stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Koneeseennousukortti
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Koneeseennousukortti Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Boarding pass
Lentomatkustaminen
| --- | --- |
Lentoyhtiöt:   Halpalentoyhtiöt  Holdingyhtiöt  Kaikki lentoyhtiöt  Kansalliset lentoyhtiöt  Lentoyhtiökoodit  Rahtilentoyhtiö  Tilauslentoyhtiöt 
Allianssit:   Oneworld  SkyTeam  Star Alliance  U-FLY Alliance  Value Alliance  Vanilla Alliance 
Historia:   Ilmailu  Lentokoneteollisuus  Lentoliikenne 
Kauppayhdistykset:   A4A  A4E  AACO  AAPA  AEA  AFRAA  ATAG  ATPCO  ELFAA  ERA  IATA  IATAN  ICAO  ISTAT  RAA  RAAA 
Miehistö:   Kapteeni  Perämies  Toinen perämies  Kolmas perämies  Lentoemäntä  Stuertti  Lentomekaanikko  Lastaaja  Lentäjä  Purseri  Deadheading 
Lentäminen:   Matkustusluokka Ykkösluokka  Business-luokka  Premium economy  Turistiluokka  Buy on board  Kymppikerho  Lentokoneen istuin  Lentokoneen istuinpaikkakartta  Lentokoneen käymälä  Lentokoneen viihdejärjestelmä  Lentosukka  Lentokoneruoka  Matkustamo  Oksennuspussi  Tarjoomo  Tupakointi lentokoneessa 
Lentoasemat:   Halpalentoterminaali  Kansainvälinen lentoasema  Kiitotie  Koneeseennousu  Lentoaseman raideyhteys  Lentokenttähotelli  Lentokoneen portaat  Lounge  Lähtöportti  Lähtöselvitys  Matkustajasilta  Paikallislentoasema  Solmukohta 
Tulli/Maahanmuutto:   Maahantulokortti  Maastapoistumiskortti  Matkustusasiakirja  Passi  Rajavalvonta  Timatic  Viisumi 
Matkatavarat:   Aulakuormaaja  Kadonnut matkatavara  Käsimatkatavara  Matkalaukkuhihna  Matkalaukkukärry  Matkalaukkulukko  Matkalaukkutunniste  Matkatavaroiden kuljetinjärjestelmä  Matkatavaroiden noutoalue  Sallittu matkatavaran määrä 
Turvallisuus:   Hätäliukumäki  Ikkunahätäuloskäynti  Kansallinen ilmailuviranomainen  Lennonjohto  Lentokoneen turvaohje  Lentoasemaviranomainen  Lentokenttäpaloauto  Lentokenttäpoliisi  Musta laatikko  Pakkolaskuasento  Sky marshal  Turvallisuus lentokentällä  Turvallisuusdemonstraatio lennolla 
Lentoliput:   Code sharing  Hinnoitteluperustetunnus  Kanta-asiakasohjelma  Koneeseennousukortti  Lennon myöhästyminen ja peruminen  Lentoaikataulu  Lentolippu  Maailman ympäri -lentolippu  Matkailusivusto  Matkatoimisto  Matkustajan nimitieto  Montrealin yleissopimus  Open jaw -lippu  Sähköinen lippu  Varasija  Varausjärjestelmä  Varsovan yleissopimus  Yksisuuntainen matkustaminen 
KLM:n sähköinen ja itse tulostettu koneeseennousukortti.
Käännös suomeksi
Komposiitti Teräsmies

Komposiitti Teräsmies (eng. Composite Superman) oikealta nimeltään Joseph Meach on DC Comicsin sarjakuvissa esiintyvä superroisto ja Teräsmiehen ja Batmanin vihollinen. Hahmo esiintyi ensimmäisen kerran World's Best Comicsissa #142 kesäkuussa 1964, ja hänet loivat Edmond Hamilton ja Curt Swan. Hahmo muistuttaa ulkonäöltään puoliksi Teräsmiestä ja puoliksi Batmania.
Muussa mediassa > Animaatiossa

Komposiitti Teräsmies esiintyi cameo-roolissa Justice League Unlimited sarjan jaksossa "The Greatest Story Never Told", jossa häntä ääninäytteli Susan Eisenberg. Tämä versio oli Batmanin, Teräsmiehen ja Ihmenaisen yhdistelmä, joka on luotu Mordrun taikuudella.
Komposiitti Teräsmiestä muistuttava avaruusalus esiintyi Superman/Batman: Public Enemies animaatioelokuvassa. Tämä alus oli Hiro Okamuran luoma ja sen tarkoitus oli tuhota maata lähestyvä kryptoniittimeteoriitti.
Komposiitti Teräsmies on esiintynyt parodiahahmona Robot Chicken animaatiosarjassa.
Videopeleissä

Komposiitti Teräsmies esiintyi pelattavana hahmona Lego Batman 3: Beyond Gotham -pelissä, jossa häntä ääninäytteli Travis Willingham.
Ladožskajan metroasema

| Ladožskaja> Лáдожская |
| --- | --- |

 Pietarin metro 
Perustiedot
Metrolinjat:  Pravoberežnajan linja
Sijainti:  59.932444°N, 30.439306°E
Paikkakunta:  Pietari, Venäjä
Avattu:  30. joulukuuta 1985
Rakenne
Tyyppi:  tunneliasema
Ladožskaja (ven. Лáдожская) on yksi Pietarin metron asemista. Se avattiin 30. joulukuuta 1985.
Kuopion Ilmailuyhdistys

Kuopion ilmailuyhdistys on purjelentoyhdistys, jonka edeltäjänä toimi Kuopion ilmapuolustusyhdistys. Kuopion ilmapuolustusyhdistys perustettiin marraskuussa 1923. Nimi muutettiin jatkosodan jälkeen. Tällöin Kuopion ilmapuolustusyhdistyksen toiminta siirtyi Kuopion ilmailuyhdistys ry:lle.
Toiminta

Jäseniä Kuopion ilmailuyhdistys ry:llä on yli sata. Yhdistyksen toimipaikka on Kuopio, mutta pääasiallinen lentotoiminta tapahtuu Rautavaaran ilmailukeskuksessa (EFRA). Keväisin on  lentotoimintaa  Kuopion lentoasemalta Rissalassa, ja talvisin Kuopion ilmailuyhdistys lentää myös jäältä.
Aiheesta muualla

Kuopion ilmailuyhdistys ry.
Krzysztof Zanussi

| Krzysztof Zanussi |
| --- | --- |
 Krzysztof Zanussi vuonna 2010.
Henkilötiedot
Syntynyt: 17. kesäkuuta 1939 (ikä 85) Varsova, Puola
Ammatti:  elokuvaohjaaja
Aiheesta muualla
tor.com.pl/blog,31
IMDb 
Elonet
Krzysztof Pius Zanussi (s. 17. kesäkuuta 1939 Varsova) on puolalainen elokuvaohjaaja.
Zanussi opiskeli fysiikkaa Varsovan yliopistossa ja filosofiaa Jagellon yliopistossa Krakovassa. Hän on voittanut muun muassa Venetsian elokuvajuhlien Kultaisen leijonan vuonna 1984 ja ollut ehdolla Cannesin elokuvajuhlien Kultaisen palmun sekä Berliinin kansainvälisten elokuvajuhlien Kultaisen karhun voittajaksi.
Yksi Zanussin tunnetuimmista elokuvista on Hiljaisen auringon vuosi (1984). Varhaisempia ohjaustöitä ovat tiedemiehen moraalia tutkiva esikoiselokuva Kohtaaminen (1969), sukupolvien välistä kuilua kuvaava Perhe-elämää (1971), kielitieteilijöiden kesäleirille sijoittuva Suojavärit (1976) sekä psyykkistä järkkymistä kuvaava pessimistinen Kierre (1978).
Zanussi on myös julkaissut kirjoja ja toiminut professorina European Graduate Schoolissa Sveitsissä ja Sleesian yliopistossa Katowicessä.
Filmografiaa

1967: Silmästä silmään (Twarza w twarz, lyhyt fiktio)
1968: Lopputentti (Zaliczenie)
1969: Kohtaaminen (Struktura kryształu)
1971: Seinän takana (Za ścianą)
1971: Perhe-elämää (Życie rodzinne)
1973: Elämän valo / Kirkkaus (Iluminacja)
1974: Veriset dollarit (Pittsville – Ein Safe voll Blut)
1974: Välitilinpäätös (Bilans kwartalny)
1976: Suojavärit (Barwy ochronne)
1977: Naisten talo (Haus der Frauen)
1978: Kierre (Spirala)
1979: Tiet yössä (Wege in der Nacht )
1980: Vakio (Constans)
1980: Sopimus (Kontrakt)
1984: Hiljaisen auringon vuosi (Rok spokojnego słońca)
1992: Hiljainen kosketus (Dotknięcie ręki)
1996: Laukka (Cwał)
2000: Elämä lyhyt, kuolema pitkä (Życie jako śmiertelna choroba przenoszona drogą płciową)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Krzysztof Zanussi Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Kastanjetit

Kastanjetit
Orkesterikäytössä kastanjetit kiinnitetään usein jalustaan.
Kastanjetit ovat idiofoneihin kuuluva lyömäsoitin, joka koostuu kahdesta kuperasta palasta puuta (tai muuta kovaa materiaalia), jotka on yhdistetty toisiinsa narulla. Soittajalla on yleensä käytössään kaksi kastanjettia.
Tyypillisesti klassisessa soittotavassa kastanjetteja pidetään soittajan kämmenissä peukaloon kiinnitettynä (yksi soitin kummassakin kädessä), ja sormilla soittimen vastakappaleet painetaan yhteen äänen synnyttämiseksi. Klassisessa soittotavassa vasemman käden soitinparilla luodaan taustarytmiä ja oikean käden korkeampiäänisellä kastanjetilla soitetaan monimutkaisempaa rytmiä.
Kastanjetteja käytetään paljon espanjalaisessa,  latinalaisamerikkalaisessa ja romanien musiikissa. Esimerkiksi flamencoa tanssivat säestävät niillä tanssiaan erityisesti Espanjassa, Baleaareilla ja eteläisessä Italiassa.
Kastanjettien kaltaisia koverrettuja, yhdellä kädellä soitettavia "taputin"soittimia käytettiin jo muinaisessa Egyptissä 2000 eaa. Nykyisen kastanjetin esimuodot ilmestyivät populaarimusiikin käyttöön Egyptissä ja Kreikassa noin 500 eaa. Soitinten käyttö koptien uskonnollisessa musiikissa nykypäivänä on kehittynyt tästä. Myös antiikin Roomassa tunnettiin kastanjetit.  Espanjasta on kirjallisia kuvauksia keskiajalta, jossa kerrotaan sarabandea tanssitun kanstanjettien rytmissä. Niitä käytettiin espanjalaisen laulun ja myös kirkkomusiikin säestyksessä 1200-luvun toisella puoliskolla.
Klassisessa musiikissa kastanjetteja on käytetty barokin ajoilta lähtien. Klassisen musiikin teoksia, joissa kastanjetteja käytetään, ovat muun muassa Emmanuel Chabrierin España ja Georges Bizet'n Carmen. Orkesterikäytössä kastanjetit on usein kiinnitetty varteen ja niitä soitetaan ravistamalla tai ne on kiinnitetty jalustaan, jolloin niitä voidaan soittaa sormilla tai rumpukapuloilla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kastanjetit Wikimedia Commonsissa
Grinnell College Musical Instrument Collection: castanets[vanhentunut linkki] (englanniksi) (grinnell.edu)
Klassiset kastanjetit sinfoniaorkesterin soolosoittimena: Intermedio. La boda de Luís Alonso. J Gimenez. Lucero Tena (youtube.com)
Kastanjetit Bizet/ Carmen-oopperassa (ote). CARMEN. Obertura y Marcha. BIZET. Castañuelas: Lucero Tena. Dir. José Ramón Encinar (youtube.com)
Kotala

| Kotala |
| --- | --- |
 fiKotala 
 62°16′01″N, 24°01′59″E 
Valtio:  Suomi
Maakunta:  Pirkanmaa
Kunta:  Virrat
Asutustyyppi:  kylä
Väestö
Väkiluku:  450
Muuta
Postinumero:  42870
Kotalan venesatamaa elokuussa 2012.
Kotala on kylä Virroilla noin 15 kilometrin päästä kaupungin keskustasta Valtatie 23:n varrella. Kylä tunnetaan erityisesti metsästäjä Martti Kitusesta sekä kahdesta koskestaan: Kituskoskista ja Vehmaskoskesta.
Palvelut

Kotalassa sijaitsee Erä- ja yrittäjyyskoulu Kitunen, joka on 0–6-luokat sisältävä kaksiopettajinen alakoulu. Koulun pihapiirissä on jääkiekkokaukalo/jalkapallokenttä sekä lentopallo- ja tenniskentät. Kotalan kyläkauppa kuuluu Tarmo-lähikauppaketjuun. Kotalan aseman alueella sijaitsee venesatama, jossa on venepaikat 30 veneelle ja yleinen veneen laskupaikka.
Kotala-talo on yli satavuotias hirsirakennus, joka oli aikaisemmin työväentalo. Useat kylän omista tapahtumista järjestetään siellä. Sitä käytetään myös paljon perhe- ja sukujuhliin.
Aiheesta muualla

Kotalan kylän kotisivut
Virrat
Hauhuu
Herranen
Härkönen
Jäähdyspohja
Killinkoski
Koro
Kotala
Kurjenkylä
Liedenpohja
Ohtola
Vaskivesi
Vaskuu
Äijänneva
Luciano Pavarotti

| Luciano Pavarotti |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 12. lokakuuta 1935 Modena, Italia
Kuollut: 6. syyskuuta 2007 (71 vuotta) Modena, Italia
Ammatti:  oopperalaulaja
Puoliso:  Adua Veroni (vih. 1961; ero 2000) Nicoletta Mantovani (vih. 2003)
Muusikko
Laulukielet:  italia
Aktiivisena:  1955–2006
Tyylilajit:  ooppera 
Levy-yhtiöt:  Decca
 Nimikirjoitus
Palkinnot
 Grammy-palkinto (1979, 1980, 1982, 1989, 1991, 1998) Kennedy Center Honors (2001) Nansen Refugee Award (2001) 
Aiheesta muualla
Kotisivut
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Luciano Pavarotti (12. lokakuuta 1935 Modena, Italia – 6. syyskuuta 2007 Modena, Italia) oli italialainen oopperalaulaja, äänialaltaan tenori.
Hän oli aikakautensa kuuluisin oopperataiteilija ja tuli tunnetuksi erityisesti Donizettin, Puccinin ja Verdin teosten tulkitsijana. Etenkään uransa loppuvaiheessa hän ei vierastanut massaesiintymisiä eikä populaarimusiikinkaan esittämistä yksin tai yhdessä muusikkoystäviensä kanssa. Pavarottin maineen pohjustivat loistelias ja vuolaasti virtaava ääni, luontainen musikaalisuus sekä pettämätön laulutekniikka. Hänen levyjään on myyty kymmeniä miljoonia kappaleita.
Elämä ja ura > Nuoruus

Pavarotti syntyi Modenassa Italiassa. Hänen isänsä oli lahjakas amatöörilaulaja, ja Pavarotti kuunteli jo lapsena isänsä levyjä, joilta hän kuuli aikansa huipputenoreiden, kuten Beniamino Giglin, Giovanni Martinellin, Tito Schipan ja Enrico Caruson, esityksiä. Yhdeksän vuoden ikäisenä hän alkoi laulaa isänsä kanssa paikallisessa pienessä kirkkokuorossa. Jo lapsena hän sai myös muutamia laulutunteja eräältä professorilta ja tämän vaimolta, mutta tätä opetusta hän ei ole jälkikäteen pitänyt merkittävänä.
Nuori Pavarotti oli myös kiinnostunut urheilusta, erityisesti jalkapallosta, jota hän pelasi kotikaupunkinsa joukkueessa. Valmistuttuaan scuola magistralesta Pavarottilla oli edessään vaikea ammatinvalinta. Hän olisi halunnut tulla jalkapallon ammattilaiseksi, mutta hänen äitinsä sai hänet valitsemaan opettajan uran. Pavarotti opetti peruskoulussa kahden vuoden ajan mutta lähti lopulta musiikkialalle. Isä piti tätä riskialttiina valintana ja antoi suostumuksensa poikansa uravalinnalle varsin haluttomasti. Isänsä kanssa Pavarottilla oli sopimus, että hän saisi vanhemmiltaan ilmaiseksi katon päänsä päälle 30. ikävuoteen asti, minkä jälkeen hän saisi selvitä itse olipa laulajanhaaveiden käynyt miten tahansa.
Pavarotti alkoi vakavammin opiskella musiikkia 19-vuotiaana kaupunkinsa kunnioitetun tenorin ja opettajan Arrigo Polan ohjauksessa. Koska perhe oli köyhä, Pola antoi lahjakkaana pitämälleen pojalle laulutunteja ilmaiseksi. Vasta Polan tunneilla Pavarotti tajusi, että hänellä oli absoluuttinen sävelkorva. Nuotinlukua Pavarotti ei varsinaisesti koskaan oppinut, vaan hän opetteli esitykset nuottikorvansa avulla. Asian paljastuttua 1990-luvulla siitä uutisoitiin maailman medioissa, sillä klassisen musiikin ammattimaista esittämistä ei yleensä pidetä mahdollisena ilman nuotinlukutaitoa. Vuonna 1961 Pavarotti meni naimisiin Adua Veronin kanssa. Polan siirryttyä 1960-luvun alkupuolella Japaniin Pavarotti jatkoi lauluopintojaan Ettore Campogallianin johdolla. Campogalliani opetti myös Pavarottin lapsuudenystävää, sopraano Mirella Freniä. Opiskeluaikoinaan Pavarotti teki osa-aikatöitä pitääkseen itsensä leivässä, ensin peruskoulun opettajana ja tässä työssä epäonnistuttuaan vakuutusmyyjänä.
Opiskeluajan kuutena ensimmäisenä vuonna Pavarottille ei ollut tarjolla kuin pienimuotoisia esiintymisiä pienissä kaupungeissa ja ilman palkkiota. Hänen äänijänteeseensä kehittyi nystyrä, jonka vuoksi Ferrarassa pidetty konsertti epäonnistui täysin. Tässä vaiheessa Pavarotti päätti lopettaa laulajanuransa. Päätöksen jälkeen ongelmat tuntuivat kuitenkin pian katoavan ja Pavarotti tunsi jopa tulleensa paremmaksi laulajaksi ja saaneensa nyt äänensä sellaiseen kuntoon, jota hän oli pitkään tavoitellut. Hän arveli jälkeenpäin, että ikävän tuntuisella päätöksellä oli ollut vapauttava psykologinen vaikutus.
Elämä ja ura > Ammattiura

Laulajanura jatkui, ja Pavarotti teki oopperadebyyttinsä 29. huhtikuuta 1961 oopperassa La bohème Rodolfon roolissa. Yhdysvaltain-debyytti tapahtui helmikuussa 1965 Miamissa oopperassa Lucia di Lammermoor Joan Sutherlandin kanssa. Pavarottille tuli tällöin esiintymistilaisuus, kun varsinainen tenori oli sairaana, ja Sutherland suositteli kiertueellaan mukanaan kiertänyttä Pavarottia sijaiseksi. Pavarotti tunsi kyseisen roolin entuudestaan hyvin. Pian huhtikuun lopussa hän esiintyi ensimmäistä kertaa myös Italian kuuluisassa La Scala -oopperatalossa oopperassa La bohème. Sutherland otti tenorilupauksen suojelukseensa ja mukaan myös Australian-kiertueelleen, mikä pohjusti Pavarottin mainetta. Kiertueen jälkeen Pavarotti palasi La Scalaan, missä hän vuonna 1966 lisäsi repertuaariinsa Tebaldon roolin Bellinin oopperassa Capuletit ja Montecchit. Samana vuonna hän myös esiintyi ensi kertaa Canion roolissa Leoncavallon Pajatsossa. Tämä esitys pidettiin Lontoon Royal Opera Housessa.
1960-luvun menestyksiin kuuluu myös Roomassa 1969 marraskuussa esitetty rooli Verdin oopperassa I Lombardi. Tästä oopperasta tehtiin Pavarottin kanssa myös levytys, joka levisi laajalti. Muita varhaisia julkaisuja olivat Donizettin ja Verdin aarioiden levytykset sekä Donizettin Lemmenjuoma.
Pavarottin suuri läpimurto tapahtui 17. helmikuuta 1972 Donizettin oopperassa Rykmentin tytär New Yorkin Metropolitan Operassa. Tuolloin hän sai yleisön hurmioon laulamalla yhdeksän korkeaa C:tä roolinsa tärkeimmässä aariassa. Hänet kutsuttiin lavalle 17 kertaa. Tästä lähtien Pavarotti teki lukuisia televisioesiintymisiä, jotka vetivät enemmän yleisöä television ääreen kuin mitkään aikaisemmat oopperalähetykset. Samoin Pavarotti sai lukuisia kultalevyjä ja Grammy-palkintoja. 1970-lukua pidetään yleisesti hänen huippukautenaan. Hän sai lempinimekseen ”korkean C:n kuningas” kyvystään laulaa näitä säveliä puhtaasti.
Lopullisesti kaikkien tuntemaksi julkisuuden kiintotähdeksi Pavarotti nousi vuonna 1990, jolloin hänen esittämästään Puccinin Turandot-oopperan ”Nessun dorma” -aariasta tuli Jalkapallon vuoden 1990 MM-kisojen tunnussävel. Mainetta, mutta myös kritiikkiä, hän sai Plácido Domingon ja Jose Carrerasin kanssa vuosina 1990 ja 1994 järjestetyistä yhteiskonserteista, joissa he esiintyivät nimellä The Three Tenors, ”Kolme tenoria”. Tätä nimeä jäljiteltiin paljon. Vuosituhannen vaihteen molemmin puolin Pavarottin äänessä alkoi kuulua ikääntyminen, ja hän sai vaativalta italialaisyleisöltä osakseen jopa buuauksia ja joutui myös perumaan konsertteja.
Vuonna 1995 Pavarotti vieraili U2:n ja Brian Enon sivuprojektin Passengers-yhtyeen albumin Original Soundtracks 1 kappaleella ”Miss Sarajevo”, joka julkaistiin myös singlenä. Pavarotti esittää kappaleella oopperasoolon.
Pavarottin viimeiseksi lauluesiintymiseksi jäi Torinon talviolympialaisten avajaiset vuonna 2006.
Pavarottia ei sanan tiukassa merkityksessä voine pitää laulaja-näyttelijänä, mutta hän kykeni aina täyttämään estradin rehevällä olemuksellaan ja leppoisalla asenteellaan.
Elämä ja ura > Maailmaa parantava taiteilija

Pavarotti kantoi huolta myös heikko-osaisista. Hän työskenteli muun muassa YK:n pakolaisjärjestön UNHCR:n kanssa ja hänen esiintymisillään yhdessä populaarimusiikin tähtien kanssa tuettiin sotia paenneita pakolaisia Kosovossa, Pakistanissa, Sambiassa ja Irakissa. Tästä työstä hänelle myönnettiin vuonna 2001 Nansen Refugee Award -palkinto. Myös muuten Pavarotti vastusti julkisesti sotia ja kehotti maailman ihmisiä aseistakieltäytymiseen.
Elämä ja ura > Sairaus ja kuolema

Pavarottilla havaittiin kesällä 2006 kiertueen yhteydessä tehdyssä terveystarkastuksessa haimasyöpä. Varhaisen toteamisen ansiosta syöpä ei ollut ehtinyt levitä, ja se saatiin hoidetuksi.
Pavarottin oli tarkoitus lähteä New Yorkista jatkamaan maailmankiertuettaan, mutta hän joutui jäämään leikkaukseen. Tenorin manageri ilmoitti, että kasvaimen poistoleikkaus onnistui ja että laulaja on toipumassa vakavasta sairaudestaan hyvin. Kaikki vuoden 2006 esiintymiset jouduttiin kuitenkin perumaan, muun muassa syksyn Helsingin konsertti, eikä hän sen jälkeen enää esiintynyt julkisesti. Näin ollen Pavarottin viimeiseksi julkiseksi esiintymiseksi jäi hänen Torinon talviolympialaisten 2006 avajaisissa esittämänsä ”Nessun dorma”. Pavarottilla oli ollut aiemminkin monenlaisia sairauksia, ja konsertteja oli jouduttu perumaan muun muassa selkäkipujen vuoksi.
Pavarotti oli sairaalahoidossa elokuussa mutta pääsi kotihoitoon. Muutamaa päivää ennen kuolemaansa hän joutui jälleen sairaalaan, jossa hän kuoli 71-vuotiaana 6. syyskuuta 2007.
Levytyksiä > Oopperat

Puccini – Turandot (Sutherland, Caballé, Ghiaurov; John Alldis Choir; Lontoon filharmoninen orkesteri; Mehta; Decca 414 274-2,  1972)
Boito – Mefistofele (Ghiaurov, Caballé, Freni, Condò; Trinity Boys’ Choir, London Opera Chorus; National Philharmonic Orchestra London; de Fabritiis; Decca 410 175-2, 1982)
Levytyksiä > Tunnetuimpia lauluja ja aarioita

Pavarottin tunnetuimpia esittämiä lauluja ja aarioita (suluissa levytysvuosi):
”’O sole mio” (1982)
”Ave Maria” (1979)
”Nessun dorma” (1974)
”Questa o quella” (1993)
”Torna a Surriento” (1982)
”Una furtiva lagrima” (1972)
”La donna è mobile” (1973)
”Che gelida manina” (1974)
”Vesti la giubba” (1976)
”Spirto gentil” (1987)
”Mamma” (1985)
”Caruso” (1988)
”Amor ti vieta” (1984)
Kirjallisuutta

Pavarotti, Luciano & Wright, William: Pavarotti, minun maailmani.  (Toinen painos. 328 sivua. Ensimmäinen painos ilmestynyt v. 1996)  Suomentanut Marja Haapio. Helsinki:  WSOY, LOISTO-pokkarit, 2007.  ISBN 978-952-459-829-3. .
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Luciano Pavarotti Wikimedia Commonsissa
Luciano Pavarottin kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi, italiaksi)
Pavarotti kesäkuussa 1972
Kotakuusamat

| Kotakuusamat |
| --- | --- |
 Keltakotakuusama (Weigela middendorffiana)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Dipsacales
Heimo::  Kuusamakasvit Caprifoliaceae
Alaheimo::  Diervilloideae
Suku::  Kotakuusamat Weigela  Thunb.
Katso myös
   Kotakuusamat Wikispeciesissä   Kotakuusamat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kotakuusamat (Weigela) on kuusamakasvien (Caprifoliaceae) heimoon kuuluva kasvisuku. Sukuun kuuluu seitsemän lajia, joiden lisäksi sukuun on kuvattu parikymmentä muutakin lajia, mutta näiden taksonominen asema on toistaiseksi epäselvä.
Kotakuusamat muistuttavat vuohenkuusamia (Diervilla) ja monia kotakuusamalajeja on toisinaan sijoitettu vuohenkuusamiin kuuluviksi.
Suvun lajeista ainakin keltakotakuusamaa (Weigela middendorffiana) käytetään koristepensaana. Lisäksi koristekasvikäyttöön on kehitetty erilaisia risteymiä.
Voidaan kasvattaa Suomessakin, vyöhykkeillä I–III tosin talvenkestävyys ei ole kovin hyvä.
Lajeja

Weigela decora – korukotakuusama
Weigela florida – komeakotakuusama
Weigela fujisanensis
Weigela grandiflora
Weigela japonica
Weigela middendorffiana – keltakotakuusama
Weigela praecox – kevätkotakuusama
Weigela sanguinea
Weigela subsessilis – pasuunakotakuusama
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Kotakuusamat (Weigela)
Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Weigela
Koripallon naisten SM-sarjakausi 1974–1975

Koripallon naisten SM-sarjakaudella 1974–1975 Nokian Urheilijat voitti seuran kolmannen Suomen mestaruuden. Hopeaa voitti Tapion Honka Espoosta ja pronssia Työväen Maila-Pojat Helsingistä. Nokian Urheilijat voitti loppuottelusarjan 2–1.
Runkosarja pelattiin kahdeksan joukkueen kaksinkertaisena sarjana, josta pudotuspeleihin selviytyivät neljä parasta joukkuetta. Välierissä pelasivat vastakkain runkosarjan voittaja Nokian Urheilijat ja sarjan neljäs Työväen Maila-Pojat sekä sarjan sijoille 2 ja 3 sijoittuneet Tapion Honka ja Karhun Pojat. Kaikki pudotuspelit pelattiin paras kolmesta -järjestelmällä.
SM-sarjasta putosivat Jyväskylän Kiri ja Tampereen Ilves. Uusina joukkueina SM-sarjaan nousivat lahtelainen koulujoukkue Launeen yhteislyseon urheilijat, sekä Nokian Urheilijoiden kakkosjoukkue.
Runkosarja

| --- | --- |
: Pudotuspeleihin
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Joukkue | O | V | T | P |
| Nokian Urheilijat | 14 | 13 | 1 | 26 |
| Tapion Honka | 14 | 13 | 1 | 26 |
| Karhun Pojat | 14 | 9 | 5 | 18 |
| Työväen Maila-Pojat | 14 | 8 | 6 | 16 |
| Lahden Sampo | 14 | 7 | 7 | 14 |
| Torpan Pojat | 14 | 3 | 11 | 6 |
| Tampereen Ilves | 14 | 2 | 12 | 4 |
| Jyväskylän Kiri | 14 | 1 | 13 | 2 |
Pudotuspelit

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | Välierät | Välierät | Välierät |   |   | Loppuottelut | Loppuottelut | Loppuottelut |
 
|   | 1 |  Nokian Urheilijat | 2 |   |  |  |  |  |
|   | 4 |  Työväen Maila-Pojat | 0 |   |   |  |  |  |
|   |   |   |   |   |   | 1 |  Nokian Urheilijat | 2 |
|   |   |   |   |   |   | 2 |  Tapion Honka | 1 |
|   | 2 |  Tapion Honka | 2 |   |   |  |  |  |
|   | 3 |  Karhun Pojat | 1 |   |  | Pronssiottelut | Pronssiottelut | Pronssiottelut |
 
|  |  |  |  |  |  | 3 |  Karhun Pojat | 1 |
|   |  |  |  |  |  | 4 |  Työväen Maila-Pojat | 2 |
La Grande-Motte

La Grande-Motten satamaa
La Grande-Motte on kunta Hérault’n departementissa Languedoc-Roussillonin hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 8 246 asukasta vuoden 2007 väestönlaskennassa. La Grande-Motten pinta-ala on  11 neliökilometriä. La Grande-Motte on osa Montpellier’n kaupunkiseutua (Communauté d’agglomération Montpellier Agglomération).