stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Brittiläinen kulttuuri
Esittävät taiteet > Musiikki

Musiikilla on keskeinen merkitys Britanniassa, jossa on tehty paljon merkittävää ja kotimaansa ulkopuolellakin tunnettua popmusiikkia. Sieltä ovat saaneet alkunsa muun muassa The Beatles, The Rolling Stones, Led Zeppelin, David Bowie, Sex Pistols, Phil Collins, Iron Maiden ja monet uudemmatkin jättimenestykset kuten Oasis, Spice Girls, Coldplay ja Robbie Williams.
Kuuluisia brittisäveltäjiä ovat Henry Purcell, Edward Elgar, Ralph Vaughan Williams ja Andrew Lloyd Webber (mm. Oopperan kummitus). Britanniassa on monia korkeatasoisia orkestereita kuten BBC:n sinfoniaorkesteri ja Royal Philharmonic Orchestra. Lontoo on yksi maailman musiikkikeskuksista, siellä sijaitsevat monet tärkeät konserttisalit ja Royal Opera House, yksi maailman tärkeimmistä oopperataloista.
1960-luvulta lähtien Britannia on ollut Yhdysvaltojen rinnalla eräänlainen populaarimusiikin supervalta, joka tuottaa suuret määrät kansainvälisesti tunnettuja tähtiä. Kaikkien aikojen suosituin brittiläinen yhtye on The Beatles. Yhtyeeltä on myyty maailmanlaajuisesti yli miljardi äänitettä. The Beatlesin aiheuttama fanihysteria (yleisesti tunnetaan nimellä "beatlemania") oli aikoinaan ennennäkemätön ilmiö. Muita tunnettuja ja suosittuja brittiläisiä yhtyeitä ovat 1960-luvulta lähtien olleet muun muassa The Rolling Stones, The Who, The Kinks ja kitaristi Eric Claptonista tunnettu  Cream.  Ja tietenkin kestotähti Tom Jones. Näiden ja monien muidenkin 1960-luvulla toimineiden brittiyhtyeiden saavuttamaan maailmanmenestykseen on viitattu englanninkielisellä käsitteellä "the British Invasion".
Myös 1970-luvulla Britanniasta nousi maailmanmaineeseen lukemattomia pop- ja rocktähtiä ja -yhtyeitä - näiden joukossa glam rockia edustava David Bowie, progressiivisen rockin legendat Pink Floyd, King Crimson, Genesis, Queen, Yes, Jethro Tull ja Camel. Britannia on myös heavy metallin syntypaikka. Suuria nimiä ovat muun muassa Iron Maiden, Led Zeppelin, Black Sabbath, Deep Purple, Uriah Heep, Judas Priest, Motörhead ja Saxon sekä punkin ja uuden aallon edustajat Sex Pistols, The Clash, The Jam, The Police ja Joy Division. 1980-luvun brittiläisiä musiikkimenestyksiä olivat muun muassa syntetisaattorivetoista popia esittänyt Duran Duran, intellektuelli poprock-yhtye The Smiths, psykedeelinen Stone Roses, heavy metal -yhtye Iron Maiden, rock- ja popmuusikko Phil Collins ja skotlantilainen rockyhtye Big Country. 1990-luku nosti suosioon sekä Oasiksen, Blurin ja Radioheadin kaltaisia kitararockyhtyeitä että elektronisen musiikin edustajia, kuten The Prodigy ja Massive Attack, unohtamatta tyttöpopyhtye Spice Girlsiä. Robbie Williams on yksi 2000-luvun suosituimmista poplaulajista.
2000-luvulla maineeseen on noussut monia vaihtoehtorockin yhtyeitä kuten Bloc Party, Arctic Monkeys, Coldplay, Muse, The Kooks, Kasabian ja The Ting Tings.  Vuonna 2010 Time-lehti listasi brittiläisen indie-rockin suurimmiksi nimiksi yhtyeet Florence and the Machine, Mumford & Sons, The xx, Laura Marling ja Foals.
Esittävät taiteet > Televisio

Britanniassa on monia tv-kanavia, esimerkiksi BBC:n kanavat. Britanniassa tehdään myös suosittuja televisio-ohjelmia. Tunnettuja tv-sarjoja ovat muun muassa Sydämen asialla, Top Gear, Pitkän Jussin majatalo, Mr. Bean, Lunta tupaan, Bottom, Pikku-Britannia, Kaksi tuoppia, kiitos!, Pokka pitää, Monty Pythonin lentävä sirkus, Uusi Sherlock, Doctor Who ja Torchwood. Britannia on myös hyvin tunnettu koomikoistaan, joista kuuluisimpiin lukeutuvat John Cleese ja Monty Python -huumoriryhmä, Rowan Atkinson sekä Sacha Baron Cohen.
Suomen katsoituimpien televisiosarjojen joukossa on useita brittisarjoja kuten Emmerdale, Miss Marple, Midsomerin murhat ja Avaran luonnon näyttämät. Richard Attenboroughin juontamat BBC:n luontodokumentit.
Kuvataiteet

Vanhimmat Britteinsaarilta löytyneet taide-esineet ovat kivikauden hautalöytöjä. Pronssikaudella käytettiin kuparia, tinaa ja Wessexissä myös kultaa. Keltit toivat uusia taideperinteitä, metallien rinnalla käytettiin kiveä ja puuta. Roomalaisten valtakaudella alettiin tehdä patsaita, rintakuvia ja hautamonumenttejä. Uusina materiaaleina he toivat lasin ja mosaiikit. Roomalaisten jälkeen maata hallitsivat monet eri kuningaskunnat, kelttiläinen taide levisi laajalle ja skandinaavit toivat uusia elementtejä.
Kristinusko levisi kansan keskuuteen 500-luvulta alkaen, ja kelttiläiseen taiteeseen tuli kristillisiä symboleita. Taidetta tekivät usein Manner-Euroopasta muuttaneet tai siellä opiskelleet munkit, ja brittiläinen taide lähestyi jälleen muuta eurooppalaista taidetta.
Uskonpuhdistusta vuonna 1536 seurasi kuvienriisto ja kirkon omaisuuden takavarikointi. 1800-luvulla kehittyi englantilaiseksi koulukunnaksi kutsuttu maalauksen tyylisuunta muotokuviin ja maisemamaalauksiin. Sen kärkinimiä olivat Joshua Reynolds, George Stubbs ja Thomas Gainsborough. 1700-luvun lopulla ja 1800-luvulla brittiläinen taide oli radikaaleimmillaan, ja sitä edustivat William Blake, John Constable, William Hogarth ja William Turner. Ennen kaikkea Turnerin lähes abstraktit maisemat vakuttivat myöhemmin suuresti impressionismin kehitykseen.
1840-luvulta alkaen vaikuttivat brittiläiset prerafaeliitit, jotka maalasivat värikkäitä ja yksityiskohtaisia maalauksia usein uskonnollisista aiheista. William Morrisin perustama arts and crafts -liike tuotti Viktorian aikakaudelle tyypillisiä tapetteja ja kaakeleita. Beatrix Potterin kuvittamat lastenkirjat ovat ihastuttaneet vuodesta toiseen. 1900-luvun merkittäviin brittitaiteilijoihin kuuluvat Henry Moore, Lucian Freud, Barbara Hepworth, Frank Auerbach ja Francis Bacon.
Reaktiona abstraktin ekspressionismin syntyi 1950-luvulla pop-taide, jota edustivat Richard Hamilton, Eduardo Paolozzi, Peter Blake, Allen Jones ja David Hockney. 1980-luvun lopulla Young British Artists -liikkeeseen kuuluivat Damien Hirst ja Tracey Emin. 2000-luvulla esillä ovat olleet myös Mark Wallinger, Chris Ofili, Gilbert & George, Mike Nelson ja Steve McQueen.
Vuodesta 1984 alle 50-vuotiaalle brittiläiselle taiteilijalle on myönnetty suuri Turner-palkinto. Maan suurimpia taidelaitoksia ovat Allied Artists Association, Royal College of Art, Royal Society of Arts, Royal Academy of Arts, Tate Britain ja Tate Modern.
Arkielämä > Ruoka

Brittiläisen ruokakulttuurin tunnetuin ilmentymä on tukeva englantilainen aamiainen. Siihen kuuluu munia keitettyinä, paistettuna tai munakokkelina, paistettua pekonia, paahtoleipää, teetä tai kahvia. Usein tarjotaan myös paistettuja herkkusieniä, paistettuja tomaatteja ja valkeita papuja tomaattikastikkeessa.
Toinen tärkeä ateria on fish and chips, joka on uppopaistettua leivitettyä kalaa ja ranskalaisia perunoita. Fish and chips -annoksia myydään nakkikioskia vastaavissa kojuissa sekä pubeissa oluen kanssa. Sunnuntailounaalla briteillä on ollut kautta aikojen tapana syödä paahtopaistia ja "Yorkshire Puddingia". Sen lisäksi ympäri Britanniaa on useita suosittuja alueellisia ruokia, kuten Skotlannissa haggis (täytetty lampaan mahalaukku) ja Walesissa Welsh Rarebit (paahtoleipä, jossa on runsaasti munaa ja juustoa).
Britit ovat erittäin suuria teen ja oluen ystäviä. Teetä tarjotaan usein kahviloissa höystettynä erilaisilla lisukkeilla. Olutta juodaan myös isoista kolpakoista, mutta tarkoituksena ei ole humaltuminen. Nuoret juovat ns. limuviinoiksi kutsuttuja sekoituksia nopeasti humaltumistarkoituksessa.
Arkielämä > Yhteiskuntaluokat

Britanniassa yhteiskuntaluokilla on suurempi merkitys kuin etnisellä taustalla. Monet määrittelevät itsensä työväenluokan tai keskiluokan edustajiksi. Vaikka harvat myöntävät kuuluvansa yläluokkaan, mutta siihen määritellään yleensä maaomaisuutta perineet aateliset. Työväenluokkainen tausta on kunniallinen mutta vähävarainen. Koulutus on vähäistä, asunto on vuokralla ja palkkaa saadaan viikoittain. Työväenluokka liitetään työväenpuolueen ja ammattiliittojen arvoihin, mutta tosielämässä luokkarajat eivät ole niin suoraviivaisia kuin luokkajärjestelmän arvostelijoiden ja poliitikkojen puheissa. Vaikka luokkajärjestelmää pidetään vanhakantaisena, esimerkiksi lasten koulumenestys on edelleen voimakkaasti sidoksissa yhteiskuntaluokkaan.
Urheilu

Urheilu, etenkin jalkapallo- sekä tennisturnaukset, mutta myös rugby ja kilpasoutu ovat merkittäviä. Myös hevosurheilu ja pubien darts-kisat ovat suosittuja. Kaunis ja rehevä luonto tasaisine ruohokenttineen luo hyvät edellytykset golfin peluulle, joka urheilumuotona on varsin keskeisessä asemassa heti jalkapallon ja tenniksen jälkeen. Pelataan krikettiä ja biljardia. Lyödään vetoa mitä erilaisimmista kohteista. Niinpä vedon­välittäjillä onkin työtä. Britannialla on eniten Formula 1-sarjan maailmanmestaruuksien voittajia.
Kirjallisuutta

Bryson, Bill: Muistiinmerkintöjä pieneltä saarelta.  ((Notes from a small island, 1995.) Suomentanut Risto Mäenpää)  Helsinki:  WSOY, 2000.  ISBN 951-0-24931-9
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Brittiläinen kulttuuri Wikimedia Commonsissa
Kelttiläinen risti.
Thomas Gainsborough, Sininen poika, 1770
Englantilainen aamiainen
Herttatöyhtöpoimija

| Herttatöyhtöpoimija |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumalliset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Tikkalinnut Piciformes
Heimo::  Tikat Picidae
Suku::  Töyhtöpoimijat Hemicircus
Laji::  canente
Kaksiosainen nimi
 Hemicircus canente  (Lesson, 1830) 
Katso myös
   Herttatöyhtöpoimija Wikispeciesissä   Herttatöyhtöpoimija Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Herttatöyhtöpoimija (Hemicircus canente) on eteläaasialainen tikka. Sen esiintymisalue ulottuu Intiasta Bangladeshiin, Myanmariin, Thaimaahan, Kambodžaan ja Kotšin-Kiinaan. René-Primevère Lesson kuvaili lajin holotyypin Myanmarin Pegusta vuonna 1830.
Taksonomia

Ranskalainen luonnontieteilijä René Lesson kuvasi herttatöyhtöpoimijan vuonna 1832 Myanmarin Bagosta löydetyn yksilön perusteella. Hän käytti siitä binominimeä Picus canente, joka on peräisin roomalaisesta mytologiasta: Canens oli makeaääninen nymfi, ja hänen miehensä oli Picus. Laji sijoitetaan nykyään töyhtöpoimijoiden sukuun, jonka englantilainen luonnontieteilijä William John Swainson esitteli vuonna 1837. Laji on monotyyppinen, eli alalajeja ei ole tunnustettu.
Lessonin alkuperäisteoksen kuvitusta
Bruschetta

Bruschetta, jonka päällä tomaattisalaattia.
Bruschetta öljyllä ja valkosipulilla voideltuna.
Bruschetta [bruˈsketta] (ital.) on alun perin Italiasta tuleva alkuruoka. Se on molemmin puolin avotulella tai grillissä paahdettu leipäviipale, johon on hierottu valkosipulia, lisätty kostukkeeksi oliiviöljyä ja mausteeksi suolaa ja pippuria. Joissain muunnoksissa leivän päällä on vielä esimerkiksi pilkottua tomaattia ja tuoretta basilikaa. Alun alkaen bruschettan avulla tutkittiin satokauden oliiviöljyn laatua. Toscanassa bruschettaa nimitetään myös fett'untaksi, joka tarkoittaa öljyttyä viipaletta.Bruschetan päällä käytetään useanlaisia salaatteja, joissa on tomaattia, rapua, pähkinöitä, juustoa, kinkkua, kasviksia tai hedelmiä. Bruschettaan sopivia leipiä ovat ciabatta ja pugliese. Bruschetta on yleensä paksumpi kuin crostini.
Bruschetta on useiden ravintoloiden alkuruokalistalla, ja sitä löytää nykyään yhä useammin myös ruokakauppojen pakastealtaasta. Italiassa on myös bruschettaan erikoistuneita bruschetteria-ravintoloita.Bruschettaa myydään myös korppuna ja vegaanisena versiona.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Bruschetta Wikimedia Commonsissa
Valkosipulibruschettan ohje (Arkistoitu – Internet Archive)
Bruschettan ohje
Vaara-Karjalan seurakunta

| Vaara-Karjalan seurakunta |
| --- | --- |

 tunnus :  sijainti 
 Tuupovaaran kirkko
Tunnustuskunta:  evankelis-luterilainen
Hiippakunta:  Kuopion hiippakunta
Rovastikunta:  Joensuun rovastikunta
Seurakuntayhtymä:  Joensuun seurakuntayhtymä
Perustettu:  2005
Jäsenmäärä:  2 451 (2023)
– Osuus asukkaista:  64,2 %
Kirkollisvero:  1,50 %
Kirkkoherra:  Tuomo Käyhkö
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vaara-Karjalan seurakunta on evankelis-luterilainen seurakunta Joensuussa. Seurakunta syntyi vuoden 2005 alussa entisistä Kiihtelysvaaran ja Tuupovaaran seurakunnista, mutta sen juuret ulottuvat aina 1600-luvulle saakka. Jäseniä oli vuoden 2023 lopussa 2 451. Joensuun seurakuntayhtymään kuuluvat myös Enon seurakunta, Joensuun seurakunta, Pielisensuun seurakunta, Pyhäselän seurakunta ja Rantakylän seurakunta.
Kirkot

Kiihtelysvaaran kirkko
Tuupovaaran kirkko
Hoilolan kirkko
Papisto

Seuraavat henkilöt ovat toimineet Vaara-Karjalan seurakunnan kirkkoherroina:
2005–2016: Jari Uimonen
2016–2024 Anne Angervo
2024 Ville Ojala (vt. kirkkoherra)
2024- Tuomo Käyhkö (vt. kirkkoherra)
Aiheesta muualla

Joensuun seurakuntien kotisivut
| n k Joensuun seurakuntayhtymä |
| --- | --- |
Seurakunnat:  Eno  Joensuu  Pielisensuu  Pyhäselkä  Rantakylä  Vaara-Karjala 
| n k Joensuun rovastikunta |
| --- | --- | --- |
| Seurakunnat |  Eno  Ilomantsi  Joensuu  Juuka  Kitee  Kontiolahti  Lieksa  Liperi  Nurmes  Outokumpu ja Polvijärvi  Pielisensuu  Pyhäselkä  Rantakylä  Tohmajärvi  Vaara-Karjala  |  |
| Entiset seurakunnat |  Kesälahti  Kiihtelysvaara  Outokumpu  Pielisjärvi  Polvijärvi  Rääkkylä  Tuupovaara  Valtimo  Viekijärvi  Viinijärvi  Värtsilä  |  |
Kuopion hiippakunta
Rosenbom

Ukko Rosenbom -veistos kirkon edessä Karlskronassa on alkuperäisen kopio.
Rosenbom (ruots. Gubben Rosenbom) on historiallinen ruotsalainen puuveistos. Suosittu Ukko Rosenbom on seissyt Karlskronassa Ulrika Pian amiraliteettikirkon edessä 1700-luvun puolivälistä saakka. Veistos on tullut tunnetuksi erityisesti Selma Lagerlöfin teoksesta Peukaloisen retket villihanhien seurassa.
Puuveistos kerää almuja

Puuveistos on värillinen ja esittää harmaatukkaista miestä merimiesvaatteissa, jollaisia on käytetty 1700-luvun puolivälissä Blekingessä. Täysikokoinen veistos on itse asiassa vaivaisukko: Rosenbom kerää almuja köyhille. Köyhien avustaminen oli kirkkojen velvollisuus, ja Rosenbom auttaa seurakuntaa tässä tehtävässä. Kun ukon hattua kohottaa, voi laittaa kolikoita päässä olevaan keräyslippaaseen.
Vasemmassa kädessään Rosenbom pitää kylttiä, jossa on vanhalla ruotsilla teksti:
Käännös voisi kuulua vaikka näin: Nöyrimmästi pyydän Teiltä - vaikka äänein heikko on - Hattuain nostamalla - Laitathan pennin aukkohon ja Siunattu on, ken köyhästä huolta kantaa. Viimeinen virke on peräisin Psalmien kirjasta (Ps. 41:2): "Hyvä on sen osa, joka pitää huolta avuttomasta".
Historia

Rosenbom on seissyt 1750-luvulta saakka Karlskronan Ulrika Pian Amiraliteettikirkon edessä. Nykyinen Ukko Rosenbom kirkon ulkopuolella on alkuperäisen kopio, jonka veistäjä on Karl ”Hästö Kalle” Karlsson. Vuonna 1956 alkuperäinen puuveistos siirrettiin suojaan turvallisempaan paikkaan kirkon sisälle. On historian hämärän peitossa kuinka figuuri oikeasti sai alkunsa. Rosenbomin legenda on kuitenkin yhtenäinen tarina, johon sekoittuu sekä totta että tarua.
Nimi Rosenbom juontaa juurensa todennäköisesti Ruotsin merivoimissa palveluksessa olleeseen Mats Rosenbomiin Ahvenanmaalta. Mats Rosenbom asettui varhaiseen Karlskronaan vuonna 1679. Legendan mukaan vanha ja köyhtynyt Rosenbom kiersi talosta taloon keräämässä almuja uuden vuoden aattona 1717. Usein almu annettiin viinapaukun muodossa, minkä johdosta merimies tuli lopulta juovuksiin. Kapteeni Lagerbielken talolla Rosenbom kumarsi kiitokseksi saamistaan almuista, mutta unohti ottaa hattunsa päästä; niinpä hattu tippui maahan. Kapteeni nosti hatun ylös ja nauroi: "Jos haluatte että Rosenbom kiittää teitä, saatte itse nostaa hänen hattuaan". Tämä huvitti Rosenbomia, ja niin hän toisti kapteenin sanat seuraavan talon ovella.
Mutta seuraavassa talossa asui kuulu kuvanveistäjä Kolbe, joka ei pitänyt tempausta lainkaan hauskana. Kolbe kumautti Rosenbomia ja lennätti vanhan miehen yön selkään. Jonkin ajan kuluttua Kolben omatuntoa alkoi kolkuttaa, ja hän lähti Rosenbomin perään. Rosenbom näki matkan päästä Kolben olevan tulossa, ja peloissaan hän piiloutui Amiraliteettikirkon luokse. Seuraavana aamuna Rosenbom löytyi kirkolta kuoliaaksi paleltuneena. Pian tämän jälkeen Kolbe veisti Ukko Rosenbomista puukuvan, jolle saattoi antaa almuja.
Siitä on todisteet, että Mats Rosebom muutti Karlskronaan vuonna 1679, ja että hän kuului merivoimiin vuoteen 1704. Sen sijaan miehen nimeä ei löydy merivoimista eläkkeelle jääneiden joukosta, eikä miehen kuolemaa mainita kirkonkirjoissa. Luultavasti Mats Rosenbom ei siis kuollut Karlskronassa. Vanhin kirjallinen viite veistoksen olemassaoloon on vuodelta 1793. Kirjailija Selma Lagerlöf käytti legendaa, mutta otti kirjallisia vapauksia ja teki Rosenbomista merimiehen kuuluisalle sotalaiva Dristighetenille. Dristigheten laskettiin vesille vuonna 1785, joten oikea historiallinen Rosenbom ei mitenkään voinut olla sen miehistön jäsen.
Nykyään otaksutaan että alkuperäinen puu-ukko on veistetty laivaston telakalla Karlskronassa. Karlskronassa työskenteli lukuisia puuseppiä Suomesta, missä tällaiset keräyslippaat olivat laajalle levinneitä 1700-luvulla. Tämä oletus ei kuitenkaan kerro mitään siitä, mistä syystä Rosenbom tuli keräyslippaan nimeksi.
Aiheesta muualla

Vem var Rosenbom? (Arkistoitu – Internet Archive) – (www.blekingemuseum.se) (ruotsiksi)
Aito Rosenbom on siirretty sisälle kirkkoon vuonna 1956.
Boris Johnson

| Boris Johnson |
| --- | --- |
 Johnson vuonna 2019.
Yhdistyneen kuningaskunnan pääministeri
 24. heinäkuuta 2019 – 6. syyskuuta 2022  
Monarkki:  Elisabet II
Varapääministeri:  Dominic Raab
Edeltäjä:  Theresa May
Seuraaja:  Liz Truss
Konservatiivipuolueen puheenjohtaja
 23. heinäkuuta 2019 –  5. syyskuuta 2022  
Edeltäjä:  Theresa May
Seuraaja:  Liz Truss
Ulkoasiain- ja kansainyhteisön ministeri
 13. heinäkuuta 2016 – 9. heinäkuuta 2018  
Pääministeri:  Theresa May
Edeltäjä:  Philip Hammond
Seuraaja:  Jeremy Hunt
Lontoon pormestari
 4. toukokuuta 2008 – 8. toukokuuta 2016  
Edeltäjä:  Ken Livingstone
Seuraaja:  Sadiq Khan
Henkilötiedot
Syntynyt: 19. kesäkuuta 1964 (ikä 60) New York City, New York, Yhdysvallat
Arvonimi: The Right Honourable
Tiedot
Puolue:  Konservatiivipuolue
Uskonto:  anglikaani (aikaisemmin katolinen)
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
www.gov.uk/government/people/boris-johnson
Alexander Boris de Pfeffel Johnson (s. 19. kesäkuuta 1964 New York City, New York, Yhdysvallat) on brittiläinen konservatiivipuolueen poliitikko, joka toimi puolueensa puheenjohtajana ja Yhdistyneen kuningaskunnan pääministerinä 2019–2022. Sitä ennen hän toimi Theresa Mayn hallituksen ulkoministerinä 2016–2018 ja Lontoon pormestarina 2008–2016. Taustaltaan Johnson on toimittaja ja entinen The Spectatorin päätoimittaja.
Nuoruus ja sukutausta

Boris Johnsonin vanhemmat ovat Stanley Johnson ja Charlotte Fawcett. He saivat neljä lasta, joista esikoinen Alexander Boris de Pfeffel syntyi New Yorkissa 19. kesäkuuta 1964. Nimi ”de Pfeffel” viittaa Johnsonin äidin aristokraattiseen taustaan. Perhe muutti paljon ja asui Englannin ja Yhdysvaltain lisäksi myös Brysselissä Belgiassa. Avioliitto oli väkivaltainen ja Charlotten mukaan onneton. Stanley Johnson oli Euroopan parlamentin jäsen vuosina 1979–1984. Johnsonin nuorin veli Jo Johnson on toiminut kansanedustajana ja ministerinä.
Stanley Johnsonin isoisä Ali Kemal oli turkkilainen lehtimies, joka nimitettiin Osmanien valtakunnan sisäministeriksi vuonna 1918. Hänen poikansa Osman Ali, äitinsä puolelta brittiläis-sveitsiläistä sukua, asui Britanniassa ja jäi sinne isänsä kuoltua vuonna 1922 väkivaltaisessa poliittisessa mellakassa jouduttuaan ensin kansallismielisten turkkilaisten pidättämäksi. Hän sai uudeksi etunimekseen Wilfred ja sukunimekseen Johnson isoäitinsä tyttönimen mukaan.  WIlfred Johnson meni naimisiin englantilais-ranskalaisen Irene Williamsin kanssa, ja tästä liitosta syntyi Stanley Johnson. Myöhemmin selvisi, että Irenen isoäiti oli saksalaista kuninkaallista sukua. Boris Johnsonin monikansallisen sukutaustan täydentää hänen juutalainen äidinäidinisänsä.
Borisin äidinisä antoi tyttärenpojalleen luettavaksi paljon antiikin Kreikasta ja Roomasta kertovaa kirjallisuutta. Johnson kertoi myöhemmin tämän saaneen hänen pyrkimään aikuisena johtajaksi.
Opinnot

Perheen muutettua Belgiasta takaisin Englantiin Johnson aloitti 11-vuotiaana opinnot Ashdown Housessa, joka on preppauskoulu Etoniin pyrkiville. Hän teki opettajiinsa vaikutuksen klassisen antiikin tuntemuksellaan ja persoonallisuudellaan. Hänet otettiin jo kahden vuoden jälkeen vuonna 1977 Etoniin King’s Scholar -stipendillä.
Etonissa Johnson sai opiskelutovereiltaan kutsumanimekseen toisen etunimensä. Etonista oli tullut aiemmin jo 18 Britannian pääministeriä, ja koulu iskosti oppilaisiinsa omanarvontunnon sekä voittamisen halun. Johnson oli Etonissa usein urheilujoukkueensa kapteeni, ja hänet tunnettiin johtajanominaisuuksiensa lisäksi seuramiehen taidoistaan sekä kyvystään lausua ulkomuistista pitkiä pätkiä kirjallisuutta. Johnsonin vanhempien erottua vuonna 1979 Johnson muutti äitinsä ja sisarustensa kanssa Notting Hill Gateen samalla kun hänen isänsä kustansi poikansa opinnot.
Etonista Johnson jatkoi Oxfordin yliopiston Balliol Collegeen lukemaan antiikin kirjallisuutta. Johnson valittiin Balliolissa Oxfordin yliopiston väittelyseuran Oxford Unionin puheenjohtajaksi. Johnson valmistui Balliolista vuonna 1987 keskimääräistä paremmin arvosanoin, mutta ei huippuarvosanoin, mikä oli hänelle suuri pettymys.
Ura lehtimiehenä

Yliopistosta valmistumisensa jälkeen Johnson työskenteli The Timesissä vuonna 1987, mutta sai potkut keksittyään suoran lainauksen omasta päästään. Johnson jatkoi lehtimiehen uraansa The Daily Telegraphissa, jossa hän toimi Euroopan unionin -kirjeenvaihtajana vuosina 1989–1994 ja varapäätoimittajana vuosina 1994–1999. Johnson oli EU-kirjeenvaihtajana hyvin kriittinen EU:n sääntelyvimmaa ja Euroopan komission puheenjohtaja Jacques Delorsin EU-liittovaltiopyrkimyksiä kohtaan. Telegraphin etusivulla alkoikin näkyä Johnsonin kirjoittamia hälyttäviä uutisia banaanien sallituista kaarevuuksista, kondomien kokomääräyksistä ja eurorahojen epäterveellisyydestä. Kilpailevat lehdet ja brittipoliitikot syyttivät Johnsonia valehtelusta, mutta Telegraph kutsui Johnsonin artikkeleita korkeintaan liioitelluiksi. EU:n liittovaltiopyrkimyksiä paljastaneet jutut perustuivat kuitenkin oikeisiin EU-asiakirjoihin.
Palattuaan Brysselistä Englantiin vuonna 1994 Telegraphin varapäätoimittajaksi Johnson alkoi pian nähdä uransa olevan seisahduksissa, joten hän alkoi puhua ystävilleen työpaikan vaihdosta. Johnson oli kirjoittanut poliittista kolumnia The Spectatoriin, ja lähdettyään vuonna 1999 Telegraphista hänestä tuli Spectatorin päätoimittaja vuosiksi 1999–2005. Lehden omistaja Conrad Black pyysi Johnsonia päätoimittajaksi sillä ehdolla, että Johnson samalla jättäisi orastavat poliittiset pyrkimyksensä. Johnson otti työn ja jatkoi samalla edelleen kolumnistina Telegraphissa. Johnson oli Spectatorin päätoimittajana vapaamielinen maltillinen konservatiivi, joka vastusti työväenpuolueen pääministeriä Tony Blairia. Hän oli myös kriittinen YK:n kehitysapua kohtaan, jota hän piti alentuvana uuskolonialismina, ja satirisoi sitä värikkäästi lehdessään. Myöhemmin jotkut näkivät Johnsonin kirjoitukset rasistisina ja käyttivät niitä häntä vastaan.
Poliittinen ura

Konservatiivipuolue asetti Johnsonin vuonna 1995 ehdokkaaksi walesilaisen Clwyd Southin vaalipiirissä vuoden 1997 parlamenttivaaleihin. Seutu oli työväenpuolueen vahvaa kannatusaluetta, ja Johnson ei tullut valituksi.
Konservatiivit pyysivät Johnsonia keväällä 2000 parlamenttiehdokkaakseen Henleyn vaalipiiristä. Spectatorin omistaja Black salli riidan jälkeen Johnsonin lähteä ehdokkaaksi aiemmasta lupauksestaan huolimatta ja jatkaa myös lehden päätoimittajana.
Johnson valittiin parlamenttiin 2001 Henleyn vaalipiiristä. Hän oli konservatiivipuolueen varjohallituksen yliopistokoulutuksesta vastaavana ministerinä vuodesta 2004. Michael Howard kuitenkin erotti hänet hänen valehdeltuaan suhteestaan toimittaja Petronella Wyattiin.