stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lauri Murtomaa

| Lauri Murtomaa |
| --- | --- |
 Sokeain Keskusliiton 25-vuotisjuhla vuonna 1953. Etu­rivissä vas. jaosto­päällikkö Eero Metsola, hallitus­neuvos Aarne Tarasti, ministeri Lauri Murto­maa, opettaja Einar Juvonen ja rouva Kaija Juvonen.
Ministeri sosiaaliministeriössä
 Kekkosen III hallitus 20.9.1951–9.7.1953  
Edeltäjä:  Rafael Paasio
Seuraaja:  Vieno Simonen
Kansanedustaja
 1.9.1939–29.7.1955  
Ryhmä/puolue:  Maalaisliiton eduskuntaryhmä
Vaalipiiri:  Turun läänin pohjoinen vaalipiiri
Henkilötiedot
Koko nimi:  Lauri Nikolai Murtomaa
Syntynyt: 13. elokuuta 1899 Oripää
Kuollut: 29. heinäkuuta 1955 (55 vuotta)
Tiedot
Puolue:  Maalaisliitto
Lauri Nikolai Murtomaa (ent. Laakso; 13. elokuuta 1899 Oripää – 29. heinäkuuta 1955 Helsinki) oli suomalainen maatalousteknikko, pienviljelysneuvoja ja Maalaisliiton kansanedustaja ja ministeri.
Murtomaan vanhemmat olivat maanviljelijä Vihtori Laakso ja Amanda Maria Junnila. Hän kävi kansakoulun ja suoritti maamieskoulun 1923 ja maamiesopiston 1926. Murtomaa työskenteli aluksi työnjohtajana, tilojen liikeasiain hoitajana ja kirjanpitäjänä Saaren kartanossa Tammelassa 1926–1927. Tämän jälkeen hän toimi Pienviljelijäin keskusliiton pienviljelysneuvojana Varsinais-Suomessa ja Satakunnassa 1927–1939 ja viljeli samalla myös omaa pientilaansa Kokemäellä vuosina 1931–1938. Sotien jälkeen Murtomaa oli maatalousministeriön asutusasiainosaston kone- ja rakennusasiain suunnittelijana 1948–1949 ja Maatalousteknikko-lehden päätoimittajana.
Murtomaa oli Maalaisliiton kansanedustajana vuosina 1939–1955 Turun läänin pohjoisesta vaalipiiristä. Murtomaa kuoli kesken edustajakautensa, ja hänen seuraajakseen tuli Maalaisliiton Erkki Ryömä. Murtomaa toimi eduskunnan talousvaliokunnan puheenjohtajana, ja hän oli myös II sosiaaliministerinä Kekkosen III hallituksessa 1951–1953. Presidentin valitsijamiehenä Murtomaa oli vuoden 1950 presidentinvaaleissa, ja hän kuului myös Kokemäen kunnanvaltuustoon. Muita Murtomaan luottamustehtäviä olivat muun muassa hinta- ja palkkaneuvoston jäsenyys sekä Maatalousteknikkojen yhdistyksen puheenjohtajuus.
Murtomaa oli naimisissa vuodesta 1929 Ida Hirvosen, jonka vanhemmat olivat Simo Hirvonen ja Karoliina Östman, kanssa. Lauri Murtomaalla oli neljä lasta: Seppo (1932−2021), Hilkka (1934), Markku (1936), Eeva (1943) ja Simo (1943).
Hannes Manninen

| Hannes Manninen |
| --- | --- |

Suomen alue- ja kuntaministeri
 Jäätteenmäen hallitus 17.4.2003–23.6.2003 Vanhasen I hallitus 24.6.2003–18.4.2007  
Edeltäjä:  Martti Korhonen
Kansanedustaja
 24.3.1995–19.4.2011  
Ryhmä/puolue:  Keskustan eduskuntaryhmä
Vaalipiiri:  Lapin vaalipiiri
Henkilötiedot
Syntynyt: 20. joulukuuta 1946 (ikä 77) Kuusamo
Arvonimi: Kaupunkineuvos (2007)
Puoliso:  Terttu Manninen (o.s. Kolvanki), 1969–
Tiedot
Puolue:  Suomen Keskusta
Koulutus:  Hallintotieteiden lisensiaatti (1992)
Hannes Manninen (s. 20. joulukuuta 1946 Kuusamo) on suomalainen keskustaa edustava poliitikko. Hän toimi kansanedustajana 1995–2011 ja alue- ja kuntaministerinä Jäätteenmäen ja Vanhasen hallituksissa vuosina 2003–2007. Hän sai kaupunkineuvoksen arvonimen vuonna 1997.
Manninen valmistui hallintotieteiden maisteriksi 1969 ja hallintotieteiden lisensiaatiksi 1992. Hänet valittiin Haapaveden kunnanjohtajaksi 23-vuotiaana ja Suomen kaikkien aikojen nuorimpana kunnanjohtajana.lähde? Tornion kaupunginjohtajana Manninen toimi 1973–2010. Hän jäi virkavapaalle tullessaan valituksi kansanedustajaksi vuonna 1995 ja jäi eläkkeelle toukokuussa 2010.
Manninen on toiminut Lapin liiton ja Raha-automaattiyhdistyksen hallitusten puheenjohtajana. Elokuussa 2012 hänet valittiin Eläkeliiton puheenjohtajaksi. Hän toimi puheenjohtajana vuoteen 2015. Lapin yliopisto teki hänestä filosofian kunniatohtorin vuonna 2019.
Manninen on naimisissa ja hänellä on neljä lasta. Mannisen vanhempi veli Mauno Manninen oli kansanedustajana 1973–1987.
Saara Mikkola

Saara Mikkola
Saara Sinikka Mikkola (o.s. Annala, 17. toukokuuta 1927 Kaustinen – 15. joulukuuta 2012 Hämeenlinna) oli suomalainen poliitikko ja kunnallisneuvos. Hän toimi kokoomuksen kansanedustajana Hämeen läänin eteläisestä vaalipiiristä heinäkuusta 1975 maaliskuuhun 1987.
Elämä ja ura

Mikkola valmistui filosofian maisteriksi Helsingin yliopistosta 1951. Hän työskenteli opettajana Jokioisissa (1953–1956), Urjalassa (1958–1964) ja Hämeenlinnassa (1964–1975).
Mikkola nousi eduskuntaan alun perin varaedustajan paikalta Erkki Huurtamon siirryttyä Kymen läänin maaherraksi. Hän oli jäsenenä eduskunnan pankkivaliokunnassa, sivistysvaliokunnassa, sosiaalivaliokunnassa ja suuressa valiokunnassa. Hän toimi poliittisella urallaan myös muun muassa presidentin valitsijamiehenä vaaleissa 1978 ja 1982 sekä Urjalan kunnan- ja Hämeenlinnan kaupunginvaltuutettuna.
Mikkolan luottamustehtäviin kuuluivat myös muun muassa Marttaliiton puheenjohtajuus 1969–1975 ja Etelä-Hämeen Marttojen puheenjohtajuus 1965–1981. Vuonna 1999 hänet nimettiin Marttaliiton kunniapuheenjohtajaksi ja vuonna 1991 hän sai kunnallisneuvoksen arvonimen.
Mikkola oli toisen polven kansanedustaja. Hänen isänsä Juho Anton ”Jussi” Annala toimi Maalaisliiton kansanedustajana 1930–1939 ja 1945–1951.
Vuonna 1951 Mikkola avioitui rovasti Antti Mikkolan kanssa. He saivat kolme lasta. Pojista Jaakko Mikkola (s. 1961) on toiminut Kymenlaakson maakuntajohtajana vuodesta 2016.
Knut Molin

Knut Adolf Molin (26. elokuuta 1876 Tampere – 3. helmikuuta 1954 Helsinki) oli suomalainen korkeimman oikeuden oikeusneuvos ja ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustaja.
Molinin vanhemmat olivat apteekkari Karl Molin ja Rosa Johanna Karolina Tallqvist. Hän pääsi ylioppilaaksi 1894 (Nya svenska läroverket i Helsingfors) ja suoritti Helsingin yliopistossa oikeustutkinnon 1900 ja ylemmän hallintotutkinnon 1902. Molin sai varatuomarin arvon 1903.
Molin toimi asianajajana Raumalla 1904–1907 ja Turussa 1907–1911. Hän oli Turun hovioikeudessa ylimääräisenä virkamiehenä 1907–1914, kanslistina 1914, kirjaajana 1914–1917, asessorina 1918–1929 ja hovioikeudenneuvoksena 1929–1935. Molin oli välillä myös Ahvenanmaan tuomiokunnan tuomarina 1917. Hän oli sitten korkeimman oikeuden oikeusneuvoksena 1935–1946, apujäsenenä 1948–1949 ja ylimääräisenä oikeusneuvoksena 1950.
Molin oli lisäksi Turun köyhäinhoitohallituksen sihteerinä 1910–1915, Turun rahatoimikamarin notaarina 1911–1917, Turun kauppaseuran eläkelaitoksen sihteerinä 1919–1936 ja Åbo Akademin säätiön sihteerinä 1923–1936. Helsingissä hän oli Helsingin verovalmisteluviraston apulaissihteerinä 1946–1948.
Molin oli kansanedustajana 1924–1930 ja 1932–1933 edustaen Turun läänin eteläistä vaalipiiriä. Hän tuli eduskuntaan jälkimmäiselle kaudelleen 8. joulukuuta 1932 edistyspuolueen Juho Kaskisen tilalle. Molin oli presidentin valitsijamiehenä vuosien 1925 ja 1931 presidentinvaaleissa. Hän oli Turun kaupunginvaltuuston ja rahatoimikamarin varapuheenjohtajana sekä Turun kaupunginhallituksen jäsenenä. Hän kuului Åbo Akademin säätiön valtuuskuntaan ja hallitukseen sekä Turun Säästöpankin hallitukseen.
Knut Molin oli naimisissa vuodesta 1907 Agnes Erika Östbergin kanssa.
Aiheesta muualla

Sundström, Mia: / Molin, Knut (1876–1954). Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen).  11.10.2005. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustajat
| n k Ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustajat 1924–1927 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (23):  Anderson  Björk  von Born  Estlander  Forsberg  Furuhjelm  Hornborg  Hästbacka  Inborr  Jacobsson  Jern  Klockars  Kulenius  Laurén  Lindberg  Mangs  Molin  Palmgren  Procopé (1924–1926)  Sergelius (1926–1927)  Schauman  Witting  Åkerblom  Österholm 
| n k Ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustajat 1927–1929 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (24):  von Born  Broman  Bäck  Colliander  Estlander  Forsberg  von Frenckell  A. Furuhjelm  R. Furuhjelm  Helenelund  Hästbacka  Inborr  Jacobsson  Jern  B. Kullberg  H. Kullberg  Lindberg  Molin  Palmgren  Schauman  Sergelius  Tåg  Åkerblom  Österholm 
| n k Ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustajat 1929–1930 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (23):  von Born  Bäck  Colliander  Estlander  Forsberg  von Frenckell  Furuhjelm  Haga  Hintz  Hästbacka  Inborr  Jacobsson  Jern  Kullberg  Laurén  Lindberg  Mangs  Molin  Palmgren  Sanmark  Schauman  Sergelius  Österholm 
| n k Ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustajat 1930–1933 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (20):  Björk  von Born  Estlander  von Frenckell  Furuhjelm  Haga  Helenelund  Hildén  Hästbacka  Inborr  Jacobsson  Jern  Molin (1932–1933)  Nyman  Palmgren  Roos  Rothberg  Sarlin  Sergelius  Westman  Åkerblom  Österholm 
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Kansallisbiografia  Eduskunta  Biografiasampo  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
William Lundström

| William Lundström |
| --- | --- |
 William Lundström vuonna 1908.
Kansanedustaja
 1.8.1908–17.7.1915  
Ryhmä/puolue:  SDP
Vaalipiiri:  Uusimaa
Henkilötiedot
Syntynyt: 22. helmikuuta 1880 Helsinki
Kuollut: 17. heinäkuuta 1915 (35 vuotta) Helsinki
Ammatti:  kirjaltaja
Ernst William Lundström (22. helmikuuta 1880 Helsinki – 17. heinäkuuta 1915 Helsinki) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1908–1915. Lundström oli 1900-luvun alun näkyvimpiä suomenruotsalaisia sosialidemokraatteja, joka toimi muun muassa Finlands Svenska Arbetarförbundin (FSA) puheenjohtajana. Nuoruusvuosinaan hänet tunnettiin myös lahjakkaana juoksijana.
Elämä

William Lundströmin vanhemmat olivat muurari Henrik Lundström ja Eva Lovisa Lindroos. Kansakoulun jälkeen hän meni kirjaltajan oppiin ja kävi ruotsinkielisen kansanopiston kursseilla. Menetettyään kirjapainoalan työnsä ensimmäisen sortokauden venäläistämistoimien johdosta Lundström työskenteli muun muassa metalliverstaalla sekä neljä vuotta muurarina.
Lundström lähti työväenliikkeeseen jo 1890-luvun lopussa, mutta kiinnostui politiikasta laajemmin vasta suurlakon innoittamana, jolloin hänestä tuli Helsingfors Socialdemokratiska Ungdomsklubbin ja Helsingfors Svenska Arbetarföreningin (HSAF) jäsen. Lundström toimi FSA:n matkapuhujana 1906-1907 ja Social-Demokraten -lehden vastaavana toimittajana 1907-1908. Vuonna 1907 hän oli perustamassa Helsinkiin uutta sosialistista keskustelukerhoa Socialdemokratiska ungdomsklubb ”Facklan” (Soihtu). Lundström valittiin kansanedustajaksi vuoden 1908 eduskuntavaaleissa. Vuosina 1909-1911 hän työskenteli kansanedustajan tehtäviensä ohessa FSA:n järjestäjänä Uudenmaan ruotsinkielisellä maaseudulla. Lundström oli SDP:n puolueneuvoston jäsen maalaisväestön edustajana ja toimi FSA:n puheenjohtajana vuodesta 1913 lähtien. Hän oli myös HSAF:n puheenjohtaja.
Suolistosyöpäa sairastanut Lundström kuoli Marian sairaalassa heinäkuussa 1915 vain 35-vuotiaana. Hänet on haudattu Hietaniemen hautausmaalle. Lundströmin tilalle kansanedustajaksi olisi noussut ylikonduktööri Juho Jalo, mutta ensimmäisen maailmansodan johdosta eduskuntaa ei kutsuttu koolle.
Urheilija

Lundström oli nuoruudessaan innokas urheilija. Joulukuussa 1895 hän oli vähällä hukkua pudottuaan luisteluretkellään jäihin Korkeasaaren edustalla. Lundström saatiin viime hetkellä kiskottua avannosta ja kiidätettiin tajuttomana sairaalaan. Helsingfors Sportvänneria, Helsingin Reipasta ja Unitasta edustanut Lundström oli 1900-luvun alkuvuosien parhaita suomalaisia juoksijoita. Ivar Wilskmanin vuonna 1904 julkaiseman Idrotten i Finland -teoksen ennätysluettelossa hänen nimissään olivat 400, 500, 1 000 ja 1 500 metrin Suomen ennätykset. Samana vuonna Lundström osallistui ensimmäisenä suomalaisjuoksijana Ruotsissa järjestettyyn kuuluisaan Dicksonpokalen-kilpailuun.
Perhe

Lundssrömin puoliso oli Dagmar Lönnberg. Pariskunnalla oli yksi poika.
Tilda Löthman-Koponen

Tilda Löthman-Koponen 1900-luvun vaihteessa.
Matilda (Tilda) Aurora Löthman-Koponen, o.s. Koponen (22. marraskuuta 1874 Leppävirta – 17. maaliskuuta 1962 Leppävirta) oli suomalainen poliitikko. Löthman oli kansanedustaja  21 istuntokauden ajan vuosien 1910 ja 1945 välillä. Hän edusti aluksi nuorsuomalaisia ja 1920-luvulta alkaen Maalaisliittoa. Löthman-Koponen ajoi eduskunnassa etenkin alaikäisten ja naisten oikeuksia. Hän oli kiinnostunut myös raittius- ja nuorisoseuroista sekä sairaista ja senioreista.
Löthmanin vanhemmat olivat Matti Wiljam Koponen ja Helena Pitkänen. Hänen puolisonsa oli vuodesta 1902 tilanomistaja Aksel Fredrik Löthman (k. 1927). Hän sai talousneuvoksen arvonimen 1947.
Leppävirtalainen Löthman valmistui kansakoulunopettajaksi Sortavalan seminaarista 1897. Hän toimi opettajana Leppävirran Timolassa 1897–1904, Kymenlaakson kansanopiston opettaja 1901–1902, Pohjois-Savon kansanopistossa vuodesta 1904, apulaisjohtaja vuodesta 1922. Myöhemmin 1930-luvulla hän oli Suonenjoen emäntäkoulun johtokunnan puheenjohtaja ja opettaja. Eduskunnassa hän edusti aina Kuopion läänin läntistä vaalipiiriä (nykyinen Pohjois-Savon vaalipiiri).
Teoksia

Laulukunnista : vähän kokemuksia ja neuvoja laulun johtajille maaseudulla : esitelmä. Kansanvalistus-seuran lehtisiä n:o 75. Helsinki 1902
Nuorisoseuratyö ja kansanopistot. Pyrkijän kirjasia n:o 4. Vaasa 1908
Suosi kotiteollisuutta. Suomen nuorison liiton esitelmiä n:o 3.  Kansanvalistusseura, Helsinki 1912
Koteja kodittomille lapsille r.y.: mikä se on?. Helsinki 1929, 2. laajenn. painos kirj. Tilda Löthman-Koponen ja Bertel Nyberg, Helsinki 1943
Syyn ja seurauksen laki kansanrunoudessa. Suomen naisten kansallisliiton siveellisyyskomitean julkaisuja n:o 9. Helsinki 1933
Toimitustöitä

Kansanopiston laulukirja : sanapainos ; Suomen Kansanopettajain yhdistyksen puolesta toimittaneet Dagmar Klemetti, Tilda Löthman, Juho Päiwiö. Kansanvalistusseura, Helsinki 1909, 7. painos toim. Tilda Löthman-Koponen ja Wilho Siukonen. Otava 1939, 8. painos 1947
Jousi : Pohjois-Savon nuorisoseurojen liiton 15-vuotisjulkaisu ; toim. Tilda Löthman, Lassi Hiekkala ja Osk. Laaksonen. Suomen nuorison liiton kirjasto, Kuopio 1923
Anne Louhelainen

| Anne Louhelainen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 8. tammikuuta 1965 (ikä 59) Lahti
Poliitikko
Puolue:  Sininen tulevaisuus
Entiset puolueet:  Perussuomalaiset
Vaalipiiri:  Hämeen vaalipiiri
Kotipaikka:  Hollola
Aiheesta muualla
Virallinen sivu
Anne Maarit Louhelainen (s. 8. tammikuuta 1965 Lahti) on suomalainen entinen Sinisen tulevaisuuden kansanedustaja. Hänet valittiin eduskuntaan vuoden 2011 vaaleissa Hämeen vaalipiiristä 6 160 äänellä. Siirryttyään Siniseen tulevaisuuteen 2017 hän ei enää asettunut eduskuntavaaliehdokaaksi 2019.
Elämä

Louhelainen valmistui ylioppilaaksi Lahden yhteiskoulusta vuonna 1984 ja yo-merkonomiksi Lahden kauppaoppilaitoksen sihteerilinjalta vuonna 1986. Vuosina 1986–1990 hän työskenteli Kansallis-Osake-Pankissa ja vuosina 1990–2009 Päijät-Hämeen Puhelin Oy:ssä ja DNA:lla. Vuonna 2001 Louhelainen suoritti juridiikan tutkinnon MJK-instituutissa.
Poliittinen toiminta

Louhelainen on ollut Hollolan kunnanvaltuuston jäsen vuodesta 2009 vuoteen 2021. Vuosina 2011–2012 hän oli valtuuston toinen varapuheenjohtaja ja vuodesta 2013 kunnanhallituksen varapuheenjohtaja. Perussuomalaisissa Louhelainen on toiminut Perussuomalaisten Hämeen piiri ry:n sihteerinä, Hollolan Perussuomalaiset ry:n sihteerinä ja rahastonhoitajana sekä Hämeen PerusNaiset -yhdistyksen sihteerinä.lähde?
Eduskunnassa Louhelainen on suuren valiokunnan jäsen ja lakivaliokunnan sekä tulevaisuusvaliokunnan varajäsen. Lisäksi hän kuuluu Pohjoismaiden neuvoston Suomen valtuuskuntaan.
Louhelainen ei asettunut ehdolle vuoden 2019 eduskuntavaaleissa.
Vaalimenestys

Louhelainen oli ensimmäisen kerran ehdolla kunnallisvaaleissa 2008, jolloin hänet valittiin 241 äänellä Hollolan kunnanvaltuustoon. Hän uusi paikkansa vaaleissa 2012 saatuaan 554 ääntä. Kuntavaaleissa 2017 hänet valittiin kolmannelle valtuustokaudelle 300 äänellä.
Louhelainen nousi eduskuntaan vuonna 2011, kun hän sai 6 160 ääntä Hämeen vaalipiiristä. Hän uusi paikkansa vaaleissa 2015 saatuaan 6 743 ääntä.
Louhelainen oli ehdolla europarlamenttivaaleissa 2014 eikä tullut 4 662 äänellä valituksi.
Yksityiselämä

Louhelaisen isä oli entinen SMP:n kansanedustaja Mikko Vainio. Louhelainen on avoliitossa ja hänellä on kaksi aikuista lasta.
Aiheesta muualla

.aspx Anne Louhelainen Suomen kansanedustajat. Eduskunta.
Louhelaisen kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Perussuomalaisten kansanedustajat
| n k Perussuomalaisten kansanedustajat 2011–2015 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (39):  Eerola  Elomaa  Hakkarainen  Halla-aho (2011–2014)  Heikkilä  Hirvisaari (2011–2013)  Hongisto  Immonen  Jalonen  Joutsenlahti  Jurva  Juvonen  Jääskeläinen  Kettunen  Kivelä  Kokko  Koskela (2011–2014)  Lindström  Lohela  Louhelainen  Mattila  Mäkipää  Mäntylä  Mölsä  Niikko  Niinistö  Oinonen  Packalén  Raatikainen (2014–2015)  Ruohonen-Lerner  Saarakkala  Soini  Soukola  Tolppanen  Tossavainen  Turunen  Tuupainen  Virtanen  Vähämäki  Väätäinen 
Huomautukset: 1 2  Jussi Halla-aho valittiin Euroopan parlamentin jäseneksi toukokuussa 2014, jolloin hänen tilalleen eduskuntaan nousi Mika Raatikainen.  ↑  James Hirvisaari erotettiin perussuomalaisista lokakuussa 2013.  ↑  Laila Koskela erosi perussuomalaisista marraskuussa 2014 ja liittyi keskustan eduskuntaryhmään.  
| n k Perussuomalaisten kansanedustajat 2015–2019 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (38):  Eerola  Elo (2015–2017)3  Elomaa (2015–2017, 2017–)5  Elovaara (2015–2017)3  Hakkarainen  Hongisto (2015–2017)3  Huhtasaari  Immonen  Jalonen (2015–2017)3  Juvonen (2015–2017, 2017–)6  Kankaanniemi  Kivelä (2015–2017)3  Kulmala (2015–2017)3  Lehto  Lindström (2015–2017)3  Lohela (2015–2017)3  Louhelainen (2015–2017)3  Mattila (2015–2017)3  Meri (2015–)1  Mäkelä  Mäkipää (2015–2017)3  Mäntylä (2015–2017)3  Mölsä (2015–2017)3  Niikko  Niinistö (2015–2017)3  Oinonen (2015–2017)3  Packalén  Raatikainen  Ronkainen  Ruoho (2015–2017)4  Ruohonen-Lerner (2015)1  Saarakkala (2015–2017)3  Savio  Soini (2015–2017)3  Tavio  Terho (2015–2017)3  Tolppanen (2015–2016)2  Turunen (2015–2017)3  Vähämäki 
1 Pirkko Ruohonen-Lerner siirtyi Euroopan parlamenttiin, jolloin hänen tilalleen eduskuntaan nousi Leena Meri. 2 Maria Tolppanen erosi perussuomalaisista kesäkuussa 2016 ja liittyi sosialidemokraattiseen eduskuntaryhmään. 3 20 edustajaa siirtyi Uusi vaihtoehto -ryhmään kesäkuussa 2017. 4 Veera Ruoho muodosti oman eduskuntaryhmän kesäkuussa 2017, mutta siirtyi myöhemmin kokoomuksen eduskuntaryhmään. 5 Ritva Elomaa siirtyi Uusi vaihtoehto -ryhmään kesäkuussa 2017, mutta siirtyi myöhemmin takaisin perussuomalaisiin. 6 Arja Juvonen muodosti oman eduskuntaryhmän kesäkuussa 2017, mutta siirtyi myöhemmin takaisin perussuomalaisiin.
| n k Sinisen eduskuntaryhmän kansanedustajat 2017–2019 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä:  Elo  Elomaa (2017)1  Elovaara  Hongisto  Jalonen  Kivelä  Kulmala  Lindström  Lohela (2017–2019)4  Louhelainen  Mattila  Mäkipää  Mäntylä (2017)2  Mölsä  Niinistö  Oinonen  Saarakkal  Soini  Terho  Torvinen (2017–)2  Turunen (2017–2018)3 
1 Ritva Elomaa siirtyi perussuomalaiseen eduskuntaryhmään kesäkuussa 2017. 2 Hanna Mäntylä siirtyi Euroopan neuvostoon 2017. Hänen tilalleen eduskuntaan nousi Matti Torvinen. 3 Kaj Turunen siirtyi kokoomuksen eduskuntaryhmään huhtikuussa 2018. 4 Maria Lohela siirtyi Liike Nyt -eduskuntaryhmään tammikuussa 2019.
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Eduskunta
Väinö Nieminen

Väinö Erkki (Väinö E.) Nieminen (24. tammikuuta 1898 Helsinki – 5. elokuuta 1979 Hämeenlinna) oli suomalainen agronomi ja Kansallisen Kokoomuksen kansanedustaja Hämeen läänin eteläisestä vaalipiiristä vuodesta 1958 vuoteen 1966.
Nieminen kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1917 ja valmistui agronomiksi vuonna 1923. Suurimman osan työurastaan hän toimi maanviljelijänä, mutta toimi myös muun muassa maataloushallituksessa ja Tervajoki Oy:llä.
Niemisen vanhemmat olivat maanviljelijä Nestor Nieminen ja Matilda Grönhag. Nieminen oli naimisissa Siiri Maria Kukkosen kanssa vuodesta 1925 lähtien. Hän sai maanviljelysneuvoksen arvonimen vuonna 1948. Sotilasarvoltaan Nieminen oli kersantti.
Helge Miettunen

Helge Miettunen työpöytänsä ääressä vuonna 1964.
Helge Leonard Miettunen (9. syyskuuta 1916 Vaasa – 21. kesäkuuta 1986 Espoo) oli suomalainen filosofian tohtori, Yleisradion suunnittelupäällikkö, kirjailija ja kansanedustaja.
Miettusen vanhemmat olivat maalarimestari Johan Leonard Miettunen ja Adolfina Lesell. Hän pääsi ylioppilaaksi 1935 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1939, maisteriksi 1940 sekä lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1949. Miettusen väitöskirja Johdatus elokuvan estetiikkaan oli ensimmäinen elokuva-aiheinen väitös Suomessa.
Miettunen toimi Kuopion kansalaisopiston johtajana 1948–1954, Kansanvalistusseuran elokuvatoiminnan hoitajana 1952–1954 ja  Kansanvalistusseuran toiminnanjohtajana 1954–1957. Hän oli Yleisradion palveluksessa suomalaisen ohjelmajohtajan apulaisena ja varamiehenä 1957–1964, suomenkielisen ohjelmatoiminnan apulaisjohtajana 1964–1970 sekä suunnittelupäällikkönä 1970–1977. Hän opetti Helsingin suomalaisessa työväenopistossa 1947–1948 ja 1951–1961 sekä oli Kino-lehden päätoimittajana 1958–1964 ja Oy Tesvision va. toimitusjohtajana 1964.
Miettunen oli Tampereen yliopistossa lehdistö- ja tiedotusopin dosenttina 1964–1971 ja tiedotusopin vt. professorina 1969–1971. Hän toimi vuodesta 1974 Helsingin yliopiston tiedotusopin dosenttina.
Miettunen oli Suomen Kansanpuolueen kansanedustajana 1951–1958 edustaen Kuopion läänin läntistä vaalipiiriä. Hän oli Suomen elokuvakerhojen liiton puheenjohtajana ja kuului jäsenenä muun muassa Yleisradion ohjelmaneuvostoon, Valtion elokuvalautakuntaan, Suomen Unesco-toimikuntaan ja Suomen YK-valtuuskuntaan.
Miettunen toimi kamera-assistenttina vuonna 1937 valmistuneissa elokuvissa Ja alla oli tulinen järvi ja Miehen kylkiluu sekä leikkaajana vuonna 1945 valmistuneessa elokuvassa Rakkautensa uhri. Hän kirjoitti myös Sivistynyt kurjuus-nimisen romaanin.
Helge Miettunen oli naimisissa 1940–1944 Terttu Heilimä Järvilehdon kanssa ja vuodesta 1956 Marjatta Kekäläisen kanssa.
Teoksia

Sivistynyt kurjuus : romaani. WSOY 1946
Johdatus elokuvan estetiikkaan, väitöskirja. WSOY 1949
Audio-visuaalinen kansansivistystyö. Tekijä, Helsinki 1954
Radio- ja tv-opin perusteet.  Weilin + Göös, Helsinki 1966, 2. painos 1967
Elokuva, teoksessa Tiedon portaat 2. WSOY 1969
Elokuvailmaisun teoria. Tampereen yliopiston lehdistö- ja tiedotusopin laitos. Monistesarja 2. Tampere 1969
Musta informaatio. Otava 1976
Meneekö sanoma perille? : melkein pyhät kirkonmenot, piilevän kirkon kristityt, kansankirkko ja kirkkokansa, myytit, elämänvoima ja totuus. Kirjapaja, Helsinki 1981
Aiheesta muualla

Helge Miettusen elämäkerta Kansallisbiografiassa
Jari Sedergrenin Sedis blog 5.2.2008 : Muistiinpanoja ensimmäisestä elokuvaväitöskirjasta
Suomen Kansanpuolueen kansanedustajat
| n k Suomen Kansanpuolueen kansanedustajat 1951–1954 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (10):  Hiekkala (1951†)  Järnefelt  Kaitila  Kannisto (1951–1952)  Karvikko  Kyttä  Leikola (1951–1954)  Leinonen (1952–1954)  Miettunen  Pasanen  Rauste  Tenhiälä 
| n k Suomen Kansanpuolueen kansanedustajat 1954–1958 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (13):  Hosia  Kaitila  Kajatsalo  Karvikko  Kyttä  Leikola  Leinonen  Mattila  Miettunen  Pasanen  Saari  Tenhiälä  Tienari 
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Kansallisbiografia  Eduskunta  Biografiasampo
Viisaus

Viisaus puolustaa nuoruutta rakkautta vastaan (Charles Meynier, n. 1810)
Viisaus on kykyä käyttää tietoa ja kokemusta hyvien päätösten ja arviointien tekemiseksi. Viisaus muodostuu monipuolisten elämänkokemusten myötä ja on arvostettua syvällistä tietämystä, jota katsotaan olevan vain harvoilla.
Historia

Muinaisesta Egyptistä on säilynyt erilaisia viisaudenoppeja. Tunnettuja viisaudenoppien kirjoittajia olivat Ptahotep, Ani ja Amen-em-ope.