stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Quebecin taistelu (1759)
Taustaa

Taistelu oli osa Seitsenvuotista sotaa, joka oli raivonnut jo muualla maailmalla. Britannia oli hitaasti nostanut rajaansa pohjoisemmaksi Kanadan alueella. Esimerkiksi brittien Virginian siirtokunta oli levittäytynyt pohjoiseen ja siten katkaissut ranskalaisten yhteyden Atlantille. Riidat veivätkin Ison-Britannian ja Ranskan sotaan myös Pohjois-Amerikassa.
1750-luvulta lähtien brittien suunnitelmana oli vallata Quebec, koska se oli ranskalaisten tärkein kaupunki Kanadassa ja keskeisin siirtokunta Uudessa-Ranskassa. Kaupungissa oli noin 8 000 asukasta, eli noin 10 % Kanadan asukasluvusta. Britit ajattelivat, että valtaamalla Quebecin muutkin siirtokunnat antautuisivat, sillä Quebec oli strategisesti todella tärkeällä paikalla. Silloin Ranskan muiden siirtokuntien yhteys Atlantille ja Ranskaan olisivat poikki ja ne olisivat eristyksissä.
Joukot

Britannian joukot:
East Yorkshiren rykmentti.
Cheshiren rykmentti.
Gloucestershiren rykmentti.
Royal Sussex rykmentti.
South Lancashiren rykmentti.
Oxfordshiren ja Buckinghamshiren kevyt jalkaväki.
Sherwood Foresters rykmentti.
North Lancashiren rykmentti.
Kaksi rykmenttiä Northamptonshirestä.
King's Royal Rifle Corps.
Fraser's Highlanders, joka lakkautettiin sodan jälkeen.
Kuusi komppaniaa yhdysvaltalaisia sotilaita.
Ranskan joukot:
2900 sotilasta.
Yhteensä 3100 intiaania ja uudisasukasta eli miliisiä.
Maihinnousu

Britit olivat piirittäneet Quebeciä kolmen kuukauden ajan. Maihinnousu oli suunniteltu hyvin. Joukkojen piti nousta maihin L’Anse-au-Foulonissa Abrahamin tasankojen lähettyvillä, ja ensimmäiset jalkaväen joukot tulivat perille yöllä. Ranskalaiset olivat juuri tuona yönä aikoneet tuoda piiritetylle Quebecin väelle tarvikkeita ja ruokaa, mutta kuljetus oli peruttu ja tätä ei oltu kerrottu Quebeciä vartioiville sotilaille. Kun vartijat näkivät veneitä, he luulivat, että kuljetukset olivat saapuneet. Britit tekivät maihinnousun väärään paikkaan. He kokosivat pienen partion tietääkseen, minne heidän kuuluisi kulkea. Hetken päästä he tajusivat, että he olivat ranskalaisten vartioleirien takana ja heillä oli helppo työ vallata leiri. Kun leiri oli vallattu, loput briteistä nousivat maihin. Yksi leiristä paennut ranskalaissotilas juoksi ranskalaisten päämajaan ja kertoi brittien nousseen maihin. Häntä ei kuitenkaan uskottu, eikä hälytystä tehty heti. Britit olivat pitäneet onnistuneesti maihinnousun salassa, ja heillä oli aikaa valmistautua.
Taistelu

Britit olivat menneet muodostelmaan aamuvarhain. Muurille asetetut ranskalaiset tarkka-ampujat tulittivat kuitenkin niin tiuhaan, että brittien oli maastouduttava. Myöhemmin ranskalaisten kenraali Montcalm antoi hyökkäyskäskyn. Niinpä ranskalaiset jättivät hyvän aseman mäen kukkulalla ja lähtivät hyökkäämään. Britit odottivat ranskalaisia. Wolfe oli käskenyt keskiosan joukoistaan olemaan ampumatta, kunnes vihollinen olisi varmasti aseenkantaman päässä. Molemmat joukot odottivat. Kohta kuitenkin ranskalaiset laukaisivat aseensa noin 150 metrin päästä, eli aivan liian kaukaa. Ranskalaiset ampuivat toisenkin yhteislaukauksen, ja se oli yhtä huono kuin edellinen, mutta britit odottivat edelleen. Kun ranskalaiset olivat Wolfen mielestä tarpeeksi lähellä Wolfe antoi käskyn ampua. Iso osa ranskalaisista kaatui siihen paikkaan. Britit tekivät vielä muutaman yhteislaukauksen.
Britit ampuivat ainoalla tykillään srapnelleja ja vihollisjoukot hajosivat. Ranskalaissotilaat perääntyivät Quebeciä kohti ja miliisit joko seurasivat heitä tai suojautuivat. Ranskalaiset oli ajettu pakoon kohti Quebeciä ja molempien osapuolien komentajat olivat kaatuneet. Silti britit lähtivät jahtaamaan näitä. Brittien joukot saapuivat joelle, jossa oli vastassa ranskalainen partiovene ja piiloutuneita miliisejä. Ranskalaiset avasivat tulen, ja iso osa briteistä kuoli. Ranskalaisilla olisi ollut vielä joukkoja ainakin vastahyökkäykseen, ja lisää tukijoukkoja oli tulossa koko ajan. Quebecin kuvernööri, ranskalaisten uusi komentaja Pierre Francois de Rigaud päätti kuitenkin vetää joukkonsa pois. Taistelu kesti vain kaksi ja puoli tuntia. Taistelun lopputulos johti Quebecin antautumiseen 18. syyskuuta 1759.
Taistelu > Tappiot

Taistelussa kuoli 60 ja haavoittui 600 brittiä, joista iso osa joella. Ranskalaisia kuoli ja haavoittui yhteensä 900 miestä. Myös molempien osapuolten komentajat, James Wolfe ja Montcalm kuolivat.
Taistelu > Jälkitaistelut

Britit saivat vallattua Quebecin, mutta seuraava talvi oli kylmä ja ranskalaiset eivät hevillä luopuneet siirtomaansa suurimmasta kaupungista vaan yrittivät toistuvasti vallata kaupunkia takaisin itselleen. Nämä lopettivat vasta, kun brittien laivasto toukokuussa 1760 saapui Quebeciin ja esti loputkin ranskalaisten aikeista. Britit saapuivat syyskuussa 1760 Montrealiin, mihin ranskalaiset olivat sijoittaneet pääjoukkonsa. 8. syyskuuta Montreal antautui ja Britannia hallitsi Kanadan tärkeimpiä osia. Vuonna 1763 Pariisin rauhassa Ranska luovutti Kanadan virallisesti Britannialle ja Uusi-Ranska hajosi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Quebecin taistelu (1759) Wikimedia Commonsissa
Brittien maihinnousu.
Ranskalaisten komentaja Montcalmin muistomerkki
Halinen

| Halinen> Hallis |
| --- | --- |
 Kaupungin kartta, jossa Halinen korostettuna.  Turun kaupunginosat
Kaupunki:  Turku
Suuralue:  Nummi-Halinen
Väkiluku:  3 571 (31.12.2016)
Paavinkatua Halisissa.
Halinen (ruots. Hallis) on Turun Aurajoen yläjuoksulla sijaitseva kaupunginosa. Vuonna 2016 Halisten asukasluku oli 3 571. Alueen väestöstä 20,7 % on alle 15-vuotiaita ja 7,9 % yli 65 vuotiaita. Suomea puhuu äidinkielenään 66,3 % väestöstä ja ruotsia 4,4 %. Muun kielisiä on 29,3 %. Turussa Halinen on tunnettu yhtenä kaupungin suurimmista maahanmuuttajakeskittymistä, Halistenkoskesta ja padostaan. 
Halisten kerrostaloalueet sijoittuvat Halisten keskustaan, jota kiertää laaja pientaloalue. Halinen onkin suurimmaksi osaksi pientalovaltaista omakoti- ja rivitaloasutusta, jonka sivualuetta kutsutaan vanhaksi Haliseksi ja Halisten päätyä Halisten jatkoksiselvennä. Tunnusomaista Halisille ovat laajat metsäalueet ja laaja asumaton pinta-ala, jotka luovat ulkoilu- ja virkistysmahdollisuuksia asukkaille.
Vanhinta asutusta Halisissa edustaa Aurajoen varressa historiallinen Halisten kylämäki, joka läheisen Kuralan kylämäen tapaan on ollut asuttuna yhtäjaksoisesti rautakaudelta asti. Kylän perinteinen rakenne on vieläkin säilynyt, ja rakennukset ovat pääosin 1800-luvulta ja 1900-luvun alusta. Kylämäki muodostaa yhdessä viereisen Halistenkosken ja Turun vesilaitoksen kanssa yhden Suomen valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Halinen Wikimedia Commonsissa
Turun suuralueet ja kaupunginosat
| --- | --- |
Suuralueet: Kaupunginosat suuralueittain
1. Keskusta: I kaupunginosa · II kaupunginosa · III kaupunginosa · IV Martti · V Itäranta · VI kaupunginosa · VII kaupunginosa · VIII Port Arthur · IX Länsiranta · Iso-Heikkilä · Korppolaismäki1 · Kupittaa · Kurjenmäki · Mäntymäki · Nummi2 · Pihlajaniemi3 · Ruissalo · Turun satama · Vähäheikkilä4
2. Hirvensalo-Kakskerta: Friskala · Haarla · Illoinen · Jänessaari · Kaistarniemi · Kakskerta · Kukola · Lauttaranta · Maanpää · Moikoinen · Oriniemi · Papinsaari · Pikisaari · Satava · Särkilahti · Toijainen
3. Skanssi-Uittamo: Harittu · Ilpoinen · Ispoinen · Katariina · Koivula · Korppolaismäki1 · Luolavuori · Peltola · Pihlajaniemi3 · Puistomäki · Skanssi · Uittamo · Vasaramäki · Vähäheikkilä4
4. Varissuo-Lauste: Huhkola · Lauste · Vaala · Varissuo
5. Nummi-Halinen: Itäharju · Kohmo · Koroinen · Kurala · Halinen · Nummi2 · Oriketo · Pääskyvuori · Räntämäki
6. Runosmäki-Raunistula: Kaerla5 · Kastu · Kärsämäki · Raunistula6 · Runosmäki7
7. Länsikeskus: Kaerla5 · Kähäri · Mälikkälä · Pitkämäki · Runosmäki7 · Ruohonpää · Teräsrautela · Vätti
8. Pansio-Jyrkkälä: Artukainen · Pahaniemi · Pansio · Perno
9. Maaria-Paattinen: Haaga · Jäkärlä · Koskennurmi · Lentokenttä · Metsämäki · Moisio · Paattinen · Paimala · Saramäki · Tasto · Urusvuori · Yli-Maaria
Huomautukset:  1: Korppolaismäki kuuluu osittain Keskustaan ja osittain Skanssi-Uittamoon. 2: Nummi kuuluu osittain Keskustaan ja osittain Nummi-Haliseen. 3: Pihlajaniemi kuuluu osittain Keskustaan ja osittain Skanssi-Uittamoon. 4: Vähäheikkilä kuuluu osittain Keskustaan ja osittain Skanssi-Uittamoon. 5: Kaerla kuuluu osittain Runosmäki-Raunistulaan ja osittain Länsikeskukseen. 6: Raunistula kuuluu osittain Runosmäki-Raunistulaan ja osittain Länsikeskukseen. 7: Runosmäki kuuluu osittain Runosmäki-Raunistulaan ja osittain Länsikeskukseen.
H2O Sportswear

| H2O Sportswear A/S |
| --- | --- |

Perustettu:  1982
Perustaja:  Jens Knud Lind
Kotipaikka:  Aarhus, Tanska
Toimiala:  vaatetusteollisuus
Liikevaihto:  0,9 miljoonaa euroa (2016)
Emoyhtiö:  Active Sportswear Int. A/S
Kotisivu:  h2o-sportswear.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
H2O Sportswear on tanskalainen urheiluvaateyritys. Sen perusti Jens Knud Lind vuonna 1982.
H2O nousi 1980-luvulla suosituksi tanskalaiseksi vapaa-ajanvaatemerkiksi yhdessä Cottonfieldin, Peak Performancen, Red/Greenin ja Signalin kanssa. Alkuperäinen yritys teki konkurssin 2000-vuosikymmenen lopulla, mutta tuotemerkin ympärille perustettiin uusi yhtiö, joka toimi vuosina 2009–2012 Active Sportswear Int. A/S:n tytäryhtiönä.
H2O Sportswear A/S suunnittelee ja kehittää urheilu- ja arkivaatteita miehille, naisille ja lapsille, päämateriaalina luomupuuvilla. Valikoimaan kuuluu myös uima-asuja, sadevaatteita ja sandaaleja. Vaatemerkin 2010-luvun suunnittelijoita ovat Henrik Vibskov, Anne Sofie Madsen ja Mark Kenly Domino Tan.
Green Lantern: Emerald Knights

| Green Lantern: Emerald Knights |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Chris Berkeley Lauren Montgomery Jay Oliva
Käsikirjoittaja:  Eddie Berganza Alan Burnett Todd Casey Dave Gibbons Michael Green Marc Guggenheim Geoff Johns Peter Tomasi
Tuottaja:  Donald De Line Greg Berlanti Lauren Montgomery
Säveltäjä:  Christopher Drake
Leikkaaja:  Margaret Hou
Pääosat:  Nathan Fillion Jason Isaacs Elisabeth Moss Henry Rollins Arnold Vosloo
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Warner Bros. Animation Warner Premiere DC Entertainment
Levittäjä:  Warner Bros. Home Entertainment Netflix
Ensi-ilta:  7. kesäkuuta 2011
Kesto:  83 min
Alkuperäiskieli:  Englanti
Budjetti:  3 500 000 dollaria (arvio)
Tuotto:  2 645 346 dollaria
Aiheesta muualla
IMDb 
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Green Lantern: Emerald Knights on vuonna 2011 suoraan DVD:lle julkaistava animaatioelokuva. Se on Batman: Gothamin ritarin tapaan kuudesta lyhytanimaatiosta koostuva toimintaelokuva, jossa keskitytään eri Vihreiden Lyhtyjen alkutarinaan, sekä heidän valmistautumiseen kohdata muinainen vihollinen Krona.
Elokuvan ohjaavat Lauren Montgomery, Jay Oliva ja Chris Berkeley. Käsikirjoituksesta vastaavat muun muassa Alan Burnett, Dave Gibbons, Marc Guggenheim ja Geoff Johns. Pääosassa ääninäyttelevät Nathan Fillion, Jason Isaacs ja Elisabeth Moss.
Green Lantern: Emerald Knights on yhdestoista peräkkäinen elokuva Warner Premieren ja Warner Bros. Animationin tuottamista DC universumin alkuperäisistä animaatioelokuvista, jonka aloitti Superman: Doomsday vuonna 2007. Se on samalla toinen Vihreään Lyhtyyn perustuva animaatioelokuva.
Juoni

Vihreitä Lyhtyjä uhkaa muinainen uhka, joka on aikeissaan tuhota koko Oa-planeetan. Vartijat ovat päättäneen evakuoida koko planeetan vieden aluksi tärkeimmät esineet turvaan. Hal Jordan ohjaa nuorta ja vielä kokematonta Arisiaa matkalla kohti taistelua. Samalla hän kertoo Arisialle tarinoita muista Vihreistä Lyhdyistä, kuten Avrasta, joka oli yksi neljästä ensimmäisestä Lyhdyistä, sekä Kilowogin ja hänen opettajansa kersantti Deeganin koulutuksesta, Lairan ensimmäisestä tehtävästä ja kuinka hänestä tuli Vihreä Lyhty. Sekä Bolphungan ja Mogo – elävän planeetan kohtaamisesta, sekä Abin Surin ja Atrocitusin kaksintaistosta.
Äänirooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Nathan Fillion  | … |  Vihreä Lyhty/Hal Jordan   |
|  Jason Isaacs  | … |  Sinestro   |
|  Elisabeth Moss  | … |  Arisia Rrab   |
|  Henry Rollins  | … |  Kilowog   |
|  Arnold Vosloo  | … |  Abin Sur   |
|  Tony Amendola  | … |  Kentor   |
|  Steve Blum  | … |  Kloba Vud   |
|  Grey DeLisle  | … |  Ree'Yu   |
|  Kelly Hu  | … |  Laira   |
|  Maichael Jackson  | … |  Ganthet   |
|  Peter Jessop  | … |  Salaak   |
|  David Kaufman  | … |  Rubyn   |
|  Sunil Malhotra  | … |  Bolphungan alus   |
|  Roddy Piper  | … |  Bolphunga   |
|  Andrea Romano  | … |  Abin Surin sormus   |
|  Jane Singer  | … |  Wachet   |
|  James Arnold Taylor  | … |  Tomar-Re   |
|  Bruce Thomas  | … |  Atrocitus   |
|  Mitchell Whitfield  | … |  Avra   |
|  Wade Williams  | … |  Deegan   |
|  Gwendoline Teo  | … |  Blu   |
Gran Risa

| Gran Risa |
| --- | --- |

Paikkakunta::  Badia, Italia
Talviurheilukeskus:: Alta Badia
Vuori:: Piz La Ila
Rinneluokitus:: Musta
Yläasema:: 2 068 m
Ala-asema:: 1 390 m
Korkeusero:: 678 m
Pituus:: 2 193 m
Maksimijyrkkyys:: 69 %
Keskijyrkkyys:: 30,9 %
Hissi
Hissi:: Ferata Gran Risa, Piz La Ila
Tyyppi:: Funikulaari, Gondolihissi
Kapasiteetti:: 800 henkilöä/h, 2 200 henkilöä/h
Ala-asema:: 1 390 m
Väliasema:: 1 412 m–1 421 m
Yläasema:: 2 068 m
Miehet
Suurpujottelu
Lähtö:: 1 868 m
Maali:: 1 420 m
Korkeusero:: 448 m
Pituus:: 1 255 m
Maksimijyrkkyys:: 69 %
Minimijyrkkyys:: 16 %
Keskijyrkkyys:: 35,7 %
1. MC-kilpailu:: 15.12.1985
Pujottelu
Lähtö:: 1 610 m
Maali:: 1 420 m
Korkeusero:: 190 m
Pituus:: 602 m
Maksimijyrkkyys:: 53 %
Minimijyrkkyys:: 16 %
Keskijyrkkyys:: 31,6 %
1. MC-kilpailu:: 18.12.2006
Parisuurpujottelu
Lähtö:: 1 492 m
Maali:: 1 420 m
Korkeusero:: 72 m
Pituus:: 330 m
Maksimijyrkkyys:: 42 %
Minimijyrkkyys:: 16 %
Keskijyrkkyys:: 21,8 %
1. MC-kilpailu:: 21.12.2015
Naiset
Suurpujottelu
Lähtö:: 1 821 m
Maali:: 1 423 m
Korkeusero:: 398 m
1. MC-kilpailu:: 21.12.1994
Gran Risa on laskettelurinne Alta Badian talviurheilukeskuksessa Badiassa Italiassa.
Gran Risa on tunnettu ennen kaikkea siinä järjestettävistä alppihiihdon maailmancupin kilpailuista. Rinteessä kilpaillaan vuosittain miesten suurpujottelussa, joka käydään yleensä joulua edeltävän viikon sunnuntaina. Joinakin maailmancupkausina Gran Risassa on kilpailtu myös miesten pujottelussa ja parisuurpujottelussa sekä naisten suurpujottelussa.
Historia

Ensimmäinen maailmancupkilpailu Gran Risassa oli joulukuussa 1985 käyty miesten suurpujottelu, jonka voitti ruotsalainen Ingemar Stenmark. Naisten maailmancupin suurpujottelua on laskettu Gran Risassa kaksi kertaa, kausilla 1994–1995 ja 2003–2004. Vuosina 2006–2009, 2011 ja 2020 Gran Risassa laskettiin myös miesten maailmancupin pujottelua. Vuosina 2015–2019 rinteessä laskettiin myös kauden ainoa miesten parisuurpujottelu iltavalaistuksessa, vuoden 2015 parisuurpujottelukilpailu oli kautta aikain ensimmäinen maailmancupissa.
Eniten voittoja on ottanut itävaltalainen Marcel Hirscher, jolla on voittoja kuusi suurpujottelusta ja yksi parisuurpujottelusta, italialaisella Alberto Tomballa ja sveitsiläisellä Marco Odermattilla on neljä suurpujotteluvoittoa.
Reitti

Gran Risan yläasema sijaitsee 2 068 metriä merenpinnan yläpuolella lähellä Piz La Ila -vuoren huippua ja se päättyy La Villan kylään, maailmancupkilpailuissa rinne päättyy Funtanacian kylään. Rinteen korkeusero on 678 metriä ja se on 2 150 metriä pitkä. Suurpujottelurinne on 1 255 metriä pitkä ja sen korkeusero on 448 metriä. Pujottelurinne on 610 metriä pitkä ja sen korkeusero on 215 metriä. Rinne on kokonaisuudessaan kapea, jyrkkä ja mutkitteleva.
Gran Risan nimetyt paikat ovat seuraavat: Pump Stazion (Pumppuasema), Col Frata, jossa rinne kääntyy jyrkästi oikealle, La Stretta (Puristus), joka on kapea jyrkänne, La Curva Calalt, jossa rinne kääntyy vasemmalle kohti Funtanacian kylää, sekä maalisuora Plans (myös Gobes dl’ Giat), joka toimii parisuurpujottelun rinteenä, siihen on rakennettu parisuurpujottelua varten kolme terävää kumpua, joista keskimmäinen on leikattiin pieneksi hyppyriksi.
Guy Lafleur

| Guy Lafleur |
| --- | --- |
 Lafleur vuonna 2013.
Henkilötiedot
Syntynyt: 20. syyskuuta 1951 Thurso, Québec
Kuollut: 22. huhtikuuta 2022 (70 vuotta)
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  The Flower Le Démon Blond
Pelipaikka:  oikea laitahyökkääjä
Pituus:  183 cm
Paino:  84 kg
Pelinumero:  10
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1971–1991
Seurat:  Montreal Canadiens Quebec Nordiques New York Rangers
NHL-varaus:  1. varaus, 1971 Montreal Canadiens
Hockey Hall of Fame
 1988 
| Stanley Cup  |
| --- | --- | --- |
|  | Montreal Canadiens | 1973  |
|  | Montreal Canadiens | 1976  |
|  | Montreal Canadiens | 1977  |
|  | Montreal Canadiens | 1978  |
|  | Montreal Canadiens | 1979  |
Guy Lafleurin patsas, Centre Bell, Montreal
Guy Damien Lafleur (20. syyskuuta 1951 Thurso, Québec – 22. huhtikuuta 2022) oli kanadanranskalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä. Häntä pidetään yleisesti yhtenä kautta aikain parhaista jääkiekkoilijoista.
Ura

Lafleur herätti huomiota jo teini-iässä pelatessaan Québec Rempartsissa Ligue de hockey junior majeur du Québecissa. Hän johdatti seuran Memorial Cupin voittoon vuonna 1971. Montréal Canadiensin manageri Sam Pollock oli vakuuttunut Lafleurin kyvyistä ja halusi varmistaa hänen tulonsa seuraan tekemällä kaupan California Golden Sealsin kanssa saadakseen heidän ensimmäisen kierroksen varausoikeutensa. Lafleur varattiin numerolla yksi vuoden 1971 varaustilaisuudessa ja hän siirtyi NHL:ään jo samana vuonna. Lafleur pelasi Canadiensissa kaudesta 1971–1972 kauteen 1984–1985, jolloin hän lopetti uransa väliaikaisesti. Hän palasi liigajäille pelaten kauden 1988–1989 New York Rangersissa ja kaudet 1989–1990 ja 1990–1991 Québec Nordiquesissa. Minnesota North Stars varasi Lafleurin vielä NHL:n vuoden 1991 laajennusvaraustilaisuudessa, vaikka Lafleur oli juuri päättänyt uransa.
Lafleur voitti Canadiensissa viisi Stanley Cupia (1973 ja 1976–1979), oli NHL:n paras maalintekijä kolmesti peräkkäin (1976–1978) ja teki Canadiensin seuraennätyksen 1246 runkosarjapisteellään (518 maalia ja 728 syöttöä) seurassa. Yhteensä Lafleur pelasi NHL-urallaan 1126 runkosarjaottelua, joissa teki tehot 560 maalia ja 793 syöttöpistettä. Pudotuspeleissä hän pelasi 128 ottelua tehden 134 pistettä, 58 maalia ja 76 syöttöä. Hän oli ensimmäinen NHL-pelaaja, joka teki vähintään 50 maalia ja 100 pistettä kuutena peräkkäisenä kautena.
Guy Lafleur on yksi kolmesta pelaajasta, jotka ovat tehneet paluun Hockey Hall of Fameen valitsemisen jälkeen: kaksi muuta ovat Gordie Howe ja Mario Lemieux. Hän pitää edelleen hallussaan Canadiensin seuraennätystä eniten pisteitä ja syöttöpisteitä seurassa tehneenä pelaajana ja on tehnyt seurassa toiseksi eniten maaleja Maurice Richardin jälkeen.
Lafleur pelasi Kanadan maajoukkueessa Kanada-cupissa vuonna 1976, jolloin Kanada voitti, ja vuonna 1981, jolloin se tuli toiseksi. Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailuissa hän pelasi vuonna 1981, mutta pelasi alavireisesti kuten edellisellä kaudellakin.
Uran jälkeen

Lafleurilla diagnosoitiin keuhkosyöpä, joka uusiutui vuoden 2020 syksyllä. Hän kärsi terveysongelmista elämänsä loppuvaiheessa ja hän menehtyi syöpään keväällä 2022.
Palkintoja ja saavutuksia

Vuosina 1976, 1977 ja 1978 Art Ross Trophy (eniten pisteitä runkosarjassa)
Lester B. Pearson Award vuonna 1976, 1977 ja 1978  (liigan arvokkain pelaaja pelaajayhdistyksen äänestyksessä)
Vuosina 1977 ja 1978 Hart Memorial Trophy (arvokkain pelaaja, jääkiekkotoimittajien valinta)
Vuonna 1977 Conn Smythe Trophy (pudotuspelien arvokkain pelaaja)
Lou Marsh Award vuonna 1977 (vuoden parhaalle kanadalaisurheilijalle)
Vuonna 1980 Lafleurille myönnettiin Order of Canada -kunniamerkki
Montreal Canadiens jäädytti pelinumeron 10 16. helmikuuta 1985
Vuonna 1996 Canadian Sports Hall of Fameen
Vuonna 1998 The Hockey News -lehti sijoitti hänet sijalle 11 sadan suurimman pelaajan valinnassa
LHJMQ-liigan Guy Lafleur Trophy pudotuspelien arvokkaimmalle pelaajalle on nimetty hänen mukaansa
Aiheesta muualla

Hockey Hall of Famen esittely Lafleurista
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Bobby Orr | Art Ross Trophyn voittaja 1976, 1977, 1978 | Seuraaja: Bryan Trottier |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Bobby Orr | Lester B. Pearson Awardin voittaja 1976, 1977, 1978 | Seuraaja: Marcel Dionne |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Bobby Clarke | Hart Memorial Trophyn voittaja 1977, 1978 | Seuraaja: Bryan Trottier |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Reggie Leach | Conn Smythe Trophyn voittaja 1977 | Seuraaja: Larry Robinson |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Steve Shutt | NHL:n maalipörssin voittaja 1978 | Seuraaja: Mike Bossy |
Grits Sandwiches for Breakfast

| Grits Sandwiches for Breakfast Kid Rock |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1989–1990
 Julkaistu: 30. joulukuuta 1990
 Tuottaja(t): Too Short, D-Nice, Mike E. Clark, Kid Rock, Chuck Nice, The Blackman, The Dice Sound
 Tyylilaji: hip hop, rap rock
 Kesto: 58.11
 Levy-yhtiö: Jive / RCA / Top Dog
Kid Rockin muut julkaisut
|   | Grits Sandwiches for Breakfast 1990 | The Polyfuze Method 1993 |
Grits Sandwiches for Breakfast oli Kid Rockin ensimmäinen albumi vuodelta 1990 ja se on Jive Recordsin julkaisema. Eräs radioasema soitti levyltä kappaleen "Yo-Da-Lin In the Valley" ja Kid Rock sai siitä korvaukseksi $23 750 FCC:ltä.
Kappaleet

Yo-Da-Lin In the Valley – 4.18
Genuine Article – 4.42
Cramp Ya Style – 4.19
New York's Not My Home – 4.27
Super Rhyme Maker – 3.37
With a One-Two – 3.38
Wax the Booty – 5.20
Pimp of the Nation – 5.10
Abdul Jabar Cut – 4.29
Step In Stride – 3.24
The Upside – 5.06
Style of X-Pression – 4.20
Trippin' Over a Rock – 3.11
Arviot

Allmusic:
Rolling Stone:
Aiheesta muualla

Grits Sandwiches for Breakfast discogs.com -sivustolla
Hanna Riihimäki

Hanna Riihimäki (s. 24. syyskuuta 1987) on porvoolainen salibandyn pelaaja. Riihimäki edusti GamTea sekä Porvoon Salibandyseuraa, jonka riveissä hän voitti naisten SM-pronssia vuonna 2007. Hän lopetti pelaajauransa samana vuonna kahden naisten Salibandyliigassa pelatun kauden (kaudet 2005–2006 ja 2006–2007) jälkeen.
Helsingissä asuva Riihimäki on koulutukseltaan tradenomi HSO. Hän on ollut töissä viestintäassistenttina Kiinteistöliitossa vuodesta 2009 lähtien.
Hän toimii helsinkiläisen kamarikuoro Grex Musicuksen puheenjohtana.
Harjaantumisopetus

Harjaantumisopetus on opetusta, joka on suunnattu kehitysvammaisille oppivelvollisille, jotka eivät pysty suorittamaan normaalia perusopetusta tai erityisopetusta.
Opetus perustuu opetussuunnitelmaan, jossa otetaan huomioon oppilaan erityistarpeet ja oppimisen mahdollisuudet. Harjaantumisopetus alkaa lapsen ollessa 6-vuotias ja loppuu, kun lapsi täyttää 16. Opetusta annetaan peruskoulun yhteydessä olevilla erillisillä harjaantumisluokilla tai erityiskoulussa. Vaihtoehtoisesti opetusta voidaan antaa laitos- tai sairaalakouluissa tai niin sanottuna kotiopetuksena.
Opetus

Harjaantumisopetuksessa on tavoitteena oppilaiden jokapäiväisessä elämässään tarvitsemien taitojen kartuttaminen.
Harjaantumisopetusta varten sovelletaan kahdenlaisia opetussuunnitelmia:
Opetus > EHA 1

EHA 1 -suunnitelma on tarkoitettu lievemmin kehitysvammaisille oppivelvollisille. Opetussuunnitelmassa harjaannutetaan niitä taitoja ja valmiuksia, joita oppilas tarvitsee selvitäkseen yhteiskunnassa itsenäisesti. Näitä ovat muun muassa vuorovaikutustaidot sekä työelämään siirtyminen.
Opetus > EHA 2

EHA 2 -opetussuunnitelma on tarkoitettu vaikeammin vammautuneille. EHA 2 -suunnitelmassa oppiaineet on kytketty melko tiiviisti hoidollisen vuorovaikutuksen yhteyteen. Opetussuunnitelma on jaettu neljään toiminta-alueeseen: motoriikkaan, viestintään, sosiaalisiin taitoihin ja päivittäisiin taitoihin. Toiminta-alueet korvaavat peruskoulun oppiainejaon.