stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Porttiskannaus
Porttiskannereita > Online Portscanner

Sygate Online Scan (Arkistoitu – Internet Archive) extended security check (Stealth Scan, Trojan Scan)
Planet Security Firewall-Check (Arkistoitu – Internet Archive) Fast, extended check, checks currently high-endangered ports
Crucialtests concise, incl. advisor
ShieldsUP (Gibson Research Corporation) Quick Scanner, clearly laid out
DerKeiler's Port Scanner (Arkistoitu – Internet Archive) You can only scan your IP, useful when you are in an internet cafe with many restrictions.
AuditMyPC Free Port Scanning (Arkistoitu – Internet Archive) Can scan all 65535 ports.
Aiheesta muualla

Port Numbers (englanniksi)
Kauniaisten työväentalo

| Kauniaisten työväentalo |
| --- | --- |

Sijainti:  Kauniainen
Valmistumisvuosi:  1910
Purkuvuosi:  1957
Rakennuttaja:  Espoon työväenyhdistys II
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kauniaisten työväentalo oli Kauniaisten kauppalassa sijainnut työväentalo.
Historiaa

Espoon työväenyhdistys II perustettiin vuonna 1903 Kauniaisiin. Yhdistys sai vuokrattua tontin vuoden 1910 tammikuussa. Myöhemmin samana vuonna tontti rakennuksineen siirtyi työväenyhdistyksen haltuun. Tammikuussa 1918 syttynyt Kansalaissota johti niin sanotun Punaisen Espoon syntymiseen. Kunnan järjestyksenvalvonta ja muu kunnallinen toiminta siirtyi sodan ajaksi Espoon Sos.dem. kunnallisjärjestölle. Työväentalo toimi keskuspaikkana, ja siellä oli myös punaisten tärkein esikunta. Kunnassa oli tuolloin kolme esimiestä, joista yksi oli työväenyhdistyksen jäsen, kivityömies Matti Manninen. Hänen vastuullaan oli kunnan talous. Työväenyhdistys menetti yhteensä 52 jäsentään kansalaissodan aikana ja sen jälkiseurauksena. Työväentalo takavarikoitiin vuonna 1918, ja yhdistys sai sen takaisin seuraavana vuonna.
Espoon työväenyhdistys erosi vuonna 1920 Sosialidemokraattisesta puolueesta ja liittyi Suomen Sosialistiseen Työväenpuolueeseen. SSTP:n lakkauttamisen jälkeen toimintaa jatkettiin nimellä Grankullan työväenyhdistys. Grankullan työväenyhdistys lakkautettiin kommunistilakien perusteella 1930-luvun alussa ja työväentalo takavarikoitiin. Helsingin Työväen Säästöpankki osti työväentalon vuonna 1933 järjestetyssä pakkohuutokaupassa. Talo vuokrattiin Kuusiston työväenyhdistykselle, joka muutti nimensä Kauniaisten työväenyhdistykseksi. Tontin vuokra-aika oli päättynyt jo vuonna 1948, mutta talo oli edelleen yhdistyksen hallinnassa. Talo myytiin keväällä 1957 yksityishenkilölle, joka purki sen.
Toimintaa työväentalolla

Yhdistystoiminnan lisäksi talolla järjestettiin alusta alkaen monipuolista iltama- ja huvitoimintaa. Näillä tilaisuuksilla kerättiin varoja yhdistykselle. Yhdistys sai vuonna 1916 huvi- ja ravintolatuottoina yhteensä 6 483 markkaa. Myös vuonna 1910 perustettu nuoriso-osasto toimi talolla aktiivisesti. Talvisodan aikana työväentalossa toimi vuokralaisena Urheilutarpeita Oy, joka valmisti armeijalle telttoja, lumipukuja ja jalkineita. Sotien jälkeen työväentalolla toimi erittäin aktiivinen nuoriso-osasto. Vuonna 1949 nimismies kielsi huvitoiminnan järjestämisen kokonaan, koska työväentalo oli niin huonossa kunnossa. Vuonna 1953 talo vuokrattiin varastoksi.
Kari Salminen (kauppaneuvos)

Eino Kari Antero Salminen (6. joulukuuta 1943 Jyväskylä – 8. toukokuuta 2024 Tampere) oli suomalainen yritysjohtaja ja osuustoimintaliikkeen vaikuttaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.
Kari Salminen syntyi Erkki ja Katri Salmisen perheeseen ja avioitui 1967 Terttu Toivosen kanssa. Hän tuli ylioppilaaksi Tampereen lyseosta 1964 ja valmistui ekonomiksi Tampereen yliopistosta 1970. Salminen suoritti useita liikkeenjohdon kursseja ja opintokokonaisuuksia. Hän oli Talous-Osuuskaupan liikkeenjohdon assistentti Varkaudessa 1968–1969, SOK:n luottotarkastaja Kokkolassa 1969–1971 ja Tampereella 1971–1974, Kauppakunta Pohjois-Hämeen toimitusjohtaja Mäntässä 1974–1978, Kauppakunta Kalannin, sittemmin Osuuskauppa Vakkaseutu, toimitusjohtaja Uudessakaupungissa 1978–1981 ja Osuuskauppa Maakunnan toimitusjohtaja Kajaanissa 1981–1985.
Osuuskauppa Arinan pitkäaikainen toimitusjohtaja Oulussa Salminen oli 1985–2001. Hän työskenteli myös Merikello Oy:n, Fikkari Oy:n, Arinan Salet Oy:n ja Jukartu Oy:n toimitusjohtajana ja hallitusten puheenjohtajana. Salmisella oli työuransa aikana lisäksi useita kaupan alan, osuustoiminnallisia ja muita luottamus- ja asiantuntijatehtäviä. Kauppaneuvoksen arvonimen hän sai 1995. Salminen yhdistettiin 1990-luvun lopussa kansanedustajaehdokas Ulla Karvon vaalirahoituksesta nousseeseen julkiseen keskusteluun.
Kari Salminen (professori)

Kari Salminen (22. syyskuuta 1937 Helsinki – 1. heinäkuuta 2016 Juva) oli elintarvikekemian professori ja Valion tutkimusjohtaja.
Salminen valmistui Helsingin yliopistosta vuonna 1964 pääaineenaan kemia. Sen jälkeen hän suoritti ravitsemustieteen (ent. ravintokemia) maisterin tutkinnon (ent. kandidaatin tutkinto) vuonna 1968 ja tohtorin tutkinnon vuonna 1970.
Salminen aloitti tutkijan uransa jo vuonna 1963 Helsingin yliopiston ravintokemian  laitoksen assistenttina ja tutkijana. Valion tutkimusjohtaja hänestä tuli 1985. Valiolla ollessaan Salminen oli kehittämässä voin ja rypsiöljyn seosta, joka tunnettiin sitten Voimariinina ja myöhemmin Oivariinina. Hän johti myös Lactobacillus GG- maitohappobakteerin tutkimusta, jonka tuloksena syntyivät Valion Gefilus-tuotteet.
Salminen jäi tutkimusjohtajan toimesta eläkkeelle vuonna 1998, mutta toimi sen jälkeen vielä Helsingin yliopiston elintarvikekemian dosenttina, useiden yritysten tieteellisenä neuvonantajana sekä vuoden ajan Turun yliopiston elintarvikekemian professorina. Professorin arvonimi hänelle myönnettiin jo vuonna vuonna 1992, ja Suomen Leijonan komentajamerkki vuonna 1999.
Salminen kiinnitti jo 1990-luvun alussa huomiota margariinien valmistuksen yhteydessä syntyvien transrasvahappojen terveyshaittoihin. Hän suositteli nauttimaan kasvirasvat juoksevina eikä katalyyttisesti kovetettuina ja toi esille maitorasvan positiiviset terveysvaikutukset.
Salminen kuoli tapaturmaisesti kesäasunnollaan isokokoisen ruohonleikkurin kaaduttua hänen päälleen.
Kari Salminen

Kari Salminen (s. 1959 Turku) on suomalainen toimittaja.
Erityisesti populaarikulttuurista kiinnostunut Salminen alkoi tehdä lehtijuttuja 1980-luvun lopulla. Hän kirjoittaa muun muassa kolumneja ja artikkeleja kirjoista, elokuvista, sarjakuvista ja tietokonepeleistä eikä ole koskaan ollut minkään lehden palveluksessa vaan toiminut freelancerina koko uransa. Salminen on kirjoittanut vakituisesti muun muassa Aamulehteen, Turun Sanomiin ja Iltalehteen. 1990-luvun alkupuolella hän oli yksi WSOY:n Video-opas-hakuteoksen kirjoittajista.
Salminen on soittanut rumpuja yhtyeissä Wrum ja 500 kg lihaa.
Rooman päärautatieasema

| Roma Termini |
| --- | --- |

Perustiedot
Sijainti:  41°54′02″N, 012°30′06″E
Kunta:  Rooma
Avattu:  1863
Liikenne
Kaukoliikenne:  kyllä
Paikallisjunat:  kyllä
Vaihtoyhteydet:  metro
Asemarakennus
Tyyppi:  pääteasema
Lipunmyynti:  kyllä
Ratapiha
Raiteisto:  29 laituriraidetta
Rooman päärautatieasema (ital. Stazione Termini - Stazione di Roma Termini) on Rooman suurin ja tärkein rautatieasema. Se on nimetty läheisen Diocletianuksen kylpylän (lat. thermae) mukaan, joka sijaitsee parin korttelin päässä.
Liikenne

Asemalta lähtee säännöllisesti vuoroja jokaiseen maan suurkaupunkiin sekä kansainvälisen liikenteen junia. Asemalla on 29 raidetta, ja se on Euroopan suurimpia. Tyypiltään se on pääteasema eli rautatie päättyy sinne. Suoraan asemalta johtaa rata vain yhteen suuntaan, itäkaakkoon, mutta muutaman kilometrin päässä siitä haarautuu ratoja eri suuntiin.
Termini on myös Rooman alueen joukkoliikenteen solmukohta. Rooman metron molemmat linjat pysähtyvät Terminin metroasemalla ja Piazza Cinquecentolla sijaitsee linja-autoasema, josta kulkee paikallisliikenteen linja-autoja eri puolille kaupunkia. Raitiovaunupysäkeille Porta Maggioressa asemalta on matkaa noin puoli kilometriä.
Historia

25. helmikuuta 1863 paavi Pius IX avasi ensimmäisen, väliaikaisen Terminin aseman Roomasta Frascatiin, Civitavecchiaan ja Cepranoon johtavien rautateiden päätepisteeksi. Kahdella ensin mainitulla oli ollut erilliset asemansa muualla kaupungissa ja kolmas oli kehitteillä. Rooman kaupunki päätti rakentaa uuden päärautatieaseman, toisin kuin esimerkiksi Pariisi, jossa eri suunnista tulevilla linjoilla oli omat pääteasemansa. Uusi pääasema päätettiin rakentaa huonossa kunnossa olleen Villa Montalto-Perettin paikalle, ja se sai nimen Stazione Centrale delle Ferrovie Romane (ital. Rooman rautateiden keskusasema).
Pysyvämmän aseman rakennustyöt aloitettiin 1868, ja ne päättyivät 1874. Sen suunnittelijana toimi arkkitehti Salvatore Bianchi. Aseman etuosa ulottui Via Cavourille, eli tuolloin asema siirtyi noin 200 metriä keskustaan päin. Vuonna 1937 päätettiin korvata asema uudella, koska Roomassa piti järjestää vuoden 1942 maailmannäyttely. Näyttelyä ei kuitenkaan pidetty toisen maailmansodan vuoksi. Vanha asemarakennus purettiin ja uutta oltiin jo rakentamassa, mutta työt keskeytettiin vuonna 1943 maan fasistisen hallituksen kaaduttua. Angiolo Mazzonin suunnittelema kaksi kilometriä pitkä siipi on yhä osa Terminin rautatieasemaa.
Nykyinen asemarakennus

Nykyinen asemarakennus on Leo Calinin, Eugenio Montuorin, Massimo Castellazzin, Vasco Fadigatin, Achille Pintonellon ja Annibale Vitellozzin suunnittelema. He voittivat suunnittelukilpailun kahdessa ryhmässä vuonna 1947. Asema valmistui 1950. Rakennus on varsin pitkä, ja sen lempinimi on "Dinosaurus".
23. joulukuuta 2006 Terminin asema omistettiin paavi Johannes Paavali II:lle.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rooman päärautatieasema Wikimedia Commonsissa
Kaukomaiden riistapoluilta

| Kaukomaiden riistapoluilta |
| --- | --- |
Kirjailija:  toim. Yrjö Ylänne
Kieli:  suomi
Kustantaja:  Otava
Julkaistu:  1961
Ulkoasu:  sid.
Sivumäärä:  399 sivua
Sarja: Kaikkien aikojen erätarinoita 2
Edeltävä:  Suomen riistapoluilta
Seuraava:  Pohjolan kalavesiltä
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Kaukomaiden riistapoluilta on Yrjö Ylänteen toimittama metsästysaiheinen novellikokoelma. Teoksen on julkaissut Otava vuonna 1961. Johdannon on kirjoittanut Ylänne
Sisällys

Kaj Munk, Hän ampui kuin paholainen, suom. Kyllikki Villa
Kaj Munk, Metsästäjän kirje metsästyksen viholliselle; suom. Kyllikki Villa
Sasha Siemel, Jaguaarinkeihästäjä ja hänen oppilaansa; suom. Heikki K. Toppila
William J. Long, Hirven kutsuhuuto; suom. Matti Karjalainen
Nils Eckerbom, Ensimmäinen kauris; suom. Matti Karjalainen
Maurice Thompson, Erakon seurassa jousella metsästämässä; suom. Matti Karjalainen
Jens Andreas Friis, Kuninkaan peura; suom. Matti Karjalainen
Jim Corbett, Chowgarhin tiikerit; suom. Pekka Häkli
Helge Ingstad, Majavanmetsästystä; suom. Elsa Arokallio
Ernest Hemingway, Francis Macomberin lyhyt onnellinen elämä; suom. Jouko Linturi
Hermann Löns, Metsäkauriiden jäljillä; suom. Aili Palmén
Alexander Lake, Norsuja; suom. Aarre M. Peltonen
Theodore Roosevelt, Sutta ajamassa; suom. Matti Karjalainen
Wilhelm Dinesen (Boganis), Sorsastusretki Smålandissa; suom. Aili Palmén
W. D. M. Bell, Poppamies ja hunajalinnut; suom. Matti Karjalainen
Karen Blixen, Kaksi leijonanajoa; suom. Matti Karjalainen
Arthur Conan Doyle, Kuningaskettu; suom. Matti Karjalainen
Beryl Markham, Norsunajossa "Blixin" kanssa; suom. Matti Karjalainen
Fridtjof Nansen, Jääkarhuja ajamassa; suom. Matti Karjalainen
J. A. Hunter, Suuri sarvikuonojen metsästys; suom. Aaro A. Koivisto
Bertil Haglund, Kiikaritähtäin; suom. Yrjö Ylänne
Bertil Haglund, Paras metsästys; suom. Yrjö Ylänne
G. Ahlefeldt L. Bille, Vieläkin yksi ennätys; suom. Yrjö Ylänne
John Möllerswärd, Omituinen hirvi; suom. Aili Palmén
Kenneth D. S. Anderson, Jalahallin tappajakissa; suom. Matti Karjalainen
Albert Eklundh, Sadesäällä kuusen alla; suom. Matti Karjalainen, Aili Palmén
Albert Eklundh, Mäyrä; suom. Matti Karjalainen, Aili Palmén
Hermann Huttel, Rajapukkeja; suom. Matti Karjalainen
Harry Wolhüte, Ihmissyöjäleijonia; suom. Matti Karjalainen
Ivan Turgenjev, Metsä ja aro; suom. Ulla-Liisa Heino
Kaikki tiet vievät Peltolaan

| Kaikki tiet vievät Peltolaan Maustetytöt |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 2018–2019
 Julkaistu: 25. lokakuuta 2019
 Formaatti: LP, CD, kasetti, digitaalinen lataus
 Tyylilaji: iskelmä, pop
 Kesto: 35.18
 Levy-yhtiö: Is This Art!
Listasijoitukset
  Albumilista: 1. : Fyysinen albumilista: 1.
Maustetyttöjen muut julkaisut
|   | Kaikki tiet vievät Peltolaan 2019 | Eivät enkelitkään ilman siipiä lennä 2020 |
Kaikki tiet vievät Peltolaan on suomalaisen Maustetytöt-yhtyeen debyyttialbumi, joka julkaistiin vuonna 2019. Albumi nousi avausviikollaan Suomen virallisen listan sekä albumilistan että fyysisen albumilistan listaykköseksi. Albumin 2 000 kappaleen vinyylipainos oli myyty loppuun jo ennen listan julkistamista. Albumi ylitti kultalevyrajan julkaisuvuoden joulukuussa ja oli vuoden toiseksi myydyin kotimainen albumi.
Levyn nimi on viittaus alueeseen, jolla sijaitsee Oulun yliopistollisen sairaalan psykiatrian osastoja.
Kappaleet

Kappaleet ”Ihan niin kuin mukamasten vaan”, ”Talvi Talvikin kanssa” ja ”Mä loistan kuin hämärä” ovat covereita Ehkä-yhtyeen kappaleista. Maustetyttöjen jäsen Kaisa Karjalainen on itse ollut Ehkässä jäsenenä.
|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Kesto |  |  |  |  |  |  |  |
| 1. | En saa unta varmaan haudassakaan | 3.11 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Ihan niin kuin mukamasten vaan | 2.46 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Talvi Talvikin kanssa | 3.44 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Viidestoista päivä | 3.59 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Halpaa kaljaa ja reseptivapaita särkylääkkeitä | 3.40 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Tein kai lottorivini väärin | 3.34 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | Soitin sulle sanoakseni en mitään | 3.12 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Se oli SOS | 3.36 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | Kaikki tiet vievät Peltolaan | 3.24 |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | Mä loistan kuin hämärä | 4.12 |  |  |  |  |  |  |  |
|  |  | 35.18 |  |  |  |  |  |  |  |
Listasijoitukset

| Vuosi | Listasijoitus> Albumilista | Listasijoitus> Fyysinen albumilista |
| --- | --- | --- |
2019: 1
| 2020 | 9 | 4 |
| 2021 | 46 | – |
Arvostelut

Helsingin Sanomat:
Kulttuuritoimitus:
Rumba: 6,8/10
Savon Sanomat:
Soundi:
Kay Francis

| Kay Francis |
| --- | --- |
 Kay Francis elokuvan Ikuinen naisellisuus -trailerissa.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Kathreine Edvina Gibbs
Syntynyt: 13. tammikuuta 1905 Oklahoma City, Oklahoma
Kuollut: 26. elokuuta 1968 (63 vuotta) New York
Näyttelijä
Aktiivisena:  1929–1968
Aiheesta muualla
Viralliset kotisivut
IMDb 
Elonet
Kay Francis (oik. Katherine Edvina Gibbs; 13. tammikuuta 1905 Oklahoma City, Oklahoma – 26. elokuuta 1968 New York, New York) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, joka aloitti elokuvauransa vuonna 1929 ja lopetti sen 1961. Francis oli viisi kertaa naimisissa.
Hänellä on tähti Hollywoodin Walk of Famella.
Aiheesta muualla

Kay Francis Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Kickers Offenbach

| Kickers Offenbach |
| --- | --- |
Koko nimi:  Offenbacher Fußball-Club Kickers 1901 e. V.
Perustettu:  1901
Kenttä:  Sparda Bank Hessen Stadium
– kapasiteetti:  20 500
Sarja:  Regionalliga
Puheenjohtaja:  Helmut Spahn
Päävalmentaja:   Sreto Ristić
Infobox OKNimi-testi OK: 
Offenbacher Fußball-Club Kickers 1901 e. V., joka yleisemmin tunnetaan nimellä Kickers Offenbach, on saksalainen jalkapalloseura Offenbachin kaupungista. Seura perustettiin alun perin vuonna 1901, kun kaupungissa asuvia jalkapalloilijoita oli joutunut jättämään
Kickers Offenbach pelasi 2. Bundesliigaa ensimmäistä kertaa historiansa aikana kaudella 1999-2000. Tuolloin seuran visiitti toiseksi korkeimmalla sarjatasolla kesti vain yhden kauden verran. Seuraava visiitti 2. Bundesliigaan ajoittui vuosiin 2005-2008. Nykyisin seura pelaa Regionalligaa.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
KD Slovan

| KD Slovan |
| --- | --- |

Liiga:  1. A SKL
Perustettu:  1951
Areena:  Dvorana Kodeljevo kapasiteetti 1 540
Kotipaikka:  Ljubljana, Slovenia
Värit:           
Presidentti:  Borut Razdevšek
Päävalmentaja:  Alilovic Mirsad
Kotisivu:  www.slovanbasket.com
Košarkarsko društvo Slovan on slovenialainen koripalloseura Ljubljanasta. Seuran miesten edustusjoukkue pelaa Slovenian pääsarjassa.
Historia

Seura perustettiin helmikuussa 1951 ja kaksi kuukautta myöhemmin se sai jo pelioikeuden. Vain pari päivää pelioikeuden saamisesta järjesti Slovan jo ensimmäisen turnauksen. Seura pelasi lukion liikuntasalissa koripalloa kaksikymmentä vuotta ennen siirtymistään Dvorana Kodeljevoon.
Entisiä pelaajia

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|   Uroš Slokar   Jaka Lakovič   Sašo Ožbolt   Miha Zupan   Gašper Vidmar   Goran Dragić |     |   Emir Preldžič   Jan Veselý   Vladimir Boisa |  |
Aiheesta muualla

Virallinen kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive) (sloveeniksi)
Eurobasket (englanniksi)
Adrianmeren liiga (englanniksi)
Risiini

Risiini on:
risiini, tyräkkikasvi
risiini, risiinikasvin sisältämä myrkky
Kalle Lehtomäki

Kalle Valdemar Lehtomäki (22. elokuuta 1905 Tampere – 29. joulukuuta 1999 Tampere) oli suomalainen Tampereella asunut taidemaalari.
Lehtomäki oli kansakoulun käytyään koristeleikkaajan ja puuveistäjän opissa tamperelaisessa Evert Inveniuksen huonekalutehtaassa 1920–1922 ja sen jälkeen hopeakaivertajan opissa Lingon kultasepänliikkeessä 1922–1925. Hän opiskeli sitten 1928–1931 Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa opettajinaan Uuno Alanko ja Werner Åström. Lehtomäki osallistui 1930-luvulta lähtien Suomen taiteilijain ja Tampereen taiteilijaseuran näyttelyihin. Hänellä oli myös omia yksityisnäyttelyitä. Lehtomäki toimi kuvaamataidon opettajana eri oppikouluissa 1960–1975.
Lehtomäen tuotantoon kuului muotokuvia, asetelmia sekä maisemakuvia muun muassa Suomen Lapista, Norjasta ja Tampereen seudulta. Öljymaalausten ohella Lehtomäki teki myös mosaiikkeja, lasimaalauksia, pastelli- ja vesiväritöitä, litografiaa ja puupiirroksia. Lehtomäen maalaukset olivat realistisia ja niissä oli vaikutteieta impressionismista, ekspressionismista ja kubismista.
Tuotantoa

Hyvästijättö, mosaiikkityö. Hatanpään sairaala, Tampere
Elämää Siltasaarella, seinämaalaus. Ravintola Sillankorva, Helsinki
Risifrutti

Erilaisia Risifrutti-pakkauksia ruokakaupassa.
Risifrutti on norjalaisen Orklan valmistama maitotuote. Sitä markkinoi ja myy Suomessa Orkla Foods Finland. Suomen lisäksi Risifruttia myydään enimmäkseen Ruotsissa ja Tanskassa.
Risifrutti koostuu maidosta, riisistä, sokerista, marjoista, kermasta, sakeuttamisaineesta ja aromeista, kuten vanilliinista. Tuotetta myydään muun muassa mansikan-, vadelman- ja mustikanmakuisena sekä XL-koossa. Perinteisen riisikoostumuksen rinnalla myydään mannasuurimosta tehtyä Mannafrutti-välipalaa.
Rishod Sobirov

| Mitalit> Maa:   Uzbekistan.Miesten judo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Uzbekistan.Miesten judo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Uzbekistan.Miesten judo. Olympialaiset  | Maa:   Uzbekistan> Miesten judo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Peking 2008 | 60 kg |  |
|  Pronssia | Lontoo 2012 | 60 kg |  |
|  Pronssia | Rio de Janeiro 2016 | 66 kg |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Tokio 2010 | 60 kg |  |
|  Kultaa | Pariisi 2011 | 60 kg |  |
|  Pronssia | Astana 2015 | 66 kg |  |
| Aasian-mestaruuskilpailut  | Aasian-mestaruuskilpailut  | Aasian-mestaruuskilpailut  |  |
|  Hopeaa | Kuwait 2007 | 60 kg |  |
Rishod Sobirov (s. 11. syyskuuta 1986 Boʻribogʻi) on uzbekistanilainen judoka, olympiamitalisti ja maailmanmestari. Sobirov on saavuttanut olympiapronssia Pekingissä 2008, Lontoossa 2012 ja Rio de Janeirossa 2016. Näistä kahdessa ensimmäisessä mitali on 60 kg sarjassa ja Rio de Janeirossa 66 kg sarjassa. Hänellä on kaksi maailmanmestaruutta. Mestaruudet ovat vuosilta 2010 ja 2011 60 kg painoluokasta. Vuoden 2015 MM–kilpailuissa Sobirov saavutti pronssia 66 kg sarjassa. Aasian-mestaruuskilpailuissa Sobirov on ollut parhaimmillaan toisena Kuwaitissa 2007.
Runsaudensarvi

Kalifornialaisessa julisteessa kuvattu runsaudensarvi
Runsaudensarvi (lat. cornu copiae) on muinaisten kreikkalaisten ja roomalaisten käyttämä yltäkylläisyyden ja vaurauden symboli. Taiteessa sarvi esitettiin usein kierteisenä ja kukilla tai hedelmillä täytettynä. Se nähtiin usein vaurauden jumala Plutoksen tai onnen jumalatar Fortunan tyyppisten jumaluuksien kädessä. Se oli myös vaurauden ja yltäkylläisyyden jumalatar Abundantian tunnuksena. Symboli juontaa todennäköisesti juurensa härän sarvien käyttämiseen juomapikareina. Nykyisin käsitettä "runsaudensarvi" käytetään kielikuvana tarkoittamaan jotain vaurautta tuottavaa tai ehtymätöntä asiaa. Itämerensuomalaisen mytologian Sampo on samantapainen vaurauden lähde.
Runsasproteiininen ruokavalio

Runsasproteiininen ruokavalio on ruokavalio, jossa vähintään kaksikymmentä prosenttia päivittäisestä energiasta tulee valkuaisaineista.
Runsasproteiinisella, kohtuurasvaisella ja vähähiilihydraattisella ruokavaliolla on edullinen vaikutus esimerkiksi diabeetikkojen painonhallintaan, painoon ja veren rasva-arvoihin. Jos valkuaisen määrä on liian suuri, aiheutuu kuitenkin haittoja ja pahimmassa tapauksessa jopa kuolemanriskin kasvua.
Kehonrakentajien ruokavalio sisältää runsaasti proteiineja, etenkin palautusjuomat.
Runtu

| --- | --- |

: Wikipediassa ei ole artikkelia otsikolla Runtu, koska aiheesta ei voi kirjoittaa kuin sanakirjamääritelmän verran. Katso runtu kuitenkin Wikisanakirjasta, vapaasta sanakirjasta.
Ruokola (Uusikaupunki)

Ruokolan kaupunginosa Uudessakaupungissa  koostuu valtaosin ns. rintamamiestaloista.
Nykyisen Ruokolan alue vuoden 1883 karttakuvassa.
Ruokola on kaupunginosa Uudessakaupungissa kaupungin keskustasta itään päin. Asuinalue rajoittuu etelässä Kalannintiehen eli kantatiehen 43 ja lännessä Raumantiehen eli seututiehen 196. Pohjoispuolella sijaitsee Valmet Automotiven autotehdas ja idässä Uudenkaupungin hautausmaa. Kaupunginosa on pääasiassa omakotitaloaluetta, ja sieltä löytyy pallokenttä.
Ruokola on ollut aikanaan kylä jo 1300-luvulla ja yksi Uudenkaupungin kantakylistä. Kustaa II Aadolfin käskystä Uudenkaupungin kaupunkia perustettaessa vuonna 1617 liitettiin Ruokolan, Pietolan ja Mäyhölän kylät uuteen perustettavaan kaupunkiin. K. A. Cajanderin teoksessa Uudenkaupungin Muinaisia vuodelta 1889 mainitaan Ruokolan ja Pietolan kylät liitetyn Mäyhölän kylän yhteyteen viljavampien peltojen ja kalaisempien vesien vuoksi. Ruokolan silloiseksi sijainniksi hän mainitsee Ruokolanjärven ja kaupunginlahden väliset alueet. Cajander arvioi silloisessa Uudessakaupungissa asuneen vain joitakin kymmeniä asukkaita, ja 1684 maakirjassa mainitaan Ruokolassa olleen kahdeksan kruununtilaa. Nykyinen Ruokolan kortteli mainitaan jo vuonna 1644. Kylän nimi esiintyy myös kahdella muulla nimellä: Ruokolahti ja Ruokolax. Asuinalueen vieressä sijaitseva Ruokolanjärvi on aikanaan ollut merenlahti. Kylässä on aikanaan asunut Niilo Anteronpoika Ruokolax, joka myöhemmin ryhtyi kaupungin porvariksi, ja Ruokolax-suvusta tuli 1600–1700-luvun merkittäviä porvarissukuja.
Uudenkaupungin asukasluku kasvoi sotavuosien jälkeen 1940- ja 1950-luvulla, ja asuinalueet kasvoivat myös siirtolaisasutuksen myötä mm. Ruokolassa, ja asuinalue alkoi saamaan nykyisen muotonsa. Ruokola tuli osaksi asemakaavaa 1958.