stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Blizzard of Ozz
Kappaleet > Bonuskappaleet vuoden 2011 CD-versiolla:

You Lookin' at Me Lookin' at You – 4.15
Goodbye to Romance (2010 Guitar & Vocal mix) – 5.42
RR (Randy Rhoads solo outtake) – 1.13 (säv. Randy Rhoads)
Singlejulkaisut

"Crazy Train" / "You Lookin' at Me Lookin' at You" (UK 1980, US 1981)
"Mr. Crowley" (live) / "You Said It All" (live) / "Suicide Solution" (live) (12" UK 1980, 12" US 1982)
"Mr. Crowley" (live) / "You Said It All" (live) (7" UK 1980)
Kokoonpano

Ozzy Osbourne – laulu
Randy Rhoads – kitara
Bob Daisley – basso, taustalaulu
Lee Kerslake – rummut, perkussiot
Don Airey – kosketinsoittimet
Robert Trujillo – basso (2002 versiolla)
Mike Bordin – rummut (2002 versiolla)
Danny Saber – perkussiot (2002 versiolla)
Mark Lennon – taustalaulu (2002 versiolla)
John Shanks – taustalaulu (2002 versiolla)
Tuotanto

Ozzy Osbourne, Bob Daisley, Randy Rhoads, Lee Kerslake - tuottajat
Max Norman - nauhoitus
TimTom - masterointi
Fin Costello - valokuvaus
Julkaisuhistoria

syyskuu 1980: Jet Records, JET LP 234, LP, UK (takakannessa yhtyekuva, sisäpussissa lyriikat)
maaliskuu 1981: Jet Records, JZ 36812, LP, US (takakannessa livekuva, sisäpussissa lyriikat)
marraskuu 1987: Jet Records, CDJET 234, CD, UK / EU
1987: Jet Records, ZK 36812, CD, US
elokuu 1995: Epic Records, 481674 2, CD, EU (remasteroitu)
elokuu 1995: Epic Records, EK 67235, CD, US (remasteroitu)
huhtikuu 2002: Epic Records, EPC 502040 2, CD, EU (uudelleennauhoitetut basso ja rummut, remasteroitu)
huhtikuu 2002: Epic Records, EK 85247, CD, US (uudelleennauhoitetut basso ja rummut, remasteroitu)
toukokuu 2011: Epic / Legacy, 88697 73818 2, CD, EU / US (remasteroitu alkuperäinen versio)
Arvostelut

Allmusic () linkki
Korroosio () linkki[vanhentunut linkki]
Uncut ()
Aiheesta muualla

Blizzard of Ozz Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Blizzard of Ozz Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Ozzy Osbourne
| --- | --- |
Studioalbumit:  Blizzard of Ozz  Diary of a Madman  Bark at the Moon  The Ultimate Sin  No Rest for the Wicked  No More Tears  Ozzmosis  Down to Earth  Under Cover  Black Rain  Scream  Ordinary Man  Patient Number 9 
Livealbumit:  Mr. Crowley (live ep)  Speak of the Devil  Randy Rhoads Tribute  Just Say Ozzy  Live & Loud  Live at Budokan 
Kokoelmat:  Best of Ozz  (1989)  Ten Commandments (1990)  The Ozzman Cometh – The Best of Ozzy Osbourne  (1997)  The Essential Ozzy Osbourne  (kokoelma, 2003)  Prince of Darkness  (4 CD:n kokoelma, 2005)  Memoirs of a Madman 
Videot:  Speak of the Devil (video)  Bark at the Moon (video)  The Ultimate Ozzy  Wicked Videos  Don't Blame Me  Live & Loud (video)  Live At Budokan (DVD)
Yrjö Kulovesi

Yrjö Kulovesi vuonna 1924.
Yrjö Sakarias Kulovesi (vuoteen 1906 Ringbom; 13. joulukuuta 1887 Tampere – 21. syyskuuta 1943 Tampere) oli suomalainen lääkäri, joka teki varhain tunnetuksi psykoanalyysin menetelmiä Suomessa. Hän tapasi Sigmund Freudin vuonna 1924.
Ura

Kuloveden vanhemmat olivat räätälimestari Oskari Sakarias Kulovesi (sukunimi vuoteen 1906 Ringbom) ja Ida Matilda Vilenius (aik. Iso-Ranta). Hänen nuorempi veljensä oli taidemaalari Erkki Kulovesi. Yrjö Kulovesi kävi Tampereen Reaalilyseota ja pääsi ylioppilaaksi 1907. Hän opiskeli Helsingin yliopistossa ja valmistui lääketieteen kandidaatiksi 1911 sekä lisensiaatiksi 1916. Opiskeluaikanaan hän teki opintomatkan 1909 Göttingeniin Saksaan.
Kulovesi toimi vuodesta 1916 yksityislääkärinä Tampereella ja hän oli myös vuodesta 1917 Lokomo Oy:n työpaikkalääkärinä sekä vuodesta 1919 Tampereen Pellavatehtaan lääkärinä. Tämän lisäksi Kulovedellä oli useita lyhytaikaisia viransijaisuuksia, ja hän toimi muun muassa Tampereen kaupungin vähävaraisten lääkärinä vuosina 1919–1920, Tampereen teknillisen opiston tehdashygienian tuntiopettajana 1920–1922 sekä Tampereen kaupungin kansakoulujen lääkärinä vuodesta 1936. Suomen sisällissodassa Kulovesi toimi Tampereen taistelun aikana lääkärinä sidonta-asemalla Näsilinnassa sekä tilapäisissä kenttäsairaaloissa. Talvisodan aikana hän oli 30. sotasairaalan lääkärinä 1939–1940.
Kulovesi kiinnostui psykoanalyysista 1920-luvun alkupuolella, vaikka hänellä ei ollutkaan psykiatrian alan koulutusta. Hän teki kaksi opintomatkaa Wieniin vuosina 1924–1926 ja tapasi vuonna 1924 Sigmund Freudin. Hän kävi koulutusanalyysissa Eduard Hitschmannin ja Paul Federnin luona. Kulovesi kirjoitti vuodesta 1925 alkaen useita artikkeleita psykoanalyysistä suomalaiseen Duodecim-aikakauskirjaan sekä useisiin ulkomaisiin julkaisuihin. Hän julkaisi myös aiheesta teoksen nimeltä Psykoanalyysi (Otava, 1933). Kulovesi oli vuodesta 1931 Kansainvälisen psykoanalyyttisen yhdistyksen eli Wienin seuran jäsen ja hän osallistui kansainvälisiin kongresseihin Innsbruckissa 1927, Oxfordissa 1929, Norjassa 1933 ja Luzernissa 1934. Kulovesi sovelsi myös psykoanalyysia hoitomenetelmänä omassa lääkärintyössään.
Julkaisut

Sananen keuhkotaudista. Vähävaraisten keuhkotautisten avustamisyhdistys, 1923.
Kasuistische Beiträge: Der Raumfaktor in der Traumdeutung. Wien, Internationaler Psychoanalytischer Verlag, 1927.
Erään tic-tapauksen psykogeneesistä. Kustantaja tuntematon, 1928.
Ajan ja paikan suhteesta unityöskentelyyn. Kustantaja tuntematon, 1929.
Itsemurhan psykologiaa. Tekijä, 1929.
Psychoanalytische Bemerkungen zur James-Langeschen Affekttheorie. Kustantaja tuntematon, 1931.
Psykoanalyysi. Otava, 1933.
Ein Beitrag zur Psychoanalyse des epileptischen Anfalls. Wien, Internationaler Psychoanalytischer Verlag, 1934.
Die Ausdrucksbewegungen der Bejahung und der Verneinung. London, kustantaja tuntematon, 1939.
Kirjallisuutta

Ihanus, Juhani 1994: Vietit vai henki: Psykoanalyysin varhaisvaiheet Suomessa. Yliopistopaino, Helsinki. ISBN 951-570-188-0
Aiheesta muualla

Vapaasti ladattavia Yrjö Kuloveden e-kirjoja Projekti Lönnrotissa.
Psykoanalyysi, eräs nykyajan ilmiö, asiantuntijain valaisemana, Aamulehti, 10.7.1932, nro 183, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)
Kullervo (nimi)

| Kullervo |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  25. syyskuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  Kleofas, Kuller
Nimen alkuperä:  kulta-sana
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kullervo on suomalainen miehen etunimi.
Kullervo-nimi on mahdollisesti johdettu kulta-sanasta. Nimi on syntynyt Koillis-Virossa alkusoinnun ja sanaleikin ansiosta. Virossa Kultaneidon takoja oli Kuller Kalevipoeg, Nalleer naesopoeg. Sieltä nimi kulkeutui Inkeriin ja lopulta Kalevalaan.
Kullervon nimipäivä on 25. syyskuuta. Nimi sijoitettiin vuonna 1908 tälle päivälle, koska se oli aikaisemmin ollut Kleofaan nimipäivä, ja kreikkalainen, Raamatussakin esiintyvä nimi Kleofas (Kleopas) tarkoittaa myös kultaista.
Vuoden 2019 loppuun mennessä Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan 16 853 miestä on saanut nimekseen Kullervo. Heistä suunnilleen puolet on syntynyt 1940- ja 1950-luvulla.
Tunnettuja Kullervoja

Kullervo Hirvonen, Kari Sarma (s. 1925), kirjakauppias ja jännityskirjailija
Kullervo Hulkko (1914–1965), lääninrovasti ja kirkkoherra
Kullervo Hynynen (s. 1954), fysiikan professori
Kullervo Jylhä (1931–1998), tanssimuusikko ja harmonikansoittaja
Kullervo Järvinen (1936–2009), runoilija
Kullervo Kalske (1912–1977), näyttelijä
Kullervo Karjalainen (1932–2011), säveltäjä ja opettaja
Kullervo Kemppinen (1921–2012), asianajaja ja kirjailija
Kullervo Killinen (1912–1994), valtiotieteilijä, kommodori ja toimitusjohtaja
Kullervo Koivisto, pornoelokuvien tuottaja ja kuvaaja
Kullervo Koivisto (1913–1944), taidemaalari
Kullervo Kojo (s. 1954), klarinetisti
Kullervo Korhonen (1908–1989), Lapissa toiminut kullankaivaja
Kullervo Kukkasjärvi (1938–1983), elokuvatuottaja ja käsikirjoittaja
Kullervo Kuusela (1924–2003), metsätieteilijä ja professori
Kullervo Leskinen (1908–1989), ampuja
Kullervo Linna (1911–1987), muusikko
Kullervo Manner (1880–1939), toimittaja ja poliitikko
Kullervo Mutanen (1920–1992), klarinetisti, saksofonisti ja säveltäjä
Kullervo Muurinen (1927–1991), jääpallomaalivahti
Kullervo Rainio (1924–2020), sosiaalipsykologian professori, kirjailija, poliitikko ja kansanedustaja (Kokoomus)
Kullervo Ruotsalainen (1931–1983), taidemaalari ja piirtäjä
Kullervo Sippola (1914–1944), Mannerheim-ristin ritari
Kullervo Telamaa (1920–1977), opiston rehtori ja heraldikko
Kullervo Virtanen (1919–2003), kauppaneuvos ja koulutarpeiden tukku- ja kustannusliike Oy Valistuksen toimitusjohtaja
Kuvitteellisia Kullervoja

Kullervo Vonninen, eräässä Risto Räppääjä -kirjassa esiintynyt henkilöhahmo
Kullervoja mytologiassa

Kullervo, henkilöhahmo Kalevalassa
Muita Kullervoja

Kullervo, sanoittaja-säveltäjä Tapio Lahtisen (1922–1996) käyttämä salanimi
Johannes Kunila

Johannes ”Jussi” Kunila (24. kesäkuuta 1887 Kivijärvi – 9. helmikuuta 1942 Turku) oli suomalainen merimies- ja vankilapastori. Hän toimi muun muassa vankilasaarnaajana Helsingin ja Turun lääninvankiloissa sekä merimiespastorina Saksassa.
Uusherännäisiin lukeutunut Kunila sai pappisvihkimyksensä vuonna 1914 Savonlinnassa. Sen jälkeen hän toimi Asikkalan seurakunnan virkaatekevänä kirkkoherrana 1916–1917 ja vuodesta 1918 lähtien Helsingin lääninvankilan vankilapappina. Suomen sisällissodan jälkeen Kunila oli kesä–syyskuussa 1918 sotavankilaitoksen kasvatusosaston päällikön apulaisena ja antoi Suomenlinnan vankileirissä sielunhoitoa kuolemaantuomituille punavangeille. Hän oli läsnä useimmissa Suomenlinnan teloituksista ja piti luetteloa kaikista Helsingin alueen vankileireissä kuolleista kesäkuusta 1918 helmikuuhun 1919. Kunilan lista käsittää yhteensä 1 410 nimeä.
Kunila oli vuodesta 1920 Suomen Merimieslähetysseuran  palveluksessa ja muutti vuonna 1922 Hampuriin, missä hän työskenteli lähes kymmenen vuoden ajan. Hän piti tilaisuuksia myös muissa Pohjois-Saksan satamakaupungeissa ja järjesti suomenkielisiä jumalanpalveluksia Berliinissä. Palattuaan 1930-luvulla Suomeen Kunila toimi vankilapappina Mikkelin ja sittemmin Turun lääninvankilassa. Turussa hän oli myös vankilan johtokunnan jäsen. Lisäksi hän oli arkkipiispa Erkki Kailan ulkomaanasioiden sihteerinä. Kunila tiettävästi allekirjoitti 1930-luvulla kuolemanrangaistusta vastustaneen kansalaisadressin.
Jatkosodan aikana helmikuussa 1942 Turun lääninvankilassa kuolemantuomionsa vahvistamista odottanut, Ruotsinpyhtäällä vangittu virolaissyntyinen puna-armeijan desantti Leonard Kirs pyysi yksityistä sielunhoidollista keskustelua ja yllättäen puukotti Kunilaa useita kertoja omatekoisella teräaseella tämän työhuoneessa ja vielä kerran käytävällä Kunilan yrittäessä paeta. Kunila kuoli ambulanssissa matkalla sairaalaan. Surman motiiviksi on arveltu joko Kirsin aikomus varastaa Kunilan papinpuku voidakseen käyttää sitä valepukuna pakoyrityksessä tai halu kostaa epäoikeudenmukaisena pitämänsä vangittujen desanttien kohtelu. Kirs teloitettiin pian tapahtuman jälkeen. Muut Turun vankilassa jatkosodan aikana olleet poliittiset vangit ja vangitut aseistakieltäytyjät kuvailivat Kunilaa myönteiseen sävyyn. Johan Helon mukaan edes vangituilla desanteilla ei ollut mitään henkilökohtaista kaunaa Kunilaa kohtaan ja tämä valikoitui uhriksi huonoa onneaan.
Aiheesta muualla

Joh. Kunila : Skagerrakilta Imatralle, Suomen Kuvalehti, 19.01.1929, nro 3, s. 32, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Biografiasampo
Anne Kumpula

| Anne Kumpula> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1955 (ikä 69–70) Suomussalmi
Ammatti:  ympäristöoikeuden professori
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Turun yliopisto (OTK 1983, OTL 1994, OTT 2004)
Instituutti:  Turun yliopisto
Aiheesta muualla
Kotisivu
Anne Marie Kumpula (s. 1955 Suomussalmi) on suomalainen oikeustieteilijä ja Turun yliopiston ympäristöoikeuden professori. Hän toimii myös  Turun yliopiston oikeustieteellisen tiedekunnan dekaanina.
Kumpula valmistui Turun yliopistosta oikeustieteen kandidaatiksi vuonna 1983, oikeustieteen lisensiaatiksi vuonna 1994 ja oikeustieteen tohtoriksi vuonna 2004. Hänen suomenkielinen ympäristöoikeuden alaan kuuluva väitöskirjansa (2004) oli otsikoitu Ympäristö oikeutena.
Turun yliopiston ympäristöoikeuden professoriksi hänet nimitettiin vuonna 2005.
Teoksia

Anne Kumpula: Ympäristö oikeutena.  (Väitöskirja Turun yliopistolle; julkaistu sarjassa Suomalaisen lakimiesyhdistyksen julkaisuja, A-sarja, ISSN 0356-7206; n:o 252)  Helsinki:  Turun yliopisto, 2004.  ISBN 951-855-226-6  (suomeksi)
Anne Kumpula: Eu:n ympäristöooikeuden perusteet.  (Pääsykoekirja)  Turun yliopisto, 2010.  EAN 9789512942039  ISBN 978-951-29-4203-9  (suomeksi)
Ari Ekroos, Anne Kumpula, Kari Kuusiniemi, Pekka Vihervuori: Ympäristöoikeuden pääpiirteet.  (Julkaistu myös e-kirjana)  Helsinki:  Sanoma Pro, 2012 (3. painos).  ISBN 978-952-63-1324-5  (suomeksi)
Kari Kuusiniemi, Ari Ekroos, Anne Kumpula, Pekka Vihervuori: Ympäristöoikeus.  (Julkaistu myös e-kirjana)  Helsinki:  Sanoma Pro, 2013 (2. painos).  ISBN 978-952-63-1574-4  (suomeksi)
Anne Kumpula: EU-ympäristöoikeus.  Lakimiesliiton kustannus, 2014.  ISBN 978-952-246-019-6  (suomeksi)
Aiheesta muualla

Google Scholar -haku "Anne Kumpula" (englanniksi) (scholar.google.com)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Tieteilijät :  ORCID
James Krüss

| James Krüss> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1926 Helgoland, Saksa
Kuollut: 1997 (70–71 vuotta) Gran Canaria, Espanja
Kansalaisuus:  Saksa
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Salanimi: Markus Polder, Felix Ritter
Äidinkieli: saksa
Tuotannon kieli: saksa
Pääteokset:  Timm Taler eli Myyty nauru
Aiheesta muualla
www.jameskruess.de
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
James Krüss, kirjailijanimet Markus Polder, Felix Ritter, (1926 Helgoland, Saksa – 1997 Gran Canaria, Espanja) oli saksalainen kirjailija. Hän joutui 1941 evakuoiduksi kotisaareltaan, ensin Thüringeniin, sitten Saksiin. Hän valmistui kansakoulunopettajaksi 1948.
Krüss kirjoitti lapsille ja nuorille kuvakirjoja, runokirjoja ja romaaneja. Hän on kirjoittanut myös radiolle ja televisiolle. Teoksessa Timm Taler eli Myyty nauru nimihenkilö tekee kaupat paholaisen kanssa, ja vastakkain ovat rahan valta ja inhimillisyys.
Krüssin nimeä kantaa joka toinen vuosi jaettava kansainvälinen James Krüss -lasten- ja nuortenkirjallisuuspalkinto.
Palkinnot ja tunnustukset

Hans Christian Andersen -palkinto 1968
Suomennetut teokset

Yks kaks kolme: Kuvakirja kaikille jotka osaavat laskea kolmeen (3x3 an einem Tage); Suomeksi riimitellyt Kirsi Kunnas, Helsinki: Weilin + Göös 1970 (kuvakirja)
Timm Taler eli Myyty nauru: tarina pienestä pojasta ja paljosta rahasta, naurusta ja itkusta, vedonlyönneistä sekä ruutupukuisesta herrasta. (Timm Taler oder Das verkaufte Lachen), suom. Paula Karlsson, Helsinki: Lasten keskus 1983 ISBN 951-626-458-1
Timm Talerin marionetit eli Myyty ihmisrakkaus: tarina paronista ja nukketeatterinomistajasta, rahasta ja ihmisrakkaudesta, tapahtumista Venetsiassa ja sen ympäristössä (Timm Thalers Puppen oder Die verkaufte Menschenliebe), suom. Paula Karlsson, Helsinki: Lasten keskus 1983 ISBN 951-626-544-8
Stasys Eidrigevičius, Hannu Pitkänen(ä) (Hans Naselang), suomenkieliset runot James Krüssiä ja Naomi Lewisiä mukaillen Kaarina Helakisa, Helsinki: Lasten keskus 1990 ISBN 951-626-853-6 (kuvakirja)
Harmaan aasin joululaulu, suom. Kirsi Kunnas, teoksissa
Satumaailma 4, Helsinki: Otava 1964
Kuka on nähnyt tuulen?: runoja ja satuja maailmalta Helsinki: WSOY 2010 ISBN 978-951-0-36461-1
Lapsuuden joulu. 1: kauneimmat joulun runot ja laulut, Helsinki: Kirjayhtymä 1979 ISBN 951-26-1687-4
Kumulaatio

Kumulaatio eli juttujen yhtyminen tarkoittaa, että samassa oikeudenkäynnissä tutkitaan ja ratkaistaan useita kanteita yhdessä. Tällä pyritään saavuttamaan oikeudenkäynnin päämäärä mahdollisimman nopeasti ja vähin kustannuksin (prosessiekonomia) sekä välttämään ristiriitaiset tuomiot. Kumulaatio esiintyy useassa muodossa sekä riita-asioiden että rikosasioiden oikeuskäsittelyssä. Kumulaatio edellyttää, että kanteet on nostettu samassa tuomioistuimessa ja tämä on toimivaltainen käsittelemään yhdistetytkin kanteet. Kumulaation edellytyksenä on yleensä myös se, että kanteet on nostettu ennen oikeudenkäynnin valmistelun päättymistä.
Kumulaatio riita-asiassa

Siviiliprosessissa eli oikeudenkäynnissä riita-asiassa kumulaation muotoja ovat
Objektiivinen kumulaatio, jossa sama kantaja on nostanut useita eri kanteita samaa vastaajaa kohtaan. Kanteet käsitellään yhdessä, jos ne on esitetty samanaikaisesti ja niillä on sama peruste eli niillä on yhteinen oikeustosiseikasto. Samanaikaisuus tarkoittaa, että kanteiden nostamisen välinen aika on lyhyt, mutta kanteiden vireillepanon ei tarvitse tapahtua samalla haastehakemuksella.
Subjektiivinen kumulaatio, jossa joko kantaja- tai vastaajapuolella on useita henkilöitä. Tällöin kanteet käsitellään yhdessä, jos ne on pantu vireille samanaikaisesti ja jos niillä on sama peruste. Samanaikaisuus ja sama peruste tulkitaan kuten edellisessä kohdassa.
Pääkanteen ja vastakanteen kumulaatio, jossa jutun alkuperäinen vastaaja panee vireille kanteen alkuperäistä kantajaa vastaan. Vastakanteen tulee koskea samaa asiaa tai liittyä samaan yhteyteen kuin pääkanne tai sen on koskettava kuittaukseen käytettävää saatavaa.
Pääväliintulo, jossa kahden riitapuolen väliseen oikeudenkäyntiin tulee ulkopuolinen henkilö esittämään oman vaatimuksensa. Kolmannen asianosaisen on nostettava kanne toista tai molempia alkuperäisiä asianosaisia vastaan. Lisäksi kolmannen on vaadittava kumulaatiota.
Kumulaatio silloin, kun kolmas henkilö pelkää, että häntä vastaan nostetaan kanne kahden riitapuolen oikeudenkäynnin jälkeen. Tällöin kolmas henkilö panee vireille kanteen toista tai molempia asianosaisia vastaan. Uusi ja alkuperäinen kanne voidaan käsitellä samassa oikeudenkäynnissä (oikeudenkäymiskaari, 4/1734, 18:5.2).
Kumulaatio silloin, kun vastaaja nostaa takautumis- tai vahingonkorvauskanteen kolmatta tahoa vastaan sen vuoksi, että hän pelkää häviävänsä alkuperäisen jutun (oikeudenkäymiskaari 18:5.1). Menettelyä käytetään usein velottaessa takaajalta pääomaa. Tällöin takaaja nostaa takautumiskanteen takaamaansa päävelallista vastaan.
Harkinnanvarainen kumulaatio, jossa tuomioistuin päättää yhdistää jutut, koska menettely vaikuttaa tarkoituksenmukaiselta (oikeudenkäymiskaari 18:6.1). Kaikki muut riita-asian kumulaation muodot kuuluvat pakollisen kumulaation piiriin eli tuomioistuimen on käsiteltävä kanteet yhdessä, jos edellytykset täyttyvät. Vaikka edellytykset eivät täyttyisikään, voi tuomioistuin käyttää harkinnanvaraista kumulaatiota, jos se edistää asioiden selvittämistä. Tuomioistuin voi käsitellä jutut myös erikseen tai jopa erottaa harkinnanvaraisina kumuloimansa jutut (oikeudenkäymiskaari 18:6.2).
Kumulaatio rikosasiassa

Rikosasian oikeudenkäynnissä pääsääntönä on, että saman syytetyn eri rikoksista saamat syytteet käsitellään yhdessä (laki oikeudenkäynnistä rikosasioissa, 689/1997, 4:3). Samoin kumuloidaan eri syytettyjen samasta rikoksesta saamat syytteet (689/1997, 4:4). Lisäksi jos asian selvittämiselle on eduksi, voidaan eri syytettyjen eri rikoksia koskevat syytteet käsitellä yhdessä (689/1997, 4:5). Kumulaatiomahdollisuudet lisääntyivät, kun Suomessa 1990-luvun alkupuolella siirryttiin yhtenäisrangaistusjärjestelmään.
Adheesioprosessiksi kutsutaan oikeudenkäyntiä, jossa  rikosasian yhteyteen kumuloidaan yksityisoikeudellinen vaatimus. Juttujen yhdistämisen edellytyksenä on se, että kanteet perustuvat yhteiseen tosiseikastoon (689/1997, 3 luku). Oikeudenkäyntimenettelyn selkeä pääsääntö on, ettei riita-asiaa ja rikosasiaa yhdistetä. Tätä kutsutaan erillisyys- eli separaatioperiaatteeksi. Tästä pääsäännöstä voidaan poiketa, kun toimitaan adheesioperiaatteen mukaisesti.
Kuninkaallisen draamateatterin oppilaskoulu

Kuninkaallisen draamateatterin oppilaskoulu (ruots. Kungliga Dramatiska Teaterns elevskola) eli Dramatenin oppilaskoulu (ruots. Dramatens elevskola) oli vuosina 1787–1964 toiminut Ruotsin korkeinta teatterikoulutusta antanut oppilaitos. Koulu oli Tukholmassa kiinteässä yhteydessä kansalliseen pääteatteriin Kuninkaalliseen draamateatteriin eli Dramateniin.
Oppilaskoulun oppilaita vuonna 1922: (vasemmalta oikealle) Lena Cederqvist, Karl-Magnus Thulstrup, Mona Mårtensson, Mimi Pollak, Vera Schmiterlöw, Greta Garbo, Alf Sjöberg ja Håkan Westergren.
Kuninkaallisen draamateatterin oppilaskoulun perusti taiteita harrastanut kuningas Kustaa III vuonna 1787. Tätä ennen näyttelijäksi oli kouluttauduttu oppipoikaperiaatteella vanhemman kollegan ohjauksessa. Koulun opetus kytkeytyi voimakkaasti ranskalaiseen traditioon 1793, kun koulun johtoon nimitettiin ranskalaislähtöinen aviopari Anne Marie Milan Desguillons ja Joseph Sauze Desguillons. Kuninkaallisen draamateatterin uudisrakennuksen valmistuttua 1907 koulu siirtyi samaan rakennukseen. Koulun käytössä ollut näyttämö toimii nykyään yhtenä Dramatenin kuudesta näyttämöstä nimellä Tornrummet.
Aluksi yhden lukuvuoden kestänyt koulutus laajennettiin kaksivuotiseksi 1910-luvulla. 1930-luvulta lähtien tuli pakolliseksi kolmas vuosi, jonka aikana oppilas harjoitteli Dramatenissa. 1940-luvun lopussa käynnistyi Alf Sjöbergin johdolla ohjaajalinja. Koulun tarjoama, klassisiin metodeihin nojaava ja vahvasti emoteatteri Dramatenin arkeen nivoutuva teatteriopetus arvioitiin Euroopan laadukkaimpiin kuuluvaksi.
Vuosikymmenien aikana suuri osa Ruotsin merkittävimmistä näyttelijöistä hankki oppinsa oppilaskoulusta. Greta Garbo aloitti kaksivuotisen koulutuksensa 16-vuotiaana 1922. Myös Ingrid Bergman ja monet Bergman-näyttelijät, kuten Gunnar Björnstrand ja Max von Sydow, opiskelivat laitoksessa.
1960-luvulla valtio päätti erottaa teatterikoulutuksen teatterin yhteydestä ja ottaa sen omaan hallintaansa (Statens scenskola). Taustalla vaikutti muun muassa virinnyt perinteisten opetusmetodien arvostelu ja kiinnostus modernimpaan metodinäyttelemiseen, mutta myös rakennuksen tilanpuute oli ilmeinen. Lopullisen ratkaisun oppilaskoulun lakkauttamisesta teki vuonna 1964 Dramatenin silloinen johtaja Ingmar Bergman, joka oli kyllästynyt näyttelijäharjoittelijoiden vaatimaan huomioon. Dramatenin oppilaskoulun aseman peri Tukholman teatterikorkeakoulu, ja myöhemmin teatterikorkeakoulu on perustettu myös Malmöhön, Göteborgiin ja Luulajaan.
Kirjallisuutta

Ingrid Luterkort: Om igen, herr Molander! Kungliga Dramatiska teaterns elevskola 1787–1964. Stockholm: Stockholmia, 1998. ISBN 91-7031-085-8
Markku Kuitunen

Markku Kuitunen (22. marraskuuta 1953 Tyrväntö – 29. toukokuuta 2024 Hämeenlinna) oli suomalainen ympäristötieteilijä ja professori. Hän toimi Jyväskylän yliopistossa ympäristötieteen professorina 2000–2016.
Akateeminen ura

Markku Kuitunen aloitti uransa opetustehtävissä 1970-luvulla. Hän oli Tammelan vs. johtajaopettaja vuonna 1974. Sen jälkeen hän työskenteli kartoittajana, laboranttina ja kartanpiirtäjänä Hämeenlinnassa vuosina 1974–1976.
Kuitunen opiskeli biologiaa Jyväskylän yliopistossa. Hän väitteli vuonna 1989 Jyväskylässä tohtoriksi. Kuitusen väitöskirja (Food, space and time constraints on reproduction in the common treecreeper (Certhia familiaris L.)) käsitteli ravinnon ja elinympäristön merkitystä puukiipijän (Certhia familiaris) lisääntymiselle.
Akateemisen uransa Kuitunen aloitti Jyväskylän yliopistossa suunnittelijana vuonna 1982. Sen jälkeen hän toimi erilaisissa tutkimus- ja opetustehtävissä Jyväskylän yliopiston biologian laitoksella (nykyisin laitos tunnetaan nimellä bio- ja ympäristötieteiden laitos). Hän toimi laitoksella assistenttina vuodesta 1982. Sittemmin hän työskenteli yliassistenttina vuosina 1989–2000.
Kotimaan lisäksi Kuitunen työskenteli ulkomailla. Hän teki tutkimustyötä Unkarissa vuosina 1984, 1985 ja 1986, Yhdysvalloissa vuosina 1996 ja 2005 sekä Australiassa vuonna 2006.