Yrjö Lyytikäinen
Elämäkerta

Yrjö Lyytikäisen suku on peräisin Maaningan Lyytikkälästä, josta isoisä Johan lähti töihin Sinebrychoffin panimoon Helsinkiin 1856. Johanin pojasta, Yrjön isästä tuli muurari, joka kuoli kun Yrjö-poika oli yhdeksänvuotias. Yrjö Lyytikäinen sai pysyvän jalkavamman lapsena, kun hevosrattaiden pyörä ajoi hänen ylitseen.
Yrjö Lyytikäinen joutui aloittamaan ansiotyön heti kansakoulun jälkeen, aluksi asiapoikana, sitten pakkaajana ja postittajana Kirjavälitys Oy:ssä. Kustannusliike Minervan konttoripäällikkö hänestä tuli 1920-luvun alussa. Aikalaiset muistelevat hänen opiskelleen tarmokkaasti työnsä ohessa.
Lyytikäinen siirtyi toimitusjohtajaksi Tampereelle Teos-nimiseen kustannusyhtiöön, jossa hän kustansi muun muassa aikansa menestyskirjailijan Hedwig Courths-Mahlerin teosten suomennoksia. Hän ryhtyi myös päätoimittamaan yhtiön Revontuli-lukemistoa 1932, mutta sitä ei saatu kannattamaan. Samoihin aikoihin Lyytikäinen menetti säästönsä pankin konkurssissa. Lyytikäinen palasi Helsinkiin ja kokeili vielä nimiinsä hankkiman Revontulen kustantamista siellä mutta luovutti. Yhdessä kirjapainonomistaja K. F. Puromiehen kanssa hän perusti uuden lukemistolehden Avun, markkinoiden kolmannen lehden jonka myyjiksi värvättiin työttömiä. Pian kaksi aiemmin saman idean keksinyttä kilpailevaa lehteä, E. J. Paavolan Urpu ja Antero Kajannon Lukki jouduttiin lopettamaan, kun Apu oli sisällöltään parempi ja tarjosi työttömille myyjille suuremman provision.
Lyytikäinen toimitti Apua alkuvuosina alusta loppuun miltei yksin, apunaan vain vaimonsa Aune Lyytikäinen, joka hoiti konttoria. 1930-luvun lamassa monet kirjoittajat tarjosivat tekstejään halvalla. Vasta sotien jälkeen Apuun palkattiin enemmän työntekijöitä, hekin aluksi sukulaisia ja tuttavia.
Sotaa pakoon Lyytikäinen muutti perheineen Karjalohjalle, jonne hän rakennutti ison talon, Matti Lampénin piirtämän Kyrönnokan, ja jäi asumaan sinne sotien jälkeenkin. Hän oli varhainen etätyöntekijä, joka ajoi Packard-autollaan vain kerran viikossa maanantaisin Avun toimituskokoukseen Helsingin Köydenpunojankadulle. Samalla hän haki seuraavan viikon paperityöt itselleen ja Aune-vaimolleen. Karjalohjan ainoana autonomistajana Lyytikäinen sai usein toimia myös sairaankuljettajana.
Apu-lehden tekoa vaikeutti sodan jälkeen paperinsäännöstely, koska se oli luokiteltu ajanvietelehdeksi toisin kuin kilpailija Seura. Tilanne korjaantui sosiaalidemokraattien tuella 1948, ja Lyytikäinen otti perustamansa Kustannus Oy Apulehden johtoon puoluetta lähellä olleen Janne Hakulisen. Lehden myynti provisioineen siirrettiin työttömiltä työväenliikkeelle.
1950-luvun mittaan Apu kasvatti levikkiään ja ilmoitustulojaan ja muuttui lukemistosta kuvapitoiseksi yleisaikakauslehdeksi niin, että sitä ruvettiin painamaan sanomalehtirotaation sijasta Herttoniemeen perustetussa Helprint-syväpainossa.
Lyytikäisen pojat Olli ja Matti Lyytikäinen tulivat 1950-luvun puolivälissä mukaan toimitukseen, johon palkattiin myös ulkopuolisia nuoria kykyjä.
Yrjö Lyytikäinen kuoli yllättäen vuonna 1956, ja yrityksen johdon otti leski Aune Lyytikäinen. Hän kuitenkin menehtyi jo kahta vuotta myöhemmin 1958, ja jatkajiksi nousivat molemmat pojat ja miniä Kirsti Lyytikäinen.