stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Myllymäen koulu (Hämeenlinna)
Peruskorjaus ja laajennus

Hämeenlinnan kaupunki kilpailutti koulun peruskorjauksen ja kivikoulun laajennuksen alkuvuodesta 2022. Siinä tehtiin myös suuria parannuksia esteettömyyteen mm. hissiasennuksilla, ja katolle sijoitettiin aurinkopaneeleja. Hankkeen veroton tavoitebudjetti oli 8,5 miljoonaa euroa. Rakennustyöt alkoivat lokakuussa 2022, ja rakennukset tulivat uudestaan käyttöön elokuussa 2024. Uudistustöiden aikana koulu toimi väistötiloissa Ahveniston koulussa.
Aiheesta muualla

Myllymäen koulu
Euran Daltonit

Euran Daltonit on nimitys, jolla Suomessa tunnetaan rikoksia Euran lähiseuduilla tehneet Koistisen veljekset Leevi, Erkki, Pekka ja Lasse.
Aluksi veljekset varastivat huoltoasemien seteliautomaatteja repäisemällä ne irti seinästä auton ja metallivaijerin avulla. Myöhemmin he käyttivät samaa menetelmää postivarkauksissa. Joulunpyhinä 1999 veljekset murtautuivat paikalliseen pankkiin välikaton kautta. Sisälle holviin he pääsivät käyttämällä dynamiittia. Vuonna 2000 he jäivät kiinni tästä kaikesta ja tunnustivat samalla muitakin rikoksia, yli sadan omaisuusrikoksen sarjan. Rikosten taustalta löytyi muun muassa uskonnollissävytteinen perhetragedia. Heidän vanhempansa kuuluivat ”maailmallisiin asioihin” kielteisesti suhtautuvaan pieneen ja tiukkaan lestadiolaisyhteisöön, josta käytetään nimeä leeviläisyys. Isä oli henkisesti sairas ja pahoinpiteli veljeksiä mielisairautensa vuoksi. Pojista kirjoitettiin pitkään lestadiolaisina, vaikka he eivät rikoksia tehdessään olleet enää mukana yhteisön toiminnassa.
Veljesten tarinasta tehtiin lehtijuttuja, Tapani Bagge kirjoitti kirjan Pikkuveli, ja vuonna 2003 valmistui elokuva Pahat pojat, jolla oli yli 600 000 katsojaa. Vuoden 2003 eduskuntavaaleissa Lasse, Leevi ja Pekka Koistinen olivat ehdokkaina Suomi Nousee – Kansa Yhdistyy -puolueen listoilla. Leevi Koistinen oli ehdokkaana Helsingin, Pekka Koistinen Hämeen ja Lasse Koistinen Pirkanmaan vaalipiirissä, mutta kukaan heistä ei yltänyt edes sataan ääneen. Vankeustuomionsa kärsittyään Koistisen veljekset ovat pysytelleet poissa julkisuudesta, lukuun ottamatta Suomen Pelkokerroin -kilpailua, jossa oli teemana ”poliisit vastaan rosvot”, ja Lassen esiintymistä eroottisissa kuvissa Hymy-lehdessä vuonna 2007. Kilpailuun osallistuivat kaikki veljekset ja heidän siskonsa sekä viisi poliisia. Erkki Koistinen voitti kilpailun ja sai pääpalkinnon 10 000 euroa.
Nimitys ”Euran Daltonit” on mukailtu nimityksestä ”Daltonin veljekset”, jota kantoi kuuluisa yhdysvaltalainen 1800-luvun rikolliskopla ja näiden inspiroimat Lucky Luke-sarjakuvan neljä veljestä.
Taustaa > Koistisen perhe

Veljesten vanhemmat menivät 1968 naimisiin. Kuten tavallisesti, lestadiolaisuuteen kuuluu suurperheet. Koistiset saivat yksitoista lasta. Pian naimisiin menon jälkeen pari muutti Ruotsiin, Kiirunaan, jossa heille syntyi vuonna 1970 ensimmäinen lapsi Annamari Koistinen. Kun perhe oli muuttanut Turun lähelle Maskuun, lapsia alkoi syntyä tasaisesti. Annamarin jälkeen syntyi Esa Koistinen, vuonna 1971, Helena 1972, Eeva 1974, Leevi 1975, Kalle 1976, Erkki 1978, Mirjami 1980, Pekka 1981, Tuulikki 1982 ja perheen nuorin, Lasse Koistinen syntyi 1984.
Näistä Leevi ja kolme nuorinta poikaa alkoivat tehdä rikoksia elättääkseen köyhän perheen.
Taustaa > Perhetragedian alku > Isän skitsofrenia

Ongelmat alkoivat jo ennen kuin perheen kuopus oli syntynyt. Lapsia pelottivat, ihmetyttivät ja osittain ahdistivat isän sekavat puheet ja monisteet, joita tämä tehtaili. 1970-luvun lopulla isällä todettiin skitsofrenia, ja hän joutui hoitoon mielisairaalaan. Perhe muutti Maskussa entistä isompaan taloon. Vuonna 1980 isä pääsi pois mielisairaalasta, ja tällöin perheen asiat olivat jo jotenkin kunnossa.
Asiat eivät kuitenkaan jatkuneet hyvin. Isän sairaus lähti jälleen 1984 alamäkeen. Annamari kertoi Helsingin Sanomissa isän kieltäytyneen menemästä töihin ja nukkuneen päivät. Yöt hän luki Raamattua, ja jos hän joskus sattui töihin menemään, oli työpaikan oltava juuri sopiva hänen makuunsa.
Kun isän sairaus oli pahimmillaan hän irrotti jääkaapista töpselin, sillä hänen mukaansa siitä kulkeutui kuuntelulaite presidentinlinnaan. Usein jos ruokaa oli, isä söi kaiken itse, eikä jättänyt muulle perheelle mitään. Lasten muistelmien mukaan tämä toisti aina lasten katsoessa nälissään hänen syömistään samat sanat: ”Hiirellä hiiren nälkä, norsulla norsun nälkä!” Lapset oppivat kuitenkin hankkimaan ruokaa itse kerjäämällä naapurista, omenavarkaista, pienellä työllä, josta sai taskurahaa tai pullojen keräilyllä. Pahimpina päivinä lapset joutuivat hankkimaan ruokansa kaatopaikalta tai syömään eläinten ruokia.
Lapset eivät mahtaneet isälle mitään, sillä äiti vain itki eikä jaksanut puuttua asioihin, ja isä oli kieltänyt lapsia kertomasta sosiaalityöntekijöille tai opettajille mitään perheen asioista.
Taustaa > Perhetragedian alku > Vanhempien ero ja muutto enolle

Isän tilanne pääsi karkaamaan väkivaltaan asti. Yleensä hän oli kohdellut lapsiaan kaltoin, jos he olivat tehneet jotakin, mutta nyt hän löi lapsia ilman mitään syytä jopa sirpillä samaan aikaan oudosti naureskellen.
Äidin veli sai Koistiset eroamaan vuonna 1991. Samana vuonna lapset ja äiti muuttivat äidin veljen, lasten enon, maatilalle. Eno sai vastuun lapsien huoltajana ja päätti pitää isän loitolla. Isä tosin kävi enon maatilalla joskus kerjäämässä ruokaa, ja jos eno ei ollut kotona, hän pahoinpiteli jälleen lapsia. Nyt lapset saivat ruokaa. Televisiota ei saatu katsoa, sillä myös eno piti sitä lestadiolaisten tapaan syntinä.
Lapset olivat tottuneet elämään, jossa heidän peräänsä ei katseltu eikä heistä huolehdittu, joten he eivät sopeutuneet elämään enonsa maatilalla.
Taustaa > Muutto Mestilään ja rikolliskierre

Sosiaalitoimi järjesti vuonna 1996 perheelle talon Mestilästä. Talo oli kaksikerroksinen maalaistalo. Talon vanhassa karjakeittiössä oli nyt poikien punttisali ja oleskeluhuone. Neljä nuorinta poikaa, lukuun ottamatta välissä syntynyttä Kallea, alkoivat suunnitella siinä paikassa ensimmäistä murtovarkautta. Pojat olivat siis, (ikäjärjestyksessä) Leevi, Erkki, Pekka ja Lasse. Nuorimmainen Lasse oli vasta viisitoista vuotta vanha. Ensimmäiselle keikalle Erkki ei tullut mukaan, sillä hän epäili keikan menevän pieleen.
Erkki ryhtyi hommiin mukaan, kun hän tajusi, etteivät keikat mene pieleen ja etteivät he jäisikään niin helposti kiinni. Bensiiniasemien seteliautomaatteja alettiin varastaa sitomalla vaijeri auton perään ja ”nyppäisemällä” ne irti liitoksistaan. Poliisi ei osannut aavistaa, että rikosten takana olisi Koistiset. Vaikka pojat olivat usein olleet poliisien juttusilla häiriköinnistä naapureita kohtaan ja autolla hurjastelusta, Koistisia pidettiin kuitenkin loppujen lopuksi hyvätapaisina poikina. He olivat urheilullisia, hyväkuntoisia, eivät juoneet alkoholia eivätkä edes tupakoineet.
Bensiiniasemien jälkeen pojat murtautuivat pariin postiin, kunnes heitä alkoi kiinnostaa pankki.
Taustaa > Muutto Mestilään ja rikolliskierre > Meritan konttori, Osuuspankki ja kiinnijääminen

19. joulukuuta 1999 veljekset hakkasivat Meritan konttorin välikattoon reiän, kun tarkoitus oli murtautua Osuuspankkiin. Reikä johti kuitenkin Meritan lomakevarastoon.
Samalla keinolla, kattoluukusta sisään ja välikaton kautta pojat murtautuivat joulunpyhinä Osuuspankkiin, jonne aikaisemmin oli ollut tarkoitus mennä. Tällä kertaa reikä tehtiin dynamiitilla, ja veljesten ollessa pankissa laukesi hälytys. Ulkoapäin tilanne näytti kuitenkin rauhalliselta, ja poliisi häipyi paikalta, kun Daltonit olivat parhaillaan tyhjentämässä kassakaappeja. Pojat eivät edes tienneet, että hälytys oli lauennut heidän ollessaan sisällä.
Lomakevaraston ja pankkimurron välissä pojat olivat käyneet kolmannenkin kerran pankissa, jolloin oli hakattu lekalla reikä, mutta jolloin työn jälkeen oli jo aamu sarastamassa ja pojat joutuivat pakenemaan. Pankkimurto onnistui vasta muutaman yrityksen jälkeen.
Lopulta pojat jäivät kiinni ja tunnustivat suuren murtovarkaussarjan. Kiinnijääminen oli pojille lopulta helpotus. Vaikka he tiesivät varastelun olevan väärin ja että he jäisivät pian kiinni, he eivät osanneet hillitä itseään.
Vikram Seth

| Vikram Seth |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 20. kesäkuuta 1952 (ikä 72) Kalkutta
Kirjailija
Palkinnot
 Padma Shri 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Vikram Seth (s. 20. kesäkuuta 1952) on intialainen runoilija ja kirjailija. Romaanien ja runojen lisäksi hän on julkaissut myös tietokirjallisuutta sekä kirjoittanut lastenkirjan ja libretton. Hänen tunnetuin teoksensa on Sopiva nuori mies, jolle hän on suunnittelemassa jatko-osaa Sopiva nuori nainen. Jatko-osan oli tarkoitus ilmestyä 2013. Kirja on kuitenkin myöhässä, ja huomattavan ennakon saanut Seth joutuu neuvottelemaan kustantajansa kanssa.
Seth syntyi intiassa tuomarin ja liikemiehen pojaksi. Hän kävi hyviä intialaisia kouluja ja suoritti alemman korkeakoulututkinnon Oxfordin yliopistosta. Hän jatkoi taloustieteen opinnoilla Stanfordin yliopistossa ja valmistui maisteriksi vuonna 1978. Hän opiskeli Kiinassa ennen paluutaan Intiaan.
Tuotanto > Romaanit

The Golden Gate, 1986
A Suitable Boy, 1993 (suom. Sopiva nuori mies, WSOY, 1994)
An Equal Music, 1999 (suom. Rakkauden musiikki, WSOY, 2000)
Tuotanto > Runot

Mappings, 1980
The Humble Administrator's Garden, 1985
All You Who Sleep Tonight, 1990
Beastly Tales, 1991
Three Chinese Poets, 1992
Tuotanto > Lastenkirja

Beastly Tales, 1991
Tuotanto > Libretto

Arion and the Dolphin, 1994
Tuotanto > Tietokirjat

From Heaven Lake, 1983
Two Lives, 2005
Aiheesta muualla

Sopiva nuori mies KirjastoWikissä[vanhentunut linkki]
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Vesimies (Eläinradan merkki)

| Vesimies |
| --- | --- |

Syntymäaika:  20. tammikuuta - 19. helmikuuta
Elementti:  Ilma
Laatu:  Kiinteä
Vesimiehen symboli
Vesimies (Aquarius) on 11. niistä Eläinradan merkeiksi kutsutuista sektoreista, joihin Eläinrata vanhastaan, varsinkin astrologiassa jaetaan. Se käsittää alueen 300–330 astetta kevättasauspisteestä itään. Aurinko saapuu tähän merkkiin suunnilleen 20. tammikuuta ja siirtyy seuraavaan, Kalojen merkkiin helmi­kuun 19. päivän aikoihin.
Merkki on saanut nimensä Vesi­miehen tähdistöstä, joka noin 2 000 vuotta sitten sattui liki­pitäen yhteen tämän merkin kanssa. Maan akselin suunnan kiertymisen eli prekession vuoksi merkit eivät kuitenkaan enää vastaa saman­nimisiä tähdistöjä, vaan nykyisin Vesi­miehen merkki vastaa suunnilleen Kauriin tähdistöä.
Astrologisten käsitysten mukaisesti nimitystä vesi­mies (tai Vesi­mies) käytetään varsinkin horoskoopeissa myös henkilöistä, jotka ovat syntyneet Auringon ollessa tässä merkissä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vesimies (Eläinradan merkki) Wikimedia Commonsissa
Eläinradan merkit
Oinas | Härkä | Kaksoset | Krapu | Leijona | Neitsyt | Vaaka | Skorpioni | Jousimies | Kauris | Vesimies | Kalat
Lapinlahdenkatu (albumi)

| Lapinlahdenkatu Tapio Liinoja |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Studio : Studio Stadi, Finnvox
 Julkaistu: tammikuu 2016
 Formaatti: CD
 Tuottaja(t): Leevi Leppänen
 Tyylilaji: pop, rock, blues, jazz
 Kesto: 49.22
 Levy-yhtiö: Turenki Records
Tapio Liinojan muut studioalbumit
| Tumma yö 2012 | Lapinlahdenkatu 2016 |   |
Lapinlahdenkatu on Tapio Liinojan kolmas studioalbumi. Vuonna 2016 ilmestynyt albumi sisältää Liinojan aiemman yhtyeen Lapinlahden Lintujen kappaleita uusina sovituksina. Albumilla soittaa myös Lapinlahden Lintujen kosketinsoittaja Jussi Liski.
Albumin vaiheet

Laulaja ja näyttelijä Tapio Liinoja oli Lapinlahden Lintujen jäsen vuosina 1983–1994 ja 2006–2013. Hän oli tuottelias sanoittaja, ja osallistui myös muutamien kappaleiden säveltämiseen ja sovittamiseen. Sanoitusten tyypillinen kertojahahmo on Helsinkiin muuttanut maalaispoika, tarkkailee suurkaupungin asukkaita ja yhteiskuntaa. Asetelma heijastelee Vampulassa syntyneen ja 1980-luvun taitteessa Helsinkiin muuttaneen Liinojan omaa henkilöhistoriaa.
Lapinlahden Linnut hajosi 2013. Sen jälkeenkin Liinoja esiintyi aika-ajoin julkisuudessa kommentoimassa vanhan yhtyeensä vaiheita ja tuotantoa. Tammikuussa 2016 julkaistiin sooloalbumi Lapinlahdenkatu, joka sisältää uusia sovituksia Liinojan sanoittamista Lapinlahden Lintujen kappaleista. Sovitukset ovat aiempaa hidastempoisempia ja rauhallisempia, ja ne on soitettu matalammista sävellajeista. Joissakin kappaleissa on hyvin riisuttu säestys, kun taas osa sovituksista ammentaa jazz- ja bluesperinteestä. Lapinlahden Lintujen humoristisen puolen sijaan Liinoja halusi korostaa yhtyeensä musiikillista kunnianhimoa. Liinojan mukaan ”tavoitteena oli pärjätä niin vähillä elementeillä kuin mahdollista kuitenkaan riisumatta kappaleita liikaa”. Myös Liinojan jazzharrastus vaikutti tyylisuuntaan.
Albumilla soittaa Lapinlahden Lintujen kosketinsoittaja Jussi Liski, joka teki myös useimmat sovitukset. ”Kuppilan tangossa” trumpettia soittaa Verneri Pohjola, jonka isä Pekka oli aikanaan soittanut kappaleen alkuperäisversion bassoraidat. Liinojan tytär Aino laulaa kappaleessa ”Aino kirjoittaa”. Lapinlahden Lintujen pääasiallinen säveltäjä Pekka Hedkrok ei ollut mukana hankkeessa mutta antoi sille hyväksyntänsä.
Albumin nimi viittaa Helsingin Lapinlahdenkatuun, jossa Liinoja 1980-luvulla asui kommuunissa. Muut Lapinlahden Lintujen jäsenet eivät kommuunissa asuneet, mutta yhtye vietti siellä aikaa ja monet sanoituksista kirjoitettiin Lapinlahden kommuunissa.
Vastaanotto

Savon Sanomien Aapo Siippainen kuvaili Liinojaa ”sympaattiseksi ja traagiseksi” laulajaksi, jonka kunnianhimo on taitoja suurempaa. Siippaisen mukaan Lapinlahdenkadun ”lähestymistapa vanhoihin kappaleisiin on arvokas ja hienostunut. – – Lyyrikkona ja runojen tulkitsijana Liinoja on jostain Uppo-Nallen ja A. W. Yrjänän välistä.”
Liinoja oli lopputulokseen tyytyväinen. ”Joitakin juttuja olisi voinut tehdä toisin, sillä en itse ole niin musiikillisesti kykenevä, että olisin pystynyt täydellisesti ilaisemaan, mitä kulloinkin haluan.” Myös Liskin mielestä albumi oli musiikiltaan ansiokas.
Taloudellisesti albumi ei menestynyt. Liskin mukaan tekijät olivat toivoneet, että Lapinlahden Lintujen ihailijat ostaisivat albumia, mutta käytännössä ”osa saattoi jopa vierastaa sitä”.
Kappaleet

Kaikki kappaleet ovat Tapio Liinojan sanoittamia ja Pekka Hedkrokin säveltämiä. Sovitukset on tehnyt Jussi Liski, ellei toisin mainita.
Kuppilan tango – 4.51
Puissa on Absalom – 5.05  (sov. Timo Kämäräinen)
Sateet tulevat – 4.55  (sov. Jussi Liski, Joel Mäkinen, Pekka Nisu)
Ojasta noustaan – 5.00  (sov. Tapio Liinoja, Joel Mäkinen, Pekka Nisu)
Ojasta noustaan II (pimeys) – 4.37  (sov. Pauli Halme, Tuomo Laakso, Joel Mäkinen, Pekka Nisu)
Suuri juokseva ihminen – 3.15
Aino kirjoittaa – 3.28
Taas uusi nero – 2.38
Aimon virsi – 4.25
Rakas, ukulele soi – 4.22
Talonmiehen perhonen – 3.08
Hellä Ulla – 3.32  (sov. Leevi Leppänen, Joel Mäkinen,)
Kokoonpano

Timo Kämäräinen – kitara
Leevi Leppänen – rummut, lyömäsoittimet
Tapio Liinoja – laulu
Jussi Liski – kosketinsoittimet
Joel Mäkinen – piano, taustalaulu
Pekka Nisu – kitara, taustalaulu
Kokoonpano > Vierailijat

Pauli Halme – steel-kitara kappaleessa 5
Maria Hänninen – talonmiehen vaimon ääni kappaleessa 11
Aino Liinoja – taustalaulu kappaleissa 2, 4, 7, 9, 12
Juha Malmivaara – sello kappaleessa 11
Jukka Perko – saksofoni kappaleissa 7 ja 10
Verneri Pohjola – trumpetti kappaleessa 1
Maavoimien materiaalilaitos

| Maavoimien materiaalilaitos |
| --- | --- |

Toiminnassa:  2008–2014
Valtio:   Suomi
Puolustushaarat:  maavoimat
Aselajit:  huolto
Tukikohta:  Tampere, koko Suomi
Maavoimien materiaalilaitos (MAAVMATL) oli maavoimien komentajan alainen sotilaslaitos, joka vastasi maavoimien kaikesta sekä muiden puolustushaarojen kanssa yhteisestä sotavarustuksesta ja huollon järjestelyistä kaikissa valmiustiloissa. Materiaalilaitoksen viimeinen johtaja oli vuonna 2011 aloittanut kenraalimajuri Kyösti Halonen.
Organisaatio

Tampereelle Kalevaan sijoitettuun Maavoimien materiaalilaitoksen esikuntaan kuului kolme osastoa: järjestelmäosasto, huolto-osasto ja hallinto-osasto, jotka voivat jakautua sektoreihin. Huolto-osaston ja sen alaisten huoltorykmenttien myötä laitokseen kuului merkittävä osa entisiä ja nykyisiä puolustusvoimien eri alojen varikkoja.
Lisäksi esikuntaan kuuluivat
Nimikkeistökeskus (perustettu 2005),
Kansainvälisten kuljetusten koordinointikeskus FINMCC (Finnish Movement Coordination Center, perustettu 2009, toimintoja Säkylässä ja Pirkkalassa), ja
SAP-osaamiskeskus.
Joukko-osastojen kaltaisia hallintoyksiköitä olivat:
Etelä-Suomen Huoltorykmentti (ESHR), esikunta Helsingissä,
Länsi-Suomen Huoltorykmentti (LSHR), esikunta Hämeenlinnassa,
Itä-Suomen Huoltorykmentti (ISHR), esikunta Kouvolassa,
Pohjois-Suomen Huoltorykmentti (PSHR), esikunta Oulussa,
Räjähdekeskus (RÄJK), hallinto-osasto Ähtärissä ja
Niinisalon toimipiste (entinen Koeampumalaitos, KoeAL), esikunta Kankaanpäässä.
Yhteensä MAAVMATL:n palveluksessa on noin 1 600 henkeä.
Organisaatio > Johtajat

kenraaliluutnantti Paavo Kiljunen 2008 – 30. kesäkuuta 2009
kenraaliluutnantti Raimo Jyväsjärvi 1. heinäkuuta 2009 – 30. kesäkuuta 2011
kenraalimajuri Kyösti Halonen 1. heinäkuuta 2011 – 31. joulukuuta 2014
Lakkauttaminen

Laitokseen kuului myös Riihimäen varuskunnassa sijaitseva Elektroniikkalaitos (EL), jonka alaisuudessa ehti vuonna 2008 jonkin aikaa toimia Lylyn Varikko, Elektroniikkalaitos lakkautettiin ja sen kunnossapitotyöt siirrettiin 1. tammikuuta 2009 Millog osakeyhtiöön. Uudistuksessa kaikki huoltorykmentit siirtyivät 1. tammikuuta 2015 perustetun Puolustusvoimien logistiikkalaitoksen (PVLOGL) alaisuuteen eri nimisinä.
Alfred von Tirpitz

| Alfred von Tirpitz |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 19. maaliskuuta 1849 Küstrin
Kuollut: 6. maaliskuuta 1930 (80 vuotta)
Ammatti:  sotilas
Sotilashenkilö
Palvelusvuodet:  1865–1916
Taistelut ja sodat:  Ranskan–Preussin sota ensimmäinen maailmansota
Sotilasarvo:  suuramiraali
Ylennykset:  aliluutnantti (1869) kapteeniluutnantti (1875) vara-amiraali (1894) suuramiraali (1911)
Joukko-osasto:   Saksan keisarikunnan laivasto
Alfred von Tirpitz (19. maaliskuuta 1849 – 6. maaliskuuta 1930) oli Saksan keisarikunnan laivaston (saks. Kaiserliche Marine) suuramiraali, laivastoministeri ja laivaston komentaja ensimmäisessä maailmansodassa 1914–1916. Sodan jälkeen hän liittyi Saksalaiskansalliseen kansanpuolueeseen, ja hänet valittiin sen edustajana valtiopäiville vuonna 1924. Hän oli myös merkittävässä roolissa Paul von Hindenburgin asettumisessa presidenttiehdokkaaksi vuoden 1925 presidentinvaaleissa.
Elämäkerta

Alfred von Tirpitz syntyi Küstrinissa Brandenburgissa virkamiehen poikana ja varttui Frankfurt an der Oderissa. Hänellä oli vanhempi veli Max, joka palveli myöhemmin armeijassa ja ansaitsi Ranskan–Preussin sodassa Rautaristin.
Von Tirpitz liittyi Preussin laivastoon huhtikuussa 1865 ja aloitti elokuussa 1868 opinnot Kielin laivastokoulussa. Hän valmistui koulusta seuraavana vuonna, ja hän sai ylennyksen aliluutnantiksi 22. syyskuuta 1869.
Upseeriksi nimityksensä jälkeen von Tirpitz palveli ensin torpedolaivastossa, mutta liittyi 1871 yhdistyneen Saksan laivastoministeriön torpedo-osastoon.lähde? Lokakuussa 1874 hän aloitti luutnanttina opintonsa laivastokoulun seuraajassa Saksan laivastoakatemiassa, ja hänet ylennettiin 18. marraskuuta 1875 kapteeniluutnantiksi. Tammikuussa 1877 hänestä tuli laivaston torpedoasiain komission nalleista ja räjähteistä vastanneen osaston päällikkö.
Tirpitz liittyi laivaston esikuntaan 1892selvennä ja hänet ylennettiin vara-amiraaliksi 1895. Vuodet 1896–1897 hän komensi Aasian risteilijäosastoa ja valvoi Kiaochowin (Jiaozhou) ottamista Saksan satamaksi. Vuonna 1897 hänestä tuli laivastoministeri. Tirpitz oli pääasiassa vastuussa ensimmäistä maailmansotaa edeltäneestä laivaston kilpavarustelusta. Vuosien 1898, 1900, 1908 ja 1912 laivastolaeilla Saksan laivasto kasvoi vuoteen 1914 mennessä maailman toiseksi suurimmaksi, saavuttaen kaksi viidesosaa Britannian kuninkaallisen laivaston vahvuudesta. Siihen kuului seitsemän modernia dreadnought-taistelulaivaa, viisi taisteluristeilijää, 25 risteilijää, 20 vanhempaa taistelulaivaa ja yli 40 sukellusvenettä. Saksan laajennusohjelma ajoi britit kalliiseen kilpavarusteluun ja lähentämään välejään Ranskaan.lähde?
Tirpitzistä tuli suuramiraali 1911, ja hänet nimitettiin laivaston komentajaksi sodan puhjetessa. Huolimatta laajennusohjelmasta sota alkoi Tirpitzin mielestä liian aikaisin, koska vuoden 1900 laajennus oli suunniteltu 17 vuoden aikataululla. Hän alkoi ajaa sukellusveneiden määrän kasvattamista ja niiden rajoittamatonta käyttöä. Sodan aikana rakennettiin 345 venettä, minkä lisäksi yli 200 oli rakenteilla Saksan antautuessa.lähde?
Sodassa laivasto oli pääasiassa passiivinen ratkaisematonta Skagerrakin taistelua lukuun ottamatta. Vuoden 1915 RMS Lusitanian upotuksen jälkeen sukellusvenesotaa rajoitettiin. Von Tirpitz erosi protestina 15. maaliskuuta 1916. Hänen seuraajansa laivastoministerinä oli Eduard von Capelle.lähde?
Elämäkerta > Politiikassa

Sodan lopulla vuonna 1917 von Tirpitz oli perustamassa lyhytikäiseksi jäänyttä konservatiivista Saksalaista isänmaan puoluetta (saks. Deutsche Vaterlandspartei).
Saksan kansallissosialistinen työväenpuolue pyysi von Tirpitziä vuonna 1921 jäsenekseen, mutta tämä kieltäytyi. Hän ei ollut koskaan erityisen antisemitistinen, vaikka halusikin estää Itä-Euroopan juutalaisten maahanmuuton Saksaan.
Von Tirpitz antoi vuonna 1922 Saksalaiskansallisen kansanpuolueen (DNVP) uudelle lehdistötiedotetoimistolle tukensa 1922. Hänet valittiin toukokuun valtiopäivävaaleissa 1924 valtiopäiville DNVP:n edustajana. Hänen puolueensa kehotti häntä pyrkimään valtakunnankansleriksi, ja 21. toukokuuta 1924 hän asettui ehdolle. Keskustapuolue ja demokraattinen puolue kuitenkin vastustivat ajatusta hänestä kanslerina, minkä lisäksi ajatus oli ulkopoliittisesti riskialtis. Valtakunnankansleri Wilhelm Marx muodosti jälleen hallituksen. Myöhemmin samana vuonna von Tirpitz sai DNVP:ltä puolueen kunniapuheenjohtajan arvonimen.
Saksan presidentti Friedrich Ebert kuoli 28. helmikuuta 1925, jolloin oli järjestettävä presidentinvaalit. Von Tirpitziä ei valittu presidenttiehdokkaaksi, mutta DNVP:n pyynnöstä tämä lähestyi marsalkka Paul von Hindenburgia ja pyysi tätä asettumaan ehdolle toisella kierroksella, sillä ainoastaan tällä katsottiin olevan mahdollisuus voittaa sosialistien tukema Wilhelm Marx. Hindenburg suostui, ja hänet valittiin presidentiksi 26. huhtikuuta.
Von Tirpitzin viimeisen poliittiset toimet olivat Youngin suunnitelmaa vastustavan adressin allekirjoittaminen ja sitä vastustavalle marssille osallistuminen. Hän kuoli 6. maaliskuuta 1930 saatuaan sydänkohtauksen matkalla Berliinistä kotiinsa. Hänet haudattiin valtiollisten hautajaisten jälkeen Waldfriedhofin hautausmaalle Müncheniin, samoin kuin myöhemmin myös hänen vaimonsa ja tyttärensä.
Muuta

Diplomaatti Ulrich von Hassell oli von Tirpitzin vävy. Von Hassell avioitui von Tirpitzin vanhimman tyttären Ilsen kanssa vuonna 1911.
Saksan laivaston vuonna 1939 vesille laskettu taistelulaiva Tirpitz nimettiin Alfred von Tirpitzin mukaan. Hänen tyttärensä Ilse suoritti aluksen kastamisen.