect., St. Petersburg Encyclopedia, ROSSPEN Publishing House
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa 
Taiteenala:  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  EUTA  Structurae 
Muut:  IdRef
Jack Steinberger

| Jack Steinberger |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 25. toukokuuta 1921 Bad Kissingen, Saksa
Kansalaisuus:   yhdysvaltalainen
Koulutus ja ura
Väitöstyön ohjaaja:  Edward Teller
Tutkimusalue:  Fysiikka
Tunnetut työt:  Myoni-hiukkasen löytäminen
Palkinnot:   Nobelin fysiikanpalkinto (1988)
Jack Steinberger (alk. Hans Jakob Steinberger; 25. toukokuuta 1921 Bad Kissingen – 12. joulukuuta 2020 Geneve) oli saksalais-yhdysvaltalainen fyysikko. Hänelle, Melvin Schwartzille ja Leon Ledermanille myönnettiin vuonna 1988 Nobelin fysiikanpalkinto neutriinoihin liittyvän tutkimuksen tekemisestä.
Steinberger syntyi Saksassa, mutta lisääntyvän antisemitismin ja kansallissosialismin takia hänen perheensä oli pakko muuttaa Yhdysvaltoihin. Steinberger vietti monta vuotta Yhdysvalloissa, kunnes muutti Sveitsiin ja työskentelemään CERN:ssä.
Hän on ollut Academia Europæan jäsen vuodesta 1991.
Digimon Adventure (vuoden 2020 animesarja)

| Digimon Adventure: |
| --- | --- |
デジモンアドベンチャー：   (Digimon Adventure:)
Genre: - seikkailu, komedia, draama, fantasia, toiminta ja science fiction seikkailu 
TV-anime
Ohjaaja: Masato Mitsuka
Studio: Toei Animation
Lähetyskanavat:   Fuji TV   Hulu 
Alkuperäinen lähetyskierros: 2020-4-55. huhtikuuta 2020 – 2021-9-2626. syyskuuta 2021
Jaksojen määrä: 67 (luettelo jaksoista) 
Digimon Adventure (tyylitelty Digimon Adventure:) on kahdeksas Digimon-animesarja sekä uusi versio vuosina 1999–2000 esitetystä samannimisestä animesarjasta, mutta alkuperäisestä sarjasta poiketen tämä sijoittuu vuoteen 2020 ja vastassa on uudenlaisia vihollisia. Sarjan esittäminen alkoi 5. huhtikuuta 2020.
Sarja julkaistiin kokonaisuudessaan englanniksi jälkiäänitettynä Microsoft Storeen 13. huhtikuuta 2023. Lisäksi jaksoja alettiin julkaista yksitellen Huluun 1. heinäkuuta 2023 alkaen.
Juoni > Algomonit

Vuonna 2020 Tokion sähkölaitteissa ilmenee vakavia sähköhäiriöitä sekä Tokion metroon kohdistuvia kyberhyökkäyksiä. Sarjan päähenkilö Taichi Yagami ja hänen naapurinsa Koushiro Izumi saavat tietää Algomoneiksi kutsuttujen digimonien olevan siitä vastuussa. Taichi päätyy digitaaliseen ulottuvuuteen ja kohtaa siellä Koromonin, joka kehittyy ensin Agumoniksi ja sitten Greymoniksi. He tapaavat myös Yamato Ishidan ja tämän kumppanin Gabumonin, joka voi kehittyä Garurumoniksi. Algomonit murtautuvat myös Yhdysvaltain sotilasverkkoon ja ampuvat ydinohjuksen Tokiota kohti. Taistelun aikana oikeassa maailmassa tuntemattomat valkoiset sulat päätyvät Taichin pikkusiskon, Hikari Yagamin, ja Yamaton pikkuveljen, Takeru Takaishin, käsiin. Niiden voima saa Greymon ja Garurumon yhdistymään voimakkaaksi digimoniksi nimeltä Omegamon, joka tuhoaa Mega-tason Algomonin, ja uudelleenohjaa ydinohjuksen räjähtämään yläilmoissa. Tämän jälkeen Taichi ja Yamato päätyvät takaisin oikeaan maailmaan.
Juoni > Eyesmon

Algomonien tuhosta huolimatta tuntematon olento lähettää tietoverkkoon digimunan, jonka kuoriutuessa Tokiossa alkaa sähkökatkoja. Lisäksi sähkölaitteisiin ilmestyy laskuri, jonka mukaan 72 tunnin sisällä kaikki teknologia lakkaa kokonaan toimimasta. Taichi, Yamato, Koushiro sekä Taichin lapsuudenystävä Sora Takenouchi päätyvät Digimaailmaan, digimonien kotiulottuvuuteen. Siellä he tapaavat kaksi muuta lasta: Mimi Tachikawan ja Jou Kidon. Sora, Koushiro, Mimi ja Jou tapaavat omat kumppanidigimoninsa Piyomonin, Tentomonin, Palmonin ja Gomamonin, ja lisäksi lapset saavat kuulla pyhiin digimoneihin kuuluvan Valdurmonin hengeltä, että hän ja kuusi muuta pyhää digimonia olivat yhdessä kuuden soturidigimonin kanssa johtaneet taistelua Deathmonia ja tämän johtamia pimeyden digimoneja vastaan. Pimeyden digimonit kukistettiin, mutta Digimaailma kärsi vakavia tuhoja, ja pyhät digimonit sekä soturidigimonit uhrasivat itsensä. Soturidigimonit olivat muuttuneet digimuniksi, joista Agumon ja muut olivat kuoriutuneet. Soturidigimonien oli nyt jälleensyntyneinä tehtävä yhteistyötä ”Valituiksi” (engl. Chosen Ones) kutsuttujen ihmislasten kanssa taistellakseen pimeyden digimonien seuraavaa aaltoa vastaan, joka vaikuttaa jo nyt oikeaan maailmaan Tokion sähkökatkon kautta.
Tämä seuraava aalto on jo osoittanut näkymisen merkkejä myös Digimaailmassa, jossa paha digimon nimeltä Devimon aivopesee Soundbirdmonien sekä pimeyden miasmaksi kutsutun mustan sumun avulla muita digimoneja villiintymään ja hyökkäämään muiden kimppuun. Valittujen oppiessa kehittämään kumppanidigimonejaan Champion- ja superkehittämään Ultimate-muotoihinsa sekä taistellessa aivopestyjä digimoneja vastaan, heidän on myös matkustettava Pilvimantereelle (engl. Cloud Continent), josta Valdurmon on kertonut yhden muista pyhien digimoneista löytyvän. Lopulta Valitut löytävät itsensä Tokion virtuaalisesta kopiosta, jonka oli luonut Eyesmon, sama digimon, joka oli kuoriutunut tietoverkkoon ilmestyneestä digimunasta ja aiheuttanut Tokion sähkökatkot. Se kehittyy Ultimate-muotoonsa Orochimoniksi, jonka MetalGreymon, WereGarurumon, Garudamon, AtlurKabuterimon, Lilymon ja Zudomon tuhoavat, mutta jonka tuntematon voima herättää henkiin Mega-tason Nidhoggmoniksi kehittyneenä. Mutta Hikarin ja Takerun käsissä olevat valkoiset sulat saavat Greymonin ja Garurumonin yhdistymään jälleen Omegamoniksi ja tuhoamaan Nidhoggmonin. Sähkökatko päättyy ja digitaalinen Tokio katoaa.
Juoni > Devimon

Sama tuntematon olento, joka oli vastuussa Eyesmonin toimista, lähettää Soran, Koushiron, Mimin ja Joun takaisin oikeaan maailmaan. Saman olennon käskemänä, Devimon paljastaa itsensä Taichille ja Yamatolle, ja lähettää Calamaramonin auttamaan uutta Algomonien aaltoa valtaamaan verkkoyhteyden avulla toimivia laivoja ja sotkemaan niiden ohjausjärjestelmiä. Taichi ja Yamato tapaavat Leomonin, Spadamonin ja Falcomonin, jotka ratsujensa Peckmonien kanssa muodostavat Devimonia vastustavan vastarintaliikkeen. Yhdessä he pelastavat Digimaailmaan päätyneen Takerun, kohtaavat lisää pimeyden miasmalle altistuneita digimoneja ja tapaavat pimeyden miasmasta vapautuneen Angemonin, joka oli pyhiin digimoneihin kuuluvan Seraphimonin Champion-muoto. Angemonista tulee Takerun digimonkumppani ja muuttuu digimunaksi, jonka SkullKnightmon onnistuu kuitenkin varastamaan. Sillä välin Sora, Koushiro, Mimi ja Jou lähettävät oikeasta maailmasta käsin kumppaninsa tietoverkkoon taistelemaan Calamaramonia vastaan. Taichi, Yamato ja Takeru seuraavat SkullKnightmonia pimeyden miasman vankina olleen ElDoradimonin selkään rakennettuun Devimonin linnaan, missä Devimon superkehittää SkullKnightmonin DarkKnightmoniksi salaperäisellä pimeyden kristallilla. He vapauttavat ElDoradimonin, tuhoavat linnan ja saavat munan takaisin, minkä jälkeen munasta kuoriutuu Poyomon.
Devimon päättää itse taistella Valittuja vastaan ja käyttää Calamaramonin lähettämää dataa sekä pimeyden kristallia superkehittyäkseen taistelun aikana NeoDevimoniksi. Garudamon, AtlurKabuterimon ja Lilymon tuhoavat Calamaramonin, ja Zudomon tuhoaa Calamaramonin apunaan käyttämän obeliskimaisen rakennelman, antaen MetalGreymonille ja WereGarurumonille tilaisuuden tuhota NeoDevimon. DarkKnightmon kuitenkin kerää pimeyden kristallin talteen, herättää NeoDevimonin jälleen henkiin ja äärikehittää hänet DoneDevimoniksi, samalla tavalla kuin Orochimon tuotiin takaisin Nidhoggmonina. Taistelun aikana Poyomon kehittyy ensin Tokomoniksi ja sen jälkeen Patamoniksi. MetalGreymon altistuu pimeyden miasmalle ja sen ympärille ilmestyy sen korruptoituneen Mega-muotonsa Mugendramonin punainen aura. Takerun Digivice ja Angemon puhdistavat Mugendramonin auran, joka muuttuu Agumonin todellisen Mega-muodon, WarGreymonin, keltaiseksi auraksi ja tuhoaa DoneDevimonin. Mutta Calamaramonin ja DoneDevimonin tuhoista huolimatta laivojen ohjausjärjestelmät ovat yhä sekaisin ja tietoverkko täynnä Zurumoneja, jotka syövät vioittunutta dataa. Koushiro lähettää aluksesta toiseen kiertävän signaalin, joka korjaa aluksiin jääneet ohjelmointivirheet ja saa Zurumonit siirtymään toiseen osaan tietoverkkoa. Hikari löytää tiensä Soran, Koushiron, Mimin ja Joun luokse, ja tuntien jonkin kutsuvan häntä, hän ja muut päätyvät yhtäkkiä Digimaailmaan Taichin, Yamaton ja Takerun luokse.