Aisopos
Elämä

Aisopoksen elämästä tiedetään antiikin lähteistä vain vähän. Mikäli hän oli historiallinen henkilö, hän eli arkaaisella kaudella. Hän vaikuttaa toimineen noin vuonna 570 eaa., sillä Herodotos mainitsee Rhodopis-nimisen naisen olleen orjana hänen kanssaan ja ajoittaa tämän faarao Ahmose II:n (kreikkalaisittain Amasis) aikaan. Plutarkhos taas esittää Aisopoksen Solonin aikalaisena. Diogenes Laertios ajoittaa Aisopoksen 52. olympiadiin eli vuoteen 572 eaa. Aisopoksen syntymä ajoitetaan noin vuoteen 620 eaa. ja kuolema noin vuoteen 564 eaa. tai jonkin verran tämän jälkeen.
Aisopoksen kerrotaan olleen alun perin orja. Hänen synnyinpaikkaansa ei tunneta varmuudella. Yleensä synnyinpaikaksi mainitaan Traakian Mesembria. Sudan mukaan Aisopoksen kotipaikaksi esitettiin myös Samos, Sardes ja Fryygian Kotiaion. Ristiriitaisia tietoja on selitetty sillä, että hän olisi ollut orjana Samoksella. Ajatus Fryygiasta hänen kotipaikkanaan taas olisi myöhempää kirjallista perimätietoa, joka voisi johtua siitä, että hänet yhdistettiin fryygialaiseen Marsyas-myyttiin, tai siitä, että ”fryygialainen” toimi joskus orjien yleisenä nimityksenä.
Phaedrus kertoo, että Aisopos olisi alkanut kertoilla faabeleita siksi, ettei orjana voinut sanoa ajatuksiaan suoraan. Siksi hän siirsi ajatuksensa satuihin ja vältti syytökset sillä, että sadut olivat keksittyjä. Aisopoksen isänniksi mainitaan kaksi samoslaista, Ksanthos ja Iadmon. Näistä jälkimmäinen vapautti hänet. Tämän jälkeen Aisopoksen kerrotaan vierailleen Kroisoksen luona, missä hän moitti Solonia siitä, että tämä oli epäkohtelias kuningasta kohtaan. Hänen kerrotaan myös käyneen Ateenassa Peisistratoksen luona.
Aisopoksen kuolemasta kerrotaan, että Kroisos olisi lähettänyt hänet Delfoihin jakamaan asukkaille neljä minaa kullekin. Jonkun kiistan vuoksi Aisopos kuitenkin kieltäytyi antamasta yhtään rahaa, mistä raivostuneina delfoilaiset heittivät hänet alas jyrkänteeltä. Jumalat lähettivät Delfoihin kostoksi kulkutauteja. Kaupunkilaiset lupasivat lopulta hyvittää tekonsa, jos jollakin olisi oikeus vaatia hyvitystä Aisopoksen puolesta. Lopulta hyvitys annettiin Iadmonille, Aisopoksen aiemman isännän samannimiselle pojanpojalle, koska ketään läheisempää ei löytynyt. Toisen version mukaan Aisopos olisi surmattu siksi, että hänen tavaroidensa joukosta olisi löytynyt Delfoin temppelistä varastettu pikari. Todellisuudessa ei tiedetä, kävikö Aisopos koskaan Delfoissa.
Muutoin Aisopoksesta tiedetään vain anekdootteja, joita on Maksimos Planudeen kokoaman Aisopoksen faabeleiden laitoksen alkuun liitetyssä Aisopoksen elämäkerrassa. Niissä Aisopos kuvataan ulkonäöltään rumaksi ja epämuodostuneeksi. Tällaista yksityiskohtaa ei kuitenkaan mainita säilyneissä antiikin ajan lähteissä, mikä vie kuvaukselta uskottavuutta. Esimerkiksi Plutarkhoksen Seitsemän viisaan pidoissa vitsaillaan paljon Aisopoksen orjan asemasta, mutta ei lainkaan tämän ulkonäöstä, mikä on epätodennäköistä, jos asia olisi ollut tunnettu tosiseikka. Sitä paitsi ateenalaiset antoivat Lysippoksen tehtäväksi Aisopoksen patsaan veistämisen, ja mikäli se olisi kuvannut tämän rumana, tieto siitä olisi varmaankin säilynyt.
Kaiken kaikkiaan tiedot Aisopoksesta ovat niin hajanaisia ja alkuperältään epävarmoja, että koko Aisopoksen historiallisuus on joskus kyseenalaistettu. On huomautettu, että myöhemmässä antiikin kirjallisuudessa ”Aisopoksen” voisi nähdä ennemmin kirjallisena hahmona, nimenä tietynlaiselle ihmistyypille, jota esiintyi merkkihenkilöiden lähipiirissä, ennemmin kuin kenään tiettynä, joskus eläneenä henkilönä. Nykyisin Aisoposta pidetään yleensä historiallisena henkilönä, vaikka hänen nimiinsä laitetut faabelit ovatkin suureksi osaksi muuta alkuperää.