stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Aichi E13A

| Aichi E13A |
| --- | --- |
 Aichi E13A
Tyyppi:  tiedustelukone
Alkuperämaa:   Japani
Valmistaja:  Aichi Kōkūki  Hiro Naval Arsenal Watanabe (Kyushu)
Ensilento:  1940
Esitelty:  1941
Valmistusmäärä:  1 418 
Aichi E13A (liittoutuneiden raportointinimi Jake) oli Aichi Kōkūkin valmistama keisarillisen Japanin laivaston ilmavoimien kolmipaikkainen vesilentokone toisessa maailmansodassa. Se kehiteltiin aiemmasta kellukkein varustetusta Aichi E12A meripartiokoneesta. Kone teki 1940 ensilentonsa ja otettiin käyttöön vuoden 1941 lopulla korvaamaan vanhentunut Nakajima E8N.lähde?
Konetyyppiä valmistettiin 1 418 kappaletta Aichin ohella myös Watanabe (myöh. Kyushu) sekä vähäisissä määrin Hiron laivastoarsenaali.lähde?
Versiot

Prototyyppi ja ensimmäinen tuotantokone, myöhemmin uudelleen nimetty malli 11:ksi.
Harjoituskone kaksoisohjaimin.
Uudelleen suunnitellut kellukkeet ja parempi radio.
Yötoimintaan tarkoitettu malli.
E13A1a varustettuna merivalvontatutkalla.
E13A1b:n yötoimintamalli.
Sukellusveneiden torjuntamalli. Alarungossa kaksi 20 mm Tyyppi 99 Mark II -konetykkiä sukellusveneitä vastaan ja ripustimet 250 kg:n pommi- tai syvyyspommikuormalle.
Tekniset tiedot

Lähde:
Yleiset ominaisuudet
Miehistö: 3
Pituus: &&&&&&&&&&&&&011.030000011,30 m
Kärkiväli: &&&&&&&&&&&&&014.050000014,50 m
Korkeus: &&&&&&&&&&&&&&04.07000004,70 m
Siipipinta-ala: &&&&&&&&&&&&&036.&&&&0036,00 m²
Tyhjäpaino: &&&&&&&&&&&02642.&&&&002 642 kg
Voimalaite: &&&&&&&&&&&&&&01.&&&&001 × Mitsubishi Kinsei 43 -14-sylinterinen tähtimoottori; &&&&&&&&&&&&0805.&&&&00805 kW (&&&&&&&&&&&01080.&&&&001 080 hv)
Suoritusarvot
Suurin nopeus: &&&&&&&&&&&&0375.&&&&00375 km/h
Lentomatka: &&&&&&&&&&&02089.&&&&002 089 km
Lakikorkeus: &&&&&&&&&&&08730.&&&&008 730 m
Aseistus
1 × 20 mm tykki
1 × 7,7 mm konekivääri
250 kg pommeja
Aiheesta muualla

http://www.combinedfleet.com/ijna/e13a.htm (englanniksi)
http://www.aviastar.org/air/japan/aichi_e13a.php (englanniksi)
http://www.century-of-flight.net/Aviation%20history/photo_albums/timeline/ww2/Aichi%20E13A%20Jake.htm (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Isänmaan puolustajan päivä

Venäjän presidentti tuntemattoman sotilaan haudalla 2008
Isänmaan puolustajan päivä (ven. День защитника Отечества, Den zaštšitnika Otetšestva) on Venäjän asevoimien vuosipäivä, jota vietetään 23. helmikuuta. Tuolloin ensimmäisessä maailmansodassa venäläisjoukot torjuivat kohti Pietaria hyökänneet Saksan armeijan yksiköt Pihkovassa ja Narvassa 1918. Saksalaisten hyökkäys johtui Brest-Litovskin rauhanneuvotteluista. Lev Trotski piti yllä ei rauhaa eikä sotaa -periaatteella yllä pelkkää tulitaukoa ja yritti pitkittää Venäjälle epäedullisen rauhan solmimista. Siksi saksalaiset tehostivat vaatimuksiaan hyökkäämällä.
Päivä on ollut Venäjän federaatiossa juhlapäivä vuodesta 1995.
Alun perin päivää alettiin juhlia Venäjän federatiivisen sosialistisen neuvostotasavallan päätöksellä 1922. Vuoteen 1945 saakka päivä oli 30. joulukuuta 1922 perustetussa Neuvostoliitossa puna-armeijan ja laivaston päivä. Kun 1946 niin asevoimien kuin ministeriöidenkin nimitykset valtiollistettiin vallankumouksellisista, tuli päivän nimeksi neuvostoarmeijan ja laivaston päivä, jollaisena sitä vietettiin 25. joulukuuta 1991 purkautuneen Neuvostoliiton jälkeenkin Venäjän federaatiossa vuoteen 1993. Vasta 2002 valtioduuma teki päivästä Venäjän federaatiossa yleisen vapaapäivän.
Päivää vietetään myös Kirgisiassa, Valko-Venäjällä ja Moldovaan kuuluvalla Transnistrian alueella. Saman nimistä päivää juhlitaan 7. toukokuuta Kazakstanissa asevoimien perustamispäivänä. Tadžikistanissa 23. helmikuuta on kansallisen armeijan päivä.
Koska päivä on alkujaan omistettu sotilaille, joista suurin osa on miehiä, siitä on muodostunut Venäjällä eräänlainen kansainvälisen naistenpäivän vastine.
Ukrainassa päivän vietto korvattiin 2014 Ukrainan puolustajan päivällä 14. lokakuuta, joka on paitsi ortodoksisen kirkon pokrova, myös toisen maailmansodan aikaisen Ukrainan kapinallisarmeijan perustamispäivä 1942.
Down to Earth (Rainbow’n albumi)

| Down to Earth Rainbow |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : Château Pelly de Cornfeld, Ranska ja Kingdom Sound-studiot, Long Island, New York 1979
 Julkaistu: 28. heinäkuuta 1979
 Formaatti: LP, CD
 Tuottaja(t): Roger Glover
 Tyylilaji: hard rock, AOR
 Kesto: 36.05
 Levy-yhtiö: Polydor Records
Listasijoitukset
  6. (elokuu 1979)    17. (24. elokuuta 1979)    19. (1979)    26. (syyskuu 1979)    66. (1979)
Rainbow’n muut julkaisut
| Long Live Rock ’n’ Roll 1978 | Down to Earth 1979 | Difficult to Cure 1981 |
Singlet albumilta Down to Earth
 ”Since You Been Gone” Julkaistu: elokuu 1979  ”All Night Long” Julkaistu: helmikuu 1980
Down to Earth on brittiyhtye Rainbow’n neljäs studioalbumi. Sillä toimii laulusolistina Graham Bonnet, joka otti eronneen Ronnie James Dion paikan. Toinen uusi jäsen oli entinen Deep Purple -basisti Roger Glover. 
 Albumilla yhtye siirtyi aiempaa kaupallisempaan ilmaisuun.
Albumilta julkaistut singlet ”Since You Been Gone” ja ”All Night Long” muodostuivat hiteiksi Britanniassa.
Kokoonpanomuutokset

Syksyllä 1978 yhtyeen Pohjois-Amerikan-kiertueen jälkeen yhtyeen johtohahmo ja kitaristi Ritchie Blackmore alkoi järjestellä yhtyettä uudelleen. Blackmore oli pettynyt yhtyeen menestykseen varsinkin Pohjois-Amerikassa, jossa listoja hallitsivat uuden aallon AOR-yhtyeet ja Rainbown hard rock-/heavy metal -tyylinen musiikki oli pois muodista. Blackmore käski laulaja Ronnie James Dion unohtaa fantasia- ja miekka ja magia -tyyliset lyyrikat ja pyysi tätä kirjoittamaan enemmän parisuhteisiin ja rakkauteen liittyviä sanoituksia. Dio ei ollut tästä lainkaan samaa mieltä ja erosi yhtyeestä vuoden 1978 lopulla. Myös edellisen kokoonpanon basisti Bob Daisley ja kosketinsoittaja David Stone erotettiin yhtyeestä syksyllä 1978 ja vain rumpali Cozy Powell pysyi kokoonpanossa, vaikka olikin aluksi epäileväinen yhtyeen uusista suunnitelmista.
Blackmore pyysi vanhaa Deep Purple -kollegaansa, basisti Roger Gloveria tuottamaan yhtyeen tuleva albumi. Glover oli toiminut Deep Purplesta lähtönsä jälkeen menestyksekkäästi tuottajana ja hänen tehtävä olikin ”saada Rainbow myymään enemmän levyjä”. Koska sopivaa basistia ei löytynyt, tuli Gloverista myös yhtyeen basisti. Basistina oli Daisleyn lähdön jälkeen toiminut jonkin aikaa The Pretty Things- ja T. Rex-yhtyeissä soittanut Jack Green, mutta hän ei kuitenkaan jäänyt yhtyeeseen.
Kosketinsoittajaksi valittiin Powellin sooloyhtyeessä sekä Colosseum II -yhtyeessä aiemmin vaikuttanut Don Airey. Laulajaksi olivat ehdolla ainakin myöhemmin Uriah Heepissä laulanut Peter Goalby, sekä entinen Deep Purple -laulaja Ian Gillan, joka oli soittanut Blackmoren kanssa jouluna 1978 pidetyssä konsertissa. Vokalistiksi valittiin lopulta Graham Bonnet, joka oli laulanut aikoinaan pop-duo The Marblesissa. Bonnetin nimi tuli esille, kun Cozy Powell soitti studiossa The Marblesin hittikappaletta ”Only One Woman”. Bonnet oli ulkoisesti edeltäjänsä Dion täydellinen vastakohta lyhyine hiuksineen, peililaseineen ja pukuineen, mutta omasi kuitenkin vahvan äänen. Tuleva albumi nauhoitettiin edellisen levyn tapaan linnaan rakennetussa studiossa Ranskassa lukuun ottamatta vokaaleja, jotka nauhoitettiin Kingdom Sound-Studioilla Long Islandilla.
Albumin sisältö ja kaupallinen menestys

Albumin kappaleet ovat pääasiassa Blackmoren (musiikki) ja Gloverin (lyriikat) kirjoittamia. Hitiksi noussut ”Since You Been Gone” on Russ Ballardin käsialaa. Kyseinen kappale ja myös hitiksi noussut ”All Night Long” edustivat Rainbown uutta radioystävällistä kaupallista linjaa. Samaa linjaa edustaa myös ”Makin' Love” -kappale. Suoraviivaisempaa rockia ovat ”No Time to Lose”, ”Danger Zone” ja ”Lost in Hollywood”. ”Eyes of the World” -kappaleessa Don Aireyn kosketinsoittimet ovat vahvasti esillä ja kappale on albumin ainoita kappaleita, jossa on viitteitä yhtyeen aiempaan, Dion aikaiseen tuotantoon. Kosketinsoittimet ovat muutenkin läpi albumin vahvasti esillä. ”Love’s No Friend” taas on hidas ja hiukan blues-henkinen kappale. Lisäksi sessioissa nauhoitettiin kappale ”Bad Girl”, joka alun perin julkaistiin ”Since You Been Gone” -singlen b-puolella.
Down to Earth julkaistiin heinäkuussa 1979 ja se nousi Britannian albumilistalla sijalle kuusi. Singleinä julkaistut ”Since You Been Gone” (UK 6.) ja ”All Night Long” (UK 5.) saivat Blackmoren toivomaa radiosoittoa ja listamenestystä. Yhdysvalloissa menestys ei kuitenkaan ollut huimaa: albumi jäi sijalle 66 ja ”Since You Been Gone” sijalle 57. Huolimatta hitti-singleistä albumi myi vähemmän kuin edelliset Dion aikaiset albumit.
Albumin julkaisun jälkeen yhtye lähti maailmankiertueelle esiintyen Euroopassa, Aasiassa ja Pohjois-Amerikassa. Kiertue huipentui elokuussa 1980 Donington Parkiin ensimmäisille Monsters of Rock -festivaaleille, joissa yhtye oli pääesiintyjä. Tämä jäi kokoonpanon viimeiseksi esiintymiseksi Powellin erotessa yhtyeestä konsertin jälkeen. Myös laulaja Graham Bonnet erosi seuraavan albumin esituotannon aikana yhtyeestä. Lisäksi Bonnetin esiintyminen juovuksissa ja sanojen unohtelu edellä mainitulla Doningtonin keikalla oli aiheuttanut juopaa hänen ja Blackmoren välillä.
Albumi mediassa

Britannian musiikkilehdistössä albumi sai julkaisunsa aikoihin positiivista kritiikkiä ja uusien muusikoiden panosta kehuttiin korkealle. Allmusic.com-sivuston arvostelija kehuu etenkin Blackmoren, Gloverin ja Powellin panosta ja kritisoi hiukan laulaja Graham Bonnetin suoritusta. Suomalaisen Deep-Purple.fi-sivuston arvostelija toteaa, että "tällä levyllä soittava bändi kuulostaa yhä erinomaiselta, mutta samalla yhtyeen soundi on aikaisempaa selvästi popahtavampi".
Nykyään kriitikot ja monet yhtyeen fanit ovat kritisoineet Rainbown radioystävällisempään ja kaupallisempaa musiikkiin siirtymistä ja pitävät Ronnie James Dion aikaista versiota yhtyeestä parhaana. Tästä huolimatta varsinkin tältä albumilta löytyvät ”Since You Been Gone” ja ”All Night Long” ovat yhtyeen tunnetuimpia kappaleita ja saavat edelleen radiosoittoa AOR-musiikkiin suuntautuneilla radio-asemilla.
Albumista julkaistiin remasteroitu versio vuonna 1999 ja ”Deluxe Edition” vuonna 2011, joka sisältää bonusmateriaalia.
Kappaleet

Kaikki kappaleet kirjoittaneet Ritchie Blackmore ja Roger Glover, ellei toisin mainita.
A-puoli
All Night Long – 3.50
Eyes of the World – 6.38
No Time to Lose – 3.45
Makin’ Love – 3.41
B-puoli
Since You Been Gone – 3.16 (säv. Russ Ballard)
Love’s No Friend – 4.50
Danger Zone – 4.27
Lost in Hollywood – 4.51 (säv. Ritchie Blackmore/Roger Glover/Cozy Powell)
Kappaleet > Deluxe Edition 2011

CD 1
All Night Long – 3.53
Eyes of the World – 6.42
No Time to Lose – 3.45
Makin’ Love – 4.38
Since You Been Gone – 3.25
Love’s No Friend – 4.55
Danger Zone – 4.31
Lost in Hollywood – 4.51
Bad Girl – 4.51 (säv. Blackmore/Glover)
Weiss Heim – 5.15 (studionauhoitus vuodelta 1980, säv. Blackmore)
CD 2
All Night Long – 4.43 (instrumentaali)
Eyes of the World – 6.52 (instrumentaali)
Spark Don’t Mean a Fire – 3.52 (”No Time to Lose” -kappaleen varhainen versio)
Makin’ Love – 4.46 (instrumentaali)
Since You Been Gone – 4.02 (instrumentaali)
Ain’t a Lot of Love in the Heart of Me – 5.00 (”Love’s No Friend” -kappaleen varhainen versio)
Danger Zone – 5.31 (instrumentaali)
Lost in Hollywood – 4.03 (instrumentaali)
Bad Girl – 5.04 (instrumentaali)
Ain’t a Lot of Love in the Heart of Me – 5.23 (vaihtoehtoinen versio)
Eyes of the World – 6.11 (instrumentaali)
All Night Long – 3.54 (Cozy Powell mix)
Kokoonpano

Ritchie Blackmore – kitara
Roger Glover – bassokitara
Don Airey – kosketinsoittimet
Cozy Powell – rummut
Graham Bonnet – laulu
Tuotanto

Tuotanto – Roger Glover
Engineering – Gary Edwards
Direction – Bruce Payne
Äänitys – Michael Palmer, Leigh Mantle of Maison Rouge
Masterointi – Greg Calbi
Re-masterointi – Dennis Drake
Kannen kuva – Ron Walotsky
Arvostelut

Allmusic () linkki
Fredrik III (Saksa)

| Fredrik III |
| --- | --- |
 Fredrik valokuvattuna vuonna 1878
Saksan keisari Preussin kuningas
Valtakausi:  9. maaliskuuta 1888 – 15. kesäkuuta 1888
Edeltäjä:  Vilhelm I
Seuraaja:  Vilhelm II

Syntynyt:  18. lokakuuta 1831 Neues Palais, Potsdam, Preussi
Kuollut:  15. kesäkuuta 1888 (56 vuotta) Neues Palais, Potsdam, Preussi, Saksa
Hautapaikka:  Friedenskirche, Sanssoucin linnan puisto, Potsdam
Puoliso:  Viktoria (vih. 1858)
Lapset:  Vilhelm II Heinrich Sofia Margaret
Koko nimi:  Friedrich Wilhelm Nikolaus Karl
Suku:  Hohenzollern
Isä:  Vilhelm I
Äiti:  Augusta
Uskonto:  luterilaisuus
Nimikirjoitus:  
Fredrik III (Friedrich Wilhelm Nikolaus Karl, saks. Friedrich III., Deutscher Kaiser und König von Preußen) (18. lokakuuta 1831 Neues Palais, Potsdam, Preussi – 15. kesäkuuta Neues Palais, 1888 Potsdam, Preussi) oli Saksan keisari ja Preussin kuningas isänsä Vilhelm I:n jälkeen.
Hänen jälkeensä Saksan keisariksi tuli hänen poikansa, autoritäärinen Vilhelm II. Tämän vuoksi vuotta 1888 sanotaan Saksan historiassa kolmen keisarin vuodeksi.
Suku

Preussin kuningas Fredrik Vilhelm IV:lla ei ollut omia lapsia, joten hänen nuorempi veljensä Vilhelm oli kruununperillinen. Kun Fredrik syntyi, hänestä tuli toinen kruununperimysjärjestyksessä, minkä vuoksi hän sai perinteisen preussilaisen sotilaskoulutuksen, jossa Helmuth von Moltke oli hänen mentorinsa. Fredrikin kotiopettajana toimi historioitsija ja arkeologi Ernst Curtius, jonka suhde tulevaan keisariin säilyi läheisenä Fredrikin koko elämän ajan. Myöhemmin Fredrik alkoi opiskelemaan lakia Bonnissa. Fredrik poltti piippua melkein 30 vuotta, mikä vaikutti negatiivisesti hänen terveyteensä.
Avioliitto ja lapset

Fredrik avioitui Ison-Britannian kuningatar Viktorian tyttären, prinsessa Viktorian kanssa 25. tammikuuta 1858. Huolimatta siitä, että avioliitto oli järjestetty, parin avioliitto on kuvattu onnelliseksi ja rakkausavioliitoksi. Preussin hovi olisi tosin halunnut naittaa kruununprinssin Venäjän hoviin.
Yhdessä Viktorian kanssa Fredrik saivat kahdeksan lasta:
kruununprinssi Wilhelm, tuleva keisari Vilhelm II (27. tammikuuta 1859 – 4. kesäkuuta 1941) avioitui (1) 1881 Schleswig-Holsteinin prinsessa Auguste Viktorian kanssa (k. 1921) heillä oli jälkeläisiä; avioitui (2) 1922 Greizin prinsessa Hermine Reussin kanssa, ei jälkeläisiä
prinsessa Charlotte, Saksi-Meiningenin herttuatar (24. heinäkuuta 1860 – 1. lokakuuta 1919) avioitui 1878 Bernhard III:n Saksi-Meiningenin herttuan kanssa, heillä oli jälkeläisiä
prinssi Henrik (14. elokuuta 1862 – 20. huhtikuuta 1929) avioitui 1888 serkkunsa von prinsessa Irene von Hessen und zu Rheinin kanssa, heillä oli jälkeläisiä
prinssi Sigismund (15. syyskuuta 1864 –18. kesäkuuta 1866) kuoli 2-vuotiaana aivokalvontulehdukseen
prinsessa Viktoria, Schaumburg-Lippen prinsessa Adolf (12. huhtikuuta 1866 – 13. marraskuuta 1929) avioitui (1) 1890 Schaumburg-Lippen prinssi Adolfin kanssa (k. 1916), ei jälkeläisiä; avioitui (2) 1927 Alexander Zoubkovin kanssa, ei jälkeläisiä
prinssi Waldemar (10. helmikuuta 1868 – 27. maaliskuuta 1879) kuoli 11-vuotiaana kurkkumätään
prinsessa Sophie, Helleenien kuningatar (14. kesäkuuta 1870 – 13. tammikuuta 1932) avioitui 1889 Konstantin I:n Helleenien kuninkaan kanssa, heillä oli jälkeläisiä
prinsessa Margaret, Hessen-Kasselin maakreivitär, Suomen kuningatar (22. huhtikuuta 1872 – 22. tammikuuta 1954) avioitui 1893 Hessenin prinssi Friedrich Karlin, Suomen kuninkaaksi valitun kanssa, myöhemmin Hessen-Kasselin maakreivi; heillä oli jälkeläisiä
Kruununprinssi

Fredrik tuki Otto von Bismarckia, mutta koki Saksan sisä- ja ulkopoliittisen yhdistämisen "raudalla ja verellä" vieraaksi.
Kun Saksan keisarikunta perustettiin vuonna 1871, Fredrikistä tuli Preussin kuningaskunnan lisäkski myös Saksan keisarikunnan kruununprinssi. Tästä huolimatta von Bismarck pyrki pitämään Fredrickin poliittisen vaikutusvallan vähäisenä. Tämä vaikutti kruununprinssin mielialaan, minkä johdosta hän koki turhautuneisuutta ja hyödyttömyyden tunnetta.
Preussin–Itävallan sodan aikana Fredrik oli aluksi sotaa vastaan ja pyrki vakuuttamaan isänsä muuttamaan mielensä sodasta. Yhdessä von Moltken kanssa Fredrikillä oli ratkaiseva rooli Königgrätzin taistelussa. Sodan jälkeen Fredrik sai yhdessä von Bismarckin kanssa Vilhelmin vakuuttuneeksi siitä, että Baijerin ja Itävallan saksankielisten alueiden liittäminen Preussiin ei ollut hyvä idea.
Hälventääkseen juutalaisiin kohdistuneita ennakkoluuloja Fredrik antoi kruununprinssinä juutalaisia puolustavia lausuntoja ja tuomitsi ankarasti antisemitistiset kirjoitukset. Hän otti puolisoineen osaa synagogan palveluksiin osoittaakseen tukeaan juutalaisille.
Keisari

Saksassa käytiin keskustelua Vilhelm II:n mahdollisuudesta periä kruunu suoraan isoisältään. Fredrikillä todettiin kurkkusyöpä vuonna 1887, ja brittiläinen lääkäri Morell Mackenzie ehdotti leikkausta. Leikkaus oli tarkoitus toteuttaa 21. toukokuuta 1887, mutta se peruttiin. Helmikuussa 1888 harkittiin myös trakeostomiaa, mutta tuolloin oli jo liian myöhäistä.
Fredrikin noustessa valtaan hänen kurkkusyöpänsä oli edennyt jo pitkälle. Suurimman osan lyhyestä valtakaudestaan hän oli puhekyvytön ja kommunikoi kirjelapuilla. Sairaudestaan huolimatta hän yritti parhaansa mukaan hoitaa hallitsijan velvollisuuksiaan. Saksan liberaalit piirit asettivat häneen suuria toiveita, mutta ne raukenivat keisarin kuoltua. Hänen lakiesitystään keisarin valtaoikeuksien rajoittamisesta ei toteutettu.
Kuolema ja merkitys

Fredrikin valtakausi kesti vain 99 päivää. Hän kuoli 56-vuotiaana kesäkuussa 1888. Hänet on haudattu Friedenskircheen, Sanssoucin linnan puistoon, Potsdamiin.
Huolimatta liberaaleista arvoistaan Fredrik säilytti perheensä ja keisari-instituution arvovallan. Lyhyen valtakauden takia on toisinaan tuotu esiin arvioita siitä, miten paljon toisin historian kulku olisi mennyt, jos Fredrik olisi elänyt pidempään. Jossittelu alkoi jo melko pian Fredrikin kuoleman jälkeen. Suositun arvio lienee, että ensimmäinen maailmansota olisi estetty, jos Fredrik ei olisi kuollut nuorena.
Kunnianosoituksia > Saksalaiset

Mustan kotkan ritarikunta (Preussi)
Hohenzollernin perheen ritarikunta (Preussi)
Punaisen kotkan ritarikunta (Preussi)
Kuninkaallisen kruunun ritarikunta (Preussi)
Albrekt Karhun ritarikunta (Anhalt)
Uskollisuuden ritarikunta (Baden)
Zähringerin leijonan ritarikunta (Baden)
Kaarle Fredrikin sotilasansioritarikunta (Baden)
Pyhän Hubertin ritarikunta (Baijeri)
Pietari Fredrik Ludvigin ritarikunta (Oldenburg)
Württembergin kruunun ritarikunta (Württemberg)
Württembergin sotilasansioritarikunta (Württemberg)
Guelphin kuningashuoneen ritarikunta (Hannover)
Pyhän Yrjön ritarikunta (Hannover)
Wendien kruunun ritarikunta (Mecklenburg)
Lähde:
Kunnianosoituksia > Ulkomaalaiset

Vapahtajan ritarikunta (Kreikka)
Kamehameha I:n kuninkaallinen ritarikunta (Havaiji)
Pyhän Tapanin ritarikunta (Itävalta-Unkari)
Maria Teresian sotilasritarikunta (Itävalta-Unkari)
Etelän Ristin ritarikunta (Brasilia)
Elefanttiritarikunta (Tanska)
Guadalupen keisarillinen ritarikunta (Meksiko)
Kunniamaininnan ritarikunta (Ottomaanivaltakunta)
Osmanin ritarikunta (Ottomaanivaltakunta)
Imtiaz-mitali (Ottomaanivaltakunta)
Tornin ja miekan sotilaallinen ritarikunta (Portugali)
Kaksoislohikäärmeen ritarikunta (Kiina)
San Marinon ritarikunta (San Marino)
Krysanteemiritarikunta (Japani)
Vilhelmin sotilasritarikunta (Alankomaat, 1878)
Alankomaiden leijonan ritarikunta (Alankomaat)
Romanian tähden ritarikunta (Romania)
Pyhän Andreaksen ritarikunta (Venäjä)
Pyhän Aleksanteri Nevskin ritarikunta (Venäjä)
Valkoisen kotkan ritarikunta (Venäjä)
Pyhän Annan ritarikunta (Venäjä)
Pyhän Stanislauksen ritarikunta (Venäjä)
Pyhän Yrjön ritarikunta (Venäjä)
Leopoldin ritarikunta (Belgia, 1853)
Pyhän Haudan ritarikunta (Vatikaani)
Takovon ristin ritarikunta (Serbia)
Valkoisen kotkan ritarikunta (Serbia)
Valkoisen norsun ritarikunta (Siam)
Vapauttajan ritarikunta (Venezuela)
Kultaisen taljan ritarikunta (Espanja)
Pyhän Ferdinandin ja ansion ritarikunta (Sisilia)
Sukkanauharitarikunta (Iso-Britannia)
Bathin ritarikunta (Iso-Britannia)
Pyhimmän ilmoituksen ylin ritarikunta (Sardinia-Piemonte)
Savoijin sotilasansioritarikunta (Sardinia-Piemonte)
Sotilaallisen urhoollisuuden kultamitali (Sardinia-Piemonte)
Kuninkaallinen Kaarle XIII:n ritarikunta (Ruotsi-Norja, 1858)
Serafiimiritarikunta (Ruotsi-Norja, 1861)
Pyhän Olavin ritarikunta (Ruotsi-Norja, 1873)
Lähde:
Galleria

Preussin kruununprinssi Friedrich ja poika, prinssi Wilhelm II Balmoralin linnassa 1863
Kruununprinssi Friedrich, Heinrich von Angeli 1874
Fredrik III:n ja keisarinna Victorian marmorisarkofagit, Friedenskirche, Sanssoucin linnan puisto, Potsdam
Eedenin puutarha

Jan Brueghelin näkemys Eedenin puutarhasta
Eeden on Raamatussa ja kristinuskon kertomuksissa esiintyvä puutarha, josta käytetään myös nimeä Paratiisi. Ensimmäisen Mooseksen kirjan mukaan Jumala istutti puutarhan itään Eedeniin, ja asetti ihmisen sinne. Jumala kasvatti maasta esiin kaikenlaisia puita, jotka olivat kauniita, ja jotka tuottivat maukkaita hedelmiä. Paratiisin keskellä sijaitsivat elämän puu ja hyvän- ja pahantiedon puu.  Eedenistä sai alkunsa joki, joka kasteli puutarhan ja joka sieltä lähtiessään jakautui neljäksi haaraksi. Ensimmäisen nimi oli Pison, ja se kiersi koko Havilan maan, missä oli kultaa. Toisen nimi oli Gihon, ja se kiersi koko Nubian maan. Kolmannen nimi oli Tigris, ja se virtasi Assurin editse. Neljäs joki oli Eufrat.
Vanhan testamentin mukaan Jumala asetti Eedeniin ensimmäiset ihmiset, Aadamin ja Eevan, ja karkotti heidät sieltä syntiinlankeemuksen jälkeen, kun he olivat syöneet Hyvän ja pahan tiedon puusta. Jumala oli asettanut hyvän ja pahan tiedon puusta syömisen kiellon Aadamille ja Eevalle kuuliaisuuden kokeeksi. Jumala asetti Eedenin puutarhan itäpuolelle kerubit ja salamoivan, leimuavan miekan vartioimaan Elämän puulle vievää tietä.
Raamattu, Koraani ja Gilgameš-eepos sisältävät paratiisikertomuksen, joka erään arvelun mukaan pohjautuu yhteiseen lähteeseen ja viittaa siihen, että eri muotoja saanut myytti on peräisin niistä Lähi-idän kulttuureista, joissa Bahrainia pidettiin paratiisina.
Eedenin puutarhan sijainti

Eedenin puutarhan maantieteellisen sijainnin määrittelyn lähtökohtana on pidetty kahta Persianlahteen laskevaa jokea, Eufratia ja Tigristä. Sen sijaan joet Giihon ja Piison ovat tuntemattomia. Joidenkin lähteiden mukaan Giihon olisi Niili. Uusimpien satelliittikuvien ansiosta tutkijat ovat kuitenkin voineet nähdä kahden kadonneen joen jäljet, joita pidetään Giihonina ja Piisonina. Joet ovat olleet paikoissa, jonne Raamatun maininnat ne sijoittavat, ja ne risteytyvät Tigris- ja Eufrat-jokien kanssa, mikä tukee teoriaa, jonka mukaan Eedenin puutarha olisi sijainnut Persianlahdella. Juris Zahris Missourin Southwest-yliopistosta on esittänyt teorian, että Eedenin puutarha sijaitsee Persianlahden alla ja että Giihon olisi nykyinen Karun pohjoisessa ja Piisonin jäänteet muodostaisivat Wadi Rimah sekä Wadi Batin, jotka ovat etelässä.selvennä
Jotkut tutkijat uskovat, että kertomus syntiinlankeemuksesta ja karkotuksesta Eedenin paratiisista olisi itse asiassa kertomus Saharan kuivuutta pakenevasta kansasta. Ennen kostea Sahara aavikoitui hyvin nopeasti noin 6 000 vuotta sitten, ja siellä asuneille ihmisille ei jäänyt muuta vaihtoehtoa kuin lähteä kohti Niilin laaksoa pohjoiseen tai etelään.
Kirjallisuutta

Närhi, Jani: Paratiisien synty: Ihmismieli, evoluutio ja taivaalliset puutarhat.  Helsinki:  Art House, 2009.  ISBN 978-951-884-462-7