Viime jääkauden huippukohta

Viime jääkauden viimeisen 40 000 vuoden lämpökäyrä.
Viime jääkauden loppuvaiheen aikakaudet.
Viime jääkauden huippukohta (engl. Last Glacial Maximum eli LGM) oli Veikseliksi nimetyn viimeisimmän jääkauden kylmin vaihe, joka oli noin 27 000–21 000 vuotta sitten. Skandinavian jääkenttä oli suurimmillaan noin 23 000 kalenterivuotta sitten.
Merenpinta oli alimmillaan 22 000–21 000 vuotta sitten.
Laajimmillaan jääkauden mannerjää peitti Skandinavian ja ulottui Pohjois-Saksaan ja Pohjois-Puolaan. Idässä jää ulottui Valdaille Venäjälle; Hampuri oli jäätön, mutta aivan lähellä jään reunaa. Englanti ja Irlanti olivat jäässä eteläisimpiä osia lukuun ottamatta, ja Alpeilta virtasi jäätä vuorten juurillekin. Myös muualla Euroopassa oli suuria vuoristojäätiköitä. Jäätikön eteläpuolella oli laaja tundravyöhyke. Ilmasto oli hyvin kylmä, tuulinen ja erittäin kuiva. Tuulet nostivat kylmimpinä kausina ilmaan paljon pölyä.  Metsät olivat harvinaisia niilläkin alueilla, joilla lämpötila riitti metsän kasvuun. Sademetsäalue oli kutistunut ja aavikot olivat huomattavasti suurempia kuin nyt.
Euroopan ihmisiä asui 200–500 kilometrin päässä jään reunasta Tšekkoslovakiassa, Ukrainan eteläosissa sekä näistä kokonaan erillään Lounais-Ranskassa ja Pyreneiden niemimaan lähellä. Afrikassa sadetta tuova kesämonsuuni ulottui suureen osaan mannerta, mutta jääkaudella vain pienelle alueelle päiväntasaajan lähelle mantereen länsiosissa. Esimerkiksi Pohjois-Afrikkaan tulivat nykyistä viileämmät läntiset ilmavirtaukset.
Merenpinta oli tällöin syvimmillään 116 metriä nykyistä alempana ja jää ulottui Skandinavian yli. Nykyisen näkemyksen mukaan LGM:n kylmin vaihe on kestänyt vain 2 000–3 000 vuotta. Jää alkoi vetäytyä viimeistään 18 000 vuotta sitten, ellei aiemmin. LGM voidaan määritellä eri alueilla hieman eri aikoihin. Jään reuna ei ollut esim. Skandinavian mannerjäätikön länsipuolella Norjan lounaisrannikolla kauimpana samaan aikaan kuin itäpuolella, 25 000 vuotta sitten. Aavikot laajenivat maapallolla hieman ennen jäätikön laajinta vaihetta. Ilmaston kylmeneminen ajoi eläimiä etelään ja Euroopassa asutus heikkeni varsinkin Keski-Euroopassa.
Pohjois-Saksassa oli erittäin kylmää aromaista polaariaavikkoa, kylmempää kuin koskaan aikaisemmin Veiksel-jääkaudella. Ikiroudan eteläraja kulki suunnilleen Keski-Ranskasta Alpeille ja Pohjois-Ukrainaan. Ilmasto oli hyvin kylmä ja kuiva pohjoisessa Itä-Aasiassa, jossa vallitsi valtava korkeapaine. Niinpä Siperiassa oli talvella jopa −60 – −80 °C, ja jäätiköt eivät kasvaneet nopeasti. Jamalin jääkartioiden happi-isotoopeista on mitattu ajalta 30 000–22 000 vuotta sitten 4–9 °C nykyistä alempi vuosikeskilämpötila. 32 000–22 000 radiohiilivuotta sitten ruutumaiden jääkartioita oli 58 leveydellä, mikä on yli 1 000 kilometriä nykyisiä ruutumaita etelämpänä
Alankomaissa oli tammikuun keskilämpötila noin −8 °C, ja heinäkuun 9–10 °C eli noin 10 °C vähemmän kuin nykyään. Moskovan seudun talven keskilämpötila oli 20 astetta nykyistä alempi, ja kesällä 5–11 astetta nykyistä alempi.
Maan akselikallistuma oli noin 0,5 astetta nykyistä pienempi, ja ilmastoprekession vaikutus E sin omega suunnilleen sama kuin nyt. Pohjoiselle pallonpuoliskolle tuli kesällä 65 leveysasteelle 10 cal/cm² päivässä vähemmän auringon säteilyä kuin nyt.