stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Viimeiset kiusaukset
Esityksiä

Ooppera sai kantaesityksensä 2.9.1975 Suomen Kansallisoopperassa. Ensiesityksen jälkeen teosta on esitetty lähes kolmesataa kertaa.  Suomen kansallisoopperan näyttämöllä sitä on esitetty kolmeen kertaan: vuosina 1975–1983 ohjaajana oli Sakari Puurunen, vuonna 1994 Paavo Liski ja vuonna 1991 Jussi Tapola. Suomen kansallisoopperasta se on vieraillut seitsemässä kaupungissa, kuten New Yorkin Metropolitan-oopperassa. Huhtikuussa 2007 ooppera nähtiin neljä kertaa Temppeliaukion kirkossa puolinäyttämöllisenä versiona.
Savonlinnan Oopperajuhlilla Viimeiset kiusaukset oli ohjelmistossa vuosina 1977–1980. Åke Lindman ohjasi version Nilsiän Aholansaareen 2000–2003, ja heinäkuussa 2007 Lindmanin ohjaama teos esitettiin Opera Cava -festivaalilla Nilsiän Louhosareenalla.
Oopperaa esitettiin kesällä 2009 täydessä oopperamittakaavassa Nivalassa, Nivalan jäähallissa 11.–16.6.2009. Esityksen järjesti Jokilaaksojen musiikkisäätiö. Paavon roolissa nähtiin baritoni Esa Ruuttunen, Riitan roolissa sopraano Johanna Rusanen-Kartano, Seppänä Petri Pussila ja ykkösmiehenä Lassi Virtanen.
Vuonna 2015 Viimeiset kiusaukset esitettiin Pohjois-Kymen musiikkiopiston tuottamana Kouvolan keskuskirkossa. Esa Ruuttunen lauloi Paavo Ruotsalaisen roolin. Vuonna 2022 Viimeiset kiusaukset esitettiin Jyväskylän oopperan tuotantona. Ensiesitystä aikaistettiin koronan vuoksi pidettäväksi 29.12.2021, ja varsinaiset esitykset siirrettiin helmikuulle 2022. Paavona vuorottelivat Mika Kares ja Petri Lindroos. Riittana nähtiin sopraano Johanna Rusanen-Kartano. Seppänä debytoi Jaakko Ryhänen.
Henkilöt

Paavo Ruotsalainen, suomalaisen herätysliikkeen johtaja – basso
Riitta, Paavon vaimo – sopraano
Juhana, Paavon ja Riitan poika – tenori
Jaakko Högman, seppä – basso
1. mies – tenori
2. mies – baritoni
3. mies – basso
1. nainen – sopraano
2. nainen – mezzosopraano
3. nainen – altto
Anna Loviisa, Paavon 2. vaimo – puherooli
Albertiina Nenonen, palvelijatar – puherooli
varjo – tanssija
kansaa – kuoro
Synopsis > Tapahtumapaikka ja -aika

Suomi 1800-luvun alkupuolella.
Aiheesta muualla

Joonas Kokkonen ja suomalaisen oopperan magnum opus
Sininen Laulu: Osa 10 – Liekehtivä aika 1966–1972 / Karvalakkioopperat
Pekka Kuokkala: Joonas Kokkosen ooppera Viimeiset kiusaukset – säveltäjän muun tuotannon ja suomalaisen oopperan kontekstissa (Arkistoitu – Internet Archive)
Wilhelm Dippell

Wilhelm Dippell (1853–1906) oli viipurilainen liikemies, joka perusti muun muassa Verlan puuhiomon ja pahvitehtaan yhdessä saksalaisen paperimestarin Luis Hänelin ja itävaltalainen paperimestarin Gottlieb Kreidlin kanssa vuonna 1882. Hän oli osakkaana Åstrandin (Hovinmaan) puuhiomossa ja Rakkolanjoen kaakelitehtaassa, ja toimi Hämekosken puuhiomon ja Wiipurin yhdysoluttehtaan toimitusjohtajana sekä lukuisissa luottamustoimissa, muun muassa Viipurin kaupunginvaltuuston puheenjohtajana (1904–1905) sekä Suomen puuhiomoyhdistyksen hallituksen puheenjohtajana (1892–1906).
Wilhelm Dippellin isä Julius Dippell oli muuttanut vuonna 1847 Hannoverista Viipuriin, missä hän toimi muun muassa Hannoverin konsulina ja perusti tupakka- ja sikaritehtaan 1852 sekä eräiden muiden viipurilaisten kauppiaitten kanssa Yhdysoluttehtaan 1864. Wilhelm Dippell ja hänen veljensä arkkitehti Eduard Dippell ovat siis molemmat syntyneet Suomessa. Veljesten äiti oli Viipurin suomenruotsalaisiin kuuluva Maria o.s. Alfthan. Wilhelm oli noin 15-vuotias isän kuollessa 1868. Wilhelm kävi ensin Viipurin saksalaisen koulun ja tutustui sitten ulkomailla kahdeksan vuoden ajan kauppiastoimintaan. Vuonna 1876 hän perusti oman toiminimen W. Dippell.
Dippell ja Verla

Verlan puuhiomon ja pahvitehtaan osakkaana Wilhelm Dippellillä oli alun perin työsarkanaan liiketoiminnan kaupallinen puoli, kun taas itävaltalaisen paperimestarin Gottlieb Kreidlin ja saksalaisen paperimestarin Luis Hänelin tehtävä oli tehtaan pyörittäminen käytännössä. Vuonna 1882 tehdyn yhtiösopimuksen mukaan voitot ja tappiot jaettiin kolmikon kesken samassa suhteessa. Dippell kuitenkin kasvatti osuuttaan niin, että vuoden 1892 sopimuksessa hänelle kuului voitoista ja tappioista 5/12. Kun kauppayhtiö muutettiin osakeyhtiöksi, Dippellin osuus vastasi noin kahta kolmannesta yhtiön äänivallasta. Dippelliä voikin pitää hyvin keskeisenä hahmona Verlan tehtaan historiassa sen ensimmäisinä vuosikymmeninä, vaikka hän ei paikkakunnalla asunutkaan. Wilhelm Dippell lahjoitti muun muassa varoja Verlan tehtaalaisten eläkerahastoksi ja perusti lahjarahaston, josta maksettiin 500 markan palkkio 25 vuotta tehtaan palveluksessa olleille työntekijöille.
Wilhelm Dippell kuoli lapsettomana Viipurissa vuonna 1906 jättäen liikeyrityksensä veljelleen Eduardille.
Viipurin manifesti

Viipurin manifestin allekirjoittajia saapuneena Viipurin rautatieasemalle.
Viipurin manifesti
Viipurin manifesti (myös Viipurin vetoomus) oli 22. heinäkuuta 1906 annettu julkilausuma, jossa osa keisari Nikolai II:n hajottaman Venäjän duuman jäsenistä vaati kansalaisia passiiviseen vastarintaan hallitusta vastaan. Sitä pidetään osana Venäjän vuoden 1905 vallankumousta.
Kapinallisina pidetyt duuman jäsenet kokoontuivat istuntoonsa duuman hajottamista seuranneena päivänä Viipurin Hotelli Belvedereen. Paikka valittiin Suomen suuriruhtinaskunnan puolelta, koska sen viranomaisilla ei ollut toimivaltaa duuman jäsenten suhteen. Osallistujat koostuivat lähinnä Perustuslaillisdemokraattisen puolueen edustajista eli ”kadeteista” ja trudovikeista.
Kokous keskeytyi toisena kokouspäivänä, kun kuvernööri Nikolai von Rechenberg ja Viipurin linnoituksen komendantti  ryhtyivät vaatimaan sen hajaantumista. Komendantti uhkasi julistaa Viipuriin sotatilan, ellei kokousta lopeteta. Kokous ehti kuitenkin saada valmiiksi hallituksenvastaisen manifestinsa.
Manifesti sisälsi kolme kehotusta, joissa kansalaisia pyydettiin lopettamaan verojen maksu, kieltäytymään asepalveluksesta ja ryhtymään yleiseen kansalaistottelemattomuuteen. Manifestin iskulause oli Ei kopeekkaakaan veroa, ei ainoatakaan miestä sotaväkeen. Sillä ei ollut toivottua vaikutusta, mutta siitä seurasi levottomuuksia eri puolilla Venäjää sotilaskapinoiden muodossa. Yksi seuranneista sotilaskapinoista oli Viaporin kapina. Uudeksi pääministeriksi tullut Pjotr Stolypin järjesti kiellon, joka esti Viipurin manifestin allekirjoittajia asettumasta ehdolle seuraaviin duumanvaaleihin maaliskuussa 1907.
Manifestin allekirjoittaneet > Duuman puheenjohtajiston jäsenet

Sergei Muromtsev, 1. duuman puheenjohtaja
Pjotr Dolgorukov, 1. duuman puheenjohtajan sijainen
Nikolai Gredeskul, 2. duuman puheenjohtajan sijainen
Manifestin allekirjoittaneet > Kadettipuolueen jäsenet

Artemi Aivazov
Klavdij  Afanasjev
Sergei Balakhontsev
Nikolai Borodin
Arvīds Brēmers
Grigori Brook
Alikhan Bukeikhanov
Pavel Bistrov
Maksim Vinaver
Aleksei Volkovits
Andrei Vjazlov
Karl Hellat
Mihail Herzenstein
Mihail Delarue
Pjotr  Dolgorukov
Nikolai Ezerski
Ivan Zamjslov
Mihail Zemtsov
Fjodor Ivanitski
Sergei  Kotljarevski
Nissan Katzenelson
Fjodor Kokoskin
Pjotr Krylov
Jakov Imshenetski
Grigori Iollos
Alexander Isupov
Jevgeni Kedrin
Vasily Karandasev
Mihail Kvaskov
Nikolai Kovalevski
Stepan Kolokolnikov
Mihail Komissarov
Schemarjahu Levin
Aleksander Lednicki
Vladimir Nabokov
Pavel Novgorodtsev
Viktor Obninski
Leon Petrażycki
Simon Rosenbaum
Ivan Petrunkevitj
Levon Toumanian
Jaan Tõnisson
Jānis Čakste
Leopold Siținski
Dmitri Sakovskoi
Teodor Shteingel
Alexander Krustsov
Mihail Kulikov
Mihail Lebedev
Konstantin Nekrasov
Victor Nesaev
Vladimir Obolenski
Nikolay Ognev
Nikolai Ogorodnikov
Mihail Petrunkevits
Alexander Rutzen
Pavel Sadyrin
Pjotr Safonov
Dmitri Skulsky
Pjotr Tolstoi
Gabriel Sersenevits
Mihail Sheftel
Nikolay Shirkov
Jevgeni Schepkin
Vjasaslav Jakuskin
Vasili Janovski
Leonid Jasnopolski
Manifestin allekirjoittaneet > Trudovikki-puolueen jäsenet

Alexander Andreev
Iosif Baratov
Sergei Bondarev
Leon Bramson
Fjodor Buslov
Ivan Byskov
Vasili Vikharev
Aleksei Vozovik
Timofey Volkov
Vasili Eremias
Ivan Galetski
Maksim Goodilin
Jacob Ditz
Maksim Djasenk
Pjotr Dumajev
Ivan Zhilkin
Gavriil Zubsenko
Pavel Kaljanov
Sergei  Korniliev
Fjodor Krjukov
Juozas Kubilius
Ivan Kuznetsov
Mihail Kutomanov
Timofei Lokot
Nikolai Nikolavski
Fedor Onipko
Timofei Sedelnikov
Fjodor Sefer
Illarion Straw
Aleksei Usakov
Grigori Saposnikov
Ivan Šiškin
Manifestin allekirjoittaneet > Sosiaalidemokraattisen puolueen jäsenet

Ivan Antonov
Zakarias Vjrovoi
Ivane Gomarteli
Sergei Japaridze
Pjotr Ersov
Noe Žordania
Vladimir Iserski
Isidor Ramishvili
Vasili Rogov
Ivan Saveliev
Manifestin allekirjoittaneet > Muslimiliiton edustajat

Seid-Girej Alkin
Abussugud Akhtjamov
Salimgirei Dzantjurin
İsmayıl xan Əbülfət ağa oğlu Zijadanov
Əlimərdan Topçubaşov
Manifestin allekirjoittaneet > Itsehallintoalueiden edustajat

Petras Vitkauskas
Vladimir Schemet
Manifestin allekirjoittaneet > Demokraattisen reformipuolueen edustajat

Sergei Urusov
Vladimir Fedorovski
Zenit

Zenit tarkoittaa seuraavia:
Zeniitti, taivaanpallon korkein piste
FK Zenit Pietari, jalkapalloseura
BK Zenit Pietari, koripalloseura
Zenit, Neuvostoliitossa kehitetty kantoraketti
Zenit, neuvostoliittolainen järjestelmäkamera
Zenit, Sveitsissä kehitetty luotainraketti
Zenit, neuvostoliittolainen tiedustelusatelliittisarja.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Zenit”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Villit Marjaset

| Villit Marjaset> The Wild Thornberrys |
| --- | --- |
Tyyli:  Animaatio
Kestoaika:  22 min
Luoja(t):  Gabor Csupo Arlene Klasky Steve Pepoon
Pääosissa:  Lacey Chabert Tom Kane Danielle Harris Tim Curry  Jodi Carlisle
Alkuperämaa:   Yhdysvallat
Alkuperäiskieli:  englanti
Verkko:   Nickelodeon  Nickelodeon
Esitetty:  1. syyskuuta 1998 – 11. kesäkuuta 2004
Tuotantokausia:  4
Jaksoja:  91
Tuotanto
Tuotantoyhtiö(t):  Klasky Csupo Nickelodeon Animation Studios
Palkinnot
Voitetut:  Genesis Award (2000, 2001) EMA Award (2000) Film Award (2001)
Ehdokkuudet:  Young Artist (1999) Artios (1999, 2000, 2003) YoungStar (2000) Daytime Emmy (2001)
Aiheesta muualla
IMDb 
Villit Marjaset (engl. The Wild Thornberrys) on yhdysvaltalainen Daytime Emmy -ehdokkuuden saanut animaatiosarja, jonka loivat Gabor Csupo, Arlene Klasky ja Steve Pepoon. Sarjan tuotti Klasky Csupo ja Nickelodeon Network Nickelodeon-kanavalle, jossa se esiintyi ensi kerran vuonna 1998. Se kesti yhteensä 91 jakson verran ja sai päätöksensä vuonna 2004. Tämän aikana sarja sai yhteensä kuusi ehdokkuutta ja voitti neljä palkintoa.
Sarjasta tuotettiin myös Villit Marjaset – elokuva vuonna 2002.
Juoni

Sarjassa keskitytään nuoren 12-vuotiaan Eliza-nimisen tytön elämään, kun hänen perheensä Villit Marjaset tekevät tv-sarjaa villistä luonnosta. He matkustavat ympäri maailmaa etsiäkseen harvinaisia eläimiä, joita he kuvaisivat sarjaansa. Perheen nuorimmalla Elizalla on erityinen kyky puhua eläimille ja seikkailujen aikana hän joutuu usein auttamaan simpanssi ystävänsä Darwinin kanssa muiden eläimien ongelmia, joita hän kohtaa viidakoissa.
Sarjan hahmoja

Eliza Thornberry
Debbie Thornberry
Nigel Thornberry
Marianne Thornberry
Darwin
Donnie
Ääninäyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Lacey Chabert  | … |  Eliza Thornberry   |
|  Tom Kane  | … |  Darwin   |
|  Danielle Harris  | … |  Debbie Thornberry   |
|  Tim Curry  | … |  Nigel Thornberry, Radcliffe Thornberry   |
|  Jodi Carlisle  | … |  Marianne Thornberry   |
|  Flea  | … |  Donnie   |
|  Jonathan Taylor Thomas  | … |  Tyler Tucker   |
|  Betty White  | … |  Sophie Hunter   |
|  Edward Asner  | … |  Frank Hunter   |
|  Lynn Redgrave  | … |  Cordelia Thornberry   |
|  Shannon Kenny  | … |  Cody, Gillian Gibson   |
|  Kevin Michael Richardson  | … |  Shamaani   |
|  S. Scott Bullock  | … |  Python, metsäsika   |
|  Carl Lumbly  | … |  Tumbulu, Red Colobus Monkey   |
Palkinnot > Voitetut

Film Award
2001: Paras teleanimaatio
EMA Award
2000: Lasten animaatio
Genesis Award
2001: Paras lasten animaatio-ohjelma
2000: Paras lasten animaatio-ohjelma
Palkinnot > Ehdokkuudet

Daytime Emmy
2001: Erinomainen lasten animaatio-ohjelma
YoungStar
2000: Paras nuori ääninäyttelijä; (Lacey Chabert)
Artios
2003: Paras ääniroolittaja animaatiossa; (Barbara Wright)
2000: Paras ääniroolittaja animaatiossa; (Barbara Wright)
1999: Paras ääniroolittaja animaatiossa; (Barbara Wright)
Young Artist
1999: Paras suoritus ääninäyttelyssä; (Sabrina Wiener)
Muuta

Animaatiosarjasta tehtiin lajityypiltään perheen kanssa pelattava Playstation-videopeli ”The Wild Thornberry’s Animal Adventure”, jonka julkaisijana toimi Mattel.
Aiheesta muualla

TV.com (Arkistoitu – Internet Archive)
Zenitha Karlström

Zenitha Sofia Karlström (o.s. Eriksson) (s. 18. huhtikuuta 1992 Uusikaarlepyy) on suomalainen keskimatkojen juoksija ja kestävyysjuoksija. Hän edustaa IK Falkenia ja vuoteen 2013 saakka hän edusti IF Nykarlebynejdeniä. Häntä valmensi vuoteen 2009 asti Ingvar Wiklund, vuosina 2011–2013 Lauri Hollo ja sen jälkeen Guy Storbacka.
Eriksson on saavuttanut Kalevan kisoissa 800 metrin juoksussa hopeaa vuonna 2016 Oulussa ja pronssia vuonna 2010 Kajaanissa ja vuonna 2017 Seinäjoella. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän on voittanut kultaa 800 metrillä 2016 ja 2017 sekä 1 500 metrillä 2016, hopeaa 800 metrillä 2015 ja 1 500 metrillä 2017 sekä pronssia  800 metrillä 2011 ja 1 500 metrillä 2015. Viestijuoksun SM-kilpailuista hänellä on 4 × 400 metrin viestistä hopeaa vuosilta 2013 ja 2015, pronssia vuosilta 2012 ja 2014 sekä 4 × 800 metrin viestistä kultaa 2010, 2014, 2015,  2016 ja 2017 ja hopeaa vuodelta 2011.
Eriksson karsiutui alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2010 800 metrin välierissä ja oli lopputuloksissa sijalla 24.
Erikssonin ennätys 800 metrillä on 2.04,12, jonka hän juoksi 23. heinäkuuta 2015 Joensuussa. 1 500 metrin ennätyksensä 4.26,06 hän juoksi Lahdessa 14. heinäkuuta 2016.
Myös Zenitha Erikssonin isosiskot Heidi ja Sandra ovat kestävyysjuoksijoita.
Erikson avioitui syyskuussa 2018 ja otti puolisonsa sukunimen Karlström.
Yrjö Hämäläinen

Yrjö Hämäläinen 1930-luvun alussa.
Yrjö Hämäläinen (11. marraskuuta 1905 Kuopio – 30. huhtikuuta 1964) oli suomalainen näyttelijä, teatterinjohtaja ja kirjailija.
Hämäläisen vanhemmat olivat liikemies Aaro Hämäläinen ja Eeva Hänninen. Hän kävi Suomen näyttämöopiston ja toimi teatterinjohtajana ja näyttelijänä Hämeenlinnassa, Turussa ja Viipurissa.
Hämäläinen näytteli Teuvo Tulion elokuvassa Kiusaus (1938) ja Valentin Vaalan elokuvassa Keinumorsian (1943).
Teoksia

Auto kiitää sillan yli, radiokuunnelma.  1937
Eläköön Turku!, näytelmä.  1940-1941
Rengasmatka, näytelmä. 1943-1944
Kuolema vierailee ensi-illassa.  Miete, Tampere 1945
Kuninkaan sormus, 7-kuvaelmainen nuortennäytelmä.  1954
Kettu Repolaisen teatteri, kuvittanut Hilkka Silvekoski, lastenkirja.  Otava 1957
Floran päivät, 4-näytöksinen huvinäytelmä.   1958
Ilta Liuksialassa, 1-näytöksinen näytelmä.  1958
Zabadani

| Zabadani |
| --- | --- |
 Näkymä Zabadanin kaupunkiin.
 Zabadani
 Koordinaatit: 33°43′30″N, 36°5′50″E 
Valtio:  Syyria
Maakunta:  Rif Dimašq
Piirikunta:  Zabadani
Väkiluku (2004):  26 285
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Zabadani on kaupunki Syyriassa Zabadanin piirikunnassa Rif Dimašqin maakunnassa. Vuonna 2004 kaupungin asukasluku oli 26 285, mutta Syyrian sisällissodan aikana tuhannet paikalliset evakuoitiin Idlibin maakuntaan.
Maantiede

Zabadani sijaitsee noin 37 kilometriä luoteeseen pääkaupunki Damaskoksesta Zabadanin piirikunnassa, jossa itse kaupunki muodostaa pienemmän hallinnollisen alueen nahiya. Hallinnollisesti alueeseen kuuluu myös kahdeksan kylää ja kuusi maatilaa, sekä kaupungin pohjoispuolella virtaava joki. Kaupungista pohjoiseen sijaitsevat Anti-Libanonvuoret. Kaupungin nimi on selitetty monilla eri tavoilla ja osa selityksistä liittyy juureen zabad ja alueen hedelmällisyyteen. Kaupunki onkin perinteisesti ollut tunnettu omenapuistaan. Kaupungista pohjoiseen sijaitsee Sirghaya, idässä Bludan ja Bakkin, sekä etelässä Madaya.
Historia

Bysantin valtakunnan aikana Zabadani kuului Abillan kaupungin hiippakuntaan, joka siirrettiin Zabadaniin muslimien vallattua Syyrian. Ennen Syyrian sisällissotaa Zabadani ja sen lähialueet olivat suosittuja kesänviettopaikkoja damaskoslaisille ja muille syyrialaisille. Syyrian levottomuuksien alettua vuonna 2011 turvallisuusjoukot tulittivat mielenosittajia Zabadanissa toukokuussa 2011 ja kaupunki päätyi lopulta sisällissodan kärjistyessä vapaan Syyrian armeijan käsiin. Vielä vuoden 2012 alussa Zabadani oli ainoa kapinallisten hallitsema kaupunki ja paikalla käytiin ankaria taisteluita kapinallisten ja hallituksen joukkojen välillä. Kesäkuusta 2015 lähtien kaupunki oli kokonaan hallituksen joukkojen ja Hizbollahin piirittämä ja kaupunki kärsi ruuan ja lääkkeiden puutteesta. Huhtikuussa 2017 tuhannet paikalliset evakuoitiin Idlibin maakuntaan osana hallituksen ja kapinallisten välistä niin sanottua neljän kaupungin sopimusta.
Väestö

Vuoden 2004 väestönlaskennan mukaan Zabadanin väkiluku oli 26 285. 1990-luvulla kaupungin asukasluku oli noin 17 000 ja vielä 1950-luvun puolivälissä neljäsosa sen asukkaista oli kristittyjä. Valtaosa sen asukkaista on sunnimuslimeja. 1950-luvulla kaupungissa oli kuusi moskeijaa, sekä kreikkalaisortodoksinen ja kreikkalaiskatolilainen kirkko.
Näkymä Zabadaniin vanhassa valokuvassa.
Willie Nelson

| Willie Nelson |
| --- | --- |
 Nelson vuonna 2007.
Henkilötiedot
Koko nimi:  William Hugh Nelson
Syntynyt: 29. huhtikuuta 1933 (ikä 91) Abbott, Texas, Yhdysvallat
Ammatti:  muusikko, näyttelijä
Muusikko
Aktiivisena:  1956–
Tyylilajit:  country (outlaw country)
Soittimet:  kitara
Yhtyeet:  The Highwaymen
Levy-yhtiöt:  Blue Note, Atlantic Records, Columbia Records, Island Records, Legacy Recordings, Liberty Records, RCA Records, Universal Music Group Nashville, Challenge Records ja Impex Records 
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Kotisivut
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
William Hugh ”Willie” Nelson (s. 29. huhtikuuta 1933 Abbott, Texas, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen country-kitaristi, -laulaja ja -lauluntekijä. Hän oli tunnetuimmillaan 1970-luvulla, vaikka hän tuli tunnetuksi lauluntekijänä jo 1960-luvulla.
Nelson tunnetaan omalaatuisesta rennosta soundistaankenen mukaan?, nasaaliäänestään, musiikkityylien rajoja rikkovasta musiikistaan sekä punaisista, palmikoiduista ja huivin osittain peittämistä hiuksistaan.
Elämä ja ura > Nuoruus

Nelson kasvoi siskonsa Bobbien kanssa Abbottissa Texasissa isovanhempiensa hoivissa sen jälkeen kun hänen vanhempansa erosivat ja lähtivät kumpikin omille teilleen. Willie opetteli soittamaan kitaraa, ja hän kirjoitti omia laulujaan jo seitsenvuotiaana. Kouluaikoinaan hän soitti pianistisiskonsa kanssa paikallisessa Raychecks’ Polka Band -yhtyeessä.
Nelson palveli Yhdysvaltain ilmavoimissa ja työskenteli sen jälkeen tiskijukkana Texasissa, Oregonissa ja Kaliforniassa 1950-luvulla. Hän myös kirjoitti ja esitti omaa musiikkiaan. Nelsonin ensimmäinen levytys oli cover-kappale ”Lumberjack” vuodelta 1956. Se myi 3 000 kappaletta, mikä oli kohtalaisen hyvä määrä riippumattomalle singlelle.
Elämä ja ura > Musiikkiuran alku

Nelson muutti 1960-luvun alussa Nashvilleen. Hän soitti siellä aluksi bassokitaraa Ray Pricen yhtyeessä, joka saavutti listamenestystä Nelsonin tekemillä kappaleilla. Nelsonin kirjoittamia hittejä 1960-luvulla ovat esimerkiksi ”Crazy” (Patsy Clinen esittämänä), ”Night Life” (Ray Price), ”Hello Walls” (Faron Young) ja ”Funny How Time Slips Away” (Billy Walker). Nelson alkoi esiintyä Grand Ole Opryssa vuodesta 1965 alkaen. Omilla levytyksillään Liberty Recordsille ja RCA:lle Nelson saavutti tuolloin vielä vain suhteellisen vaatimatonta menestystä. Nelsonin korkein listasijoitus (13.) noina aikoina oli kappaleella ”Bring Me Sunshine” (1969). Vuonna 1972 Nelson ei enää ollut saanut hittejä Nashvillessa, ja hän lopetti uransakin väliaikaisesti.
Elämä ja ura > Tähteyden aika 1970-luvulta alkaen

Nelson muutti takaisin Texasiin 1970-luvun alussa, ja hänestä tuli muutamassa vuodessa yksi outlaw countryn keulahahmoista. Uutta countrytyyliä edustaneet albumit Shotgun Willie (1973) ja Phases and Stages (1974) kasvattivat aluksi Nelsonin mainetta. Seuraava albumi Red Headed Stranger (1975) nosti Nelsonin koko countrymusiikin yhdeksi tunnetuimmista esiintyjistä. Myös Nelsonin seuraavat albumit myivät miljoonia. Nelsonin menestyksekkäin vuosi oli 1978, jolloin hän julkaisi albumit Waylon and Willie ja Stardust.
Nelsonin albumit ovat usein rikkoneet musiikkityylien välisiä rajoja, ja hän on levyttänyt hyvin paljon yhdessä muiden artistien kanssa. Vuonna 1985 Nelson levytti The Highwaymen -superyhtyeessä. Nelson on ottanut vaikutteita esimerkiksi perinteisestä popista, western swingistä, jazzista, perinteisestä countrysta, cowboy-musiikista, honky-tonkista, rock and rollista, folkista ja bluesista.
Nelsonin levytykset nousivat countrylistojen kärkeen aina 1980-luvun puoliväliin asti. Senkin jälkeen hänen asemansa ja vaikutuksensa countrypiireissä on pysynyt merkittävänä.
Nelson on jatkanut albumien julkaisemista 2000-luvullakin. Hän levytti jonkin aikaa lähinnä traditionaalisia lauluja ja covereita, mutta albumi Band of Brothers (2014) sisälsi jälleen paljon uuttakin materiaalia.
Tunnustukset

Nelson on vuoteen 2019 mennessä voittanut yhdeksän Grammy-palkintoa ja saanut 51 Grammy-ehdokkuutta. Hänet nimettiin Country Music Hall of Fameen vuonna 1993. Hänelle on myönnetty myös Kennedy Center Honor (1998) ja Library of Congress Gershwin Prize for Popular Song (2015) -tunnustukset.
Vuonna 2009 Nelsonin albumi Red Headed Stranger (1975) valittiin mukaan Yhdysvaltain kongressin kirjaston National Recording Registry -kokoelmaan, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä yhdysvaltalaisia äänitteitä. Se ja Stardust valittiin vuonna 2005 hakuteokseen 1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään.
Yksityiselämä

Nelson on ollut naimisissa neljästi. Nykyisen vaimonsa Annie Marie D’Angelon kanssa hän meni naimisiin vuonna 1991. Pariskunta asuu Mauilla Havaijilla, ja heillä on maatila Texasissa. Nelsonilla on neljästä avioliitostaan seitsemän lasta ja lisäksi ainakin yksi avioton lapsi.
Yhdysvaltain veroviranomainen karhusi vuonna 1990 Nelsonilta 16,7 miljoonaa dollaria maksamattomia veroja. Selviytyäkseen verorästeistä Nelson joutui luopumaan lähes koko omaisuudestaan.
Nelson on järjestänyt vuotuisia Fourth of July -countrymusiikkifestivaaleja Texasissa ja muualla. Hän perusti Farm Aid -rahankeräysfestivaalin vuonna 1985. Nelson on tunnettu kannabisaktivisti, ja hän perusti vuonna 2015 oman kannabisyrityksensä Willie’s Reserve. Vuonna 2004 Nelson perusti BioWillie-yhtiön, joka myy soijapavuista valmistettua biodieseliä.
Huhtikuussa 2014 Nelson saavutti 5. dan mustan vyön modernissa korealaisessa itsepuolustuslajissa GongKwon Yusul’ssa harrastettuaan lajia 20 vuotta.
Nelson on kirjoittanut useita omaelämäkertoja. Suomeksi on julkaistu It’s a Long Story: My Life, 2015 (Pitkä tie,  Like 2016).