stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Energiamerkintä

Energiamerkintä astianpesukoneeseen
Energiamerkintä kertoo energiaa kuluttavan laitteen suorituskyvyn ja energiankulutuksen vertailukelpoisesti. Energiamerkinnän tarkoitus on auttaa kuluttajia vertailemaan laitteiden energiankulutusta sekä ohjata laitteiden suunnittelua pidempää elinkaarta ja parempaa tehokkuutta kohti.
Suomen kannalta merkittävä on Euroopan unionin energiamerkintä. Energiamerkintä-direktiivi (2010/30/EU) on puitedirektiivi, jonka nojalla annetaan tuote/tuoteryhmäkohtaisia asetuksia. Niissä määritellään tuoteryhmäkohtaisesti energiamerkin ulkonäkö, sisältö ja energialuokkien laskentaperusteet. Energiamerkinnässä laitteet jaetaan luokkiin A-G, joista A on paras ja G huonoin. Joissain tapauksissa käytössä ovat myös A-luokkaa paremmat luokat A+, A++ ja A+++.
Kun tuotteet kehittyivät entistä energiatehokkammiksi, merkkiin lisättiin vielä A-luokkaakin paremmat luokat, A+, A++ ja A+++. Toisaalta 2015 jälkeen A+-luokkaa huonommat kylmälaitteet ja astianpesukoneet kiellettiin. Kuluttajien oli vaikea ymmärtää luokkien välisiä eroja ja tuoteryhmien asteikkojen eroja.  Joidenkin tuotteiden energiamerkinnät uudistuivat vuonna 2021. Luokat A+, A++ ja A+++ jätettiin pois. Vastedes käytössä on asteikko A:sta G:hen. Lisäksi kunkin luokan vaatimustasoa nostettiin. Kuitenkin joidenkin tuotteiden merkinnät uudistuvat vasta myöhemmin, vuoteen 2025 mennessä, mihin asti vanhoja plus-merkintöjä on vielä käytössä.
Energiamerkintä on TTS:n pohjoismaisen tutkimuksen mukaan vaikuttanut kodinkoneiden kehitykseen siten, että markkinoille on ilmestynyt enemmän energiatehokkaampia laitteita.
Energiamerkintä koostuu energiamerkistä, tuoteselosteesta ja teknistä tiedoista. Energiamerkki tulee kiinnittää kaupassa myytäviin tuotteisiin siten, että se on selvästi nähtävissä. Tuotekohtaisissa asetuksissa määrätään mihin kohtaan missäkin tuotteessa energiamerkki kiinnitetään.
Energiamerkinnällä voidaan ilmoittaa muitakin ominaisuuksia, kuten esimerkiksi melutaso, pesukoneen pesutulosluokka ja linkoustehokkuusluokka tai lamppujen valovirta ja keskimääräinen elinikä. Henkilöautojen energiatehokkuusmerkinnät otettiin EU:ssa käyttöön vuoden 2009 aikana. Autojen energiamerkinnän on tarkoitus helpottaa kulutuksen vertailua eri merkkien välillä ja tarkentaa automainontaa. Pitkän aikavälin tavoite on ohjata ympäristöystävällisiin autovalintoihin ja vähentää liikenteen hiilidioksidipäästöjä. Rakennuksille energiamerkintä tuli pakolliseksi vuoden 2008 alusta ja se määrää että uudisrakennuksista on ilmoitettava energiamerkintä.
Energiamerkittyjä tuotteita ovat astianpesukoneet, jääkaapit ja pakastimet, pyykinpesukoneet, televisiot ja näytöt, viinikaapit, renkaat, lamput, ilmanvaihtokoneet, ilmastointilaitteet, liesituulettimet, kuivausrummut, lämmityskattilat, lämpöpumput, tulisijat, uunit, vedenlämmittimet ja lämminvesivaraajat.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Energiamerkinta.fi
Turvallisuus- ja kemikaalivirasto
A+++:sta halutaan eroon – Energiamerkinnöissä ei ole järkeä, jos kaikki tuotteet ovat A:ta Yle, 2017
Robert Manzon

| Robert Manzon> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 12. huhtikuuta 1917  Marseille 
Kansalaisuus:   Ranska
Formula 1 -ura
Aktiivivuodet:  1950–1956
Talli(t):  Simca-Gordini, Ferrari
Kilpailuja:  28
Maailman­mestaruuksia:  0
Voittoja:  0
Palkintosijoja:  2
Paalupaikkoja:  0
Nopeimpia kierroksia:  0
MM-pisteitä:  16
Ensimmäinen kilpailu:  Monacon Grand Prix 1950
Viimeinen kilpailu:  Italian Grand Prix 1956
Robert Manzon (12. huhtikuuta 1917 Marseille, Ranska – 19. tammikuuta 2015 Cassis, Bouches-du-Rhône) oli ranskalainen Formula 1 -kuljettaja. Hän osallistui 28 Grand Prix -kilpailuun saavuttaen kaksi palkintosijaa (Belgian Grand Prix 1952 ja Ranskan Grand Prix 1954), viisi pistesijaa ja 16 MM-pistettä. Manzon ajoi ensimmäistä kertaa pisteille uransa toisessa kilpailussa Ranskan GP:ssä 1950.
Manzon oli viimeinen elossa ollut ensimmäisen F1-kauden kuljettaja.
Formula 1 -tulokset

(lihavoitu kilpailu tarkoittaa, että kilpailusta tuli pisteitä)
| Vuosi | Talli | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | Talli |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1950 | Simca | GBR | MON | INDY | SWI | BEL | FRA 4 | ITA |   |   | Simca |
| 1951 | Simca | SWI | INDY | BEL | FRA | GBR | DEU 7 | ITA | SPA 9 |   | Simca |
| 1952 | Gordini | SWI | INDY | BEL 3 | FRA 4 | GBR | DEU | DUT 5 | ITA 14 |   | Gordini |
| 1953 | Gordini | ARG | INDY | DUT | BEL | FRA | GBR | DEU | SWI | ITA | Gordini |
| 1954 | Ferrari | ARG | IND | BEL | FRA 3 | GBR | DEU 9 | SWI | ITA | SPA | Ferrari |
| 1955 | Gordini | ARG | MON | INDY | BEL | DUT | GBR | ITA |   |   | Gordini |
| 1956 | Gordini | ARG | MON | INDY | BEL | FRA 9 | GBR 9 | DEU | ITA |   | Gordini |
Elvedina Muzaferija

Elvedina Muzaferija (s. 20. elokuuta 1999 Visoko) on bosniahertsegovinalainen alppihiihtäjä.
Muzaferija sijoittui nuorten MM-kilpailuissa parhaimmillaan 20:nneksi syöksylaskussa 2020. Nuorten olympialaisissa hän oli kuudestoista alppiyhdistetyssä 2016.
Aikuisten arvokilpailuissa Muzaferija on kilpaillut MM-kilpailuista 2017 lähtien. Hän sijoittui Cortina d’Ampezzon MM-kilpailuissa 2021 alppiyhdistetyssä 16:nneksi ja syöksylaskussa 25:nneksi. Pekingin olympialaisissa 2022 hän oli supersuurpujottelussa 25:s. Courchevelin / Méribelin MM-kilpailuissa 2023 hän sijoittui alppiyhdistetyssä 15:nneksi, syöksylaskussa 20:nneksi ja supersuurpujottelussa 25:nneksi.
Muzaferija kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran Zagrebin pujottelussa tammikuussa 2017. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän sai oltuaan 29:s Altenmarkt-Zauchenseen alppiyhdistetyssä tammikuussa 2020. 20 parhaan joukossa hän debytoi oltuaan 18:s Sankt Moritzin supersuurpujottelussa joulukuussa 2021. Hän saavutti tammikuussa 2024 Bosnia ja Hertsegovinan siihen mennessä parhaan sijoituksen alppihiihdon maailmancupissa oltuaan neljästoista Cortina d’Ampezzon supersuurpujottelussa. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan neljäs Crans Montanan syöksylaskussa helmikuussa 2024.
Muzaferija voitti ensimmäisenä bosniahertsegovinalaisena alppihiihdon Eurooppa-cupin osakilpailun Crans Montanan syöksylaskussa helmikuussa 2024.
Muzaferija toimi Bosnia ja Hertsegovinan lipunkantajana nuorten olympialaisten 2016 avajaisissa ja päättäjäisissä, Pyeongchangin olympialaisten 2018 avajaisissa ja päättäjäisissä sekä Pekingin olympialaisten 2022 avajaisissa.
SAI KZ X

| SAI KZ X |
| --- | --- |
 KZ X Tanskan ilmailumuseossa.
Tyyppi:  tulenjohtokone
Alkuperämaa:   Tanska
Valmistaja:  Skandinavisk Aero Industri
Ensilento:  29. syyskuuta 1951
Valmistusmäärä:  13 
Kehitetty mallista:  SAI KZ VII
SAI KZ X (myös SAI KZ AOP) oli tanskalaisen Skandinavisk Aero Industrin valmistama yksimoottorinen tulenjohtokone, joka teki ensilentonsa syyskuussa 1951.
Historia

KZ VII:n pohjalta kehitetty KZ X esiteltiin vuonna 1951 ja kone teki ensilentonsa 29. syyskuuta samana vuonna. Myös mallitunnuksella KZ AOP tunnettu kone oli rungon osalta teräsputkirakenteinen, siipien ollessa puurakenteiset. Rakenteet oli pinnoitettu vanerilla ja kankaalla, ja tyypissä käytettiin edeltäjäänsä verrattuna tehokkaampaa voimalaitetta.
SAI toimitti Tanskan armeijalle 12 KZ X:tä vuosina 1952–1953. Koneet kärsivät useista onnettomuuksista, mukaan lukien kolme maahansyöksyä. Kaikki 12 Tanskan armeijalle toimitettua konetta romutettiin 1950-puolivälin aikoihin, vaikka Ison-Britannian Farnborough’ssa tehdyt onnettomuustutkinnat osoittivat tyypin syyttömäksi niillä sattuneisiin onnettomuuksiin.
KZ X jäi viimeiseksi tuotantoon päässeeksi Skandinavisk Aero Industrin konetyypiksi.
Vain prototyyppi OY-AOL säästyi romutukselta. Se korjattiin lentokuntoiseksi muun muassa pidentämällä siipien kärkiväliä 10,35 metriin ja korvaamalla alkuperäinen peräsin uudella teräsputkirakenteisella. Muutostyöt nostivat koneen tyhjäpainoa 34 kilogrammaa. Korjattu kone teki ensimmäisen lentonsa 16 vuotta kestäneiden töiden jälkeen 18. lokakuuta 1994.
Tekniset tiedot

Lähde:
Yleiset ominaisuudet
Miehistö: 2
Kärkiväli: &&&&&&&&&&&&&&09.04100009,41 m
Tyhjäpaino: &&&&&&&&&&&&0529.&&&&00529 kg
Lentopaino: &&&&&&&&&&&&0860.&&&&00860 kg
Voimalaite: &&&&&&&&&&&&&&01.&&&&001 × Continental C145-2 -kuusisylinterinen bokserimoottori; &&&&&&&&&&&&0108.&&&&00108 kW (&&&&&&&&&&&&0145.&&&&00145 hv)
Potkuri: kaksilapainen Aeromatic
Suoritusarvot
Suurin nopeus: &&&&&&&&&&&&0215.&&&&00215 km/h
Matkalentonopeus: &&&&&&&&&&&&0193.&&&&00193 km/h
Laskunopeus: &&&&&&&&&&&&&050.&&&&0050 km/h
Lakikorkeus: &&&&&&&&&&&04400.&&&&004 400 m
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta SAI KZ X Wikimedia Commonsissa
KZ X -konetyyppi KZ & Veteranfly Klubbenin verkkosivuilla (Arkistoitu – Internet Archive) (tanskaksi)
KZ X Tanskan ilmailumuseossa.
Eilenburg

| Eilenburg |
| --- | --- |

 vaakuna
 Sijainti Nordsachsenin hallintopiirissä.
 Eilenburg
 Koordinaatit: 51°27′39″N, 12°38′09″E 
Valtio:  Saksa
Osavaltio:  Saksi
Hallintopiiri:  Nordsachsen
Väkiluku (31.12.2016):  15 578
 
 www.eilenburg.de 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Eilenburg on kaupunki Saksin osavaltiossa Saksassa. Se sijaitsee Leipzigista noin kaksikymmentä kilometriä koilliseen.
Eilenburgin pinta-ala on 46,84 km² ja asukasluku 15 578 (2016).
Ystävyyskaupungit

Butzbach (Saksa)
Jihlava (Tšekki)
Rawicz (Puola)
Anjalankoski (Suomi)
Tiraspol (Transnistria)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kaupungin verkkosivusto (saksaksi), (englanniksi)
Ruutinkoski

Ruutinkoski
Ruutinkoski (ruots. Grotens fors) on  Vantaanjoen koski Helsingin ja Vantaan rajalla. Se sijaitsee Helsingin keskuspuiston pohjoislaidalla, ja sen läheisyydessä ovat Helsingin puolella  Haltialan kotieläintila, Vantaan puolella Kartanonkosken asuinalue.
Kosken pituus on n. 300 metriä, ja se on Vantaanjoen alin luonnontilainen koski. Pudotusta koskella on noin kolme metriä. Joenrinteiden lehtometsät kuuluvat valtakunnalliseen lehtojensuojeluohjelmaan. Suojellun alueen pinta-ala on 8,56 hehtaaria, josta vesialuetta on 3,13 hehtaaria.
Kasvillisuus

Joen rannan lehtometsät ovat pääosin Etelä-Suomelle tyypillistä joenvarsiluhtaa, jossa kasvavat niin pajut, tuomet kuin tervalepätkin. Ruutinkosken suojelualueen länsi-osassa on lisäksi jalopuuvaltainen joenrantametsä, jossa valtalaji on metsävaahtera, joista muutamat ovat suuriakin. Siellä kasvaa myös pähkinäpensasta, tervaleppää ja tuomea. Ruutinkosken suojelualueen ylpeys on kuitenkin sen luonnonmuistomerkiksikin luokiteltu rauhoitettu noin 200-vuotias kynäjalava.
Kosken alapuolella joki levenee laajaksi suvannoksi, josta on aikoinaan kuroutunut irti kaksi lampea. Suvannon rannoilla rehottavat osmankäämit, järvikortteet ja palpakot. Rantaniityt ovat laajalti pajuasterin, näyttävän viljelykarkulaisen valtaamia. Pajuasteri kukkii loppukesästä. Ruutinkosken alueella keväisin Vapun tienoilla runsaana kukkivia kasveja ovat muun muassa valkovuokko, keltavuokko, isokäenrieska, pystykiurunkannus ja tulvamailla viihtyvä mukulaleinikki. Keväinen kukkaloisto on mahtava, ja eräs pääsyistä alueen rauhoittamiseen.
Eläinlajit

Suojelualueen eräässä poukamassa sijaitsee sammakkoeläimille merkittävä kutulampare, jossa on hyvin suuri sammakkotiheys. Suojelualueella tavataan lähinnä vain sammakkoa ja viitasammakkoa, matelijoista sisiliskoa ja vaskitsaakin.
Yöllä aktiivisia lintuja ovat muun muassa satakieli, luhta- ja viitakerttunen sekä pensas- ja viitasirkkalintu, päivällä kosken rannoilla kulkeva voi tavata esimerkiksi kultarinnan, pikkulepinkäisen tai ruisrääkän.
Koskessa on rikas pohjaeläimistö ja siihen kuuluu muun muassa ancyluskotilo jäänteenä Itämeren jääkauden jälkeisestä järvivaiheesta.
Virkistyskäyttö

Ruutinkoski on myös suosittu kalastuspaikka, erityisesti sen alapuolinen suvantopaikka. Kosken kalalajistoon kuuluvat muun muassa taimen, lohi, harjus ja kirjolohi.
Ruutinkoskella on kiellettyä kasvien poimiminen ja niiden vahingoittaminen sekä poikkeaminen merkityltä polulta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ruutinkoski Wikimedia Commonsissa
Ruutia, räminää ja rakkautta

| Ruutia, räminää ja rakkautta> Our Hospitality |
| --- | --- |
 Elokuvan mainosjuliste.
Ohjaaja:  Buster Keaton   John G. Blystone
Käsikirjoittaja:  Clyde Bruckman
Tuottaja:  Joseph M. Schenck
Kuvaaja:  Gordon Jennings   Elgin Lessley
Pääosat:  Buster Keaton   Joe Roberts   Ralph Bushman
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Metro Pictures Corporation   Joseph M. Schenck Productions
Levittäjä:  Netflix
Ensi-ilta:   19. marraskuuta 1923    10. lokakuuta 1924
Kesto:  74 min
Alkuperäiskieli:  mykkäelokuva
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Our Hospitality
Ruutia, räminää ja rakkautta (televisioesityksessä myös Vieraanvaraisuutta, engl. Our Hospitality) on yhdysvaltalainen mykkäelokuva, joka valmistui vuonna 1923. Slapstickiä ja tilannekomediaa hyödyntävä elokuva kertoo kaupunkilaispoika Willie McKaystä, joka joutuu keskelle Canfieldien ja McKayden sukuriitaa.
Ruutia, räminää ja rakkautta on ainoa elokuva, jossa näyttelee Keatonin kolme sukupolvea. Keatonin isä Joseph näyttelee junainsinööriä ja Keatonin poika nuorta Willie McKaytä.
Keatonin ystävä, näyttelijä Joe Roberts sairastui elokuvan teon aikana ja kuoli sydänkohtaukseen pian elokuvan valmistumisen jälkeen.
Juoni

Canfieldien ja McKayden suvut ovat olleet riidoissa niin kauan, ettei kukaan enää muista mistä riita sai alkunsa. Eräänä yönä vuonna 1810 eräs McKay-suvun perheenjäsen kuolee sukuriidan seurauksena ja saman suvun nainen ei halua Willie-pojalleen samaa kohtaloa. Nainen lähettää poikansa New Yorkiin Mary-tädin kasvatettavaksi eikä poika saa tietää sukujen kesken vallinneesta vihamielisyydestä.
21 vuotta myöhemmin Willie saa kirjeen, jossa kerrotaan hänen isänsä kuolleen. Willien täti kertoo pojalle sukuriidasta, mutta tämä päättää silti palata synnyinseudulleen periäkseen isänsä kotitilan. Junamatkalla hän tapaa tytön, Virginia Canfieldin, joka matkan päätteeksi pyytää poikaa illalliselle kotiinsa. Pian muulle Canfieldin perheelle selviää, että Willie on tulossa heidän taloonsa. Canfieldin perheenpää Joseph Canfield haluaa verenvuodatusta, mutta vieraanvaraisuuden sääntöjen mukaan Willie ei saa kuolla Canfieldin talon sisällä.
Pian saavuttuaan illalliselle Canfieldien luo Willie tajuaa tulleensa vihamiestensä taloon ja olevansa hengenvaarassa, jos poistuu sieltä.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Buster Keaton  | … |  Willie McKay    |
|  Joe Roberts  | … |  Joseph Canfield    |
|  Natalie Talmadge  | … |  Virginia Canfield    |
|  Ralph Bushman  | … |  Clayton Canfield    |
|  Craig Ward  | … |  Lee Canfield    |
|  Monte Collins  | … |  pastori   |
|  Joe Keaton  | … |  insinööri   |
|  Kitty Bradbury  | … |  Mary-täti    |
|  Buster (Joseph) Keaton Jr.  | … |  Willie McKay vauvana    |
Uudelleenfilmatisoinnit

Vuonna 2010 elokuvasta ilmestyi intialaisen elokuvaohjaajan S. S. Rajamoulin ohjaama telugunkielinen versio Maryada Ramanna, joka edelleen on uudelleenfilmatisoitu kannadaksi, bengaliksi ja hindiksi.
Aiheesta muualla

Mykkäelokuvasivusto
Equivoque

| ”Equivoque” Tunisiano |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Le Regard des Gens
 Julkaistu: 31. maaliskuuta 2008
 Tuottaja(t): Elkalife
 Tyylilaji: Rap
 Kesto: 03.23
 Levy-yhtiö: Columbia Records
Tunisiano muut singlet
|   | ”Equivoque” 2008 | ”Nos rues” 2008 |
Equivoque on Tunisianon ensimmäinen single Le Regard des Gens albumilta ja se julkaistiin 31. maaliskuuta 2008.
Listasijoitukset

| Vuosi | Lista | Sijoitus |
| --- | --- | --- |
| 2008 |  Les Charts | 17 |
Einarr Skúlinpojan tarina

Einarr Skúlinpojan tarina (isl. Einars þáttr Skúlasonar) on keskiaikainen islantilainen, anekdoottimainen þáttr-tarina. Se kertoo 1100-luvulla eläneestä ja vaikuttaneesta Einarr Skúlasonista, joka oli kirkonmies ja usean Norjan kuninkaan hovissa toiminut skaldirunoilija. Tarinassa kuvataan Einarrin taitoa improvisoida hänen laatiessaan runoja. Tarina sisältää myös kolme erillistä Einarrin lausumaa runosäkeistöä (isl. lausavísur). Einarr Skúlinpojan tarina on laadittu 1200-luvulla, mahdollisesti noin viisikymmentä vuotta siinä kuvattujen tapahtumien jälkeen, ja se on säilynyt Norjan kuninkaista kertovassa Morkinskinnassa. Ajallisesti tarina sijoittuu näin ollen 1200-luvun islantilaisten lähimenneisyyteen eli aikakauteen, jota kuvaavia saagoja kutsutaan aikalaissaagoihin. Nykytutkimuksessa Einarr Skúlinpojan tarina luetaan kuitenkin islantilaissaagoihin, monen muun kuningassaagojen kokoelmassa (esim. Flateyjarbók) olevien þáttr-tarinoiden tavoin . Einarr Skúlinpojan tarinaa ei ole suomennettu.
Käännökset ja editiot

Andersson, Theodore Murdock & Kari Ellen Gade (käänt.). 2000. Morkinskinna. The Earliest Icelandic Chronicle of the Norwegian Kings (1030–1157). Islandica 51. Ithaca, NY: Cornell University Press.
Ármann Jakobsson & Þórður Ingi Guðjónsson (toim.). 2011. Morkinskinna, I–II. Íslenzk fornrit 23–24. Reykjavík: Hið íslenzka fornritafélag.
Einar Skulason's Tale, käänt. Scilla Brumfit. Teoksessa Viðar Hreinsson, Robert Cook, Terry Gunnell, Robert Kellog, Keneva Kunz & Bernard Scudder (toim.). 1997. The Complete Sagas of Icelanders including 49 Tales, 1. Reykjavík: Leifur Eiríksson Publishing.
Finnur Jónsson (toim.). 1932. Morkinskinna. Samfund til udgivelse af gammel nordisk litteratur 53. Copenhagen: Jørgensen.
Unger, C. R. (toim.) 1867. Morkinskinna. Christiania: B. M. Bentzen.
Aiheesta muualla

Einarr Skúlasonin runoudesta Skaldic Poetry of the Scandinavian Middle Ages -projektin sivustolla
Einars þáttr Skúlasonar muinaisislanniksi Heimskringla.no -sivustolla
Einars þáttur Skúlasonar islanniksi Snerpa.is -sivustolla
Einarrin tarinasta Fafnir.fr  -sivustolla
Einars þáttrin sisältämästä runoudesta Skaldic Poetry of the Scandinavian Middle Ages -projektin sivustolla
Eric Butorac

| Eric Butorac |
| --- | --- |
 Eric Butorac 2014
Henkilötiedot
Syntynyt: 22. toukokuuta 1981 (ikä 43)
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Tennispelaaja
Pituus:  190 cm
Paino:  82 kg
Kätisyys:  vasen
Ammattilaisena:  2003–
Palkintorahat:  1 728 454 USD
Kaksinpeli
Paras sijoitus:  935. (16.1.2006)
Voitot/tappiot:  0–0
Nelinpeli
Paras sijoitus:  17. (29.8.2011)
Turnausvoittoja:  13
Voitot/tappiot:  269–242
Aiheesta muualla
ITF
ATP
Eric Butorac (s. 22. toukokuuta 1981 Rochester) on yhdysvaltalainen tennispelaaja. Nykyisin vain nelinpeliä pelaava Butorac on ollut parhaimmillaan nelinpelin ATP-listan sijalla 17. Hän on voittanut kolmetoista turnausta nelinpelissä.
Nelinpeliä hän on pelannut paljon muun muassa Chris Draken, Jamie Murrayn, Travis Parrottin, Scott Lipskyn, Rajeev Ramin ja Jean-Julien Rojerin kanssa. Grand Slam -turnauksissa hän on päässyt parhaimmillaan puolivälieriin Australian avoimissa 2010.
Aiheesta muualla

Eric Butorac profiili ATP:n kotisivuilla
Einsteinin summaussääntö

Einsteinin summaussääntö eli Einsteinin merkintä on Albert Einsteinin vuonna 1916 esittelemä lyhennysmerkintä, jota käytetään erityisesti tensoreiden yhteydessä.
Einsteinin summaussääntö on periaatteessa yksinkertainen. Lauseke
joka tavallisesti kirjoitetaan summausmerkintää käyttäen
voidaan kirjoittaa hyvin kompaktiin muotoon
Einsteinin merkinnässä siis yksinkertaisesti jätetään koko summaus kirjoittamatta näkyviin samalla myös summausindeksi. Yllä olevissa lausekkeissa indeksi  \scriptstyle i käy läpi kaikki sille kulloinkin sallitut arvot. Jos lauseke sisältää useita indeksejä, summaus tapahtuu aina toistetun indeksin yli. Etenkin suhteellisuusteoriassa on yleisesti vakiintunut tavaksi merkitä summausindeksi latinalaisella kirjaimella silloin, jos summausindeksi käy läpi arvot 1, 2 ja 3 (aika-avaruuden avaruusosa) ja kreikkalaisella kirjaimella silloin, kun summausindeksi saa arvot 0, 1, 2 ja 3 (eli myös aikakoordinaatti otetaan mukaan).
Usein edellytetään, että summauksessa toisen indeksin on oltava ylhäällä ja toisen alhaalla (kontra- ja kovariantit indeksit). Tällöin jommankumman vektorin indeksi on yleensä nostettava tai laskettava metrisen tensorin avulla. Näin on esimerkiksi juuri suhteellisuusteoriassa, jossa avaruus ei yleisesti ottaen ole laakea ja jossa siksi  \scriptstyle a^{\mu }\, ja  \scriptstyle a_{\mu }\, ovat yleensä eri vektoreita.
Einsteinin merkintää käyttäessä tulee usein vastaan kaksi hyvin käytännöllistä merkintää: Kroneckerin symboli eli Kroneckerin delta
ja Levi-Civitan (tensori)tiheys
Esimerkkejä

Kahden (3-avaruuden) vektorin pistetulo
voidaan kirjoittaa Einsteinin merkintää käyttäen kompaktisti
Vektoreiden ristitulo tiivistyy vielä kompaktimpaan muotoon
Elias Koistinen

Elias Koistinen (s. 2004 Helsinki) on suomalainen lapsinäyttelijä. Hän on esiintynyt lukuisissa sarjoissa ja elokuvissa, muun muassa Missä kuljimme kerran (2011) Maailma on valmis (TV-sarja 2012), Onneli ja Anneli (2014), Onnelin ja Annelin talvi (2015), Lasten juhlat (2015), äiti (2015), Viraali (2017). sekä dokumentissa Valkoinen raivo sekä sarjassa Pientä laittoa (2019).
Perheen äiti Rebekka Järvi ja veli Aleksis Koistinen ovat elokuvista ja sarjarooleistaan tunnettuja näyttelijöitä.
Aiheesta muualla

https://www.imdb.com/name/nm5664713/?ref_=fn_al_nm_1
https://filmow.com/elias-koistinen-a540690/
Elias Laaksonen

Elias Rudolf (Rolle) Laaksonen (3. toukokuuta 1903 Tampere – 9. kesäkuuta 1972 Helsinki) oli suomalainen puutavara-alan kauppias, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.
Laaksosen vanhemmat olivat maanviljelijä, kauppias Tuomas Laaksonen ja Maria Katarina Ruuskanen ja puoliso vuodesta 1933 Aune Aalto. Laaksonen kävi keskikoulun Tampereen lyseossa 1913–1920 ja teki opintomatkoja useisiin eri maihin. Hän oli Siuron Puuhiomon ja Kuljun Höyrysahan toimistovirkailija 1920–1923, monien eri liikkeiden palveluksessa 1924–1930, Riihimäen Saha Oy:n Helsingin myyntijohtaja 1931–1939, Hackman & Co:n Sorsakosken tehtaan Helsingin myyntipäällikkö 1939–1943, Kolho Oy:n Helsingin edustuksen hoitaja 1939–1944 ja Puukonttori Oy:n perustaja, toimitusjohtaja ja johtokunnan puheenjohtaja vuodesta 1944. Laaksosella oli myös oman alansa ja muita luottamustehtäviä. Kauppaneuvoksen arvonimen hän sai 1971. Laaksonen ja hänen vaimonsa olivat tunnettuja taiteen keräilijöitä, heidän taidekokoelmaansa säilytetään Helsingin kaupungin taidemuseossa. Heidän nimeään kantava erikoisrahasto on perustettu Liikesivistysrahastoon.
Aiheesta muualla

Aune ja Elias Laaksosen kokoelma (Arkistoitu – Internet Archive)
SRO Motorsports Group

| SRO Motorsports Group |
| --- | --- |

Perustettu:  1995
Perustaja:  Stéphane Ratel
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
SRO Motorsports Group (aiemmin Stéphane Ratel Organisation) on moottoriurheilun kilpailuja ja tapahtumia järjestävä järjestö, jonka on perustanut Stéphane Ratel vuonna 1995.
Stéphane Ratel on saanut vuonna 2018 Autosportin Gregor Grant Award -palkinnon tunnuksena noususta maailmanlaajuisesti dominoivaksi GT-kilpailujen järjestäjäksi. Ensimmäinen Ratelin järjestelmä sarja oli Gentleman Drivers Trophy vuonna 1992.
Kilpailut

SRO järjestää muun muassa Span 24 tunnin ajoja, Intercontinental GT Challenge -sarjaa sekä Fanatec GT World Challenge -sarjoja (ennen Blancpain GT Series ja Pirelli World Challenge), joita ovat:
GT World Challenge Europe
GT World Challenge Asia
GT World Challenge America (ennen Pirelli World Challenge)
GT World Challenge Australia
GT World Challenge Europe on jaettu kahteen eri mestaruussarjaan, GT World Challenge Europe Sprint Cup sekä GT World Challenge Europe Endurance Cup.
Kilpailut > Muita kilpailuja

British GT Championship
ADAC GT Masters
GT4 European Series
Kilpailut > Aiemmat kilpailut

Aikaisemmin järjestettyjä sarjoja olivat muun muassa FIA GT Championship, BPR Global GT Series, FIA GT1 World Championship ja FIA GT3 European Championship.
Käännös suomeksi