stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
1936
Tapahtumia > Lokakuu–joulukuu

1. lokakuuta – Franco nimitettiin Jefe del Estadoksi Burgosissa.
7. lokakuuta – Presidentti P. E. Svinhufvud myönsi eron Toivo Kivimäen hallitukselle ja nimitti Kyösti Kallion hallituksen. Kivimäen hallituksesta tuli Suomen siihen asti pitkäikäisin (1393 vuorokautta), ja hallitusten ikätilaston ennätys säilyi sen nimissä yli 50 vuotta, vuoteen 1987 saakka.
13. lokakuuta – Säännöllinen lauttaliikenne alkoi Doverin ja Calaisin välillä.
23. lokakuuta – Saksan Kondorilegioona liittyi Espanjan falangisteihin.
24. lokakuuta – Viisi terijokelaista kalastajaa hukkui Kuolemanjärven Muurilan Kyrönniemessä kahden veneen kaaduttua myrskyssä.
25. lokakuuta – Solmittiin Italian ja Saksan ystävyyssopimus, ”Rooman-Berliinin akseli”.
3. marraskuuta – Franklin D. Roosevelt valittiin uudelle kaudelle Yhdysvaltain presidentiksi hänen voitettuaan vaaleissa Alf Landonin.
3. marraskuuta – Helsingin keskustassa Heikinkatu 16:n piharakennuksessa sijainneessa Lauri Karin metalliverstaassa tapahtui räjähdysonnettomuus, jossa kuoli kaksi henkilöä ja loukkaantui 11 henkilöä. Verstaassa valmistettiin paukkusignaaleja valtion rautateille.
6. marraskuuta – Valtioneuvos J. K. Paasikivi nimitettiin Suomen lähettilääksi Tukholmaan.
16. marraskuuta – Edvard VIII ilmoitti pääministerille aikovansa naida Wallis Simpsonin.
23. marraskuuta – Kuvajournalismistaan tunnetun yhdysvaltalaisen Life-aikakauslehden ensimmäinen numero ilmestyi.
25. marraskuuta – Saksa ja Japani solmivat anti-komintern-sopimuksen Neuvostoliittoa vastaan. Italia liittyi sopimukseen 1937.
29. marraskuuta – Neuvostoliiton kommunistisen puolueen politbyroon jäsen, NKP:n Leningradin piirin sihteeri Andrei Ždanov varoitti Suomea ja Baltian maita ”seikkailupolitiikasta”. Ulkoministeri Maksim Litvinov selitti Ždanovin viitanneen siihen mahdollisuuteen, että Saksa käyttäisi näitä maita hyväkseen Neuvostoliiton vastaisissa pyrkimyksissään.
30. marraskuuta – Lontoon vuoden 1851 maailmannäyttelyä varten rakennettu Kristallipalatsi tuhoutui tulipalossa.
1. joulukuuta – Neuvostoliitossa tuli voimaan ”Stalinin perustuslaki”.
9. joulukuuta – Hollantilaisen KLM-lentoyhtiön Douglas DC-2 matkustajakone PH-AKL syöksyi maahan kohta Lontoon Croydonin lentokentältä nousun jälkeen. Onnettomuudessa kuoli 15 henkilöä ja siinä menehtyivät Ruotsin entinen pääministeri amiraali Arvid Lindman, espanjalainen autogiron keksijä Juan de la Cierva sekä suomalainen insinööri Magnus Wegelius.
10. joulukuuta – Edvard VIII luopui kruunusta.
12. joulukuuta – Yrjö VI kruunattiin Yhdistyneen kuningaskunnan kuninkaaksi.
12. joulukuuta – Xi’anin välikohtaus: kenraalit kaappasivat Tšiang Kai-šekin pakottaakseen hänet liittoon kommunistien kanssa Japania vastaan.
15. joulukuuta – Presidentti P. E. Svinhufvud täytti 75 vuotta.
16. joulukuuta – Malmin lentoasema Helsingissä otettiin väliaikaiseen käyttöön.
26. joulukuuta – Kirjailija George Orwell saapui Barcelonaan raportoidakseen Espanjan sisällissodasta mutta hän liittyi sitten vapaaehtoisena tasavaltalaisten puolella trotskilaisen POUMin miliisijoukkoihin. Orwell julkaisi vuonna 1938 sotakokemuksistaan kirjan Katalonia, Katalonia (Homage to Catalonia).
Tapahtumia > Tuntematon päivämäärä

Voimakkaat kevättulvat aiheuttivat suuria aineellisia vahinkoja Loimijoen ja Kokemäenjoen varrella sekä Pohjanmaalla.
Pohjois-Suomessa ja itärajalla oli viimeinen Suomessa ilmennyt isorokkoepidemia. Ensimmäinen tautitapaus todettiin Puolangalla ja Oulun diakonissalaitoksella hoidetun potilaan kautta isorokko levisi myös Ouluun, Inariin ja Utsjoelle. Tautitapauksia oli kaikkiaan 36. Puolangalla ja lähiseudulla määrättiin pakkorokotus, jossa rokotettiin 48 000 henkilöä.
Syntyneitä > Lokakuu–joulukuu

3. lokakuuta – Matti Lukkari, suomalainen eversti, päätoimittaja ja sotahistorioitsija (k. 2012)
4. lokakuuta – Bjarne Mørk-Eidem, norjalainen poliitikko (k. 2022)
4. lokakuuta – Hannu Salama, suomalainen kirjailija (Juhannustanssit)
5. lokakuuta – Václav Havel, tšekkiläinen kirjailija ja Tšekin presidentti (k. 2011)
10. lokakuuta – Gerhard Ertl, vuoden 2007 Nobelin kemianpalkinnon saanut saksalainen kemisti
15. lokakuuta – Kari Rydman, suomalainen muusikko ja säveltäjä (Niin kaunis on maa)
16. lokakuuta – Seija Karkinen, suomalainen kansanedustaja ja ministeri
16. lokakuuta   – Andrei Tšikatilo, neuvostoliittolainen sarjamurhaaja (k. 1994)
18. lokakuuta – Markku Mannerkoski, suomalainen metalliopin professori, Oulun yliopiston ent. rehtori
22. lokakuuta – Lauri Väärä, suomalainen teatterinjohtaja, teatteriohjaaja ja näyttelijä (k. 2021)
23. lokakuuta – Pasi Rutanen, suomalainen toimittaja ja diplomaatti
24. lokakuuta – David Nelson, yhdysvaltalainen näyttelijä (k. 2011)
24. lokakuuta  – William George Perks (”Bill Wyman”), brittiläinen rockmuusikko, Rolling Stonesin ent. basisti
27. lokakuuta – Dave Charlton, eteläafrikkalainen F1-kuljettaja (k. 2013)
28. lokakuuta – Charlie Daniels, yhdysvaltalainen country-muusikko (k. 2020)
28. lokakuuta – Anja Haahdenmaa, suomalainen näyttelijä
31. lokakuuta – Michael Landon, yhdysvaltalainen näyttelijä ja ohjaaja (k. 1991)
2. marraskuuta – Ilkka Kortesniemi, suomalainen radiotoimittaja ja laulunsanoittaja (k. 1996)
4. marraskuuta – Didier Ratsiraka, Madagaskarin presidentti 1997–2002 (k. 2021)
5. marraskuuta – Arto Seppälä, suomalainen kirjailija
6. marraskuuta – Juhani Koppelomäki, suomalainen kirjailija ja shakkitehtävien laatija (k. 1980)
6. marraskuuta – Jacques Charrier, ranskalainen näyttelijä ja kuvataiteilija
9. marraskuuta – Pertti Mutka, Savonlinnan oopperajuhlien toiminnanjohtaja (k. 2011)
10. marraskuuta – Izumi Tateno, japanilais-suomalainen pianisti
16. marraskuuta – Antonio Gades, espanjalainen flamencotanssija ja koreografi (k. 2004)
19. marraskuuta – Yuan T. Lee, vuoden 1986 Nobelin kemianpalkinnon saanut taiwanilainen kemisti
23. marraskuuta – Mats Traat, virolainen prosaisti ja runoilija (k. 2022)
28. marraskuuta – Théodore-Adrien Sarr, senegalilainen katolinen arkkipiispa ja kardinaali
29. marraskuuta – Christina Andersson, suomenruotsalainen kirjailija, kuvittaja ja keramiikkataiteilija
29. marraskuuta – Reidun Brusletten, norjalainen poliitikko
2. joulukuuta – Peter Duesberg, yhdysvaltalainen biologi
8. joulukuuta – David Carradine, yhdysvaltalainen näyttelijä (k. 2009)
13. joulukuuta – Karim Aga Khan, uskonnollinen johtaja (ismailiittišiiojen nizari-lahkon imaami) (k.  2025)
16. joulukuuta – Katinka Faragó, ruotsalainen elokuvatuottaja (k. 2024)
17. joulukuuta – Franciscus (oik. Jorge Mario Bergoglio), roomalaiskatolisen kirkon 266. paavi
22. joulukuuta – Olli Mäki, suomalainen nyrkkeilijä (k. 2019)
24. joulukuuta – Klaus Järvinen, suomalainen musiikkipedagogi ja musiikkineuvos (k. 2020)
28. joulukuuta – Han Seung-soo, eteläkorealainen poliitikko ja diplomaatti
30. joulukuuta – Seela Sella, suomalainen näyttelijä
Kuolleita > Tammikuu–maaliskuu

2. tammikuuta – Harry B. Smith, yhdysvaltalainen sanoittaja, käsikirjoittaja ja kirjailija (s. 1860)
9. tammikuuta – John Gilbert, yhdysvaltalainen mykkäelokuvien näyttelijä (s. 1899)
18. tammikuuta – Rudyard Kipling, vuoden 1907 Nobelin kirjallisuuspalkinnon saanut brittiläinen kirjailija (Viidakkokirja) (s. 1865)
20. tammikuuta – Yrjö V, Yhdistyneen kuningaskunnan kuningas (s. 1865)
21. tammikuuta – E. A. Kranck, suomalainen arkkitehti (s. 1864)
27. tammikuuta – Jacob Kavaleff, suomalainen kartanonomistaja ja maanviljelysneuvos (s. 1870)
27. tammikuuta – Rafael Zinck, suomalainen varatuomari ja Kuopion pormestari (s. 1879)
3. helmikuuta – Heinrich Wenck, tanskalainen arkkitehti (s. 1851)
4. helmikuuta – Wilhelm Gustloff, saksalaissyntyinen Sveitsin natsipuolueen johtaja (s. 1895) (salamurha)
8. helmikuuta – Juho Koskimies, suomalainen piispa (Oulun hiippakunta) (s. 1859)
9. helmikuuta – Ernst Bonsdorff, suomalainen matemaatikko (s. 1842)
10. helmikuuta – Sulevi Manninen, suomalainen runoilija ja kääntäjä (s. 1909)
14. helmikuuta – Aleksandr Gutškov, venäläinen oktobristipoliitikko ja ministeri (s. 1862)
15. helmikuuta – Matti Viinamaa, suomalainen kansanrunoilija ja originelli (s. 1859)
19. helmikuuta – William Lendrum Mitchell (”Billy Mitchell”), yhdysvaltalainen kenraali ja ilmailun uranuurtaja (s. 1879)
20. helmikuuta – Alma Fohström, suomalainen oopperalaulaja, koloratuurisopraano (s. 1856)
27. helmikuuta – Ivan Pavlov, vuoden 1904 Nobelin lääketieteen palkinnon saanut venäläinen fysiologi (Pavlovin koira) (s. 1849)
28. helmikuuta – Charles Nicolle, vuoden 1928 Nobelin lääketieteen palkinnon saanut ranskalainen bakteriologi (s. 1866)
1. maaliskuuta – Mihail Kuzmin, venäläinen kirjailija (s. 1872)
2. maaliskuuta – Victoria Melita Saksi-Coburg-Gotha, venäläinen suuriruhtinatar (s. 1876)
17. maaliskuuta – Vilho Lampi, suomalainen taidemaalari (s. 1898)
18. maaliskuuta – Yrjö Sirola, suomalaissyntyinen kirjailija ja kommunistipoliitikko (s. 1876)
18. maaliskuuta – Elefthérios Venizélos, kreikkalainen poliitikko ja pääministeri (s. 1864)
21. maaliskuuta – Aleksandr Glazunov, venäläinen säveltäjä (s. 1865)
Kuolleita > Huhtikuu–kesäkuu

1. huhtikuuta – Jalmari Ruokokoski, suomalainen taidemaalari (s. 1886)
2. huhtikuuta – Aron Johansson, ruotsalainen arkkitehti (s. 1860)
8. huhtikuuta – Robert Bárány, vuoden 1914 Nobelin lääketieteen palkinnon saanut itävaltalainen lääkäri (s. 1876)
18. huhtikuuta – Ottorino Respighi, italialainen säveltäjä (s. 1879)
26. huhtikuuta – Eino Rahja, pietarinsuomalainen bolševikki ja puna-armeijan upseeri (s. 1885)
28. huhtikuuta – Fu’ad I, Egyptin kuningas (s. 1868)
3. toukokuuta – Kikunae Ikeda, japanilainen kemisti (s. 1864)
3. toukokuuta   – Hannes Uksila, suomalainen lehtimies ja työväenliikkeen aktiivi (s. 1888)
8. toukokuuta – Oswald Spengler, saksalainen historioitsija ja filosofi (Länsimaiden perikato) (s. 1880)
8. toukokuuta – Nils Robert af Ursin, suomalainen kirjailija ja poliitikko (Suomen työväenpuolueen ensimmäinen puheenjohtaja) (s. 1854)
11. toukokuuta – Yrjö Jahnsson, suomalainen taloustieteilijä ja professori (s. 1877)
12. toukokuuta – Peter Henry Emerson, brittiläinen valokuvaaja (s. 1856)
16. toukokuuta – Julius Schreck, saksalainen kansallissosialisti, SS:n ensimmäinen komentaja (s. 1898)
26. toukokuuta – Eino Akseli Kuusi, suomalainen sosiaalipoliitikko, professori ja ministeri (s. 1880)
3. kesäkuuta – Walther Wever, saksalainen kenraaliluutnantti ja Luftwaffen esikuntapäällikkö (s. 1887)
4. kesäkuuta – Matti Kauppinen, suomalainen sanomalehtimies, museonjohtaja ja arkeologi (s. 1843)
10. kesäkuuta – Annikki Uimonen, suomalainen oopperalaulaja (s. 1891)
11. kesäkuuta – Robert E. Howard, yhdysvaltalainen fantasiakirjailija (Conan barbaari) (s. 1906)
14. kesäkuuta – G. K. Chesterton, brittiläinen kirjailija ja toimittaja (s. 1874)
14. kesäkuuta – Simo Korpela, suomalainen rovasti ja virsirunoilija (s. 1863)
18. kesäkuuta – Aleksei Maksimovitš Peškov (”Maksim Gorki”), neuvostoliittolainen kirjailija ja poliittinen aktivisti (Nuoruuteni yliopistot) (s. 1868)
Kuolleita > Heinäkuu–syyskuu

3. heinäkuuta – Fredrik Ferdinand Järnström, suomalainen kenraali ja rajavartiolaitoksen päällikkö (s. 1870)
6. heinäkuuta – Alarik Böök, suomalainen näyttelijä, piirustuksenopettaja ja taidemaalari (s. 1860)
19. heinäkuuta – Kaarlo Valli, suomalainen kirjailija (s. 1895)
20. heinäkuuta – José Sanjurjo, espanjalainen kenraali ja nationalistikapinallinen (s. 1872) (lento-onnettomuus)
25. heinäkuuta – Heinrich Rickert, saksalainen filosofi (s. 1863)
27. heinäkuuta – Filip Grönvall, suomalainen juristi, hallintoneuvos ja lainvalmistelukunnan jäsen (s. 1864)
31. heinäkuuta – Julia Loenbom, suomenruotsalainen näytelmäkirjailija (s. 1843)
2. elokuuta – Louis Blériot, ranskalainen ilmailun uranuurtaja (lensi ensimmäisenä Englannin kanaalin yli) (s. 1872)
9. elokuuta – Otto Kotilainen, suomalainen kansakoulunopettaja ja säveltäjä (s. 1868)
10. elokuuta – Ivar Næss, norjalainen arkkitehti (s. 1878)
15. elokuuta – Grazia Deledda, vuoden 1926 Nobelin kirjallisuuspalkinnon saanut italialainen kirjailija (s. 1871)
19. elokuuta – Federico García Lorca, espanjalainen kirjailija (Andalusian lauluja) (s. 1898)
25. elokuuta – Lev Kamenev, neuvostoliittolainen poliitikko (s. 1883)
25. elokuuta – Grigori Zinovjev, neuvostoliittolainen poliitikko (s. 1883)
1. syyskuuta – Maissi Erkko, suomalainen yhteiskunnallinen vaikuttaja, Eero Erkon puoliso (s. 1872)
7. syyskuuta – Marcel Grossmann, unkarilais-sveitsiläinen matematiikan professori (s. 1878)
14. syyskuuta – Irving Thalberg, yhdysvaltalainen elokuvatuottaja (s. 1899)
17. syyskuuta – Agnes Lundell, suomalainen asianajaja ja hovioikeuden auskultantti (s. 1878)
22. syyskuuta – Eric J. Serlachius, suomalainen lakimies ja oikeusministeri (s. 1884)
Kuolleita > Lokakuu–joulukuu

2. lokakuuta – Juho Sunila, Suomen pääministeri (s. 1875)
5. lokakuuta – Jalmari Kara, suomalainen jääkärikapteeni, diplomi-insinööri ja kirjailija (s. 1890)
6. lokakuuta – Gyula Gömbös, Unkarin pääministeri (s. 1886)
11. lokakuuta – Johannes Bengs, suomalainen poliitikko (s. 1877)
14. lokakuuta – Axel Heinrichs, suomalainen fyysikko ja meteorologi (s. 1864)
29. lokakuuta – Irma Achté (”Irma Tervani”), suomalainen oopperalaulaja (s. 1887)
2. marraskuuta – Duan Qirui, kiinalainen poliitikko ja sotaherra (s. 1865)
5. marraskuuta – Erika Husberg (”Eva”), suomenruotsalainen runoilija (s. 1849)
20. marraskuuta – José Antonio Primo de Rivera, espanjalainen asianajaja (falangistien perustaja ja marttyyri) (s. 1903)
25. marraskuuta – Basil Zaharoff turkinkreikkalainen liikemies ja asekauppias (s. 1849)
26. marraskuuta – Max Schreck, saksalainen näyttelijä (s. 1879)
1. joulukuuta – Hans Beimler, saksalainen kommunistipoliitikko (s. 1895)
4. joulukuuta – Oscar Wisting, norjalainen upseeri ja tutkimusmatkailija (s. 1871)
9. joulukuuta – Arvid Lindman, Ruotsin pääministeri (1906–1911 ja 1928–1930) (s. 1862)
10. joulukuuta – Luigi Pirandello, vuoden 1934 Nobelin kirjallisuuspalkinnon saanut italialainen näytelmäkirjailija (Niin on jos siltä näyttää) (s. 1867)
14. joulukuuta – Vihtori Kosola, suomalainen maanviljelijä (Lapuan liikkeen ja Isänmaallisen kansanliikkeen puheenjohtaja) (s. 1884)
22. joulukuuta – Nikolai Ostrovski, venäläinen kirjailija (s. 1904)
26. joulukuuta – Birger Hallman, suomalainen liikemies ja kauppaneuvos (s. 1851)
27. joulukuuta – Heikki Suolahti, suomalainen säveltäjä (s. 1920)
28. joulukuuta – Nestor Lakoba, neuvostoliittolainen poliitikko (s. 1893)
30. joulukuuta – Fredrik, Itävallan arkkiherttua ja sotamarsalkka (s. 856)
31. joulukuuta – Anastasia Mannerheim, venäläissyntyinen vapaaherratar, Suomen marsalkka Carl Gustaf Emil Mannerheimin puoliso (s. 1872)
31. joulukuuta – Miguel de Unamuno, espanjalainen esseisti, runoilija, romaani- ja näytelmäkirjailija sekä filosofi (s. 1864)
Nobelin palkinnot

Nobelin fysiikanpalkinto: Victor F. Hess ja Carl Anderson
Nobelin kemianpalkinto: Peter Debye
Nobelin lääketieteen palkinto: Henry Hallett Dale ja Otto Loewi
Nobelin kirjallisuuspalkinto: Eugene O'Neill
Nobelin rauhanpalkinto: Carlos Saavedra Lamas
Muuta

Elokuvavuosi 1936
Kirjallisuusvuosi 1936
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Neilikkavallankumous

Neilikkavallankumous (port. Revolução dos Cravos) oli lähes veretön nuorten upseerien 25. huhtikuuta 1974 Lissabonissa, Portugalissa aloittama sotilasvallankaappaus. Kaappaus kaatoi maata hallinneen autoritaarisen oikeistolaisen sotilasjuntan, joka oli syntynyt maahan itsevaltaisen pääministerin António de Oliveira Salazarin luovuttua vallasta 1968. Radikaalisosialistiupseerien johtama sotilasjuntta pysyi vallassa kaksi vuotta vallankumouksen jälkeen. Tänä aikana käytiin poliittinen taistelu kommunistien ja sosialistien (sosiaalidemokraattien) välillä. Portugalista ei tullut kommunistista valtiota, osittain länsimaiden, muun muassa Länsi-Saksan Willy Brandtin, asiaan puuttumisen ansiosta.lähde?
Vallankumous sai nimensä sen symbolina käytetyistä neilikoista, joita hallitusta vastustavilla sotilailla oli kiväärinpiipuissa.
Tausta

Salazarin yksinvaltainen hallinto Estado Novo (suom. Uusi valtio) oli Marcelo Caetanon johdolla yrittänyt Salazarin kuoltua 1970 epätoivoisesti jatkaa siirtomaasotia kansallisia itsenäisyysliikkeitä vastaan huonolla menestyksellä. Siirtomaapolitiikkaa arvostellut kenraali António de Spínola erotettiin. Portugalissa toimi jo 1960-luvulta alkaen demokratialiike, jonka johtomiehiä hallitus pyrki vaientamaan pidätyksin ja jopa murhin. Länsi-Euroopassa vuonna 1968 riehuneet laajat opiskelijamielenosoitukset koskettivat myös Portugalia. Tuolloin mielenosoitukset lopetettiin kutsumalla lähes kaikki radikaaliopiskelijat asepalvelukseen. Monet armeijaan kutsutut radikaaliopiskelijat ylenivät nopeasti armeijassa hyvän koulutuspohjansa ansiosta, mistä johtuen Portugalilla oli pian laaja vasemmistoupseeristo. Siirtomaasotien tappioiden takia he radikalisoituivat entisestään ja perustivat salaisesti Asevoimien liikkeen (Movimento das Forças Armadas, Asevoimien liike) vuonna 1973. Asevoimien liikeen johtajana toimi Otelo Saraiva de Carvalho, ja liikkeen tavoitteena oli vallankumous. Vallankumouksen merkittävänä taustahahmona on pidetty myös kenraali Francisco da Costa Gomesia.
Vallankumous alkaa

Vallankumouksen alkamisen tunnukseksi oli sovittu kaksi musiikkikappaletta, jotka soitettaisiin radiossa. Ensimmäisen kappaleen oli tarkoitus olla kapinallisille upseereille ja sotilaille merkkinä vallankumouksen aloittamisesta. Kappale oli Paulo de Carvalhon E depois do adeus. Toinen kappale oli José Afonson Grândola, Vila Morena. Jälkimmäinen oli tärkeämpi, sillä se kertoisi ja varmistaisi, että toiminta oli alkanut ja vallankumous eteni vääjäämättä.
Vallankumoukseen osallistui monia eri poliittisia suuntauksia, mutta sen johto oli armeijan upseereilla.
Rádio Renascençassa  soitettiin 25. huhtikuuta 1974 kello 00.15 Grândola, Vila Morena ja Asevoimien liike otti haltuunsa kaikki maan strategiset kohteet. Asevoimien liike määräsi ulkonaliikkumiskiellon, mutta silti tuhannet ihmiset riensivät neilikoita heilutellen kadulle. Sotilaat ilmaisivat vallankumouksen olevan veretön marssimalla kaduille neilikoilla koristeltujen aseiden kanssa. Asevoimien liike piiritti Lissabonin sotilaspoliisiaseman, jonne Caetano oli paennut. Kiinni otettu Caetano karkotettiin  Madeiralle josta hän muutaman päivän kuluttua pakeni Brasiliaan, missä eli kuolemaansa, vuoteen 1980 asti. Veren vuodattaminen onnistuttiin suurelta osin välttämään, mutta maatyöläiset ottivat omin luvin haltuunsa suurtiloja ja muita viljelyalueita.
Yhteiskunnan muutokset

Portugalin yhteiskunta oli pysynyt pitkään vanhoillisen muuttumattomana. Vallankumous toi tullessaan monenlaista vapautumista. Yhteiskunnallinen keskustelu vilkastui ja se oli ajoittain hyvin kiivasta. Naisen asema yhteiskunnassa vapautui nopeasti, mikä näkyi esimerkiksi naiskirjailijoiden esiinmarssina. Maria de Lourdes Pintasilgo oli Euroopan ensimmäisiä naispuolisia pääministereitä, kun hän vannoi virkavalan elokuussa 1979.
Vasemmistolaisuuden katsotaan sittemmin haihtuneen Portugalin politiikasta, mikä osittain pitää paikkansa. Kun kommunistiset upseerit hävisivät poliittisen taistelun, on politiikka siirtynyt oikeammalle. Neilikkavallankumouksen vuosipäivä eli Vapauden päivä on kansallinen vapaa- ja juhlapäivä. Monet kadut ja aukiot on nimetty huhtikuun 25. päivän mukaan, mikä usein viittaa siihen, että paikan vanha nimi on ollut vallankumouksellisille sopimaton, Salazariin tai kuninkaisiin viittaava nimi.
Vallankumouksen jälkeen

Vallankumouksen jälkeen Portugali vetäytyi siirtomaistaan. Angola, Mosambik, Guinea-Bissau, Kap Verde, Itä-Timor ja São Tomé ja Príncipe itsenäistyivät vuosina 1974–1975. Tuhansia poliittisia vankeja vapautettiin, ja päätettiin maareformin toteuttamisesta (15.4.1975), jonka tarkoituksena oli uudistaa Etelä-Portugalin lähes feodaalinen maanomistus. Viikko vallankumouksen jälkeen maassa vietettiin ensimmäisen kerran laillisesti toukokuun 1. päivää eli työn päivää, suomalaisittain vappua. Sitä oli Lissabonissa juhlimassa miljoona ihmistä. Vasemmistoradikaalit kokoontuivat Lissaboniin kaikkialta Euroopasta.
Vallan menettänyt kenraali Spínola yritti 28. syyskuuta 1974 palata valtaan vallankaappauksen avulla, koska hän piti hallituksen politiikkaa liian vasemmistolaisena. Yritys epäonnistui, mutta sen jälkeen hallitus vaihdettiin. Spínola teki uuden yrityksen maaliskuussa 1975, taaskin turhaan. Maan uusi, radikaali perustuslaki säädettiin 25.4.1976, vallankumouksen toisena vuosipäivänä. Jyrkän vasemmistolaiset uudistuspyrkimykset jatkuivat 1970-luvun lopulle saakka. Esimerkiksi vuoden 1975 maareformi aiheutti sekaannuksia maanomistukseen. Sosialistipuolueen voimahahmo Mário Soares pyrki kesästä 1976 alkaen rauhoittamaan kuohuntaa ja lähentämään Portugalia Länsi-Euroopan poliittisiin suuntauksiin. Hallitus päättikin 22. syyskuuta 1976 palauttaa osan vallankumouksessa vallatuista tiloista niiden entisille omistajille.
Vaikutusvaltaisimpia ja näkyvimpiä poliitikkoja Portugalissa vuoden 1974 Neilikkavallankumouksen jälkeen oli Portugalin sosialistista puoluetta pitkään sen pääsihteerinä johtanut Mario Soares, joka toimi ensimmäisenä demokraattisesti valittuna pääministerinä vuosina 1976-78. Myöhemmin hän toimi vielä Portugalin presidenttinä 10 vuotta vuosina 1986-1996. Vuonna 2017 kuollutta Soaresia kutsuttiin Portugalin demokratian isäksi.
Portugalin neilikkavallankumouksen katsotaan kuuluvan "demokratisoitumisen kolmanteen aaltoon". Maan politiikka on sittemmin ollut linjaltaan liberaalidemokraattista. Maata ovat vuorotellen johtaneet keskustavasemmistolainen sosialistipuolue ja keskustaoikeistolainen sosiaalidemokraattinen puolue. Puolueiden sosialistiset nimet juontuvat neilikkavallankumouksen ajoilta.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Neilikkavallankumous Ylen Elävässä arkistossa
Säveltäjä José Afonson muotokuva, piirros Henrique Matos
Alun perin Salazarin mukaan nimetty Huhtikuun 25. päivän silta (Ponte 25 de Abril) on Lissabonin maamerkki.
Korisliiga-kausi 2024–2025

Korisliiga-kausi 2024–2025 on 86. kausi, jolloin pelataan miesten koripallon Suomen-mestaruudesta. Kausi alkoi 4. lokakuuta 2024.
Tapiolan Honka nousi sarjaan täksi kaudeksi voitettuaan I-A-Divisioonan mestaruuden edellisellä kaudella. Joukkue korvasi Lahti Basketballin, joka putosi viime kaudella.
Joukkueet

| Joukkue | Kaupunki | Kotihalli | Perustettu | Päävalmentaja |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| BC Nokia | Nokia | Harjuniityn liikuntahalli | 1997 |  Greg Gibson |
| Bisons Loimaa | Loimaa | Loimaan liikuntahalli | 1964 |  Konsta Mastomäki |
| Helsinki Seagulls | Helsinki | Töölön kisahalli | 2013 |  Vesa Vertio |
| Karhu Basket | Kauhajoki | IKH Areena | 1910 |  Janne Koskimies |
| Kataja Basket | Joensuu | Motonet Areena | 1900 |  Petri Virtanen |
| Kobrat | Lapua | Lapuan urheilutalo | 1989 |  Ville Turja |
| Korihait | Uusikaupunki | Uusikaupunki Areena | 1898 |  Ivan Ivanovic |
| Kouvot | Kouvola | Jatke Areena | 1964 |   Jyri Lehtonen     Tom Cooman |
| KTP-Basket | Kotka | Steveco Areena | 1927 |  /  Darko Mihajlovic |
| Salon Vilpas | Salo | Salohalli | 1908 |  Jussi Savolainen |
| Tampereen Pyrintö | Tampere | Pyynikin palloiluhalli | 1896 |  Tero Hassinen |
| Tapiolan Honka | Espoo | Tapiolan urheiluhalli | 1957 |  Aapo Heinonen |
Kauden rakenne

Kausi alkaa kaksinkertaisella runkosarjalla (22 peliä), jonka sarja jakautuu säilyttäen kuitenkin kaikki pisteet. Kuusi parasta jatkavat ylemmässä loppusarjassa, jossa pelataan sijoutuksista, myös kaksinkertaisena (10 peliä). Kuusi huonointa jatkavat alemmassa loppusarjassa, jossa pelataan lopuista pudotuspelipaikoista sekä I-A-Divisioonaan putoamisesta, myös kaksinkertaisena (10 peliä). Viimeiseksi sijouttunut putoaa ensi kaudelle.
Pudotuspeleihin pääsevät kaikki ylemmästä loppusarjasta sekä kaksi parasta alemmasta loppusarjasta. Puolivälierät pelataan paras-5-järjestelmällä. Välierät ja Finaalit pelataan paras-7-järjestelmällä. Pronssiottelu on yksittäinen. Finaaleiden voittaja saa Pantteri-patsaan ja on siten Suomen mestari.