stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Scharnhorst (1936)
Palvelus > Operaatio Cerberus 11.–12. helmikuuta 1942

Taisteluristeilijät Gneisenau ja Scharnhorst sekä risteilijä Prinz Eugen lähtevät merelle 11. helmikuuta kello 23.00 Brestistä. Alusten suojana on 5. Hävittäjälaivueen kuusi hävittäjää ja Le Havresta saapuneet 2. Torpedovenelaivueen viisi torpedovenettä sekä Dunkerquesta saapuneet 3. Torpedovenelaivueen neljä torpedovenettä. Myöhemmin saattueeseen liittyy vielä 5. Torpedovenelaivueen viisi venettä. Lisäksi alusten suojana oli runsaasti pienempiä aluksia kuten miinanraivaajia ja E-veneitä. Alusten ilmasuojana oli 250 yksi- ja kaksimoottorista hävittäjää.
Alukset ennättivät ohittaa Seinen suun ennen kuin englantilaiset havaitsivat jotain tapahtuvan. Vasta kello 11.00 alukset havaitaan, mutta lentäjän tiedustelutietoja ei uskota. Englannin amiraliteetti sai vahvistetun tiedon läpimurrosta vasta kello 12.25 toisen tiedustelulennon jälkeen. Doverin kapeikon ohitettuaan saksalaiset havaitsevat kello 13.16 suuliekkejä rannikkopatterien avatessa tulen.
Englantilaisten ilmahyökkäykset eivät vaurioita suojattavia raskaita yksiköitä. Samoin käy laivaston hävittäjien yrittäessä hyökkäystä. Tuloksena ainoastaan yhden hävittäjän (Worcester) vakava vaurioituminen ja muiden lievä.
Scharnhorst ajaa Schelde-joen suulla magneettimiinaan, joka lopulta pysäyttää aluksen. Alus pääsee kuitenkin omin voimin jatkamaan matkaa. Liikkeelle lähdön jälkeen alus osuu toiseen miinaan. Gneisenau ajaa miinaan Texelin pohjoispuolella kärsien vain lieviä vaurioita.
Saksalaisten raskaat laivaston yksiköt kiinnittyvät 12. helmikuuta noin kello 21.00 laituripaikoille. Scharnhorst menee suoraan Wilhelmshaveniin.
Scharnhorstin vaurioiden korjaaminen aloitettiin 14. helmikuuta Kielissä.
Palvelus > Operaatio Fronttheater 11. tammikuuta 1943

Scharnhorst siirtyy Pohjois-Norjaan yhdessä raskaan risteilijän Prinz Eugenin sekä kolmen hävittäjän kanssa. Alukset kuitenkin havaitaan ja ne palaavat takaisin.
Palvelus > Operaatio Paderborn 8.–24. maaliskuuta 1943

Scharnhorstin siirto Pohjois-Norjaan alkoi Lyypekin satamasta 6. maaliskuuta 1943. Alus ankkuroitui 9. maaliskuuta Narvikin lähelle Bogenlahteen. Bogenvuonoon saapui muutaman seuraavan päivän aikana taistelulaiva Tirpitz sekä raskas risteilijä Lützow. Alukset lähtivät purjehtimaan kohti pohjoista hieman ennen keskiyötä 22. maaliskuuta ja saapuivat aamuyön tunteina 24. maaliskuuta Altavuonoon.
Palvelus > Operaatio Sizilien 6.–9. syyskuuta 1943

Taistelulaiva Tirpitzin johtama laivasto-osasto, jonka muina aluksina olivat Scharnhorst sekä kolme hävittäjälaivuetta, lähtee Altavuonosta merelle 6. syyskuuta 1943. Osaston tehtävänä oli tuhota liittoutuneiden Huippuvuorilla olevat tukikohdat ja siksi hävittäjille oli kyydissä yksi pataljoona alppijääkäreitä .
Scharnhorst suojaa kahden hävittäjälaivueen aluksia näiden laskiessa maihin alppijääkärit Adventslahdessa. Maajoukot tuhoavat sähkö- ja vesilaitoksen ja alukset tuhoavat tykein rannassa olevat varastot ja linnoitteet.
Saksalainen laivasto-osasto palaa Altavuonoon 9. syyskuuta.
Palvelus > Operaatio Ostfront ja viimeinen taistelu

Joulupäivänä se lähetettiin taistelemaan Murmanskiin menossa olevaa saattuetta JW55B vastaan. Aluksen mukana merelle lähti hävittäjien komentaja kontra-amiraali Erich Bey, joka nyt ensi kerran johti taistelulaivaa.
Scharnhorst joutui 26. joulukuuta 1943 kello 9.26 tutkan avulla taistelevien englantilaisten risteilijöiden yllättämäksi. Kello 16.30 paikalle saapui taistelulaiva HMS Duke of York (suuramiraali Sir Bruce Fraser) osastonsa kera. Taistelu käytiin täydellisessä pimeydessä, jossa englantilaisilla oli tutkien antama etu.
Taistelun varsinainen lähtölaukaus oli kuitenkin HMS Belfastin  ampuma kuuden tuuman valokranaatti, joka räjähti suoraan saksalaisten yläpuolella ja antoi täten taistelulaivalle tarkan tähtäyspisteen.
Saksalaisaluksen vaurioiduttua ja palaessa kauttaaltaan amiraali Fraser palautti järjestyksen jo hiukan sekavaksi menneeseen osastoonsa: yksi hävittäjistä määrättiin valaisemaan kohdetta ja varmistajana ollut HMS Jamaica määrättiin upottamaan hylky torpedoilla.
Osastoon kuulunut norjalainen hävittäjä KMN Stord (kapteeniluutnantti Skule Storheim) – joka torpedohyökkäysten aikana oli yleensäkin mennyt lähimmäksi vihollista – asettui hylyn länsipuolelle noin puolen mailin päähän ja suuntasi kohteeseen valonheittimensä, jotka paljastivat että saksalaisalus oli enää palava romu .
Scharnhorst upposi kello 19.45 lopulta useiden torpedojen tuhoamana. Kaikkiaan 1968 hengen miehistöstä vain 36 pelastui. Myös amiraali Bey ja aluksen päällikkö kommodori Hinze kaatuivat.
Scharnhorst vuonna 1939.
Yhdysvaltain laivaston tiedustelun julkaisema lehtinen Scharnhorstista.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Scharnhorst (1936) Wikimedia Commonsissa
Scharnhorst-luokan taisteluristeilijät
Gneisenau |
Scharnhorst
RAF:n ilmakuva Kielistä. Kuvassa Scharnhorst telakalla 1942
Nordkapin taistelu
Vastenmielisten tyyppien lyhyitä haastatteluja

| Vastenmielisten tyyppien lyhyitä haastatteluja> Brief Interviews with Hideous Men |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  David Foster Wallace
Kieli:  englanti
Kustantaja:  Little, Brown
Julkaistu:  1999
ISBN:  0-316-92541-1
Suomennos
Suomentaja:  Juhani Lindholm
Kansitaiteilija:  Ilkka Kärkkäinen
Kustantaja:  Siltala
Julkaistu:  2014
Ulkoasu:  sid.
Sivumäärä:  314
ISBN:  978-952-234-264-5
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Vastenmielisten tyyppien lyhyitä haastatteluja (Brief Interviews with Hideous Men) on David Foster Wallacen kirjoittama novellikokoelma vuodelta 1999. Teoksen on suomentanut Juhani Lindholm, ja suomennoksen on julkaissut vuonna 2014 Siltala.
Vastenmielisten tyyppien lyhyitä haastattelujen suomennoksesta on jätetty pois alkuteokseen kuuluvat "Datum Centurio" ja "Tri-Stan: I Sold Sissee Nar to Ecko". Jo alkuteoksesta on jätetty pois "Vastenmielisten tyyppien lyhyitä haastatteluja" n:o 16, joka alkujaan ilmestyi Harper'sissa.
Wallace alkoi loppuvuodesta 1997 koota jo pari vuotta aiemmin aloittamiaan tarinoita yhteen ja muokata niitä. Hän itse piti tarinoita synkkinä siihen nähden, kuinka hyvin hän oli niinä vuosina voinut. Nimisarjan tarinat ovat pieniä näytelmiä, enimmäkseen naishaastattelijan ja mieshaastateltavan välisiä keskusteluja, joissa kysymyksiä ei ole, vaan niiden merkkinä on kirjain Q. (suom. K.).
Koska Päättymätöntä riemua pidettiin hauskana kirjana, eräässä haastattelussa Wallace sanoo halunneensa tehdä nyt niin surullisen kirjan, ettei kenellekään jää asiasta epäselvyyttä. Kirjan ilmestyessä kriitikoiden suhtautuminen oli Wallacesta yllättävän myönteistä, mutta tyrmäyksiäkin tuli. New York Timesissa Michiko Kakutani sanoo, että muotokuvat "ovat loppujen lopuksi yhtä väsyttäviä ja ärsyttäviä kuin henkilöhahmonsa", ja hän luonnehtii kirjaa "tunkkaiseksi, tylsäksi". Artikkeli järkytti Wallacea syvästi. Kakutani antaa arvoa vain yhdelle kertomukselle, novellille "Kirkko jota kädet eivät rakentaneet", joka kertoo miehestä, jonka tytär on loukkaantunut uima-allasonnettomuudessa.
Jatkoksi Brief Interviewsin novelleille Wallace kirjoitti kokoelman Oblivion Valikoima sen novelleja sisältyy suomeksi kokoelmaan Kummatukkainen tyttö.
Nimisarja

Nimisarjaan "Vastenmielisten tyyppien lyhyitä haastatteluja" kuuluu kuvitteellisia haastatteluja, joissa miehet kertovat suhteistaan naisiin. He muun muassa uskoutuvat, puolustelevat, rehentelevät, kieroilevat.
Nimisarjan teksteistä on tehty näyttämöversioita. Oxfordilaiset opiskelijat Josh Dolphin ja Penny Cartwright tekivät vuonna 2015 version, jota esitettiin ainakin Oxfordissa ja Edinburghissa. Ensi-ilta oli loppuunmyyty. Koska kysymysten tilalla on pelkkä Q. (suomennoksessa K.), sarja soveltuu hyvin monologimuotoiseksi näyttämösovitukseksi.
John Krasinski on muokannut "Vastenmielisten tyyppien" teksteistä käsikirjoituksen ja ohjannut elokuvan Brief Interviews with Hideous Men (2009). Elokuva esitettiin 2009 Sundance-festivaalilla kilpailusarjassa.
Novellit

Reippaasti lyhennetty jälkiteollisen elämän historia, s. 5 – A Radically Condensed History of Postindustrial Life
Ei kuolema ole päätepiste, s. 7 – Death Is Not the End
Ikuisesti ylhäällä, s. 11 – Forever Overhead
Vastenmielisten tyyppien lyhyitä haastatteluja [n:ot 14, 15, 11, 3, 30, 31, 36]; s. 24 – Brief Interviews with Hideous Men
Jälleen yksi esimerkki eräiden rajalinjojen huokoisuudesta (XI), s. 42 – Yet Another Example of the Porousness of Certain Borders (XI)
Masentunut henkilö, s. 44 – The Depressed Person
Paholaisella pitää kiirettä, s. 76 – The Devil Is a Busy Man
Ajattele, s. 78 – Think
Merkitystä vailla, s. 81 – Signifying Nothing
Vastenmielisten tyyppien lyhyitä haastatteluja [n:ot 40, 42, 2, 48, 51, 19, 46]; s. 88 – Brief Interviews with Hideous Men
Oktetti, s. 135 – Octet
Aikuisten maailma (I), s. 165 – Adult World (I)
Aikuisten maailma (II), s. 187 – Adult World (II)
Paholaisella pitää kiirettä, s. 194 – The Devil Is a Busy Man
Kirkko jota kädet eivät rakentaneet, s. 198 – Church Not Made with Hands
Jälleen yksi esimerkki eräiden rajalinjojen huokoisuudesta (VI), s. 217 – Yet Another Example of the Porousness of Certain Borders (VI)
Vastenmielisten tyyppien lyhyitä haastatteluja [n:ot 59, 72, 28]; s. 219 – Brief Interviews with Hideous Men
Arvostetun nuoren näytelmäkirjailijan isä pitää sinua kädestä ja pyytää kuolinvuoteellaan palvelusta, s. 241 – On His Deathbed, Holding Your Hand, the Acclaimed New Young Off-Broadway Playwright's Father Begs a Boon
Itsemurha eräänlaisena lahjana, s. 274 – Suicide as a Sort of Present
Vastenmielisten tyyppien lyhyitä haastatteluja [n:o 20]; s. 278 – Brief Interviews with Hideous Men. Muokattu alun perin The Paris Review -kirjallisuuslehdessä n:ona 6 julkaistusta tarinasta, joka sai vuonna 1997 lehden myöntämän Aga Khan Prize for Fiction -palkinnon.
Jälleen yksi esimerkki eräiden rajalinjojen huokoisuudesta (XXIV), s. 312 – Yet Another Example of the Porousness of Certain Borders (XXIV)
Sumerilaisten alkuperä

Sumerilaisten alkuperä ensimmäisen sivilisaation luojien sumerilaisten alkukoti on hämärän peitossa. Monet väittävät sumerilaisten tulleen Mesopotamiaan ehkä Anatoliasta tai Kaukasukselta. Toiset väittävät sumerilaisten sekoittuneen Persianlahden, Arabian niemimaan ja pohjoisesta tulleesta väestöstä. Onpa sumerilaisia väitetty indoeurooppalaisiksikin.
Sumerilaisia on monesti oletettu suoarabien edeltäjiksi. Geenien perusteella näyttää epätodennäköiseltä, että sumerilaiset olisivat tulleet Intiasta.
Sumerilaisten alkuperä

Sumerilaiset olivat ei-seemiläinen kansa. Heidän alkuperäkseen on usein ehdotettu esimerkiksi Kaukasuksen aluetta, Anatoliaa, Irania, Intiaa ja Arabian niemimaata tai näiden lähialueita.
Sumerilaiset harjoittivat ilmeisesti kallon muokkausta niin kuin muinaiset intialaisetkin.
Biologia

Sumerilaiset kuvaavat itsensä nimeltä saggiga, "mustapäät". Tämä saattaa kertoa, että sumerit olisivat olleet mustahiuksisia, tai jopa ihonvärin olleen musta. Monissa sumerilaisissa patsaissa ja kuvissa sumerilaisilla on pyöreähkö pää ja matala leuka. Erään tutkimuksen mukaan 22 tutkitusta 26 kallosta oli australoideja tai austriikkeja.Toisen tutkimuksen mukaan
sumerilaisten kallot olivat kolmea tyyppiä: australoidi,eurafrikkalainen, austriikki ja armenoidi. Australoidia ja austriikkia on esim. Intiassa..
Eräs Sumerissa esiintynyt kallotyyppi oli 
lyhytkalloinen Välimeren tyyppi. Erään näkemyksen mukaan sumerilaisten nenät muistuttivat egyptiläisiä ja kreikkalaisia.
Kielitiede

Sumerin kielen sukulaisuutta ei tunneta. Kieli on agglutinoivaa tyyppiä ja sanajärjestys subjekti-objekti-verbi (SOV). Nämä ovat ominaisia monille Aasian kielille.
Isolaattikielenä yleensä pidettyä Sumerin kieltä on ehdotettu mm Kaukasian kartvelin, Intian mundakielten, dravidakielten, Euraasian uralilaisten tai uralilais-altailaisten kielten, baskin kielen, Euraasian ehdotetun nostraattisten kielten ja varsinkin sino-tiibettiläisten tai dene-kaukasian kieliryhmien sukulaiskieleksi. Erään tutkijan mielestä myöhäisen Uruk-kauden tekstit oli kirjoitettu indoeurooppalaisella kielellä.
Mm. Simo Parpolan 2007 tekemän tutkimuksen mukaan sumerin kieli on uralilainen kieli, kaukaista sukua suomenkin kielelle ja siinä on mm. kartvelin vaikutusta. Tutkimus perustuu joidenkin sanojen samankaltaisuuteen ja väitettyyn konsonanttien muuntumiseen. Tämän mukaan sumerilaisten alkukoti olisi ollut Kaukasuksen pohjoispuolisella tasangolla. Parpolan tutkimusta ei pidetä vahvasti perusteltuna.
Sumeria on monesti väitetty Kaukasian kartveli-kielien sukulaisiksi. Kielitieteilijöiden mukaan sumeri ei ollut sukua hurro-urartun kielille, mutta siinä oli kylläkin lainasanoja näistä kielistä.
Sumerilaiset ilmestyivät Etelä-Mesopotamiaan viimeistään hieman ennen varhaisdynastista aikaa, mutta luultavimmin jo Ubaid-kauden alussa joskus 6500-4500 eaa.
Ei osata sanoa, loivatko sumerilaiset Ubaid-kulttuurin, jossa ihmiset elivät mm. kasteluviljelyllä ja asuivat kylissä ja rakensivat temppeleitä.
Erään teorian mukaan sumerilaiset olisivat olleet ainakin osittain Proto-eufratilaisia, jonka
niminen oletettu kansa olisi luonut Samarran ja Ubaidin kulttuurin.
Eräiden väitteiden mukaan Samarran kulttuurin ihmiset olisivat puhuneet esi-tigridistä kieltä, jossa esiintyi myös minolaisille ja hyksoksille tyypilliset "banana"-tyyppisiä sanoja alāla, bunēne, silīli, Inanna, Zababa, Igigi, Aia, Kubāba jne. Jotkut väittävät tätä kieltä esiseemiläiseksi. Profo-Eufratin kielessä väitetään esiintyneen viljelyyn ja
metallinkäsittelyyn viittaavia sanoja, sekä alaryhmää "ar" pahar-nangar "savenvalaja puuseppä" että alaryhmää "ab/ag ub/ug" esim. simug-ashgab "seppä nahkatyöntekijä". Tämä olisi liittynyt Ubaidin kulttuuriin.
Mutta toisten mukaan ubaidilaiset ja/tai samarralaiset eivät olleetkaan sumereita.
Jotkut väittävät sumerien tulleen Arabian niemimaalta ja polveutuvan alueen 2-puolista kiviterää tehneestä metsästäjäväestöstä.
Gwendolyn Leick on yhdistänyt erilaiset arkeologiset teoriat väittämällä, että Arabian niemimaan rannikon asukkaat mm Persianlahdella olivat sumereita. Mutta nämä saivat kastelukanavakulttuurin ja mutatiilitalot pohjoisesta Samarran kulttuurista. Seemiläiset paimentolaiset toivat Leickin mukaan jo varhain vaikutteita syntyvään Sumerin kulttuuriin.
Genetiikka

Ei tiedetä, olivatko sumerilaiset yhtenäistä kansaa vai kansojen sekoitus. Harvojen löytöjen takia sumerilaisten geeneistä kiistellään yhä. Jos sumerilaisten jälkeläisiä asuu yhä Irakissa, niin geenien perusteella sumerilaiset voisivat olla peräisin esimerkiksi Anatoliasta, Kaukasukselta, Iranista tai Persianlahden ympäristöstä.
Sumerilaisten geeneissä esiintyivät luultavasti Y-kromosomin haploryhmät G, J2,T (G2a3b1, J2b, T, R1b)  ja myös E3b. Isälinjan tyyppi G on peräisin Kaukasukselta. Mutta J1c3d (L147+) ja E1b1b1c1 (M34+) ovat seemiläisiä. E on Afrikasta, J Lähi-idästä, molemmat alueelle tyypillisiä.
Toiset väittävät sumerilaisten kantaneen Y-kromosomin haploryhmää J1, joka on peräisin Zagros-vuorilta, ehkä J1c3d, joka on kuitenkin seemiläinen . Haploryhmä J1 ja T esiintyy yleisesti Etelä-Irakissa ja Anatoliasta Kurdistanin kautta Zagrokseen ulottuvalla alueella, missä vuohi ja lammas ensiksi kesytettiin noin 11000 vuotta sitten.
Joidenkin mukaan sumerilaisten Y-kromosomin DNA:n haploryhmät olisivat olleet G*, J*, LT* ja  R*. Erään päätelmän mukaan sumerilaisilla oli Y-kromosomin DNA:n haplotyypit E3b ja G, ehkä oli T ja L, mutta ei ollut J1, J2.
Kaukaa sumerilaisten ydinalueilta, ja myöhäiseltä kaudelta löydetyt Marin haudat on analysoitu äitilinjan mtDNA:n haplotyyppeihin L2a1, R, H14a, J1a1 ja U4. Tyyppi L viittaa melko varmasti tyyppiin E1b1b (ehkä E-M123) joka oli luultavasti muinaisilla sumerilaisilla. Melko varmasti tämän mukaan sumerilaisilla oli isälinjan Y-DNA:n tyyppejä G, J2, R1b(xL23) ja T. Äitilinjan tyyppi U4 viittaa isälinjan tyyppiin R, ehkä johonkin R1b:n alaryhmään. R1b saattaa olla joidenkin muiden kuin sumerilaisten, ehkä maahan saapuneiden gutilaisten geenejä.
Tämän mukaan sumerien ja akkadilaisten geenit olivat ehkä tyyppiä J1-P58, E-M123, G2a and T Eräiden mukaan ei-seemiläiset sumerit olivat Y-DNA:n haplotyyppiä T, F, L jne.
Jotkut olettavat J1, J2, G, LT (varsinkin T) ja . T saattaa olla peräsin Persianlahdelta, ja sitä on nykyään eniten Iranissa .
Mutta L:ää on eniten Pakistanissa kaukana idässä ja myös K on Pakistanista. Haploryhmän J2 (J-M172, J-M67) alkuperä lienee jossain Pohjois-Syyriassa. Jotkut liittävät tämän proto-Eufratin kieleen, jossa esiintyi "banana, Kybele, Inanna, Asasara" tyyppisiä sanoja, joita on Sumerin kielessäkin lainasanoina.
Genetiikka > Suoarabien geenit

Suoarabeja on monesti väitetty sumerien jälkeläisiksi. Suoarabeilla on runsaasti isälinjan Y-kromosomin haplotyyppiä J1 (J-M267) ja äitilinjan mitokondrio-DNA:n haplotyyppiä J, H, U ja T  Uusien tietojen mukaan suoarabien äitilinja tulee seemiläisiltä. Suoarabeilla on paljon tyyppiä J1-M267 ja veriryhmä Rh negatiivinen niin kuin beduiineilla.
Suoarabien haploryhmän tyypit
Y-DNA:n (isälinjan) haploryhmän tyypit:
E1b1b 6,3 %(-M35* 2,1 %, -M78* 0,7 %, -M123* 1,4 %, -M34 2,1 %)
G-M201 1,4 %
J1 81,1 %(-M267* 7,0 %, -Page08* 72,7 %, -M365 1,4 %), J2-M172* 3,5 %
L-M76 0,7 %
Q-M242 2,8 %(Q1a1b-M25 0,7 %, Q1b-M378 2,1 %)
R-M207 4,2 %(R1-L23 2,8 %, R2-M124 1,4 %)
Mt-DNA:n (äitilinjan) haploryhmän tyypit:
Länsi-Euraasia(77,8 %): R0 24,1 %(R0* 0,7 %, R0a 6,9 %, HV 4,1 %, H 12,4 %), KU 15,9 %(K 6,2 %, U 9,7 %), JT 22,7 %(J 15,2 %, T 7,6 %), N 15,1 %(I 0,7 %, N1 8,2 %, W 4,8 %, X2 1,4 %)
Pohjois- ja Itä-Afrikka(2,8 %): M1 2,8 %
Saharan eteläpuolinen Afrikka(4,9 %): L 4,9 %
Itä-Aasia(1,4 %): B4c2 1,4 %
Lounais-Aasia(10,4 %): M* 0,7 %, M3 2,1 %, R2 2,8 %, U7 4,8 %
Muut (2,8 %): N* 0,7 %, R* 2,1 %
Victory Hammer S

Victory Hammer S on tehdaskustomoitu moottoripyörä. Sitä valmistaa yhdysvaltalainen moottoripyöränvalmistaja Victory Motorcycles. Hammer S on tuotu markkinoille 2005, ja Suomeen se tuli 2010, maahantuojana Brandt-Polaris Oy.
Se on Victoryn mallistossa ajo-ominaisuuksiltaan parhaita. Se on väritykseltään sininen. Erikoisvarusteina on saatavana kaksivärimaalauksen lisäksi erikoisvanteet ja mustia yksityiskohtia sekä lisäosia. Ajoasento on matala, ei liian kurottava. Siinä on tuplanelimäntälevyjarrut ja usd-haarukka edessä, poikkeuksellista amerikkalaisessa pyörässä.
Victory itse luokittelee pyörän muskelipyöräksi.
Tekniikka

Mitat: akseliväli 1 669 mm, kuivapaino 305 kg.
Moottori: 1 737-kuutioinen 50-asteen Freedom V2-moottori. 4 venttiiliä per sylinteri, 4-tahtinen, yksi nokka-akseli sylinterikannessa (SOHC). Ilma-/öljyjäähdytys, EFI-polttoaineenruiskutus. Teho 68 kW (92 hv) / 5 000 r/min, vääntö 140 Nm / 4 000 r/min.
Voimansiirto: 6-nopeuksinen vaihteisto, hihnaveto, märkä monilevykytkin.
Huippunopeus: ei tietoa.
Värit: Suede Black, White/Red ja Boardwalk Blue/White
Renkaat: edessä 130/70R18, takana 250/40R18
Polttoainesäiliö: 17 litraa, koeajon mitattu kulutus 6,8 litraa/100 km
Aiheesta muualla

Esittely Tekniikan maailmassa
Victoryn suomenkieliset sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Villin Pohjolan salattu laakso

| Villin Pohjolan salattu laakso |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:  Aarne Tarkas
Käsikirjoittaja:  Aarne Tarkas
Tuottaja:  Tommi Rinne
Säveltäjä:  Erkki Ertama
Kuvaaja:  Pertti Seppälä
Leikkaaja:  Elmer Lahti
Pääosat:  Tapio Rautavaara Pirkko Mannola Åke Lindman Tommi Rinne Taneli Rinne
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Keskus-Elokuva
Ensi-ilta:  8. marraskuuta 1963
Kesto:  98 min
Alkuperäiskieli:  Suomi
Edeltäjä:  Villin Pohjolan kulta
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Villin Pohjolan salattu laakso on Aarne Tarkaksen ohjaama ja käsikirjoittama elokuva vuodelta 1963. Tommi Rinteen tuottama elokuva on viimeinen osa kolmiosaisesta sarjasta, jonka edeltäviä osia ovat Villi Pohjola (1955) ja Villin Pohjolan kulta (1963). Suunnitteilla oli vielä neljäskin osa, työnimeltään Korven kostajat, mutta sitä ei koskaan tehty. Villin Pohjolan salattua laaksoa kuvattiin Kuusamossa kesä–heinäkuussa ja studiossa syyskuussa 1963.
Suurensuonlampi (Mikkeli)

| Suurensuonlampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Savo
Kunnat:  Mikkeli
Koordinaatit:  61°50′56″N, 27°16′39″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Kyyveden alue (14.93)
Laskuoja:  oja Hietajärveen 
Järvinumero:  14.932.1.026
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  117 m  
Pituus:  590 m  
Leveys:  130 m  
Rantaviiva:  1,25 km  
Pinta-ala:  4,503 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiSuurensuonlampi 
Suurensuonlampi  on Etelä-Savossa Mikkelissä  Honkamäen lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 590 metriä pitkä, 130 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 4,5 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 1,3 kilometriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Mäntyharjun reitin valuma-alueen (14.9) Kyyveden alueella (14.93), jonka Kyyveden lähi-alueeseen (14.932) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 117 metriä mpy.
Vincentius Sutikno Wisaksono

Vincentius Sutikno Wisaksono (26. syyskuuta 1953 Surabaya – 10. elokuuta 2023) oli indonesialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Surabayan hiippakuntaan 21. tammikuuta 1982 ja nimitettiin saman hiippakunnan johtoon 3. huhtikuuta 2007. Piispaksi vihkiminen seurasi 29. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Julius Riyadi Darmaatmadja, jota avustivat Ignatius Suharyo Hardjoatmodjo ja Herman Joseph Sahadat Pandoyoputro.
Suburbian Symphony

| Suburbian Symphony So Called Plan |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : Livingroom Studios & Sidewalk Studios
 Julkaistu: 15. maaliskuuta 2006
 Tuottaja(t): Ville Asp
 Tyylilaji: punk rock
 Levy-yhtiö: Hype Records, Sony BMG
So Called Planin muut julkaisut
|   | Suburbian Symphony 2006 | December Turns to Fall 2008 |
Suburbian Symphony on suomalaisen So Called Plan -yhtyeen vuonna 2006 julkaistu esikoisalbumi. Albumi sisältää muun muassa kappaleen Same About the Sorrow.
Kappaleesta "Right Direction" kuvattiin musiikkivideo.
Kappaleet

Intro
Same About the Sorrow
Hell My Darling
Downfall Part 2
Red Lights
I Know This Life
Music Box
Hear Your Voice in the Dark
Too Many Times
Right Direction
On and On
It's Over
Singlet

Same About The Sorrow (helmikuu 2006)
Music Box (30.8.2006)
Kokoonpano

Eero Saarikoski – laulu, kitara
Ville Asp – laulu, rummut, tuottaja, grafiikka
Sauli Sipilä – kitara
Joni Saarinen – bassokitara
Kokoonpano > Muut tekijät

Daniel Gustafson – äänittäjä
Mika Jussila – masteroija
Risto Hemmi – miksaaja
Jukka Rapo – valokuvat
Arvostelut

Soundi:
Aiheesta muualla

Suburbian Symphony discogs.com -sivustolla
Vincente Danilo Echeverría Verdesoto

Vincente Danilo Echeverría Verdesoto vuonna 2015.
Vincente Danilo Echeverría Verdesoto (s. 19. kesäkuuta 1962 Quito) on ecuadorilainen roomalaiskatolinen piispa.
Hänet vihki papiksi Quiton arkkihiippakuntaan paavi Johannes Paavali II 29. toukokuuta 1988.
Hänet nimitettiin Quiton vihkipiispaksi sekä Thibuzabetumin titulaaripiispaksi 7. kesäkuuta 2006, ja piispaksi vihkiminen seurasi 11. elokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Raúl Eduardo Vela Chiriboga, jota avustivat Néstor Rafael Herrera Heredia ja Julio César Terán Dutari.
Vincenzo Apicella

Vincenzo Apicella (s. 22. tammikuuta 1947 Napoli) on italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Rooman hiippakuntaan Ugo Poletti 25. maaliskuuta 1972. Hän sai 19. heinäkuuta 1996 nimitykset Rooman vihkipiispaksi ja Ierafin titulaaripiispaksi. Apicellan konsekroi Cesare Nosiglian ja Diego Natale Bonan avustama Camillo Ruini 14. syyskuuta 1996.
28. tammikuuta 2006 Apicella sai nimityksen Velletri-Segnin hiippakunnan piispaksi.