stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Holodomor
Historia

Nälänhädän taustalla oli Neuvostoliiton johtajan Josif Stalinin päätös maatalouden kollektivisoinnista vuonna 1929. Kommunistisen puolueen agitaattorit pakottivat maaseudulla talonpojat luopumaan maastaan, henkilökohtaisesta omaisuudestaan ja jopa asunnoistaan sekä luovuttamaan ne kolhoositiloille. Niin sanotut kulakit eli varakkaammat talonpojat ja kollektivisointia vastustaneet talonpojat karkotettiin. Kollektivisointi johti tuotannon laskuun, maaseutuelinkeinon sekaannukseen ja elintarvikepulaan. Se sai myös aikaan useita talonpoikaiskapinoita ja joissakin osissa Ukrainaa myös aseellisia kansannousuja.
Nämä kapinat huolestuttivat Stalinia, sillä ne tapahtuivat alueilla, jotka olivat taistelleet Venäjän sisällissodassa Puna-armeijaa vastaan. Myös Ukrainan kommunistisen puolueen piirissä esiintynyt Neuvostoliiton maatalouspolitiikan vastustus huolestutti Stalinia. Stalin kirjoitti elokuussa 1932 politbyroon sihteeri Lazar Kaganovitšille:
»Jos emme nyt toimi parantaaksemme Ukrainan tilannetta, voimme menettää Ukrainan.»
Kaganovitš ehdotti Stalinille maatalouden kollektivisoinnin ja ukrainalaisten kansanmurhan yhdistämistä, jotta paikallisten kommunismin vastustus saataisiin murskattua. Kaganovitš oli itse syntynyt Ukrainassa.
Syksyllä 1932 Neuvostoliiton politbyroo teki joukon päätöksiä, jotka laajensivat ja syvensivät nälänhätää Ukrainan maaseudulla. Ukrainan maatilat, kylät ja kokonaiset kaupungit asetettiin mustille listoille ja niiden elintarvikkeiden saanti estettiin. Talonpoikia kiellettiin poistumasta Ukrainan neuvostotasavallasta. Kasvavasta nälänhädästä huolimatta elintarvikkeiden pakkolunastuksia lisättiin, eikä alueelle toimitettu apua riittävästi. Lisäksi talvella 1932–1933 viranomaiset ja kommunistipuolueen virkailijoiden järjestäytyneet iskuryhmät pakkolunastivat talonpoikien ruokaa ja vähäisiä viljavaroja.
Stalinin johtama kampanja johti katastrofiin. Keväällä 1933 Ukrainan kuolleisuus kohosi huippuunsa. Vuosina 1931–1934 koko Neuvostoliitossa kuoli nälkään vähintään 5 miljoonaa ihmistä, joista 3,9 miljoonaa oli ukrainalaisten väestötieteilijöiden tutkimusten perusteella ukrainalaisia. Poliisin arkistoissa on useita kuvauksia kannibalismista sekä laittomuuksista, varkauksista ja lynkkauksista. Joukkohautoja kaivettiin eri puolille maaseutua. Nälkä vaivasi myös kaupunkiväestöä, vaikka monet pystyivätkin selviytymään säännöstelykorttien ansiosta. Ukrainan suurimmissa kaupungeissa saattoi silti nähdä ruumiita kadulla.
Syynä holodomoriin ja nälänhätään koko Neuvostoliitossa voidaan nähdä myös yritys kerätä väkivalloin mahdollisimman paljon maaseudun voimavaroja samaan aikaan käynnistyneeseen teollistamisohjelmaan. Olihan Jevgeni Preobraženski julkaissut ohjelman, jossa vaadittiin taloudellisten voimavarojen siirtoa maaseudulta teollisuuteen eli primitiivistä sosialistista kasaantumista, jonka mallina oli Karl Marxin kuvaus teollisen kapitalismin synnystä Englannissa.
Historia > Viljan pakko-otot ja rangaistukset

Vuonna 1930 valtio pakko-otti 30 prosenttia Ukrainan sadosta. Vaikka sadot pienenivät, vuonna 1931 pakko-otto oli 41,5 %, mikä vei tuotantojärjestelmän sekasortoon. Viljelijät yrittivät kätkeä viljaa, ja kommunistinen puolue lähetti paikalle iskuprikaateja kiduttamaan viljelijöitä, jotta viljaa löydettäisiin. Tilanteen pahentuessa elokuussa 1932 Molotov raportoi politbyroolle, että ”todellinen nälänhädän uhka” on käsillä, mutta ehdotti silti viljan pakko-ottoa mihin hintaan hyvänsä. Kun ukrainalaisten siemenvilja otettiin holodomorin aikana valtion haltuun, Neuvostoliiton viljanvienti länsimaihin moninkertaistui.
Stalinin mukaan nälkä oli oikeudenmukainen rangaistus ”lakkoilusta ja sabotaasista” neuvostovaltaa vastaan. Viljan löytämiseksi naisten jalkoja ja hameita valeltiin paloöljyllä, ja sytytettiin ja sammutettiin toistuvasti. Kolhoosilaisia riisuttiin kylmään palelemaan, pakotettiin kuumille liesille ja valeteloitettiin. Tästä raportoineelle kuuluisalle kirjailijalle Stalin vastasi, että tämä väärinkäytös, ”pieni vika koneistossamme”, pitää selvittää, mutta tämä maataloustyöläisten lakko on sabotaasia neuvostovaltaa vastaan, ja sen vuoksi työläiset ja puna-armeija jäävät leivättä. Se, että ”sabotaasi oli [– –] näennäisen rauhanomaista” ei Stalinin mukaan muuttanut asiaa miksikään, eikä hän suostunut lähettämään elintarvikeapua, vaan vei pakko-otettua vehnää ulkomaille 1 800 000 tonnia, vaikka kommunistisen puolueen aluekomitea oli takavarikoinut jopa siemenviljan. Tavoitteista jääneille tiloille tehtiin öisiä iskuja, joissa jokainen taivuteltiin toteuttamaan tavoitteensa ja viimeisen tilallisen jälkeen aloitettiin uudestaan ensimmäisestä.
Yli 125 000 ihmistä tuomittiin niin sanotun tähkälain perusteella sosialistisen omaisuuden varastamisesta, yleensä muutamasta pellolta otetusta vehnän- tai rukiintähkästä. Vähimmäisrangaistus oli kymmenen vuotta vankileirillä, ja 5 400 tuomittiin kuolemaan. Muistakin syistä maatyöläisiä vangittiin, esimerkiksi Balasevon vankilassa oli väkeä viisinkertaisesti vankipaikkoihin nähden. Ukrainalaisista joutui oikeuteen arviolta 15 prosenttia.
Suhtautuminen holodomoriin

Virallisen neuvostoliittolaisen historiankirjoituksen mukaan rikkaat talonpojat eli kulakit väitetysti sabotoivat maatalouden kollektivisointia.
Läntiset mediat jättivät holodomorin tuoreeltaan raportoimatta. Esimerkiksi The New York Timesin Moskovan-toimituksen päällikkö Walter Duranty jätti holodomorin raportoimatta. Duranty tarjosi lännelle vääristellyn lausunnon:
»Varsinaista nälänhätää tai nälkäkuolemia ei ole, mutta aliravitsemuksesta johtuvien sairauksien aiheuttamia kuolemia on laajalti.» 
(Walter Duranty. The New York Times. 31.3.1933.)
Vuonna 1933 nälänhädän ollessa pahimmillaan Yhdysvallat virallisesti tunnusti Neuvostoliiton valtion. Vuonna 1934 Neuvostoliitosta tuli Kansainliiton jäsen.
Monille Ukrainassa asuville ukrainalaisille tieto nälänhätäkatastrofista tuli vasta Ukrainan itsenäistyttyä vuonna 1991. Erityisesti kansallismielinen presidentti Viktor Juštšenko nosti asian esille ja pyrki hankkimaan sille kansainvälistä tunnustusta kansanmurhana. Lisäksi Ukrainassa säädettiin laki, joka kielsi asian kyseenalaistamisen. Kysymys hiersi myös Venäjän federaation ja Ukrainan tasavallan välejä.lähde?
Juštšenkon seuraaja, erottamisensa jälkeen vuonna 2014 Venäjälle paennut Viktor Janukovytš ei ole myöntänyt, että kyseessä oli kansanmurha, vaan hän on nimittänyt sitä neuvostokansan yhteiseksi tragediaksi.
Euroopan parlamentti hyväksyi lokakuussa 2008 päätöslauselman, jossa se toteaa holodomorin eli Ukrainan vuosien 1932–1933 keinotekoisen nälänhädän järkyttäväksi rikokseksi Ukrainan kansaa ja ihmisyyttä vastaan.
Venäjän federaatio on myöntänyt Ukrainan vuosien 1932–1933 nälänhädän, mutta ei pidä sitä kansanmurhana. Venäjän federaation duuma katsoi vuoden 2008 lausunnossaan, ettei ole olemassa historiallisia todisteita siitä, että nälänhätä olisi kohdistettu etnisiin ryhmiin. Kuitenkin 16 muuta valtiota on tunnustanut holodomorin kansanmurhaksi. Myös Yhdysvaltain senaatti katsoi vuoden 2018 päätöksessään, että kongressin vuonna 1988 asettaman komission tutkimukset vahvistavat, että kyseessä oli kansanmurha. Vuoden 2022 lopulla uutisoitiin, että Saksa aikoo vielä saman vuoden aikana julistaa holodomorin kansan­murhaksi. Sekä Saksan parlamentin hallituspuolueet että oppositio ilmaisivat halunsa asiaan. Muun muassa Romania, Irlanti ja Moldova ovat julistaneet holodomorin kansanmurhaksi.
Marraskuussa 2023 164 Suomen kansanedustajaa allekirjoitti kannanoton, jossa holodomor tunnustettiin kansanmurhaksi.
Kirjallisuutta

Applebaum, Anne. Punainen nälkä - Stalinin sota Ukrainassa, 2018, Siltala.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Holodomor Wikimedia Commonsissa
Famine-Genocide of 1932–3 (Голодомор; Holodomor) (Albertan ja Toronton yliopistojen Ukraina-tietosanakirjan artikkeli) Internet Encyclopedia of Ukraine, IEU. 2009. Canadian Institute of Ukrainian Studies (CIUS, University of Alberta/University of Toronto), encyclopediaofukraine.com. Viitattu 14.3.2014. (englanniksi)
Remy, Johannes, Holodomor, vain hirvittävä rikos vai kansanmurha? Ukrainan nälänhädästä puhumista ei saa jättää holokaustin vähättelijöiden yksinoikeudeksi. Kanava 8/2011
Holodomorin virallinen tunnustaminen kansanmurhaksi maailmassa:  Virallisesti tunnustettu kansanmurhaksi  Virallisesti tunnustettu tuhoamistoimeksi  Ei virallisesti tunnustettu kansanmurhaksi
Meredith Hooper

| Meredith Hooper> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 21. lokakuuta 1939 (ikä 85) Adelaide, Etelä-Australia, Australia
Kansalaisuus:  australialainen
Ammatti:  kirjailija
Lapset:  elokuvaohjaaja Tom Hooper
Kirjailija
Äidinkieli: englanti
Tuotannon kieli: englanti
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Meredith Jean Hooper (21. lokakuuta 1939 Adelaide, Etelä-Australia, Australia) on australialaissyntyinen Britanniassa asuva kirjailija.
Hooper suoritti Adelaiden yliopistossa B.A.-tutkinnon historiassa ja Oxfordin yliopistossa M.Phil.-tutkinnon brittiläisen imperiumin historiassa. Hän on ollut vierailijana Britanniassa Royal Institutionissa ja opettanut historiaa Adelaiden yliopistossa.
Hooper käsittelee kirjoissaan eri aiheita, kuten luonnontieteitä, teknologiaa, taideaiheita, tutkimusmatkoja, ilmailua sekä Yhdysvaltojen ja Australian historiaa. Hän on kirjoittanut myös oppikirjoja sekä tietokirjoja lapsille. Joitakin kirjoja on käännetty eri kielille,
The Australian Antarctic Divisionin valitsemana kirjailijana hän osallistui 1994 matkaan Antarktikselle, ja 1998–1999 hän oli Yhdysvaltain kansallisen tiedesäätiön kutsumana kirjailijana Antarktiksella säätiön Antarctica Artists and Writers Program -ohjelmassa. Hooper on saanut työstään useita palkintoja.
Hooperin puoliso on radion parissa uransa tehnyt brittiläinen Richard Hooper, ja heidän poikansa on elokuvaohjaaja Tom Hooper.
Palkinnot ja tunnustukset

1960 Tinline Prize
Walter Frewin Lord Prize, Britannia
Beit Prize, Oxford
2006 Whitley Awards Emily and Alfie lasten kuvakirja
1973 Children’s Book Councilin Vuoden kirja, suositeltu: lasten tietokirja Everyday Inventions 1972
1994–1995 Antarctic Arts Fellowship
Suomennetut teokset

Kullan jäljillä (Treasure seekers), kuvitus Stephen Biesty, teksti Meredith Hooper; suomentanut Veli-Pekka Ketola. Karisto, 2002. ISBN 951-23-4310-X
Aiheesta muualla

1950s Alumni Voice: Meredith Hooper, University of Adelaide Alumnii
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Korea  Alankomaat 
Muut:  IdRef
Hound Dog

| ”Hound Dog” Willie Mae Thornton |
| --- | --- | --- |

Willie Mae "Big Mama" Thorntonin versio.
Singlen tiedot
 Äänitetty : 1952
 Julkaistu: maaliskuussa 1953
 Tuottaja(t): Johnny Otis
 Tyylilaji: blues
 Kesto: 02.52
 Levy-yhtiö: Peacock Records
Muut kannet
 Elvis Presleyn versio.
Big Mama Thorntonin muut singlet
| ”Everytime I Think Of You” 1952 | ”Hound Dog” 1953 | ”Cotton Pickin' Blues” 1953 |
”Hound Dog” on Jerry Leiberin ja Mike Stollerin kirjoittama blues-kappale, jonka levytti ensimmäisenä Big Mama Thornton vuonna 1953. Hound Dogista on yli 200 eri versiota, joista tunnetuin on Elvis Presleyn versio vuodelta 1956. Presleyn versio on Rolling Stonen 500 mahtavimman kappaleen listan sijalla 19.
Miekojärvi

| Miekojärvi |
| --- | --- |

Valtiot:  Suomi 
Paikkakunta:  Pello ja Ylitornio 
Koordinaatit:  66°35′34″N, 24°22′55″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Laskujoki:  Tengeliönjoki 
Järvinumero:  67.931.1.001
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  76,9 m  
Rantaviiva:  107,465 km  
Pinta-ala:  53,3394 km²  
Tilavuus:  0,34862509884 km³  
Keskisyvyys:  6,54 m  
Suurin syvyys:  22,84 m  
Valuma-alue:  2 132 km²  
Keskivirtaama:  22 m³/s (MQ) 
Saaria:  21 
 fiMiekojärvi 
Miekojärvi  on Lapissa Ylitorniolla ja Pellossa sijaitseva Länsi-Lapin suurin järvi, joka kuuluu Tornionjoen vesistöön. Se on Suomen 77. suurin järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 5 334 hehtaaria eli 53,3 neliökilometriä. Se on 22,4 kilometriä pitkä ja 5,7 kilometriä leveä. Järvi voidaan jakaa kahdeksi omaksi alueekseen, missä eteläinen Isoselkä edustaa laajaa avoveden aluetta ja pohjoinen osa edustaa saarien pirstomaa aluetta. Vaarasaaren pohjoispuolella aukeaa Honkasaarenselkä. Se haarautuu kolmeksi lahdeksi, joista läntistä kutsutaan Moinanlahdeksi, keskimmäistä Kivilahdeksi ja itäistä Kiukaanjärveksi. Viimeksi mainittu jatkuu Isojokena pienelle Sirkkajärvelle, jonne Lankojärvi laskee Sirkkakoskena. Vaarasaaren eteläpuolelta aukeavalta Isoselkältä voi pujahtaa saaren länsi- tai itäpuolelta ylös pohjoiseen. Itäistä reittiä voi kulkea Palkimensaaren kummaltakin puolelta ohi. Sen itäinen puoli on nimeltään Orhinselänreikä ja saaren toinen puoli taas Kirkonveräjänreikä. Isoselkä on 8,7 kilometriä pitkä. Siitä työntyy itään iso lahti ja länteen saman kokoinen Alposlahti. Etelässä järvi kapenee Vuonoksi, joka jatkuu Pessalompolona muuttuen hiljalleen Tengeliönjoeksi. Viranomaistiedon mukaan Tengeliönjoki alkaisikin vasta Pessansaaren jälkeen. Ennen sitä olevaa nivaa kutsutaan Pessanivaksi ja suvantoa Marsimalompoloksi.
Järveä ympäröi eri suunnilta monet vaarat. Moinalahden eri puolilla sijaitsevat Moinavaara ja Sirkkavaara. Järven länsirannan lähellä sijaitsevat vaarat luetellaan pohjoisesta etelään: Iso-Helela, Luomalankero, Sammallaki, Kuusilaki, Pieksänvaara, Kuusilahdenvaara, Piekkolanvaara, Kurkkiovaara ja Muotkavaara. Myös itärannalla on joitakin vaaroja, jotka pohjoisesta alkaen ovat Muotkavaara, Alainen-Tommanen, Lehtilaki, Raakonvaara ja Illinkivaara. Vaaransaaressa sijaitsee Palovaara.
Järvessä on laskettu olevan 21 saarta. Niiden yhteispinta-ala on 927 hehtaaria, mikä on noin 14,8 % järven kokonaispinta-alasta. Suurin saari Vaarasaari on 5,3 kilometriä pitkä, 3,2 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on 843 hehtaaria. Saari on Suomen järvisaarista 68. suurin. Muuta saaret ovat kooltaan alle neliökilometrin kokoisia. Niistä viisi on yli hehtaarin kokoisia. Ne ovat Palkimensaari, Kuusisaari, Viitasaari, Joijusaari ja Kiettimensaari. Muista saarista 11 on yli aarin ja loput neljä on alle aarin kokoisia.
Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen tilavuus on 348,6 miljoonaa kuutiometriä eli 0,3486 kuutiokilometriä. Järven keskisyvyys on 6,5 metriä ja suurin syvyys on 22,8 metriä. Syvin kohta sijaitsee Vaarasaaren eteläpuolella olevassa yli 20 metriä syvässä syvänteessä.
Järven rantaviivan pituus on 107,5 kilometriä, josta saarten rantaviivan yhteispituus on 29,3 kilometriä. Järvialueen asutus on harvaa haja-asutusta, joka on keskittynyttä Pessalompolossa, Pessanrannassa ja Sainmaanpäässä sekä Sirkkakoskella. Rannoilla on jonkin verran vapaa-ajan asuntoja, mutta järven keskiosat ovat kuin erämaata. Järven eri osiin pääsee sellaisia teitä myöten, jokta ensin haarautuvat seututieltä 932 ja kantatieltä 83, ja poikkeavat sitten yhdysteiltä 19640, 19641 ja 19671. Ylitornion ja Pellon välinen kuntaraja ylittää järven Vaarasaaren eteläpuolelta Kirkonveräjänreikää pitkin ja napapiiri ylittä järven Alposlahden korkeudelta.
Vedenpinnan korkeudet

Miekojärven vedenkorkeuksia on kirjattu talteen Suomen ympäristökeskuksen rekistereihin vuodesta 1957 alkaen. Keskivedenkorkeus (MW) tällä jaksolla on ollut 76,87 metriä (mpy., korkeuslukemat ovat tässä N60) ja korkeuden keskimääräinen vuotuinen vaihtelu on ollut 1,00 metriä. Ylivedenkorkeus (HW) on ollut kerran 78,38 metriä (toukokuussa 1973) ja alivedenkorkeus 76,30 metriä (lokakuussa 2006) mpy., joten korkeuksien äärivaihtelu on ollut 2,08 metriä.
Vaikka Miekojärveä ei säännöstellä, niin sen valuma-alueesta on 45 % säännöstelyn piirissä, koska järven yläpuolisia järviä Raanujärveä ja Vietosta säännöstellään. Kuitenkin myös Miekojärven säännöstelyä on suunniteltu, mutta sitä ei ole vielä toteutettu.
Luontoarvoja > Vedenlaatu

Miekojärven vedenlaatua on tutkittu vuodesta 1968 alkaen ja siitä on otettu toistasataa vesinäytettä. Ne on kirjattu muistiin Suomen ympäristökeskuksen rekistereihin. Seuraavat tiedot perustuvat 2000-luvun tuloksiin. Järven vesi on lievästi sameaa keskimääräisellä arvolla 2,7 FTU ja sen vedenväri on keskimäärin 69 mg Pt/l eli se luokitellaan keskiruskeaksi. Kemiallisen hapenkulutuksen perusteella vesi on lievästi humuksellinen. Veden happamuustaso on ollut keskimäärin pH 6,75, mutta järven puskurikyky happamoitumista vastaan on hyvä, sillä veden alkaliteettiarvo vaihtelee 0,13–0,41 mmol/l eli keskimäärin 0,18 mmol/l. Vedessä olevien suolojen määrä on vähäinen. Niitä tuo veteen yleensä jätevedet ja pelto- ja metsämaiden lannoitteet. Tällaista kuormitusta ei järvellä vaikuttaisi olevan. Vedessä olevia ravinnepitoisuuksia mitataan yleisesti kokonaisfosforipitoisuuksilla ja kokonaistyppipitoisuuksilla. Fosforia on keskimäärin ollut kesäsin 20,7 mikrogrammaa litrassa vettä (µg/l) ja typpeä 377 µg/l. Vuonna 2007 arvioitiin Miekojärven vastaanottaneen 544 kg fosforia ja 11 917 kg typpeä niiden eri yhdisteinä. Maatalous aiheutti tästä 24% fosforin ja 15% typen osalta, haja-asutus vastaavasti 15% ja 3%, ja sateen aiheuttamasta huuhtomasta johtui vastaavasti 61% ja 82% kokonaiskuormituksesta . Näiden tietojen perusteella Miekojärven vesi luokitellaan lievästi rehevöityneeksi. Kuormituksen ja humuspitoisuuksien nouseminen kuluttaa veden happea. Järvessä on kuitenkin hyvä happitilanne ja vain järven syvänteissä on voitu havaita hapen kulumista lämpötilakerrostuneisuuden aikana keväisin. Veden hygieniatasot ovat luontaisen järvien tasolla, mutta levähavaintoja on rekisterissä mainittu viidesti vuosina 2001, 2004 ja 2001.
Luontoarvoja > Luonnonsuojelualueet

Miekojärven rantojensuojelualue (RSO120121) on pinta-alataan 3 033 hehtaaria eli 30,3 neliökilometriä. Siihen kuuluu Vaarasaaren pohjoisosa ja Miekojärven itärantoja . Raakonvaaran kallioinen huippu jää rantojensuojelualueen ulkopuolelle, mutta huippu sisällytetään arvokkaiden kallioalueiden joukkoon Lapissa.
Luontoarvoja > Kalastus

Järvi on suosittu kalastuspaikka. Sekä Pessalompolossa että Sirkkakoskella on kalasatamat, joista voi lähteä uistelemaan. Myös perhokalastus on suosittua.lähde?
Historiaa

Viime jääkauden loppuvaiheessa mannerjäätikön reunan vetäydyttyä alueelta 10 100 vuotta sitten jäi Miekojärvi ja sen lähiseudut Itämeren Ancylus-vaiheen pinnan alle. Vesi ylettyi Ylitornion sedulla aluksi 205–210 metriä nykyisen merenpinnan yläpuolelle. Esimerkiksi Raakonvaarasta jäi noin 20 metriä vedenpinnan yläpuolelle. Kun vedenpinta maankohoamisen vuoksi laski, huuhtoi aavan meren aallokko vaarojen rinteitä huippujen ympäriltä ja maa-ainekset huuhtoutuivat syvemmälle rinteiden juurille. Muinaisrannoista on muistona rinteitä peittävät pyöristyneiden kivien pirunpellot.
Kaaranneskoskessa sijaitsevan Kaaranneksen masuunin on rakennuttanut Svansteinin ruukinpatruuna Olof Ekström vuosina 1804–1805. Tarkoituksena oli nostaa Miekojärvestä ja Vietosesta järvimalmia sekä tuoda Karhunjupukan malmiesiintymästä louhittua rautamalmia sulatettavaksi masuunissa niin sanotuksi takkiraudaksi. Se olisi kuljetettu eteenpäin Ruotsin puolelle Pajalassa sijaitsevaan Köngäksen ruukkiin valssattavaksi. Masuuni kuitenkin halkesi jo kesällä 1806 ja sen toiminta lopetettiin. Masuunin voi nähdä edelleen Kaaranneskosken uomassa.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Tornionjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 67) Tengeliönjoen valuma-alueen (67.9) Miekojärven alueella (67.93), jonka Miekojärven lähialueeseen (67.931) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 76,9 metriä mpy.
Järvi saa pääosan vedestään usealta suunnalta. Pohjoisesta siihen laskee Lankojärven alueen (67.94) kautta pohjoisen Aalisjoen valuma-alueen (67.95) vesireitti. Lähes yhtä laaja on myös Iso-Vietosen–Raanujärven alue (67.96), joka laskee Miekojärven itärantaan Kaaranneskosken voimalaitoksen läpi. Vietoseen laskee idästä vielä Palojoen valuma-alue (67.97). Vielä kaakon suunnalta tulee Meltosjoen valuma-alueen (67.98) vesireitti. Kun näihin alueisiin lisätään Miekojärven alueen omia valuma-alueta, kuten Alposjoen valuma-alue (67.932), Koutusjoen valuma-alue (67.933), Luomalanjoen valuma-alue (67.934), Moinajärven valuma-alue (67.935), Lampsijoen valuma-alue (67.936), Kursunjoen valuma-alue (67.937) ja Pessajoen valuma-alue (67.938), tulee valuma-alueesta 2 132 neliökilometriä suuri  ja Tengeliönjoen virtaamasta heti suuri.
Miekojärven lähialueella on kaksi yli hehtaarin kokoista järveä tai lampea, jotka laskevat suoraan tai välillisesti järveen. Ne ovat Haukkariipi (21 ha), joka laskee Haukkariivinojaa pitkin Miekojärven lounaispäähän, ja toinen on yllä mainittu Marsimalompolo (9 ha).
Järven laskujoki on siis 51 kilometriä pitkä Tengeliönjoki, joka yhtyy Tornionjokeen Aavasaksalla. Kun joella on virtaama joensuulla 32 m³/s , niin joen niskalla Miekojärvellä se on laskennallisesti 22 m³/s . Tornionjoki laskee Torniossa Itämeren Pohjanlahdessa Perämereen.
Huomautuksia

1 2  Laskettu verrannolla, jossa tunnettuna parina on Tengeliönjoen joensuun virtaama 32 m³/s  ja valuma-alueen pinta-ala 3 117,69 km² , yhdessä tiedolla Miekojärven valuma-alueen pinta-alasta 2 132 km² .
Aiheesta muualla

Miekojärvi (luontoon.fi), päiväys 20.2.2019
PELLO – Suomen kalastuspääkaupunki
(67.9)
Horsham

| Horsham |
| --- | --- |
 Horsham Carfax.
 Horshamin hallintopiirin sijainti Englannissa ja West Sussexissa.
 fiHorsham 
 51°03′43″N, 0°19′30″W 
Valtio:  Yhdistynyt kuningaskunta
Osa:  Englanti
Alue:  Kaakkois-Englanti
Kreivikunta:  West Sussex
Hallinnon tyyppi:  Hallintopiiri
Maantiede
Kokonaispinta-ala:  12 km²
Väestö
Väkiluku (2021):  50 000
Väestötiheys:  4 207 as./km²
 horsham.gov.uk 
Horsham on 50 000 asukkaan kaupunki ja 147 000 asukkaan hallintopiiri Etelä-Englannissa 35 kilometriä Lontoon eteläpuolella. Hallinnollisesti Horshamin kaupunki on suoraan hallintopiirin alaisuudessa eikä sillä ole kunnallista itsehallintoa (unparished area). Hallintopiiriin kuuluu myös 32 kuntaa.
Horshamin lähellä on Gatwickin lentoasema. Kaupungissa on harjoitettu kone- ja panimoteollisuutta, ja siellä on ollut tiilitehtaita, mutta nykyisin teollisuutta on vähemmän. Siellä asuu Lontoossa ja Brightonissa työssä käyvää väkeä.
Vuonna 1981 Horshamissä oli 100 600 asukasta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Horsham Wikimedia Commonsissa
J. Edgar Hoover

| J>  Edgar Hoover |
| --- | --- |
 J. Edgar Hoover vuonna 1961.
FBI:n 1. pääjohtaja
 22. maaliskuuta 1935 – 2. toukokuuta 1972  
Presidentti:  Franklin D. Roosevelt Harry S. Truman Dwight D. Eisenhower John F. Kennedy Lyndon B. Johnson Richard Nixon
Seuraaja:  L. Patrick Gray
BOI:n 6. pääjohtaja
 10. toukokuuta 1924 – 22. maaliskuuta 1935  
Presidentti:  Calvin Coolidge Herbert Hoover Franklin D. Roosevelt
Edeltäjä:  William J. Burns
Henkilötiedot
Syntynyt: 1. tammikuuta 1895 Washington DC, Yhdysvallat
Kuollut: 2. toukokuuta 1972 (77 vuotta) Washington DC, Yhdysvallat
Tiedot
Uskonto:  presbyteerinen
 Nimikirjoitus
John Edgar Hoover (1. tammikuuta 1895 Washington – 2. toukokuuta 1972 Washington) oli Yhdysvaltain turvallisuuspoliisin BOI:n ja myöhemmin sen seuraajan Yhdysvaltain liittovaltion poliisin FBI:n pitkäaikainen johtaja aina kuolemaansa saakka. Hoover toimi turvallisuusorganisaation johdossa 48 vuotta kahdeksan presidentin aikana.
Kirjallisuutta

Anthony Summers: J. Edgar Hoover: FBI:n päällikön salainen elämä (Recallmed, 1994) ISBN 951-9221-63-8 (sid.)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Englanninkielinen Spartacus-palvelun sivusto J. Edgar Hooverista
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Alankomaat  Puola 2  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  NARA  SNAC  IdRef