stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ludvig II (Monaco)
Lapsuus ja nuoruus

Ludvig syntyi Saksan Baden-Badenissa ja oli ruhtinas Albert I:n ja lady Mary Victoria Hamiltonin ainoa yhteinen lapsi.
Albert I ja Mary Hamilton vihittiin samana vuonna, kun Ludvig syntyi, mutta pari erosi pian ja Ludvig muutti äitinsä kanssa Saksaan. Mary meni uudelleen naimisiin 1880 unkarilaisen kreivin Tassilo Festetics von Tolnanan kanssa. Pariskunta sai yhden lapsen, Ludvigin sisarpuolen Alexsandran. Ludvig muutti takaisin Monacoon 11-vuotiaana opettelemaan ruhtinaallisia velvollisuuksia.
Ludvigin isä ruhtinas Albert I oli hyvin dominoiva henkilö, joka oli tehnyt Monacosta yhden maailman kulttuurikeskuksista. Hänen saavutukset tällä saralla oli tunnustettu ympäri maailmaa. Ludvig ei kuitenkaan viihtynyt kylmäksi ja etäiseksi kokemansa isänsä luona, vaan lähti opiskelemaan Ranskaan Saint-Cyrin sotilasakatemiaan heti kun hän oli riittävän vanha. Valmistuttuaan Ludvig liittyi Ranskan muukalaislegioonaan ja otti osaa Ranskan siirtomaasotiin.
Asemapaikallaan Algeriassa hän tapasi kabaree-laulajatar Marie Juliette Louvetin (1867–1930). Marie Louvetilla oli ennestään kaksi lasta edellisestä avioliitosta ranskalaisen valokuvaaja Achille Delmaetin kanssa, eikä Ludvigin isä hyväksynyt avioliittoa. Pariskunta kuitenkin vihittiin, ilman Albert I:n lupaa, vuonna 1897. Ludvigin ainoa lapsi, Charlotte Louise Juliette, syntyi 30.8.1898 Constantinessa, Algeriassa.
Ludvig palkittiin palveluksestaan legioonan kunniamerkillä. Myöhemmin hänet ylennettiin prikaatin kenraaliksi. Ensimmäisessä maailmansodassa Ludvig toimi kenraalina Ranskan armeijassa.
Perimysriita ja ratkaisu

Ludvig palasi Monacoon 1908 jättäen tyttärensä ja vaimonsa Algeriaan. Ludvigin avioliitto oli kuitenkin aiheuttanut Monacossa poliittisen kriisin, sillä ilman ruhtinaan lupaa solmitussa avioliitossa syntynyt jälkeläinen ei kelvannut kruununperijäksi ja perimysjärjestyksen mukaan vallan perisi Ludvigin lähin sukulainen, saksalainen Uracin herttua Wilhelm, Albert I:n tädin poika. Varmistaakseen ettei näin tapahtuisi, säädettiin 1911 laki, joka tunnusti Ludvigin perilliseksi tämän tyttären, Charlotten. Laki oli kuitenkin ristiriidassa vuoden 1882 perustuslain kanssa, joten senkin säännöksiä muutettiin 1918 ja vuonna 1919 Ludvig adoptoi tyttärensä, josta tuli Monacon prinsessa Charlotte Louise Juliette Grimaldi.
Wilhelm oli ensimmäisessä maailmansodassa taistellut Saksan armeijassa, ja Ranskassa pelättiin hänen tai hänen jälkeläistensä nousua Monacon valtaistuimelle. Ranskan painostuksesta Monaco ja Ranska solmivat 17. heinäkuuta 1918 sopimuksen, jossa sovittiin että Ranskan tulee hyväksyä ennakkoon tulevat Monacon ruhtinaat. Wilhelm jälkeläisineen luopui oikeudestaan Monacoon vuonna 1924.
Ruhtinasaika

Albert I kuoli Pariisissa 27. kesäkuuta 1922. Vaikkei Ludvigin valtakausi ollutkaan yhtä loistava kuin Albert I, jätti hän kuitenkin jälkensä pieneen ruhtinaskuntaan. Hän oli perustamassa jalkapalloseura AS Monacoa. Ensimmäinen autokisa Monacossa ajettiin 1929. Hän myös keräili Napoleonille kuuluvia esineitä, jotka ovat näytillä Monte Carlon kuninkaallisessa palatsissa.
Etenkin ensimmäisinä hallitusvuosina Ludvigin hallinto sai mainetta rehellisyydestä, kun Ludvig erotti monia huonomaineisia henkilöitä niin ruhtinaskunnan kuin Monte Carlon kasinon hallinnosta. Monacon kulttuurielämä sai vauhtia, kun René Blum palkattiin muodostamaan Monte Carlon oopperan baletti.
Juuri ennen toisen maailmansodan puhkeamista vihittiin käyttöön moderni, Ludvidin mukaan nimetty jalkapallostadioni.
Vaikka Ludvigin sympatiat olivat vahvasti Ranskan puolella, hän yritti pitää Monacon puolueettomana toisessa maailmansodassa. Samalla hän kuitenkin kannatti vanhan armeijakollegansa, marsalkka Pétainin johtamaa Vichyn hallitusta. Siitä huolimatta Monacossa oli toisen maailmansodan aikana paljon sisäisiä jännitteitä, koska suurin osa sen asukkaista oli italialaista alkuperää ja kannattivat fasismia. Italia miehitti Monacon 1943 ja perusti sinne fasistisen hallituksen. Pian tämän jälkeen Benito Mussolini kuitenkin kaatui ja Saksan armeija miehitti Monacon. Monet Monacon juutalaiset, joukossa oopperan perustaja René Blum, kuljetettiin keskitysleireille, vaikka Monacon poliisi yritti monesti varoittaa heitä etukäteen.
Ludvigin sodan aikainen toiminta ja epäröinti aiheutti kuilun hänen ja hänen seuraajansa Rainier III:n välille, sillä Rainier tuki liittoutuneita.
Vuonna 1944 Monacoa hallitsi useiden kuukausien ajan Ranskan vastarintaliikkeen kommunistinen vapautusrintama, ja oli epäselvää pystyikö 75-vuotias Ludvig enää vastustamaan pyrkimyksiä poistaa Monacon monarkia. Monet monacolaiset eivät enää halunneet häntä ruhtinaaksi ja Ludvig muutti Pariisiin. Ludvig meni naimisiin 24.–27. heinäkuuta 1946 järjestetyssä seremoniassa ranskalaisen filmitähden Ghislaine Dommangetin kanssa ja asui suurimman osan lopusta hallituskaudestaan Le Marchaisissa Pariisin lähellä.
Ruhtinas Ludvig kuoli 1949 ja hänet haudattiin Monte Carloon, Pyhän Nikolauksen katedraaliin. Hänen leskensä leskirouva Ghislaine, Monacon ruhtinatar, kuoli 30. huhtikuuta 1991 Pariisissa, jonne hänet myös haudattiin.
Ludvigin tytär prinsessa Charlotte oli luovuttanut oikeuden Monacon kruunuun pojalleen Rainierille jo vuonna 1944, ja hänestä tuli Monacon ruhtinas Rainier III vuonna 1949.
Svjatošynin metroasema

| Svjatošyn (Святошин) |
| --- | --- |

 Kiovan metro 
Perustiedot
Metrolinjat:  Svjatošynsko-Brovarska-linja
Sijainti:  50°27′27″N, 30°23′31″E
Paikkakunta:  Kiova, Ukraina
Avattu:  5. marraskuuta 1971
Rakenne
Tyyppi:  tunneliasema
Svjatošyn (ukr. Святошин) on yksi Kiovan metron asemista. Se avattiin 5. marraskuuta 1971.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Svjatošynin metroasema Wikimedia Commonsissa
| Pohjoiseen/Länteen |  |  |  | Etelään/Itään |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Žytomyrska ▷ Akademmistetško |  |  Svjatošynsko-Brovarska-linja |  | Nyvky ▷ Lisova |
muokkaa wikidataa
Ludvig IV (keisari)

Ludvig IV 1400-luvulla laaditussa Nürnbergin kronikassa.
Ludvig IV Baijerilainen (saks. Ludwig); (1282–1347) oli Wittelsbachin sukuun kuulunut Saksan kuningas (1314–), Italian kuningas (1314–) ja Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan Rooman keisari (1328–).
Suku ja koulutus

Ludvig syntyi Münchenissä Baijerin herttua Ludvigin ja Rudolf I Habsburgilaisen tyttären Matilda Habsburgilaisen poikana. Hän oli Ylä-Baijerin herttua vuodesta 1294/1301 isoveljensä Rudolfin kanssa, Brandenburgin rajakreivi ja Kurpfalzin vaaliruhtinas. Hän hallitsi myös Ala-Baijeria, Hainautia, Hollantia, Seelantia ja Friisinmaata.
Ludvig koulutettiin Wienissä ja hän hallitsi Ylä-Baijeria veljensä kanssa, mutta joutui kiistoihin Habsburgien kanssa, mikä johti sotaan hänen veljeään vastaan. Rauha tehtiin Münchenissä vuonna 1313.
Kuninkuuden menetys

Ludvigin holtiton politiikka toi hänelle paljon vihollisia, ja kesällä 1346 Kaarle IV valittiin kilpailevaksi kuninkaaksi paavi Klemens VI:n tuella. Ludvig oli kuitenkin saanut kannatusta keisarillisten vapaakaupunkien keskuudessa ja myös Habsburgit pysyivät uskollisina. Crécyn taistelussa 26. elokuuta 1346 Kaarle IV:n isä Juhana Luxemburgilainen surmattiin, mutta Kaarle pääsi pakoon.
Ludvigin kuolema sairauskohtaukseen syksyllä 1347 päätti sodan. Hänet haudattiin Frauenkircheen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ludvig IV (keisari) Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi
Surprise Moriri

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Koko nimi: Surprise Mohlomolleng Moriri
Syntymäaika: 20. maaliskuuta 1980 (ikä 44)
Syntymäpaikka: Matibidi, Etelä-Afrikka
Pelipaikka: hyökkäävä keskikenttäpelaaja, hyökkääjä
Pituus: 173 senttimetriä
Seura
Seura: Mamelodi Sundowns
Pelinumero: 14
Junioriseurat
: Wattville Watford Brothers
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2002–2004 2004– | Silver Stars Mamelodi Sundowns | 51 	(19) 115 (39) |
Maajoukkue
| 2003– | Etelä-Afrikka | 24 (4) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Surprise Mohlomolleng Moriri (s. 20. maaliskuuta 1980) on eteläafrikkalainen jalkapalloilija, joka edustaa Mamelodi Sundownsia. Pelipaikaltaan Moriri on keskikenttäpelaaja, mutta pystyy pelaamaan myös hyökkääjänä.
Moriri aloitti uransa Silver Starsissa vuonna 2002. Parin kauden jälkeen hän siirtyi nykyiseen seuraansa. Kaudella 2005/06 Moriri valittiin Premier Soccer Leaguen kauden pelaajaksi. Kyseinen kausi oli muutenkin menestyksekäs kun Mamelodi Sundowns juhli liigamestaruutta ensimmäisen kerran sitten vuoden 2000. Seuraavallakin kaudella seura juhli liigamestaruutta vaikka Moririn tehot jäivät pienemmiksi kuin edelliskaudella.
Etelä-Afrikan maajoukkueessa Moriri debytoi 8. lokakuuta 2003 ottelussa Lesothoa vastaan. Moriri on edustanut maataan vuoden 2008 Afrikan mestaruuskisoissa ja vuoden 2010 MM-kisoissa.
Etelä-Afrikan joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2010
1 Josephs |
2 Gaxa |
3 Masilela |
4 Mokoena |
5 Tshabalala |
6 Sibaya |
7 Thwala |
8 Ngcongca |
9 Sangweni |
10 Pienaar |
11 Davids |
12 Modise |
13 Dikgacoi |
14 Booth  |
15 Khuboni |
16 Khune |
17 Parker |
18 Letsholonyane |
19 Moriri |
20 Khumalo |
21 Mphela |
22 Nomvethe |
23 Walters |
Valmentaja Parreira
Svjatoslav Myh’ailjuk

| Svjatoslav Myh’ailjuk> Святослав Юрійович Михайлюк |
| --- | --- |
 Myh’ailjuk vuonna 2016.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Svjatoslav Jurijovytš Myh’ailjuk
Syntynyt: 10. kesäkuuta 1997 (ikä 27) Tšerkasy, Ukraina
Kansalaisuus:   Ukraina
Koripalloilija
Pelipaikka:  Pieni laitahyökkääjä / Heittävä takamies
Pituus:  201 cm
Paino:  92 kg
NBA-varaus:  47. varaus 2018 (Los Angeles Lakers)
Pelaajaura
Yliopistojoukkueet
2014–2018:  Kansasin yliopisto
Seurajoukkueet
2012–2014 2018–2019 2018–2019 2019–2021 2021 2021–:  Tšerkaski Mavpy Los Angeles Lakers → South Bay Lakers Detroit Pistons Oklahoma City Thunder Toronto Raptors
Maajoukkueet
:   Ukraina
Aiheesta muualla
FIBA
Svjatoslav Jurijovytš Myh’ailjuk (ukr. Святослав Юрійович Михайлюк, s. 10. kesäkuuta 1997 Tšerkasy) on ukrainalainen koripalloilija.
Elämä ja urheilu-ura

Myh’ailjuk aloitti uransa kotimaassaan ja pelasi Tšerkaski Mavpyssä vuosina 2012–2014. Vuosina 2014–2018 hän pelasi yhdysvaltalaisessa Kansasin yliopistossa, ja Los Angeles Lakers varasi hänet NBA:han kesän 2018 varaustilaisuudessa 47. vuorolla. Myh’ailjuk pelasi ensimmäisen NBA-kautensa Lakersissa ja sen kehityssarjan-farmijoukkueessa. Tämän jälkeen hän on edustanut Detroit Pistonsia, Oklahoma City Thunderia ja Toronto Raptorsia. Myh’ailjuk on edustanut urallaan myös Ukrainan miesten maajoukkuetta muun muassa vuoden 2014 MM-kilpailuissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Svjatoslav Myh’ailjuk Wikimedia Commonsissa
Syltefjordin kappeli

| Syltefjordin kappeli Syltefjord kapell |
| --- | --- |
 Kirkko vuonna 1990.
Sijainti:  Båtsfjord, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Nord-Hålogalandin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1934
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  60
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Syltefjordin kappeli (norj. Syltefjord kapell) on Båtsfjordin kunnassa Finnmarkin läänissä Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1934.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Syltefjordin kappeli Wikimedia Commonsissa
Sylva Koscina

Sylva Koscina vuonna 1956.
Sylva Koscina, alun perin Silva Košćina (22. elokuuta 1933 – 26. joulukuuta 1994), oli kroatialainen näyttelijä. Hän loi kansainvälisen uran, jonka aikana hän esiintyi muiden muassa elokuvissa Voittamaton Herkules (1958), Herkules ja Lyydian kuningatar (1960) ja Vaarallisempia kuin miehet (1966).
Koscina kuoli Roomassa 61-vuotiaana.
Aiheesta muualla

Sylva Koscina Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Syltin lentoasema

Syltin lentoasema (saks. Flughafen Sylt) (IATA: GWT, ICAO: EDXW) on kansainvälinen lentoasema Pohjois-Saksassa, Syltin saarella, Westerlandin taajaman välittömässä läheisyydessä. Vuonna 2015 lentoaseman kautta kulki noin 155 000 matkustajaa.
Lentoaseman omistaa Flughafen Sylt GmbH -yhtiö.
Lentoyhtiöt ja kohteet

Vuonna 2015 Syltin lentoasemalta on säännöllinen lentoliikenne seitsemään saksalaiseen kaupunkiin sekä Zürichiin:
Airberlin: Berlin-Tegel, Düsseldorf, München, Nürnberg, Stuttgart, Zürich
Lufthansa: Frankfurt am Main, München,
Sylt Air: Hampuri
Suomen Miekkailu- ja 5-otteluliitto

Suomen Miekkailuliitto on olympiamiekkailun suomalainen lajiliitto. Liiton tarkoituksena on toimia Suomen eri miekkailuseurojen välisenä yhteistyö-, edunvalvonta- ja palveluorganisaationa tarkoituksenaan edistää miekkailua Suomessa. Liitto on perustettu vuonna 1931. Aloitteen liiton perustamisesta teki Uno Dahl, joka toimi liiton ensimmäisenä puheenjohtajana 1932–1936 ja oli liiton kunniajäsen vuodesta 1956.
Suomen Miekkailuliiton jäsenenä oli vuonna 2016 27 seuraa, joissa aktiivisia harrastajia oli noin 1300. Näistä kilpailulisenssin hankki noin 300 miekkailijaa.  Miekkailijoiden määrä Suomessa on viime vuosina kasvanut noin 5–10 % vuosittain. Suomen Miekkailuliiton toiminnassa on myös mukana pyörätuolimiekkailu.
Vuonna 2011 Suomen Miekkailuliitto ja Suomen Nykyaikaisen 5-ottelun Liitto sopivat järjestöjen yhdistymisestä 1.1. 2012 alkaen Suomen miekkailu- ja 5-otteluliitoksi.
Talous

Suomen miekkailu- ja 5-otteluliitto on saanut vuosina 2018–2023 Opetus- ja kulttuuriministeriön yleisavustusta liikuntaa edistävien järjestöjen toimintaan yhteensä noin 978 005 euroa. Vuosittainen tuki on ollut vuodesta 2023 lähtien 160 000 euroa.
Aiheesta muualla

Suomen Miekkailu- ja 5-otteluliitto
Lukki

Lukki siirtää kontteja pyöriensä välisessä tilassa.
Sisu Valmet -⁠konttilukki.
Veneiden siirtoon kehitetty kevyt lukki.
Lukki on raskaiden ja pitkän­omaisten kappaleiden kuten saha­tavara­nippujen, veneiden, junan­vaunujen ja meri­konttien nostamiseen ja siirtämiseen tarkoitettu nosturi­ajoneuvo tai vedettävä vaunu. Suurimmat lukit ovat satamissa, kontti­terminaaleissa ja muissa meri­konttien käsittely­paikoissa käytettäviä torni­maisia ajo­neuvoja konttien siirtä­miseen, nosta­miseen ja pinoa­miseen. Lukin pyörät sijaitsevat pilari­parien alla niin, että pyörien väliin jää tarvittavan korkuinen tyhjä tila tavaran nostamiseksi ja kuljet­tamiseksi. Korkeimmat kontti­lukit pystyvät pinoamaan 2,44 metrin korkuisia ISO-standardi­kontteja jopa neljä päällekkäin. Kontti­lukin nosto­kyky on yleensä 40–60 tonnia.
Suurimpia kontti­lukkien valmistajia ovat suomalaisen Cargotecin tytär­yhtiö Kalmar, italia­lainen Fantuzzi, suomalainen Konecranes ja saksalainen Noell.
Konttilukkia pienempiä ja kevyempiä lukkeja käytetään puu­tavaran ja muiden pitkän­omaisten suurien esineiden, kuten veneiden siirtoon. Niissä ei välttämättä ole omaa voiman­lähdettä, vaan niitä käytetään traktorin tms. vetämänä. Tällaisten lukkien suurimpiin valmistajiin kuuluu irlantilainen Combilift.
Rakenne

Nykyaikainen konttilukki koostuu viidestä pää­osasta: kahdesta sivu­rungosta, pilarien ylä­päitä yhdistävästä ylä­kehästä, tarttujista ja ohjaamosta. Sivurungot ovat toistensa peili­kuvia ja sisältävät kontin pyörästöt voimansiirto­laitteineen. Sivu­runkojen etu- ja taka­kulmista nousevat teräs­pilarit, joiden yläosassa on lukin yläkehä. Yläkehällä sijaitsevat voima­laite, vinssi­järjestelmä, hydrauliikka­järjestelmä ja pääsähkö­järjestelmä. Yläkehän jommassakummassa etukulmassa on ohjaamo. Lukin olennaisin osa on tarttuja, joka liikkuu vinssi­koneiston avulla ylös ja alas neljän pilarin muodostamassa alatilassa. Tarttuja voi nostaa joko yhtä (single lift) tai kahta konttia (twin lift) kerrallaan.
Historiaa

Konttilukin edeltäjä, puutavaran siirtoon tarkoitettu laite kehitettiin toisen maailman­sodan jälkeen Suomessa Valmetin Härmälän lentokone­tehtaalla Tampereella osana Suomen sota­korvauksia Neuvosto­liitolle. 1970-luvulla siitä tuli kansain­välinen menestys meri­konttien siirto­laitteena ja Valmetin Tampereen-tehtaan päätuote. Nykyisin tehtaan omistaa Kalmar, joka on osa suomalaista Cargotec-yhtiötä.
Lukkituotanto Tampereella sai alkusysäyksensä Neuvosto­liitosta tulleesta valokuvasta, joka esitti Yhdys­valloissa lankkujen siirtoon kehitettyä laitetta.. Neuvosto­liitto halusi sota­korvausten osana satoja tällaisia laitteita. Valmetin lentokone­tehtaalla rakennettiin ensimmäiset proto­tyypit valokuvaan perustuen, ja niiden pohjalta päästiin sarja­tuotantoon. Sota­korvausten päätyttyä Pohjois-Amerikassa oli juuri keksitty merirahti­liikenteen mullistavat kontit, ja pian huomattiin lukkien toiminta­periaatteen olevan erinomaisesti sovellettavissa myös konttien nostoon ja siirtoon.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lukki Wikimedia Commonsissa
Varhainen Valmet-sahatavaralukki 1940-luvulta.
Peltilevynippujen siirtoon käytetty Valmet-lukki vuodelta 1969.
Svjatoslav Richter

Svjatoslav Richter.
Svjatoslav Teofilovitš Richter (ven. Святослав Теофилович Рихтер, ukr. Святослав Теофілович Ріхтер, 20. maaliskuuta 1915, Žytomyrin seutu, Volynian kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 1. elokuuta 1997, Moskova) oli neuvostoliittolainen pianisti, joka tunnettiin ennen kaikkea laajasta ohjelmistostaan, loistavasta tekniikastaan ja runollisesta fraseerauksestaan.
Richter oppi pianonsoiton alkeet saksalaissyntyiseltä urkuri-isältään ja opiskeli pitkään itsekseen. Hän säesti oopperaharjoituksia Odessassa, jonka konservatoriossa hänen isänsä toimi opettajana. Muodolliset piano-opintonsa hän aloitti vasta vuonna 1937 Moskovan konservatoriossa, jossa hänen opettajanaan toimi Heinrich Neuhaus.
Richter esitti paljon Sergei Prokofjevin musiikkia sekä kamarimusiikkia muun muassa David Oistrahin, Oleg Kaganin ja Mstislav Rostropovitšin kanssa. Hänen Herbert von Karajanin kanssa tekemä levytyksensä Tšaikovskin b-molli-konsertosta on lähes ylittämätön. Richterin tunnetuimpiin levytyksiin kuuluvat myös Lisztin pianokonserttojen levytykset vuodelta 1961, jotka ovat kyseisten teosten maineikkaimmat taltioinnit.
Kirjallisuutta

Hunt, John: Sviatoslav Richter: Pianist of the Century. Discography.  London:  Travis & Emery, 2009.  ISBN 978-1-901395-99-0.
Monsaingeon, Bruno: Sviatoslav Richter: Notebooks and Conversations.  Princeton University Press, 2001.  ISBN 0-571-20553-4.
Rasmussen, Karl Aage: Sviatoslav Richter – Pianist.  Boston:  Northeastern University Press, 2010.  ISBN 978-1-55553-710-4.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Svjatoslav Richter Wikimedia Commonsissa
Sviatoslav Richter (englanniksi) (naxos.com)
Sävelsilta

Sävelsilta oli suomalais-neuvostoliittolainen radion musiikkiohjelma, suuri viihdemusiikkikonsertti joka lähetettiin kahdesti vuodessa vuodesta 1966 alkaen aina 1980-luvun lopulle saakka. Kunakin vuonna radioitiin yksi konsertti Suomesta ja yksi Virosta Yleisradion ja Eesti Raadion yhteistyönä. Ensimmäiset konsertit lähetettiin Tallinnan Kadriorgin puistosta 19. kesäkuuta 1966 ja Helsingin Linnanmäeltä 11. elokuuta 1966. Jokaisessa konsertissa esiintyi puolen tusinaa artistia molemmista maista isäntämaan viihdeorkesterin säestyksellä.
Sävelsillan juontajia olivat virolaiset Lembit Lauri ja Ivar Trikkel ja suomalaiset Seija Wallius-Kokkonen, Oke Jokinen ja Sauvo Puhtila. Konserttien suomalaiskapellimestarina toimi useimmiten Rauno Lehtinen, mutta ainakin vuonna 1981 Esko Linnavalli ja vuonna 1987 Jukka Linkola.
Sävelsilta-konsertteja radioitiin Virossa Tallinnan lisäksi ainakin Tartosta, Pärnusta ja Viljandista. Suomessakin konserttipaikka vaihteli. Virossa oli poikkeuksetta käytettävissä täysi 30-miehinen viihdeorkesteri, mutta Suomessa jouduttiin kustannussyistä tyytymään pienempiin kokoonpanoihin.
Kesäkuussa 1977 radioidussa Sävelsillan 10-vuotisjuhlakonsertissa esiintyivät Suomesta pasunisti Juhani Aalto, kapellimestari Olli Ahvenlahti sekä laulajat Kai Hyttinen, Jörgen Petersen, Inga Sulin ja Pirkkoliisa Tikka, Virosta puolestaan Heli Lääts, Taisto Noor, Priit Pedajas sekä kansanmusiikkiyhtye Kukerpillid.
Sävelradio (radiokanava)

Sävelradio oli vuosina 1999–2006 toiminut suomalainen puolivaltakunnallinen kaupallinen radiokanava. Formaattina Sävelradiolla oli soittaa koti- ja ulkomaisia vanhoja klassikoita yli 40-vuotiaille. Sävelradio oli osa MTV Oy:n MTV Mediaa.
Suomen Sävelradio Oy:n kuuluvuusalue kattoi lähes koko Suomen Oulusta etelään, sillä oli kuuntelijoita noin 430 000.
Radion taajuuksilla soivat vuosikymmenten nostalgiset ulkomaiset ja kotimaiset listasuosikit. Musiikin lomassa kuultiin juttuja kohderyhmää kiinnostavista ajankohtaisista aiheista. Teemoina mm. hyvinvointi ja terveys, asuminen, perhe, ruokakulttuuri, matkailu, kirjallisuus, kulttuuri, lemmikit, luonto sekä turvallisuus. RDS-järjestelmäkelpoisissa radioissa  Sävelradion lähetintunnus oli *SAVEL*.
Vuonna 2006 valtioneuvoston päätöksellä Sävelradiolle ei myönnetty toimilupaa jatkaa toimintaansa. Sävelradion lähetykset päättyivät keskiviikkona 20. joulukuuta 2006. Kanavan taajuudella aloitti 11. tammikuuta 2007 Nelonen Median perustama uusi kanava Radio Aalto.
Suomen Mieskuoroliitto

| Suomen Mieskuoroliitto ry |
| --- | --- |
Perustettu:  1945
Toimiala:  harrastemusiikki
Kotipaikka:  Helsinki
Jäsenmäärä:  80 jäsenkuoroa; 2600 jäsentä
Toiminnanjohtaja:  Tero-Pekka Henell
Puheenjohtaja:  Janne Korhonen Ilkka Aunu (taiteellinen johtaja)
Hallitus:  Janne Korhonen Osmo Polas Hannu Rintasalo Matti Rahko Taneli Korhonen Niklas Koskimies
Jäsenlehti:  Miesääni
Aiheesta muualla
www.mieskuoro.fi
Infobox OKNimi-testi OK: 
Suomen Mieskuoroliitto ry on suomalaisten mieskuorojen keskusjärjestö ja Sulasolin erikoisliitto. Liittoon kuuluu noin 80 jäsenkuoroa, joissa on yhteensä yli 2 600 laulajaa. Suomen Mieskuoroliitto on perustettu 30. maaliskuuta 1945. Liiton puheenjohtajana toimii Janne Korhonen.
Suomenkielisten mieskuorojen valtakunnallisena organisaationa Suomen Mieskuoroliitto on toiminut jo vuodesta 1945. Liittoon kuuluvat kaikki merkittävimmät suomenkieliset mieskuorot.
Liitto toimii mieskuoroyhdistysten yhdyssiteenä ja tekee työtä mieskuorolaulun edistämiseksi.
Liitto palvelee jäsenyhdistyksiä antamalla asiantuntija-apua, neuvontaa ja valmennusta.
Liitto järjestää koulutustilaisuuksia, kursseja, yhteiskonsertteja, valtakunnallisia ja kansainvälisiä kilpailuja. Kansainvälisistä kilpailuista merkittävin on viisivuosittain järjestettävä Leevi Madetoja -kilpailu, joka järjestettiin seitsemännen kerran 10.4.2021 Musiikkitalossa Helsingissä.
Liitto julkaisee uutta mieskuoromusiikkia, kustantaa nuotteja, sävellyksiä ja sovituksia ja järjestää sävellyskilpailuja.
Liitto kehittää koti- ja ulkomaisten mieskuorojen, muiden kuoromuotojen ja musiikkijärjestöjen välistä yhteistyötä ja toimii mieskuoroyhdistysten edustajana Sulasolissa.
Merkkilaulut

Mieskuorolaiset voivat suorittaa laulumerkkejä liiton ohjeiden mukaan järjestetyissä merkkilaulujen suoritustilaisuuksissa. Merkit suoritetaan järjestyksessä: ensin perus-, sitten taito- ja lopuksi mestarimerkki. Suoritustilaisuudessa kokeeseen osallistuvat laulajat muodostavat kvartetteja (1. tenori, 2. tenori, 1. basso, 2. basso), jotka esittävät laulut arvostelevalle lautakunnalle. Koelaulut arvotaan suoritustilaisuudessa. Perusmerkkilaulut on osattava ulkoa, muissa merkeissä laulut saa laulaa nuoteista.
Hyväksytyistä suorituksista saa suoritusmerkin. Laulumerkkiä ja muita merkkejä pidetään kuoropuvussa liiton ohjeiden mukaisessa järjestyksessä. Kuorojen merkkisuoritukset tilastoidaan ja julkaistaan vuosittain toimintakertomuksessa sekä liiton nettisivuilla.
Aiheesta muualla

Suomen Mieskuoroliitto