stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sukupuolten tasa-arvo
Kansainvälisissä ihmisoikeussopimuksissa > Yhdistyneiden kansakuntien ihmisoikeussopimukset

Yhdistyneiden kansakuntien ihmisoikeuksien yleismaailmallisen julistuksen 2. artikla turvaa julistuksessa esitetyt oikeudet ja vapaudet jokaiselle ilman muun muassa sukupuoleen perustuvaa syrjintää. Julistuksen sisältämät oikeudet on sittemmin vahvistettu osaksi sitovaa kansainvälistä oikeutta kansalais- ja poliittisia oikeuksia koskevassa yleissopimuksessa (KP-sopimus) ja taloudellisia, sosiaalisia ja sivistyksellisiä oikeuksia koskevassa kansainvälisessä yleissopimuksessa (TSS-sopimus). Nämä molemmat yleissopimukset kieltävät muun muassa sukupuoleen perustuvan syrjinnän yleissopimuksissa tunnustettuihin oikeuksiin liittyen. Lisäksi sopimuksiin sisältyvät seuraavat erityisesti sukupuolten tasa-arvoa koskevat artiklat:
KP-sopimus 26 artikla: Kaikki ihmiset ovat oikeudellisesti yhdenvertaisia ja oikeutettuja ilman minkäänlaista syrjintää yhtäläiseen lain suojaan. Tässä suhteessa lain tulee kieltää kaikki syrjintä ja taata kaikille henkilöille yhtäläinen ja tehokas suojelu muun muassa sukupuoleen perustuvaa syrjintää vastaan.
TSS-sopimus 7 artiklan a)-kohta: kohtuullisen palkan ja saman palkkauksen samanarvoisesta työstä ilman minkäänlaista rajoitusta; erityisesti naisille taataan sellaiset työolot, jotka eivät ole huonompia kuin ne, joita miehet nauttivat ja joihin kuuluu sama palkka samasta työstä.
YK:n ihmisoikeuskomitea valvoo KP-sopimuksen noudattamista ja taloudellisten, sosiaalisten ja kulttuuristen oikeuksien komitea valvoo TSS-sopimuksen noudattamista.
Kansainvälisissä ihmisoikeussopimuksissa > Yhdistyneiden kansakuntien ihmisoikeussopimukset > Kaikkinaisen naisten syrjinnän poistamista koskeva yleissopimus (CEDAW)

Kaikkinaisen naisten syrjinnän poistamista koskevan yleissopimuksen (CEDAW) tavoitteena on edistää ihmisoikeuksien tasa-arvoista toteutumista naisten osalta. Sopimus sisältää säännöksiä muun muassa kansalaisuudesta, koulutuksesta, työelämään osallistumisesta, terveydenhuollosta sekä naisten taloudellisista oikeuksista.
Yleissopimus hyväksyttiin vuonna 1979 YK:n yleiskokouksessa ja se astui voimaan vuonna 1981. Yleissopimus tuli Suomen osalta voimaan 4. lokakuuta 1986. Suomessa yleissopimuksen määräaikaisraportoinnista vastaa ulkoministeriön ihmisoikeustuomioistuin- ja -sopimusasioiden yksikkö.lähde?
Yleissopimuksen noudattamista valvoo naisten syrjinnän poistamista käsittelevä komitea. Komitea tutkii myös yksilövalituksia.lähde?
Kansainvälisissä ihmisoikeussopimuksissa > Yhdistyneiden kansakuntien ihmisoikeussopimukset > Yhdistyneiden kansakuntien naisiin kohdistuvan väkivallan vastainen julistus vuodelta 1993

Vuonna 1993 Yhdistyneiden kansakuntien yleiskokous hyväksyi naisiin kohdistuvan väkivallan vastaisen julistuksen (Declaration on the Elimination of Violence Against Women).
Julistuksen mukaan naisiin kohdistuvaa väkivaltaa voi olla esimerkiksi:
Fyysinen, seksuaalinen ja psykologinen väkivalta, joka tapahtuu perheissä, mukaan lukien pahoinpitely, kodeissa tapahtuva tyttölasten seksuaalinen hyväksikäyttö, avioliitossa tapahtuvat raiskaukset, naisten sukuelinten silpominen ja muunlaiset perinteiset käytännöt, ei-aviopuolison harjoittama väkivalta ja hyväksikäyttöön liittyvä väkivalta;
Fyysinen, seksuaalinen ja psykologinen väkivalta, joka tapahtuu yleisessä yhteisössä, mukaan lukien raiskaus, seksuaalinen hyväksikäyttö, seksuaalinen häirintä ja pelottelu työpaikoilla, kouluissa ja muualla, naisten ihmiskauppa ja pakkoprostituutio;
Fyysinen, seksuaalinen ja psykologinen väkivalta valtion harjoittamana tai suvaitsemana, missä tahansa se tapahtuukaan.
lähde?
Kansainvälisissä ihmisoikeussopimuksissa > Yhdistyneiden kansakuntien ihmisoikeussopimukset > Kansainvälisen työjärjestön (ILO) yleissopimukset

Kansainvälisellä työjärjestöllä ILO:lla on useita työelämän tasa-arvoon liittyviä yleissopimuksia. Niistä keskeisimmät ovat Yleissopimus nro 100: Samanarvoisesta työstä miehille ja naisille maksettava sama palkka vuodelta 1951, Yleissopimus nro 111: Työmarkkinoilla ja ammatin harjoittamisen yhteydessä tapahtuva syrjintä vuodelta 1958, Yleissopimus nro 156: Perheenhuoltovelvollisuuksia omaavien mies- ja naistyöntekijöiden samanlaiset mahdollisuudet ja yhdenvertainen kohtelu sekä Yleissopimus nro 183: Äitiyssuojelusopimus (uudistettu 2000).lähde?
Kansainvälisissä ihmisoikeussopimuksissa > Euroopan ihmisoikeussopimus

Euroopan ihmisoikeussopimuksen 14. artiklassa taataan ihmisoikeussopimuksessa tunnustetuista oikeuksista ja vapauksista nauttiminen ilman minkäänlaista muun muassa sukupuoleen perustuvaa syrjintää. Lisäksi ihmisoikeussopimuksen kahdennentoista lisäpöytäkirjan 1. artiklassa taataan laissa tunnustettujen oikeuksien nauttiminen ilman minkäänlaista muun muassa sukupuoleen perustuvaa syrjintää.lähde?
Euroopan ihmisoikeussopimuksen noudattamista valvoo Euroopan ihmisoikeustuomioistuin. Ihmisoikeustuomioistuin käsittelee pääasiassa sopimusvaltioita vastaan tehtyjä yksilövalituksia.lähde?
Euroopan ihmisoikeustuomioistuin on antanut lukuisia sukupuolten tasa-arvoa koskevia tuomioita. Tapauksessa Opuz v. Turkki (2009) tuomioistuin katsoi, että perheväkivalta oli naisiin kohdistuvaa sukupuoleen perustuvaa syrjintää, koska se koski pääasiassa naisia ja koska oikeusviranomaisten yleinen syrjivä asenne oli luonut ilmapiirin, joka ruokki perheväkivaltaa.
Konstantin Markin v. Venäjä (2012) -tapauksessa tuomioistuin katsoi, että vanhempainvapaan epääminen miespuoliselta sotilashenkilöltä oli sukupuoleen perustuvaa syrjintää. Tuomioistuin on ottanut kantaa myös syrjiviin sukunimikäytäntöihin, muun muassa tapaukset Burghartz v. Sveitsi (1994) ja Ünal Tekeli v. Turkki (2004), syrjiviin maahanmuuttosäännöksiin (esimerkiksi Abdulaziz, Cabales ja Balkandali v. Yhdistynyt kuningaskunta, 1985), syrjiviin eläkesäännöksiin (esimerkiksi Wessel-Bergervoet v. Alankomaat, 2002) sekä syrjiviin sosiaaliturvasäännöksiin (esimerkiksi Willis v. Yhdistynyt kuningaskunta (2002), jossa oli kyse miespuolisten leskien oikeudesta leskeneläkkeeseen).
Kansainvälisissä ihmisoikeussopimuksissa > Euroopan ihmisoikeussopimus > Istanbulin sopimus

Euroopan neuvoston yleissopimus naisiin kohdistuvan väkivallan ja perheväkivallan ehkäisemisestä ja torjumisesta (Istanbulin sopimus) on maailman ensimmäinen oikeudellisesti sitova sopimus, joka koskee naisiin kohdistuvaa väkivaltaa. Istanbulin sopimus hyväksyttiin vuonna 2011 ja se astui voimaan 1. elokuuta 2014. Sopimus tuli Suomessa voimaan 1. elokuuta 2015.
Sopimuksen tavoitteena on muun muassa:
ehkäistä ja poistaa naisiin kohdistuvaa väkivaltaa ja perheväkivaltaa
suojella väkivallan uhreja ja tarjota heille tukipalveluita
saattaa väkivallan tekijät vastuuseen teoistaan
edistää kaikkien naisiin kohdistuvan syrjinnän muotojen poistamista
edistää naisten ja miesten välistä tosiasiallista tasa-arvoa
edistää viranomaisten ja järjestöjen yhteistyötä väkivallan kitkemisessä
Sopimusta sovelletaan kaikkiin väkivallan muotoihin, perheväkivalta mukaan lukien. Sopimus velvoittaa sopimusvaltioita muun muassa perustamaan riittävän määrän helposti saavutettavia turvakoteja ja ottamaan valtakunnallisesti käyttöön maksuttoman ympärivuorokautisen auttavan puhelimen.
Sopimusmääräysten täytäntöönpanoa seuraa naisiin kohdistuvan väkivallan ja perheväkivallan torjunnan asiantuntijaryhmä.
Suomessa

Suomi on EU:n 8. tasa-arvoisin maa. Suomea erotti kärjestä lähinnä segregaatio, esimerkiksi sosiaali- ja terveysaloilla oli 38 % naisista mutta vain 9 % miehistä. Ministereistä naisia vuonna 2024 oli 60 %, historian korkein luku.
Suomessa > Sukupuolten tasa-arvoa koskeva lainsäädäntö

Suomessa yhdenvertaisuuden perussäännös on perustuslain 6 §. Sen 1. momentin mukaan "ihmiset ovat yhdenvertaisia lain edessä". Perustuslain 2. momentti kieltää syrjinnän muun muassa sukupuolen perusteella. Naisten ja miesten tasa-arvon perussäännös puolestaan löytyy pykälän 4. momentista. Sen mukaan "sukupuolten tasa-arvoa edistetään yhteiskunnallisessa toiminnassa sekä työelämässä, erityisesti palkkauksesta ja muista palvelussuhteen ehdoista määrättäessä, sen mukaan kuin lailla tarkemmin säädetään".lähde?
Sukupuolten tasa-arvoa koskee erityisesti laki naisten ja miesten välisestä tasa-arvosta (tasa-arvolaki), joka tuli voimaan vuonna 1987 ja uudistettiin vuonna 2014. Tasa-arvolain tarkoituksena on estää sukupuoleen perustuva syrjintä ja edistää naisten ja miesten välistä tasa-arvoa sekä tässä tarkoituksessa parantaa naisten asemaa erityisesti työelämässä. Lain tarkoituksena on myös estää sukupuoli-identiteettiin tai sukupuolen ilmaisuun perustuva syrjintä. Tasa-arvolain noudattamista valvoo tasa-arvovaltuutettu sekä yhdenvertaisuus- ja tasa-arvolautakunta.lähde?
Tasa-arvoon liittyviä säännöksiä löytyy myös useista muista laeista. Työelämään liittyen esimerkiksi työsopimuslaki ja virkamieslaki sisältävät säännöksiä työntekijöiden tasapuolisesta kohtelusta sekä tasa-arvo- ja yhdenvertaisuuslakeihin viittaavan syrjintäkiellon. Myös rikoslaki sisältää laajan työelämää ja elinkeinotoimintaa koskevan syrjintäkiellon. Kuluttajansuojalaissa kielletään hyvän tavan vastaisena markkinointina muun muassa sellainen markkinointi, joka loukkaa ihmisarvoa tai jossa esiintyy muun muassa sukupuoleen perustuvaa syrjintää. Lisäksi rikoslaki sisältää säännöksiä muun muassa pahoinpitelystä ja seksuaalirikoksista sekä muista henkilöön kohdistuvista rikoksista, kuten vapaudenriistosta, vainoamisesta ja pakottamisesta. Rikoksen uhrien oikeuksista, suojelusta ja avustamisesta säädetään erikseen. Esimerkiksi esitutkintalaissa on otettu huomioon lähisuhde- ja perheväkivaltaa koskevia erityispiirteitä muun muassa kuulusteluihin, tukihenkilöön ja oikeudenkäyntiavustajaan liittyen.lähde?
Tasa-arvoa koskevien lakien valmistelusta vastaa Sosiaali- ja terveysministeriön tasa-arvoyksikkö. Sosiaali- ja terveysministeriön yhteydessä toimii myös Tasa-arvoasiain neuvottelukunta TANE.lähde?
Suomessa > Sukupuolinäkökulman valtavirtaistaminen

Sukupuolinäkökulman valtavirtaistaminen on tasa-arvon edistämisen yksi strategia, mikä tarkoittaa sitä, että sukupuolinäkökulma otetaan huomioon kaikessa päätöksenteossa. Tämä edellyttää toimenpiteiden ja päätösten vaikutusten arviointia naisten ja miesten kannalta.lähde?
YK:n neljännessä naisia koskevassa maailmankonferenssissa Pekingissä vuonna 1995 hyväksyttiin Pekingin julistus ja toimintaohjelma. Toimintaohjelman toteuttamiseksi Suomessa Tasa-arvoasiain neuvottelukunta TANE teki tasa-arvoministeri Terttu Huttu-Juntusen toimeksiannosta ehdotuksen hallituksen tasa-arvo-ohjelmaksi. Hallitus hyväksyi tasa-arvo-ohjelman vuonna 1997. Siinä todetaan mm., että "naisten ja miesten tasa-arvon edistäminen on otettava huomioon kaikessa julkishallinnon päätöksenteossa sekä toimenpiteitä suunniteltaessa, toteutettaessa ja arvioitaessa niiden vaikuttavuutta. Läpäisyperiaatteen eli valtavirtaistamisen toteuttaminen vaatii päätöksentekijöiden ja valmistelijoiden sitoutumista tasa-arvon edistämiseen. Se edellyttää riittäviä perustietoja tasa-arvon tilasta kullakin yhteiskuntapolitiikan lohkolla kuten sukupuolen mukaan eriytettyä tilastointia sekä tarpeen mukaan selvitystyötä, vaikutusanalyysejä ja tieteellistä tutkimusta." Ohjelman perusteella perustettiin "Valtavirtaistamishanke", jolla pyrittiin saamaan tasa-arvokehitystä liikkeelle kaikkialla yhteiskunnassa.
Suomessa > Kyselyt

Elinkeinoelämän valtuuskunnan vuoden 2021 kyselyssä miehet ja naiset näkivät sukupuolten tasa-arvon eri tavoin. Naisista 47 prosenttia koki naisten aseman syrjityksi, mutta miehistä vain 26 prosenttia. Kaikkiaan 40 prosenttia kyselyyn vastanneista katsoi, että naiset ovat suomalaisessa yhteiskunnassa alempiarvoisessa asemassa, mutta lähes puolet oli asiassa vastakkaista mieltä.
Naisista kolme neljäsosaa katsoi, että miehet ovat yhteiskunnassa etuoikeutetussa asemassa. Sen sijaan miehistä vain 40 prosenttia katsoi miesten olevan etuoikeutettuja. Viidesosa (18 prosenttia) miehistä katsoi miesten olevan yhteiskunnassa syrjittyjä, mutta naisista vain kolme prosenttia oli samaa mieltä.
Enemmistö (52 prosenttia) suomalaisista katsoi, että naiset ja miehet ovat Suomessa nykyisin riittävän tasa-arvoisia. 38 prosentin mielestä tasa-arvossa on vielä kehitettävää.
Suomessa > Sukupuolijakauma valtaa sisältävissä ammateissa/tehtävissä

| Ammatti tai tehtävä | Miehiä (%) | Naisia (%) |
| --- | --- | --- |
| Suomen väestöstä (2016) | 49 % | 51 % |
| Keskusjärjestöihin kuuluvien ammattiliittojen puheenjohtajista (2012) (79 henkilöä) | 72 % | 28 % |
| Eurokansanedustajista (2014) (13 henkilöä) | 46 % | 54 % |
| Kansanedustajista (2015) (200 henkilöä) | 58 % | 42 % |
| Kaupunginjohtajista (2014) (105 henkilöä) | 92 % | 8 % |
| Kunnanjohtajista (2017) (311 henkilöä) | 79 % | 21 % |
| Kunnanvaltuutetuista (2017) (8999 henkilöä) | 61 % | 39 % |
| Levy-yhtiöiden hallitusten jäsenistä (yli 6 hlöä työllistävät) (2017) | 87 % | 13 % |
| Ministereistä (2017) (17 henkilöä) | 71 % | 29 % |
| Musiikkifestivaalien hallitusten jäsenistä (8 suurinta festivaalia) (2017) | 69 % | 31 % |
| Musiikkialan taiteellisista johtajista (2017) | 88 % | 12 % |
| Poliisihallinnon koko henkilöstöstä (2013) (n. 1200 hlöä) | 71 % | 29 % |
| Poliiseista (2013) | 85 % | 15 % |
| Poliisipäälliköistä (2013) (11 henkilöä) | 100 % | 0 % |
| Korkeakoulujen professoreista | 72 % | 28 % |
| Puolueiden puheenjohtajista (2019) (19 hlöä) | 74 % | 26 % |
| Päivittäisten sanomalehtien päätoimittajista (2010) (31 hlöä) | 97 % | 3 % |
| Pörssiyhtiöiden hallitusten jäsenistä (2017) | 73 % | 27 % |
| Pienten pörssiyhtiöiden hallitusten jäsenistä (2017) | 77 % | 23 % |
| Keskisuurten pörssiyhtiöiden hallitusten jäsenistä (2017) | 73 % | 27 % |
| Suurten pörssiyhtiöiden hallitusten jäsenistä (2017) | 67 % | 33 % |
| Pörssiin listaamattomien yritysten hallitusten jäsenistä (2015) | 81 % | 19 % |
| Pörssiyhtiöiden johtoryhmien jäsenistä (2016) | 80 % | 20 % |
| Pörssiyhtiöiden toimitusjohtajista (2016) | 94 % | 6 % |
| Rehtoreista (2014) (kysely) | 59 % | 41 % |
| Ammattikorkeakoulujen rehtoreista (2016) | 84 % | 16 % |
| Yliopistojen rehtoreista (2016) | n. 75 % | n. 25 % |
| Yliopistojen professoreista (2016) | 69 % | 31 % |
| Yliopistojen opetus- ja tutkimushenkilöstöstä (2015) (17 423 hlöä) | 57 % | 43 % |
| Syyttäjistä (2015) | 49 % | 51 % |
| Tuomareista (2015) | 46 % | 54 % |
| Urheilujärjestöjen hallitusten jäsenistä (2018) (10 suurinta järjestöä: 114 hlöä) | 73 % | 27 % |
Suomessa > Miesten syrjintä > Asevelvollisuus

Miesten pakollinen asevelvollisuus Suomessa on myönnetty laajasti ongelmalliseksi tasa-arvon näkökulmasta, ja tämä tuodaan esille myös tasa-arvovaltuutetun nettisivuilla. Siellä kuitenkin huomautetaan, että maanpuolustusta koskevat kysymykset kuuluvat ensisijaisesti puolustuspolitiikan alaan ja asia on siirretty puolustusministeriölle, jonka kannan mukaan Suomessa ei ole tarvetta laajentaa asevelvollisuutta koskemaan myös naisia. Useat miesjärjestöt kuten Vihreä miesliike, Vasemmistoliiton miespoliittinen työryhmä ja Miesten tasa-arvo ry ovat ottaneet kantaa siihen, että asevelvollisuus on miehiä koskeva tasa-arvo-ongelma. Myös Opetusalan eettinen neuvottelukunta pitää miesten asevelvollisuutta syrjintänä ja katsoo, että se pitää kyseenalaistaa koulun tasa-arvokasvatuksessa. EY-tuomioistuin on määritellyt (päätös C-285/98 11.1.2000), että aseellinen palvelu on yhtä lailla sopivaa miehille ja naisille.
Suomessa > Miesten syrjintä > Miehiin kohdistuva väkivalta

Tutkija Arto Jokisen mukaan suomalaisten miesten suurin ongelma on miesten välinen väkivalta. Oikeuspoliittisen tutkimuslaitoksen vuonna 2007 antaman tiedonannon mukaan miehiin kohdistuvista väkivallanteoista melkein yhdeksän tapausta kymmenestä on joko tuntemattoman tai ei-läheisen henkilön aiheuttama, ja riski kohdata satunnaista julkisella paikalla tapahtuvaa väkivaltaa on suurimmillaan nuorena, ja pienenee iän myötä.
Perheväkivallan tutkimus on Suomessa tähän asti painottunut miehen tekemään ja naiseen kohdistuvaan väkivaltaan. Miesten ja lasten väkivaltakokemukset naisten taholta ovat jääneet katveeseen, eikä miesten kokema parisuhdeväkivalta (myös henkinen väkivalta) ole juuri saanut huomiota. Ensimmäinen suomalainen miesuhritutkimus (eli tutkimus, jossa selvitetään rikosten kohteeksi joutumista suoraan ihmisiltä itseltään haastattelulla tai kyselyllä) valmistui vuonna 2010. Euroopan kriminaalipolitiikan instituutin HEUNIn tutkimuksesta ”Tuhansien iskujen maa – Miesten kokema väkivalta Suomessa” ilmenee, että miehet joutuvat yleisimmin tuntemattoman henkilön tekemän väkivallan kohteeksi. Parisuhdeväkivaltaa miehistä ja naisista on kokenut yhtä suuri osa. Miesten ja naisten kokema parisuhdeväkivalta kuitenkin erosi toisistaan.
Suomessa > Miesten syrjintä > Isän asema eron jälkeisenä huoltajana

Isien asema eron jälkeiseen lapsen huoltajuuteen liittyen on esimerkiksi Miesten tasa-arvo ry:n mukaan miehiä koskeva tasa-arvo-ongelma, sillä yhdistyksen lausunnon mukaan ”sosiaalityöntekijöiden on todettu tutkimusten mukaan varsin yleisesti perustavan oman käsityksensä lapsen edusta varsin vanhanaikaisiin sukupuolirooleihin” ja ”tasa-arvolaista puuttuvat kokonaan keinot sekä ohjeistus avioeron ja huoltajuuden kontekstissa ilmenevän miehiin kohdistuvan syrjinnän poistamiseen”. Aihe nousi julkiseen keskusteluun muun muassa Mies vailla tasa-arvoa -kirjan sisältämien kannanottojen vuoksi.
YTT Teija Hautasen totesi vuonna 2011, että yleisesti esitetystä väitteestä, jonka mukaan isiä syrjittäisiin huoltajuusriidoissa, ei voi sanoa tutkimustiedon vähyyden ja tarkan valtakunnallisen tilasto- ja rekisteriaineiston niukkuuden takia juuri mitään. Hänen mukaansa kysymyksen tutkimisessa ”pitäisi pystyä erittelemään syrjintä ja mikä kenties on peräisin isyyden ja äitiyden erilaisista merkityksistä ja perhe-elämässä omaksutuista toimintatavoista”. Hautanen muistuttaa myös, että eron jälkeisen huoltajuuden jakautumisessa ei pidä keskittyä ainoastaan huoltajuusriitoihin, sillä kuitenkin yli 90 % eronneista pareista sopii lapsen huollosta ilman huoltajuusriitaa oikeudessa. Hautanen tutki sosiaalipolitiikan alaan kuuluvassa väitöskirjassaan Väkivalta ja huoltoriidat vuodelta 2010 sitä, miten käräjä- ja hovioikeuksissa on käsitelty huoltajuusriitoja. Tutkimuksen mukaan väite, jonka mukaan lapsen äiti voittaa huoltajuusriidan esittämällä syytöksiä isän väkivaltaisuudesta, ei ole perusteltu, vaan päätösten lähtökohtana on lapsenhuoltolaki, jossa korostetaan kummankin vanhemman merkitystä.
Suomessa > Miesten syrjintä > Näkökulmia miesten kohtaamaan sukupuolisyrjintään

Hallintotieteiden lisensiaatti Pasi Malmin Lapin yliopistossa vuonna 2009 valmistuneen väitöstutkimuksen mukaan miehiin kohdistuva sukupuolinen syrjintä on Suomessa yleistä, vaikka siitä usein vaietaan virallisessa tasa-arvopolitiikassa. Toisaalta on virheellistä esittää, ettei Suomessa olisi ollut laajempaa kiinnostusta miesten tasa-arvo-ongelmia kohtaan kuin vasta 2000-luvulla. Esimerkiksi Suomessa 1960-luvulla vaikuttanut tasa-arvoliike Yhdistys 9 vaati sekä naisille ja miehille vapautumista sukupuolirooleista ja niiden aiheuttamasta taakasta. Yhdistyksen jäsenmäärä oli suurimmillaan vuonna 1970, jolloin jäseniä 774, joista 289 oli miehiä. Keskimäärin miesten osuus yhdistyksen toiminnan aikana oli noin kolmannes, ja miesten toiminta yhdistyksessä oli aktiivista ja tavoitteellista.
Hannu Pääkkösen väitöskirjatutkimuksen Perheiden aika ja ajankäyttö. Tutkimuksia kokonaistyöajasta, vapaaehtoistyöstä, lapsista ja kiireestä (2010) mukaan Suomessa kokonaistyöaika (eli ansio- ja kotitöistä koostuva työaika) jakautui kahden ansaitsijan perheissä melko tasaisesti puolisoiden kesken.
Suomessa > Miesten syrjintä > Miesten pienempi eläke-euro

Eläkejärjestelmästä miehet hyötyvät Suomessa naisia vähemmän. Palkan perusteella maksettava eläke on miehillä selvästi pienempi kuin naisilla, kun eläkkeen kokonaissummaa verrataan palkasta maksettujen eläkemaksujen summaan. Eron suuruus riippuu eläkkeensaajan syntymävuodesta. Vuonna 1940 syntyneet naiset saavat maksamiinsa eläkemaksuihin suhteutettuna 1,6-kertaisen eläkkeen miehiin verrattuna. Kääntäen laskien 1940 syntyneen miehen ”eläke-euro” on naisiin verrattuna vain 62,5 senttiä. Vuonna 1950 syntyneen miehen eläke-euro on 70 senttiä, 1960 syntyneen 72 senttiä, 1970 syntyneen 74 senttiä, 1980 syntyneen 76 senttiä, 1990 syntyneen 77 senttiä ja 2000 syntyneen miehen 78 senttiä. Ero johtuu siitä, että miehet kuolevat nuorempina, jolloin he ehtivät saada vähemmän eläkettä.
Suomessa > Naisten syrjintä > Historia ja kohtelun kehitys

Naisten aseman kehityksen voi juridisesti katsoa alkaneen siitä, kun vuonna 1864 naimattomat naiset vapautuivat isänsä tai naittajan holhouksenalaisuudesta, eli saavuttivat täysivaltaisuuden täytettyään 25 vuotta. Sitä ennen täysivaltaisuutta sai anoa kunnalta täytettyään 21 vuotta. Miehet vapautuivat holhouksenalaisuudesta ilman anomustarvetta täytettyään 21 vuotta. Vuonna 1898 holhouksenalaisuudesta ilman anomusta vapautumisen ikävuodesta tuli sama kuin miehillä, eli 21. Vuonna 1906 Suomessa naiset saivat äänioikeuden (paitsi suljetuissa laitoksissa asuvat) ja vuonna 1926 oikeuden tulla nimitetyksi valtion virkoihin samoilla ehdoilla kuin miehet. Vuoden 1929 avioliittolaki teki aviopuolisoista tasavertaisia oikeudellisesti, mutta samalla kiellettiin rodunjalostusoppiin perustuen avioliitto ei-toivotuilta ihmisiltä.lähde?
Vaikka äänioikeus ja oikeus asettua ehdolle valtiollisissa tuli Suomessa lakiin verrattaen aikaisessa vaiheessa, joitain sukupuolten tasa-arvoon liittyviä lakimuutoksia on tullut voimaan vasta 1900-luvun loppupuolella. 1985 lähtien naimisissa oleva nainen on saanut päättää itse sukunimestään. Avioliitossa tapahtuvasta raiskauksesta tehtiin rikos Suomessa Euroopan unionin mittakaavassa myöhään, vasta vuonna 1994 ja yksityiselämässä tapahtunut pahoinpitely saatettiin yleisen syytteen alaiseksi vuonna 1995. Seksuaalirikoslaki uudistettiin vuonna 1998, jolloin tärkein uudistus oli lähes kaikkien seksuaalirikosten saattaminen virallisen syytteen alaiseksi.
Naisten yläosattomuus ei ole hyväksyttyä Suomessa, paitsi ehkä uimarannoilla, vaikka sama laki koskee molempia sukupuolia.
Vuoden 2019 eduskuntavaaleissa naiset äänestivät ensimmäistä kertaa oman sukupuolensa edustajaa useammin kuin miehet omaansa.