stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Thomas Jefferson
Vapaussota ja aika ennen presidentin virkaa

Vuonna 1775 Jefferson kutsuttiin niin kutsuttuun toiseen mannermaankongressiin (tai siirtokuntien kongressiin). Vaikka Jefferson ei ollut hyvä puhuja, hänet tunnettiin hyvänä kirjoittajana, ja hän saikin tehtäväkseen luonnostella Yhdysvaltain itsenäisyysjulistuksen. Syksyllä 1776 Jefferson erosi virastaan kongressissa ja hänet valittiin uudelleen Virginian uuden osavaltion kongressiin Virginia House of Delegatesiin (entinen Virginia House of Burgesses). Jefferson suunnitteli 1770-luvun lopulla uutta uskonnonvapautta Virginiassa takaavaa lakipykälää, joka yllättäin hyväksyttiinkin vuonna 1786. Tämä oli yksi Jeffersonin uran siihen mennessä suurimmista saavutuksista.
Vuosina 1779–1781 Jefferson toimi Virginian kuvernöörinä ja 1783–1784 hän pääsi toisen kerran kongressiin, joka käytti tuolloin nimeä konfederaation kongressi. Vuonna 1785 hänet valittiin Benjamin Franklinin seuraajaksi Yhdysvaltain Ranskan-lähettilään virkaan. Koska hän hoiti virkaansa Euroopassa, hän ei päässyt perustuslain allekirjoitustilaisuuteen Philadelphiaan kesällä 1787. Tästä huolimatta Jefferson osallistui ahkerasti Yhdysvaltain politiikkaan ja kannatti muun muassa perustuslakiin tehtyjä Bill of Rights -lisäyksiä ja presidentinkausien rajaamista.
Jeffersonin palattua Yhdysvaltoihin syksyllä 1789 maan silloinen presidentti George Washington nimitti hänet maan ensimmäiseksi ulkoministeriksi. Virassaan Jefferson ajautui kuitenkin törmäyskurssille silloisen valtiovarainministerin Alexander Hamiltonin kanssa. Siinä missä Jefferson olisi halunnut antaa osavaltioille ja paikallishallinnoille paljon valtaa, Hamilton tahtoi tehdä maasta yhtenäisen vahvan, koko maan asioista päättävän keskushallituksen avulla. Kun Hamilton vuonna 1789 perusti federalistisen puolueen, Jefferson päätti vastata haasteeseen luomalla pari vuotta myöhemmin oman demokraattis-republikaanisen puolueensa, eli nykyisen demokraattisen puolueen. Vuoden 1796 presidentinvaaleissa Jefferson hävisi federalistien John Adamsille kolmella äänellä ja pääsi näin lähinnä seremonialliseen varapresidentin virkaan.
Jefferson asettui vuoden 1800 presidentinvaaleissa jälleen Adamsia vastaan. Vaalit ajautuivat kahden pääpuolueen, Jeffersonin demokraatti-republikaanien ja Adamsin federalistien taisteluksi. Jefferson voitti vaalit ja nousi näin Yhdysvaltain kolmanneksi presidentiksi.
Presidenttinä

Jefferson virkaanastujaiset pidettiin 4. maaliskuuta 1801 Washingtonissa.
Pian virkaannousunsa jälkeen massachusettsilaisen Cheshiren baptistinen seurakunta sai idean lahjoittaa Jeffersonille valtavan juuston kiitoksena tämän tekemästä työstä uskonnollisten vapauksien suojelemiseksi. Juuston valmistamiseen käytettiin 900 lehmän maito, se oli halkaisijaltaan 121 cm, korkeydeltaan 43 cm ja painoi hieman reilu 560 kiloa. Juuston toimittamiseen tarvittiin kuuden härän vetämä kärry, ja Jefferson otti sen vastaan 29. joulukuuta 1802. Valtavan kokonsa vuoksi siitä alettiin käyttää nimitystä mammuttijuusto (engl. mammoth cheese) ja Jefferson säilytti sitä Valkoisessa talossa, jossa siitä tuli suosittu nähtävyys; runoilija Thomas Kennedy jopa kirjoitti kahdeksan säkeistöä pitkän oodin juustosta. Lisäksi juustoon kaiverrettiin huudahdus "tyranneja vastaan kapinointi on Jumalan tottelemista" (engl. "Rebellion to tyrants is obedience to God"). Jeffersonin kerrotaan syöneen juustoa vieraidensa kanssa vielä vuotta myöhemmin, mutta mammuttijuuston lopullisesta kohtalosta ei ole täyttä varmuutta.
Yksi Jeffersonin ensimmäisen presidenttikauden suurimmista saavutuksista oli Louisianan territorion ostaminen Ranskalta 15 miljoonalla dollarilla. Louisianan osto lähestulkoon kaksinkertaisti Yhdysvaltain pinta-alan. Lisäksi Jefferson järjesti Lewisin ja Clarkin tutkimusretken, jonka ansiosta Pohjois-Amerikan länsiosista saatiin piirrettyä karttoja ja kerättyä tietoja. Vuoden 1804 vaaleissa Jefferson uusi virkansa voittamalla federalistien ehdokkaan Charles Pinckneyn yli 70 prosentin kannatuksella. Toisella kaudellaan Jefferson yritti pitää Yhdysvallat erillään Euroopassa käydyistä Napoleonin sodista. Kun Ranska ja Iso-Britannia kuitenkin alkoivat häiritä yhdysvaltalaisia kauppalaivoja, Jefferson päätti asettaa maat kauppasaartoon vuonna 1807. Päätös aiheutti suurta epäsuosiota yhdysvaltalaisten keskuudessa ja vaurioitti vakavasti maan taloutta. Laki kumottiin vasta seuraavan presidentin James Madisonin aikana vuonna 1808.
Toisen kautensa jälkeen Jefferson päätti olla pyrkimättä enää kolmannelle kaudelle. Jeffersonin seuraaja demokraattis-republikaanisen puolueen presidenttiehdokkaana oli James Madison, joka voitti federalistisen puolueen Charles Pinckneyn saatuaan 64,7 prosenttia äänistä.
Viimeiset vuodet ja kuolema

Toisen kautensa jälkeen Jefferson vetäytyi Monticelloon, jossa hän jatkoi arkkitehtuurin, musiikin ja puutarhanhoidon parissa. Jefferson myös auttoi Virginian yliopiston perustamisessa. Vuonna 1815 hän myi 6 700 teosta kattavan yksityiskirjastonsa Yhdysvaltain kongressin kirjastolle, joka oli menettänyt kaikki kirjansa brittien poltettua kirjojen silloisen sijoituspaikan United States Capitolin vuonna 1814 vuoden 1812 sodan tapahtumiin liittyen.
Jefferson kuoli Monticellossa 4. heinäkuuta 1826, tasan 50 vuotta itsenäisyysjulistuksen jälkeen. Myöhemmin samana päivänä myös hänen kilpailijansa John Adams kuoli. Jeffersonin omaisuudesta suurin osa myytiin hänen kuolemansa jälkeen.
Jefferson on edelleen yksi Yhdysvaltain historian merkittävimmistä henkilöistä. Jeffersonin kasvot on ikuistettu kahden dollarin seteliin, viiden sentin kolikkoon sekä Mount Rushmoren kivipäihin yhdessä George Washingtonin, Theodore Rooseveltin ja Abraham Lincolnin kanssa. Lisäksi Jeffersonilla on oma muistomonumentti, The Jefferson Memorial, National Mallissa, Washington D.C.:ssä. Monumentti paljastettiin 13. huhtikuuta 1943, tasan 200 vuotta Jeffersonin syntymän jälkeen.
Suhtautuminen orjuuteen

Orjien käyttö oli yksi Jeffersonin elämän haasteellisimmista kysymyksistä. Vaikka Jefferson kannattikin laajaa yksilönvapautta ja orjien vapauttamista poliittisin enemmistöpäätöksin osavaltiotasolla, hän käytti omalla tilallaan orjia koko elämänsä ajan. Hänellä oli elämänsä aikana käytössään arviolta 600 orjaa. Yksi Jeffersonin peruste orjuudelle oli se, että hän epäili entisten orjien olevan kykenemättömiä rauhanomaiseen yhteiseloon entisten isäntiensä kanssa. Tämän vuoksi hänen orjien vapautussuunnitelmansa sisälsi aina vaatimuksen afroamerikkalaisten pakkomuutosta Yhdysvaltain ulkopuolelle. Jeffersonin kuoltua vain pieni osa hänen orjistaan vapautettiin ja valtaosa lopuista myytiin eteenpäin.
Jefferson ja uskonto

Jeffersonin voidaan katsoa olevan uskossa, muttei kuitenkaan sanan varsinaisessa merkityksessä. Hän katsoi, että Jeesus Nasaretilaisen opetukset olivat päteviä, mutta ei uskonut tämän olevan jumalaista alkuperää. Jeffersonin mukaan Jeesus ei tehnyt ihmeitä tai noussut kuolleista.
Monien muiden Yhdysvaltain perustajaisien tavoin myös Jeffersonin voidaan katsoa deisti. Hän mm. keräsi kreikan-, latinan-, englannin- ja ranskankielisistä Uudesta testamentin käännöksistä Jeesuksen opetukset poistaen tämän ihmeteot ja muut yliluonnolliseksi katsotut elementit, jotka Jeffesonin mukaan olivat Paavalin, evankelistojen ja muiden uskonnollisten johtajien lisäyksiä, joilla pyrittiin sumuttamaan Jeesuksen todellinen viesti. Jefferson julkaisi nämä otteet kirjassaan The Life and Morals of Jesus, joka tunnetaan myös nimellä Jeffesonin Raamattu.
Kirjallisuutta

Chabe-Riboud, Barbara (1992) Orjatar, alkuteos Sally Hemings. Romaani Thomas Jeffersonin kielletystä rakkaudesta. Suom. Eva Siikarla. Porvoo: WSOY.
Helo, Ari (2014) Yhdysvaltain demokratian synty (Gaudeamus).
Aiheesta muualla

Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Väitöstiivistelmä Thomas Jefferson's Republicanism and the Problem of Slavery (Thomas Jeffersonin republikanismi ja orjuusongelma), Ari Helo,Tampereen yliopisto 28.8.1999
Monticello
Thomas Jeffersonin hautakivi.
Tõnis Vint ja tema esteetiline universum

| Tõnis Vint ja tema esteetiline universum – Tõnis Vint and his aesthetic universe |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kansitaiteilija:  Tõnis Vint (kuva) Tuuli Aule (design)
Kieli:  viro, englanti
Genre:  taidekirja
Kustantaja:  KUMU
Julkaistu:  2012
Ulkoasu:  sid.
Sivumäärä:  358
ISBN:  978-9949-485-09-3
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Tõnis Vint ja tema esteetiline universum – Tõnis Vint and his aesthetic universe on taiteilija Tõnis Vintin taidetta esittelevä laaja kirja. Se on ensimmäinen perusteellinen katsaus Vintin tuotantoon.  Teos on viron- ja englanninkielinen, ja sen on vuonna 2012 julkaissut Eesti Kunstimuuseum KUMU. Se liittyy museossa kesällä ja alkusyksystä 2012 pidettyyn Vintin työtä esitelleeseen näyttelyyn Tõnis Vint ja hänen esteettinen universuminsa.
Teoksen artikkelit:
Elnara Taidre: "Tõnis Vint's art practices as a syncretistic total work of art."
Sirje Helme: "Flat no. 22 – A planet in Tõnis Vint's aesthetic universe."
Eha Komissarov: "Space and book in Tõnis Vint's work."
Artikkeleiden jälkeen kirjassa on runsaat 200 sivua kuvia Vintin teoksista, laaja kirjallisuusluettelo sekä valokuvia hänen elämänvaiheistaan.
Kirjan ja näyttelyn ovat suunnitelleet Vintille alun perin tuntemattomat nuoret tekijät hänen toiveitaan noudattaen ja hänen näköisekseen: Kirjan kannet ja näyttelyn seinäelementit ovat mustat. Kirjan graafisen asun on suunnitellut Tuuli Aule. Kirjan kirjoittajista Sirje Helme ja Eha Komissarov ovat Vintin ystäviä jo tämän "valkoisen asunnon" kaudelta 1960–1970-luvulta. Elnara Taidre on näyttelyn kuraattori.
The Beatlesin diskografia

The Beatles -yhtyeen alkuperäinen tuotanto julkaistiin Euroopassa 12 LP:n (joista yksi tupla-LP), yhden tupla-EP:n ja lukuisten singlejen muodossa. Monet kuuluisat kappaleet, kuten Hey Jude ja Lady Madonna, julkaistiin alun perin vain singleinä, eivätkä ne ole mukana The Beatlesin varsinaisilla studioalbumeilla. Albumien ulkopuolella yhtyeen uran aikana julkaistut kappaleet on koottu kaksiosaiselle kokoelmalle Past Masters (1988).
Brittiläinen diskografia

Please Please Me (julkaistiin 22. maaliskuuta 1963)
With The Beatles (22. marraskuuta 1963)
A Hard Day’s Night (10. heinäkuuta 1964)
Beatles for Sale (4. joulukuuta 1964)
Help! (6. elokuuta 1965)
Rubber Soul (3. joulukuuta 1965)
Revolver (5. elokuuta 1966)
Sgt. Pepper’s Lonely Hearts Club Band (1. kesäkuuta 1967)
Magical Mystery Tour (8. joulukuuta 1967) (tupla-EP)
The Beatles ("Valkoinen tupla") (22. marraskuuta 1968)
Yellow Submarine (13. tammikuuta 1969)
Abbey Road (26. syyskuuta 1969)
Let It Be (8. toukokuuta 1970)
Amerikkalainen diskografia

Introducing... The Beatles (1964)
Meet The Beatles! (1964)
The Beatles' Second Album (1964)
A Hard Day's Night (1964)
Something New (1964)
The Beatles' Story (1964)
Beatles '65 (1964)
The Early Beatles (1965)
Beatles VI (1965)
Help! (1965)
Rubber Soul (1965)
Yesterday and Today (1966)
Revolver (1966)
Sgt. Pepper's Lonely Hearts Club Band (1967)
Magical Mystery Tour (1967)
The Beatles (1968)
Yellow Submarine (1969)
Abbey Road (1969)
Let It Be (1970)
Kokoelmat ja muut julkaisut

The Beatles' Greatest (julkaistu Länsi-Saksassa kesäkuussa 1965)
A Collection of Beatles Oldies (But Goldies) (10. joulukuuta 1966)
Hey Jude (1970) (Yhdysvallat ja Kanada)
The Beatles 1962–1966 ("Punainen tupla") ja The Beatles 1967–1970 ("Sininen tupla") (19. huhtikuuta 1973)
Rock'n'Roll Music (7. kesäkuuta 1976)
The Beatles at the Hollywood Bowl (Live,1977)
Live! at the Star-Club in Hamburg, Germany; 1962 (1978)
Reel Music, 1980
Love Songs (1978)
The Beatles' Ballads, 1982
20 Greatest Hits, 1982
Past Masters, Volume One (1988)
Past Masters, Volume Two (1988)
The Beatles Box Set (1988)
Live at the BBC (1994)
The Beatles Anthology -sarja:
Anthology 1 (1995)
Anthology 2 (1996)
Anthology 3 (1996)
Yellow Submarine Songtrack (1999)
The Beatles 1 (2000)
Let It Be... Naked (2003) (Uudelleen masteroitu ja miksattu alkuperäisnauhoista ennen tuottaja Phil Spectorin alkuperäislevylle tekemiä muutoksia)
The Capitol Albums, Volume 1 (2004)
The Capitol Albums, Volume 2 (2006)
Love (2006)
The Beatles Stereo Box Set (2009)
The Beatles in Mono (2009)
Tomorrow Never Knows (2012)
I Saw Her Standing There (2013)
On Air - Live at the BBC Volume 2 (2013)
The Beatles Bootleg Recordings 1963 (2013)
The U.S. Albums (2014)
The Japan Box (2014)
Tuomo Kattilakoski

Tuomas (Tuomo) Aapo Antero Kattilakoski (s. 31. tammikuuta 1933 Kannus) on suomalainen äänisuunnittelija ja elokuvamiksaaja.
Kattilakoski aloitti uransa 1950-luvun alussa Fenno-Filmin palveluksessa. Hän oli apulaisäänittäjänä, pää-äänittäjänä ja miksaajana mukana kaikkiaan 184 pitkässä elokuvassa sekä tuhansissa lyhytelokuvissa ja mainosfilmeissä. Hän suunnitteli ja valvoi kolmen äänitysstudion (Finnvox, Sektio-Äänen studio, Suomen Elokuvasäätiön äänittämö) rakentamista ja työskenteli niissä. Kattilakoski jäi eläkkeelle vuonna 1998.
Elokuvia joissa Kattilakoski oli äänittäjänä tai miksaajana

Tuntematon sotilas (1985)
Talvisota (1989)
Kivenpyörittäjän kylä (1995)
Kuningasjätkä (1998)
Eva Morris

Eva Sharpe Morris (8. marraskuuta 1885 – 2. marraskuuta 2000) oli vanhin tunnettu ihminen maailmassa joulukuusta 1999 kuolemaansa 114-vuotiaana.
Morris oli britti ja kotoisin Staffordshiresta. Hänestä tuli maansa vanhin Annie Jenningsin kuoltua 20. marraskuuta 1999. Sarah Knauss kuoli samana vuonna 30. joulukuuta, ja tällöin Morris sai virallisesti maailman vanhimman ihmisen tittelin.
Morris kuoli muutama päivä ennen 115-vuotispäiväänsä. Hänen jälkeensä maailman vanhin tuli ranskalaisesta Marie Brémontista.
Eva Ollikainen

Eva Sofia Ollikainen (s. 12. helmikuuta 1982 Espoo) on suomalainen kapellimestari ja pianisti.
Eva Ollikainen syntyi Juha Ollikaisen ja Lea Savolaisen perheeseen. Hän valmistui musiikin maisteriksi (piano) 2002 ja 2005 (orkesterin johto). Ollikainen on opiskellut muun muassa Jorma Panulan ja Leif Segerstamin oppilaana. Ollikainen on Uusinta-kamariyhtyeen kapellimestari., Polyteknikkojen Orkesterin kapellimestari hän oli 2003–2005. Pianistina Ollikainen on ollut muun muassa finalisti Eurovision nuorten solistien Suomen karsinnassa 2000.
Vuonna 2003 Ollikainen voitti toisen eurooppalaisen Jorma Panula -kapellimestarikilpailun. Paulon Säätiön Hulda Paulo -palkinnon hän sai 2009.
Ollikainen on kantaesittänyt ja levyttänyt useiden suomalaissäveltäjien teoksia (muun muassa Pasi Lyytikäisen Helsinkiin-ooppera sekä Osmo Tapio Räihälän sellokonsertto).
Etelä-Afrikan maantiede

| Etelä-Afrikan maantiede |
| --- | --- |
 Etelä-Afrikan kartta
Maanosa:  Afrikka
Naapurimaat:  Namibia, Botswana, Zimbabwe, Mosambik, Swazimaa ja Lesotho
Tilastot
Pinta-ala:  1 220 813 km²
 – Sisävesi:  4 620 km² (0,38 %)
Rantaviiva:  2 798 km
Rajan pituus:  4 862 km
Ennätykset
Korkein kohta:  Mafadi, 3 450 m
Matalin kohta:  merenpinnan taso, 0 m
Pisin joki:  Oranjejoki, 2 220 km
Ilmasto
Ilmasto:  Subtrooppinen vyöhyke
Luonnonvarat
Luonnonvarat:  timantti, kulta, uraani
Etelä-Afrikan topografinen kartta
Etelä-Afrikan maantiede koostuu matalasta, suurimmalta osalta kapeasta, rannikkokaistaleesta ja sen takana kohoavasta vuoristoisesta alueesta, joka erottaa rannikon sisämaan ylängöstä. Paikoittain, erityisesti KwaZulu-Natalin provinssissa rannikkoalanko on laajempi. Sen rantaviiva on yli 2 500 km pitkä ja ulottuu Namibin aavikolta Atlantin valtamereltä Mosambikin subtrooppiselle alueelle Intian valtameren rannalle.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
Keskimääräinen lämpotila (°C)
| kaupunki | kesä | talvi |
| Kapkaupunki | 20,0 | 12,6 |
| Durban | 23,6 | 17,0 |
| Johannesburg | 19,4 | 11,1 |
| Pretoria | 22,4 | 12,9 |
Lähde: Lew Leppan: The South African Book of Records. Cape Town, Don Nelson, 1999.
Etelä-Afrikan ilmasto vaihtelee paljon alueittain. Sisämaan suuri Karoon tasanko on kuivaa aroa ja se muuttuu luoteeseen mentäessä hitaasti Kalaharin autiomaaksi. Idässä Karoo ei ulotu yhtä pohjoiseen kuin lännessä vaan muuttuu Oranjessa kosteammaksi. Vaal-joen pohjoispuolella Highveldillä sataa enemmän ja ylänkönä se ei ole yhtä kuuma kuin viereinen rannikkoalue. Maan koilliskulmassa on jälleen keskimäärin kuumempaa ja tällä alueella Bushveldilla sijaitsevat maan kuuluisimmat luonnonpuistot. Itäinen rannikkoalue on puolestaan vehreää ja kosteaa. Maan lounaisosissa on välimerenilmasto sateisine talvineen ja kuumine, kuivine kesineen. Maan Atlantinpuoleisella merialueella kulkee kylmä Etelämantereelta lähtöisin oleva Benguelanvirta, jonka plankton ylläpitää rikkaita kalavesiä. Itärannikolla kulkevat puolestaan lämpimät Mosambikin ja Agulhasin merivirrat. Merivirroilla on merkittävä osuus maan ilmaston muodostumisessa.
Maan tärkeimmät joet ovat Limpopo-joki Zimbabwen vastaisella rajalla sekä Oranje-joki ja sen sivujoki Vaal, joka virtaa lännestä itään ja laskee Atlanttiin Namibian rajalla. Oranje-joen merkitys muun muassa maanviljelylle maan kuivassa keskiosassa on suuri. Etelä-Afrikassa on hyvin vähän sisämaan vesistöjä ja siksi vettä pyritään säästämään ja sen käyttöä kontrolloidaan. Veden kulutuksen kasvu on nopeampaa kuin sen tarjonnan kasvu.
Geologia

Etelä-Afrikan maaperä on poikkeuksellisen vanhaa ja mineraalirikasta. Maa oli jo osa Gondwana-mannerta, joka 100–300 miljoonaa vuotta sitten hajosi lukuisiin osiin muodostaen uusia mantereita, kuten Afrikan. Tätä seuranneiden vuosimiljoonien aikana geologiset, tektooniset ja vulkaaniset prosessit sekä eroosio muovasivat Etelä-Afrikan nykyisen kaltaiseksi.
Etelä-Afrikan rannikkoa kiertää Suureksi jyrkänteeksi kutsuttu vuoristojono, joka koostuu useista erillisistä vuoristoista. Idässä Lohikäärmevuorilla vuoristojono kohoaa yli 4 000 metrin korkeuteen merenpinnasta. Etelä-Afrikan mineraalimuodostumista merkittävimpiä ovat kultaa sisältävä Witwatersrandin kvartsiitti, platinaa sisältävä Bushveldin magmakivikompleksi sekä Karoon sedimenteistä muodostuneet hiilivarat. Lisäksi Etelä-Afrikassa sijaitsevat Swartbergin vuoristo sekä Sudwalan luolat ja Cangon luolat.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Etelä-Afrikan maantiede Wikimedia Commonsissa
Satelliittikuva Etelä-Afrikasta.
Euroopan teknologiainstituutti

| Euroopan innovaatio- ja teknologiainstituutti > EIT |
| --- | --- |

Perustettu:  2008
Tyyppi:  Muu EU:n virasto
Toimivalta:  Euroopan unioni
Sijainti:  Budapest, Unkari
Pääjohtaja:  Martin Kern
Työntekijöitä:  49
Aiheesta muualla
Sivusto
Euroopan teknologiainstituutti (EIT) on tutkimusta rahoittava Euroopan unionin erillisvirasto. Sitä koskeva lainsäädäntö astui voimaan 29. huhtikuuta 2008. EIT pyrkii kasvattamaan EU-alueen kykyä innovoida, menestyä kansainvälisessä kilpailussa ja luoda työpaikkoja ja vaurautta. Virasto pyrkii toimimaan yhteystyössä niin liike-elämän, koulutusalan kuin tiedeyhteisönkin kanssa. Viraston henkilökuntaan kuuluu noin 50 ihmistä.
EIT lähti alun perin käyntiin olemassa olevien yliopistojen verkostona. Osa virastoa valmitelleista tahoista pyrki muodostamaan EIT:stä huippuyliopistoa esikuvanaan Bostonin MIT. Käytännössä toteutui vain pienehkö tutkimus- ja kehitysprojekteja rahoittavana virastona Tekesin tapaan.
EU:n tutkimusministerit päättivät sen pääkeskuksen sijaintipaikaksi 18. kesäkuuta 2008 Unkarin pääkaupungin Budapestin. Sijaintipaikasta kilpailivat myös Jena Saksassa, Sant Cugat del Vallès Espanjassa, Wrocław Puolassa ja Slovakian ja Itävallan välillä jaettu  Bratislava-Wien.
Vuonna 2009 tiedotettiin, että Aalto-yliopiston kampukselle asettuu yksi EIT:n osittain rahoittamista ITC-alan tutkimusyksiköistä. Myös vuoden 2014 lopussa kerrottiin EIT:n osittain rahoittaman, tällä kertaa mineraali- ja materiaalialaan keskittyvän tutkimusklusterin toimipisteen sijoittumisesta Otaniemeen.
Aiheesta muualla

EIT pähkinänkuoressa (Arkistoitu – Internet Archive) (suomeksi) (eit.europa.eu)
Euroopan terrestrinen vertausjärjestelmä 1989

Euroopan terrestrinen vertausjärjestelmä 1989 (lyh. ETRS89, engl. European Terrestrial Reference System 1989) on Euroopan alueella käytettävä kolmiulotteinen geosentrinen terrestrinen vertausjärjestelmä, joka on kiinnitetty Euraasian mannerlaatan yhtenäiseen osaan ja on identtinen Kansainvälisen terrestrisen vertausjärjestelmän (lyh. ITRS) määritelmän kanssa epookissa 1989.0. ETRS89 on käytännön töiden takia tarpeen ITRS:n lisäksi, koska mannerlaattojen liikkeet aiheuttavat muutoksia ITRS:n realisaatioihin. ETRS89:n realisaatiot eivät riipu mannerlaattojen liikkeistä.
ETRS89 ei ole datumi ISO 19111:n mielessä; sen sijaan jokainen sen realisaatio määrittelee datumin. Näiden datumeiden yhteisnimi on myös ETRS89. Euroopan komission asetuksessa INSPIRE-direktiivin toimeenpanosta liite 2 määrittelee ensin datumin ISO 19111:n mukaisesti ja määrää sitten, että on käytettävä ETRS89-datumia sen kattamalla maantieteellisellä alueella. On ilmeistä, että tämän tarkoituksena oli mahdollistaa kaikkien ETRS89-realisaatioiden käyttö INSPIREssa.
Vertauskehykset

ETRS89 realisaatiot ovat erisnimeltään Euroopan terrestrinen vertauskehys (lyh. ETRF, engl. European Terrestrial Reference Frame), jossa nimen perään lisätään vuosiluku. Nämä luodaan Kansainvälisen terrestrisen vertauskehyksen (ITRF) pohjalta, jolloin ITRFxx vastaa ETRFxx, jossa xx viittaa vuosilukuun. Ensimmäinen ETRF on ETRF89 ja toistaiseksi viimeisin ETRF2005.
ETRF:ssä ilmoitetut kiintopisteiden koordinaatit eivät muutu ajan mukana mannerlaattojen liikkeiden vaikutuksesta, toisin kuin ITRF:n koordinaatit. ETRF:n koordinaatteihin liittyvät nopeudet kuvastavat vain Euraasian mannerlaatan sisäisiä muodonmuutoksia. Euroopan terrestrisiä vertauskehyksiä ylläpitää EUREF (Kansainvälisen geodesian järjestön IAG:n alakomissio SC 1.3a).
ETRFxx-koordinaatit ja -nopeudet on laskettu suoraan vastaavasta ITRFxx:sta. Vuonna 2010 EUREF:n teknillinen työryhmä EUREF-TWG suositteli, ettei ETRF2005:ä käytetä, eikä ITRF2008:n pohjalta enää luotu eo. tavalla ETRF:ää. Sen sijaan ITRF2005 ja ITRF2008 transformoitiin ITRF2000:aan, josta saatiin ETRF2000(R05) ja ETRF2000(R08).
Kun alueellinen ETRS89-realisaatio johdetaan ITRFxx:stä tai ETRFxx:sta EUREF:n hyväksymin menetelmin, sanotaan että ao. realisaatio on ETRFxx:ssä. Esimerkiksi ETRS89 ensimmäinen laaja realisaatio oli nimeltään EUREF89. Se muodostettiin vuonna 1989 suoritetulla GPS- ja VLBI-kampanjalla (EUREF89-mittauskampanja), jossa lisättiin pisteitä ETRF89:ään. EUREF89 on siis ETRF89:ssä. Vastaavasti Suomen ETRS89-realisaatio EUREF-FIN on ETRF96:ssa.
Aiheesta muualla

International Association of Geodesy (IAG)
IAG Reference Frame Sub-Commission for Europe (EUREF)
Timperilä

Timperilä on kylä Ylämaalla Lappeenrannan kaupungissa. Kylä jäi suurelta osin viime sotien rauhanteossa Neuvostoliitolle luovutetulle alueelle. Luovutettuun kylänosaan jäivät muun muassa kansakoulu, osuuskauppa, tanssilava, sekä Timperilän VPK:n talo. Luovutetun alueen pinta-ala oli noin 12 km².
Eppu Varjamo

| Eppu Varjamo> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 15. elokuuta 2000 (ikä 24) Loimaa, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Loimaan Raketti
Pelipaikka:  vasen laitahyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  176 cm
Paino:  87 kg
Seura
Seura:  FPS
Sarja:  Mestis
Pelinumero:  20
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2021–
Aik. seurat:  Rockets (II-div.) KOOVEE (Mestis) Ilves (SML)
Eppu-Eemil Varjamo (s. 15. elokuuta 2000 Loimaa) on suomalainen jääkiekkoilija, joka edustaa Mestis-joukkue Forssan Palloseuraa. Hän toimii joukkueen varakapteenina. Varjamo on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä.