stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Taisto Riimukallio

Taisto Riimukallio (vuoteen 2000 Kai Kalervo Aaltonen, s. 1. huhtikuuta 1952 Helsinki) on suomalainen luontaishoitaja ja henkinen konsultti. Hän on kirjoittanut kirjoja.
Riimukallio toimi aiemmin Räisälän opiston rehtorina, kunnes opisto menetti toimilupansa ja valtionapunsa ja teki konkurssin.
Kirjallista tuotantoa

Kai Aaltonen: Tunne numerosi – Tunne itsesi. WSOY, 1987, ISBN 951-0-14372-3
Kai Aaltonen: Sanat ovat lohikäärmeitä, riimuennustajan opas. Aquarian Publications Oy, 1991, ISBN 951-8975-09-4
Kai Aaltonen: Numerologia, lukujen taikapeili. ERA NOVA Publishing Oy, 1993, ISBN 951-0-18918-9
Kalervo Aaltonen: Kalevala Tarot, U.S. Games Systems, Inc. 1996, ISBN 0-88079-186-1
Kalervo Aaltonen: Kalevala Tarot Cards, U.S. Games Systems, Inc. 1996, ISBN 0-88079-094-6
Kalervo Aaltonen: Suuri Tarotkirja. Karisto Oy, 1998, ISBN 951-23-3738-X
Kalervo Aaltonen: Menestys Tarot. Karisto Oy, 1999, ISBN 951-23-3895-5
Aiheesta muualla

Taisto Riimukallio itki, kun hänen äitinsä uusi poikaystävä ja tädin mies pahoinpitelivät häntä äidin ja tädin katsellessa – Sen jälkeen hän ei ole itkenyt Satakunnan Kansa Länsi-Suomi. 23.4.2024.
Rikosprosessioikeus

Rikosprosessioikeus tarkoittaa toisaalta rikosasioiden oikeudenkäyntimenettelyä säänteleviä oikeusnormeja ja toisaalta rikosprosessia tutkivaa oikeustieteen haaraa. Julkisoikeuden piiriin kuuluva rikosprosessioikeus on prosessioikeuden alahaara. Rikosprosessiin kuuluu esitutkinta, rikosasioiden oikeudenkäynti ja rangaistusten täytäntöönpanon menettelypuoli.
Kansainvälinen rikosprosessioikeus on se osa kansallista rikosprosessioikeutta, joka sääntelee kansainvälistä oikeusapua ja yhteistoimintaa rikosasioissa. Toisaalta nimitys tarkoittaa kansainvälisiä rikoksia ja kansainvälistä rikostuomioistuinmenettelyä koskevia oikeusnormeja. Tämä oikeudenala kuuluu kansainväliseen oikeuteen ja tarkemmassa jaottelussa kansainväliseen julkisoikeuteen.
Jonas Ridderstråle

Jonas Ridderstråle on ruotsalainen kauppatieteen tohtori ja tietokirjailija. Hän toimii britannialaisen Ashridge Business Schoolin vierailevana professorina.
Ridderstråle tunnetaan erityisesti Kjell A. Nordströmin kanssa tekemistään kirjoista Funky Business (1999) ja Karaokekapitalismi (2004). Ensin mainittu on käännetty 33 kielelle ja sitä on myyty yli 300 000 kappaletta. Jälkimmäinen on käännetty puolestaan yli 20 kielelle.
Ura

Vieraileva professori, Ashridge Business School
Apulaisprofessori (Advanced Management Program:n vetäjä), Tukholman kauppakorkeakoulu, –2007(?)
Koulutus

Kauppatieteen tohtori (kansainvälinen liiketoiminta), Tukholman kauppakorkeakoulu
MBA, Tukholman kauppakorkeakoulu
Kirjallisuutta

Nordström, Kjell A. & Ridderstråle, Jonas: Funky Business: Talent Makes Capital Dance . ft.com, 1999. ISBN 0-27-364591-9
Funky Business: pelin henki - käytä päätäsi. Kauppakaari, 1999. ISBN 952-14-0227-X
Nordström, Kjell A. & Ridderstråle, Jonas: Karaoke Capitalism: Management for Mankind. 2003. ISBN 9789189388192
Karaokekapitalismi – Älä hyväksy jäljitelmiä. Talentum, 2004. ISBN 952-14-0811-1
Aiheesta muualla

Ridderstrålen henkilökuntaprofiili Ashridge Business Schoolin sivuilla
The Thinkers 50, sija 13: Kjell A. Nordström & Jonas Ridderstråle (Arkistoitu – Internet Archive)
Ridderstråle London Speaker Bureaun sivuilla
JonasRidderstrale.com
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Korea  Alankomaat  Puola  Portugali 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  IdRef
Yleisradion kantanauha

Yleisradion kantanauha on Yleisradion käyttöön tarkoitettu tallenne, jolle Yle on hankkinut pysyvät radiointioikeudet. Kantanauhoilla on tallenteita, joita ei ole ollut saatavilla kaupallisesti. Tosin jotkin nauhoitukset ovat päätyneet kaupallisille äänitteille esimerkkinä Matti Lehtisen laulama Olympiamarssi.
Äänitykseen kutsuttiin muusikot ja heille annettiin kappale, joka nauhoitettiin. Äänitteitä käytettiin aluksi kelanauhoilta, mutta ne siirrettiin myöhemmin digitaaliseen muotoon. Muusikot saivat nauhoituksesta kertakorvauksen ja Yleisradio sai luvan käyttää tallennetta. Nimitystä kantanauha käytetään edelleen Yleisradion omista äänitteistä, vaikka nykyään ne ovatkin digitaalisia äänitiedostoja.
Historiaa

Yleisradio aloitti konserttimusiikin kantanauhatuotannon 1960-luvun alussamilloin?, ja kevyen musiikin kantanauhatuotannon vuonna 1967. Vuoteen 1981 mennessä oli tuotettu vuosittain keskimäärin viisi tuntia kantanauhaohjelmistoa, joka jakaantui noin 90 vuosittaiseen kantanauhanimikkeeseen.
Kantanauhatuotannon keskeisiä tavoitteita oli taiteellinen korkeatasoisuus ja keskittyminen niille musiikin alueille, joiden edustus oli vähäistä levytetyn musiikin tuotannossa. Näin Yleisradio halusi osaltaan laajentaa kotimaisen musiikin tarjontaa sekä konserttimusiikin että kevyen musiikin alueilla. Äänilevyteollisuuden ajauduttua 2000-luvulla vaikeuksiin Yleisradion kantanauhoja on päätynyt jatkuvasti uusille kaupallisille julkaisuille. Yleisradio kuitenkin säilyttää näissäkin tapauksissa kantanauhojen täyden käyttöoikeuden.
Esimerkkejä esittäjistä, jotka ovat tehneet paljon tallenteita kantanauhoille

Soitinyhtye Liisa - Remonttijenkka
Lauluyhtye Fyrkka
Matti Lehtinen
Kansanlaulukuoro Peipposet
George de Godzinsky ja Radion viihdeorkesteri
Erkki Karjalainen ja Solistiyhtye Imperial
Carola
Pentti Koskimies
Pekka Nuotio
Veikko Tyrväinen
Usko Viitanen
Anita Välkki
Esimerkkejä kappaleista, joita ei löydy kaupalliselta äänitteeltä

Maynie Siren: Laulu Helsingistä
Vinkkejä kantanauhojen etsimiseen Fono-palvelusta

Kantanauhat on merkitty FONO-kantaan Yleisradion äänite -termillä, joten:
Laittamalla kappaleen nimeksi Yleisradion äänite ja rajaamalla haku johonkin vuoteen tai vuosiin, löytyy haluttu kappale
Laittamalla kappaleen nimeksi Yleisradion äänite ja antamalla joko säveltäjä tai esittäjä hakuun, löytyy kantanauha näiltä tekijöiltä.
Aiheesta muualla

Fono-tietokanta, josta löytyy kantanauhoituksia
RIM-2 Terrier

| RIM-2 Terrier |
| --- | --- |
 RIM-2 Terrier ohjusjärjestelmä USS Bostonin (CAG-1) kannella.
Tyyppi:  ilmatorjuntaohjus
Valmistushistoria
Valmistaja:  Convair
Ohjus
Huippunopeus:  1,8–3,0 Mach
Kantomatka:  24–75 km
Lakikorkeus:  12–20 km
RIM-2 Terrier oli Yhdysvaltain merivoimien käyttämä ilmatorjuntaohjus. Ohjustyypin valmistaja oli Convair. Testaukset aloitettiin vuonna 1951. Vuosien 1954–1960 välillä asejärjestelmää käytti myös Yhdysvaltain merijalkaväki, joskaan ei kovin laajasti. Maavoimat eivät RIM-2 Terrieriä käyttöönsä hyväksyneet.
Vuoteen 1966 mennessä ohjusta oli valmistettu kahdeksan kehitysversiota ja noin 8 000 kappaletta. Kehitystyö paransi aseen toimintakorkeutta, joka oli ensimmäisellä käyttöön hyväksytyllä tyypillä 12 km, myöhemmin 20 km. Myös ulottuvuus parani, joka kohosi 24 km:stä 75:een. Kehitystyön ohella, ohjuksen lentonopeus kohosi 1,8 Machista 3,0:aan. Versio D käytti taistelulatauksenaan 1 kT vahvuista W-45 ydinkärkeä.
Ohjustyypin ohjausjärjestelmä perustui säteenseurantaan (engl. beam riding), joka ei soveltunut maavoimien käyttötarpeisiin yhtä hyvin kuin merivoimien. RIM-2 Terrierin yhdestä kehitysversiosta syntyi lyhyen kantaman ilmatorjuntaohjus laivastolle: RIM-24 Tartar.
YIT

| YIT Oyj |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  Julkinen osakeyhtiö
Osake:  OMXH: YIT
Markkina-arvo:   515 milj. € (31.12.2022)
ISIN:  FI0009800643
Perustettu:  1912
Toimitusjohtaja:  Heikki Vuorenmaa
Puheenjohtaja:  Jyri Luomakoski
Kotipaikka:  Helsinki, Suomi
Toimiala:  rakentamispalvelut
Liikevaihto:   2,2 mrd. € (2023)
Liikevoitto:   41 milj. € (2023)
Tilikauden tulos:   41 milj. € (2023)
Henkilöstö:   5000 (keskim. 2022)
Kotisivu:  www.yitgroup.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
YIT Oyj on suomalainen rakennusalan yritys, joka toimii asunto-, toimitila- ja infrarakentamisen sektoreilla. YIT:n päämarkkina-alueet ovat Suomi, Ruotsi, Viro, Latvia, Liettua, Tšekki, Slovakia ja Puola.
Vuonna 2017 YIT oli Talouselämä-lehden mukaan liikevaihdolla mitattuna Suomen 19. suurin yritys.
Historia

Ruotsalainen insinööritoimisto AB Allmänna Ingeniörsbyrån (AIB) avasi vuonna 1912 toimiston Helsinkiin. AIB kuitenkin vetäytyi Suomesta 1919 sisällissodan jälkeen. AIB:n Helsingin-toimiston jatkajaksi perustettiin suomalainen yritys Ab Allmänna Ingeniörsbyrån - Yleinen Insinööritoimisto Oy (YIT) vuonna 1920.
YIT:stä kehittyi Suomen johtava vesilaitosten rakentaja 1920- ja 1930-luvuilla. Yhtiö laajensi myös muille rakentamisen aloille. YIT aloitti kansainvälistymisensä 1900-luvun puolivälin jälkeen. Projektivienti, maa- ja vesirakentaminen sekä urakointi suuntautuivat Neuvostoliittoon ja Lähi-itään.
YIT joutui taloudellisiin vaikeuksiin 1960-luvun alussa. Pellonraivaus Oy osti pääosan YIT:n ja Insinööritoimisto Vesto Oy:n osakkeista, ja YIT:stä tuli sen tytäryhtiö. YIT ja Vesto jatkoivat kuitenkin liiketoimintaansa itsenäisesti. Koska pellonraivaus käsitti Pellonraivaus Oy:n toiminnasta enää vain murto-osan, vaihdettiin yhtiön nimeksi Perusyhtymä Oy vuonna 1968.
Veston toiminta yhdistettiin YIT:hen 1986. Tätä ennen ne olivat olleet laajasti mukana harjoittamassa rakennusvientiä Neuvostoliittoon 1977–1982. Perusyhtymä ja sen tytäryhtiö YIT yhdistettiin puolestaan YIT-Yhtymäksi vuonna 1987 sen jälkeen, kun Perusyhtymä oli ajautunut talousvaikeuksiin. Muutaman vuoden päästä Yhtymä pudotettiin nimestä pois.
Helsingin pörssiin YIT listautui vuonna 1995. Myöhemmin yhtiö laajensi toimintaansa teollisuuden projekteihin ja kunnossapitoon sekä talotekniikkaan ostamalla suomalaisen Huber Oy:n ja ruotsalaisen Calor Ab:n. 1990-luvun lopulla YIT laajensi talonrakennustoimintaansa yritysostoilla Venäjällä. Vuonna 2003 YIT osti ABB:ltä kiinteistötekniset liiketoiminnot Pohjoismaissa, Baltiassa ja Venäjällä. Laajentuminen jatkui vuosina 2008 ja 2010 Keski-Eurooppaan yritysostojen kautta.
Kesäkuussa 2013 YIT Oyj jakautui kahdeksi erilliseksi pörssiyhtiöksi, rakennustoimintaan keskittyvään YIT:hen sekä uuteen, kiinteistöpalveluja tarjoavaan yhtiöön Caverion Oyj. Vanhan YIT:n toimitusjohtaja Juhani Pitkäkoski siirtyi Caverionin johtoon, kun taas varatoimitusjohtajasta Kari Kauniskankaasta tuli uuden YIT:n toimitusjohtaja.
Kesäkuussa 2017 tiedotettiin Lemminkäisen sulautumisesta YIT:hen. Tulevan yhtiön liikevaihdoksi arvioitiin noin 3,4 miljardia euroa ja henkilöstömääräksi noin 10 000 työntekijää 11 eri maassa. Kilpailu- ja kuluttajavirasto hyväksyi Lemminkäisen ja YIT:n yhdistymisen tammikuussa 2018, minkä jälkeen fuusio tapahtui virallisesti 1. helmikuuta.
YIT myi asfalttiliiketoimintansa ruotsalaiselle Peabille kesällä 2019. Kaupan myötä Peabin palvelukseen siirtyi noin 1 700 työntekijää, joista valtaosa Suomessa. Toimintojen liikevaihto oli vuonna 2018 noin 572 miljoonaa euroa.
Huhtikuussa 2022 julkaistiin uutinen, jossa kerrottiin YIT:n myyvän Venäjän liiketoimintansa Etalon Groupille.
Marraskuussa 2022 YIT:n toimitusjohtajaksi nimitettiin Heikki Vuorenmaa.
Toimitusjohtajia

Ragnar Kreuger 1925–1954
Tauno Mäkinen 1964–1980
Kullervo Matikainen 1980–1984
Reino Hanhinen 1985–2005
Hannu Leinonen 2006–2008
Juhani Pitkäkoski 2008–2013
Kari Kauniskangas 2013–2020
Antti Inkilä 2020–2021
Markku Moilanen 2021–2022
Heikki Vuorenmaa 2022–
Omistus

YIT:n suurimmat osakkeenomistajat 30. kesäkuuta 2024:
Tercero Invest AB 19,00 %
PNT Group Oy 6,85 %
Keskinäinen työeläkevakuutusyhtiö Varma 5,69 %
Conficap Oy 4,64 %
Pentti Heikki Oskari kuolinpesä 3,58 %
Antti Herlin (ja hänen määräysvallassaan olevat sijoitusyhtiöt) 3,58 %
Keskinäinen Eläkevakuutusyhtiö Ilmarinen 2,58 %
Forstén Noora Eva Johanna 2,19 %
Keskinäinen Työeläkevakuutusyhtiö Elo 1,47 %
Pentti Lauri Olli Samuel 1,46 %
Hallintarekisteriin oli merkittynä 9,42 prosenttia osakkeista.
Kirjallisuutta

Herranen, Timo: Rohkeiden rakentajien vuosisata. YIT 1912–2012. YIT 2012. ISBN 978-951-37-6104-2.
Aiheesta muualla

YIT Group
YIT Suomi
Perusyhtymä–YIT: osake- ja yhtiöhistoriaa Pörssitiedossa
YIT:n rakentama vuonna 2014 valmistunut 13-kerroksinen Maailmanpylväs asuintornitalo Jyväskylässä.
Riihimäen vankila

Riihimäen vankilan päiväselliosasto v. 1944.
Riihimäen vankila (entinen Riihimäen keskusvankila) on suljettu vankila Riihimäellä, johon sijoitetaan Etelä-Suomen alueelta yli kahden vuoden rangaistuksen saaneet miesvangit pääkaupunkiseudun vankeja lukuun ottamatta. Riihimäen vankila on perustettu vuonna 1929. Vankilassa on 223 vankipaikkaa. Riihimäen vankilan ja Turun vankilan turvaluokitukset ovat Suomessa A+ ja niissä on vaarallisimmat vangit.
Vankilan työtoiminnassa vangeilla on mahdollisuus työskennellä metalli- tai puusepänteollisuudessa, taloustöissä ja kiinteistönhuoltotöissä. Vankilan työliikkeen kautta voi tilata ja ostaa vankilassa tehtäviä tuotteita. Vankilassa on myös mahdollista opiskella peruskoulun ja lukion kursseja. Lisäksi vankilassa voi suorittaa kone- ja metalli-alan perustutkinnon sekä autoalan perustutkinnon oppisopimuskoulutuksena.
Riihimäen vankila sijaitsee Riihimäen kaupungin keskustasta noin neljä kilometriä pohjoiseen johtavan rautatien varrella. Rikosseuraamuslaitos on vuonna 2023 kaavaillut vankilan lopettamista.
Riihimäen vankilassa tapahtui tappo toukokuun lopussa 2014.
Riihimäen vankilan selli v. 1944.
Historiaa

Riihimäen vankila toimi aluksi varavankilana. Varsinaisen vankilarakennuksen rakentaminen aloitettiin vuonna 1930, ja se valmistui 1939. Tällöin perustettiin Riihimäen keskusvankila.
Jatkosodan jälkeen Riihimäen keskusvankilassa istui runsaasti niin sanottuja sotasyyllisiä, mm. Lennart Oesch  ja Lauri Törni.
Vuonna 1948 vankilaan perustettiin Petter Forsströmin  aloitteesta Riihimäen ammattioppilaskoulu, jossa annettiin opetusta vangeille eri metalliteollisuuden aloilla.
Riihimäen keskusvankilan hallinnassa oli vuoteen 1972 asti Sammaliston tila, ja maatalous työllisti suuren osan vankeja. Vankila  muuttui ns. teollisuusvankilaksi, kun Sammaliston tila luovutettiin Valtion polttoainekeskuksen hallintaan.
Tunnettuja Riihimäen keskusvankilan vankeja

Lauri Törni istui sotasyyllisyystuomiotaan Riihimäen keskusvankilassa 1947-1948.
August Aalto, joka tuli tunnetuksi oikeusmurhasta, istui Riihimäen keskusvankilassa 1950-luvulla.
Tauno Pasanen istui Riihimäen keskusvankilassa kahteen kertaan, ensin vuonna 1969 tapahtuneista poliisisurmista ja myöhemmin vuonna 1997 tapahtuneesta vaimon taposta.
Aiheesta muualla

Riihimäen vankila Rikosseuraamuslaitos.
Ristikon takaa. Suomen Kuvalehti, 23.03.1935, nro 12, s. 20-21.  Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot.
Eskola, Sari. Isoisäni rosvopäällikkö - vankilanjohtajan tarina. Väyläkirjat 2024. ISBN 978-952-396-141-8
| n k Perustiedot Wikidatassa: Riihimäen vankila (Q11890701)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: vankila
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Riihimäki
katuosoite: Kaunolanraitti 3, 11311 Riihimäki
koordinaatit: 60°45′50″N 24°47′13″E﻿ / ﻿60.76382°N 24.78697°E﻿ / 60.76382; 24.78697
Ydinvoimala

Philippsburgin ydinvoimalaitos Saksassa.
Ydinvoimala tai ydinvoimalaitos (myös atomivoimala, atomivoimalaitos, atomimiilu) on lauhdevoimalaitos, jossa tuotetaan sähköä ydinvoimaa (ydinreaktori) hyödyntäen. Ydinvoimalla voidaan tuottaa myös lämpöä esimerkiksi kaukolämpöverkkoon, mutta lämmön tuotannossa edullinen vastapaineperiaate ei ole edullinen ydinreaktorin kanssa reaktorin matalien lämpötilaerojen ja ydinvoimaloiden syrjäisten sijaintien vuoksikenen mukaan?. Pääsääntöisesti ydinreaktorin toimintaperiaate perustuu atomiydinten halkeamisessa vapautuvaan lämpöenergiaan; massaa muuttuu energiaksi (E=mc²). Toinen ydinreaktorin toimintaperiaate on atomiytimien yhdistäminen, eli ydinfuusio. Ydinfuusiossa lämpöenergiaa syntyy, kun yhdistettävissä ytimissä on enemmän massaa kuin tuotetussa ytimessä. Ydinfuusioperiaatteen reaktoreita ei ole vielä (v. 2021) kaupallisessa käytössä. Ydinreaktorissa syntyneen lämpöenergian avulla tuotetaan korkeapaineista vesihöyryä joka pyörittää höyryturbiinia, joka puolestaan pyörittää sähkögeneraattoria.
Historia

Ensimmäinen sähköverkkoon sähköä tuottava ydinvoimalaitos, Obninskin ydinvoimalaitos, aloitti toimintansa 1. kesäkuuta 1954 Neuvostoliitossa. Ydinvoimalaitos yhdistettiin sähköverkkoon noin kolme viikkoa myöhemmin tuottaen sähköä tarpeeksi noin 2 000 kotitaloudelle. Sen sijaan maailman ensimmäinen täyden mittakaavan ydinvoimalaitos, Sellafield, avattiin 17. lokakuuta 1956 Isossa-Britanniassa.
Ydinvoimalaitoksen rakenne

Ydinvoimalaitoksen pääosat ovat:
Reaktori
Pääkiertopiiri eli primääripiiri
Toisiopiiri eli sekundääripiiri
Turbiinigeneraattori eli turbogeneraattori
Lauhdutin
Ydinvoimalaitoksessa ydinreaktori tuottaa lämpöä, joka kuumentaa pääkiertopiirin vettä. Laitostyypistä riippuen joko pääkiertopiirin vesi höyrystyy, pyörittää turbiinia ja lauhdutetaan, tai sitten pääkiertopiirin vesi johdetaan erillisiin höyrystimiin, joissa toisiopiirin vesi höyrystetään turbiiniin ja lauhduttimeen. Turbiiniin on kytketty generaattori, jolla tuotetaan sähköä. Lauhduttimessa suljetun vesikierron vesi lauhdutetaan höyrystä jälleen vedeksi. Lauhdutinta jäähdytetään joko vesistöstä saatavalla vedellä tai jäähdytystornien avulla.
| --- | --- |
Painevesireaktori eli PWR: Kiehutusvesireaktori eli BWR

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  C polttoaine  M reaktori  B höyrystin (vain PWR)  P2 toisiopiirin pumppu (vain PWR) |  |  D säätösauvakoneisto  V reaktoripaineastia  P1 tai P pääkiertopumppu  |  |  G generaattori  T turbiini  K lauhdutin  |
Ydinreaktori sisältää kaiken ydinvoimalaitoksen ydintekniikan ja radioaktiivisten aineiden selkeän pääosan. Reaktori on eristetty ympäristöstä ilmatiiviiseen suojarakennukseen. Muilta osin ydinvoimalaitos on kuten muutkin lämpövoimalaitokset.
Ydinvoimalaitoksen rakenne > Ydinreaktori

Ydinvoimalaitoksissa reaktorin tehtävänä on tuottaa lämpöä ydinpolttoaineesta. Tämä tapahtuu ylläpitämällä ja säätämällä reaktorissa tapahtuvaa ketjureaktiota, jossa polttoaineen (tavallisesti uraanin) atomien fissio tuottaa lämpöä.
Reaktoriin ladataan ydinpolttoainetta yleensä 3–5 vuoden ajaksi huoltoseisokkien yhteydessä, paitsi eräissä harvinaisissa reaktorityypeissä (muun muassa CANDU ja RBMK), jotka sallivat polttoaineen vaihdon reaktorin ajon aikana. Reaktorin käydessä polttoaineessa tapahtuu fissioketjureaktio, joka pitää itseään yllä. Reaktorin säätö tapahtuu pääasiassa ketjureaktiota ylläpitävää neutronivuota hallitsemalla.
Ydinvoimareaktoreita on useita erilaisia pääasiallisten erojen ollessa jäähdytteen ja hidastinaineen valinnassa. Hidastinaineen tehtävä on jarruttaa fissioreaktioissa syntyviä neutroneita: vain tarpeeksi hitaina neutronit aiheuttavat tarpeeksi uusia fissioita, jotta ketjureaktio pysyisi käynnissä, nopeiden neutronien karatessa herkästi reaktorista. Hidastinaineena voidaan käyttää grafiittia tai raskasta vettä, mutta yleisin on tavallinen vesi, josta käytetään myös nimitystä kevyt vesi, jotta ero raskaaseen veteen olisi selvä. Jäähdytteen tehtävä on siirtää reaktorin tuottama lämpö voimalaitosprosessiin, ja se on tavallisesti vettä.
Kevytvesireaktorit, joissa tavallinen vesi on sekä jäähdytteenä että hidastinaineena, ovat suunnittelultaan yksinkertaisia, ydinteknisiltä ominaisuuksiltaan luonnostaan vakaita ja helppoja säätää. Näistä ominaisuuksista johtuen maailman voimalaitosreaktorit ovat pääosin kevytvesireaktoreita, joko painevesi- tai kiehutusvesityyppiä. Varsinkin uudet voimalaitokset käyttävät lähes yksinomaan kevytvesireaktoreita. Maailmalla on käytössä myös eräitä harvinaisempia reaktorityyppejä, muun muassa Venäjällä ja Kanadassa; niistä kerrotaan tarkemmin artikkelissa ydinreaktori.
Ydinvoimalaitoksen rakenne > Ydinreaktori > Reaktorin säätö

Kevytvesireaktorin käynnissä pysyminen vaatii seuraavien kolmen edellytyksen täyttymistä:
väkevöityä ydinpolttoainetta, joka reagoi,
neutroneja, jotka aiheuttavat fissiot sekä
hidastinainetta, joka jarruttaa neutroneja niin, etteivät ne karkaa reaktorista aiheuttamatta fissiota.
Tätä voi verrata tulisijaan, jossa tarvitaan polttoainetta, kuumuutta ja happea tulen ylläpitämiseksi. Jos yksikin menetetään, reaktio ei kykene jatkumaan.
Kevytvesireaktori on suunniteltu siten, että sen toimiessa kolme ehtoa täyttyvät juuri ja juuri. Reaktorin säätöä varten reaktorisydämestä voidaan poistaa tai sinne voidaan käytön aikana lisätä neutroneja absorboivia säätösauvoja. Reaktori voidaan sammuttaa milloin tahansa työntämällä tarpeeksi säätösauvoja reaktoriin. Sammuttaminen kestää noin sekunnin. Sammutuksen jälkeen uraanin hajoamistuotteet jatkavat kuitenkin hajoamistaan ja tuottavat huomattavasti jälkilämpöä, minkä vuoksi reaktorin jäähdytyksestä on huolehdittava vielä reaktorin sammutuksen jälkeenkin.
Kevytvesireaktorin luonteeseen kuuluu, että se on itsestään, fysikaalisten ominaisuuksiensa ansiosta, vakaa. Tehon ja siten lämpötilan nousu reaktiossa johtaa hidastinaineen lämpölaajenemisen takia hidastumisen vähenemiseen, mikä itsestään vähentää fissioiden määrää.
Reaktorin säätölaitteiston tehtävänä on, turvallisuusmerkityksensä lisäksi, muuttaa reaktorin lämpötehoa sopivaksi aikoina, jolloin sähkön kulutus ei edellytä voimalaitoksen käyttöä täydellä teholla. Esimerkiksi on mahdollista, että ydinvoimalaitoksen energiantuotantoa vähennetään yön ajaksi oheisen kuvan havainnollistamalla tavalla. Tehon muutos ei ole välitön, vaan voimalaitosprosessi sopeutetaan vähittäisellä muutoksella uuteen tehontarpeeseen. Nykyaikaisessa ydinvoimalaitoksessa tehon säätö tapahtuu nopeammin kuin tyypillisissä fossiilisia polttoaineita käyttävissä laitoksissa, mutta vesivoimalaitokset voivat säädettävyydessään saavuttaa ydinvoimalaitokset. Ydinvoimalaitoksen polttoaineenkulutus luonnollisesti vähenee suhteessa alennettuun tehoon. Suomessa sähkön kysyntä on viime vuosikymmenet ollut niin suurta, ettei ydinvoimalaitosten sähköntuotantoa tavallisesti säädetä, vaikka se teknisesti onkin mahdollista.
Ydinvoimalle on muista energiantuotantotavoista poiketen mahdollista automaattinen kuormanseuranta. Kun sähkönkulutus verkossa kasvaa, lisää se voimalaitoksella generaattorin kuormaa. Tällöin höyry luovuttaa enemmän energiaa turbiinissa ja se palaa enemmän jäähtyneenä prosessiin. Kevytvesireaktorissa tämä johtaa lämpötilan laskuun ja lämpölaajenemisen vastakkaisilmiöön eli tiheyden kasvuun hidastinaineessa. Tiheämpi hidastinaine hidastaa enemmän neutroneita ja lisää fissioiden määrää: reaktorin teho nousee itsestään suuremman kuorman seurauksena. Tästä syystä ydinvoimalaitokset pyrkivät luonnostaan tasaamaan tuotannon ja kulutuksen muutoksia sähköverkossa.
Suurimmat ydinvoimalat

Maailman kymmenen suurinta ydinvoimalaitosta sijaitsevat pääosin Japanissa ja Ranskassa.
| Sijoitus | Voimalaitoksen nimi | Maa | Maksimiteho (MW) | Reaktoreita |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Kashiwazakin–Kariwan ydinvoimalaitos |  Japani | 8 212 | 7 |
| 2. | Brucen ydinvoimalaitos |  Kanada | 6 700 | 8 |
| 3. | Hanulin ydinvoimalaitos |   Etelä-Korea | 6 212 | 6 |
| 4. | Hanbitin ydinvoimalaitos |   Etelä-Korea | 6 193 | 6 |
| 5. | Zaporižžjan ydinvoimalaitos |  Ukraina | 6 000 | 6 |
| 6. | Gravelinesin ydinvoimalaitos |  Ranska | 5 706 | 6 |
| 7. | Paluelin ydinvoimalaitos |  Ranska | 5 528 | 4 |
| 8. | Cattenomin ydinvoimalaitos |  Ranska  | 5 448 | 4 |
| 9. | Ōin ydinvoimalaitos |  Japani | 4 710 | 4 |
| 10. | Fukushima II -ydinvoimalaitos |  Japani | 4 400 | 4 |