stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Venus
Pinta

Venuksen pinnalla on kaksi suurta ylänkömuodostumaa, Ishtar Terra ja Aphrodite Terra, jotka muistuttavat kooltaan Maan mantereita. Lisäksi pinnalla on vuoristoja, laaksoja ja tasankoja. Pinnalla on myös tulivuorikeiloja, pannukakkua muistuttavia kohonneita muodostumia ja repeämälaaksoja sekä suuria kivettyneen laavan peittämiä alueita. Siellä on niin tulivuoren räjähdyskraattereita kuin meteoriitin törmäyskraattereitakin.
Venuksen pinnanmuodot ovat toisenlaisia kuin Maassa. Selvää laattatektoniikkaa eli mannerlaattojen liikettä ei ole, vaikka Afrodite Terran lähellä olevat maastonmuodot tuovat mieleen Maan valtamerten keskiselänteet. Silti planeetan pinta vaikuttaa uusiutuvan nopeasti voimakkaan tulivuoritoiminnan takia. Venuksen tulivuoret ovat jakautuneet melko tasaisesti planeetan pinnalle, ja Venuksen kuori näyttää olevan joka seudulla samantiheyksistä kiveä, koska painovoimamittausten mukaan suurimmat painovoimakeskittymät ovat vuorten kohdalla, toisin kuin Maassa tai Kuussa. Planeetan pinnan korkeusjakautuma on yksijakoinen, ei mantereisiin ja meriin jakautuva kuten Maassa. Noin 15 prosenttia Venuksen pinnasta on vanhaa ylänköä, ehkä planeetan alkuperäistä pintaa; loput melko tuoretta basalttilaavakiveä. Toisen luokittelun mukaan mantereita on 8 prosenttia, alamaita 25 prosenttia ja tasankoja 65 prosenttia. Uskotaan että Venuksen pinnalla olisi muutaman sadan miljoonan vuoden välein voimakkaan vulkanismin kausia. Noin 500 miljoonaa vuotta sitten olisi ollut tällainen kausi, ja vanhimmat planeetan pinnan muodostumat ovat arviolta 800–2 000 miljoonan vuoden ikäisiä.
Pinta > Pinnanmuodot

Venuksen pinnanmuodot ovat melko matalia verrattuna muihin maankaltaisiin planeettoihin. Korkeimman ja matalimman kohdan erotus on noin 13 kilometriä, kun se esimerkiksi Maassa on noin 20 kilometriä. Pioneer-luotaimen mittausten mukaan 51 prosenttia pinnasta on korkeintaan 500 metrin etäisyydellä planeetan keskisäteestä (6 052 kilometriä), ja Magellan-luotaimen tulosten perusteella 80 prosenttia pinnasta on yhden kilometrin sisällä keskisäteestä. Vain kaksi prosenttia pinnasta on yli kahden kilometrin korkeudella. Korkeimmat vuoristot sijaitsevat Lakshmin tasangon ympärillä; huomattavimmat niistä ovat fyysikko James Clerk Maxwellin mukaan nimetyt Maxwellvuoret (11–12 km), Aknavuoret (7 km) sekä Freyjavuoret (7 km). Ylänköalueista suurin on Etelä-Amerikan kokoinen Aphrodite Terra lähellä päiväntasaajaa. Toinen merkittävä ylänkö on suunnilleen Australian kokoinen Ishtar Terra, jonka sijainti on noin 70° pohjoista leveyttä ja jossa sijaitsevat myös Maxwellvuoret. Koska Venuksessa ei ole vettä, kivet ja vuoret ovat kovempia kuin Maassa, ja ainoa eroosiota aiheuttava tekijä on vaimea tuuli. Siksi pinnanmuodot ovat monin paikoin teräväpiirteisiä ja jyrkkiä. Maxwellvuoria sekä Alpha Regio- ja Beta Regio -alueita lukuun ottamatta Venuksen kaikki pinnanmuodot on nimetty naispuolisten henkilöiden, lähinnä jumalhahmojen mukaan.
Pinta > Kraatterit

Venuksessa on varsin vähän törmäyskraattereita, sillä pienimmät meteorit tuhoutuvat useimmiten saavuttuaan tiheään ilmakehään tai hidastuvat matkalla niin paljon, etteivät aiheuta merkittävää törmäystä. Magellan löysi Venuksesta noin 900 törmäyskraatteria, joista vain hyvin harvat olivat läpimitaltaan alle 30 kilometriä. Alle kahden kilometrin kokoisia kraattereita ei löytynyt lainkaan. Useimmat kraattereista ovat suhteellisen uusia, eivätkä ne esiinny päällekkäin. Kraattereiden ympärille on usein virrannut syntyhetkellä sulaa laavaa, jonka muodostamat laavakentät näkyvät yhä tutkakuvissa muuta ympäristöä kirkkaampina. Venuksen kraatterien iäksi arvioidaan alle 300–500 miljoonaa vuotta.
Osa kraattereista on tulivuoren räjähdyskraattereita.
Pinta > Tuliperäisyys

Venuksen pintaa hallitsee tulivuoritoiminta. Venuksessa ei ole havaittavissa Maalle tyypillistä laattatektoniikkaa, vaan noin 80 prosenttia pinnasta koostuu laavatasankojen muodostamasta mosaiikkikuviosta, jossa siellä täällä on yli sata erillistä suurta kilpitulivuorta ja lisäksi pienempiä tulivuoria sekä koronoita. Venuksen koronat ovat tuliperäisiä, 100–300 kilometrin levyisiä ja satoja metrejä kohollaan olevia sormusmaisia muodostumia, joiden keskiosat ovat painuneet. Ne ovat syntyneet, kun vaipasta peräisin oleva magma on työntänyt kuorta koholle. Keskiosien painuminen on seurausta laavan jäähtymisestä ja purkautumisesta pois koronan sivuilta. Koronat ovat mahdollisesti paikallisten ”kuumien kuplien” aiheuttamia. Usein tulivuoritoiminta on keskittynyt tietylle alueelle, mutta on myös tulivuoria, jotka muodostavat laavavirtoja ympäri planeettaa. Suuret tulivuoret sijaitsevat todennäköisesti niin sanotun kuuman pisteen päällä, jossa kuumaa magmaa pääsee purkautumaan kohti pintaa. Laavan juoksevuudesta johtuu, että purkaukset ovat olleet hyvin rauhallisia ja että laava leviää helposti muodostaen eräänlaisia joenuomia. On arvioitu, että Venuksessa on satoja tuhansia tai jopa miljoonia halkaisijaltaan alle 20 kilometrin kokoisia pieniä tulivuoria. Myös nämä tulivuoret ovat kilpimäisiä ja alle kilometrin korkuisia. Aktiivisia tulivuoria ei ole toistaiseksi havaittu, mutta suuret muutokset ilmakehän rikkidioksidipitoisuudessa viittaavat niiden olemassaoloon.
Muita Venuksen pinnan tuliperäisiä muodostumia ovat novat ja araknoidit, joita on löydetty vain Venuksesta. Nova muodostuu, kun suuria määriä magmaa purkautuu aukosta ja sen ympärille syntyvistä railoista muodostaen säteittäisiä harjanteita tai myös vajoamia silloin, kun magmakammio on romahtanut pinnan alapuolella. Araknoidit puolestaan ovat hämähäkinverkon muotoisia halkeamaverkostoja, joissa sisäkkäisten soikioiden välillä kulkee säteittäisiä halkeamia. Araknoideja on löydetty Venuksesta noin 250.
Pinta > Tektoninen aktiivisuus

Venuksen kuoressa ei ole havaittavissa laattatektoniikkaa mahdollisesti siitä syystä, että kuoren rakenne on ohuempi ja heikompi kuin Maassa, jolloin planeetallemme tyypillisiä alityöntövyöhykkeitä ei pääse syntymään. Sen sijaan kuori muodostaa vain paikallisia vyöhykkeellisiä kerrostumia. Huolimatta varsinaisten tektonisten laattojen puuttumisesta Venuksen pinnalla on havaittavissa runsaasti muodostumia, jotka ovat tektonisen aktiivisuuden aiheuttamia, kuten tulivuoritoiminnasta syntyneitä poimuvuoristoja, hautavajoamia ja tessera-nimellä kutsuttuja alueita, jotka ovat hajonneet laattojen muodostamaksi mosaiikiksi pitkään kestäneen puristuksen takia. Painovoimamittausten mukaan Venuksessa ei ole lainkaan astenosfääriä, kuoren alapuolista mannerliikunnot mahdollistavaa plastista kerrosta, mikä viittaa pinnanmuodostumien syntyyn suoraan vaipan konvektiovirtausten kautta.
Rakenne

Venus muistuttaa sisäiseltä rakenteeltaan suuresti Maata, sillä planeetat ovat samaa kokoluokkaa ja syntyneet samalla Aurinkokunnan alueella. Yhtenäisen kuoren alla on sulasta kivimateriaalista koostuva vaippa, joka käsittää suurimman osan planeetan tilavuudesta. Sisimpänä on halkaisijaltaan noin 6 000 kilometrin kokoinen rautaydin. Venuksen tiheys ja läpimitta on hieman pienempi kuin Maalla.
Venuksen magneettikenttä on hyvin heikko muihin Aurinkokunnan planeettoihin verrattuna. Tämä saattaa olla seurausta planeetan erittäin hitaasta pyörähdysajasta, josta johtuen sula rautaydin ei ole saanut aikaan kunnollista magneettikentän synnyttävää dynamoa. Sen seurauksena aurinkotuuli osuu Venuksen yläilmakehään esteettä. On arveltu, että Venuksessa on alun perin ollut yhtä paljon vettä kuin Maassa, mutta aurinkotuulen hiukkasten iskeytyessä ilmakehään sen vesimolekyylit hajosivat hapeksi ja vedyksi, joista vety kevyempänä karkasi nopeasti avaruuteen. Tämän vuoksi vedyn raskaan isotoopin deuteriumin määrä suhteessa tavalliseen vetyyn on suuri. Osa molekyylisestä hapesta yhdistyi kuoren atomien kanssa ja osa taas jäi ilmakehään muodostaen hiilen kanssa hiilidioksidia.
Näkyminen

Koska Venus sijaitsee lähempänä Aurinkoa kuin Maa, se näkyy keskiyöllä vain pohjoisimmilla tai eteläisimmillä leveysasteilla, suurimman elongaation aikaan myös Suomessa. Riippuen siitä, millä puolella Aurinkoa se ja Maa ovat, se saattaa päiväntasaajalla näkyä enintään 3–4 tuntia ennen Auringon nousua tai Auringon laskun jälkeen: lähempänä napoja nämä vuorokautiset näkymisajat saattavat olla pidempiäkin. Noin 60 leveysasteen pohjoispuolella se voi näkyä läpi yön. Ollessaan lähellä suurinta läntistä elongaatiotaan se näkyy aamutaivaalla, jolloin siitä käytetään myös nimitystä aamutähti. Kun se taas on lähellä suurinta itäistä elongaatiota se näkyy iltataivaalla, jolloin siitä voidaan käyttää nimitystä iltatähti (aikaisemmin myös ehtootähti). Se on kuitenkin niin kirkas, että kun se on lähellä suurinta elongaatiotaan, sen voi nähdä paljaalla silmällä jopa keskellä päivää, mikäli vain tietää tarkalleen mihin kohtaan taivasta katsoa.
Venus onkin normaalisti kolmanneksi kirkkain taivaankappale Auringon ja Kuun jälkeen. Sen näennäinen kirkkaus on −4,6 magnitudia kirkkaimmillaan, joten se on huomattavasti kirkkaampi kuin kirkkain tähti Sirius. Kirkas, tähtimäinen Venus saattaa jopa heittää varjon.
Venuksen kiertovaiheita on muun muassa suurin itäinen ja läntinen elongaatio, jolloin Venus näyttää olevan kauimpana Auringosta sen jommallakummalla sivuilla. Alakonjunktiossa Venus on lähimpänä meitä Auringon edessä. Silloin Venus näyttää kaukoputkella katsottuna suurelta kapealta sirpiltä tai se on pimeänä. Yläkonjunktiossa se on Auringon takana. Silloin se näyttää hyvin pieneltä täydeltä kuulta, muttei juuri erotu koska on niin lähellä Aurinkoa tai jopa Auringon takana.
Yläkonjunktion aikaan ollessaan kauimmillaan Maasta Venus katoaa näkyvistä useaksi viikoksi, mutta alakonjunktion se ohittaa sen verran nopeasti, että se on havaittavissa kenties jo muutaman päivän kuluttua katoamisestaan. Jos Venus on tarpeeksi Auringon ylä- tai alapuolella alakonjunktion aikana, se on silloinkin näkyvissä erittäin kapeana sirppinä. Tehokkaalla kiikarilla ja harrastajatasoisella kaukoputkella voi nähdä Venuksen vaiheet, mutta tehokkaallakin kaukoputkella yksityiskohdat rajoittuvat vähäisiin kirkkauseroihin planeetan eri alueilla. Venuksen näennäinen läpimitta on yläkonjunktiossa 9–10 kaarisekuntia ja alakonjunktiossa noin 60 kaarisekuntia.
Kierto-ominaisuudet

Venuksen keskietäisyys Auringosta on noin 110 miljoonaa kilometriä, eli 0,723 AU.  Venus kiertää Auringon kerran 224 vuorokaudessa. Maasta katsoen Venuksen vaiheet toistuvat huomattavasti pidemmässä synodisessa jaksossa. Planeetan rata on lähes täydellinen ympyrä. Radan soikeus eli eksentrisyys on planeetoista pienin, alle 0,7 prosenttia, ja kaltevuus Maan suhteen noin 3,4 astetta sekä Auringon päiväntasaajan suhteen 3,86 astetta. Useimpien muiden planeettojen pyörimiseen verrattuna takaperin kolmen asteen kulmassa pyörivän Venuksen pyörähdysaika on 243 vuorokautta. Planeetan pyörimisnopeus päiväntasaajalla on Maahan verrattuna pieni, vain 6,52 kilometriä tunnissa.
Venuksen takaperoisen pyörimisen oletetaan johtuvan suuren protoplaneetan törmäämisestä sopivassa kulmassa planeettaan Aurinkokunnan syntyvaiheessa, jolloin Aurinkokunnassa oli muutamia kymmeniä oligarkkeja, noin Marsin kokoisia protoplaneettoja. Myös Pluto pyörii taannehtivasti (retrogradisesti) ja Uranus kyljellään näkökulmasta riippuen joko retrogradisesti tai normaaliin suuntaan.
Vaiheet

Koska Venus kiertää Aurinkoa Maan radan sisäpuolella, on sillä Maasta katsottuna havaittavissa selkeät vaiheet, samaan tapaan kuin Kuulla. Ollessaan alakonjunktiossa lähimmillään Maata se näkyy kaukoputkella hyvin ohuena sirppinä – poikkeuksena ylikulku, jolloin planeetta kulkee suoraan Auringon editse. Ollessaan elongaatiossa näennäisesti suurimmassa kulmassa Aurinkoon nähden (45,0–47,8°) se näyttäytyy puoliksi valaistuna, itäisessä elongaatiossa iltatähtenä ja läntisessä elongaatiossa aamutähtenä. Planeetan siirtyessä yläkonjunktioon vastakkaiselle puolelle Aurinkoa se näkyy täysinäisenä, mutta kasvaneesta etäisyydestään johtuen yli kuusi kertaa alakonjunktiota pienempänä. Vaiheiden kierto kestää yhden Venuksen synodisen kiertoajan verran eli noin 584 päivää.
Kirkkaimmillaan Venus on keskimäärin 37 päivää ennen ja jälkeen alakonjunktion, jolloin 25 prosenttia planeetan pinnasta näkyy valaistuna. Tällöin sen kirkkaus on −4,6 magnitudia. Himmeimmillään Venus on yläkonjunktiossa, jolloin sen kirkkaus laskee −3,5 magnitudiin.
Ylikulku

Venuksen ylikulku tapahtuu, kun planeetta kulkee radallaan suoraan Maan ja Auringon välistä. Ilmiö on sama kuin auringonpimennyksessä, mutta Venuksen pienestä näennäisestä koosta johtuen se näkyy vain pienenä mustana kiekkona Auringon edessä.
Venuksen ylikulku on harvinainen tapahtuma, sillä sen ja Maan ratatason välinen kulma on 3,4 astetta. Siinä on havaittavissa tietty jaksollisuus, jossa kaksi ylikulkua seuraa toisiaan hieman alle kahdeksan vuoden välein ja pareja erottavat vuoroin 121,5 ja 105,5 vuoden välit. Johannes Kepler ennusti ensimmäisenä ylikulun vuodelle 1631, mutta sitä ei havaittu. Kahdeksaa vuotta myöhemmin tapahtuneen ylikulun havaitsi ensimmäisenä Jeremiah Horrocks.
Edelliset ylikulut tapahtuivat 8. kesäkuuta 2004 ja 6. kesäkuuta 2012.
Ne olivat havaittavissa myös Suomessa.
Seuraava ylikulku tapahtuu vuonna 2117, mutta se ei näy Suomessa.
Ennen nykyaikaista tähtitiedettä Venuksen ylikululla oli tärkeä tieteellinen merkitys. Sen avulla voitiin parallaksista laskea Maan etäisyys Auringosta, sillä ylikulun alkuhetki vaihteli hieman maapallon eri puolilta havaittuna. Aiemmin oli pystytty määrittämään vain planeettojen suhteelliset etäisyydet, joten kokonaiskuva Aurinkokunnan koosta pystyttiin vihdoin hahmottamaan.
Vuonna 1761 ylikulussa nähtiin Venuksen ympärillä sen kulkiessa Auringon reunan ulkopuolelle kirkas rengas, josta pääteltiin
planeetan kaasukehän taittavan valoa. Samoin Venuksen koskettaessa sisäpuolelta Auringon reunaa, nähtiin sen vieressä tumma pullistuma, joka johtui samasta syystä.
Tutkimus > Avaruusluotaimia

Venusta kohti on lähetetty avaruusluotaimia 1960-luvun alusta lähtien. Amerikkalainen Mariner 2 lensi planeetan ohi vuonna 1962. Neuvostoliitto lähetti Venukseen monia menestyneitä luotaimia. Vuonna 1967 Neuvostoliiton Venera 4 laskeutui Venuksen kaasukehään mitaten lämpötilaa ja painetta, mutta se tuhoutui ennen pääsyä planeetan pinnalle. Vasta Venera 7 laskeutui planeetan pinnalle onnistuneesti. Vuonna 1975 Venera 9 ja 10 kiersivät Venusta ja pudottivat kuvat ottaneet kapselit Venuksen pinnalle. Vuonna 1978 Yhdysvallat lähetti Venukseen kaksi Pioneer Venus -nimistä luotainta, joista toinen pudotti mittauskapseleita eri kohtiin planeetan kaasukehää ja toinen kartoitti planeetan pinnan suureksi osaksi. Neuvostoliitto lähetti edelleen laskeutujia Venukseen 1970- ja 1980-luvuilla. Merkittäviä olivat myös tutkakartoittajaluotaimet Venera 15 ja 16.
Amerikkalainen Venusta kiertänyt Magellan kartoitti Venuksen pintaa aiempaa tarkemmin 1989–1994. Sittemmin ESA:n Venus Express toimi kiertoradalla vuosina 2006–2014.
Venus tieteiskirjallisuudessa

Ennen avaruusluotainten havaintoja Venusta pidettiin tieteiskirjallisuudessa maankaltaisena planeettana. Se kuviteltiin usein märäksi sademetsien ja soiden peittämäksi maailmaksi. C. S. Lewisin Perelandrassa Venus taas kuvataan idylliseksi valtamerien peittämäksi planeetaksi. Edgar Rice Burroughsin Venus-kirjasarjassa hänen Amtoriksi nimittämänsä planeetta on vihreä ja merellinen, ja sitä suojaa auringonpaisteelta pysyvä pilviverho. Toiset taas ovat kuvitelleet Venusta kuumaksi aavikoksi, muttei osattu odottaa 480 asteen lämpötiloja.
Venuksen asuttaminen

Nasa on esittänyt suunnitelman leijailevan siirtokunnan rakentamisesta Venuksen kaasukehään ja luoda sinne pysyvän asutuksen. Asutuksen olisi tarkoitus asua kiertoradalla olevissa ilmalaivoissa noin 50 kilometrin korkeudessa, jossa ilmanpaine ja säteilysuoja ovat enemmän maan kaltaiset kuin Venuksen pinnalla. Suunnitelman mukaan aluksi retkikunnat kävisivät Venuksen kiertoradalla ja tämän jälkeen vuorossa on pysyvän asutuksen perustaminen. Suunnitelman ongelmiksi on nähty esimerkiksi ilmalaivojen täyttäminen heliumilla Venuksessa ja niiden suojaaminen rikkihapolta.
Kirjallisuutta

Pekonen, Osmo: Salaperäinen Venus.  Ranua:  Mäntykustannus, 2012.  ISBN 978-952-5712-60-5
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Venus Wikimedia Commonsissa
Shekhtman, Lonnie & Thompson, Jay: Venus Solar In Depth – System Exploration: NASA Science. Viitattu 24.11.2018 (englanniksi).
Venus Facts Nine Planets. Viitattu 24.11.2018 (englanniksi).
Venus Facts – Interesting Facts about Planet Venus Space Facts. Viitattu 24.11.2018 (englanniksi).
Choi, Charles Q.: Reference: Planet Venus Facts: A Hot, Hellish & Volcanic Planet Space.com. 19.9.2017. Viitattu 24.11.2018 (englanniksi).
Osterloff, Emily: Planet Venus The Natural History Museum, London. 10.8.2018. Viitattu 24.11.2018 (englanniksi).
The Planet Venus National Oceanic and Atmospheric Administration – NOAA. Viitattu 24.11.2018 (englanniksi).
Aurinkokunta
| --- | --- |
Kuut: Maan ·  Marsin ·  Jupiterin ·  Saturnuksen ·  Uranuksen ·  Neptunuksen ·  Pluton ·  Haumean ·  Makemaken ·  Eriksen ·  Pikkuplaneettojen
Renkaat: Jupiterin ·  Saturnuksen (Rhean)  ·  Chariklon ·  Uranuksen ·  Neptunuksen
Pienkappaleet: Meteoroidit ·  Pikkuplaneetat ·  Asteroidit ·  NEA:t ·  Asteroidivyöhyke ·  Troijalaiset ·  Kentaurit ·  Damocloidit ·  Transneptuniset kohteet ·  Kuiperin vyöhyke ·  Hajanainen kiekko ·  Hillsin pilvi ·  Oortin pilvi ·  Komeetat
Venuksen kaasukehän rakenne ja kasvihuoneilmiön synty.
Venuksesta otetuista tutkakuvista koottu planeetan kuva.
Maat Mons, kahdeksan kilometrin korkuinen tulivuori lähellä päiväntasaajaa. Korkeussuhteita on liioiteltu.
Dickinson-kraatteri on 69 kilometrin kokoinen.
200 kilometrin kokoinen Aine-korona, jonka ympärillä on pannukakkumaisia pieniä kilpitulivuoria.
Venuksen sisäinen rakenne.
Kaikista planeetoista Venus näkyy Maasta katsottuna kaikkein kirkkaimmin ja selvimmin etenkin aamuisin ja iltaisin. Kuvan Venuksen näkymisestä on otettu Tyynenmeren rannalta. Kuvassa toiseksi kirkkaimmin näkyvä taivaankappale on Jupiter.
Venuksen vaiheet.
Vuoden 2004 ylikulku.
Opel Corsa A

| Opel Corsa A |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Espanja
Valmistaja:  Opel
Konserni:  General Motors
Valmistusvuodet:  1982–1993
Muut nimet:  Vauxhall Nova
Korimalli:  2-ovinen sedan 3-ovinen hatchback 4-ovinen sedan 5-ovinen hatchback
Luokka:  B-segmentti
Seuraaja:  Opel Corsa B
Tekniset tiedot
Moottori:  R4
Iskutilavuus:  1,0–1,6 l
Polttoaine:  bensiini diesel
Vetotapa:  etuveto
Vaihteisto:  4-vaihteinen manuaali 5-vaihteinen manuaali
Opel Corsa A on Opel Corsan ensimmäisen sukupolven malli, jota valmistettiin vuosina 1982–1993.
Opel Corsa A (1982–1993)

Ensimmäisen sukupolven Corsan esitteleminen syksyllä 1982 merkitsi General Motorsille kokonaan uuteen kokoluokkaan siirtymistä. Samalla se oli ensimmäinen Opel-malli, jota valmistettiin Zaragozan tehtaalla Espanjassa. Isossa-Britanniassa auto tunnettiin nimellä Vauxhall Nova. Ensimmäiset Corsat olivat kolmiovisia hatchbackeja ja kaksiovisia sedaneja. Neli- ja viisioviset korimallit tulivat markkinoille vuonna 1985.
Moottorivaihtoehdot olivat 1,0- (45 hv), 1,2- (55 hv), 1,3- (70 hv) ja 1,4-litraiset (75 hv) kaasutinmoottorit. Myöhemmin ne muuttuivat 1,0-litraista lukuun ottamatta suihkutustyyppisiksi.
Vuonna 1987 mallistoon lisättiin Isuzun 1,5-litrainen (50 hv) dieselmoottori. Porrasperäinen malli jätettiin pois monilta markkinoilta ja kaksiovisen valmistus loppui kokonaan.
Perusmalli oli pelkkä Corsa, sitä seurasivat Corsa Luxus, Corsa Berlina ja urheilullinen Corsa SR. Vuonna 1988 Corsalle tehtiin kasvojenkohotus, jonka yhteydessä se sai uuden etusäleikön, puskurit ja muutamia pienempiä muutoksia. Mallimerkinnät muuttuivat seuraavasti: Corsa LS, Corsa GL, Corsa GLS ja Corsa GT.
Kevään 1988 uusi malli oli suorituskykyisellä 1,6-litraisella (100 hv) monipistesuihkutusmoottorilla varustettu Corsa GSi. Joillain markkinoilla oli saatavilla myös 1,4-litraisella (83 hv) monipistesuihkutusmoottorilla varustettu Corsa SRi, joka moottoria lukuun ottamatta vastasi teknisesti GSi-mallia. GSi- ja SRi-mallit poikkesivat perusmalleista myös korin osalta. Etuosan runkoaisoja oli vahvistettu ja edessä jousitornien yläosassa oli vahvikelevyt. Samalla 1,0-litrainen korvattiin 1,2GV-työntötankomoottorilla, jossa oli saman verran tehoa, 45 hevosvoimaa.
Syksyllä 1989 moottorivalikoimaa täydensi Vectran 1,4-litrainen (60 hv) moottori, joka korvasi aiemman 1,3-litraisen.
Vuonna 1990 Corsan toiseen kasvojenkohotukseen kuuluivat uudet kokopeittävät puskurit, matalammat ajovalot, uudelleen muotoiltu etusäleikkö sekä täysin uusi sisusta. Mallin ikä alkoi kuitenkin jo tässä vaiheessa näkyä verrattuna uudempiin kilpailijoihinsa Ford Fiestaan ja Peugeot 106:een.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Opel Corsa A Wikimedia Commonsissa
Sedan-korinen Opel Corsa A.
Facelift-mallin (1987) Opel Corsa A.
Facelift-mallin (1990) Opel Corsa A.
Hankasalmen kunnanvaltuusto

| Kunnanvaltuusto |
| --- | --- |

Kunta:  Hankasalmi
Valtuutettuja:  23
Johto:  Leena Jäntti (pj.)  Mervi Hyvönen (1. vpj.)  Esko Repo (2. vpj.)
Äänestysprosentti:  53,5 % (2021)
Hankasalmen kunnanvaltuusto on Hankasalmen kunnan ylin päättävä elin. Valtuustossa on 23 paikkaa. Puheenjohtajana toimii Leena Jäntti, ensimmäisenä varapuheenjohtajana Mervi Hyvönen ja toisena varapuheenjohtajana Esko Repo.
Koostumus vaaleittain

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
vaalit: paikat
| vaalit | SDP | Kesk. | SKDL Vas. | Kok. | SMP PS | SKLKD | Vihr. | Muut | yht. |
| 1976 | 4 | 13 | 6 | 2 | 1 | 1 | -- | -- | 27 |
| 1980 | 5 | 13 | 5 | 2 | 1 | 1 | -- | -- | 27 |
| 1984 | 4 | 12 | 5 | 3 | 1 | 2 | -- | -- | 27 |
| 1988 | 4 | 14 | 4 | 3 | 1 | 1 | -- | -- | 27 |
| 1992 | 5 | 14 | 4 | 3 | 1 | -- | -- | -- | 27 |
| 1996 | 4 | 14 | 4 | -- | -- | 1 | -- | 4a | 27 |
| 2000 | 4 | 15 | 5 | -- | -- | 1 | -- | 2a | 27 |
| 2004 | 6 | 13 | 5 | 2 |  | 1 | -- |  | 27 |
| 2008 | 6 | 12 | 4 | 2 | 1 | 2 | -- | -- | 27 |
| 2012 | 5 | 13 | 3 | 1 | 4 | 1 | -- |  | 27 |
| 2017 | 4 | 13 | 4 | 1 | 3 | 1 | 1 |  | 27 |
| 2021 | 3 | 11 | 2 | -- | 5 | 1 | 1 |  | 23 |
a Viisaasti vaikuttamaan yhteislista
Lähteet: Tilastokeskus, Oikeusministeriö
Joutsan kunnanvaltuusto

| Kunnanvaltuusto |
| --- | --- |

Kunta:  Joutsa
Valtuutettuja:  23
Johto:  Heikki Kuurne (pj.)  Saku Kaistinen (1. vpj.)  Eero Peltoniemi (2. vpj.)
Joutsan kunnanvaltuusto on Joutsan kunnan ylin päättävä elin. Se koostuu 23 kunnallisvaaleissa valittavasta jäsenestä. Valtuuston puheenjohtajana toimii Heikki Kuurne, ensimmäisenä varapuheenjohtajana Saku Kaistinen ja toisena varapuheenjohtajana Eero Peltoniemi.
Koostumus vaaleittain

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
vaalit: paikat
| vaalit | SDP | Kesk. | SKDL Vas. | Kok. | SMP | SKLKD | sit. | PS | Vihr. | yht. |
| 1976 | 9 | 11 | -- | 6 | -- | 1 |  |  |  | 27 |
| 1980 | 8 | 11 | 1 | 5 | 1 | 1 |  |  |  | 27 |
| 1984 | 8 | 10 | -- | 6 | 3 | -- |  |  |  | 27 |
| 1988 | 6 | 12 | -- | 5 | 3 | 1 |  |  |  | 27 |
| 1992 | 7 | 10 | -- | 6 | 2 | 2 |  |  |  | 27 |
| 1996 | 6 | 10 |  | 8 |  | 1 | 2 |  |  | 27 |
| 2000 | 6 | 11 |  | 7 |  | 1 | 2 |  |  | 27 |
| 2004 | 7 | 13 |  | 5 |  | 1 | 1 |  |  | 27 |
| 2008 | 5 | 10 | 1 | 9 | -- | 2 |  |  |  | 27 |
| 2012 | 5 | 13 |  | 5 | 2 | 2 |  | 2 |  | 27 |
| 2017 | 4 | 11 |  | 6 |  | 1 |  | 2 | 1 | 25 |
| 2021 | 3 | 9 |  | 5 |  | 1 |  | 4 | 1 | 23 |
Lähteet: Tilastokeskus, Oikeusministeriö