stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Matti Leino (näyttelijä)
Teatteriroolit

Hairspray (Gilbert) Helsingin kaupunginteatteri, 2005–2006
Hair –Euroopan kiertue (ensemble) Arena Theater & Festspiel GmbH, 2006
Hair –Saksan kiertue (ensemble) Arena Theater & Festspiel GmbH, 2007
High School Musical (Chad Danforth) Helsingin kaupunginteatteri, 2008
High School Musical 2 (Chad Danforth) Helsingin kaupunginteatteri, 2009
Fame (Tyrone Jackson) Aleksanterin teatteri, 2010
Wicked (ensemble) Helsingin kaupunginteatteri, 2010
Rent (Tom Collins) Aleksanterin teatteri, 2012, 2013
Kuin ensimmäistä päivää (Adam) Tampereen teatteri, 2012
Tarzan (Terk) Helsingin kaupunginteatteri, 2014
Ihmisen osa (Biko) Tampereen teatteri, 2014
Via Crucis (Jeesus) Via Crucis Helsinki, 2015
Happy Days (Count Malachi) Samppalinnan kesäteatteri, 2015
Housut pois (Noah T. Simmons) Kuopion kaupunginteatteri, 2015
Luonnon laki (Badu / kuolema) Helsingin kaupunginteatteri, 2016
Shrek (Aasi) Helsingin kaupunginteatteri, 2016
Suomi sataa ja tuulee Hämeenlinnan teatteri, 2017
Varissuo Turun kaupunginteatteri, 2018
Amélie Turun kaupunginteatteri, 2019
Aiheesta muualla

Matti Leino (näyttelijä) Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Matti Leinon profiili Näyttelijäliiton sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Ritva  Elonet
Mike Pohjola

| Mike Pohjola |
| --- | --- |
 Mike Pohjola Turun Kirjamessuilla 2011.
Henkilötiedot
Syntynyt: 15. lokakuuta 1978 (ikä 46)
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  käsikirjoittaja
Kirjailija
Esikoisteos:  Kadonneet kyyneleet (2008)
Palkinnot
 Lasten LukuVarkaus -palkinto 2009 Kultainen lohikäärme 2010 
Aiheesta muualla
mikepohjola.com
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Mikko ”Mike” Julius Pohjola (s. 15. lokakuuta 1978) on suomalainen käsikirjoittaja, roolipelisuunnittelija ja kirjailija. Hänen esikoisromaaninsa Kadonneet kyyneleet ilmestyi vuonna 2008.. Seuraava, ”omaelämäkerrallinen Jeesus-romaani” Ihmisen poika ilmestyi vuonna 2011, minkä jälkeen Pohjolalta on ilmestynyt muitakin historiallisia romaaneita.
Pohjola on Turun Nuoren Teatterin taiteellinen johtaja  ja Helsingin kaupunginteatterin hallituksen puheenjohtaja kaudella 2022-2026. Hän on myös Suomen Teatterit Stefi ry:n, roolipeliyhdistys Avatar ry:n ja Avate Audiovisuaalisen alan tekijät ry:n hallitusten jäsen. Aiemmin Pohjola on toiminut Olympiastadionin ja Helsingin kaupunginorkesterin hallituksissa.lähde?
Elämä ja ura

Pohjola opiskeli Aalto-yliopiston taideteollisessa korkeakoulussa elokuva- ja tv-käsikirjoittamista. Pohjola oli ehdokkaana Vasemmistoliiton listalla vuoden 2004 kunnallisvaaleissa Turussa ja vuosien 2008, 2017 ja 2021 kunnallisvaaleissa Helsingissä.
Kadonneet kyyneleet -fantasiaromaanilla on myös poliittinen ulottuvuus, kuten useimmissakin Pohjolan tuotannoissa. Fasistiset keijut pitävät toisen lajin keijuja keskitysleirillä, ja päähenkilö kieltäytyy taistelemasta keijujen sisällissodassa sodanvastaisen vakaumuksensa takia. Ihmisen pojassa käsitellään rakenteellista korruptiota sekä rakennusliikkeiden ja poliitikkojen yhteispeliä Turun kaupungissa.
Tammikuussa 2011 Ihmisen poika -romaanin elokuvaoptio myytiin yhdysvaltalaiselle näyttelijä-tuottaja Ron Gilbertille jo ennen kirjan ilmestymistä.
Pohjola on pitkään kirjoittanut elokuvaa Spede Pasasen elämästä.  Hän nousi julkisuuteen puolustamaan käsikirjoittajien kokemia väärinkäytöksiä, kun tuotantoyhtiö Yellow Film yritti omia aiheen itselleen.
Pohjola on julkaissut roolipeliteokset Myrskyn aika (2003), Star Wreck (2006), Tähti (2007) ja Myrskyn sankarit – Suurkuninkaan miekka. Live-roolipelipiireissä Pohjola tunnetaan eläytymislähtöisyyttä korostavan ”Turun koulukunnan manifestin” (2000, engl. Manifesto of the Turku School) kirjoittajana ja kokeellisten live-roolipelien tekijänä. Roolipelitapahtuma Ropecon antoi Pohjolalle Kultainen lohikäärme -elämäntyöpalkinnon vuonna 2010.
Pohjola on suomalaisvoimin tehdyn Agemonia-lautapelin tarinasuunnittelija ja pääkirjoittaja.
Pohjola on myös käsikirjoittanut vuosina 2017–2019 esitettyä suomalaista Konttori-komediasarjaa
sekä vuonna 2021 esitettyä DikDek: Painajainen majatalossa -sarjaa. Hän on voittanut kansainvälisen Emmy-palkinnon 2008
ja Prix Europa -palkinnon 2010
Pohjola on kirjoittanut myös näytelmiä, muun muassa Turun kulttuuripääkaupunkivuonna tuotetun 1827 – Infernal Musicalin, Linnateatterissa esitetyn startup-komedian Uusi yritys  ja useita lastennäytelmiä.
Tuotantoa

Myrskyn aika.  Helsinki:  Johnny Kniga, 2003.  ISBN 951-0-28289-8
Star Wreck: Roleplaying Game.  Tampere:  Energia, 2006.  ISBN 978-952-92-0734-3
Tähti: Roolipeli tyttöpändistä!.  Helsinki:  Riimuahjo, 2007.  ISBN 978-952-92-2481-4
Kadonneet kyyneleet.  Helsinki:  Gummerus, 2008.  ISBN 978-951-20-7660-4
Sanaleikkikirja: Sanaleikkejä, palindromeja, sananmuunnoksia, arvoituksia, riimittelyjä, runoja, vitsejä.  Helsinki:  Gummerus, 2008.  ISBN 978-951-20-7815-8
”Limaisenvihreä viiva” antologiassa Nummelin, Juri (toim.): Tuhansien zombien maa.  Turku:  Turbator, 2009.  ISBN 978-952-5666-31-1
Ihmisen poika.  Helsinki:  Gummerus, 2011.  ISBN 978-951-20-8591-0
Myrskyn sankarit – Suurkuninkaan miekka.  Pori:  Tactic, 2013.
Pohjola, Mike (toim.): Mitä Pekka Siitoin tarkoittaa?  Savukeidas, 2015.  ISBN 978-952-268-155-3
1827.  Helsinki:  Gummerus, 2016.  ISBN 978-951-20-8979-6
Sinä vuonna 1918.  Helsinki:  Gummerus, 2018.  ISBN 9789512407101
Ahlroth, Jussi & Pohjola, Mike: Westerosin kirjeenvaihtaja.  Helsinki:  Otava, 2018.  ISBN 978-951-1-32581-9
Maailman hauskin.  Helsinki:  Tammi, 2021.  ISBN 978-952-04-3050-4
Maailman hauskin ja liian suuri suu.  Helsinki:  Tammi, 2023.  ISBN 9789520454982
Aiheesta muualla

Mike Pohjolan verkkosivut
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Muut:  IdRef
Tito (nimi)

| Tito |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  2. huhtikuuta, 25. elokuuta
Muunnelmia:  Tiitus
Vastineita eri kielissä:  Titos, Titas, Tytus, Tit
Nimen alkuperä:  Titus
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tito on miehen etunimi, pääasiassa italian-, espanjan- ja
portugalinkielinen muoto latinalaisperäisestä nimestä Titus. Tito esiintyy myös sukunimenä.
Suomessa nimi Tito on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu vuoden 2019 loppuun mennessä noin 130 henkilölle.
Tunnettuja Titoja > Tito sukunimenä

Dennis Tito (s. 1940), yhdysvaltalainen miljonääri, maailman ensimmäinen avaruusturisti
Josip Broz ”Tito” (oikea nimi Josip Broz, 1892–1980), jugoslavialainen partisaanijohtaja, kommunistipoliitikko ja marsalkka, Jugoslavian presidentti 1953–1980
Michele Tito (1920–1968), italialainen pikajuoksija ja olympiamitalisti
Teburoro Tito (s. 1953), Kiribatin presidentti 1994–2003)
Tunnettuja Titoja > Tito etunimenä

Tito Buss (1925–2013), brasilialainen katolinen piispa
Tito Colliander (1904–1989), suomenruotsalainen kirjailija
Tito Faraci (s. 1965), italialainen sarjakuvapiirtäjä
Tito Gobbi (1913–1984), italialainen oopperalaulaja
Tito Huovila (s. 2005), suomalainen tubettaja
Tito Jackson (1953–2024), yhdysvaltalainen laulaja ja kitaristi
Tito Okello (1914–1996), Ugandan presidentti 1985–1986
Tito Ortiz (s. 1975), yhdysvaltalainen vapaaottelija
Tito Paris (s. 1963), kapverdeläinen muusikko
Tito Puente (1923–2000), yhdysvaltalainen muusikko
Tito Schipa (1888–1965), italialainen oopperalaulaja
Tito Solari Capellari (s. 1939), bolivialainen katolinen arkkipiispa
Tito Vilanova (1968–2014), espanjalainen jalkapalloilija
Tito Warnholtz (1906–1993), saksalainen maahockeypelaaja
Tunnettuja Titoja > Tito taiteilijanimenä

Tito, oik. Roberto Román Triguero (s. 1985), espanjalainen jalkapalloilija
Eeva (nimi)

| Eeva, Eva |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  Eeva: 24. joulukuuta
– ruotsinkielinen:  Eva: 24. joulukuuta
– ortodoksinen:  26. heinäkuuta, 14. lokakuuta, 28. lokakuuta, 12. joulukuuta
Muunnelmia:  Eevi, Eveliina, Eva, Evelia, Evie, Evita, Evike,
Vastineita eri kielissä:  Eva, Ève, Eve, Ewa, Éva
Nimen alkuperä:  Hava
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Eeva on suomalainen muoto kansainvälisestä naisen etunimestä Eva.  Siitä on käytössä myös muunnelma Eevi.  Suomessa on ollut vuoden 2019 loppuun mennessä kirjoilla 50 556 Eeva-nimistä naista ja muutama mies. Samaan aikaan on Eva-nimisiä naisia on merkitty rekisteriin 12 186 ja Ewoja noin 470. Paitsi etunimenä nimi Eeva esiintyy Suomessa myös sukunimenä. Sukunimellä Eeva oli joulukuussa 2020 Suomen väestötietojärjestelmässä 243 nimenkantajaa. Eeva-Liisa, Eeva-Maija ja Eeva-Maria kuuluvat Suomen yleisimpiin yhdysnimiin.
Jouluaattona 24. joulukuuta on suomalaisessa kalenterissa Aatamin, Eevan, Eevin ja Eveliinan nimipäivä, ruotsinkielisessä almanakassa Adamin ja Evan.  Eevalla ja Aatamilla on ollut yhteinen nimipäivä vuodesta 1646 alkaen, paitsi 1918–1948 Aatami oli päivää aikaisemmin. Vuosina 1706–1889 Eeva oli almanakassa muodoissa Eva ja Ewa. Eevi on otettu almanakkaan vuonna 1964, nimenä se kuitenkin tunnetaan jo 1870-luvulta.
Eva tulee alun perin juutalaisesta naisennimestä Hava tai havva. Hava on heprean kieltä ja tulee sanoista chavah (hengittää) ja chayah (elää). Se siis yksinkertaisesti tarkoittaa ”elämistä”. Eeva ja Eevi ovat suomalaisia muotoja siitä. Eeva on kristillinen nimi, joka on lähtöisin Raamatusta. Eeva oli Raamatun mukaan maailman ensimmäinen nainen, jonka Jumala loi ensimmäisen miehen, Aadamin kylkiluusta. Eeva oli myös ensimmäinen syntiin langennut ihminen, ja hänen vuokseen Jumala karkotti ihmiset Eedenin puutarhasta. Kristillisen käsityksen mukaan Eeva on ihmissuvun kantaäiti.
Eva-muotoa käytetään muiden muassa latinassa, italiassa, saksassa ja ruotsissa. Ranskan kielen yleisin muoto on Ève, josta tulee englannin Eve. Unkarissa on puolestaan Éva tavallisin muoto nimestä. Muihin muotoihin kuuluvat esimerkiksi pohjoismainen Efva, keskieurooppalainen Evi ja eteläeurooppalainen Evita. Venäjällä Eeva tunnetaan paremmin muodossa Jeva (Ева).
Tunnettuja Eevoja ja Evoja > Efva

Efva Attling (s. 1952), ruotsalainen korusuunnittelija
Eeva sukunimenä

Helena Eeva (1923–1960), suomalainen sanoittaja
Petteri Eeva, suomalainen kosketinsoittaja
Kuvitteellisia Eevoja ja Evoja

Eva, elokuvassa Eva & Adam – neljät synttärit ja fiasko
Eva Capdevila, televisiosarjassa Serranon perhe
Eva Kviig Mohn, päähenkilö norjalaisen nuorisodraamasarjan Skam 1. tuotantokaudella
Eeva Harakka, televisiosarjassa Salatut elämät
Eeva Kesänen, televisiosarjassa Eeva
Eeva Metsola-Eklund, Antti ja Annikki Metsolan tytär televisiosarjassa Metsolat näyttelijänä Katriina Honkanen
Eeva Mäkimaa, (o.s. Virtanen), televisiosarjassa Kotikatu
Eva Tamminen, televisiosarjassa Salatut elämät
Eeva ja Eva muissa yhteyksissä > Eeva

Eeva, Raamatussa ihmiskunnan ensimmäinen nainen
Eeva on suomalaisen aikakauslehden nimi
Mitokondrio-Eeva, kaikkien nykyään elävien naisten yhteinen esiäiti
Eeva ja Eva muissa yhteyksissä > Eva

164 Eva on erään asteroidin nimi
Alabamassa Yhdysvalloissa sijaitsee Eva-niminen paikka
Eva on norjalaisen lehden nimi
Noormarkun–Harjakankaan taistelut

Valkoiset sotilaat tutkivat punaisten juoksuhautoja Noormarkun kirkonkylässä.
Noormarkun–Harjakankaan taistelut olivat Suomen sisällissodan taisteluja, jotka käytiin Noormarkussa 30. maaliskuuta 1918. Valkoiset hyökkäsivät pääsiäislauantaina Noormarkun kirkonkylään sekä seitsemän kilometriä sen kaakkoispuolella sijaitsevaan Harjakankaan kylään. Varsinainen tarkoitus ei kuitenkaan ollut niiden valtaaminen, vaan sitoa Porin seudun punaisia ja estää heitä lähettämästä apuvoimia Tampereen taisteluun Karkun rintamalle.
Noormarkussa ja Harjakankaalla käydyistä taisteluista tuli kuitenkin Satakunnan rintaman verisimmät yhteenotot, jotka vuorokauden aikana vaativat ainakin 70–80 kuollutta. Taisteluissa kaatui yhteensä 22 valkoista, joista 13 Noormarkussa ja yhdeksän Harjakankaalla. Lisäksi viisi ilmoitettiin kadonneeksi. Punaisia kaatui ainakin 50, vaikka yleensä hyökkäävä osapuoli menettää enemmän miehiä. Epäsuhta selittyy sillä, että valkoiset todennäköisesti teloittivat kymmeniä antautuneita punakaartilaisia, jotka myöhemmin merkittiin kaatuneiksi.
Taustaa > Taisteluja edeltävät tapahtumat

Punaisten ensimmäisen yleishyökkäyksen pysähdyttyä helmikuun alussa, vakiintui rintama Satakunnassa linjalle Ahlainen–Pomarkku–Lassila–Lavia–Ikaalinen. 21. helmikuuta punaiset ottivat haltuunsa Noormarkun kirkonkylän ja perustivat esikunnan Noormarkun ruukissa sijaitsevaan Ahlströmin pääjohtajan asuntoon Villa Havulinnaan. Maaliskuun alussa he perustivat paikallisesikunnan myös Harjakankaalla sijaitsevaan Kuurin taloon.
Punaiset kuitenkin menettivät nopeasti Lassilan ja Lavian, jolloin rintama siirtyi linjalle Noormarkku–Harjakangas–Suodenniemi. 25. helmikuuta punaiset vangitsivat Noormarkussa 27 henkilöä, joista pääosa oli Ahlströmin virkailijoita. Osa vangeista vapautettiin ja pari viikkoa myöhemmin jäljelle jääneitä lähdettiin kuljettamaan kohti Poria. Matkan aikana vangit kuitenkin yrittivät paeta, jolloin saattajina olleet punakaartilaiset ampuivat heidät niin sanotussa Koliahteen joukkomurhassa. 9.–10. maaliskuuta punaiset hyökkäsivät Harjakankaalta tuloksetta kohti Pomarkkua ja Lassilaa sekä 9.–14. maaliskuuta Noormarkusta Ahlaisiin, jossa taisteluja käytiin Lampissa.
15. maaliskuuta valkoiset käynnistivät oman suurhyökkäyksensä Tampereen valtaamiseksi ja tekivät seuraavana päivänä hyökkäyksen myös Noormarkun suunnassa. 26. maaliskuuta valkoiset saivat haltuunsa Suodenniemen ja katkaisivat seuraavana päivänä Tampere–Pori-radan Siurossa. Samaan aikaan he alkoivat suunnitella myös Noormarkun valtausta. Tehtävä annettiin Porin rykmentin I pataljoonalle, jota komensi jääkärikapteeni Gunnar von Hertzen. Hänen mielestään hyökkäys Noormarkkuun olisi mahdollista vasta Harjakankaan valtauksen jälkeen, mutta valkoiset päättivät kuitenkin käynnistää hyökkäykset samanaikaisesti molemmilla suunnilla.
Taustaa > Joukot

Valkoisilta taisteluihin osallistui kaksi Porin rykmentin pataljoonaa, joista jääkärikapteeni Gunnar von Hertzenin komentama 1. pataljoona hyökkäsi Harjakankaalla ja jääkärikapteeni Paavo Talvelan komentama 2. pataljoona kirkonkylässä. Ahlaisten Södergårdiin majoittunut 2. pataljoona suoritti myös harhautushyökkäyksen Kellahdella. Valkoisia oli yhteensä noin 500–600.
Punaisilla oli kirkonkylässä noin tuhat ja Harjakankaalla noin 250 miestä. Porin ja Noormarkun punakaartilaisten ohella taisteluihin osallistui runsaasti Kokemäeltä ja Helsingistä tulleita punakaartilaisia. Lisäksi mukana oli muun muassa nopeasti maaliskuun lopulla koottu Kaasmarkun punakaarti Ulvilasta. Valkoisten tiedusteluosaston mukaan rintamapäällikkönä toimi Sunniemen punakaartin päällikkö Kalle Salminen ja esikuntapäälliköksi oli Helsingistä lähetetty Sörnäisten punakaartiin kuulunut mallipuuseppä Toivo J. Kuukkanen. Komppanianpäälliköitä olivat tiedusteluosaston mukaan ainakin Ananias Fredman, Kalle Lund ja Anton Lähde.
Taistelut > Kirkonkylä

Valkoisten operaatio alkoi lauantaina 30. maaliskuuta 03.30, kun luutnantti Severi Kanervan johtama komppania iski noin seitsemän kilometrin päässä Noormarkun kirkonkylästä sijaitsevassa Ahlaisten Kellahden kylässä ollutta neljää punakaartin komppaniaa vastaan. Hyökkäyksen tarkoitus oli estää punaisia lähettämästä apuvoimia Noormarkkuun.
Varsinaisen hyökkäyksen alkaessa kolmesta komppaniasta koostunut 450 miehen vahvuinen osasto eteni Ahlaisista noin yhdeksän kilometrin päässä sijaitsevaan Kaapolaan, jossa oli punaisten läntisin Noormarkun suunnan puolustusasema. Valkoiset eivät kuitenkaan kohdanneet vastarintaa, vaan punaiset olivat ilmeisesti vetäytyneet kohti kuuden kilometrin päässä sijaitsevaa kirkonkylää. Ensimmäinen kosketus viholliseen saatiin noin 1,5 kilometriä Kaapolan ja Poikeljärven tienhaaran jälkeen. Valkoiset onnistuivat aamuseitsemältä etenemään noin kilometrin päähän Noormarkun kirkosta, jossa he saivat vastaansa punaisten tykistötulen. Pääjoukkoja seuranneeseen kuljetuskolonnaan ammuttu keskitys sai aikaan pakokauhun, jolloin osa hevosmiehistä kääntyi takaisin Ahlaisten suuntaan. Valkoisten joukoissa taistellut Yrjö Pennanen kertoi muistelmissaan Paavo Talvelan tokaisseen, ettei hän ollut edes Saksan rintamilla kokenut yhtä kovaa tykistökeskitystä.
Punaisilla oli käytössään neljä tykkiä, joiden tulenjohtajana toimi Venäjän armeijassa palvellut virolainen tykkimies. Tulenjohto oli Noormarkun ruukissa sijaitsevan Havulinnan tornissa, mutta kylän taloihin suojautunutta vihollista tulitettiin myös suorasuuntauksella, jolloin kranaatit räjähtivät vasta lävistettyään ulkoseinän. Lukuisten muiden rakennusten lisäksi tykistötuli tuhosi kokonaan vuonna 1835 valmistuneen Noormarkun kirkon. Punaiset yrittivät vallata kirkkoa yhdeksän aikaan aamulla, jolloin virolainen tykkimies ampui suoraan sen ikkunasta sisään. Alttaripäädystä alkanut tulipalo tuhosi hetkessä koko kirkon. Punaisten esikuntapäällikkönä toimineen Toivo J. Kuukkasen mukaan syynä oli virolaisen tykkimiehen henkilökohtainen viha kirkkoa kohtaan.
Valkoiset irtaantuivat taistelusta lopulta kello viiden aikaan iltapäivällä ja vetäytyivät Kaapolan kautta takaisin Ahlaisiin. Valkoisten myöhemmin saaneiden tietojen mukaan punaisten puolustus oli jo luhistumaisillaan, eikä se olisi kestänyt enää kuin muutaman tunnin.
Taistelut > Harjakangas

Harjakankaan pohjoispuolella sijaitsevasta Lassilasta liikkeelle lähteneet valkoiset hyökkäsivät kylään kahdesta eri suunnasta viiden aikaan aamulla. Hertzenin pataljoonan 2. komppania kiersi Kullaan ja Harjakankaan väliselle maantielle hyökäten sieltä käsin kylän itäosiin. 3. komppania puolestaan eteni kirkonkylään vievälle maantielle ja iski sen kautta Harjakankaan länsiosaan. 2. komppanian mukana oli myös vänrikki Kaino Niemeläisen johtama hiihto-osasto, joka tehtävä oli sulkea kylän eteläpuolelle johtava talvitie.
Saarroksiin joutuneet punaiset puolustautuivat rakennuksista käsin ja käyttivät suojanaan myös lähes kilometrin pituista Svensbergin kiviaitaa. Harjakankaalla käytiin koko päivän ajan sekavaa taistelua, jossa valkoisten eteneminen tapahtui talo talolta. Illan hämärtyessä he olivat saaneet haltuunsa kylän Lassilaan johtavan maantien itäpuolisen osan sekä joitakin taloja myös sen länsipuolelta. Punaiset puolestaan yrittivät murtaa saartorenkaan eri puolilta ja onnistuivatkin eristämään valkoisten pääjoukoista yhden osaston, joka päätti vetäytyä taistelusta.
Hämärän laskeuduttua Hertzen antoi perääntymiskäskyn, jolloin 3. komppania vetäytyi Pomarkkuun ja 2. komppania Lassilaan. Harjakangasta puolustaneet punaiset olivat päivän aikana käyttäneet lähes kaikki ammuksensa, joten hekin päättivät jättää kylän. Punaiset vetäytyivät Poriin noin kello 22 aikaan illalla ja tuntia myöhemmin koko Harjakangas oli tyhjä. Seuraavana aamuna kaupungista lähetettiin Porin punakaartin reserviläisosasto, joka puolenpäivän aikaan otti kylän haltuunsa.
Taistelun jälkeen

Vaikka valkoiset eivät onnistuneet valtausyrityksissään, saavuttivat he kuitenkin operaationsa toisen tavoitteen eli pystyivät estämään punaisia lähettämästä apujoukkoja Tampereen puolustustaisteluun. Punaiset joutuivat nyt vahvistamaan puolustuslinjojaan Noormarkun kirkonkylässä ja he aloittivat myös Harjakankaan linnoittamisen. Kun Tampereen taistelu päättyi 6. huhtikuuta, oli rintama Satakunnassa siirtynyt linjalle Lampaluoto–Noormarkku–Harjakangas–Palus–Kiikoinen–Tyrvää–Karkku–Suoniemi–Tottijärvi.
Noormarkun suunnalla käytiin edelleen pieniä hajanaisia yhteenottoja, kunnes punaisten pääjoukot jättivät paikkakunnan 11. huhtikuuta. Seuraavana päivänä jääkärivääpeli Yrjö Nahin johtama komppania otti haltuunsa Noormarkun kirkonkylän ja jääkärivänrikki Tiddy Nordmanin komppania Harjakankaan. Samanaikaisesti valkoiset valtasivat myös Pomarkun ja Kellahden sekä etenivät noin kolmen kilometrin päässä Porin keskustasta sijaitsevaan Ruosniemen kylään, jossa taisteltiin kahden päivän ajan. 13. huhtikuuta valkoiset valtasivat vielä Kaasmarkun, jonka jälkeen punaiset poistuivat lopullisesti Porin ympäristöstä vuorokautta myöhemmin.
Muistomerkit ja haudat

Ainakin Harjakankaalla valkoiset joutuivat jättämään osan kaatuneistaan taistelukentälle. Punaiset hautasivat heidät myöhemmin joukkohautaan. Valkoisten pystyttämä Harjakankaan taistelun muistomerkki paljastettiin punaisten päämajanaan käyttämän Kuurin talon lähistöllä taistelun 20-vuotispäivänä vuonna 1938. Muistolaatan on suunnitellut porilainen konttoristi Aaro Vaarne (1900–1953).
Kaksitoista Harjakankaalla kaatunutta Kokemäen punakaartilaista haudattiin aluksi Kokemäen kirkon viereen, josta vainajat sodan päätyttyä kaivettiin ylös ja haudattiin uudelleen Koomankankaan hautausmaalle.
Punaisen tykistön tulenjohtopaikkana toiminut Villa Havulinnan torni.
Harjakankaan kylää John Englundin noin vuonna 1910 ottamassa kuvassa.
Kolmen Harjakankaan ja Pomarkun taisteluissa kaatuneen suojeluskuntalaisen hauta Ulvilan kirkkomaalla.
Harjakankaan taistelun muistomerkki. Sen keskellä olevassa taulussa on teksti Eestä kotikonnun : Satakunnan maan : Eestä Suomen : 19 30/3 18.
Euroopan unionin sininen kortti

Euroopan unionin sininen kortti on tarkoitettu Euroopan unionin laajuiseksi työluvaksi ammattitaitoisille ja koulutetuille ihmisille. Kortilla voi työskennellä missä tahansa Euroopan unionin maassa lukuun ottamatta Tanskaa ja Irlantia, jotka eivät osallistu ohjelmaan. Kortin idea on peräisin Yhdysvaltojen Green Card -järjestelmästä, ja nimensä se on saanut EU:n lipun sinisestä väristä.
Alun perin Euroopan komission ideoima Sininen kortti antaa mahdollisuuden EU:n ulkopuolella asuville anoa työlupaa Unionin alueelta, ja se myönnetään kahdeksi vuodeksi, jonka jälkeen se voidaan uusia. Järjestelmään kuuluu työluvan lisäksi monia etuisuuksia, kuten perheiden yhdistämistä suosivat säännöt. Koska EU:n sopimuksiin kuuluu, että laillisesti toisessa EU-maassa asuva saa muuttaa myös toiseen EU-maahan, kortin haltija voi saada työluvan myös toisesta EU-maasta.
Sinisen kortin ehdotuksen esittivät Strasbourgissa 23. lokakuuta 2007 Euroopan komission puheenjohtaja José Manuel Barroso ja turvallisuuskomissaari Franco Frattini. Barroso perusteli korttia EU:n tulevasta osaamispulasta ja EU:n ulkopuolelta tulevien hankaluuksista muuttaa EU:n alueelle 27 maan omien hyväksymiskäytäntöjen takia.
Pian Barroson esityksen jälkeen Sininen kortti sai ankaraa kritiikkiä kolmansilta mailta. Etelä-Afrikan terveysministeri Manto Tshabalala-Msimang huomautti monien Afrikan maiden kärsivän jo nyt ammattitaitoisen terveysalan ammattilaisten maastamuutosta ja pelkäsi sinisen kortin vain pahentavan tilannetta. Marokkolainen kansainvälisen talousoikeuden professori Tajeddine El Husseini arvosteli EU:ta vielä ankarammin kutsuessaan järjestelmää uudeksi kolonisaation  ja syrjintä muodoksi, jolle on vaikea löytää tukea eteläisistä maista. Eurooppa-neuvosto hyväksyi sinisen kortin vuonna 2009 ja se tuli voimaan vuonna 2011.
Aiheesta muualla

EU Blue Card (Arkistoitu – Internet Archive)
Dongfeng-ohjus

Dongfeng 1
Dongfeng 2 (CSS-1)
DF-16
DF-26
Dongfeng-ohjus (DF-ohjus, CSS-ohjus) (kiinassa dong feng "Itätuuli") on yhteisnimitys Kiinan taktisille tai strategisille ballistisille ohjuksille. NATO käyttää DF-ohjuksista koodinimeä CSS. Alkujaan Kiinan ohjukset perustuivat neuvostoliittolaiseen tekniikkaan, myöhemmin maa alkoi kehittää omaa ohjusteollisuuttaan.
Esimerkiksi Dongfeng 31 eli CSS-10 on Kiinan uusimpia mannertenvälisiä ohjuksia.