Pekka Silvola
Puoluemies

Valtiotieteellisen tiedekunnan valitseminen antoi osviittaa siitä, mikä Pekka Silvolaa kiinnosti. Hän kävi maalaisliittolaisten ylioppilaiden kokouksissa ja aloitti työt kesätoimittajana puoluetta lähellä olevassa tietotoimistossa. Sen jälkeen hän oli tiedotussihteeri Ahti Karjalaisen avustaja, tiedotussihteeri ja vuodesta 1953 puolueen järjestösihteeri.
Maalaisliitossa vanha sodanaikainen johto oli väistymässä ja vuoden 1948 jälkeen Urho Kekkonen rynni puolueen valtiaaksi. Hänen pääorganisaattorinaan puoluetoimistossa oli Arvo Korsimo, jonka lähimmäksi avustajaksi Silvola nousi. Silvola oli innolla mukana Kekkosen vuoden 1950 amerikkalaistyylisessä vaalitaistelussa ja menestyksellä voitokkaissa vuoden 1956 presidentinvaaleissa. Maalaisliitto organisoitui rakentamalla Korsimon ja Silvolan johdolla tukimiesverkoston, jota johdettiin ohi paikallisyhdistysten suoraan puoluetoimistosta. Silvola koulututti yli 32 000 tukimiestä, ja hänestä tuli kentän 300 000 jäsenen tuntema ja valoisan luonteensa vuoksi myös kentän pitämä henkilö.
Kylä- ja piiripäällikköjä Silvola ohjasi paimenkirjeillä ja Tukimies-lehden neuvoilla. Hyvä ystävä, hyvä veli tai hyvä aateystävä alkavat kirjeet kiihottivat ja tasoittivat kentän tuntoja. Vuonna 1958 vt. puoluesihteeri rauhoitteli: suhta suolalla, määrä jauholla, raja kaikella. Vuotta myöhemmin presidentti Kekkosen tuella puoluesihteeriksi noussut Silvola kirjoitti: suurissa asioissa yksimielisyttä, sivuseikoissa vapautta, kaikissa asioissa rakkautta. Sisäisten kiistojen jakaessa joukkoja puoluesihteeri kehotti reiluun kilpaan.
Maalaisliiton sisälle syntyi noina vuosina syvä kahtiajako niin sanotun K-linjan merkeissä. K-linja oli lojaali vain Urho Kekkoselle, loi omat toimintatapansa ja rahoitti itseään puolueen ulkopuolisin varoin. Puoluejohdolle uskollista Silvolaa ei K-linjalle kelpuutettu. Tämä ei estänyt Silvolaa olemasta läheisessä yhteistoiminnassa presidentti Kekkosen kanssa 1960-luvun alussa. Korsimo siirrettiin tuolloin omavaltaisuutensa vuoksi syrjään. Puoluejohto oli aikaisemminkin luottanut Silvolaan, ja puoluejohtaja V. J. Sukselainen kutsui hänet vuonna 1957 pääministerin sihteeriksi. Hyvä työsuhde säilyi myös, kun Johannes Virolainen valittiin puolueen puheenjohtajaksi.
Silvolan puoluesihteerikauden dramaattisin tapahtuma oli vuoden 1961 noottikriisi, joka toi Neuvostoliiton uhan uudelleen maan tietoisuuteen, varmisti Kekkoselle toisen presidenttikauden ja nosti Maalaisliiton suurimmaksi puolueeksi vuoden 1962 eduskuntavaaleissa.
Liki yhtä dramaattinen oli Veikko Vennamon johtaman Suomen Maaseudun Puolueen repeytyminen Maalaisliitosta. Jopa Silvolan kouluttamia tukimiehiä siirtyi SMP:n riveihin. Aluksi Silvola kuvasi paimenkirjeessään tukimiehille vennamolaisuutta kuplaksi, mutta vuonna 1968 hän kehotti suhtautumaan siihen äärimmäisen vakavasti. Kohta kehotuksen jälkeen SMP sai 18 paikkaa eduskuntaan. Maalaisliitto nimen muuttaminen Keskustapuolueeksi vuonna 1965 oli kolmas Silvolan puoluesihteerikauden kova ratkaisu. Dramaattinen oli myös puheenjohtaja Sukselaisen vaihtaminen ulkopoliittisin perustein Johannes Virolaiseen. Silvolan nimi pysyi näissä kaikissa tapahtumissa tahrattomana, jota ei voi sanoa hänen edeltäjästään.