Opel
Ajoneuvomallistoa 1945–2022 > 1945–1970

Myös Opel-päätehdas Rüsselsheimissa joutui sodan loppuvaiheessa pommihyökkäysten kohteeksi, mitkä aiheuttivat laajoja tuhoja. Sodan päätyttyä GM ei aluksi osallistunut tehtaan jälleenrakennustyöhön, ja tehtaan johtaja Heinrich Nordhoffin - myöhemmin Volkswagenin pitkäaikainen pääjohtaja - pääsy alueelle oli natsi-sympatisanttina kielletty, joten tehtaan väki ryhtyi kunnostamaan sitä työläisneuvoston ohjauksessa. Kuorma-auton Blitz sekä GM-konserniin 1919-1979 kuuluneen Frigidaire Appliance Co.:n jääkaappien valmistus alkoi vuonna 1946, ja 28. joulukuuta 1947 valmistui ensimmäinen sodan jälkeinen henkilöautomalli Opel Olympia, mikä oli kuitenkin päivityksenä saanut eteen Dubonnet-vipujousituksen sijaan kaksoistukivarret: vuosina 1947-1953 Olympia löysi 187 055 ostajaa. Olympian vuonna 1937 sivuventtiilien sijaan kansiventtiilit saanut 1,3-litrainen moottori oli pohjana Opelin 4- ja 6-sylinterisille moottoreille vuoteen 1964 asti. Vuonna 1948 aloitettiin uudelleen myös Kapitän-mallin valmistus. Vuosina 1947–1956 Neuvostoliitossa valmistettiin Moskvitš 400 -mallia, Suomessakin tuttua "Piikkinokka-Mossea", maan ensimmäisenä "kansan autona". Se perustui ennen sotaa valmistettuun Opel Kadettiin: Neuvostoliiton joukot olivat purkaneet Kadett-mallin tuotantolaitteet Rüsselsheimissa sotakorvauksena, vaikka tehdas sijaitsi Yhdysvaltain miehitysalueella. General Motors otti komennon takaisin vasta marraskuussa 1948, kun pääjohtaja Edward W. Zdunekin toimikausi alkoi. Huippumalli Kapitän palasi vuosimallien 1938-1940 kaltaisella, hieman päivitetyllä itsekantavalla korilla vuonna 1948 iskutilavuusrajoituksen 1,5 litraa kumouduttua, ja se oli varustettu sotaa edeltäneellä 2,5-litraisella moottorilla. Siitä oli tarjolla päivitettyjä versioita vuosina 1950-1951 sekä 1951-1953, ja malli myi uuden, vuosien 1948-1951 Marshall-avun kiihdyttämän Länsi-Saksan vaurastumisen symbolina erinomaisesti.
Vuonna 1953 Opel Olympia korvautui amerikkalaisten muotivirtausten mukaisesti muotoillulla ponttoonikorilla mallissa Olympia Rekord: nimi yksinkertaistettiin Rekord:iksi vuonna 1957, kun se sai ajanmukaisen korimallin panoraamalaseilla (P-kirjain mallinimessä) edessä ja takana. Samoin Kapitän sai pienemmän mallin kaltaisen ponttoonikorin - molemmat amerikkalaistyylisellä keulan hammasrivi-hymyllä, mikä nimettiin hain kidaksi (Haifischmaul): isompi Kapitän valtasi ajoittain ensirekisteröintien pronssisijan Volkswagen Kuplan ja Olympia/Rekordin vanavedessä(32): vuonna 1956 Opel saavutti 2 miljoonan auton merkkipaalun(33), minkä kunniaksi yksi Kapitän-yksilö sai kromattujen osien tilalle 24 karaatin kullalla päällystetyt koristeet sekä sisätiloihin että koriin. Olympia-nimi palaisi syksyllä 1959 Rekord P-mallin karsittuna versiona 2-ovisena P1-sedanina tai 3-ovisena Car-A-Van -farmarina, kummankin mallin saadessa korin takaosaan hillityt siivet. GM-Sveitsin tehdas Biel/Biennessä tarjosi Rekordin lisävarusteltua versiota Ascona-nimellä, sillä Länsi-Saksan talousihmeen (Wirtschaftswunder) myötä vaurastuneiden asiakkaiden ostamaansa perusmalliin tilaamien lisävarusteiden asentaminen oli kuormittanut piirimyyjien verstaita: Ascona-versio oli valmiiksi runsaammin varusteltu, ja sen saattoi tilata kahden värisävyn kera - mukaan lukien tuolloin vielä harvinaiset metallic-värisävyt. Luksusversiota myytiin kuitenkin vain noin 2 500 kappaletta, minkä vuoksi vaihtoehto poistui muutaman vuoden jälkeen. Nimi palaisi vuonna 1970 uudelleen käyttöön Opel Ascona-mallissa. Myös Kapitän sai uuden ponttoonikorin syksyllä 1953-1958, ja panoraamalasit tulivat saataville Kapitänin vuosien 1958-1959 lyhytaikaisessa P 2,5 "Avainreikä"-sukupolvessa: mallin muotoilu koettiin Saksassa liian amerikkalaiseksi(34), ja panoraamalasin vuoksi etutolpan juuri työntyi ikävän terävänä oviaukkoon. Suomeen myytiin joitain kappaleita, muun muassa Paavo Nurmelle, ja esiin työntyvää etutolppaa kutsuttiin Polvensurmaksi. Kapitän 2.5 ei ollut myyntipettymys, vaan sen lähes 35 000 kappaleen myynti oli suurin Länsi-Saksan 6-sylinterisistä henkilöautomalleista. Opelit ilmestyivät Yhdysvalloissa katukuvaan omalla nimellään vuonna 1958, kun Buick-kauppiaat myivät maahantuotuja Rekord P1-autoja Buick Opel -nimisinä . Myöhemmin Buick-verkosto myi Kadett-, Manta- ja GT-malleja. Vuosien 1959-1963 kiireesti uudistettu Kapitän P 2,6 (käypä merkintä on myös P2, mutta ei jo edeltäjästä käytetty sisäinen tunnus P-LV, tarkoittaen samoin Panoramascheiben-Limousine, viertürig) oli hyvin suosittu: 145.616 kappaleen myynnillä se päihitti aiemmin segmenttiä hallinneen Mercedes-Benzin kuusisylinterisen malliston myynnin. Kenties yllättävästi P 2.6:n facelift-kori oli pintapeltien alta laajalti sama kuin P 2.5:ssa, pois lukien katon ynnä muiden detaljien muutokset.
Vuonna 1960 esiteltiin selkeän tyylikäs Opel Rekord P2 (lasit eivät kuitenkaan enää kiertyneet tolppien kulman yli). Tarjolla oli sedan-korin lisäksi 2d-farmariauto, pakettiauto Schnellieferwagen, sekä omintakeisesti muotoiltu 2+2-paikkainen coupé suhteettoman pitkällä takakannella, joskin kookas tavaratila palveli esimerkiksi työnsä vuoksi suurempia kuljetustarpeita omaavia kauppamatkustajia: Autenrieth-korittaja valmisti coupén pohjalta satakunta avoautoa. Vuonna 1962 esiteltiin 20 vuoden tauon jälkeen uusi Opel Kadett A-niminen perheautomalli, josta tuli luokassaan suosittu auto: se oli pääkilpailijaansa VW Kuplaa modernimpi, edullisempi, nopeampi, ja sen polttoaineen kulutus oli pienempi. Sen valmistus tapahtui uudella Bochum-Langendreerin tehtaalla, minkä Opel oli pystyttänyt vain kahdessa vuodessa toimintansa lopettaneen kivihiilikaivoksen tontille: tuhannet kaivannaisteollisuuden kriisissä työttömäksi jääneet mainarit löysivät uuden työpaikan autotehtaalla. Kadett A vuorostaan löysi lähes 650 000 ostajaa(42). Mallin eri sarjojen yksilöinnistä aakkosilla tulisi Opelin vakiintunut tapa vuonna 1963, kun Rekord-sukupolvi A:n tuotanto käynnistyi. Opel juhlisti 100-vuotista taivaltaan vuonna 1962 Rüsselsheimin halki ajaneella historiallisten malliensa karavaanilla(39). Syyskuussa 1966 Opel avasi uuden 280 hehtaarin kehitys- ja testikeskuksensa Rodgau-Dudenhofenissa reilut 25 km Frankfurt am Mainista kaakkoon ja 50 km itään Rüsselsheimista. Rata meni väärinkäsityksen vuoksi "väärään" Dudehhofeniin, joskin liikenteellisesti hyvä sijainti piilossa keskellä tiheää tammimetsää oli lopulta onnekas valinta Opelille. Testikeskus on nykyään (2022) Segula Technologies-yhtiön hallinnoima. Uusia CIH-moottoreita ja muotoilupäivityksen saanutta, lyhytaikaista Rekord B:tä seurasi vuosina 1966-1971 Rekord C, minkä valmistusmäärä oli noin 1,25 miljoonalla kappaleella: vuonna 1971 Rekord C olisi juhlakaluna, kun Opel-autojen valmistusmäärä rikkoi 10 miljoonan rajan.
1960-luvun puolivälin jälkeen Opel ryhtyi imagonsa kohentamiseksi tarjoamaan urheilullisia ja huippumalleissa hyvin suorituskykyisiä autoja. Vuonna 1964 markkinoille tuli edustusautojen KAD A -sarja (Kapitän-Admiral-Diplomat), joista Diplomat oli tarjolla vain yhdysvaltalaisilla V8-bensiinimoottoreilla. Suuri malli oli hetken aikaa jopa Länsi-Saksan nopein henkilöauto, kunnes Mercedes-Benz otti paikan takaisin päivitetyllä 300-mallilla, ja karkasi pian kauas edelle Mercedes-Benz_600:n V8-moottorilla varustetulla 300 SEL 6,3-versiolla. Jo vuonna 1969 seurasi KAD B-sarja, minkä muotoilu oli vähemmän amerikkalaisvaikutteinen: Diplomat-version pystylyhdyt kielivät, että tähtäimessä oli Mercedes-Benz. Stuttgartin kilpailijalle tulikin kiire tarjota S-sarjaansa myös pienemmän iskutilavuuden V8-moottoreita (3,5-litrainen M116 vuodesta 1969, ja myöhemmin 1971 USA-markkinoille ensin suunnattu 4,5- ja sittemmin 5.0-litrainen M117). Suuren Opel Diplomatin 4,6- ja 5,4-litraisten kaasutinmoottoreiden korkeaa polttoaineen kulutusta kritisoitiin jo ennen vuoden 1973 öljykriisiä: kummatkin KAD-sukupolvet jäivät myyntimäärissä kauas jälkeen edeltävän Kapitän P 2,6:n suosiosta. Seuraava Kapitän-sukupolvi tuli markkinoille vuodelle 1964 KAD A -sarjan edullisimmaksi versioksi, ja myi 24 249 kpl. Sitä seurannut edustusmallin sukupolvi KAD B jäisi viimeiseksi "suuri Opel"-mallisarjaksi(61):  Kapitän-menekki 1969-1970 oli vain 4 976 kappaletta, välimalli Admiral poistui markkinoilta vuonna 1976, ja Diplomat B:n tuotannon loppuessa kesällä 1977 kaikki kolme kunniakasta mallinimeä poistuivat historiaan. Opel-edustusmallien myynti jäisi jatkossakin epätyydyttäväksi, kun asiakkaat päätyivät suosimaan imagoansa kohentaneita BMW-, Mercedes-Benz- ja pian Audi-vaihtoehtoja, ja kun 1940-luvun lopun Berliinin saarron murtamisesta lähtien vallinnut Yhdysvaltain arvostus ellei suoranainen idolisointi oli vuorostaan 1960-luvun lopulla (etenkin Vihan vuonna 1968) Vietnamin sodan ja Mỹ Lain verilöylyn kaltaisten hirmutöiden vuoksi muuttunut tyrmistyneeksi pettymykseksi. Opelin KAD-sarjojen ylen ilmeinen amerikkalaisuus muuttui aikakauden virtausten myötä arvaamatta rasitteeksi Opelille.
Vuonna 1965 Opel oli näyttänyt Frankfurtin automessuilla sensaation aiheuttaneet, Corvette-miniatyyriltä vaikuttavan 2-paikkaisen Opel GT-urheiluauton prototyypit, kulmikkaan coupén sekä sen avoautoversion irrotettavalla katolla(60). Niiden muotoilupiirteet olivat jatkumoa GM:n vuonna 1963 New York Auto Show:ssa esittelemille Chevrolet Corvair Monza GT ja SS-koeautolle. Clare McKichanin muotoilemien GT-prototyyppien sijaan vuosina 1968-1973 valmistettu tuotanto-GT sai Chuck Jordanin muotoileman, pyöreämmän korin, mikä täytti määräykset ja oli prototyyppejä helpompi valmistaa: Eurovette-lempinimen saanut GT oli myyntimenestys. Opel käyttäisi mallinimeä uudelleen 2000-vuosikymmenen mallissa Opel_GT_(2007). Vuonna 1970 julkistettiin Opel Rekordin yläpuolelle asemoitu Opel Commodore vain kuusisylinterisillä moottoreilla, jonka muskeliauto-variantti GS/E-coupé ylsi lähes 200 km/t huippunopeuteen. Commodoren 2,8-litraisesta 6-sylinterisestä moottorista oli myös tehtaan virittämä Motorsport-versio: Steinmetz-virittäjän menestys ratakilpailuissa, ja Irmscherin rallipoluilla nostattivat Opelin kiinnostavuutta urheilullisten autojen valmistajana. Syyskuussa 1970 julkistettiin Opel Manta A, kaksi kuukautta ennen sen alustaparia Opel Ascona A: jo Mantan ensimmäinen A-sukupolvi saavutti 498 553 kappaleen myynnin vuosina 1970-1975.