stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pyhän Pietarin Maria
Kultaisen nuolen rukous

"Kultaisen nuolen rukous" perustuu selontekoihin Toursin Karmelittaluostarin Pyhän Pietarin Marian sisäisistä keskusteluista vuonna 1843. Se on hyvitysrukous Jumalan pyhän nimen ylistykseksi. Se on myös hyvitys sunnuntain ja velvoittavien juhlapyhien maallistamisesta.
16. maaliskuuta 1844 Jeesuksen kerrotaan sanoneen Marialle: "Voi, jospa tietäisit, minkä suuren ansion hankit sanomalla edes kerran jumalanpilkan hyvityksen hengessä: "Ihmeellinen on Jumalan nimi".
Maria sanoi Jeesuksen kertoneen hänelle, että kaksi syntiä, jotka loukkaavat häntä eniten, ovat jumalanpilkka ja sunnuntain häpäiseminen. Hän kutsui tätä rukousta "kultaiseksi nuoleksi" sanoen, että ne, jotka rukoilevat sen, lävistäisivät hänet ilahduttavasti ja parantaisivat myös muut haavat, jotka syntisten pahantahtoisuus hänelle aiheutti. Pyhän Pietarin Maria näki "Jeesuksen pyhästä sydämestä virtaavan armon virrat syntisten kääntymykseksi tämän 'kultaisen nuolen' ilahduttavasti haavoittamana."
Kirjassaan hän kirjoitti Jeesuksen kertoneen hänelle näyissä, että pyhäinhäväistys tai jumalanpilkka on kuin "myrkytetty nuoli", mistä johtuu nimi "kultainen nuoli" tälle hyvitysrukoukselle.
Rukous kuuluu näin:
Pieni evankeliumi

"Pieni evankeliumi", "pieni pussi" tai "Jeesuksen pyhän nimen evankeliumi" on katolilainen hartaus, minkä Jeesus Kristus tradition mukaan mystisesti ilmoitti Pyhän Pietarin Marialle vuonna 1847 Toursin luostarissa Ranskassa.
Se koostuu pienestä lehtisestä, johon on painettu lyhyt evankeliumi Jeesuksen ympärileikkauksesta, mikä koostuu jakeesta Luuk. 2:21, jossa mainitaan nimen "Jeesus" antaminen; kuva Kristuksesta; alkukirjaimet IHS, jotka edustavat Jeesuksen pyhää nimeä; ja jonkinlainen rukous sekä teksti: "Kun Jeesus nimettiin – Saatana riisuttiin aseista." Tämä lehtinen taitetaan pieneksi neliöksi, suljetaan pieneen pussiin ja jaetaan uskoville, joita rohkaistaan ​​usein rukoilemaan "siunattu olkoon Jeesuksen pyhin nimi iankaikkisesti" sitä käyttäessään.
Aiheesta muualla

The Holy Face Association
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Italia 
Muut:  IdRef 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Mary of Saint Peter
Sisar Pyhän Pietarin Maria kultaisen nuolen kanssa. Kolme rengasta symboloivat Pyhää Kolminaisuutta.
Käännös suomeksi
Marokiini

Marokiini eli marokonnahka (ransk. maroquin) on mustaa sileää vuohennahkaa, jota käytetään laukkuihin ja lompakoihin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Marokiini Wikimedia Commonsissa
Vladimir Markov

| Vladimir Ivanovitš Markov |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 26. heinäkuuta 1859 Hamina
Kuollut: elokuu 1919 Pietari
Ammatti:  Aleksanterin yliopiston vt. kansleri
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):  Venäjä
Palvelusvuodet:  1874–1917
Komentajuudet:  Baikalin takaisen alueen sotilaskuvernööri 1909 Baikalin takaisten alueiden kasakkojen atamaani 1909
Sotilasarvo:  kenraaliluutnantti, atamaani
Kunniamerkit:  Pyhän Annan 1 lk., Pyhän Vladimirin 2. lk.
Vladimir Ivanovitš Markov (26. heinäkuuta 1859 Hamina – elokuu 1919 Pietari) oli Suomessa syntynyt venäläistaustainen kenraaliluutnantti, senaatin talousosaston varapuheenjohtaja 1909–1913 ja ministerivaltiosihteeri 1913–1917.
Vladimir Markov suoritti Haminan kadettikoulun kurssinsa priimuksena, ja hänet komennettiin vänrikiksi ylennettynä Henkikaartin Liettuan rykmenttiin. Suoritettuaan Yleisesikunta-akatemian kurssin kapteeniksi ylennettynä 1887 Markov toimi Moskovan sotilaspiirissä. Hänet ylennettiin 1896 everstiksi ja toimi sen jälkeen mm. Suomen sotaväkeä koskevien asioiden esittelijänä Venäjän sotaministeriössä 1900–1903. Ylennys kenraalimajuriksi tuli 1903, ja sen jälkeen hän toimi mm. päämajoitusmestarina 1906–1909. Viimeisenä sotilastehtävänä Markovilla oli Transbaikalin alueen sotilaskuvernööriys kesästä 1909 alkaen.
Synnyinmaansa Suomen tehtävät Markovilla alkoivat vuoden 1909 lopulla, kun hänet 13. marraskuuta 1909 nimitettiin Suomen keisarillisen senaatin talousosaston varapuheenjohtajaksi eli käytännössä pääministeriksi. Kuukauden kuluttua senaattorinimityksestä hänet ylennettiin kenraaliluutnantiksi. Taustana senaattorinimitykselle oli Suomen poliittisten puolueiden ja Stolypinin johtaman Venäjän hallituksen ristiriidat, jonka vuoksi suomalaista poliittista hallitusta ei saatu muodostettua. Keisari Nikolai II päätyi silloisen ministerivaltiosihteerin August Langhoffin ehdotuksesta suomalaisten Venäjällä toimineiden sotilaiden senaattoreiksi nimittämiseen. Markovin senaatti sai suomalaisten taholta pilkkanimiksi "sapelisenaatti" tai "amiraalisenaatti". Samaan aikaan Markovin senaattinimityksen kanssa kenraalikuvernööriksi nimitettiin kenraaliluutnantti A.F.Seyn, joka johti Suomen venäläistämistä tarmokkaasti.
Venäläistämispolitiikka kiristyi kaiken aikaa, ja ministerivaltiosihteeri Langhoff ei katsonut voivansa enää hoitaa tehtäväänsä ja halusi eron. Tässä yhteydessä Vladimir Markovista tuli ministerivaltiosihteeri 21. huhtikuuta 1913 alkaen. Markov oli tehtävässään Suomen autonomian murentajia ja venäläistämispolitiikan toteuttajia Pietarissa keisarin lähipiirissä. Markovin ura päättyi 15. maaliskuuta 1917 jälkeen, kun Venäjän keisarikunta luhistui.
Markov vangittiin entisen vallan edustajana, ja hän päätyi myöhemmin bolševikkien käsiin. Eräiden tietojen mukaan hän kuoli Krestyn vankilassa Pietarissa elokuussa 1919 nälkiintyneenä, kidutettuna ja mielenvikaisena.
Kirjallisuutta

Håkon Holmberg: (Keisarillisen) Suomen senaatin talousosaston puheenjohtajat, jäsenet ja virkamiehet 1909–1918 – elämäkerrallinen luettelo, Helsinki, 1964.
Kari O. Virtanen: Ahdistettu kansakunta 1890–1917, WSOY, Porvoo/Helsinki, 1974, ISBN 951-0-06475-0.
Pertti Luntinen: F.A.Seyn – A Political Biography of a Tsarist Imperialist as Administrator of Finland, Studia Historica 19, Suomen Historiallinen Seura, Helsinki, 1985, ISBN 951-9254-72-2.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Anders Wirenius | Senaatin talousosaston varapuheenjohtaja 1909–1913 | Seuraaja: Mihail Borovitinov |
| n k Suomen ministerivaltiosihteerit (1809–1917) |
| --- | --- | --- |
| Valtiosihteerit |  Speranski (1809–1811)  Rehbinder (1811–1834)  |  |
| Ministerivaltiosihteerit |  Rehbinder (1834–1841)  Armfelt (1842–1876)  Stjernvall-Walleen (1876–1881)  Bruun (1881–1888)  Ehrnrooth (1888–1891)  von Daehn (1891–1898)  Procopé (vt. 1898–1899)  von Plehwe (1900–1904)  Oerstroem (1904–1905)  Linder (1905)  Langhoff (1906–1913)  Markov (1913–1917)  ...  Enckell (1917)  |  |
| Suomen asiain komissaari |  Roditšev (1917 )  |  |
| n k Senaatin talousosaston varapuheenjohtajat (1822–1917) |
| --- | --- | --- |
| Varapuheenjohtajat |  Mannerheim (1822–1826)  von Born (1826–1828)  Falck (1828–1833)  Hjärne (1833–1841)  von Haartman (1841–1858)  Nordenstam (1858–1882)  af Forselles (1882–1885)  von Troil (1885–1891)  Tudeer (1891–1900)  Linder (1900–1905)  Streng (1905)  Mechelin (1905–1908)  E. I. Hjelt (1908–1909)  A. J. Hjelt (vt. 1909)  Wirenius (vt. 1909)  Markov (1909–1913)  Borovitinov (1913–1917)  Wirenius (vt. 1917)  Tokoi (1917)  Setälä (vt. 1917)  |  |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Puola 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiasampo
Margareeta Itävaltalainen

Margareta Itävaltalainen noin 20-vuotiaana, Pieter van Coninxloo (attribuoitu), n. 1500
Margareta Itävaltalainen (saks. Margarete von Österreich, ransk. Marguerite d'Autriche); (10. tammikuuta 1480 Bryssel – 1. joulukuuta 1530 Hof van Savoye, Mechelen, Espanjan Alankomaat) oli avioliittojensa kautta Asturian ruhtinatar ja Savoijin herttuatar, hänet nimitettiin Espanjan Alankomaiden käskynhaltijaksi vuosiksi 1507–1515 sekä uudestaan 1519–1530.
Margeta Itävaltalainen noin 10-vuotiaana, Jean Hey n. 1490
Suku ja koulutus

Margareta syntyi 10. tammikuuta 1480 Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisarin Maksimilian I:n ja Maria Burgundilaisen toisena lapsena ja ainoana tyttärenä. Hänet nimettiin isoäitipuolensa Yorkin Margaretin, Burgundin leskiherttuattaren mukaan, joka oli erityisen läheinen Margaretan äidin kanssa. Vuonna 1482 Margaretan äiti kuoli 25-vuotiaana ratsastusonnettomuudessa ja hänen vanhempi veljensä Filip Komea seurasi herttuatar Mariaa Espanjan Alankomaiden hallitsijana ja hänen isänsä toimi sijaishallitsijana.
Vuonna 1482 Maksimilian ja Ranskan kuningas Ludvig XI allekirjoittivat Arrasin sopimuksen, jossa Margaretan isä lupasi antaa Margaretan puolisoksi Ludvigin pojalle Kaarlelle. Kihlaus tapahtui vuonna 1483. Margareta, Franche-Comté ja Artois myötäjäisinään, siirrettiin kaksivuotiaana Ranskan kuningas Ludvig XI:n holhoukseen. Ludvig kuitenkin kuoli pian tämän jälkeen. Margareta koulutettiin Ranskan kuninkaallisessa hovissa ja valmisteltiin tulevaan rooliinsa Ranskan kuningattarena. Hänet kasvatti fille de francena (Ranskan tyttärenä) Madame de Segré sulhasensa sisaren ja sijaishallitsijan Ranskan Annen valvonnassa. Useat muutkin ranskalaiset aateliset saivat kasvatuksensa Annen seurannan alla, kuten Frans I:n äiti herttuatar Louise Savoijilainen (1476–1531), jonka kanssa Margareta tulisi vuonna 1529 neuvottelemaan Cambrain rauhan Frans I:n ja Kaarle V:n välillä.
Margareta kiintyi Kaarleen aidosti. Kuitenkin syksyllä 1491 Kaarle hylkäsi sopimuksen ja avioitui Margaretan äitipuolen Annan, Bretagnen herttuattaren kanssa poliittisista syistä. Ranskan hovi oli lakannut kohtelemasta Margaretaa kuningattarena vuoden 1491 alkupuolella. Bretagnen herttuatar oli naitettu Margaretan isälle valtakirjalla, mutta heidän avioliittonsa oli mitätöity. Margareta palasi isoäitipuolensa hoviin vasta kesäkuussa 1493, toukokuussa allekirjoitetun Senlisin sopimuksen jälkeen. Margareta loukkaantui Kaarlen toimista niin, että tunsi jatkossa kestävää paheksuntaa Ranskaa kohtaan.
Avioliitot

Saavuttaakseen liittolaisuuden Kastilian kuningattaren Isabella I:n ja Aragonian kuninkaan Ferdinand II:n kanssa, Maksimilian alkoi neuvotella avioliitoista heidän ainoan poikansa Asturian ruhtinas Juanin (1478–1497) ja Margaretan, sekä heidän tyttärensä Johannan ja Filipin välillä. Margareta matkusti Espanjan Alankomaista Espanjaan vuoden 1496 loppupuolella. Avioliitto solmittiin huhtikuussa 1497. Ruhtinas Juan kuoli vain kuusi kuukautta myöhemmin 4. lokakuuta. Margareta oli tällöin raskaana ja 8. joulukuuta hän synnytti kuolleena syntyneen tyttären. Asturian leskiruhtinatar palasi Alankomaihin vuoden 1500 alkupuolella, kun veli ja käly kutsuivat hänet juuri syntyneen poikansa Kaarlen kummitädiksi.
Vuonna 1501 Margareta avioitui Savoijin ruhtinas Filibert II:n (1480–1504) kanssa, joka kuoli kolme vuotta myöhemmin. Myös tämä avioliitto oli lapseton. Margareta vannoi, ettei koskaan avioituisi uudelleen. Hänen hovihistorioitsijansa, runoilija Jean Lemaire de Belges antoi hänelle nimen ”Dame de Deuil” eli vapaasti suomennettuna "surupukuinen nainen".
Poliittinen rooli

Margareta Itävaltalainen nimitettiin ensimmäistä kertaa Habsburgien Espanjan Alankomaiden käskynhaltijaksi vuosiksi 1507–1515 ja hänen nuoren veljenpoikansa Kaarlen (tuleva Kaarle V, Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari) holhoojaksi. Margareta toimi välittäjänä isänsä ja tämän alaisten välillä Alankomaissa, neuvotteli kauppasopimuksen Englannin kanssa, ja oli osallisena Cambrain liiton muodostamisessa vuonna 1508. Täysi-ikäistymisensä jälkeen vuonna 1515, Kaarle alkoi kapinoida Margaretan vaikutusvaltaa vastaan, mutta pian hän ymmärsi tämän yhdeksi viisaimmista neuvonantajistaan, ja Margaretasta tuli taas Espanjan Alankomaiden käskynhaltija vuosiksi 1519–1530 kuolemaansa saakka. Vuonna 1529, yhdessä herttuatar Louise Savoijilaisen kanssa, hän neuvotteli Cambrain rauhansopimuksen, niin sanotun naisten rauhan, Paix des Dames'n, Frans I:n ja Kaarle V:n välillä.
Hänen hallituskautensa oli suhteellisen rauhallista ja vaurasta aikaa Alankomaille, vaikka protestanttinen reformaatio alkoi nostaa päätään etenkin Alankomaiden pohjoisosissa. Ensimmäiset protestanttiset marttyyrit poltettiin roviolla vuosina 1524 ja 1525. Margaretalla oli vaikeuksia pitää Gueldersin ruhtinas Kaarle aisoissa. Hän sai veljenpoikansa allekirjoittamaan Gorinchemin sopimuksen vuonna 1528, mutta ongelmaa ei saatu ratkaistuksi kokonaan hänen hallituskautensa aikana.
Taiteen mesenaatti

Margareta oli saanut hyvän koulutuksen. Hän soitti useita eri soittimia, oli erittäin lukenut ja kirjoitti runoja. Hänen hovissaan Mechelenissä vierailivat aikansa suuret humanistit, kuten Erasmus Rotterdamilainen. Hän omisti laajan kirjaston, joka koostui enimmäkseen messukirjoista, historiallisista ja eettisistä tutkielmista ja runoudesta. Margareta tilasi useita musiikkikäsikirjoituksia Pierre Alamireltä, jotka hän lähetti lahjoiksi perheenjäsenilleen ja poliittisille liittolaisilleen, ja omisti itsekin useita chanson-kokoelmia. Ne sisälsivät Josquin des Prezin, Johannes Ockeghemin, Jacob Obrechtin ja Pierre de la Ruen töitä. De la Rue oli hänen suosikkisäveltäjänsä.
Hänellä oli myös mittava taidekokoelma ja vuonna 1516 hän hankki omistukseensa Jan van Eyckin maalauksen Giovanni Arnolfini ja tämän vaimo. Vuosien 1523–1524 inventaariossa oli yhteensä 385 maalausta, veistosta, kuvakudosta ja kirjottua tekstiiliä (ei sisällä painokuvia ja piirroksia), 132 eksoottista luonnonesinettä ja artefaktia, kuten atsteekkien höyhenistä tehtyjä esineitä ja kaiverrettua korallia. Tämä yksi varhaisimmista Uuden maailman esinekokoelmista oli Hernán Cortésin hankkima, joka lahjoitti keisari Kaarle V:lle atsteekkien kuningas Montezuma I:ltä vuonna 1519 saamansa (ryöstämänsä) aarteet. Useita näistä aarteista lähetettiin Mecheleniin lahjana Margaretan veljenpojalta vuonna 1523. Kelloja, lautapelejä ja "kuriositeetteja" oli 47 esinettä, ja kirjastossa oli 380 nimikettä, jossa ovat mukana käsikirjoitukset, joista kuuluisin oli Les Très Riches Heures du duc du Berry, painetut kirjat ja kaaviot, kuten sukuluettelot. Taidekokoelmaan kuului myös runsas määrä metalliesineitä, kuten ruoka "lautanen", joista suurin osa oli kullattua hopeaa.
Vaikka hän eli Alankomaiden maalaustaiteen vähemmän arvostetulla loppuaikana, hänellä oli hovissaan useita taidemaalareita, kuten Magdalenan legendan mestari ja Pieter van Coninxloo, jotka olivat pääasiassa muotokuvamaalareita (mahdollisesti sama henkilö). Seitsemän versiota Bernaert van Orleyn noin vuosina 1515-1520 hänestä maalaamasta muotokuvasta ​​leskenasussa on säilynyt (deuil blanc tai "valkoinen suru"). Pääversion uskotaan olevan Broussa, kun taas toiset olisi lähetetty lahjaksi hänen sukulaisilleen, muille hallitsijoille ja ehkä ystäville. Van Orleysta, ajan johtavasta brysseliläisestä taidemaalarista tuli hänen hovitaiteilijansa vuonna 1518.
Saksalainen kuvanveistäjä Conrad Meit työskenteli hänen palveluksessaan useita vuosia, ja oli vahvasti mukana hänen pääarkkitehtuuriprojektissaan Broun luostarissa. Meit veisti hahmot Margaretan hautamonumenttiin sekä useita muita muotokuvia hänestä, kuten intiimit pienet päärynäpuiset rintakuvat.
Kuolema

Margareta kuoli 50-vuotiaana 1. joulukuuta 1530 Mechelenissä Hof van Savoye'n palatsissa, amputaatiota varten annetun oopiumin vaikutuksiin. Hän oli astunut 15. marraskuuta lasinsirpaleeseen, josta tullut haava aiheutti jalkaan kuolion.
Mechelen, joka sijaitsee Antwerpenin ja Brysselin välillä oli hänen pääasiallinen asuinpaikkansa Alankomaissa sen jälkeen, kun hän oli nimittänyt veljenpoikansa Kaarle V:n ainoaksi perijäkseen. Margareta on haudattu Bourg-en-Bresseen upeaan mausoleumiin, jonka hän rakennutti toiselle aviomiehelleen Filibertille ja itselleen. Mechelenin katedraalin viereen on pystytetty hänen patsaansa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Margareeta Itävaltalainen Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Margaret of Austria, Duchess of Savoy
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja 2  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Australia  Kreikka  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz  RKD Artists 
Henkilöt:  Alankomaat  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  RISM  IdRef 
Margareta Itävaltalainen leskenasussa, Bernard van Orley(n. 1507–1515
Hof van Savoye Mechelenissä oli eräs ensimmäisistä renessanssipalatseista Pohjois-Euroopassa, jota Margareta laajennutti vuosina 1517-1530 arkkitehti Rombout II Keldermansin suunnittelmien mukaan. Restauroitu 1876.
Margareta Itävaltalainen, kuvanveistäjä Conrat Meit n, 1518
Margareta Itävaltalaisen hauta, Broun kuninkaallisen luostarin Saint-Nicolas-de-Tolantin kirkossa Bourg-en-Bressessä, kuvanveistäjä Conrad Meit
Käännös suomeksi
Maria Josefina Itävaltalainen

| Maria Josefina Itävaltalainen |
| --- | --- |
 Puolan kuningatar Maria Josefina, Louis de Silvestre 1733
Puolan kuningatar Liettuan suuriruhtinatar Saksin vaaliruhtinatar
Valtakausi:  1733–1757
Kruunajaiset:  17. tammikuuta 1734

Syntynyt:  1699 Wien
Kuollut:  1757 (ikä 57) Dresden
Puoliso:  August III
Lapset:  Fredrik Kristian Maria Amalia Maria Anna Maria Josefina  10 muuta
Koko nimi:  Maria Josepha Benedikta Antonia Theresia Xaveria Philippine
Suku:  Habsburg
Isä:  Joosef I
Äiti:  Wilhelmina Amalia
Uskonto:  roomalaiskatolinen
Maria Josefina Itävaltalainen (Maria Josepha Benedikta Antonia Theresia Xaveria Philippine, puol. Maria Józefa); 8. joulukuuta 1699 Wien, Habsburgien valtakunta – 17. marraskuuta 1757 Dresden, Saksin vaaliruhtinaskunta) oli itävaltalainen arkkiherttuatar ja keisari Joosef I:n vanhin tytär, josta tuli August III:n puolisona Saksin vaaliruhtinatar ja Puola-Liettuan kuningatar.
Suku ja lapsuus

Maria Josefinan vanhemmat olivat Itävallan arkkiherttua, Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari Joosef I ja Braunschweig-Lüneburgin prinsessa Vilhelmiina Amalia. Hänellä oli kaksi sisarusta, joista Maria Amalia (1701–1756) avioitui keisarin Kaarle VII:n kanssa. Vuosina 1711–1717 Maria Josefina oli vanhimpana lapsena kruununperimysjärjestyksessä ensimmäisenä.
Avioliitto, Saksin vaaliruhtinatar

Joosef I:n tyttärenä ja tämän seuraajan Kaarle VI:n veljentyttärenä Maria Josefina oli tavoiteltu naimakauppa, ja hänellä oli satoja kosijoita. Puolan kuninkaan August II Väkevän poika, Saksin vaaliruhtinas Fredrik August II oli yksi heistä. Avioliittoa suunniteltiin molempien lapsuudesta vuodesta 1704 lähtien, ja protestantiksi kastettu sulhanen jopa kääntyi vuonna 1712 katoliseksi sitä varten. Häitä vietettiin 20. elokuuta 1719 muodikkaasti turkkilaiseen tyyliin. Dresdenissä järjestetty spektaakkeli oli barokkiajan suurellisimpia juhlia. Kahdeksansataa vierasta osallistui tanssiaisiin, kilpailuihin ja näytöksiin.
Maria Josefina oli kunnianhimoisempi ja energisempi kuin August, jonka mielenkiinto keskittyi taiteisiin ja musiikkiin. On sanottu olleen Marian ansiota, että August pyrki ja pääsi Puolan valtaistuimelle isänsä kuoltua vuonna 1733. Maria myös rohkaisi miestään tavoittelemaan keisarin asemaa Kaarle VI:n kuoltua vuonna 1740. Vallantavoittelu johti epäsuotuisiin sopimuksiin ja kasvaviin konflikteihin naapurivaltioiden kanssa.
Puola-Liettuan kuningatar

Maria Josefina oli saanut isoäidiltään, keisarinna Eleonoora Magdalenalta tiukan katolisen kasvatuksen. Tästä oli hyötyä Puolan kuningattarelle, ja hän voimisti jesuiittojen tuella katolisen kirkon asemaa sekä Puolassa että jossain määrin myös Saksissa. Hän rakennutti Dresdeniin Keisarinkappelin vuonna 1732, köyhien tyttöjen koulun, sairaskodin ja yhdessä miehensä kanssa Dresdenin Hofkirchen vuonna 1751.
Kuningatar Maria Josefinaa kuvattiin kunnianhimoiseksi, älykkääksi ja uskonnolliseksi. Vaikka Saksi oli hänen pääasuinpaikkansa, hän viihtyi Puolassa, koska se oli katolinen kansakunta, jossa hän saattoi harjoittaa uskontoaan avoimesti.
Marraskuusta 1734 helmikuuhun 1736 Maria Josefina ja August tekivät Puolaan pisimmän vierailunsa, joka pitkittyi Puolan perimysssodan vuoksi. He tekivät Puolaan toistuvasti viidestä kahdeksaan kuukautta kestäneitä sekä useasti lyhyempiä matkoja. Maria Josefina oppi puhumaan puolaa ja oli usein läsnä Puolan Sejmin kokouksissa. Kotoa poissaollessaan hän oli kirjeenvaihdossa lastensa kanssa ranskaksi, joihin hänellä jonkin verran läheisempi suhde kuin mitä tuon ajalle oli tavallista. Hän antoi heille lempinimiä ja rohkaisi heitä kirjoittamaan itselleen epävirallisesti.
Maria Josefina jakoi puolisonsa kanssa kiinnostuksen musiikkiin, taiteeseen ja metsästykseen. He viettivät yleensä syksyt Hubertusburgin palatsissa metsästyskauden aikana.
Viimeiset vuodet

Seitsenvuotisen sodan alettua ja Augustin lähdettyä sotaan 20. lokakuuta 1756 Maria Josefina jäi Dresdeniin vanhimman poikansa Fredrik Kristianin ja tämän puolison Maria Antonian kanssa. Hän jäi Dresdeniin Preussin armeijan vallattua kaupungin. Hänet, Fredrik Kristian ja Maria Antonia asetettiin kotiarestiin Dresdenin palatsiin, jota vartioi preussilainen komentaja.
Maria Josefinaa kiellettiin kirjoittamasta pojilleen, mutta hän kävi kirjeenvaihtoa näkymättömällä musteella ja käytti kirjeenvaihtajaverkkoaan auttaakseen poikaansa ja miniäänsä kannustamaan vastarintaa Saksissa sinne tunkeutuvia preussialaisia ​​vastaan. Useista rajoituksista huolimatta hän onnistui kanavoimaan salaisia ​​tietoja Saksin sotamarsalkka Maximilian Ulysses Brownelle, jota Fredrik Suuri piiritti Struppenissa.
Kuningatar Maria Josefina kuoli Dresdenissä 17. marraskuuta 1757 aivoinfarktiin. Hänet on haudattu rakennuttamaansa Dresdenin Hofkirche-kirkon Wettin-holviin.
Lapset

Maria Josefinalle ja Augustukselle syntyi 14 lasta, joiden kasvatukseen hän panosti. Lisäksi hänellä oli 12 keskenmenoa. Lapsista yksitoista eli aikuiseksi asti. Avioliittoa on sanottu onnelliseksi eikä Augustilla ollut rakastajattaria.
Fredrik August (1720–1721), kuoli kaksikuisena
Josef August (1721–1728), kuoli 6-vuotiaana
Fredrik Kristian (1722–1763), Saksin vaaliruhtinas, avioitui Baijerin prinsessa Maria Antonian kanssa
Maria Amalia (1724–1760), Napolin, Sisilian ja Espanjan kuninkaan Kaarle III:n puoliso
Maria Margareta (1727–1734), kuoli 6-vuotiaana
Maria Anna Sofia (1728–1797), Baijerin vaaliruhtinaan Maksimilian III Joosefin puoliso
Frans Xavier (1730–1806), oli morganaattisessa avioliitossa kreivitär Maria Chiara Spinuccin kanssa
Maria Josefina Karolina (1731–1767), Ranskan kruununprinssi Ludvigin puoliso
Karl Kristian Joosef (1733–1796), Kuurinmaan herttua, avioitui puolalaisen kreivitär Franciszka Korwin-Krasińskan kanssa
Maria Kristina (1735–1782), Remiremontin luostarin abbedissa
Maria Elisabet (1736–1818), kuoli naimattomana ilman jälkeläisiä
Albert (1738–1822), Itävallan arkkiherttuattar Maria Kristiinan puoliso
Klemens Wenceslaus (1739–1812), Freisingin, Regensburgin, Augsburgin ja Trierin ruhtinaspiispa
Maria Kunigunde (1740–1826), Essenin ja Thornin luostareitten ruhtinatar-abbedissa
Arkkiherttuatar Maria Josefina lapsena unkarilaisessa asussa, tuntematon taiteilija, n. 1710.
Puolan kuningatar Maria Josefina, Louis de Silvestre 1737.
Kuningatar Maria Josefina, Pietro Antonio Rotari 1755.
Käännös suomeksi