stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Maailma jonka Jones teki

| Maailma, jonka Jones teki> The World Jones Made |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Philip K. Dick
Kieli:  englanti
Genre:  tieteisromaani
Julkaistu:  1956
Suomennos
Suomentaja:  Jorma-Veikko Sappinen
Kansitaiteilija:  Kari T. Leppänen
Julkaistu:  1991
Ulkoasu:  Nidottu
Sivumäärä:  220
ISBN:  951-8931-03-8
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Maailma jonka Jones teki (engl. The World Jones Made) on Philip K. Dickin tieteisromaani vuodelta 1956.
Aiheesta muualla

Johanna Sinisalo: Maailma jonka Jones teki. Aikakone 2/1991.
John Toon: The World Jones Made. Infinity plus 8.2.2004. (englanniksi)
M-Klooritolueeni

| m-Klooritolueeni |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  1-kloori-3-metyylibentseeni
CAS-numero:  108-41-8
PubChem CID:  7931
SMILES:  CC1=CC(=CC=C1)Cl
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C7H7Cl
Moolimassa:  126,576 g/mol
Sulamispiste:  -47,8 °C
Kiehumispiste:  162 °C
Tiheys:  1,072 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Ei liukene veteen
m-Klooritolueeni eli 3-klooritolueeni (C7H7Cl) on tolueeniin kloorattuihin johdannaisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää liuottimena sekä valmistettaessa muita orgaanisia kemikaaleja kuten väriaineita. m-Klooritolueeni on o- ja p-klooritolueenien isomeeri.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa m-klooritolueeni on väritöntä nestettä. Yhdiste on veteen liukenematonta, mutta liukenee useisiin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin, dietyylieetteriin, kloroformiin, tetrakloorimetaaniin ja bentseeniin.
Valmistus ja käyttö

m-Klooritolueenia muodostuu tolueenin kloorauksessa vain hyvin vähän, joten sitä valmistetaan muilla tavoin, kuten muun muassa m-toluidiinin diatsoniumsuolan ja kupari(I)kloridin välisellä Sandmeyer-reaktiolla, isomeroimalla o-klooritolueenia 200 –400 °C:n lämpötilassa ja 2000 – 4000 kPa:n paineessa zeoliittien toimiessa katalyytteinä tai m-kresolin ja fenyylifosforipentakloridin välisellä reaktiolla.
m-Klooritolueenia voidaan käyttää yhdessä muiden klooritolueeni-isomeerien kanssa liuottimena. Yhdisteestä valmistetaan myös väriaineita ja muita orgaanisia yhdisteitä kuten m-klooribentsoehappoa ja 5-kloori-2-nitrobentsoehappoa.
M-Nitroaniliini

| m-Nitroaniliini |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  3-nitroaniliini
CAS-numero:  99-09-2
PubChem CID:  7423
SMILES:  C1=CC(=CC(=C1)[N+](=O)[O-])N
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C6H6N2O2
Moolimassa:  138,128 g/mol
Sulamispiste:  111,8 °C
Kiehumispiste:  305–307 °C
Tiheys:  1,175 g/cm3
Liukoisuus veteen:  1,2 g/l (24 °C)
m-Nitroaniliini eli 3-nitroaniliini (C6H6N2O2) on aniliinin nitrattu johdannainen. Yhdistettä käytetään valmistettaessa väriaineita ja muita orgaanisia yhdisteitä. m-Nitroaniliini on o- ja p-nitroaniliinien isomeeri.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa m-nitroaniliini on keltaisenvärisiä kiteitä. Yhdiste liukenee vain hieman veteen ja paremmin orgaanisiin liuottimiin. m-Nitroaniliini on myrkyllistä ja sille altistuminen aiheuttaa methemoglobiinin määrän lisääntymistä veressä, ihon ja kynsien sinertymistä, päänsärkyä, huonovointisuutta ja oksentelua.
Valmistus ja käyttö

m-Nitroaniliinia syntetisoidaan m-dinitrobentseenistä. m-Dinitrobentseenin magnesiumsulfaattipitoista vesiliuosta pelkistetään käyttäen natriumsulfidia tai natriumvetysulfidia. Muodostuva liuos jäähdytetään ja jäähtyneestä liuoksesta kiteytynyt m-nitroaniliini erotetaan suodattamalla.
m-Nitroaniliinia käytetään väriaineiden valmistuksessa käytettävien yhdisteiden valmistuksessa. Esimerkiksi sen asetylointi ja pelkistys johtaa 3-aminoasetanilidiin. Lisäksi m-nitroaniliinin diatsoniumjohdannaisia käytetään atsovärien tuotannossa. Yhdisteestä valmistetaan myös orgaanisia yhdisteitä, kuten m-nitrofenolia ja tetranitroaniliinia.
M-Nitrobentsoehappo

| m-Nitrobentsoehappo |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  3-nitrobentsoehappo
CAS-numero:  121-92-6
PubChem CID:  8497
SMILES:  C1=CC(=CC(=C1)[N+](=O)[O-])C(=O)O
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C7H5NO4
Moolimassa:  167,12 g/mol
Sulamispiste:  140–142 °C
Tiheys:  1,494 g/cm3
Liukoisuus veteen:  3,58 g/l (25 °C)
m-Nitrobentsoehappo eli 3-nitrobentsoehappo (C7H5NO4) on bentsoehapon nitrattuihin johdannaisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää väriaineiden ja muiden orgaanisten kemikaalien synteesiin ja reagenssina analyyttisessä kemiassa. m-Nitrobentsoehappo on o- ja p-nitrobentsoehappojen isomeeri.
Ominaisuudet

m-Nitrobentsoehappo on huoneenlämpötilassa valkoista kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee hieman veteen ja liukoisuus on suurempi kuumaan kuin kylmään veteen. Paremmin se liukenee orgaanisiin liuottimiin kuten metanoliin, etanoliin ja dietyylieetteriin. Bentseeniin m-nitrobentsoehappo sen sijaan liukenee huonosti. Yhdiste on heikko happo ja  sen pKa-arvo on 3,5. Yhdiste on bentsoehappoa voimakkaampi johtuen nitroryhmän aiheuttamasta induktiivisesta efektistä. m-Nitrobentsoehapon reaktiot ovat tyypillisiä karboksyylihapoille ja aromaattisille yhdisteille ja se muodostaa esimerkiksi suoloja emästen kanssa. Nitroryhmä voidaan pelkistää raudan avulla suolahappoliuoksessa, jolloin muodostuu m-aminobentsoehappoa.
Valmistus ja käyttö

m-Nitrobentsoehappoa voidaan valmistaa nitraamalla bentsoehappoa väkevien typpi- ja rikkihappojen seoksella. Tällöin muodostuu eri isomeerien seos, jossa on noin 78 % m-isomeeria, noin 20 % o-nitrobentsoehappoa ja noin 2 % p-nitrobentsoehappoa. Eri isomeerit erotetaan toisistaan kiteyttämällä. Yhdistettä voidaan myös valmistaa hapettamalla m-nitrotolueenia väkevällä typpihapolla tai hapettamalla m-nitrobentsaldehydiä.
m-Nitrobentsoehappoa käytetään m-aminobentsoehapon, atsovärien, 4-kloori-3-nitrobentsoehapon ja m-nitrobentsoyylikloridin valmistamiseen.
Maakuntaneuvos

Maakuntaneuvos on Suomessa tasavallan presidentin myöntämä arvonimi, joka kuuluu 6. ryhmään. Arvonimestä maksettavan veron määrä on joko 12 000 euroa tai 3 000 euroa.
Arvonimi myönnettiin ensimmäisen kerran vuonna 1974, ensimmäinen arvonimen saaja oli päätoimittaja Martti Emanuel Juusela. Vuosien 1918–2013 aikana maakuntaneuvoksen arvonimi on myönnetty 68 henkilölle.
Maakallan kirkko

| Maakallan kirkko |
| --- | --- |

Sijainti:  Maakalla, Kalajoki
Koordinaatit:  64°18′54.9″N, 023°30′45.4″E
Kirkkokunta:  Suomen evankelis-luterilainen kirkko
Hiippakunta:  Oulun hiippakunta
Seurakunta:  Kalajoen seurakunta
Rakentamisvuosi:  1780
Suunnittelija:  Simon Silvén
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  200
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Maakallan kirkko, joka tunnetaan myös nimillä Kallan kirkko ja Kallankarin kirkko on kirkonrakentaja Simon Silvénin vuonna 1780 Maakallan saarelle Kalajoen edustalle rakentama puinen torniton pitkäkirkko. Kirkon molemmat päädyt ovat särmikkäät niin, että runkohuoneen pohjan muoto on pitkänomainen kahdeksankulmio. Kirkon paanukatto on jyrkkä ja päistään kolmilappeinen. Sisältä laudoittamattoman hirsisen kirkkosalin sisäkatteena on puuholvi. Kirkon pinta-ala on 180 neliömetriä ja siellä on istumapaikkoja 200 hengelle. Kirkon vieressä on pieni pappia varten tarkoitettu rakennus. Erillinen puinen kellotorni rakennettiin kirkon viereen ennen vuotta 1954. Kirkonkellon Kallaan lahjoitti jo vuonna 1729 raatimies Jakob Falander. Kirkkoa on korjattu 1930 ja 1952, jolloin tehtiin peruskorjaus.  Kirkon katon tervaus uusittiin ja punamullalla käsitellyt ulkoseinät maalattiin uudelleen vuonna 2003.
Maakallan kirkko on niin sanottu autiokirkko.
Kulma

Tasogeometria
Piste
Suora
Käyrä
Taso
Pinta
Pinta-ala
Pituus
Kulma
Trigonometria
Ympyrä
Ellipsi
Monikulmio
Kolmio
Nelikulmio
Suorakulmio
Neliö
Suunnikas
Neljäkäs
Puolisuunnikas
Avaruusgeometria
Tilavuus
Avaruuskappale
Pallo
Kartio
Lieriö
Särmiö
Suuntaissärmiö
Suorakulmainen särmiö
Säännöllinen monitahokas
Platonin kappale
Tetraedri
Heksaedri eli kuutio
Oktaedri
Dodekaedri
Ikosaedri
Keplerin–Poinsot'n kappale
Euklidinen geometria
Paralleeliaksiooma
Epäeuklidinen geometria
Hyperbolinen geometria
Elliptinen geometria
Analyyttinen geometria
n
k
Osa artikkelisarjaa
Kulma (josta käytetään erotukseksi avaruuskulmasta myös nimitystä tasokulma) on geometriassa kahden säteen väliin jäävän tason osa. Kulmalla tarkoitetaan myös osan suuruutta, joka ilmoitetaan lukuarvona. Kulmia syntyy kolmioiden kärkiin, suorien ja janojen väliin ja moniin geometrisiin kuvioihin. Janat, suorat ja kulmat muodostavat alkeisgeometrian perustan. Kulmia käytetään asentojen mittaamisessa tieteessä ja tekniikassa.
Kulma α kulmamerkintänä kahden säteen välissä.
Kulma voidaan ajatella olevan säteiden välissä oleva kiilamainen alue (harmaa).
Suorien välisiä kulmia.
Kolmiossa kahden kulman suuruus on ilmoitettu asteina.
Kulman määritelmä ja sen osat

Kahden samasta pisteestä alkavan puolisuoran (eli säteen) rajoittamaa tason osaa kutsutaan siis kulmaksi. Itse asiassa puolisuorat rajoittavat tasosta aina kaksi kulmaa, jotka ovat toistensa eksplementtikulmia. Se, kumpaa kulmaa tarkoitetaan, riippuu tilanteesta tai merkintätavasta. Tämä voidaan ilmaista sanomalla, minne kulma aukeaa ja merkitä se kuvioon kärjen lähelle piirretyllä kaarella. Aukeamissuunnassa kaikki puolisuorien välissä olevat pisteet ovat kulman pisteitä.
Kulman muodostavia suoria, puolisuoria tai janoja on tapana kutsua kulman kyljiksi. Jotta kulma voidaan nimetä, tulee vähintään kulman kärjen pisteen nimi tuntea. Silloin voidaan nimetä kulma yhdellä kirjaimella ja esimerkiksi  kulma B voidaan merkitä joko  \angle B tai  \measuredangle B . Samasta kärjen pisteestä voi aueta eri suuntiin useita kulmia, jolloin pelkästään kärjen pisteeseen viittaaminen ei yksilöi kulmaa. Jos kummaltakin kyljeltä tunnetaan yksi piste, joidaan pisteiden nimiä käyttää kulman nimeämiseen. Esimerkiksi kulma B voi olla myös kulma ABC eli  \angle ABC tai  \measuredangle ABC, jolloin säde BA on kulman oikea kylki ja säde BC sen vasen kylki. Merkinnän keskimmäinen kirjain on aina kulman kärjen nimi. Usein merkitään kulmaa kreikkalaisella kirjaimella, kun tarkoitetaan kulman nimeä tai kulman suuruutta (muuttuja).
Eksplementtikulmat rajaavat tasoon kaksi osaa.
Oikea kylki on säde BA ja vasen kylki säde BC. Kulman lukeminen aloitetaan oikeasta kyljestä.
Merkitty kulma voidaan merkitä kulma B tai kolmikirjaimisena kulma ABC.
Kulman kolmikirjaiminen merkintätapa ja kiertosuunta.
Toisaalta kulma voidaan ajatella syntyneen siten, että oikea kylki pyyhkäisee vastapäivään ja pysähtyy vasemman kyljen kohdalle. Silloin käytetään kulman ABC kyljistä nimityksiä alkukylki BA ja loppukylki BC. Jos siitä on tarkastelun kannalta hyötyä, voidaan kulmaa pitää suunnattuna kulmana. Suunnatun kulman positiivinen kiertosuunta on useimmiten vastapäiväinen kiertosuunta ja negatiivisen on myötäpäiväinen kiertosuunta.
Kulman suure ja yksiköt

Erotukseksi kulman geometrisesta oliosta, joka koostuu tason pisteistä, määritellään kulman suure. Kulman suure tarkoittaa kulman suuruutta eli "kuinka paljon kulma aukeaa". Ihmiskunnan historiassa kulman suuruutta on ilmaistu hyvin monella tavalla. Alkukantaisimmat mittayksiköt perustuivat oikokulman murto-osiin tai suoran kulman murto-osiin.
Kun kulman mittaamiseen kehitettiin välineitä, alettiin käyttämään hienojakoisia asteikkoja. Todennäköisesti babylonialaisilta on peräisin tapa jakaa täysi kulma 360 osaan, jota merkitään 360° (astetta). Sen etu piilee luvun 360 jaollisuudessa, mutta muitakin asteikkoja käytetään. Ranskalaista alkuperää on tapa jakaa täysi kulma 400 osaan, jota merkitään 400 gon (goonia). Muut asteikot sivuttaen voidaan esitellä myös hyödyllisin asteikko, jossa täysi kulma ilmaistaan 1-säteisen ympyrän kehän pituudella. Täysi kulma on silloin  2\pi  (radiaania).
Asteissa on käytössä kaksi tapaa esittää asteen murto-osia. Vanhempi tapa jakaa asteet 60-osiin eli kulmaminuutteihin (1° = 60') ja minuutit 60−osiin eli kulmasekunteihin (1' = 60"). Nykyään asteet jaetaan myös desimaaliosiin. Silloin on esimerkiksi 20°10'30" = 20,175°.
Kolmiulotteisen avaruuskulman yksikkö puolestaan on steradiaani.
Kulman suure ja yksiköt > Kulmien luokittelu

Teknisesti tärkeitä kulmia ovat suora kulma (90°) ja oikokulma (180°). Niiden avulla jaetaan kulmat erilaisiin luokkiin, jossa täysi kulma (360°) toimii jaottelun perustana. Oikokulma jakaa sen kahteen pääluokkaan: kovera kulma (0°−180°) ja kupera kulma (180°−360°). Kovera kulma voidaan jakaa suoran kulman avulla kahteen alaluokkaan: terävä kulma (0°−90°) ja tylppä kulma (90°−180°). Suora kulma ja oikokulma eivät kuulu raja-kulmina mihinkään jakamaansa luokkaan, mutta nollakulma ja täysi kulma jakaa mielipiteitä. Joissakin lähteissä nekin ovat raja-kulmia, mutta toisissa lähteissä nollakulma kuuluu teräviin kulmiin ja täysi kulma kuperiin kulmiin.
Terävä kulma on pienempi kulma kuin suora kulma.
Suora kulma.
Tylppä kulma on suurempi kuin suora kulma, mutta pienempi kuin oikokulma.
Oikokulma.
Kupera kulma on suurempi kuin oikokulma, mutta pienempi kuin täysi kulma.
Kulman suure ja yksiköt > Kulmat reaalilukuina

Nykyaikaisessa kulman mittaamisessa tulee kulman arvon voida olla kuinka suuri tahansa ja toisinaan negatiivinen.  Kulma voidaan ajatella syntyvän alkukyljestä, jonka aloitusasentoa merkitään kulman arvolla 0. Kun kylkeä kierretään vastapäivään, vastaa se kulman loppukylkeä. Loppu- ja alkukylkien välistä kulmaa kasvattamalla saadaan loppukylki lopulta aloittamaan uuden kierroksen ja kulman asteluvuksi tulee täyttä kulmaa suurempi kulma  eli yli 360°. Rajoittamatta mitenkään kierroksien lukumäärää, voi kulman suuruus kasvaa kuinka suureksi tahansa.
Hyväksymällä loppukyljelle myös myötäpäiväinen kiertosuunta ja erottamalla se vastapäivään kiertävästä kulmasta määrittämällä sen suunta negatiiviseksi, voidaan kiertämisen suunnista ja suuruuksista pitää kirjaa reaalilukujen aritmetiikalla.
Positiivisen kulman suunta.
Kulma, jonka suuruus on 34° yli kierroksen, on 360° + 34° = 394°.
Positiivinen ja negatiivinen kulma radiaaneissa.
Kulman suure ja yksiköt > Kulmien relaatiot

Kulmien suuruuksia voidaan arvioida siirtämällä kulmat päällekkäin niin, että vähintään kärki ja oikeat kyljet yhtyvät toisiinsa. Tällöin kaksi kulmaa aukeavat yhtä paljon, jos myös niiden vasemmat kyljet yhtyvät toisiinsa. Yleensä tämä riittää, kun halutaan todeta kulmien yhtäsuuruus, mikä merkitään  \alpha =\beta . Mikäli kulmat ovat suunnattuja, tutkitaan yhtäsuuruus asettamalla kärjet ja alkukylki päällekkäin. Mikäli loppukyljet yhtyvät, ovat kulmat yhtäsuuret. Mikäli eivät, voivat kulmat olla toistensa vastakulmat, mikäli kulmat aukeavat yhtä paljon. Tämä tilanne merkitään  \alpha =-\beta .
Mikäli päällekkäin asetetut kulmat aukeavat eri tavalla, ovat kulmat erisuuruiset  ja se merkitään  \alpha \neq \beta . Kulmille voidaan määritellä myös järjestysrelaatio. Se kulma on suurempi, joka aukeaa enemmän. Suunnatuissa kulmissa se kulma on suurempi, joka aukeaa enemmän vastapäivään tai aukeaa vähemmän myötäpäivään kuin toinen. Tämä tilanne merkitään merkitään  \alpha <\beta .
Kulman suure ja yksiköt > Kulmien laskutoimitukset

Kaksi kulmaa ovat vierekkäiset, jos niillä on yhteinen kylki ja kärjet yhtyvät toisiinsa. Kulmien yhteenlasku voidaan määritellä vierekkäisten kulmien yhdistelmäksi. Vähennyslasku voidaan ratkaista myös piirtämällä. Kulmat piirretään päällekkäin siten, että kärjet ja vasemmat kyljet yhtyvät. Oikean puoleisten kylkien välinen kulma on erotuksen suuruus.
Myös suunnatuilla kulmilla voidaan laskea yhteen- ja vähennyslaskua. Yhteenlaskun laskutoimitus voidaan suorittaa piirtämällä ensimmäinen kulma paperille. Summan toinen kulma piirretään niin, että ensimmäisen kulman loppukylkelle sijoitetaan toisen kulman alkukylki ja toisen kulman loppukylki piirretään suunnatun kulman määräämään suuntaan. Vähennyslaskussa toisen kulman alkukylki piirretään ensimmäisen kulman loppukylkeen, mutta toisen kyljen loppukylki piirretään vastakkaiseen kiertosuuntaan kuin sen oma kiertosuunta on. Kulmien yhteen- ja vähennyslaskut suoritetaan kulmien lukuarvoilla ja huomioimalla kulmien suunnat lukuarvojen etumerkeillä, saadaan summat reaalilukujen laskusääntöjä noudattamalla.
Vierekkäisten kulmien yhdistelmä on kulmien geometrinen summa.
Yhteen ja vähennyslasku voidaan määritellä suunnattujen kulmien avulla.
Komplementtikulmat:
α + β = 90°.
Suplementtikulmat: 
α + β = 180°.
Eksplementtikulmat: 
α + β = 360°.
Kulman suure ja yksiköt > Yhteenlaskun erikoistapaukset

Tasogeometriassa on ollut erityisasemassa sellaiset kahden kulman summat, jotka ovat yhteensä suora kulma, oikokulma tai täysi kulma. Jos kahden kulman summa on 90° niin kulmat ovat toistensa komplementtikulmia. Vastaavasti, jos kulmien summa on 180°, ovat kulmat toistensa suplementtikulmia, ja jos kulmien summa on 360°, ovat ne toistensa eksplementtikulmia.
Kulman mittaaminen > Tieteellinen mittaus

Nykyaikaisessa SI-järjestelmässä kulman mittaaminen suoritetaan käyttäen pituusmittoja ja tulos ilmaistaan niin sanoittuina "radiaaneina". Tasokulma määritellään SI-järjestelmässä johdannaissuureena, jossa esimerkiksi täyden kulman arvo saadaan ympyrän kehän pituuden ja ympyrän säteen suhteesta (eli  2\pi ). Kulman arvot ovat mittayksiköttömiä.
Tasokulman mittaamiseen voidaan käyttää myös muita, SI-järjestelmään kuulumattomia, tapoja. Esimerkiksi asteet määritellään kansainvälisessä SI-järjestelmän  sopimuksessa  1^{\circ }={\frac {180^{\circ }}{\pi }}.  Tämän murto-osina käytetään kulmaminuutteja ja kulmasekunteja. Myös gooneja käytetään erityistapauksissa.
Kulman mittaaminen > Arkipäivän mittaus

Tasokulman suurelle voidaan määrittää likiarvo mitata se esimerkiksi kulmamitalla tai sille voidaan määrittää tarkka arvo laskemalla se suorakulmaisen kolmion sivujen suhteiden perusteella (trigonometria).
Kulman puolittaminen

Kulman puolittajaksi kutsutaan puolisuoraa, joka jakaa kulman kahteen yhtä suureen osaan. Se voidaan konstruoida Eukleideen Alkeiden opettamalla tavalla käyttäen vain harppia ja viivainta.
Kulma voidaan kulmaviivaimen avulla puolittaa piirtämällä sellainen kulman kautta kulkeva puolisuora, joka jakaa kulman edelleen kahteen pienempään kulmaan, jotka ovat yhtä suuria. Esim. 48 asteen kulma puolitetaan piirtämällä kulman kautta kulkeva sellainen puolisuora, joka jakaa kulman edelleen kahteen 24 asteen pienempään kulmaan.
Kulma voidaan puolittaa myös geometrisesti pelkkää harppia apuna käyttäen. Kulman puolittaminen geometrisesti:
1. Piirretään kulman O kärkipiste keskipisteenä harpin avulla kaari. Merkitään kaaren ja kulman kylkien leikkauspisteitä  vaikkapa kirjaimilla A ja B.
2. Piirretään pisteet A ja B keskipisteinä uudelleen kaksi keskenään samansäteistä ympyrän kaarta niin, että ne leikkaavat toisiaan kulman O kentässä.
3. Piirretään puolisuora, joka kulkee pisteestä O pisteiden B ja A kaarien leikkauspisteeseen. Merkitään leikkauspistettä vaikkapa kirjaimella C. Kyseessä on kulman O puolittaja.
Kulman puolittaminen.
M-Diklooribentseeni

| m-Diklooribentseeni |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  1,3-diklooribentseeni
CAS-numero:  541-73-1
PubChem CID:  10943
SMILES:  C1=CC(=CC(=C1)Cl)Cl
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C6H4Cl2
Moolimassa:  146,992 g/mol
Sulamispiste:  -24,7 °C
Kiehumispiste:  173 °C
Tiheys:  1,288 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Veteen 1,1 g/l (20 °C)
m-Diklooribentseeni eli 1,3-diklooribentseeni (C6H4Cl2) on orgaaninen yhdiste ja bentseenin kloorattu johdannainen. Yhdistettä käytetään orgaanisen kemian synteeseissä värien, lääkkeiden sekä rikkaruoho- ja hyönteismyrkkyjen valmistamiseen. m-Diklooribentseeni on o- ja p-diklooribentseenien isomeeri.
Ominaisuudet

m-Diklooribentseeni on huoneenlämpötilassa väritöntä nestemäistä ainetta. Yhdiste liukenee erittäin niukasti veteen, mutta monet orgaaniset liuottimet kuten etanoli, dietyylieetteri, asetoni ja bentseeni liuottavat sitä. Sen reaktiot ovat tyypillisiä aromaattisille yhdisteille ja se reagoi esimerkiksi elektrofiilisella aromaattisella substituutiolla 2- ja 4-asemista. Kuumennettaessa m-diklooribentseeniä emästen kanssa noin 200 °C:n lämpötilaan muodostuu hydroksyylijohdannaisia ja ammoniakin tai amiinien kanssa klooriatomit voivat korvautua aminoryhmillä.
Valmistus ja käyttö

m-Diklooribentseeniä muodostuu tavanomaisissa bentseenin ja klooribentseenin klooraukseen käytetyissä olosuhteissa vain hyvin vähän. Reaktiossa muodostuu eri isomeerien seos, jossa p-diklooribentseeni on vallitseva. Klooraamalla bentseeniä 400–500 °C:n lämpötilaan muodostuu seos, jossa m-diklooribentseeniä on noin 66 massaprosenttia. Tämä johtuu siitä, että korkeassa lämpötilassa reaktion mekanismi on radikaalimekanismi, mikä suosii m-isomeerin muodostumista. Muita tapoja yhdisteen valmistamiseen ovat o- ja p-diklooribentseenien isomerointi alumiinikloridin toimiessa katalyyttinä, m-kloorianiliinin diatsoniumsuolan ja kupari(I)kloridin välinen Sandmeyer-reaktio sekä 1,2,4-triklooribentseenin dekloorausreaktio.
Hankalammasta valmistustavasta johtuen m-diklooribentseenin käyttö on vähäisempää kuin o- ja p-isomeerien. Yhdistettä käytetään kuitenkin muun muassa lääkeaineiden, värien, hyönteismyrkkyjen, rikkaruohomyrkkyjen ja muiden orgaanisten yhdisteiden kuten 3,5-dikloorianiliinin valmistamiseen.
Aiheesta muualla

M-Diklooribentseenin kansainvälinen kemikaalikortti
Maailmankuvaa etsimässä

| Maailmankuvaa etsimässä |
| --- | --- |

Kirjailija:  Jan Rydman (toim.)
Genre:  tiede
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  1997
Ulkoasu:  nidottu
ISBN:  951-0-21659-3
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Maailmankuvaa etsimässä: Tieteen päivät 1997 on Jan Rydmanin toimittama artikkelikokoelma Tieteen päiviltä. Teoksen on julkaissut WSOY vuonna 1997.
Aiheesta muualla

Kari Enqvist: Myytti varmuuden katoamisesta. Kanava 3/1997.
Putte Wilhelmsson: Maailmankuvan metsäpolulla[vanhentunut linkki]. Helsingin sanomat 11.2.1998.
M-Toluidiini

| m-Toluidiini |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  3-metyylianiliini
CAS-numero:  108-44-1
PubChem CID:  7934
SMILES:  CC1=CC(=CC=C1)N
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C7H9N
Moolimassa:  107,152 g/mol
Sulamispiste:  –30,4 °C
Kiehumispiste:  203,3 °C
Tiheys:  0,989 g/cm3
Liukoisuus veteen:  1,6 g/l (25 °C)
m-Toluidiini (C7H9N) on aromaattisiin amiineihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää orgaanisen kemian synteeseissä esimerkiksi valmistettaessa väriaineita. m-Toluidiini on o- ja p-toluidiinien isomeeri.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa m-toluidiini on väritöntä tai kellertävää nestettä. Se liukenee vain niukasti veteen ja paremmin happoliuoksiin sekä moniin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin, dietyylieetteriin, asetoniin ja bentseeniin. Yhdiste on heikosti emäksistä.
m-Toluidiini ärsyttää silmiä, ihoa ja hengitysteitä. Aineelle altistumisesta voi seurata päänsärkyä, vaikeutunutta hengitystä, kurkkukipua, sekavuutta ja ihon sinistymistä, mikä johtuu methemoglobiinin muodostumisesta veressä. Yhdiste luokitellaan Suomessa syöpäsairauden vaaraa aiheuttavaksi kemikaaliksi.
Valmistus ja käyttö

m-Toluidiinia voidaan valmistaa pelkistämällä m-nitrotolueenia tai aminoimalla m-kresolia.
m-Toluidiinista valmistetaan muita orgaanisia kemikaaleja, kuten atsovärejä ja niiden valmistukseen käytettäviä yhdisteitä, trifenyylimetaanivärien valmistuksessa käytettävää N,N-dimetyyli-m-toluidiinia ja muita alkyloituja johdannaisia. Yhdiste voidaan polymerisoida yhdessä o-fenyleenidiamiinin kanssa sähköä johtavaksi poly(m-toluidiini-ko-o-fenyleenidiamiini)ksi.