stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Koripallo kesäolympialaisissa 1956
Mitalistit

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Kultaa | Hopeaa | Pronssia |
|  YhdysvallatCarl Cain Bill Hougland K. C. Jones Bill Russell Jim Walsh William Evans Burdette Haldorson Ron Tomsic Richard Boushka Gilbert Ford Robert Jeangerard Charles DarlingValmentaja: Gerald Tucker |  NeuvostoliittoValdis Muižnieks Maigonis Valdmanis Vladimir Torban Stasys Stonkus Kazys Petkevičius Arkadi Botškаrjov Jānis Krūmiņš Mihail Semjonov Algirdas Lauritėnas Juri Ozerov Viktor Zubkov Mihail StudenetskiValmentaja: Stepan Spandarjan |  UruguayCarlos Blixen Ramiro Cortés Héctor Costa Nelson Chelle Nelson Demarco Héctor García Otero Carlos González Sergio Matto Oscar Moglia Raúl Mera Ariel Olascoaga Milton ScaronValmentaja: Héctor López |
Lopputulokset

| Sija | Maa |
| --- | --- |
:  Yhdysvallat
:  Neuvostoliitto
:  Uruguay
4.:  Ranska
5.:  Bulgaria
6.:  Brasilia
7.:  Filippiinit
8.:  Chile
9.:  Kanada
10.:  Japani
11.:  Kiinan tasavalta
12.:  Australia
13.:  Singapore
14.:  Etelä-Korea
15.:  Thaimaa
Mitaliottelut

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | Välierät | Välierät |  |  | Loppuottelu | Loppuottelu |
 
: Melbourne, Australia
|  |   Ranska | 46 |   |  |  |  |
|  |   Neuvostoliitto | 56 |   |  |  |  |
|  |   |  |   |  |  |  |
|  |  |  |  |  | Melbourne, Australia | Melbourne, Australia |
|  |   |   |   |   |   Neuvostoliitto | 55 |
|  |   |   |   |   |   Yhdysvallat | 89 |
|  |   |  |   |  |  |  |
|  |   |  |   |  |  |  |
|  |  |  |  |  | Pronssiottelu | Pronssiottelu |
|  | Melbourne, Australia | Melbourne, Australia |   |  | Melbourne, Australia | Melbourne, Australia |
|  |   Uruguay | 38 |   |  |   Ranska |  62 |
|  |   Yhdysvallat | 101 |   |  |   Uruguay |  71 |
Mitalitaulukko

| Sija | Maa | Kultaa | Hopeaa | Pronssia | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. |  Yhdysvallat | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 2. |  Neuvostoliitto | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 3. |  Uruguay | 0 | 0 | 1 | 1 |
Kuubanvihertikka

| Kuubanvihertikka |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumalliset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Tikkalinnut Piciformes
Heimo::  Tikat Picidae
Suku::  Xiphidiopicus
Laji::  percussus
Kaksiosainen nimi
 Xiphidiopicus percussus  (Temminck, 1826) 

Katso myös
   Kuubanvihertikka Wikispeciesissä   Kuubanvihertikka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kuubanvihertikka (Xiphidiopicus percussus) on Kuuban kotoperäinen tikka. Pääsaaren lisäksi nimialalaji elää myös Sabanan ja Camagüeysn saaristoissa, sekä alalaji insulaepinorum Isla de la Juventudilla, Cantiles Keysillä ja Jardines de la Reinalla. Coenraad Jacob Temminck kuvaili lajin holotyypin Kuubasta vuonna 1826.
Kuubanyölisko

| Kuubanyölisko |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Silmälläpidettävä  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Matelijat Reptilia
Lahko::  Suomumatelijat Squamata
Osalahko::  Skinkkimäiset Scincomorpha
Heimo::  Yöliskot Xantusiidae
Suku::  Cricosaura  Gundlach & Peters, 1863
Laji::  typica
Kaksiosainen nimi
 Cricosaura typica  Gundlach & Peters, 1863 
Katso myös
   Kuubanyölisko Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kuubanyölisko (Cricosaura typica) on yöliskojen heimoon kuuluva liskolaji, jota tavataan vain Kuuban itäosasta. Se on sukunsa ainoa laji.
Kuubanyölisko on pieni, tummanruskea lisko. Sen pituus kuonosta peräaukkoon on alle neljä senttiä. Kuubanyöliskolla on pyöreät pupillit ja siltä puuttuvat silmäluomet. Se elää kivien alla kuivissa, subtrooppisissa metsissä. Vankeudessa lisko on aktiivinen illalla ja pysyttelee päivät suojan alla tai kaivautuneena maahan. Se syö hyönteisiä, pääosin muurahaisia, ja hämähäkkejä. Kuubanyölisko on ainoa tunnettu yölisko, joka munii. Se laskee yhden munan 1–2 senttiä syvään koloon. Munat kuoriutuvat kahden kuukauden kuluttua muninnasta. Vaikka kuubanyölisko ei ole uhanalainen, sen levinneisyysalue on rajallinen ja lajiin vaikuttaa metsien heikkeneminen.
Keskiajan yliopisto

Salamancan yliopiston julkisivu.
Ensimmäiset keskiaikaiset yliopistot perustettiin Italiaan, Ranskaan ja Englantiin 1000-luvun lopulla ja 1100-luvun alussa humanististen tieteiden, oikeustieteen, lääketieteen ja teologian tutkimus- ja opetuspaikoiksi.
Euroopan lisäksi yliopistoja oli keskiajalla myös Aasiassa.
Historia

Keskiajalla eurooppalainen yhteiskunta ammattimaistui, ja samalla kasvoi tarve papiston ammattimaiselle koulutukselle. Ennen 1200-lukua Euroopan henkinen elämä keskittyi luostareihin, jotka olivat erikoistuneet lähinnä liturgian ja rukouksen kehittämiseen. Vain harvat luostarit kasvattivat todellista älymystöä ja toimivat teologisen ja filosofisen tutkimuksen koteina.
Paavi Gregorius VII:n toimeenpanemien uudistusten seurauksena kirkon kanonisen lain ja sakramenttien opiskelun painotus lisääntyi, ja piispat perustivat katedraalikouluja papiston koulutusta varten. Kanonisen lain lisäksi niissä opetettiin myös maallisempia asioita, kuten kirkon hallintoa ja taloutta, sekä logiikkaa ja väittelytaitoa saarnaamisen ja teologisten keskusteluiden tueksi.
Opiskelusta tuli oleellinen osa kirkon hierarkiassa ylenemistä. Opettajilla oli myös suurta arvovaltaa. Kysyntä kasvoi kuitenkin suuremmaksi kuin mihin katedraalikoulut kykenivät vastaamaan, ne kun toimivat yleensä yhden opettajan alaisuudessa. Samoin pienemmissä kaupungeissa katedraalikoulujen opiskelijoiden ja kaupunkilaisten välinen jännitys kasvoi usein suureksi. Näin katedraalikoulut siirtyivät suurempiin kaupunkeihin, kuten Pariisiin ja Bolognaan.
Nykyaikaisen yliopiston edeltäjä syntyi Pariisiin vuonna 1150 erityisesti Pierre Abélardin ohjauksessa. Hän kirjoitti teoksen Sic et Non (”Kyllä ja ei”), johon oli koottu tekstejä yliopisto-opiskelijoiden käyttöön. Abélard ja monet muut olivat tyytymättömiä kaupunkilaisten ja opiskelijoiden välisiin jännitteisiin ja kirkon johtavien intellektuellien sensurointiyrityksiin. Tämän vuoksi he perustivat yliopiston, universitas, joka oli järjestetty keskiaikaisen killan tapaan. Yliopiston tarkoituksena oli olla suurimittainen, itsehallinnollinen ja pysyvä instituutio korkeinta koulutusta varten.
1200-luvulle tultaessa lähes puolet kirkon korkeimmista apottien, arkkipiispojen ja kardinaalien viroista ja yli kolmannes alemmista viroista oli tutkinnon suorittaneiden maistereiden hallussa. Samoin monet sydänkeskiajan suurimmat teologit, kuten Tuomas Akvinolainen ja Robert Grosseteste, olivat keskiaikaisen yliopiston kasvatteja.
Keskiaikaisen yliopiston kehitys ajoittui samaan aikaan, kun platonismin ja uusplatonismin merkitys teologiassa ja filosofiassa alkoi vähetä, ja tilalle astuivat Aristoteleen teoriat, jotka esiteltiin uudestaan islamilaisten ja juutalaisten oppineiden välityksellä.
Keskiaikaisen yliopiston luonne > Yliopiston ja islamilaisen madrasan erot

Laajalle levinneen käsityksen mukaan mallia yliopistoihin otettiin muun muassa Al-Karaouinen yliopistosta, jonka olisi perustanut nainen, Fatima al-Fihri, vuonna 859. Monien eurooppalaisten oppineiden kerrotaan käyneen opiskelemassa matematiikkaa kyseisessä yliopistossa ennen kuin arabialaiset numerot ja nolla olivat vielä käytössä Euroopassa. Islamin varhaishistorian tutkija Ian D. Morris on todennut, että "al-Karaoiunen yliopistoa" ei vielä keskiajalla ollut olemassa. Varhaisin perustamista koskevaa tieto on yli 400 vuotta myöhemmältä ajalta, jolloin Ibn Abi Zar‘ (k. 1310–20) kertoo Fatima al-Fihrin perustaneen moskeijan Fesiin. Moskeijan yhteydessä alkoi 1000-luvulla toimia islamilainen madrasa, josta tehtiin eurooppalaistyyppinen yliopisto vuonna 1963. Tieteenhistorioitsija Sonja Brentjes katsoo, että  ajatus kristityistä eurooppalaisista oppineista islamilaisen madrasan opiskelijoina on historiallisesti mahdoton.
Tieteenhistorioitsija Toby E. Huff kertoo, että eurooppalainen yliopisto erosi islamilaisesta madrasasta sekä organisaationsa, opetusohjelmansa että filosofiansa suhteen.  Madrasat olivat uskonnollisia laitoksia, jotka toimivat lahjoittajien määräysten ja šarialain pohjalla. Eurooppalaiset yliopistot olivat itsenäisiä korporaatioita, jotka tekivät omat sääntönsä, olivat oikeudellisia subjekteja ja määräsivät itse opetusohjelmastaan.  Toinen ero oli opetusohjelma, joka madrasoissa käsitti šarian ja sitä tukevien tieteiden opiskelun. Uskonnollisiin tieteisiin kuuluivat grammatiikka (nahw), jonka avulla selvitetään kielitieteellisesti vaikeita Koraanin kohtia, Koraanin hermeneutiikka (tafsir), jossa Koraania tulkitaan, hadith -tiede, jonka avulla selvitetään hadithien luotettavuutta, Jumalan lain eli sharian sisällön selvittäminen ja lain tulkinta eli fiqh sekä teologia (kalam), jossa tutkittiin jumalallisen ilmestyksen sisältöjä. Euroopan yliopistoissa lähtökohtana oli keskiaikainen quadrivium. Opetusohjelmissa alkoivat kuitenkin filosofian ohella painottua erityisesti luonnontieteet sen jälkeen, kun 1100-luvulla alkaneen käännösliikkeen myötä saatiin käännettyä Aristoteleen koko tuotanto. Kolmas ero oli filosofinen. Kun madrasoissa opiskelu keskittyi dogmaattisesti opetuksessa käytettyjen kirjojen ulkolukuun, eurooppalaisissa yliopistoissa nousi keskiöön totuuden etsimisen ihanne. Opiskelumenetelmiin kuului sen takia väittely, ja loppututkintoon vaadittiin väitöskirjan teko.
Suomalaiset keskiajan yliopistoissa

Tiedetään, että keskiajalla noin 150 suomalaista tai Turun hiippakunnassa työskennellyttä ulkomaalaista suoritti tutkintoja ja luennoi yliopistoissa eri puolilla Eurooppaa. Heiltä ei ole kuitenkaan säilynyt heidän kirjoittamikseen tunnistettuja kirjoituksia. Opiskelijoita on saattanut olla huomattavasti enemmän, sillä yliopistojen kirjoihin on usein kirjattu vain tutkinnon suorittaneet opiskelijat.
Suomalaisten suosituimmat yliopistot olivat Pariisin, Rostockin ja Leipzigin yliopisto. Ensimmäiset suomalaiset opiskelijat tunnetaan Pariisin yliopistosta vuodelta 1313. Pariisin yliopistossa suomalaiset kuuluivat englantilais-saksalaiseen ”kansakuntaan” (nation, vrt. osakunta). Opiskelu oli hyvin kallista, ja niin Suomesta ulkomaille lähteneet opiskelijat kuuluivat ylempiin piireihin. Heistä tuli piispoja ja pappeja Suomen katolisen kirkon palvelukseen.
Luettelo keskiaikaisista yliopistoista

Euroopan keskiaikaiset yliopistot perustamisjärjestyksessä:
Bolognan yliopisto – perustettu 1088
Pariisin yliopisto – perustettu 1150
Oxfordin yliopisto – perustettu ennen 1167
Modenan yliopisto – perustettu 1175
Region yliopisto – perustettu 1188
Vicenzan yliopisto – perustettu 1204
Cambridgen yliopisto – perustettu 1209
Palencian yliopisto – perustettu 1212
Arezzon yliopisto – perustettu 1215
Salamancan yliopisto – perustettu 1218
Padovan yliopisto – perustettu 1222
Napolin yliopisto – perustettu 1224
Toulousen yliopisto – perustettu 1229
Sienan yliopisto – perustettu 1240
Valencian yliopisto – perustettu 1245
Piacenzan yliopisto – perustettu 1248
Valladolidin yliopisto – perustettu 1250
Sevillan yliopisto – perustettu 1254
Sorbonne (Pariisin yliopiston yhteydessä) – perustettu 1257
Montpellier’n yliopisto – perustettu 1289
Estudo Geral (Lissabon) – perustettu 1290 (nykyisin Coimbran yliopisto)
Rome La Sapienza – perustettu 1303
Maceratan yliopisto – perustettu 1290
Lissabonin yliopisto – perustettu 1290
Lleidan yliopisto – perustettu 1300
Avignonin yliopisto – perustettu 1303
Orléansin yliopisto – perustettu 1306
Perugian yliopisto – perustettu 1308
Coimbran yliopisto – perustettu 1308
Trevison yliopisto – perustettu 1318
Cahorsin yliopisto – perustettu 1332
Angersin yliopisto – perustettu 1337
Pisan yliopisto – perustettu 1338
Grenoblen yliopisto – perustettu 1339
Prahan yliopisto – perustettu 1348
Firenzen yliopisto – perustettu 1349
Perpignanin yliopisto – perustettu 1350
Krakovan yliopisto – perustettu 1364
Wienin yliopisto – perustettu 1365
Pécsin yliopisto – perustettu 1367
Erfurtin yliopisto – perustettu 1379
Heidelbergin yliopisto – perustettu 1385
Kölnin yliopisto – perustettu 1388
Ferraran yliopisto – perustettu 1391
Zadarin yliopisto – perustettu 1396
Fermon yliopisto – perustettu 1398
Leipzigin yliopisto – perustettu 1409
St Andrewsin yliopisto – perustettu 1413
Rostockin yliopisto – perustettu 1419
Leuvenin yliopisto – perustettu 1425
Barcelonan yliopisto – perustettu 1450
Glasgow'n yliopisto – perustettu 1451
Istanbulin yliopisto – perustettu 1453
Greifswaldin yliopisto – perustettu 1456
Baselin yliopisto – perustettu 1460
Bratislavan yliopisto (Universitas Istropolitana) – perustettu 1465
Uppsalan yliopisto – perustettu 1477
Kööpenhaminan yliopisto – perustettu 1479
Aberdeenin yliopisto – perustettu 1495
Wittenbergin yliopisto – perustettu 1502
Kirjallisuutta

Lehtinen, Anja Inkeri: Suomen keskiajan filosofian lähteistä, teoksessa Aate ja maailmankuva, WSOY, Juva 1979.
Lehtinen, Anja Inkeri: Suomalaisia teologeja Sorbonnen kollegion kirjastossa 1400-luvulla. Opusculum 4/1987.
Lehtonen, Tuomas M. S.: Keskiajan kevät. Kirjoituksia eurooppalaisen kulttuurin juurista.  Helsinki:  WSOY, 1997.  ISBN 951-0-21907-X.
Mäkinen, Virpi: Keskiajan aatehistoria. Näkökulmia tieteen, talouden ja yhteiskuntateorioiden kehitykseen 1100–1300-luvuilla.  Jyväskylä:  Atena, 2003.  ISBN 951-796-310-6.
Nuorteva, Jussi: Suomalaisten ulkomainen opinkäynti ennen Turun akatemian perustamista 1640. SKHS/SHS, Helsinki 1997.
Aiheesta muualla

Ari-Pekka Palola: Olavi Maununpoika opiskeli keskiajalla Pariisin yliopistossa, Tieteessä tapahtuu 3/1998
Luento keskiaikaisessa yliopistossa. Kuvitusta kirjaan 1300-luvun jälkipuoliskolta.
Kartta Euroopan keskiaikaisista yliopistoista.
Kääpiökalliokenguru

| Kääpiökalliokenguru |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Erittäin uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Harvaetuhampaiset Diprotodontia
Alalahko::  Macropodiformes
Heimo::  Kengurut Macropodidae
Alaheimo::  Macropodinae
Suku::  Kalliokengurut Petrogale
Laji::  concinna
Kaksiosainen nimi
 Petrogale concinna  Gould, 1842 
Synonyymit
 P. canescens (Thomas, 1909)  P. monastria (Thomas, 1926) 
 Kääpiökalliokengurun levinneisyys
Katso myös
   Kääpiökalliokenguru Wikispeciesissä   Kääpiökalliokenguru Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kääpiökalliokenguru (Petrogale concinna) on erittäin uhanalainen kengurulaji. Se luokiteltiin aiemmin omaan sukuunsa Peradorcas.
Kääpiökalliokengurua tavataan kahdella erillisellä alueella Australiassa. Laji on rajoittunut pohjoisen Australian hiekkakivi- tai graniittikallioihin, jyrkänteisiin ja rotkoihin. Turkki on himmeän punaruskea, ja siinä on vaaleanharmaata ja mustaa marmorikuviota. Kääpiökalliokenguru on arka ja enimmäkseen aktiivinen yöllä.
Nisäkäsnimistötoimikunnan ehdotus lajin uudeksi suomenkieliseksi nimeksi on arnheminmaankalliowallabi.
Käsipallon naisten Euroopan-mestaruuskilpailut 2022

Käsipallon naisten Euroopan-mestaruuskilpailut 2022 olivat järjestyksessä 15. Euroopan-mestaruuskilpailut. Ne järjestettiin 4. – 20. marraskuuta 2022 Sloveniassa, Pohjois-Makedoniassa ja Montenegrossa. Turnaukseen osallistui kuusitoista maata. Turnauksen voitti Norja, jolle mestaruus oli sen historian yhdeksäs. Se voitti loppuottelussa Tanskan. Pronssia saavutti Montenegro.
Turnaus pelattiin kolmessa eri valtiossa ja neljässä eri kaupungissa. Sloveniassa ottelut pelattiin Ljubljanassa ja Celjessä, Montenegrossa Podgorica ja Pohjois-Makedoniassa Skopjessa. Jokaisessa kaupungissa pelattiin yhden alkulohkon kaikki ottelut. Kaikki pudotuspeliottelut pelattiin Ljubljanassa.
Turnaus toimi samalla karsintaturnauksena Pariisin olympialaisiin 2024: turnauksen voittaja sai paikan olympiaturnauksessa.
Lopulliset sijoitukset

Lähde:
| # | Maa |
| --- | --- |
1 Kultaa:  Norja
2 Hopeaa:  Tanska
3 Pronssia:  Montenegro
4.:  Ranska
5.:  Ruotsi
6.:  Alankomaat
7.:  Saksa
8.:  Slovenia
9.:  Espanja
10.:  Kroatia
11.:  Unkari
12.:  Romania
13.:  Puola
14.:  Sveitsi
15.:  Serbia
16.:  Pohjois-Makedonia
Kitakami (1920)

| Kitakami / 北上 |
| --- | --- |
 Kitakami Sasebossa vuonna 1935

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Sasebon laivastoarsenaali
Kölinlasku:  1. syyskuuta 1919
Laskettu vesille:  3. heinäkuuta 1920
Palveluskäyttöön:  15. huhtikuuta 1921
Poistui palveluskäytöstä:  10. elokuuta 1946
Tekniset tiedot
Uppouma:  5 588 t (standardi) 5 926 t (kuormattu)
Pituus:  158,6 m (vesiraja) 162,1 m (kokonaispituus)
Leveys:  14,2 m
Syväys:  4,8 m
Koneteho:  90 000 shp
Nopeus:  36 solmua
Miehistöä:  450
Aseistus
Aseistus:  7 x 140 mm/50 type 3 -tykkiä 2 x 80 mm/40 type 3 -ilmatorjuntatykkiä 8 x 533 mm torpedoputkea 58 x miinaa
Kitakami (jap. 北上) oli Keisarillisen Japanin laivaston Kuma-luokan kevyt risteilijä toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin Sasebon laivastoarsenaalilta, missä köli laskettiin 1. syyskuuta 1919. Alus laskettiin vesille 3. heinäkuuta 1920 ja otettiin palvelukseen 15. huhtikuuta 1921.
Palvelus

Alus poistettiin alusluettelosta 10. elokuuta 1946.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kitakami (1920) Wikimedia Commonsissa
Kuma-luokan kevyet risteilijät
Kypäräapotti

| Kypäräapotti |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Mesikot Meliphagidae
Suku::  Apotit Philemon
Laji::  buceroides
Kaksiosainen nimi
 Philemon buceroides  (Swainson, 1838) 
Katso myös
   Kypäräapotti Wikispeciesissä   Kypäräapotti Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kypäräapotti (Philemon buceroides) eli aiemmalta nimeltään isokaljumesikko on mesikoiden heimoon kuuluva varpuslintu. Kypäräapotilla on neljä alalajia.
Levinneisyys

Kypäräapottia tavataan Australiassa, Indonesiassa, Itä-Timorissa ja Papua-Uudessa-Guineassa. Lajin on kuvattu olevan pääasiassa yleinen, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Kurjenjärvi (Tampere)

| Kurjenjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Tampere
Koordinaatit:  61°45′44″N, 23°53′03″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Velaattajärven valuma-alue (35.38)
Laskuoja:  oja Velaattajärveen 
Järvinumero:  35.382.1.002
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  117,8 m  
Rantaviiva:  2,996 km  
Pinta-ala:  25,948 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiKurjenjärvi 
Kurjenjärvi  on Pirkanmaalla Tampereella Yrjölänkylän lähellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 26 hehtaaria ja se on 1,2 kilometriä pitkä ja 400 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 3,0 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Velaattajärven valuma-alueella (35.38), jonka Velaatanjärven alueeseen (35.382) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 117,8 metriä mpy.
Konstantin Taipale

Konstantin Taipale (15. huhtikuuta 1882 – 29. marraskuuta 1937 Leningrad) oli suomalainen Venäjällä ja Neuvostoliitossa asunut kemisti ja professori.
Taipaleen vanhemmat olivat Virolahdella syntynyt teknikko Aleksander Konstantininpoika Taipale (s. 1856) ja  
Jekaterina Alekseintytär. Perhe asui Virolahdella, Viipurissa ja sitten Pietarissa. Konstantin Taipale kävi Pietarissa Pyhän Annan kirkon klassista koulua 1892–1901 ja pääsi sieltä ylioppilaaksi 1901. Hän opiskeli sitten kemiaa Pietarin yliopistossa ja työskenteli vuonna 1904 puolen vuoden ajan Saksassa Strassburgissa professori Timmen laboratoriossa. Taipale valmistui 1906 ja hän hankki vielä orgaanisen kemian opettajan pätevyyden.
Taipale oli 1907 Polyteknisen instituutin vanhempana assistenttina ja mallikappalemuseon johtajana, työskenteli sitten puoli vuotta Saksassa Leipzigin yliopistossa ja toimi vuodesta 1908 alkaen Pietarin yliopiston analyyttisen ja fysikaalisen kemian assistenttina. Vuonna 1925 hänestä tuli Leningradin valtionyliopiston apulaisprofessori ja kvantitatiivisen analytiikan laboratorion johtaja. Hän oli Nekrasovin opettajakorkeakoulun orgaanisen kemian professorina 1919–1923 ja Valtiollisen ensimmäisen tupakkatrustin tieteellisen laboratorion johtajana 1925–1935.
Taipaleesta tuli Leningradin yliopiston orgaanisen kemian professori 1930 ja vuodesta 1935 hän oli orgaanisen kemian jatko-opiskelijoiden yksikön johtaja. Leningradin Tieteellisen seuran jäsen hänestä tuli 1932. Taipale oli vuonna 1930 mukana kirjoittamassa kemian oppikirjaa Sbornik Referatov po Himii ja hän sai vuonna 1928 Venäjän kemian seuran myöntämän  A.  A. Voskresenskin ja  N. N. Zininin palkinnon. Taipaleesta tuli kemian tohtori 1935. Hän vieraili elokuussa 1935 Suomessa todennäköisesti professori Gustaf Kompan kutsumana. Komppa oli vieraillut syyskuussa 1934 Leningradissa Dmitri Mendelejevin syntymän 100-vuotisjuhlissa.
Taipaleen terveys alkoi heiketä 1930-luvun puolivälissä. Hänen eläkeanomustaan ei kuitenkaan hyväksytty ja hän kuoli sydänkohtauksen marraskuun lopulla 1937. Taipale haudattiin Bogolovskojen hautausmaalle Leningradiin.
Konstantin Taipale oli naimisissa vuodesta 1909 Jekaterina Isaakovna Roosenoorin (s. 1886) kanssa, jonka 1907 syntyneen Juri-pojan Taipale otti nimiinsä 1916. Perheessä oli myös tytär Galina (s. 1910) ja poika Andrei (Antti, s. 1916). Taipaleen kuoltua Jektarina pääsi nähtävästi muuttamaan Suomeen 1938 ja Galina ja Andrei muuttivat puolestaan Saksaan samana vuonna. Juri (Yrjö) oli muuttanut Suomeen jo 1930-luvun alkupuolella.
Yrjö (Juri) Taipale oli Suomeen siirryttyään työssä ensin Arabian tehtailla ja sen jälkeen hän toimi professori Gustaf Kompan yksityisassistenttina Teknillisen korkeakoulun kemian laitoksella. Yrjö Taipale keksi uuden menetelmän posliinin kultausta varten ja perusti tätä varten Suomen Kiiltokulta Oy:n 1934. Suomen Kiiltokulta Oy:ssä (vuodesta 1936 Kemiallinen teollisuus Oy) kehitettiin sitten myös menetelmä, jolla öljytuotteita voitiin regeneroida jäteöljystä ylikuuman vesihöyryn avulla. Sotavuosina menetelmää käytettiin Suomessa voiteluaineiden tuottamiseen kierrätetystä jäteöljystä.
Kärkölä (Pusula)

Kärkölän kylätalo oli aiemmin Kärkölän koulu.
Kärkölän vanhoihin kantatiloihin kuuluvan Wivolan päärakennus.
Kärkölä on kylä Pusulassa Lohjalla. Valtatien 2 varrella sijaitseva Kärkölä on Pusulan pohjoisin kylä.
Kärkölässä on vuonna 1842 valmistunut puinen Kärkölän kirkko. Kyläyhteisön omistuksessa on Kärkölän kylätalo, entinen Kärkölän koulu. Kärkölässä on myös Myllymäen torppa. Suurin työnantaja kylässä oli Stena (Metalliyhtymä). Loukun tienhaarassa toimii lounasravintola Loukku.
Kirjallisuutta

Pirkko Sihvo, Myllymäen torppa – Elämää Pusulan Kärkölän erämaassa (Museovirasto, 2000)