Joseph Raz
Oikeus- ja poliittinen teoria > Razin moraalinen ja poliittinen filosofia

Razin moraalis-poliittisen ajattelun pääteos on The Morality of Freedom (1986), kun taas hänen myöhemmät teoksensa ovat osittain sen ajatusten kehittelyä ja osittain varsin teoreettista moraalifilosofiaa. Raz ei pyri laatimaan yleispätevää teoriaa ihmisluonnosta tai rationaalisuudesta, vaan hänen mukaansa poliittinen filosofia on kontekstuaalista sikäli, että se pyrkii kuvaamaan ja arvioimaan käytäntöjä määrätyssä yhteiskunnassa. Poliittisen filosofian tulokset ovat kuitenkin yleispäteviä. Jos esimerkiksi vapaus on hyvä tietyssä yhteiskunnassa, myös muissa yhteiskunnissa elävien tulisi hyväksyä arvio, jonka mukaan se on hyvä kyseisessä yhteiskunnassa. Razin poliittinen ajattelu edustaa liberalismia, mutta se myös jossain määrin poikkeaa perinteisistä liberaaleista näkemyksistä.
Razin mukaan yksilön hyvinvoinnissa on biologisten tarpeiden tyydyttämisen lisäksi kyse itse asetettujen, omista haluista ja uskomuksista riippumatta aidosti arvokkaina pidettyjen tavoitteiden saavuttamisesta. Raz edusti arvopluralismia, sillä hänen mukaansa nämä toimintamme perustana olevat arvot ovat yhteismitattomia eli niitä ei voi vertailla keskenään asettamalla ne tärkeysjärjestykseen. Erilaisista yhteismitattomista tavoitteista valitsemisessa on kuitenkin kyse järkevästä toiminnasta, sillä se ei ole täysin vailla mitään perusteita, mutta perusteet eivät myöskään määrää sitä. Järkevien valintojen ehto on autonomia, joka merkitsee, että ihmisillä on psykologiset kyvyt tehdä tietoisia ja harkittuja valintoja, heillä on tarjolla aidosti erilaisia vaihtoehtoja, heidän valintansa ovat riippumattomia pakosta ja manipulaatiosta, he ovat uskollisia valinnoilleen ja valinnat mahdollistavat heidän sitoutumisensa tiettyihin ratkaisuihin myös tulevaisuuden kannalta. Autonomia on keskeinen arvo kaikissa sellaisissa yhteiskunnissa, kuten modernissa pluralistisessa yhteiskunnassa, joissa voi nousta kysymys autonomisen elämän valitsemisesta, sillä tämä kysymys jo olettaa autonomian, kun taas yhteiskunnissa, jotka eivät rakennu autonomian periaatteelle, kysymystä autonomia arvosta ei lainkaan esitetä. Razin mukaan autonomia on ihanne eli yhteiskunnan omaksuma tavoite, jota voi tietyissä rajoissa edesauttaa positiivisin toimin. Raz korostaa, ettei autonomia liity vain oikeuksiin, vaan siihen liittyvien aitojen vaihtoehtojen vaatimus edellyttää myös kollektiivisia hyödykkeitä tai hyviä, joista valtion tulee huolehtia. Autonomia ei myöskään merkitse vapautta tehdä mitä tahansa huonoja valintoja, vaan valtio voi kieltää tällaisia valintoja.
Razin mukaan poliittinen auktoriteetti merkitsee oikeutta tehdä sitovia päätöksiä, jotka toimivat valintatilanteessa muut perusteet poissulkevina perusteina samaan tapaan kuin yksilön tekemät sitoumukset. Legitiimin auktoriteetin on täytettävä perusteiden riippuvuustesti, eli auktoriteetin päätökset ovat riippuvaisia sellaisista perusteista, jotka joka tapauksessa ovat merkityksellisiä niille, joille auktoriteetin päätökset on suunnattu. Auktoriteetin totteleminen on siis oikeutettua, jos auktoriteettia tottelemalla toimijat todennäköisesti noudattavat paremmin sellaisia toiminnan perusteita, jotka koskevat heitä auktoriteettien päätöksistä riippumatta. Riippuvuustesti täyttyy koordinaatiotilanteissa, joissa ei ole mitään ilmeistä perustetta sille, miten tulisi toimia, mutta olennaista on, että kaikki toimivat ja tietävät kaikkien toimien samalla tavoin, (esim. oikean- vai vasemmanpuoleinen liikenne) kiistatilanteissa, joissa osapuolet ovat eri mieltä siitä, miten tulee toimia, ja alistavat asian kolmannen osapuolen ratkaistavaksi, ja kollektiivisen toiminnan ongelmissa, joissa kaikkien tai useimpien kannalta olisi parasta toimia tietyllä tavalla mutta kaikilla tai useimmilla on omia syitä toimia toisin (esim. verotus). Riippuvuustesti koskee myös demokratiaa, jonka auktoriteetin legitimoi pyrkimys "yhteiseen hyvään" eli autonomian ylläpitämiseen ja vahvistamiseen.