Tukholman arkkitehtuuri
Rakennuskannan kehitys > 1800–1913

1800-luvun ensimmäiselle puoliskolle luonteenomaista oli stagnaatio ja suhteellisen vähäinen rakennustoiminta. Kaupunkiin rakennettiin pääasiassa sairaaloita, kasarmeja, vankiloita ja tieteen käyttöön tarkoitettuja rakennuksia, jotka nousivat sen reuna-alueille. Vielä 1800-luvun puolivälissä ainoastaan Gamla stan oli tiiviisti rakennettu kivikaupunki, mutta Ruotsin ja Tukholman teollistuessa kaupunkikuva muuttui jälleen nopeasti. Teollisuusrakennuksia nousi kaupungin reunamille ja rautatiestä tuli uusi liikkumismuoto. Kaupungin 1700-luvulta peräisin ollut suunnittelu ei kestänyt räjähdysmäisesti kasvanutta väestöä, mistä seurasi useita koleraepidemioita. Hygieniaolot olivat erittäin huonot: 1850-luvulla Tukholma oli yksi Euroopan epäterveellisimmistä kaupungeista asua.
Albert Lindhagenin ohjauksessa Tukholmalle luotiin ensimmäinen yleiskaava, Lindhagenplanen, joka ulottui malmien ja Kungsholmenin alueille ja jonka tarkoitus oli tuoda kaupunkiin valoa, ilmaa ja vihreyttä. Lindhagen halusi, että kaupunkia lävistäisivät leveät puiden reunustamat esplanadit ja bulevardit. Hän ehdotti Tukholmaan 70 metrin levyistä, Champs-Élysées'n tyylistä Sveaväg-katua (myöhemmin Sveavägen), joka olisi kulkenut Brunnsvikenilta aina Gustav Adolfs torgille saakka ottamatta huomioon olemassa olevia rakennuksia tai maastoa. Katu olisi lävistänyt Aadolf Fredrikin kirkon, Hötorgetin ja Brunkebergstorgin. Lindhagenin kaava toteutettiinkin vain osittain. Hän kannatti myös paloturvallisuutta, asuinrakentamista ja terveyttä koskevia järjestyssääntöjä, joilla oli suuri merkitys yhtenäisen rakennuskannan syntymiselle malmien alueella. Hänen aloitteestaan kaupunkiin avattiin vuonna 1861 ensimmäinen vedenpuhdistuslaitos, Skanstullilla sijainnut Årstaverket, ja parantunut hygienia vaikuttikin positiivisesti Tukholman kuolleisuuslukuihin.
1800-luvun jälkipuoliskoa leimasi intensiivinen rakennustoiminta. Kaupungin väkiluku kolminkertaistui sadasta tuhannesta kolmeensataan tuhanteen, mistä seurasi asuntopula. Aatteet kivikaupungin suunnittelua varten haettiin pääosin Manner-Euroopan keisarikuntien suurista kaupungeista: Pietarista, Wienistä, Pariisista ja Berliinistä. Näiden kaupunkien asemakaavat pohjautuivat klassistiseen perinteeseen suorakulmaisine kortteleineen, jotka oli järjestetty suurimittakaavaisiin katuakselien ja aukioiden sommitelmiin. Asuintalot, joita kutsuttiin joskus pilkallisesti “vuokrakasarmeiksi”, täyttivät tiiviisti kokonaisia kortteleita, joiden pienillä sisäpihoilla aurinko loisti poissaolollaan.
Lukuisista teollisen vallankumouksen aikana Tukholman seudulle nousseista teollisuusrakennetuista ei ole nykyään paljon jäljellä. Kaupungin laajentuessa monet teollisuudenalat hävisivät, ja arvokasta maata käytettiin asuinrakentamiseen. Entisestä Rörstrandin teollisuusalueesta on jäänyt jäljelle vain nykyisin muinaisjäännökseksi merkitty posliinikaatopaikka, jonka sai aikaan paikalla sijainnut Rörstrandin posliinitehdas. Hornsbergin Stora Bryggeriet -panimosta on säilynyt ainoastaan panimorakennus, kuten myös Söder Mälarstrandilla sijainneesta Münchenbryggerietistä, jonka toiminta siirtyi muualle jo kauan sitten.
Yksi harvoista teollisuusrakennuksista, jonka toiminta on säilynyt alkuperäisen kaltaisena, on Östermalmin kauppahalli vuodelta 1888 Östermalmstorgilla. Kauppahallin suunnittelivat Isak Gustaf Clason ja Kasper Salin ja se rakennettiin ennätyslyhyessä ajassa. Sen runko on valurautaa ja julkisivu rappaamatonta punatiiltä. Innoitusta rappaamattomille tiilijulkisivuille oli haettu esimerkiksi Pohjois-Saksasta ja Italiasta, ja niitä kutsuttiin Ruotsissa nimellä ”rohbau”, joka tarkoittaa oikeastaan saksaksi keskeneräistä rakennusta, rakennusrunkoa. Toinen edelleen nähtävillä oleva ajan teollisuusrakennus on Värtagasverket-kaasulaitos Hjorthagenissa. Nuori Ferdinand Boberg suunnitteli alueelle kaasukelloja ja muita rakennuksia valiten niiden julkisivumateriaaliksi niin ikään rappaamattoman tiilen. Kokonaisuus valmistui vuonna 1893.
Ajan teollisuusrakennuksia
Münchenbryggeriet
Värtagasverket
Östermalmin kauppahalli
Stora Bryggeriet
Ajan yksityishuviloita
Villa Mittag-Leffler
Villa Lagercrantz
Villa Tallom
Villa Yngve Larsson
Ennen vuotta 1910 rakennettiin myös useita julkisia monumentaalirakennuksia, kuten Tukholman keskusrautatieasema (1871), Ruotsin kansalliskirjasto (1878), ooppera (1898), valtiopäivätalo (1892–1905), Nordiska museet (1897–1907) ja Dramaten (1908). Vuonna 1897 Tukholma teki parhaansa Yleisen taide- ja teollisuusnäyttelyn eteen. Tapahtuman pääarkkitehtina toimi Ferdinand Boberg ja siitä on jäänyt jäljelle joitakin rakennuksia: Skånska gruvan, Biologinen museo ja Villa Lusthusporten. Samaan aikaan rakennettiin Strandvägen-katu, joka on yksi kaupungin suurista paraativäylistä. Keskikaupungilla vihittiin käyttöön vuonna 1911 viisi vuotta kestäneiden rakennustöiden jälkeen Kungsgatan-katu. Se oli ensimmäinen suoraan vaivalloisen Brunkebergsåsen-harjun läpi rakennettu katu.
Kaupungin keskusta siirtyi nyt yhä enemmän Gamla stanista pohjoiseen Norrmalmille, jonne nousi uusia liike- ja pankkirakennuksia ja yhä tiiviimmin rakennettuja asuinkortteleita vanhanaikaisine asuntoineen (ilman juoksevaa vettä, kylpyhuonetta tai käymälää). Vuosisadan vaihteen tienoilla vesiklosetit olivat edelleen harvinaisia. Eräs vastaus kivikaupungin epähygienisiin asuinoloihin oli se, että kaupunki alkoi ostaa maata kaukaa keskusta-alueiden ulkopuolelta ja tuki puutarhakaupunkien suunnittelua englantilaisen mallin mukaan. Yksi ensimmäisistä puutarhakaupungeista oli Gamla Enskede, jonka rakentaminen aloitettiin vuonna 1908. Varakkaat porvarit kehittivät uuden, kansainvälisten esikuvien mukaisen asuinideaalin ja muuttivat kauas keskikaupungista eksklusiivisiin huvilayhteisöihin, kuten Djursholmiin (1889), Saltsjöbadeniin (1891) ja Storängeniin (1900). Alueilla sijaitsevia mielenkiintoisia yksityishuviloita ovat esimerkiksi Villa Mittag-Leffler (1889), Villa Pauli (1907) ja Villa Lagercrantz (1909) Djursholmissa, Villa Tallom (1906) Stocksundissa ja Villa Yngve Larsson (1907) Storängenissä.
Pankkiiri ja talousmies Ernest Thiel rakennutti Södra Djurgårdeniin Thielska gallerietin asuintaloksi itselleen ja perheelleen sekä laajalle taidekokoelmalleen. Talo sijaitsee Blockhusuddenin korkeimmalla kohdalla ja sen suunnitteli arkkitehti Ferdinand Boberg. Se valmistui vuonna 1905 ja se on hieno esimerkki ruotsalaisesta jugendista. Tukholman olympiastadion rakennettiin vuorostaan vuosina 1910–1912 kansallisromanttiseen tyyliin Torben Grutin suunnitelmien mukaan vuoden 1912 kisoja varten.
Ajan rakennuksia
Ruotsin kansalliskirjasto
Nordiska museet
Biologinen museo
Tukholman keskusrautatieasema
Dramatiska teatern
Riksdagshuset
Storängen
Thielska galleriet