stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Candian piiritys
Rauhansopimus

29. syyskuuta 1669 Morosini hyväksyi suurvisiiri Ahmed Köprülün tarjouksen, joka salli venetsialaisten puolustajien vetäytyä rauhassa ja ottaa mukaansa irtaimistonsa.
Candian piiritys jäi sodan ratkaisutaisteluksi. Menetettyään liittolaisensa ja todelliset mahdollisuudet jatkaa sodankäyntiä venetsialaiset aloittivat rauhanteon. Neuvotteluja käymään lähetettyä diplomaattia ohjeistettiin solmimaan rauhansopimus pikaisesti. Seurannut rauhansopimus päätti sekä Candian piirityksen että lähteestä ja kielestä riippuen Candian sodaksi, Kreetan sodaksi, viidenneksi Venetsian–Turkin sodaksi ja myös kahdeksanneksi Venetsian–Turkin sodaksi kutsutun sodan. Candian piiritys oli ollut sen keskeisin polttopiste, mutta ei ainoa. Varsinkin sodan alussa maataisteluja käytiin myös Dalmatiassa, jossa Venetsia saavutti joitakin menestyksiä. Lisäksi Välimerellä nähtiin useita Venetsian ja Osmanien valtakunnan laivastojen välisiä yhteenottoja.
Rauhansopimus kunnioitti vallitsevia olosuhteita. Kreeta siirtyi kokonaan osmaneille, kuten myös suurin osa Egeanmeren saarista, mutta Dalmatiassa pärjänneet venetsialaiset saivat sieltä joitakin aluemyönnytyksiä.
Rauhansopimus > Tappiot

Venetsialaisten ilmoituksen mukaan Candian piirityksen tappioluku oli 30 985 venetsialaista. Heidän esittämänsä mukaan osmanien kuolonuhreja oli 118 754. Luvut eivät ole tarkkoja, todelliset tappiot ovat voineet olla korkeampia, tai matalampia. Kokonaistappioiden laskeminen oli vaikeaa, sillä operaatioiden koko ja laajuus vaihtelivat suuresti eri vuosina.
Sota tuli myös taloudellisesti erittäin kalliiksi. Erityisesti Candian varuskunnan huoltaminen ja pyrkimys pitää Kreetan laivastosaartoa yllä maksoi Venetsialle miljoonia dukaatteja. Italialaisen historioitsijan Ciro Paolettin mukaan nykyrahassa mitattuna Venetsian sotaan käyttämä summa vastaisi 250 miljardia dollaria.
Seuraukset

400 vuotta kestänyt venetsialaisvalta Kreetalla päättyi Candian antautumiseen. Samalla alkoi osmanivalta, joka kesti vuoteen 1913.
Kreetan siirtymisellä osmaneille oli seurauksia valtakunnassa voimassa olleille valta- ja talousrakenteille. Kreetasta tuli uusi kaupankäynnin keskus ja tukikohta sekä laivastolle että kauppalaivastolle. Aiemmin tässä asemassa vaurastunut Kypros menetti puolestaan merkitystään. Kyprosta oli aiemmin hallittu beylerbeylikkinä, mutta nyt siitä tuli suuramiraalin provinssi, jota virassa olevaa suuramiraalia edustava kenraalikuvernööri johti.
Piiritystaistelulla oli merkityksensä myös sodankäynnin kehittymiseen. Monien tutkijoiden mukaan ranskalainen sotilasarkkitehti Sébastien Le Prestre de Vauban oli kiinnostunut osmanien juoksuhautaverkostosta, josta hän sai tietoa ranskalaisten sotaretkikunnassa mukana olleilta. Vauban inspiroitui rinnakkaisten juoksuhautojen käyttämisestä ja rakensi sellaisia Maastrichtin piirityksen aikana vain muutama vuosi myöhemmin, joskin hänen rakennelmansa olivat lopulta paljon yksinkertaisemmat kuin osmanien.
Sodan aikana osmanit olivat velvoittaneet Välimeren Pohjois-Afrikan rannikon barbareski-kaappareita tukemaan laivasto-operaatioitaan ja lähettämään heille aluksia. Sodan päätyttyä barbareskeille jäi enemmän aluksia ja kokeneita miehistöjä kaapparitoiminnan harjoittamiseen, joita he käyttivät kristittyjen maiden kauppalaivastoja vastaan heikentäen näin myös kilpailevien johanniittojen kaapparitoimintaa. Tähän eurooppalaiset valtiot, jotka olivat vaihteeksi rauhassa keskenään, saattoivat kuitenkin vastata omilla laivastoillaan.
Candian piiritys jäi sotahistoriaan yhtenä pisimmistä piirityksistä. Vastaavantapainen Euroopan alueella käyty vuosikymmeniä kestänyt piiritystaistelu oli Ceutan piiritys Marokon ja Espanjan välillä 1694–1727.
Madison De La Garza

| Madison De La Garza> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Madison Lee De La Garza
Syntynyt: 28. joulukuuta 2001 (ikä 23) Dallas, Texas, Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Aktiivisena:  2008-
Merkittävät roolit:  Juanita Solis tv-sarjassa Täydelliset naiset
Aiheesta muualla
IMDb 
Madison De La Garza (s. 28. joulukuuta 2001 Dallas, Texas, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen lapsinäyttelijä. Parhaiten De La Garza tunnetaan roolistaan Juanita Solisina tv-sarjasta Täydelliset naiset. De La Garza on esiintynyt myös elokuvassa Operaatio Prinsessa sekä ohjelmissa Sonny with a Chance ja Bad Teacher.lähde?
De La Garzan vanhemmat ovat Eddie De La Garza ja Dianna Lovato (o.s. Hart). Hänellä on kaksi sisarpuolta; Dallas Lovato ja Demi Lovato.
Filmografia > Televisio

| Vuosi | Nimi | Hahmo | Huomioita |
| --- | --- | --- | --- |
| 2008 | Täydelliset naiset | Juanita Solis | Kausi 5- |
| 2009 | Sonny with a Chance | nuori Sonny | 1 jakso - 'Cookie Monster' |
| 2009 | Operaatio Prinsessa | extra |  |
| 2014 | Onnea matkaan, Charlie! | Zoe | Jakso: "Accepted"; 4. kausi, jakso 18 |
| 2014 | Bad Teacher | Kelsey |  |
Grenlandin satama

Grenlandin sataman sijainti
Grenlandin satama (norj. Grenland havn; usein tarkoittaen Porsgrunnin satamaa, LOCODE: NO POR) on Etelä-Norjan Telemarkin läänin Grenlandin seudulla toimiva satama. Satamaan kuuluu useita terminaalialueita, jotka sijaitsevat osittain yhteenkasvaneissa Porsgrunnin, Bamblen ja Skienin kaupungeissa. Satama toimii muun muassa Yara Internationalin Norjan lannoitetehtaan sekä Norjan ja ulkomaiden välisen autolauttaliikenteen satamana.
Terminaalit:
Brevikin terminaali. (LOCODE: NO BVK) Autolauttaliikennettä Norjan sekä Alankomaiden, Belgian, Britannian ja Ruotsin välillä (ro-ro ja lo-lo) ja irtolastiliikennettä (mm. Norcem kaivokset ja sementtitehdas).
Herøyan terminaali, tai Porsgrunnin satama (LOCODE: NO POR) Irtolastiliikennettä muun muassa Yara Internationalin lannoitetehtaan, Erametin metallitehtaan sekä Ineosin kemiantehtaiden raaka-aineiden ja tuotteiden kuljetusten vuoksi.
Frier Vest Havneterminal. Frier Vest on 2020-luvulla rakenteilla oleva teollisuusalue laitureineen. (ilmeisesti Ineos Rafnes ainakin alkuvaiheessa tästä erillään)
Langesundin lauttaterminaali (LOCODE:	NO LAD). Autolauttayhteys Stavangerin ja Bergenin satamaan, Tanskan Hirtshalsiin sekä keskieurooppalaisiin satamiin.
Skienin satamaterminaali (LOCODE:NO SKE). Pienempi yleisrahti- ja kuivabulkkisatama.
Rahdin kokonaismäärällä mitattuna Grenlandin satama (Porsgrunnin satama) on Norjan kolmanneksi suurin satama Bergenin ja Narvikin jälkeen. Vuonna 2021 Norjan tilastokeskus kirjasi Grenlandin sataman kokonaisrahtimääräksi 12,9 tonnia, joka oli runsas viisi prosenttia kaikkien Norjan satamien vuotuisesta rahtimäärästä (225,8 milj. t, 2021).
Etualalla nähtävissä muun muassa Bamblen kunnan Langesundin lauttaterminaali, taaempana esimerkiksi Porsgrunnin Brevikin terminaali.
Grenlandin sataman Brevikin terminaalin aluetta.
Irtolastialus Ken Porsgrunnin Herøyan teollisuusalueen rannassa. Alueella toimivat muun muassa Yara Internationalin tehtaat.
Brevikin seutua, kuvan vasemmassa osassa nähtävissä satama-alueita.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Grenlandin satama Wikimedia Commonsissa
Grenland havn (sataman kotisivut) (englanniksi) (grenland-havn.no)
Line Services (englanniksi) (grenland-havn.no)
Porsgrunn Port (englanniksi) (marinetraffic.com)
Porta Quirinalis

| Porta Quirinalis |
| --- | --- |
Sijainti:  Rooma, Latium, Regio I Latium et Campania, Italia (nyk. Rooma, Latium, Italia)
Koordinaatit:  41°54′09″N, 12°29′24″E (?)
Rakennustyyppi:  portti
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Porta Quirinalis oli antiikin aikainen portti Serviuksen muurissa Rooman kaupungissa Italiassa. Se sijaitsi Quirinalis-kukkulalla muurien pohjoissivulla.
Porta Quirinalis mainitaan antiikin lähteissä vain kerran. Se sijaitsi oletettavasti lähellä Quirinuksen temppeliä (Aedes Quirinus) paikassa, jossa antiikin aikainen tie, joka kulki nykyisen Via della Quattro Fontanen paikalla, kulki muurien läpi. Paikalta on löydetty vuonna 1892 suoritetuissa kaivauksissa jäänteitä portaista, jotka saattoivat johtaa portille. Itse portista ei ole löydetty jäänteitä, eikä sen tarkkaa paikkaa tunneta. Porta Quirinaliksesta koilliseen sijaitsi Porta collina ja lounaaseen Porta Salutaris.
Porta querquetulana

| Porta querquetulana |
| --- | --- |
Sijainti:  Rooma, Latium, Regio I Latium et Campania, Italia (nyk. Rooma, Latium, Italia)
Koordinaatit:  41°53′39″N, 12°29′32″E
Rakennustyyppi:  portti
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Porta querquetulana oli antiikin aikainen portti Serviuksen muurissa Rooman kaupungissa Italiassa. Se sijaitsi Caelius-kukkulalla muurin kaakkoissivulla.
Porta querquetulanan tarkempi sijainti oli pitkään epäselvä erityisesti suhteessa viereiseen Porta Caelimontanaan, koska muurin tarkka linjaus alueella on epäselvä. Porta querquetulana sijoitettiin aiemmin enemmän lounaaseen Dolabellan ja Silanuksen kaaren tienoille, kun taas Porta Caelimontana sijoitettiin siitä koilliseen lähelle nykyisten Via dei Santi Quattro ja Via Santo Stefano Rotondo -katujen risteystä. Porta querquetulanaa arveltiin myös Dolabellan ja Silanuksen kaaren kanssa samaksi rakennelmaksi. Nykytutkimuksessa porttien katsotaan kuitenkin sijainneen toisin päin, ja Dolabellan ja Silanuksen kaari yhdistetään Porta Caelimontanaan, kun taas Porta querquetulana sijaitsi siitä koilliseen. Porta querquetulanasta pohjoiseen sijaitsi Porta Esquilina.
Portti sai nimensä, suomeksi ”Tammilehtoportti”, läheisestä tammilehdosta (querquētum), joka sijaitsi juuri portin sisäpuolella mutta vaikuttaa hävinneen ensimmäiselle vuosisadalle eaa. tultaessa. Erään perinteen mukaan koko Caelius olisi tunnettu alun perin Querquetulanuksen nimellä (Querquetulanus mons).
Jon Cleary

| Jon Cleary> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 22. marraskuuta 1917 Sydney, Australia
Kuollut: 20. heinäkuuta 2010 (92 vuotta) Sydney, Australia
Kansalaisuus:  australialainen
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: englanti
Tuotannon kieli: englanti
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Jon Cleary (22. marraskuuta 1917 Sydney, Australia – 20. heinäkuuta 2010 Sydney, Australia) oli australialainen kirjailija. Clearyn teokset ovat juonenkerronnaltaan taitavaa viihdettä, mutta paikoin niissä liittyy seikkailuihin psykologisia, yhteiskunnallisia ja moraalisia ristiriitoja.
Clearyn köyhä katolinen perhe asui Sydneyn esikaupungissa Erskinevillessa. Hän kävi katolisen veljeskunnan koulua mutta joutui vähävaraisuuden vuoksi lopettamaan kesken. 1930-luvun lamavuosien sekalaisten töiden ja työttömyysjaksojen päätteeksi hän liittyi 1940 armeijaan ja palveli Lähi-idässä ja Papua-Uudella-Guinealla. Vuodesta 1941 hän kirjoitti viikoittain jutun sydneyläiseen Daily Mailiin. Hän tuli 1946 Sydney Morning Heraldin kirjoituskilpailussa toiseksi romaanillaan You Can't See Round Corners. Palkintorahoilla hän lähti Englantiin ja asui sen jälkeen kymmeniä vuosia Euroopassa ja Yhdysvalloissa ja kirjoitti. Vuosina 1948–1951 hän teki juttuja Australian News and Information Bureaulle. Sinä aikana hän kirjoitti useita jännitys- ja seikkailuromaaneja.
Cleary palasi Australiaan ja asettui Kirribilliin. Hän kirjoitti Sydneyyn sijoittuvan poliisiromaanisarjan, jonka päähenkilö on poliisi Scobie Malone. Hänestä tuli vähitellen Australian tuotteliaimpia ja kaupallisesti menestyneimpiä kirjailijoita. Suomentamatonta romaania The Sundowners  (1951) on myyty yli kolme miljoonaa. Hän kirjoitti käsikirjoituksia radiolle ja televisiolle. Monien hänen kirjojensa pohjalta on tehty elokuvia, kuten Maankiertäjät (The Sundowners, 1960).
Hyvämuistisena Cleary kirjoitti vanhalla kirjoituskoneella sanoina mitattuna 1 500 sanaa päivässä. Hän harrasti aamukävelyjä satamassa, mutta tultuaan pahoinpidellyksi hän luopui retkistä. Clearyn kuoltua hänen elinikäisiin ystäviinsä kuulunut kirjailija Morris L. West piti muistopuheen.
Cleary oli vuodesta 1946 naimisissa kirjailija Joy Clearyn o.s. Lucas kanssa tämän kuolemaan (2003) asti. Joy Cleary kirjoitti yhden romaanin Strike Me Lucky (1959).
Palkinnot ja tunnustukset

1946 toinen palkinto The Sydney Morning Herald Literary Competition -kilpailussa teoksesta You Can't See Round Corners
1974 Mystery Writers of American Edgar Allan Poe Award teoksesta Peter's Pence
1995 Ned Kelly Awards for Crime Writing, elämäntyöpalkinto
2004 Ned Kelly Awards for Crime Writing, paras romaani -palkinto teoksesta Degrees of Connection
Suomennetut teokset

Ryöstö Vatikaanissa (Peter's pence, 1974), Jon Cleary; suom. Renne Nikupaavola. Espoo: Weilin + Göös, 1977. ISBN 951-35-1449-8
Vihreän härän jumala (High road to China, 1977), Jon Cleary; suom. Matti Kannosto. Espoo: Weilin + Göös, 1978. ISBN 951-35-1630-X.
Jäljissä kuoleman varjo (The safe house, 1975), Jon Cleary; suom. Irmeli Sallamo. Helsinki: Uusi kirjakerho, 1980 ISBN 951-54-0236-0.
Feenikspuu (The Phoenix tree, 1984), suom. Don Engström. Helsinki: Koko kansan kirjakerho, 1986 ISBN 951-864-066-1.
lyhennelmä teoksesta Yksinäinen sota (A Very Private War, 1980) suom. Eero Mänttäri, sisältyy kokoelmaan Kirjavaliot: neljä lyhennettyä menestysteosta, Valitut Palat. Helsinki: Valitut kirjavaliot, 1981 ISBN 951-9059-05-9
Filmografia

Dust in the Sun (romaani Justin Bayard), 1958
Ratkaisu aamunkoitteessa (käsikirjoitus), 1959
Maankiertäjät (romaani) 1960
Telestory, (romaani The Sundowners), 1961
Vihreä syöksykypärä (romaani The Green Helmet), 1961
You Can't See Round Corners (romaaniin perustuva televisiosarja), 1967
Kello käy tappajan aikaa (perustuu romaaniin The High Commissioner), 1968
You Can't See 'round Corners (romaani), 1969
Scobie Malone (romaani Helga's Web), 1975
Purkkiorjat, 1975, käsikirjoittaja
Senaattorin tytär (television minisarja), 1986
Joka vaaroja etsii... (romaani), 1983
Aiheesta muualla

Jon Clearyn teosten luettelo (englanniksi)
Jon Cleary Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Japani  Tšekki  Australia  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef
Matala (kunta)

| Matala |
| --- | --- |
 Matala
 Koordinaatit: 14°44′S, 15°02′E 
Valtio:  Angola
Maakunta:  Huíla
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  Kunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  9 068 km²
Korkeus:  1 276 m
Väkiluku (2019)  (arvio):  305 862
 – Väestötiheys:  33,7 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+1
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Matala on kunta Huílan maakunnassa Angolassa. Asukkaita kunnassa oli vuoden 2019 arvion mukaan 305 826.
Matalassa sijaitsee pato, joka nostaa Cunene-joen pintaa kahdeksalla metrillä sekä tuottaa vesivoimaa. Pato valmistui vuonna 1958 ja se tunnettiin alkujaan Salazar-patona.
Moçâmedes-rautatie kulkee Matalan kautta maakunnan pääkaupungin Lubangon kautta Atlantin rannalle Moçâmedesiin. Kunnassa sijaitsee myös lentoasema.
Aiheesta muualla

Matala Wikimapiassa
Kuvia Matalasta (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Porta Salutaris

| Porta Salutaris |
| --- | --- |
Sijainti:  Rooma, Latium, Regio I Latium et Campania, Italia (nyk. Rooma, Latium, Italia)
Koordinaatit:  41°53′59″N, 12°29′09″E
Rakennustyyppi:  portti
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Porta Salutaris oli antiikin aikainen portti Serviuksen muurissa Rooman kaupungissa Italiassa. Se sijaitsi Quirinalis-kukkulan länsirinteessä muurin luoteissivulla.
Porta Salutaris sijaitsi Salutaris-kukkulalla (Salutaris collis), joka oli osa Quirinalista. Festus selittää sen saaneen nimensä Saluksen temppelistä (Aedes Salutis). Portille johti oletettavasti Clivus Salutis eli Clivus Salutaris, ja näin se sijaitsi oletettavasti heti temppelin lounaispuolella nykyisen Via della Datarian yläpäässä, toisin sanoen nykyisen Piazza del Quirinalen luoteiskulmassa. Porta Salutariksen kautta kulkenut tie yhdisti Campus Martiuksen Quirinalikseen. Portista ei ole säilynyt jäänteitä nykyaikaan. Porta Salutariksesta koilliseen sijaitsi Porta Quirinalis ja etelään Porta Sanqualis.
Porta Carmentalis

| Porta Carmentalis |
| --- | --- |
Sijainti:  Rooma, Latium, Regio I Latium et Campania, Italia (nyk. Rooma, Latium, Italia)
Koordinaatit:  41°53′21″N, 12°28′55″E
Rakennustyyppi:  portti
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Porta Carmentalis oli antiikin aikainen portti Serviuksen muurissa Rooman kaupungissa Italiassa. Se sijaitsi Capitoliumin lounaispuolella Forum boariumin ja Forum holitoriumin välissä.
Porta Carmentalis sijaitsi muurin länsisivulla ja sai nimensä lähellä sijainneesta Carmentan pyhäköstä. Lähellä sijaitsivat myös Fortunan ja Mater Matutan temppelit. Portista etelään sijaitsi Porta flumentana ja koilliseen Porta fontinalis. Portin paikka on lähellä nykyisten Via della Consolazione ja Via della Bocca della Veriti -katujen risteystä. Vicus jugarius johti Porta Carmentalikselle Forum Romanumilta.
Portti vaikuttaa olleen kaksikaarinen, ja toinen näistä porttiaukoista tunnettiin nimellä Porta scelerata, ”Kirottu portti”, koska huono-onniset Fabiukset marssivat siitä vuonna 477 eaa. Cremeran taisteluun Vejiä vastaan.
Suunnilleen portin paikalta on löydetty 300-luvulle eaa. ajoittuvan yksiaukkoisen portin jäänteet, joita on ehdotettu Porta Carmentalikseksi, mutta löydös ei täysin täsmää yllä esitettyyn.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Porta Carmentalis Wikimedia Commonsissa
Maailman kahdeksan ihmettä

| Maailman kahdeksan ihmettä |
| --- | --- |
 Sarjan tunnusteksti
Tyyli:  sketsisarja
Kestoaika:  noin 30 minuuttia
Luoja(t):  Lapinlahden Linnut
Kehittäjä(t):  Lapinlahden Linnut
Pääosissa:  Timo Eränkö Pekka Hedkrok Matti Jaaranen Mikko Kivinen Hannu Lemola Tapio Liinoja Heikki Salomaa Markku Toikka
Alkuperämaa:  Suomi
Alkuperäiskieli:  suomi
Verkko:  Yle TV1
Julkaistu:  1990
Esitetty:  15. syyskuuta – 22. joulukuuta 1990
Tuotantokausia:  1
Jaksoja:  8
Tuotanto
Ohjaaja(t):  Kari Franck (jaksot 1–4) Pentti Kotkaniemi (jaksot 5–8)
Käsikirjoittaja(t):  Lapinlahden Linnut
Säveltäjä(t):  Lapinlahden Linnut
Lavastaja(t):  Pirjo Rossi Paula Salonen
Tuotantoyhtiö(t):  Yle Viihdetoimitus
Edeltäjä:  Seitsemän kuolemansyntiä
Seuraaja:  Kuudesti laukeava
Palkinnot
Voitetut:  Venla 1990
Ehdokkuudet:  Montreux’n Kultainen ruusu (1991)
Aiheesta muualla
IMDb 
Maailman kahdeksan ihmettä on suomalainen vuonna 1990 valmistunut Yleisradion tuottama kahdeksanosainen sketsisarja. Sen käsikirjoituksesta, musiikista ja näyttelemisestä vastasi rockmusiikkia ja teatteria yhdistellyt viihderyhmä Lapinlahden Linnut. Sarja oli jatkoa vuonna 1988 valmistuneelle sketsisarjalle Seitsemän kuolemansyntiä. Jaksot 1–4 ohjasi Kari Franck ja jaksot 5–8 Pentti Kotkaniemi.
Sarjan tuotannon aikana Lapinlahden Lintujen jäsenistössä tapahtui muutoksia, kun Markku Toikka erosi ryhmästä kesällä 1990. Esittelyjakso näytettiin Yle TV1 -kanavalla toukokuussa 1990 ja varsinainen ensiesitys lauantai-iltaisin joka toinen viikko saman vuoden syys–joulukuussa. Sarjan vastaanotto oli myönteinen, ja sitä pidetään yleisesti Lapinlahden Lintujen parhaana TV-ohjelmana. Se voitti Venla-palkinnon ja oli ehdolla Montreux’n Kultainen ruusu -kilpailussa.
Sarjan syntymävaiheet > Tausta

Lapinlahden Lintujen ensimmäinen televisiosarja Seitsemän kuolemansyntiä (1988) oli menestynyt hyvin. Yhtye oli erittäin suosittu, ja kesän 1989 konserttikiertueella se esiintyi Suomen suurimmilla musiikkifestivaaleilla. Televisiosarjan kappaleita sisältänyt studioalbumi Elämä janottaa myi kultalevyyn oikeuttavan määrän. Myös tiedotusvälineissä yhtye sai paljon näkyvyyttä. Suosio vaikutti yhtyeen asenteisiin, ja Mikko Kivinen muistelee jäsenten alkaneen käyttäytyä röyhkeästi ja ylimielisesti. Osalla jäsenistä alkoi lisäksi ilmetä alkoholiongelmaa.
Sarjan syntymävaiheet > Suunnittelu ja kuvaukset

Yhteistyö Yleisradion kanssa jatkui, ja Lapinlahden Linnut alkoi suunnitella uutta sketsiohjelmaa. Syksyllä 1989 yhtye piti taukoa konsertoinnista ja alkoi pitää viikottaisia kokouksia, joihin jokaisen jäsenen oli tuotava kolme sketsi-ideaa. Samoin oli menetelty Seitsemän kuolemansynnin tuotannon aikana. Käsikirjoittamisessa oli entistä suurempi työ, sillä Seitsemää kuolemansyntiä tehdessään yhtye oli voinut kierrättää vanhoja ideoita. Ensimmäisestä sarjasta saatu kokemus teki työskentelystä kuitenkin tehokasta.
Kuvaukset alkoivat talvella 1989–1990 ja jatkuivat loppukevääseen saakka. Tuotantoryhmä pysyi suurelta osin samana kuin ensimmäisessä sarjassa. Puolet jaksoista ohjasi Kari Franck ja puolet Pentti Kotkaniemi, jonka kanssa yhtye oli työskennellyt jo Seitsemän kuolemansynnin aikaan. Tuotantobudjetti oli aiempaa isompi, mikä näkyi studion ulkopuolella kuvattujen kohtausten lisääntyneessä määrässä. Jaksoja oli lisäksi yksi enemmän kuin edellisessä sarjassa.
Sarjan syntymävaiheet > Jäsenistön muutokset ja lisäkuvaukset

Maailman kahdeksasta ihmeestä esitettiin ensimmäisenä esittelyjakso toukokuussa 1990, ja sarjan varsinainen esitys aloitettiin saman vuoden syksynä. Väliin jääneenä kesänä Lapinlahden Lintujen suosituimpiin kuulunut jäsen Markku Toikka lähti yhtyeestä. Toikan ja muiden jäsenten välit olivat tulehtuneet jo edellisenä vuonna, kun Toikka oli näyttelijäntöidensä vuoksi joutunut jäämään pois kesäkiertueelta. Yhtye oli suosionsa huipulla, eikä poissaoloa pidetty suotavana, sillä yleisö odotti kaikkien jäsenten esiintyvän konserteissa. Muut eivät kuitenkaan kertoneet Toikalle huolistaan vaan alkoivat painostaa ja kiusata häntä, kunnes hän ilmoitti eroavansa itse.
Sarjaan kuvattiin syksyllä 1990 muutamia uusia sketsejä. Toikalle lähetettiin kirje, jossa häntä kiellettiin tulemasta täydennyskuvauksiin. Toikka piti tarpeettomana nöyryytyksenä sitä, ettei hänen annettu erota rauhassa eikä käytännön asioita puhuttu selviksi kasvotusten. Toikan sijaan lisäsketseissä nähdään lyhyesti kitaristi Veli-Pekka ”Puka” Oinonen, joka oli liittynyt yhtyeeseen edellisen vuoden lopulla. Oinonen osallistui myös Maailman kahdeksassa ihmeessä esitettyjen kappaleiden äänittämiseen, kun niistä tehtiin uusia versioita studioalbumille Tähdet kertovat.
Esitysajat

| Jakso | Ensiesitys | Uusinta (1998) | Uusinta (2003) |
| --- | --- | --- | --- |
| Esittelyjakso | 5.5.1990 |  |  |
| 1. | 15.9.1990 | 3.7.1998 | 4.4.2003 |
| 2. | 29.9.1990 | 10.7.1998 | 11.4.2003 |
| 3. | 13.10.1990 | 17.7.1998 | 18.4.2003 |
| 4. | 27.10.1990 | 24.7.1998 | 25.4.2003 |
| 5. | 10.11.1990 | 31.7.1998 | 2.5.2003 |
| 6. | 24.11.1990 | 7.8.1998 | 9.5.2003 |
| 7. | 8.12.1990 | 14.8.1998 | 16.5.2003 |
| 8. | 22.12.1990 | 21.8.1998 | 23.5.2003 |
Sarjasta esitettiin Yle TV1 -kanavalla lauantaina 5. toukokuuta 1990 esittelyjakso, jossa näytettiin sketsejä seuraavana syksynä alkavasta uudesta ohjelmasta. Varsinainen ensiesitys alkoi 15. syyskuuta 1990 ja jatkui 22. joulukuuta 1990 saakka. Sarjaa esitettiin lauantai-iltaisin joka toinen viikko. Uusintana sarja esitettiin ensimmäisen kerran kesällä 1998 ja toisen kerran keväällä 2003. Sarja oli osa suoratoistopalvelu Yle Areenan valikoimaa vuosina 2020–2021.
Sarjassa nähtyjä sketsejä > Maailman ihmeiden museo

Jokaisen jakson alussa samanlaisena toistuva sketsi, jossa hienosti pukeutuneet miehet astelevat museoon ja katselevat näyttelyesineitä, joita ovat muun muassa Lada-auto, HK:n sininen, katiska ja hehkulamppu. Miehet löytävät lasin takaa vahanukkeja, jotka esittävät eri aikakausien ihmisiä, kuten luolamiestä, viikinkiä ja poliisia. Miehet alkavat nauraa nukeille, jolloin ne heräävät henkiin ja särkevät lasin. Miehet pakenevat museosta uhkaavat nuket kannoillaan.