stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ääninen
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ääninen Wikimedia Commonsissa
Satelliittikuva Äänisestä.

 1. Syvärinlahti (Svirskaja guba)

 2. Petroskoinlahti (Petrozavodskaja guba) ja Petroskoin kaupunki

 3. Bolšoje Onego -lahti (Zaliv Bolšoje Onego)

 4. Kontupohjanlahti (Kondopožskaja guba)

5. Maloje Onego -lahti (Zaliv Maloje Onego)

 6. Zaonežski zaliv -lahti 

 7. Poventsanlahti (Povenetski zaliv)

 8. Kižin saari (Ostrov Kiži)

 9. Vodlajärvi (Ozero Vodlozero) ja Vodlajärven kansallispuisto

10. Iivinän tulva-alue (Ivinski Razliv) eli Ylä-Syvärin tekojärvi

 11. Mys Besov Nos  ("Paholaisen nenä" -niemi ), jossa kivikautiset kalliopiirrosalueet

 12. Suuri Kliimonsaari (Ostrov Bolšoi Klimenetski)

 -- река Свирь = Syväri
Andoman vuoret Äänisen kaakkoisrannalla.
Raija Paananen

Raija Paananen (s. 1962 Iisalmen maalaiskunta) on suomalainen kirjailija ja sanataiteen opettaja.
Paanasen esikoisteos, Maria Maattoman elämät -romaani, ilmestyi 1999 WSOY:n julkaisemana. Hän on julkaissut myös runokokoelmat Pimeä äiti (2007) ja Ankh (2013).
Paananen on suorittanut filosofian maisterin tutkinnon Oulun yliopistossa 1990 pääaineenaan yleinen kirjallisuustiede. Pro gradu -tutkielmassaan hän erikoistui 1700-luvun goottilaisen romaanin kehittäjän Ann Radcliffen tuotantoon. Valmistuttuaan hän työskenteli kirjallisuudentutkijana ja -opettajana Oulun yliopistossa ja sen jälkeen vuodesta 1994 alkaen sanataiteen opettajana Oriveden Opistossa. Vuodesta 2014 alkaen hän on ohjannut kirjailijuuteen valmentavaa Studio Orfeus -koulua yhdessä kirjailija Harri István Mäen kanssa.
Kirjoittajakoulutuksia varten Paananen on laatinut Sanojen yömetsä -nimisen proosakurssikirjan, jota on käytetty muun muassa Kansanvalistusseuran Etäopiston ja Oriveden Opiston kursseilla.
Hän on kääntänyt suomeksi Kjell Sundstedtin käsikirjoitusoppaan Att skriva för film (Kirjoita elokuvaksi, KVS 2007).
Tuotanto > Romaanit

Maria Maattoman elämät, WSOY 1999.
Tuotanto > Runokokoelmat

Pimeä äiti, Rajalla 2007.
Ankh, Sanasato 2013.
Tuotanto > Elokuvakäsikirjoitukset

Uljana - naisen tie, 2008
Tuotanto > Muu tuotanto

Hullu herttuatar ja muita naisia: Sukupuolen konstruointia naiskirjallisuudessa, 1995.(Acta Universitatis Ouluensis. Series B, Humaniora, 18), Toim. Raija Paananen ja Nina Työlahti.
Sanojen yömetsä. Proosan jatkokurssi, KVS:n Etäopisto 2001. (Uudistettu laitos 2012).
Billeberga

| Billeberga |
| --- | --- |

 Billeberga
 Koordinaatit: 55°52′46″N, 12°59′55″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Skånen lääni
Maakunta:  Skåne
Kunta:  Svalöv
Väkiluku (31.12.2023):  1 053
Billeberga on taajama Svalövin kunnassa Skånen läänissä samannimisessä historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli vuoden 2023 lopussa 1 053 asukasta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Billeberga Wikimedia Commonsissa
Raidanrousku

| Raidanrousku |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumalliset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Lahko::  Russulales
Heimo::  Haperot ja rouskut Russulaceae
Suku::  Rouskut Lactarius
Laji::  aspideus
Kaksiosainen nimi
 Lactarius aspideus  (Fr.) Fr. 
Katso myös
   Raidanrousku Wikispeciesissä   Raidanrousku Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Raidanrousku (Lactarius aspideus) on kupera- tai laakealakkinen kellertävä rouskulaji. Lakki on 1,5–6 senttimetriä leveä, nuorena karvainen ja vanhoissa sienissä kalju. Heltat ovat kellanvaaleat. Jalka on 2–7 senttimetriä pitkä ja valkoinen tai kellanvalkoinen. Malto ja maitiaisneste on valkoista. Maitiasneste värjää vahingoittuneet kohdat hitaasti vaaleanvioletiksi. Sieni maistuu miedolta tai hiukan kirpeältä. Se on syötävä, mutta se pitää esikäsitellä keittämällä. Sieni kasvaa lehto- ja sekametsissä kosteilla paikoilla Salix-lajien seuralaisena. Sitä esiintyy Etelä- ja Keski-Suomessa. Kasvuaika on elokuusta syyskuuhun. Laji on luokiteltu Suomessa elinvoimaiseksi.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Raidanrousku
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q881985  Wikispecies: Lactarius aspideus  BioLib: 322759  CoL: 3RRM5  EoL: 188263  GBIF: 5248603  iNaturalist: 367358  IndexFungorum: 225968  MycoBank: 225968  NatureServe: 2.1062569  NBN: NHMSYS0001485977  NCBI: 1582848  Observation.org: 14835  Open Tree of Life: 4096358  Plazi: C585B743-8099-1D0C-A52A-4EE333EB0439  SpeciesFungorum: 225968  Laji.fi: MX.72270
Natur och Miljö

Natur och Miljö r.f. on Suomen ruotsinkielisten alueiden luonnon- ja ympäristönsuojelujärjestö. Sen kotipaikka on Helsinki. Järjestö on puoluepoliittisesti sitoutumaton. Siihen kuuluu 20 paikallisyhdistystä ja 12 kuntajäsentä.
Historia

Vuonna 1956 perustettiin jaosto nimeltä Delegationen for Hembygdsvård, jonka tehtävänä oli toimia linkkinä kuntien ja päättäjien välillä. Silloinen puheenjohtaja Johan Standertsköljd ehdotti vuonna 1969, että jaosto muutettaisiin itsenäiseksi yhdistykseksi. Muutos toteutui ja yhdistys aloitti toimintansa vielä samana vuonna, jolloin myös Suomen luonnonsuojeluliitto käynnisti oman toimintansa. Uuden yhdistyksen nimeksi tuli Hembygdsvård r.f., joka vaihdettiin vuotta myöhemmin 1970 nykyiseen muotoonsa Natur och Miljö.
Toiminta

Natur och Miljö työskentelee ympäristönsuojelun ja ympäristöpolitiikan parissa. Järjestö konsultoi päättäjiä muun muassa ympäristölakien valmistelussa sekä tarjoaa jäsenilleen tietoa luonnonsuojelusta. Natur och Miljö kannattaa Itämeren säilyttämistä ja järjesti vuonna 2016 Helsingin kaupungin sekä Luonto-Liiton kanssa Lasten Itämeriprotestin.
Iso osa järjestön toiminnasta on suunnattu lapsille ja nuorille. Natur och Miljö perusti vuonna 1986 Suomen ensimmäisen luontokoulun nimeltä Naturskolan Uttern. Järjestö ylläpitää Naturskolanin ohella nykyisin kolmea muuta luontokoulua Suomen rannikkoseudulla. Natur och Miljö julkaisee myös omaa aikakauslehteä nimeltä Finlands Natur. Lehti on ilmestynyt vuodesta 1941 alkaen. Se ilmestyy neljä kertaa vuodessa ja sisältää reportaaseja sekä mielipidekirjoituksia luonnosta ja ympäristöystävällisestä elämäntavasta. Lehden päätoimittaja on Magnus Östman.
Aiheesta muualla

Natur och Miljön kotisivut
Juice ja Mikko

| Juice ja Mikko Juice Leskinen & Mikko Alatalo |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1975
 Julkaistu: 1975
 Tuottaja(t): Otto Donner
 Tyylilaji: rock, pop
 Kesto: 35.12
 Levy-yhtiö: Love Records
Listasijoitukset
  Suomi: 20. (marraskuu 1975) 
Juicen ja Mikon muut julkaisut
|   | Juice ja Mikko 1975 | Senaattori ja boheemi 2004 |
Juice Leskisen muut julkaisut
| Per Vers, runoilija 1974 | Juice ja Mikko 1975 | Keskitysleirin ruokavalio 1976 |
Mikko Alatalon muut julkaisut
| Maalaispoika oon 1975 | Juice ja Mikko 1975 | Hasardi 1976 |
Juice ja Mikko on Juice Leskisen ja Mikko Alatalon yhteisalbumi vuodelta 1975. CD-versio levystä ilmestyi vuonna 1992.
Albumin tunnetuimmat kappaleet ovat Alatalon säveltämä ja Leskisen sanoittama ”Klovni heittää veivin” sekä Leskisen kirjoittama ja tulkitsema ”3.30”. Jälkimmäinen kappale sisältää kuuluisan kitarasoolon, jonka Petteri Salminen soitti käyttäen plektrana 50:n pennin kolikkoa.
Seuraava Juice ja Mikko -albumi, Senaattori ja boheemi, ilmestyi vasta vuonna 2004.
Kappaleet

A-puoli
Klovni heittää veivin – 4.35 (laulu: Leskinen)
Jotain – 4.00 (laulu: Alatalo)
Beibi – 3.18 (laulu: Alatalo-Leskinen)
Ruisrock – 4.04 (laulu: Leskinen)
Matkasoittajat (- Travelin' Band -) – 1.55 (laulu: Alatalo-Leskinen)
B-puoli
Keskiyön erikoinen (- Midnight Special -) – 3.06 (laulu: Alatalo-Leskinen)
Madonnan uni – 2.59 (laulu: Alatalo)
3.30 – 2.32 (laulu: Leskinen)
Hengitä, sisko – 4.35 (laulu: Alatalo)
Rock N:o 50000/248 – 1.37 (laulu: Alatalo-Leskinen)
Semifinale – 2.37 (laulu: Alatalo)
Kokoonpano

Juice Leskinen – laulu
Mikko Alatalo – laulu, 12-kielinen akustinen, huuliharppu
Petteri Salminen – Stratocaster-sähkökitara, 6- ja 12-kieliset akustiset kitarat, valssipiano, 50-penninen
Jarno Sinisalo – urut, piano, sähköpiano
Juuso Nordlund – sähköbasso, akustinen kitara
Juke Aronen – rummut, lyömäsoittimet
Otto Donner – tuottaja, auktoriteetti, string system, klavinetti
Samainen kokoonpano säesti myös Leskisen ”Syksyn sävel / Vaimoni on Frankenstein” -singlellä kitaravahvistuksena Heikki Silvennoinen.
Renée Simonot

| Renée Simonot> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 10. syyskuuta 1911 Le Havre, Ranska
Kuollut: 11. heinäkuuta 2021 (109 vuotta) Pariisi, Ranska
Näyttelijä
Aktiivisena:  1918–2001
Aiheesta muualla
IMDb
Renée Simonot (oik. Jeanne Renée Deneuve; 10. syyskuuta 1911 Le Havre, Ranska – 11. heinäkuuta 2021 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen teatterinäyttelijä ja dubbaaja. Hänet tunnetaan myös ranskalaisten näyttelijöiden Catherine Deneuven ja Françoise Dorléac'n äitinä.
Ura

Renée näytteli ensimmäisen kerran teatterissa 7-vuotiaana vuonna 1918. Simonot on hänen taiteilijanimensä jonka hän otti perheystävän ja oopperalaulajan mukaan. Hänen alku-uran tunnetuimpiin teatterirooleihin kuuluvat Cosetten rooli Victor Hugon kirjaan perustuvassa näytelmässä Kurjat (1921) sekä roolit näytelmistä Molière (1922), La Belle Aventure (1928), Le Favori (1932) ja Jeanne d'Arc (1934).
Vuodesta 1929 Simonot toimi ranskankielisenä dubbaajana lukuisissa Hollywood-elokuvista. Hän toimi "ranskalaisena äänenä" muun muassa  Olivia de Havillandille, Sylvia Sidneylle, Judy Garlandille, Donna Reedille ja Esther Williamsille.
Simonot lopetti näyttelijäuransa vasta vuonna 2001.
Yksityiselämä

Simonot sai ensimmäisen tyttärensä avioliiton ulkopuolella 1936. Vuonna 1940 hän meni naimisiin Maurice Dorléac'n (1901–1979) kanssa ja sai kolme tytärtä: Françoise (1942–1967), Catherine (s. 1943) ja Sylvie (s. 1946). Catherine Deneuve otti äitinsä tyttönimen taiteilijanimekseen.
Simonot kuoli 109-vuotiaana Pariisissa 11. heinäkuuta 2021.
WWF

| Maailman luonnonsäätiö> World Wide Fund for Nature |
| --- | --- |

Perustettu:  29. huhtikuuta 1961 Morges, Sveitsi
Toimiala:  luonnonsuojelu
Päämaja:   Gland, Sveitsi
Puheenjohtaja:  Adil Najam ( Pakistan)
Aiheesta muualla
www.wwf.fi
Infobox OKNimi-testi OK: 
WWF (World Wide Fund for Nature) on vuonna 1961 perustettu kansainvälinen ympäristöjärjestö. WWF:n pyrkimyksenä on pysäyttää ympäristön tilan huononeminen ja rakentaa tulevaisuutta, jossa ihmiskunta elää sopusoinnussa luonnon kanssa.
Aluksi WWF keskittyi suojelemaan uhanalaisia eläinlajeja kuten tiikereitä ja jääkarhuja, mutta 1980-luvulta lähtien se on panostanut enemmän maailmanlaajuisten ympäristöongelmien ratkaisemiseen. WWF pyrkii vaikuttamaan ympäristölainsäädännön kehittämiseen eri maissa ja kansainvälisten sopimusten tekemiseen, esimerkiksi päästöjen rajoittamiseen.
WWF:n kansainvälinen puheenjohtaja on pakistanilainen Adil Najam. Häntä ennen tehtävässä ovat toimineet muun muassa ecuadorilainen Yolanda Kakabadse ja Emeka Anyaoku. Suomen WWF:n pääsihteeri on vuodesta 2024 lähtien ollut Jari Luukkonen. Luukkosen edeltäjä oli Liisa Rohweder. WWF Suomi on Vapaaehtoisen pelastuspalvelun valmiusjärjestö.
Historia > Alkuvaiheet

WWF:n historia alkaa vuodesta 1960, jolloin eläintieteilijä Julian Huxleyn artikkeli julkaistiin englantilaisessa The Observer -lehdessä. Artikkeli käsitteli Huxleyn Afrikan-matkaa ja sitä mitä hän siellä oli nähnyt ja kokenut. Eniten Huxleytä huolestuttivat nykyisen Tansanian ja Zimbabwen alueet, jotka aikaisemmin olivat kuhisseet elämää. Yksi artikkelin lukijoista oli englantilainen liikemies Victor Stolan, joka kirjoittaessaan Huxleylle ehdotti varojen keräämistä Afrikan luonnonsuojeluun. Myös ornitologi Peter Scottin ja lintuharrastaja Guy Mountfortin mielissä oli herännyt sama ajatus.
Vuonna 1961 Scott, Mountfort ja luonnonsuojeluneuvoston puheenjohtaja Max Nicholson kokoontuivat Lontoossa ja luonnostelivat ehdotuksen niin sanotun luonnon punaisen ristin perustamisesta. He ehdottivat, että järjestön rahat käytettäisiin maailmanlaajuisiin luonnonsuojeluhankkeisiin, ja järjestö sai nimekseen World Wildlife Fund (WWF). WWF perustettiin elvyttämään ja auttamaan jo sukupuuttoon kuolemassa olevia kasvi- ja eläinlajeja sekä parantamaan luontoa keräämällä varoja luonnonsuojeluun. Järjestön logon inspiroi Lontoon eläintarhan uusi asukas, isopanda nimeltä Chi-Chi. Peter Scott suunnitteli WWF:n kuuluisan pandalogon Gerald Wattersonin luonnosten pohjalta.
Ensimmäiset WWF:n varat saatiin lahjoituksina ja ensimmäinen toimisto perustettiin Sveitsin Morgesiin. Yksi ensimmäisistä WWF:n tekemistä lahjoituksista luonnon hyväksi oli tiehöylän ja ruohonleikkurin lahjoittaminen kenialaiselle Masai Maran luonnonpuistolle.
Painopistealueet

WWF keskittyy työssään painopistealueisiin.
Painopistealueet > Merien ja sisävesien suojelu

Mertensuojelussa tavoitteena on rehevöitymiskehityksen hidastaminen, öljyonnettomuuksien ehkäisy, eläinlajien suojelu sekä suojelualueiden perustaminen.
Sisävesien suojelussa edistetään kosteikkojen, jokien ja järvien luonnon monimuotoisuutta. Suomen WWF:n tavoitteena on vähentää Itämeren rehevöitymistä ja suojella uhanalaisia lajeja, kuten kiljuhanhia ja Malawijärven kirjoahvenia.
Painopistealueet > Uhanalaisten avainlajien suojelu

WWF:n mukaan lukuisia lajeja uhkaa elinympäristöjen tuhoutuminen, laiton kauppa, salametsästys sekä ympäristömyrkyt. Suomen uhanalaisia lajeja ovat esimerkiksi saimaannorppa ja ahma, ulkomaisia muun muassa isopanda ja valaat.
Painopistealueet > Metsien suojelu

1970-luvulla käynnistetty projekti sademetsien suojelemiseksi on tuottanut tulosta, sillä monista keskisen Afrikan, Kaakkois-Aasian ja Latinalaisen Amerikan sademetsäalueista tehtiin suojelualueita. Myös mertensuojelukampanja sekä projekti tiikerien hyväksi ovat onnistuneet, sillä tiikerikanta on noussut kahdesta tuhannesta neljään tuhanteen. Myös CITES-sopimus on ollut ansiokas, sillä vuonna 2000 TRAFFICin ansiosta jäi miljardien dollareiden arvosta laittomasti pyydystettyjä villieläimiä ja uhanalaisia kasveja. Myös Boliviassa, Sambiassa ja Filippiineillä rahoitetut suojeluhankkeet ovat WWF:n aikaansaannoksia. Rion ympäristökokous kenties herätti maailman päättäjät ja liike-elämän johtajat tunnustamaan maailmaa uhkaavan ympäristökriisin. Kioton sopimuksenkin voimaansaattaminen on jatkunut sen perustamisesta eli vuodesta 1997 lähtien.lähde?
Painopistealueet > Ilmastonmuutoksen ehkäisy

Lokakuussa 2008 WWF ilmoitti arviostaan, jonka mukaan ilmasto lämpenee IPCC:n vuoden 2007 ennusteita nopeammin. WWF vaatii Euroopan unionilta ainakin 30 prosentin päästöjen vähennyksen vuosina 1990–2020. Nämä vähennykset vaadittiin EU:n sisällä. Lisäksi kehitysmaita tulisi tukea päästöjen vähentämiseen.
WWF:n pääjohtajan James P. Leapen mukaan Suomi torjui ilmastonmuutosta lepsusti vuonna 2007. WWF selvityksen mukaan Suomi voi säästää ja tuottaa uusiutuvilla keinoilla 2,7-kertaisesti energiaa rakenteilla olevan ydinvoimalan kapasiteettiin verrattuna. Leape vastustaa ydinvoimaa sen riskien ja onnettomuusvaaran vuoksi. Leapen mukaan ydinvoimaa ei tarvita siirtymäratkaisuna, koska on jo olemassa teknologiaa, joka parantaa energiatehokkuutta.
Painopistealueet > Kestävän kehityksen edistäminen

WWF:n tavoite on fossiilisesta energiasta ja ydinenergiasta luopuminen ja tehokas uusien uusiutuvan energian muotojen edistäminen. Järjestön mielestä se on mahdollista ja välttämätöntä ympäristön kannalta kestävän, turvallisen ja rauhanomaisen turvallisuuden takaamiseksi.
Vuoden luontokirja

WWF Suomi on järjestänyt Vuoden Luontokirja -kilpailun vuodesta 1978.
Arvostelu

WWF on kunnioitettu järjestö, mutta jotkut kokevat sen toiminnan liian konservatiiviseksi ja lempeäksi. WWF tekee paljon yhteistyötä eri yhtiöiden, kuten Stora Enson, kanssa. Tämä on herättänyt epäilyjä siitä, kuinka vapaasti WWF voi toimia, vaikka yhtiöt eivät suoraan sitä painostaisikaan.  Esimerkiksi vuonna 2003 alkanut eri luonnonsuojeluliittojen työ Lapin porometsien puolesta on johtanut osittaiseen moratorioon eli metsähakkuiden kieltoon, jonka WWF on hyväksynyt ja todennut Lapin työn tulleen tehdyksi. Samaan aikaan Greenpeace ja Suomen luonnonsuojeluliitto ovat ilmaisseet toimenpiteiden tulosten jääneen liian laihoiksi.lähde?
Suomen WWF julkaisi vuonna 2012 päivitetyn version kuluttajille tarkoitetusta Kalaoppaasta. Tämän seurauksena järjestö sai runsaasti arvostelua kalastajilta. WWF:n mukaan kalaoppaan suosituksilla pyritään siihen, että vaarantuneiden ja uhanalaisten kalalajien kannat vahvistuisivat siinä määrin, että kalastusta voisi tulevaisuudessa jatkaa kestävällä pohjalla. Itämeren kalastajien näkemyksen mukaan suositukset tekevät ammattimaisesta rannikkokalastuksesta taloudellisesti mahdotonta ja ohjaavat kulutusta tuontikaloihin. Kalastajat kokevat myös, että WWF haluaa säästää kalat hylkeiden ja merimetsojen ruuaksi. Myös Ruotsissa kalastajat arvostelivat WWF:n suosituksia.
Lokakuussa 2019 Suomen WWF käytti kuvamanipuloitua valokuvaa uutiskuvana edistääkseen kouluille ja koululaisille suunnattua päivätyökeräyskampanjaansa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Suomenkielinen WWF-sivusto
Kansainvälinen WWF-sivusto
Panda.org
| n k Ulkoministeriön ohjelmatukea saavat kehitysyhteistyötä tekevät järjestöt |
| --- | --- |
Kansalaisjärjestöt:  Kirkon ulkomaanapu  Suomen Lähetysseura  SPR  Plan Suomi  Fida International  CMI  SASK  Pelastakaa Lapset  Fingo  World Vision Suomi  Abilis  Kansainvälinen solidaarisuussäätiö  WWF Suomi  Reilu kauppa  KIOS  Vammaiskumppanuus  Helsingin Diakonissalaitos  Siemenpuu  Taksvärkki  Suomen NMKY:n liitto  Vikes  Väestöliitto 
WWF:n tunnuksia vuosilta 1961–2000.
Mohamed Kedir

| Mitalit> Maa:   Etiopia.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Etiopia.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Etiopia.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Maa:   Etiopia> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Moskova 1980 | 10 000 m |  |
Mohamed Kedir (s. 18. syyskuuta 1954) on etiopialainen kestävyysjuoksija ja olympiamitalisti.
Kedir voitti 1978 Afrikan kisoissa 10 000 metrin juoksussa pronssia. Moskovan olympialaisissa 1980 Etiopian Kedir, Miruts Yifter ja Tolossa Kotu yrittivät vuorovedolla väsyttää Suomen Lasse Viréniä ja Kaarlo Maaninkaa. Suunnitelma onnistui vain osittain, sillä Maaninka selviytyi juoksun toiseksi. Yifter voitti ja Kedir saavutti pronssia. 5 000 metrin juoksun loppukilpailussa Kedir johti juoksua vielä 200 metriä ennen maalia. Tällöin hän huomasi Yifterin olevan pussissa takanaan ja siirtyi oikealle, jotta Yifter pääsisi hänen ohitseen. Yifter kiitti ja voitti juoksun, kun taas Kedir hyytyi lopussa kahdenneksitoista. Vuoden 1982 Afrikan-mestaruuskilpailuissa hän voitti kultaa 10 000 metrillä. Helsingin MM-kilpailuissa 1983 hän sijoittui 10 000 metrillä yhdeksänneksi.
Maastojuoksun MM-kilpailuissa Kedir saavutti henkilökohtaisessa kilpailussa kultaa vuonna 1982 ja hopeaa 1981. Joukkuekilpailussa hän saavutti lisäksi viisi kultaa ja yhden hopean.
Haavateippi

Suomalaisissa apteekeissa yleisesti myytyä, 3M-yhtiön Micropore-haavateippiä.
Albupore-merkkistä haavateippiä (ulkomainen tuote)
Teippi kirurgiseen paperiin
Haavateippi, kiinnelaastari tai ihoteippi on teippiä, jota käytetään sidosten tai taitosten kiinnittämiseen haavojen päälle. Pienen haavan tai nirhauman kohdalla se voi korvata laastarin. Teippiä käytetään sekä ensihoidossa että osana leikkaushaavojen jälkihoitoa. Se kiinnittyy ihoon liimapinnan avulla. Käytetty liima on tyypillisesti hypoallergeeninen aine, joka on suunniteltu niin, että teippi on hellävaraisesti irrotettavissa ihoa tai haavaa vahingoittamatta. Haavateippiä on usein ensiapulaukuissa. Sitä on tyypillisesti saatavana ainakin valkoisena tai ihonvärisenä.
Haavateippi on hengittävää kuitumateriaalia, eli se päästää ilman kosketuksiin haavan kanssa. Tämä auttaa paranemisessa. Joskus teippiin on lisätty sinkkioksidia, joka toimii antibakteerisena aineena ehkäisten infektioita. Teipit, jotka on tehty mikrohuokoisesta materiaalista (reiät alle 2 nm), kuten 3M yhtiön Micropore (aikaisemmin Transpore), ovat yleisiä.
Haavateipin nimi tulee siitä, että sitä voidaan laittaa sellaisenaan suoraan haavan päälle. Jotkut toiset lääketieteelliset teipit, kuten Leukoplast, on tarkoitettu pelkästään sellaisiin kiinnityksiin, joissa ne eivät ole suoraan kosketuksessa haavaan.
Käännös suomeksi
Marie NDiaye

Marie NDiaye
Marie NDiaye (s. 4. kesäkuuta 1967 Pithiviers, Loiret) on ranskalainen kirjailija ja yksi huomattavimpia Ranskan nykykirjailijoita.
NDiayeta on pidetty nouveau roman -tyylisuunnan perillisenä, ja hänen ensimmäiset teoksensa ilmestyivät muun muassa Marguerite Duras'n ja Claude Simonin kustantajana tunnetulta Éditions de Minuit'lta. NDiaye yhdistää kunnianhimoiseen, kokeilevaan tyyliinsä myös yliluonnollisia ja maagisia elementtejä. Hänen teoksensa ovat sisältäneet viiltävää yhteiskuntakritiikkiä ja psykologisesti syväluotaavaa analyysiä. Niille on usein leimallista hyytävä tunnelma.
Elämä ja ura

NDiaye varttui pariisilaisessa lähiössä. Hänen isänsä on senegalilainen ja palasi Senegaliin pian NDiayen syntymän jälkeen. NDiaye tapasi isänsä seuraavan kerran vasta aikuisiällä. Hän aloitti kirjoittamisen 12-vuotiaana, ja esikoisromaani Quant au riche avenir ilmestyi hänen ollessaan 17-vuotias. Sen jälkeen hän on kirjoittanut romaanien lisäksi elokuvakäsikirjoituksia, näytelmiä ja lastenkirjoja. NDiaye oli 20-vuotias julkaistessaan romaanin Comédie classique, joka koostuu vain yhdestä virkkeestä. Hänen näytelmänsä Papa doit manger kuuluu Comédie-Française-teatterin ohjelmistoon. Teos on ainoa elossa olevan ranskalaisen naisen kirjoittama näytelmä, joka on päässyt Comédie-Françaisen ohjelmistoonlähde?.
NDiaye on naimisissa kirjailija Jean-Yves Cendreyn kanssa, ja he tekevät yhteistyössä näytelmiä. Heillä on kolme lasta. Perhe asuu Berliinissä. Syy Berliiniin muuttoon oli Nicolas Sarkozyn valinta presidentiksi.
Palkinnot

Vuonna 2001 NDiaye sai ranskalaisen Prix Femina -kirjallisuuspalkinnon romaanista Rosie Carpe. NDiayelle myönnettiin vuoden 2009 Goncourt-palkinto teoksesta Kolme vahvaa naista. NDiaye oli ensimmäinen palkinnon saanut musta nainen ja ensimmäinen kirjailija, jolle on myönnetty sekä Prix Femina että Goncourt. Teos synnytti ilmestyttyään kiivaan sananvapauskeskustelun, joka piti sen loppuvuonna myyntilistojen kärjessä. Vuonna 2016 hänen teoksensa Ladivinen englanninnos oli kansainvälisen Booker-palkinnon 13 ehdokkaan listalla. Vuonna 2020 NDiayelle myönnettiin hänen koko tuotantonsa perusteella Prix Marguerite Yourcenar -kirjallisuuspalkinto.
Suomennetut teokset

NDiaye, Marie: Kolme vahvaa naista.  (Trois femmes puissantes, 2009.)  Suomentanut Anna-Maija Viitanen. Gummerus, 2013.  ISBN 9512090325
Mega Man X8

| Mega Man X8 |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Capcom
Julkaisija:  Capcom
Pelisarja:  Mega Man
Julkaistu:  PlayStation 2NA 7. joulukuuta 2004EU 11. helmikuuta 2005JP 10. maaliskuuta 2005 WindowsKO 1. tammikuuta 2005JP 10. maaliskuuta 2005EU marraskuu 2005
Lajityyppi:  Tasohyppely
Pelimuoto:  Yksinpeli
Ikäluokitus:  CERO: A (kaikenikäisille)  ESRB: Kaikenikäisille  PEGI 7 
Alusta:  PlayStation 2, Windows
Jakelumuoto:  DVD
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK : 
Mega Man X8 on Capcomin kehittämä ja julkaisema tasohyppely, joka on julkaistu vuonna 2004. Peli on suositun Mega Man X -sarjan kahdeksas osa. Tässä osassa käytetään edeltäjänsä tavoin cel-shading -tekniikkaa, ja se on julkaistu PlayStation 2:lle ja Windowsille.
Uudistukset

Peli on kaksiulotteinen (taustat ovat kuitenkin kolmiulotteisia)
Pelissä on navigaattoreita, jotka auttavat ongelmatilanteissa
Mega Man X ei ole enää salainen hahmo (kuten x7:ssä)
Kaikilla hahmoilla on salainen haarniska
Pelissä on ns. "rare metalleja", joista voi laboratoriossa tehdä esineitä
Pelissä on "intermissioneiksi" kutsuttuja minipelejä
Pelissä on useita vaikeustasoja