stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Superpesiksen pudotuspelien arvokkain pelaaja

Superpesiksen pudotuspelien arvokkain pelaaja on valittu vuodesta 2009 lähtien. Palkinto annetaan pelaajalle jolla katsotaan olleen suurin rooli joukkueen johtohahmona Superpesiksen pudotuspeleissä.
Miesten palkinnon ovat useimmiten voittanut Roope Korhonen (viisi kertaa) ja naisten palkinnon Paula Saloranta (kaksi kertaa).
Eija Koriseva

| Eija Koriseva> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 31. lokakuuta 1963 (ikä 60)
Ammatti:  laulaja, ravintoloitsija
Vanhemmat:  Senja ja Erkki Koriseva
Lapset:  3
Muusikko
Laulukielet:  suomi
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Eija Koriseva (s. 31. lokakuuta 1963) on suomalainen iskelmälaulaja ja ravintoloitsija.
Ura

Koriseva on koulutukseltaan ompelija. Hänellä oli ompelimo ja pukuvuokraamo Korpilahdella. Koriseva voitti Radiotähti-kilpailun 1995 ja seuraavana vuonna ilmestyi esikoisalbumi Onnentähti. Toinen albumi Kultapilvet ilmestyi 1998. Koriseva keikkaili iskelmälaulajana yli 20 vuotta, kunnes hän ryhtyi ravintoloitsijaksi 2010-luvun jälkipuoliskolla.
Onnentähti nousi huhtikuussa 1996 Suomen albumilistan sijalle 40.
Yksityiselämä

Korisevalla on kaksi siskoa: viihdetaiteilija Arja Koriseva ja juontaja Piia Koriseva. Sisarustrion eno oli hanuristi Erkki Friman.
Koriseva on naimisissa, asuu omakotitalossa Toivakassa perheineen ja pariskunnalla on kolme lasta, kaksostytöt ja poika.
Diskografia > Studioalbumit

Onnentähti (1996)
Kultapilvet (1998)
Diskografia > CD-singlet

Sinuna en jättäisi mua (1995)
Huokausten silta / Ikivanha tarina (1996)
Hellyys on juhlaa (1996)
Kultapilvet (1998)
Luotin vain (2006)
Muistojen ilta / Kukkuluuruu (kokoonpanossa Siskokset Ja Peräkylän Pojat) (2009)
Kesäkutinaa / Shampanjaa taivasalla (2010)
Aiheesta muualla

Suomen virallinen lista – Artistit : Eija Koriseva
Luettelo Suomen uusgoottilaisista kirkoista

Luterilaiset kirkot
Ortodoksiset kirkot
Katoliset kirkot
Entiset kirkkorakennukset
Rauniokirkot
Luovutettujen alueiden kirkkorakennukset
Keskiaikaiset kivikirkot
Uusgoottilaiset kirkot
Kansallisromanttiset kirkot
Johanneksenkirkko Helsingissä. Kirkko on Suomen uusgoottilaisten kirkkojen malliesimerkki.
Heinäveden kirkko.
Mikkelin tuomiokirkko.
Tämä on luettelo Suomen uusgoottilaisista kirkoista.
Vanhempia kirkkoja, jotka on myöhemmin uudistettu uusgoottilaisiksi

Piippolan kirkko alkujaan 1769, nykyinen ulkoasu 1888
Ruotsinpyhtään kirkko Loviisassa, puusta, alkujaan rakennettu 1770, nykyinen ulkoasu 1898
Ylivieskan kirkko, puusta, alkujaan rakennettu 1786, uusgoottilaiseksi 1892, tuhoutui tulipalossa 2016
Askolan kirkko puusta 1799, Mats Åkergren, nykyinen ulkoasu 1800-luvulta
Haapajärven kirkko puusta, alkujaan 1802, Matti Pietilä, nykyinen ulkoasu 1880, Frans Wilhelm Lüchow
Reisjärven kirkko puusta alun perin 1820 Anton Wilhelm Arppe, nykyinen ulkoasu 1900
Intendentinkonttorissa suunniteltuja

Ernst Lohrmannin intendenttikauden ajan (1841–65) suomalaisessa kirkkoarkkitehtuurissa pyörökaarityylillä on keskeinen asema, ja monet uusgoottilaisiksi nimitetyistä kirkoista ovat paremminkin sen edustajia.
Laukaan kirkko puusta 1834, Carl Ludvig Engel
Pälkäneen kirkko, 1836–1839, Carl Ludvig Engel
Kerimäen kirkko puusta 1847, Anders Fredrik Granstedt
Ylistaron kirkko rapatusta tiilestä 1851, Ernst Lohrmann
Hattulan uusi kirkko 1852–1857, Ernst Lohrmann
Tyrvään uusi kirkko, 1855, Pehr Johan Gylich
Someron kirkko 1856, Georg Theodor von Chiewitz
Liperin kirkko tiilestä 1858, Georg Theodor von Chiewitz
Pyhän Henrikin katedraali tiilestä 1858–1860, Ernst Bernhard Lohrmann
Kiikalan kirkko 1859
Tervolan iso kirkko, puusta  1861–1864, Ludvig Isak Lindqvist
Vaasan kirkko 1862, C. A. Setterberg
Jämijärven kirkko 1863, Georg Theodor von Chiewitz
Karjalan kirkko (Mynämäellä) 1863, Georg Theodor von Chiewitz
Savonrannan kirkko 1863, August Boman
Uudenkaupungin uusi kirkko 1863, Georg Theodor von Chiewitz
Keski-Porin kirkko tiilestä 1863, Georg Theodor von Chiewitz avustajana C. J. von Heideken
Teuvan kirkko, 1863 (tuhoutui 1950)
Juvan kirkko 1856-1863, Ernst Lohrmann ja Carl Edelfelt
Saksalainen kirkko Helsingissä tiilestä 1864, Harald Bosse ja C. J. von Heideken
Suonenjoen kirkko 1865, Ferdinand Öhman
Loviisan kirkko 1865, Georg Theodor von Chiewitz
Liljendalin kirkko 1866, August Boman ja Theodor Decker
Suomenniemen kirkko 1866, Axel Hampus Dalström
Jäppilän kirkko 1872 puusta, Ferdinand Öhman
Kuivaniemen kirkko 1874, Ernst Lohrmann
Isonkyrön kirkko 1877, Georg Theodor von Chiewitz
Kuusjärven kirkko 1878, Ferdinand Öhman
Humppilan kirkko 1854, paloi 1917, Uusi kirkko, 1920–1921, Josef Stenbäck
Joensuun kirkko 1864, purettiin 1904
Kukoistuskausi 1870-luvulta 1890-luvulle

Reposaaren kirkko 1875 Porissa, puusta
Savonlinnan tuomiokirkko 1874–1878, alun perin Carl Albert Edelfelt, muokannut A. H. Dalström
Jaalan kirkko 1878 August Boman
Pielaveden kirkko 1878, Karl Öhman
Sippolan kirkko tiilestä 1879, C. J. von Heideken
Kauvatsan kirkko 1879, C. J. von Heideken
Finlaysonin kirkko Tampereella, 1879
Messukylän kirkko, 1879, Theodor Höijer
Kalajoen kirkko, tiilestä 1879, Frans Wilhelm Lüchow
Jyväskylän kaupunginkirkko L. I. Lindqvist, 1870–1880-luvun vaihde
Toivakan kirkko puusta 1879-1882 Ludvig Isak Lindqvist
Asikkalan kirkko 1880, Georg Wilenius
Lapinlahden kirkko 1880, Frans Sjöström
Aleksanterin kirkko 1880–1881, Theodor Decker
Kontiolahden kirkko 1881, Georg Wilenius
Miehikkälän kirkko tiilestä 1881, Ludvig Isak Lindqvist. Vaikutteita 1800-luvun eri tyylisuunnista.
Sipoon uusi kirkko 1885, Theodor Decker
Kiteen kirkko 1886, Frans Sjöström
Johanneksenkirkko Helsingissä 1889, Adolf Melander
Siikaisten kirkko puusta, 1889, Karl Viktor Reinius
Tyrvään kappelihautausmaan vanha kappeli tiilestä, 1890, Otto Stenbäck
Lahden vanha kirkko puusta 1890, purettu 1977
Heinäveden kirkko puusta 1891, Josef Stenbäck
Oulunsalon kirkko puusta 1891, Julius Basilier
Hangon kirkko 1892 Jac. Ahrenberg
Hankasalmen kirkko puusta 1892, Josef Stenbäck
Keuruun uusi kirkko 1892, Theodor Granstedt
Peräseinäjoen kirkko puusta 1892, Ivar Aminoff
Luhangan kirkko puusta 1893, Josef Stenbäck
Nurmeksen kirkko tiiltä 1893–1896, W. A. Mieritz ja J. Westerlund
Kajaanin kirkko puusta 1896, Jac. Ahrenberg
Mikkelin tuomiokirkko tiilestä 1897, Josef Stenbäck
Kotkan kirkko tiilestä 1898, Josef Stenbäck
Euran kirkko tiilestä 1898, Josef Stenbäck – sekoitus kansallisromantiikkaa ja uusgotiikkaa
Merikarvian kirkko puusta 1899
1900-luku

Valtimon kirkko Nurmeksessa puusta 1901, A. E. Ollilainen
Tuupovaaran kirkko Joensuussa puusta 1902
Joensuun kirkko tiilestä 1903, Josef Stenbäck – myös jugendvaikutteita
Kemin kirkko rapatusta tiilestä 1903, Josef Stenbäck – myös kansallisromanttisia vaikutteita
Rantasalmen kirkko tiilestä 1904, Josef Stenbäck, korjattu tulipalon jälkeen 1989, Carl-Johan Slotte – nykyisin edustaa osittain modernismia
Mikaelinkirkko Turussa tiilestä 1905, Lars Sonck – sekoitus uusgotiikkaa ja jugendia
Kälviän kirkko Kokkolassa puusta 1905, Odert W. Renell
Pulkkilan kirkko puusta 1909, Josef Stenbäck
Siuron kirkko Nokialla puusta 1910, Heikki Tiitola
Koskenpään kirkko Jämsässä puusta 1896–1911, Erkki Allenius
Viekijärven kirkko Lieksassa puusta 1911, A. E. Ollilainen
Forssan kirkko tiilestä 1917, Josef Stenbäck – myös kansallisromanttisia vaikutteita
Kauhavan kirkko tiilestä 1925, Josef Stenbäck – myös kansallisromanttisia vaikutteita
Tabor-kirkko Inkoossa tiilestä 1925
Kristuskyrkan 1928 Helsingissä, Atte V. Willberg – uusgoottilaisesti vaikuttunutta 1920-luvun klassismia
Sundomin kirkko Vaasassa puusta 1929, Oskar Berg – 1920-luvun klassismia pelkistetyin uusgoottilaisin vaikuttein
Jatkosodan jälkeen luovutetuilla alueilla sijainneet kirkot

Sortavalan luterilainen kirkko puusta, alkujaan rakennettu 1801 uusgoottilainen ulkoasu 1894
Korpiselän luterilainen kirkko puusta, 1890
Viipurin tuomiokirkko tiilestä 1893, Eduard Dippell
Lumivaaran kirkko tiilestä 1935, Ilmari Launis
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Luettelo Suomen uusgoottilaisista kirkoista Wikimedia Commonsissa
Kemin kirkko.
Kristuskyrkan, Helsingissä.
Vauxhall

| Vauxhall Motors Limited |
| --- | --- |
Toimitusjohtaja:  Florian Huettl
Kotipaikka:   Luton, Bedfordshire, Englanti
Toimiala:  autoteollisuus
Tuotteet:  henkilöautot pakettiautot
Emoyhtiö:  Stellantis
Kotisivu:  www.vauxhall.co.uk
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Vauxhall D-typen (1920) keulakuva.
Vauxhall Motors Limited ['vɒksɔːl] on Stellantis-konserniin kuuluva brittiläinen autonvalmistaja. Kaikki nykyisistä Vauxhall-malleista ovat oikeanpuoleisella ohjauksella varustettuja Opeleita.
Historia

Vauxhall Motors perustettiin vuonna 1905 itsenäisenä yhtiönä, mutta yhdysvaltalainen General Motors osti yhtiön kokonaan haltuunsa vuonna 1925.
Vuonna 2014 Volkswagen oli halukas ostamaan Opelin ja sen mukana Vauxhallin General Motorsilta, mutta kauppa jäi toteutumatta hintaerimielisyyksien vuoksi.
Helmikuussa 2017 General Motors käynnisti neuvottelut Groupe PSA:n kanssa Opel- ja Vauxhall-merkkien mahdollisesta myymisestä ranskalaiskonsernille Kauppa varmistui maaliskuussa, ja sen hinnaksi tuli 2,2 miljardia euroa. Vauxhall siirtyi osaksi Stellantis-konsernia vuonna 2021.
Historiallisia malleja > Viva > Viva HA

Syksyllä 1962 Vauxhall esitteli täysin uuden mallin, Vivan, joka oli merkin mallivalikoiman laajennus pikkuautoluokkaan, esimerkiksi Ford Anglian kilpailijaksi. Vivan kori oli ajan tyylin mukaan kulmikkaan laatikkomainen. Moottori oli 45 hevosvoiman 1 056 cm³ nelisylinterinen rivimoottori. Tätä ensimmäistä mallia (tehtaan mallimerkintä HA) valmistettiin vuoteen 1966 asti. Bedford HAV -nimellä myytyä pakettiautomuunnosta valmistettiin vielä pitkään 1970-luvulla.
Historiallisia malleja > Viva > Viva HB

Vuonna 1966 esiteltiin muodoiltaan linjakkaampi ja koriltaan hieman kasvanut malli Viva HB. Myös moottori suureni 1 159-kuutioiseksi. Vuonna 1967 alettiin valmistaa myös muunnosta Viva GT, jossa oli 1 975 cm3 OHC-moottori, jossa oli 106 hevosvoimaa tehoa. Myös muun muassa mittaristo erosi perus-Vivasta. HB-mallin valmistus päättyi vuonna 1971.
Historiallisia malleja > Viva > Viva HC

HB:n tilalle vuonna 1971 tullut viimeiseksi jäänyt Viva-malli.
Korimallit: 2D, 4D, 3D-farmari ja 2D-coupe.
Moottorin tilavuus: OVH 1,2 ja 1,3 litraa. OHC 1,6, 1,8 tai 2,3 litraa.
Magnum-mallissa oli 1,8 tai 2,3 litran moottori. Coupe-mallia myytiin nimellä Firenza ja sen moottorivaihtoehdot olivat OVH 1,3 litraa
ja OHC 1,6, 2.0 ja 2,3 litraa.
Coupe-malli oli myöhemmin nimellä Magnum Coupe ja sen sai 1,8- ja 2,3-litraisilla  moottoreilla.
Erikoismallit: niin sanottu ”DroopSnoot” Firenza HP (coupé) ja Magnum Sportshatch (farmari), joissa molemmissa oli aerodynaaminen keulaosa.
Historiallisia malleja > Cresta

Cresta oli yksi Vauxhallin 1960-luvulla valmistetuista malleista. Cresta oli hieman isompi kuin Victor. Crestaan mahtui istumaan jopa kuusi henkeä. Vuonna 1966 Crestassa otettiin käyttöön uusi kori. Uuden mallin moottori oli 6-sylinterinen ja teholtaan 140 hv (SAE). Uudesta mallista oli myös loistopainos, jonka nimi oli Viscount. Siinä oli vakiovarusteina automaattivaihteisto ja ohjaustehostin. Sen sisustus oli ylellinen.
Historiallisia malleja > Chevette

Chevette näytti Kadett C:ltä jossa oli Manta B:n keula. Opel yritti myydä C-Kadettia (1973–1979) vielä vuoteen 1982 saakka Vauxhall Chevettenä. Vuodesta 1982 eteenpäin autoa alettiin myymään Opel Kadettina. Chevette ei ollut kovin menestynyt malli.
Historiallisia malleja > Cavalier

Ensimmäinen Cavalier-malli näytti Ascona B:ltä jossa oli Mantan keula (vrt. Chevette).
Historiallisia malleja > Victor

Victor oli Vauxhallin vastine isojen perheautojen luokkaan. Kooltaan Victor vastasi toista GM:n mallia; Opel Rekordia. 1960-luvun lopulla Victor sai uudet moottorit, jolloin suorituskyky asettui aivan uuteen luokkaan. Moottorit olivat 1 600, 1 800, 2 000 ja 2 300 cm³. Eräänlainen kuriositeetti oli 3 300 cm³ moottorilla varustettu Victor, eräänlainen ison Ventora-mallin säästömalli. Victor-nimi säilyi vuoteen 1975, jolloin mallista tuli VX. Viimeiset VX-mallit tuotiin Suomeen 1977.
Historiallisia malleja > Magnum

HC-korisarjan ylellisemmin varusteltu malli vuodesta 1974 lähtien.
Korivaihtoehdot: 2D, 4D, 3D-farmari ja Coupe.
Moottorivaihtoehdot: OHC 1,8 ja 2,3 litraa.
Vauxhall nykyään

Nykyään Vauxhallilla on samat autot tuotannossa kuin saksalaisella Opelillakin. Lisäksi Vauxhall Corsan ja Astran saa myös pakettiautoversiona (Corsavan ja Astravan). Opelin urheilullista OPC-mallistoa vastaa Vauxhallilla VXR-mallisto. VXR-mallistoon kuuluvat Astra, Vectra, Monaro, Zafira, Meriva ja Corsa sekä VXR8-niminen muskeliautomainen ja neliovinen urheiluauto. Monaro ja VXR ovat australialaisen Holdenin kehittämiä malleja, ja niitä vastaavia malleja ei Opelilla ole. Nykyäänmilloin? Vauxhall antaa Britanniassa elinikäisen takuun (tai 160 000 km). Vauxhall nosti takuuta, koska korealainen Kia oli nostanut merkittävästi autojensa myyntiä seitsemän vuoden takuullansa.
Nykyiset mallit > Henkilöautot

| Malli | Kuva | Luokka | Korimalli |
| --- | --- | --- | --- |
| Adam |  | A-segmentti |  hatchback |
| Astra |  | C-segmentti |  hatchback  farmari |
| GTC |  | C-segmentti |  coupé |
| Cascada |  | S-segmentti |  avoauto |
| Corsa |  | B-segmentti |  hatchback |
| Insignia |  | D-segmentti |  hatchback  farmari |
| Grandland X |  | J-segmentti |  crossover |
| Crossland X |  | J-segmentti |  crossover |
| Mokka X |  | J-segmentti |  crossover |
| Viva |  | A-segmentti |  hatchback |
| Zafira Tourer |  | M-segmentti |  tila-auto |
Vauxhall Suomessa

Ensimmäiset Vauxhall-autot tuotiin Suomeen sotien jälkeen 1940-luvun lopulla. Merkin myynti jatkui 1980-luvulle saakka ja maahantuojana toimi Suomen General Motors Oy, joka edusti muitakin GM-konsernin automerkkejä. Suosituin malli oli Viva eri versioina, mutta valikoimaan kuuluivat miltei kaikki muutkin mallit: Cresta, Victor ja Velox. Vauxhallin 1970- ja 1980-lukujen mallit Chevette, Cavalier ja Carlton, joita koottiin Britannian lisäksi Belgiassa, vastasivat Opelin malleja Kadett, Ascona ja Rekord ja jäivät Suomessakin näitä harvinaisemmiksi. Suomessa oli rekisterissä 686 Vauxhallia vuoden 1999 lopussa, eniten Vivaa (275 kpl).
Perinteen tallentaminen

Suomessa Vauxhall-perinnettä tallentaa Vauxhall-Bedford Club Finland ry.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vauxhall Wikimedia Commonsissa
Vauxhallin kotisivut
Vauxhall Viva HB
Vauxhall Cresta vuodelta 1966.
Vauxhall Monaro (2005)
Käärmelahti

Kristuksen kirkastumisen tsasouna Käärmelahdella
Käärmelahti (virallinen nimi Käärmetlahti) on maarekisterikylä ja taajama Kuopiossa entisen Maaningan kunnan alueella, Pohjois-Savossa. Paikkakunta sijaitsee Pienen Ruokoveden itärannalla kantatie 77:n eteläpuolella Maaningan kirkonkylältä kaakkoon. Käärmelahdesta matkaa Kuopion keskustaan on noin 36 kilometriä.
Käärmelahdessa oli vuoden 2022 lopussa 676 asukasta ja asukkaiden keski-ikä oli 36 vuotta. Lähes koko Käärmelahden asuntokanta koostuu omakotitaloista. Käärmelahden asukasluku on kasvanut 23,6% vuodesta 2017 vuoteen 2022.
Käärmelahdessa toimii alakoulu, Käärmelahden koulu, jonka yhteydessä toimii myös esikoulu ja päiväkoti.
Hedda

| Hedda |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  15. lokakuuta
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  Heddi, Heddy, Heta, Hetta, Hetti 
Nimen alkuperä:  Hedvig
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hedda on naisen etunimi. Se on pohjoismainen lyhentymä Hedvig-nimestä. Suomessa Heddaa on käytetty myös Heidin kutsumanimenä.
Ruotsissa Hedda-nimi on ollut käytössä jo vuonna 1730. Uudella vuosituhannella siitä on tullut ruotsalainen muotinimi: 2000-luvun kahden ensimmäisen vuosikymmenen aikana Ruotsissa syntyi noin 2 700 Heddaa.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Suomessa on huhtikuuhun 2024 mennessä tilastoitu noin 240–250 Hedda-nimistä naista.
Nimipäivä

Vuodesta 1929 lähtien Heddalla on ollut nimipäivä suomenruotsalaisessa almanakassa 15. lokakuuta. Se on Heddan nimipäivä myös Norjassa.
Ruotsin almanakassa Hedda-nimi oli mukana vuosina 1986–2000. Siinäkin nimipäivä oli 15. lokakuuta.
Tunnettuja Heddoja

Hedda Berntsen (s. 1976), norjalainen freestylehiihtäjä ja olympiamitalisti
Hedda Bångman (s. 1995), ruotsalainen maastohiihtäjä
Hedda Hopper (1885–1966), yhdysvaltalainen näyttelijä ja kolumnisti
Hedda Lindahl (1919–2007), ruotsalainen poliitikko
Hedda Liukkala (s. 1990), suomalainen nykysirkus- ja performanssitaiteilija
Hedda Retu, aik. Heidi Valasti (s. 1965), suomalainen kliininen seksologi, psykoterapeutti ja seksuaaliterapeutti
Hedda Wrangel (1792–1833), ruotsalainen paronitar, laulaja ja säveltäjä
Hedda Ødegaard (s. 1995), norjalainen tennispelaaja
Kuvitteellisia Heddoja

Hedda, henkilöhahmo Johan Ludvig Runebergin runoelmassa Hirvenhiihtäjät (1832)
Hedda, henkilöhahmo televisiosarjassa Salatut elämät
Hedda Tesman (o.s. Gabler), nimihenkilö Henrik Ibsenin näytelmässä Hedda Gabler (1890); hahmon mukaan on nimetty Hedda-palkinto
Aiheesta muualla

Etunimien taivutus: Hedda (Kotimaisten kielten keskuksen verkkojulkaisu)
Hans Rudolf Spillmann

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Spillmann (oik.) Rooman kesäolympialaisissa 1960. |  Spillmann (oik.) Rooman kesäolympialaisissa 1960. |  Spillmann (oik.) Rooman kesäolympialaisissa 1960. |  |
Maa:   Sveitsi
Miesten ammunta
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Rooma 1960 | 300 m vapaakivääri, asennot |  |
Hans Rudolf ”Hansrüdi” Spillmann (7. tammikuuta 1932 Zollikon – 11. kesäkuuta 2024 Witikon) oli sveitsiläinen ampuja ja olympiamitalisti. Hän saavutti Rooman kesäolympialaisissa 1960 hopeamitalin miesten 300 metrin vapaakiväärin asentokilpailussa. Hän kilpaili samoissa olympialaisissa myös 50 metrin pienoiskiväärin makuukilpailussa, mutta jäi siinä 32. sijalle.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hans Rudolf Spillmann Wikimedia Commonsissa
Mert Günok

Mert Günok syyskuussa 2023.
Mert Günok (s. 1. maaliskuuta 1989 Karabük) on turkkilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän on pituudeltaan 196-senttimetrinen. Hän edustaa Turkin Superliigassa pelaavaa Beşiktaşia, jossa hän on pelannut kesästä 2021 alkaen.
Günok pelasi Fenerbahçen junioreissa ja pääsi edustusjoukkueessa pelaamaan ensi kerran Turkin Cupissa tammikuussa 2010 ja Superliigassa elokuussa 2010. Hän edusti Bursasporia kausina 2015–2017 ja İstanbul Başakşehiria kausina 2017–2021, minkä jälkeen hän siirtyi Beşiktaşiin. Hän on pelannut Turkin Superliigassa kauden 2023–2024 loppuun mennessä 190 ottelua. Hän on voittanut liigamestaruuden vuosina 2011 ja 2014 sekä vihdoin ykkösmaalivahtina vuonna 2020. Hän on voittanut Turkin Cupin vuosina 2012, 2013 ja 2024, joista ensin mainittuna vuonna hän pelasi kaikki muut ottelut paitsi loppuottelun ja pääsi kahtena muuna voittovuonna pelaamaan myös loppuottelun. Hän on pelannut Mestarien liigassa seitsemän ja Eurooppa-liigassa 15 ottelua.
Günok pelasi useissa Turkin nuorisomaajoukkueissa. Hän pelasi ensimmäisen ottelunsa Turkin A-maajoukkueessa toukokuussa 2012 ystävyysottelussa Georgiaa vastaan, kun hän tuli toisella jaksolla kentälle loukkaantuneen Cenk Gönenin tilalle. Kesällä 2021 käydyissä EM-kilpailuissa Günok oli joukkueessa varamaalivahtina. EM-kilpailuissa 2024 hän pelasi ykkösmaalivahtina neljä joukkueensa viidestä ottelusta ja oli poissa vain yhdestä alkulohko-ottelusta polvivamman vuoksi. Hän on pelannut lokakuun 2024 puoliväliin mennessä 35 A-maaottelua. Otteluista 14 on kuulunut EM-karsintoihin ja seitsemän Kansojen liigaan.
Anton Välimaa

| Anton Välimaa> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 22. elokuuta 1999 (ikä 25) Kauhava
Kansalaisuus:   Suomi
Lentopalloilija
Pelipaikka:  passari
Pituus:  190 cm
Nyk. joukkue:  Barrus Vöru VK
Sarja:  Viron lentopalloliiga
Pelaajaura
Ammattilaisjoukkueet
2017–2021   2021–2023   2023–2024   2024–:  Kokkolan Tiikerit   Akaa-Volley   Kokkolan Tiikerit   Barrus Vöru VK
Anton Välimaa (s. 22. elokuuta 1999 Kauhava) on suomalainen lentopalloilija, pelipaikaltaan passari. Hän on syntynyt Kauhavalla. Välimaa on Barkom-Kazany Lwowissa pelaavan Santeri Välimaan vanhempi veli.
Pelaajaura

Välimaan pelaajaura alkoi Kauhavan Wisassa, jossa hän on ollut mukana voittamassa useita junioreiden SM-mitaleja. Junioreiden SM-kulta tuli kuitenkin Oulun Kiskon riveissä vuonna 2015 B-pojissa. Junioreiden alue SM-kisoista on on myös useita mitaleja Lännen riveissä.
Kuortaneen valmennuskeskuksessa Välimaa pelasi kaksi kautta 2-sarjaa ja 1-sarjaa ennen siirtymistään liigakentille ja oli edustamassa Suomea muun muassa junioreiden EM-kisoissa 2017, joissa Suomi saavutti kisoissa kahdeksannen sijan.
Pelaajaura > Ammattilaisura

Välimaa pelasi ensimmäiset aikuisten ottelunsa Kokkolan Tiikereissä kaudella 2017–2018. Peliajan lisääntyessä toisella liigakaudella pelit lähtivät hyvin käyntiin ja kauden 2018–2019 päätteeksi Välimaa valittiin Lentopallon Mestaruusliigan vuoden läpimurtopelaajaksi. Kaudella 2019–2020 hän sai ensimmäisen nimityksensä liigan kuukauden tähdistöön marraskuussa 2019. Kauden 2020–2021 päätteeksi Välimaa saavutti Tiikereissä SM-pronssia.
Kaudelle 2021–2022 Välimaa teki 1+1 mallisen sopimuksen Akaa-Volleyn kanssa. Hänet valittiin kauden aikana kuukauden passariksi kolmesti, ja Akaa-Volley voitti SM-pronssia. Kauden jälkeen Välimaan pelaajasopimuksen optio otettiin käyttöön ja pelit jatkuivat Akaalla myös seuraavalla kaudella.
Akaa kirkasti edellisen kauden mitaliaan ja saavutti SM-Hopeaa mestaruusliigassa ja hopeaa Suomen Cupissa kaudella 2022–2023.
Välimaa palasi kaudeksi 2023–2024 Kokkolan Tiikereihin, jonka kausi päättyi puolivälierätappioon ja sijoitus mestaruusliigassa oli viides. Suomen Cupissa joukkue saavutti Finalfour paikan, mutta ei yltänyt finaaleihin vaan sijoitus oli kolmas. Välimaa valittiin kauden aikana tammikuun tähdistökenttään. Hän teki myös oma henkilökohtaisen ennätyksen pisteiden osalta (126p) ja torjuntojen (50) syntyi myös tällä kaudella.
Välimaan seura kaudella 2024–2025 on Vöru Vorkpalliklubi. Joukkue pelaa Baltian liigaa, Viron lentopalloliigaa ja Estonian Cup pelejä nimellä Barrus Vöru VK. Kiinnostusta oli myös muualta, mutta keskustelujen jälkeen syntyi päätös lähteä Viroon. Kansainvälinen ura on saatu nyt käyntiin.
Pelaajaura > Maajoukkueura

Kokemusta on myös miesten maajokkueesta. Kesällä 2020 Anton kutsuttiin Suomen miesten lentopallomaajoukkueen harjoitusryhmään, joka valmistautui vuoden 2021 EM-kisoihin.
Olli Norros

Olli Ilkka Norros (s. 20. joulukuuta 1979 Helsinki) on suomalainen oikeustieteilijä, joka toimii Helsingin yliopiston vakuutus- ja vahingonkorvausoikeuden professorina.
Ura

Norros valmistui Helsingin yliopiston oikeustieteen kandidaatiksi vuonna 2004 ja oikeustieteen tohtoriksi vuonna 2007.
Norros on työskennellyt Helsingin yliopistossa vakuutus- ja vahingonkorvausoikeuden professorina vuodesta 2020 alkaen ja aiemmin vakuutus- ja vahingonkorvausoikeuden apulaisprofessorina, urheiluoikeuden professorina sekä tutkijana. Hän sai Helsingin yliopiston siviilioikeuden dosentin arvon vuonna 2010.
Norros on myös toiminut arvopaperilautakunnan puheenjohtajana ja jäsenenä, vakuutuslautakunnan jaoston puheenjohtajana, Pykälä ry:n oikeusapuvaliokunnan valvontalautakunnan puheenjohtana, IT 15 -ehtojen johtoryhmän puheenjohtajana sekä Suomen antidopingtoimikunnan valvontalautakunnan jäsenenä.
Yksityiselämä

Norroksen vanhemmat ovat tutkimusprofessorit Ilkka Norros ja Leena Norros. Hänen puolisonsa on Elina Norros, ja heillä on kolme lasta.