stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Johnny Herbert
Ura F1:n jälkeen

F1-uransa jälkeen Herbert kilpaili urheiluautosarjoissa. Hänen autokuntansa voitti Sebringin 12 tunnin ajon Yhdysvalloissa 2002 ja menestyi hyvin myös Le Mansin 24 tunnin ajossa. Herbert sijoittui yhdysvaltalaisessa American Le Mans Series -sarjassa jaetulle neljännelle sijalle vuonna 2002. ALMS-sarjassa hän ajoi muun muassa Jyrki Järvilehdon ajoparina. Herbert voitti vuonna 2004 Le Mans Series -sarjan mestaruuden yhdessä Jamie Davisin kanssa. Herbert osallistui myös vuoden 2002 Indianapolis 500-kilpaikuun mutta karsiutui.
Johnny Herbert palasi F1:n pariin vuonna 2005, kun hänet kiinnitettiin Jordan-tallin ja myöhemmin sen seuraajan Midland-tallin urheilujohtajaksi. Vuoden 2007 alussa Herbert siirtyi kilpailemaan uuteen Speedcar Series -sarjaan. Hän voitti sarjan ensimmäisen kauden mestaruuden 45 pisteellään.
Tulokset > Le Mansin 24 tunnin ajot

| Vuosi | Talli | Kanssa- kuljettajat | Auto | Luokka | Kierroksia | Sija | Luokan sija |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1990 |  Mazdaspeed |  Volker Weidler  Bertrand Gachot | Mazda 787 | GTP | 148 | DNF | DNF |
| 1991 |  Mazdaspeed |  Volker Weidler  Bertrand Gachot | Mazda 787B | C2 | 362 | 1. | 1. |
| 1992 |  Mazdaspeed  Oreca |  Volker Weidler  Bertrand Gachot  Maurizio Sandro Sala | Mazda MXR-01 | C1 | 336 | 4. | 4. |
| 2001 |  Champion Racing |  Didier Theys  Ralf Kelleners | Audi R8 | LMP900 | 81 | DNF | DNF |
| 2002 |  Audi Sport North America |  Christian Pescatori  Rinaldo Capello | Audi R8 | LMP900 | 374 | 2. | 2. |
| 2003 |  Team Bentley |  Mark Blundell  David Brabham | Bentley Speed 8 | LMGTP | 375 | 2. | 2. |
| 2004 |  Audi Sport UK Team Veloqx |  Jamie Davies  Guy Smith | Audi R8 | LMP1 | 379 | 2. | 2. |
| 2007 |  Aston Martin Racing |  Peter Kox  Tomáš Enge | Aston Martin DBR9 | GT1 | 337 | 9. | 4. |
Tulokset > Speedcar Series -tulokset

| Kausi | Talli | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | Pisteet | Sijoitus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2008 | Speedcar Team | SEN1 3 | SEN2 7 | SEP1 2 | SEP2 4 | BHR1 5 | BHR2 Kesk. | DUB1 1 | DUB2 1 |  |  | 45 | 1. |
| 2008–2009 | JMB Racing | DUB1 4 | DUB2 C | BHR1 3 | BHR2 1 | LOS1 3 | LOS2 6 | DUB1 5 | DUB2 3 | BHR1 1 | BHR2 6 | 53 | 2. |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Johnny Herbert Wikimedia Commonsissa
Johnny Herbertin kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
GrandPrix.com / Herbert (englanniksi)
Forix / Herbert (englanniksi)
Herbert Kanadan GP:ssä 1995
Eíra

| Eíra Είρα |
| --- | --- |
 Kunnallisyksikön sijainti
 Eíra
 Koordinaatit: 37°25′N, 21°58′E 
Valtio:  Kreikka
Hajautetun hallinnon alue:  Peloponnesos,Länsi-Kreikka jaJooniansaaret
Alue:  Peloponnesos
Alueyksikkö:  Messenia
Kunta:  Oichalía
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kunnallisyksikkö, entinen kunta
 – Kallikrates-koodi:  440404
Väkiluku (2011):  433
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Rekisterikilpi:  KM
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Eíra (kreik. Είρα; myös Íra; virallisesti Δημοτική Ενότητα Είρας, Dimotikí Enótita Eíras) on yksi Oichalían kunnan kunnallisyksiköistä ja entinen itsenäinen Kreikan kunta. Se sijaitsee Messenian alueyksikössä Peloponnesoksen alueella. Kunnallisyksikön väkiluku on 433 (vuonna 2011).
Eíran kunnallisyksikkö käsittää Oichalían kunnan pohjoisosan Eliin ja Arkadian alueyksiköiden rajalla. Sen suurin asutus on Ágios Sóstiin kylä. Eíra oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Oichalían kuntaan yhdessä Andanían, Dórion ja Meligaláksen kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Kunnallisyksikön osat

Eíran kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kyläyhdyskunnista ja asutuksista:
| Kylä­yhdys­kunta | Kylä tai muu asutus | Väkiluku (2011) |
| --- | --- | --- |
| Ágios Sóstis | Ágios Sóstis | 98 |
| Ágios Sóstis | Tsouráki | 8 |
| Ampelióna | Ampelióna | 41 |
| Kakalétri | Kakalétri | 41 |
| Kakalétri | Marína | 11 |
| Néda | Néda | 42 |
| Pétra | Péra Roúga | 15 |
| Pétra | Pétra | 22 |
| Sklirós | Panochóri | 18 |
| Sklirós | Sklirós | 36 |
| Stásimo | Stásimo | 50 |
| Sýrrizo | Dimándra | 25 |
| Sýrrizo | Sýrrizo | 26 |
Yhteensä: 433
Fiat lux

"Fiat lux" on latinankielinen raamatunlause, joka esiintyy luomiskertomuksen alkupuolella. Vuoden 1992 Kirkkoraamatussa se on käännetty suomeksi "Tulkoon valo!" ja vanhemmissa raamatunsuomennoksissa "Tulkoon valkeus".
Lause on käytössä muun muassa Oulun yliopiston ylioppilaskunnan tunnuksen nimenä ja Kalifornian yliopiston mottona.
Fiat Lux on myös saksalainen uskonnollinen kultti.
Etelä-Molukkien tasavalta

Etelä-Molukkien tasavalta (indonesiaksi Republik Maluku Selatan, RMS) oli Indonesiaan kuuluneiden Molukkien saariryhmän eteläisillä saarilla vuodesta 1950 alkaen toiminut separatistinen hallitus ja tunnustamaton valtio, joka vaati saarille itsenäisyyttä. Toiminta keskittyi lähinnä Ambonin saarelle. Indonesian hallitus palautti kaikki saaret takaisin valtaansa 1960-luvun alkuun mennessä, minkä jälkeen Etelä-Molukkien tasavallan hallitus on jatkanut toimintaansa pakolaishallituksena Hollannista käsin.
Separatismin juuret liittyivät siihen, että osa Molukkien kristityistä asukkaista vastusti kuulumista islamilaiseen Indonesiaan. Huomattava osa varsinkin Ambonin asukkaista oli siirtomaa-aikana 1800-luvulla omaksunut siirtomaaisänniltään kristinuskon sekä hollannin kielen ja saavuttanut siten etuoikeutetun aseman muihin indonesialaisiin nähden. Muutamaa vuotta Indonesian itsenäistymisen jälkeen ambonilaiset julistivat perustetuksi Etelä-Molukkien tasavallan. Itsenäisyysjulistus annettiin 25. huhtikuuta 1950. Separatistihallitus sai tukea Ambonin kristityiltä, kun taas saaren muslimit tukivat Indonesian hallitusta. Yhdysvaltojen on epäilty tukeneen salaa separatisteja, koska he vastustivat samalla Indonesian presidentti Sukarnoa, joka taas teki yhteistyötä kommunistien kanssa.
Indonesian joukot valtasivat Ambonin saaren takaisin jo marraskuussa 1950, mutta Etelä-Molukkien tasavallan hallitus siirtyi jatkamaan toimintaansa läheiselle Seramin saarelle. Indonesia kukisti Etelä-Molukkien tasavallan vuonna 1955 ja sen kiinni saadut johtajat tuomittiin pitkiin vankeusrangaistuksiin. Tärkein separatistijohtaja, Etelä-Molukkien tasavallan presidentti Chris Soumokil vangittiin joulukuussa 1963 ja teloitettiin vuonna 1966. Pakolaishallitus aloitti sen jälkeen toimintansa Hollannissa J. A. Manusaman johdolla. Etelä-Molukkien tasavallan kukistumisen jälkeen kymmeniätuhansia ambonilaisia pakeni Hollantiin. Eräät ”molukkilaisista” ryhtyivät 1970-luvulla tekemään Hollannissa terrori-iskuja, jotka herättivät paljon huomiota.
Etelä-Molukkien tasavallan pakolaishallitus toimii edelleen Hollannissa. Se kuuluu Edustamattomien valtioiden ja kansojen yhteisöön.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Etelä-Molukkien tasavallan pakolaishallituksen viralliset sivut (englanniksi) ja (hollanniksi)
Molukit vaativat itsenäisyyttä Ylen Elävä arkisto
Ferdinand Deppe

San Gabrielin lähetysasema, Ferdinand Deppen maalaus vuodelta 1832
Ferdinand Deppe (1794 Berliini - 1861 Berliini) oli saksalainen luonnontutkija, tutkimusmatkailija ja taidemaalari.
Vuonna 1821 kreivi Albert von Sack, varakas Preussin kuninkaan kamariherra, kutsui Deppen mukaansa tutkimusretkelle Meksikoon. Matkaa varten Deppe opiskeli kieliä ja eläintiedettä, perehtyi Amerikan historiaan, ja opetteli taitavaksi eläinten, etenkin lintujen, täyttäjäksi. Matkaan päästiin kuitenkin vasta lokakuussa 1824 ja perille Meksikon Alvaradoon joulukuun puolimaissa. Täällä hän keräsi kasvi- ja eläinnäytteitä Berliinin museolle yhdessä William Bullockin pojan kanssa. He olivat ensimmäiset tutkijat, jotka keräsivät Meksikosta näytteitä tieteellisiin tarkoituksiin. Hän palasi Saksaan vuonna 1827 mukanaan kokoelma, johon kuului 958 linnun nahkaa 315 lajista. Lisäksi kokoelmassa oli nisäkkäitä, matelijoita, sammakkoeläimiä, kaloja, etanoita ja tuhansia hyönteisiä.
Vuonna 1828 Deppe palasi Meksikoon ystävänsä kasvitieteilijä, tohtori Wilhelm Schieden kanssa. He keräsivät näytteitä Berliinin ja Wienin museoille toukokuuhun 1829 saakka. Vuonna 1830 Deppe ryhtyi kauppamatkustajaksi Acapulcon ja Kalifornian Montereyn välille, eikä kerännyt näytteitä. 1836 hän lähti kotimatkalle Saksaan, ja keräsi matkalla näytteitä Montereyn läheltä ja Oahulta Havaijilla. Berliiniin hän saapui 1838.
Christian Rudolph Wilhelm Wiedemann kuvaili joitakin Deppen tuomia kärpäsiä teoksessaan Aussereuropäische Zweiflügelige Insekten (Hamm, 1828–1830). Deppen vanhin veli oli Wilhelm Deppe, joka työskenteli Berliinin museossa.
Deppe nimesi useita uusia lintulajeja, muun muassa kiilasapelikolibrin.
John Grunsfeld

| John Mace Grunsfeld |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 10. lokakuuta 1958 (ikä 66) Chicago, Illinois, USA
Kansalaisuus:  yhdysvaltalainen
Ammatti:  fyysikko
Ura
Tyyppi:  astronautti
Aika avaruudessa:  58 pv. 15 h 3 min.
Eläköityminen:  4.1.2010
Lennot

:  STS-67
 
:  STS-81
 
:  STS-103
 
:  STS-109
 
:  STS-125
 
John Mace Grunsfeld (s. 10. lokakuuta 1958 Chicago, Illinois, USA) on yhdysvaltalainen fyysikko  ja NASAn astronautti. Hän on viiden avaruuslennon veteraani ja toiminut myös NASAn johtavana tiedemiehenä (NASA Chief Scientist).
Koulutus

Highland Park High School, Highland Park, Illinois, 1976
alempi korkeakoulututkinto (B.Sc.)  fysiikassa, Massachusetts Institute of Technology, 1980
ylempi korkeakoulututkinto (M.Sc.) (1984) ja filosofian tohtorin tutkinto (1988) fysiikassa, University of Chicago
Tieteellinen ura

Grunsfeldin tutkimustyö on suuntautunut  röntgentähtitieteeseen ja  gammatähtitieteeseen, suurenergiseen kosmiseen säteilyyn sekä uusien ilmaisimien ja laitteiden kehittämiseen. Grunsfeld tutki kaksoispulsareita ja muita suurienergisen kosmisen säteilyn lähteitä käyttäen NASAn Compton-satelliittia ja teleskooppeja, mukaan lukien Hubble-avaruusteleskooppi.
Ura NASAssa

Grunsfeld valittiin NASAn astronauttikoulutukseen maaliskuussa 1992, minkä hän aloitti elokuussa 1992 Johnson Space Centerissä. Hän vastasi muun muassa kansainvälisen ISS-avaruusaseman kannettavista  tietokoneista ja tietokonenäyttöjen aseman ohjausohjelmistojen kehittämisestä. Toisen avaruuslentonsa jälkeen hänet nimitettiin myös sukkuloiden ja ISS:n atk-tuen johtoon. STS-103:n jälkeen hän toimi avaruuskävelyosaston johdossa. Hän työskenteli NASAn johtavana tiedemiehenä (NASA Chief Scientist) NASAn päämajassa vuodesta 2003 vuoteen 2004.
Avaruuslennot

Grunsfeld on osallistunut seuraaville avaruussukkulalennoille:
STS-67/Astro-2 Endeavour (2.-18.3.1995), Astro-observatorion toinen lento. Ennätyspitkällä kuusitoistapäiväisellä lennolla miehistö tutki tähtien ultraviolettivaloaluetta.
STS-81 Atlantis (12.-22.1.1997) telakoitui viidentenä avaruussukkulana venäläiselle Mir-avaruusasemalle ja vaihtoi toisena sukkulana amerikkalaisia astronautteja. Lennolla oli mukana myös Spacehab-kaksoismoduli. Grunsfeld toimilennolla lentoinsinöörinä. Hän soitti lennoltaan NPR-radioasemien  Car Talk -keskusteluohjelmaan.
STS-103 Discovery  (19.-27.12.1999) oli kahdeksanpäiväinen Hubble-avaruusteleskoopin huolto- ja päivityslento. Grunsfeld osallistui kahdelle lennon kolmesta avaruuskävelystä joilla päivitettiin Hubblen järjestelmiä.  Grunsfeldin avaruuskävelyjen kokonaiskesto oli lennolla 16 tuntia 23 minuuttia.
STS-109 Columbia (1.-12.3.2002) oli neljäs Hubblen huoltolento. Miehistö päivitti Hubblea asentaen uuden digitaalikameran, infrapunakameran jäähdytysjärjestelmän, uusia aurinkopaneeleita ja uuden voimalähdejärjestelmän. Grunsfeld työskenteli lennolla hyötykuormakomentajana vastuualueenaan avaruuskävelyt ja Hubblen hyötykuorma. Hän osallistui myös kolmelle avaruuskävelylle kokonaiskestoltaan 21 tuntia 9 minuuttia.
STS-125 Atlantis (11.-24.5.2009) oli viides ja samalla viimeinen Hubblen huoltolento. Grunsfeld osallistui kolmelle lennon viidestä avaruuskävelystä joilla korvattiin Hubblen vanhoja laitteita ja asennettiin uusia, mitkä mahdollistivat Hubblen toiminnan jatkumisen ainakin vuoden 2014 loppuun.. Grunsfeld ja muu miehistö jotuivat virheellisestä asennuksesta johtuen irrottamaan 10 mm:n pultteja,   mistä asiasta ja siinä käytetystä tekniikasta hän jälleen kerran keskusteli Car Talk -ohjelmassa.
Grunsfeld on viettänyt yli 58 päivää avaruudessa, Hän on osallistunut kahdeksalle avaruuskävelylle, kokonaiskestoltaan 58 tuntia 30 minuuttia.
Space Telescope Science Institute

NASAn tammikuussa 2010 julkaiseman lehdistötiedotteen mukaan Grunsfeld aikoo jättää NASAn aloittaakseen työn Space Telescope Science Instituten apulaisjohtajana Baltimoressa, missä hän tulee työskentelemään myös NASAn suunnitellun James Webb -avaruusteleskoopin parissa.
Grunsfeld on intohimoinen vuorikiipeilijä. Hän on kiivennyt ainoana astronauttina Mount McKinleyn huipulle. 
Grunsfeld on naimisissa Carol E. Schifferin kanssa. Heillä on kaksi lasta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta John Grunsfeld Wikimedia Commonsissa
Elämäkerta NASAn sivulla (englanniksi)
Elämäkerta Spacefacts.de:n sivulla (englanniksi)
Sukkulalentoa STS-125 edeltävä haastattelu (Arkistoitu – Internet Archive) (22.4.2009) (englanniksi)
Sukkulalentoa STS-125 edeltävä haastattelu (Arkistoitu – Internet Archive) (31.7.2008) (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:John M. Grunsfeld
Grunsfeld työskentelee Hubblen parissa 14.5.2009 (STS-125)
Käännös suomeksi
Evolving Towards Extinction

| Evolving Towards Extinction Near Death Condition |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 18. maaliskuuta 2014
 Tyylilaji: death metal
 Kesto: 51.03
 Levy-yhtiö: Unique Leader Records
Near Death Conditionin muut julkaisut
| The Disembodied – In Spiritual Spheres 2011 | Evolving Towards Extinction 2014 |   |
Evolving Towards Extinction on sveitsiläisen death metal -yhtye Near Death Conditionin toinen studioalbumi. Se julkaistiin maaliskuussa 2014 levymerkillä Unique Leader Records.
Kappaleet

Words of Wisdom – 3.47
Between the Dying and the Dead – 3.28
Intelligent Design – 4.42
Pandemic of Ignorance – 5.12
Praise the Lord of Negation – 3.32
The Anatomy of Disgust – 4.51
Anagamin – 4.00
Evolving Towards Extinction – 5.07
Vertigo – 4.03
Communing with Emptiness – 4.46
Nostalgia for Chaos – 7.35
Kokoonpano

Patrick – kitara, bassokitara
Guido Wyss – rummut
Stéphane – kitara, laulu
+
Zdzisław Beksiński – grafiikka
Arvostelut

Heavy Metal Tribune:
Imperiumi.net: 7.5/10
Metal Temple: 9/10
Aiheesta muualla

Albumi Evolving Towards Extinction Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Forsblom

Forsblom on seuraavien henkilöiden sukunimi:
Enzio Forsblom (1920–1996), suomalainen urkutaiteilija
Harry Forsblom (1943–2016), suomalainen kirjailija, kirjallisuuskriitikko ja kääntäjä
Karri Forsblom (s. 1998), suomalainen jääkiekkoilija
Manu Forsblom (1926–2002), suomalainen taidemaalari
Paavo Forsblom (1917–2001), suomalainen yrittäjä, yritysjohtaja ja liikenneneuvos
Ruben Forsblom (1931–2023), suomalainen maantiepyöräilijä
Rut Forsblom-Sandman (1912–1963), suomenruotsalainen kirjailija
Sabine Forsblom (s. 1961), suomenruotsalainen kirjailija
Saku Forsblom (s. 1997), suomalainen jääkiekkoilija
Veikko Forsblom (s. 1922), suomalainen jalka- ja jääpalloilija
Wilma Forsblom (s. 2003), suomalainen jalkapalloilija.
Entisenä nimenä

Kaarlo Koroma, vuoteen 1929 Forsblom, (1908–2000), taidemaalari, kuvataiteilija, professori ja majuri
Vladi Marmo, vuoteen 1935 Forsblom (1914–1969), professori ja Geologian tutkimuslaitoksen ylijohtaja, koripalloilija
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Forsbyn ruukki

Forsbyn ruukki toimi Pernajan Koskenkylässä Forsbynjoen alimman kosken rannalla vuosina 1682–1828.
Forsbyn ruukin perusti 1682 kreivi Lorentz Creutz Forsbyn rälssisäterin maille Pernajaan. Rautaruukin toiminta oli pysähdyksissä ruukin kärsittyä huomattavia vahinkoja pikkuvihan aikana 1742–1743 ja se pääsi jatkamaan toimintaansa vasta 1747. Ruukin yhteyteen perustettiin ilmeisesti jo 1600-luvulla vesisaha mutta virallisen toimintaluvan saha sai vasta 1736. Koskenkylässä oli myös hopeakaivos ja hopeaa louhittiin 1600-luvun alusta 1700-luvun puoliväliin saakka. Rautaruukki lopetti toimintansa 1828 mutta ruukin alueella aloitettiin sahaustoiminta uudelleen 1870-luvulla. Johan Askolin osti vuonna 1880 Forsbyn entisen ruukinkartanon ja sahan. Vanha vesisaha purettiin 1913 ja sen tilalle rakennettiin höyrysaha. Tämän sahan toiminta päättyi 1952 kun sen omistanut Toiminimi Joh. Askolin siirsi kaiken sahaustoiminnan Isnäsin sahalle.
Vanhan ruukinpadon paikalla ollut lohkokivistä rakennettu pato purettiin osittain 1990-luvulla ja Forsbynjoen koski on nyt luonnontilassa. Entisellä ruukinalueella on säilynyt muun muassa ruukinkartanon jugendtyylinen päärakennus jonka suunnitteli ruotsalainen arkkitehti John Settergren vuonna 1907 sekä siihen liittyvä kartanon puutarha jonka suunnittelivat Paul Olsson ja Bengt Schalin vuosien 1919–1934 välillä. Entisen ruukinkirkon paikalla on muistokivi. Forsbyn kosken länsirannalla niin sanotulla Kuninkaanmäellä sekä ruukkialueen läpi kulkevan vanhan maantien varrella on jäljellä suuria 1800- ja 1900-lukujen vaihteessa rakennettuja työväenkasarmeja sekä eri-ikäisiä pienempiä työväenasuntoja joista vanhimmat ovat 1700-luvulta. Toimintansa lopettaneen höyrysahan tiili- ja betonirakennukset ovat myös säilyneet. Niin sanotun yläruukin alueella on jäljellä vain vasarapajojen ja voimakanavien jäännöksiä maastossa.
Kuvia

Forsbyn ruukki
Forset

| Forset |
| --- | --- |
 Katunäkymää vuonna 2015.
 Forset
 Koordinaatit: 61°12′08″N, 10°08′38″E 
Valtio:  Norja
Lääni:  Innlandet
Kunta:  Gausdal
Pinta-ala:  
 – Maa:  0,7 km²
Väkiluku (2022):  584
 – Väestötiheys:  834,3 as./km²
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Forset on taajama Gausdalin kunnassa Innlandetin läänissä Norjassa. Sen pinta-ala on 0,7 neliökilometriä ja asukasluku 584 vuonna 2022.
Vestre Gausdalin kirkko.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Forset Wikimedia Commonsissa
Estádio do Dragão

| Estádio do Dragão |
| --- | --- |

Rakennuksen tiedot
Sijainti:  Porto, Portugali
Koordinaatit:  41.161758°N, 8.583933°W
Avattu:  16. marraskuuta 2003
Kenttä:  ruohoa
Arkkitehti:  Manuel Salgado
Katsojakapasiteetti
 50 033 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Estádio do Dragão on jalkapallostadion Porton kaupungissa Portugalissa. Stadionille mahtuu 50 033 katsojaa.
Ominaisuudet

Estádio do Dragão on moderni jalkapallostadion, jossa katsomot alkavat lähes välittömästi kentän reunasta. Stadionin päätykatsomot ovat yksikerroksisia, kun taas pää- ja "aurinkokatsomo" ovat molemmat kaksikerroksisia. Näiden kahden kerroksen välissä sijaitsee aitiorivistö.  Vaikka Estádio do Dragão onkin pääasiallisesti jalkapallostadion, käytetään sitä myös muihin tarkoituksiin. Muun muassa brittiläinen rockyhtye Rolling Stones vieraili Dragãolla maailmankiertueellaan vuonna 2006.
Estádio do Dragãon nimi tarkoittaa vapaasti suomennettuna Lohikäärmeen stadionia. Stadionin nimi juontaa juurensa sen isäntäseura FC Portoon. Porton kaupungin vaakunaa on aiemmin koristanut lohikäärme, samoin FC Porton logoa. Myös jalkapalloseuran kannattajien lempinimi on "lohikäärmeet".
Stadion sijaitsee 4 km  Porton kaupungin historiallisesta keskustasta. Sinne pääsee Porton metrolla, aseman nimi on Estádio do Dragão.
Historia

Estádio do Dragãon rakentamisesta päätettiin vuonna 2001, kun oli selvää, että vuoden 2004 jalkapallon EM-kilpailut käytäisiin Portugalissa. Lisäksi rakennuspäätökseen vaikutti Porton johtavan jalkapalloseuran FC Porton tarve päästä uudelle stadionille vanhahtaneelta Estadio das Antasilta. Estádio do Dragão valmistui lopulta vuonna 2003, ja Estadio das Antas hävitettiin vuonna 2004.
FC Porto siirtyi uudelle stadionille heti sen valmistuttua ja pelasi siellä kotiotteluitaan voitokkaalla Mestarien liiga -kaudellaan 2003–2004. Ensimmäinen Estádio do Dragãolla pelattu ottelu oli FC Porto – FC Barcelona, joka pelattiin 16. marraskuuta 2003. FC Porto voitti maalein 2–0, mutta ottelua sävytti uuden pelinurmen huonokuntoisuus. Nurmi päätettiinkin neitsytottelun jälkeen uusia ja FC Porto siirtyi pelaamaan takaisin vanhalle stadionilleen, palatakseen Estádio do Dragãolle helmikuussa 2004. Näin joukkue pääsi uudelle stadionille pelaamaan Mestarien liigan pudotuspelivaiheen kotiotteluitaan.
Laajemmalle yleisölle stadion esittäytyi vuoden 2004 jalkapallon EM-kilpailuiden avausottelussa 12. kesäkuuta 2004, jossa isäntämaa Portugali hävisi tulevalle Euroopan-mestarille Kreikalle maalein 1–2. Estádio do Dragãolla pelattiin edellä mainituissa EM-kisoissa myös muun muassa Kreikan ja Tšekin välinen välieräottelu, joka päättyi Kreikan voittoon ensimmäisen jatkoajan lopussa syntyneellä hopeisella maalilla.
Myös Portugalin ja Suomen välinen EM-karsintaottelu pelattiin Dragão-stadionilla 21.11.2007, joka päättyi tasatulokseen 0-0 varmistaen sen, että Portugali meni taistelemaan Euroopan mestaruudesta jättäen Suomen ulos EM-kilpailuista.
Japanilainen aikakausinimi

Japanilainen aikakausinimi (jap. 年号, nengō) on Japanissa yleisesti käytössä oleva kalenterijärjestelmä, jossa aikaa mitataan kausittain. Esimerkiksi vuosi 2017 on Heisei-kauden vuosi 28.
Kuten muualla Itä-Aasiassa, aikakausien käyttö on lähtöisin kiinalaisesta keisarillisesta ajanlaskujärjestelmästä. Japanin järjestelmä on kuitenkin itsenäinen kiinalaisista, korealaisista ja vietnamilaisista aikakausimerkinnöistä, ja ainoa niistä yhä käytössä oleva. Järjestelmä otettiin alun perin käyttöön vuonna 645 keisari Kōtokun hallituskaudella. Ensimmäinen nengō oli nimeltään "Taika", ja se juhlisti suuria poliittisia Taika-uudistuksia. Järjestelmän käyttö katkesi 600-luvun lopussa, mutta se otettiin pysyvästi käyttöön taas vuonna 701 keisari Mommun hallituskaudella. Sen jälkeen aikakausinimiä on annettu jatkuvasti nykyaikaan saakka.
Ennen Meiji-kautta aikakausinimestä päättivät hovin virkailijat. Kaudet vaihtuivat usein: uusi nengō aloitettiin yleensä vuoden tai kahden sisällä uuden keisarin valtaannoususta, ja uusi aikakausi aloitettiin myös usein 60 vuoden kierron ensimmäisenä, viidentenä ja 58. vuotena, sillä ne olivat pahaenteisiä vuosia onmyōdō-kosmologiassa. Aikakautta vaihdettiin myös muiden onnekkaiden tapahtumien tai luonnonkatastrofien yhteydessä.
Historiallisesti nengōn ensimmäinen päivä alkoi milloin keisari halusi, ja ensimmäinen vuosi jatkui seuraavaan kuukalenterin uuteenvuoteen, joka aloitti aikakauden toisen vuoden. Aikakausien nimiin heijastuu usein niiden aloittamissyy: esimerkiksi nengō nimeltä Wadō (jap. 和銅, "japanilainen kupari") otettiin käyttöön Nara-kaudella, kun Chichibusta oli löydetty kuparia.
Meiji-restauraatiosta vuodesta 1868 alkaen kausien nimet ovat vaihtuneet vain keisarin vaihtuessa. Modernissa käytännössä nengōn ensimmäinen päivä alkaa heti keisarin noustessa valtaistuimelle ja aikakauden ensimmäinen vuosi päättyy 31. joulukuuta. Vuodet seuraavat gregoriaanista kalenteria. Esimerkiksi Meiji-kausi kesti 30. heinäkuuta 1912 asti kun keisari kuoli ja uusi Taishō-kausi julistettiin alkaneeksi. Vuosi 1912 on siten sekä "Meiji 45" että "Taishō 1". Käytännöstä tuli laki vuonna 1979 aikakausinimilain (jap. 元号法, gengō-hō) myötä. Kuolemansa jälkeen keisarille annetaan hallitusaikakautensa nimi. Nykyistä keisaria ei kutsuta Japanissa aikakausinimellä ja omankin nimen (esimerkiksi Akihito) käyttö on harvinaista, vaan keisariin viitataan yleensä termeillä tennō heika (jap. 天皇陛下, "hänen majesteettinsa keisari") tai kinjō tennō (jap. 今上天皇, "nykyinen keisari").
Luettelo aikakausinimistä > Nanboku-chō: eteläinen hovi

1336 延元 Engen-kausi
1340 興国 Kōkoku-kausi
1346 正平 Shōhei-kausi
1370 建徳 Kentoku-kausi
1372 文中 Bunchū-kausi
1375 天授 Tenju-kausi
1381 弘和 Kōwa-kausi
1384 元中 Genchū-kausi (vuodesta Genchū 9 tuli vuosi Meitoku 3 hovien yhdistymisen yhteydessä)