stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Temppeli G (Selinus)

| Temppeli G |
| --- | --- |
 Temppeli G:n raunioita.
Sijainti:  Selinunte, Marinella, Castelvetrano, Trapani, Sisilia, Italia
Koordinaatit:  37°34′57″N, 12°49′32″E
Rakennustyyppi:  kreikkalainen temppeli
Valmistumisvuosi:  n. 500 eaa.– (keskeneräinen)
Tyylisuunta:  doorilainen
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Temppeli G on nimitys, jota käytetään eräästä antiikin aikaisesta kreikkalaisesta temppelistä Selinuksessa Sisiliassa Italiassa. Sen kohdejumaluutta ei tunneta varmuudella, mutta sen arvellaan olleen omistettu Zeukselle. Temppeli oli yksi koko kreikkalaisen maailman suurimpia.
Historia

Temppeliksi G kutsutun pyhäkön rakentaminen alkoi arkaaisen kauden lopulla noin vuonna 500 eaa. Se oli vielä kesken karthagolaisten tuhottua kaupungin vuonna 409 eaa. Rakentamista ei ilmeisesti jatkettu tämän jälkeen, ja näin temppeli ei koskaan valmistunut.
Temppeliä pidetään nykyisin yleensä omistettuna Zeukselle, mutta aiemmin sitä on ehdotettu myös Apollonin temppeliksi. Koska tunnistus on epävarma, rakennus tunnetaan tutkimuksessa yleensä muiden Selinuksen temppeleiden tavoin perinteisellä kirjainnimellään.
Rakennus

Temppeli G sijaitsi niin kutsutulla Itäkukkulalla Selinuksen akropoliin itäpuolella, varsinaisen kaupunkialueen ulkopuolella. Se oli pohjoisin kukkulan kolmesta temppelistä, joista muut tunnetaan nykyisin nimillä Temppeli E ja Temppeli F.
Temppeli edusti doorilaista tyyliä. Se oli pseudodipteraali, ja siinä oli lyhyillä sivuilla kahdeksan ja pitkillä sivuilla 17 pylvästä. Temppelin stylobaatin koko on noin 50,1 × 110,4 metriä. Näin se oli Akragaan Olympoksen Zeuksen temppeliä pidempi, mutta ei yhtä leveä. Koko tekee siitä yhden kreikkalaisen maailman neljästä suurimmasta temppelistä. Pylväiden lukumäärä kahdeksan lyhyillä ja 17 pitkillä sivuilla esiintyy muutoin vain Ateenan Parthenonissa. Temppelin pylväiden korkeus oli noin 16,3 metriä ja halkaisija alaosassa noin 3,4 metriä. Yhden pylvään paino oli noin 100 tonnia.
Temppelissä oli pronaos, jonka julkisivussa oli neljän pylvään levyinen ja yhteensä kuusi pylvästä käsittänyt portiikki, ja suurikokoinen naos eli cella. Naokseen johti pronaoksesta kolme ovea, ja se oli jaettu kahdella kymmenen pylvään rivillä kolmeen laivaan. Näiden pylväiden päällä oli pienemmät pylväät, jotka tukivat kattoa. Keskimmäinen laivoista oli hypetraali eli siinä ei ollut kattoa. Keskimmäisen laivan päässä oli adyton, mikä oli omaperäinen ratkaisu. Temppelin länsipäässä oli opisthodomos, jonka etupuolella oli kaksi pylvästä.
Oletettavasti pitkän rakennusajan vuoksi temppelissä on arkkitehtoonisia erikoisuuksia, jotka voivat johtua siitä, että suunnitelmia muutettiin rakentamisen kuluessa. Temppelin itäpää vaikuttaa arkaaisemmalta ja länsipää enemmän klassisen kauden temppeliltä. Keskeneräisyys näkyy muun muassa siinä, ettei temppelin pylväitä ollut uritettu kokonaan, toisin sanoen niissä kaikissa ei ole kanneluureja. Nykyisin temppelin jäänteet muodostavat jättimäisen rauniokasan. Yksi pylväistä on pystyssä, sillä se kunnostettiin vuonna 1832. Temppelin mittasuhteet tulevat hyvin esiin rakennuskivien suuresta koosta.
Temppelin rakennuskivet olivat peräisin kivilouhimosta, joka on löydetty nykyisestä Cusasta linnuntietä noin yhdeksän kilometriä Selinuksesta luoteeseen. Paikalla on edelleen keskeneräisiä pylväsrumpuja, jotka ovat samaa kiveä kuin Temppelissä G ja sopivat sen mittasuhteisiin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Temppeli G Wikimedia Commonsissa
Temppeli G:n raunioita.
Temppelin pohjapiirros.
Pääte (macOS)

| Pääte |
| --- | --- |


Kehittäjä:  Apple
Kehityshistoria
Vakaa versio:  2.7.1
Tiedot
Ohjelmistotyyppi:  Pääte-emulaattori
Alusta:  macOS
Lisenssi:  toimitetaan  macOS:n kanssa
Aiheesta muualla
Verkkosivusto
Pääte (engl. Terminal)  on pääte-emulaattori, joka sisältyy macOS:ään. Se antaa käyttäjän kommunikoida tietokoneen kanssa komentoliittymän kautta. Päätteessä on käytössä myös välilehdet ja esimerkiksi sen fontteja ja värejä voi muokata.
Käyttöjärjestelmän oletuskuori, jota myös pääte-ohjelma oletuksena tarjoaa käyttäjälle, on macOS Catalinassa ja sen jälkeen julkaistuissa versioissa Zsh. Aikaisemmin oletuksena oli Bash. Vaihdon syyksi on arveltu Bashin uusien versioiden GPLv3-lisensoinnin tuomia rajoituksia.
Kirjallisuutta

McElhearn, Kirk: The MAC OS X command line: Unix under the hood.  San Francisco London:  SYBEX Inc, 2005.  ISBN 0-7821-4354-7  Teoksen verkkoversio (viitattu 8.1.2012). (englanniksi)
Päärnäspää

Päärnäspää, joissain lähteissä Pärnäspää, on kylä Kemiön saaren pohjoispäässä Halikon kunnassa. Kylä on asukasluvultaan pieni, Päärnäspään talonpoikaiskartanon lisäksi kylässä on muutama asuintalo. Merenrannalle sen sijaan on rakennettu useita kesämökkejä. Angelniemen hautausmaa sijaitsee Päärnäspään alueella.
Päärnäspää on ollut niin sanottu suomalaisen vero-oikeuden kylä, mistä on päätelty, että se on ollut olemassa jo ainakin 1300-luvulla. Päärnäspää siirtyi monen muun halikkolaisen kylän tavoin 1520-luvulla Naantalin luostarin omistukseen, josta se on myöhemmin peruutuksissa jälleen itsenäistynyt. Tila on ollut vauras, sillä se on toiminut armeijan ratsutilana 1700-luvulla, ja tilan omistajan mainitaan olleen huomattavan rikas 1800-luvulle tultaessa. Nykyinen Päärnäspään päärakennus on rakennettu 1800-luvun alkupuolella ja edustaa empiretyyliä.
Päärnäspään maastolle ovat ominaisia korkeat metsäiset mäet, joiden väliin jäävät laaksot ovat viljeltyjä. Kylän eteläosissa mäkien väleissä on suota. Pohjoisessa Päärnäspää rajoittuu Kokkilanselkään.
Kirjallisuutta

Kyllönen, Soili - Kyllönen, Ari: Muistoja Päärnäspäästä.  Kuopio, 2007.  ISBN 978-952-92-2309-1
| n k Halikko |
| --- | --- |
Taajamat:  Halikon kirkonkylä  Asemanseutu  Hajala  Märynummi  Vartsala  Vaskio 
Rekisterikyliä Halikossa:  Ahtiala  Ali-Häävälä  Ammakko  Antola  Breidilä  Hajala  Hevonpää  Hirvikallio  Hulvela  Hyyperä  Häntälä  Ikelä  Immala  Jaakola  Joensuu  Juva  Kalkkila  Kaninkola  Kannisto  Kankare  Karvala  Kavantola  Ketola  Kierla  Kihinen  Kinnarpyöli  Kirjola  Konkola  Korvenpää  Kultola  Kuttila  Kuumala  Kytö  Kärävuori  Laiterla  Laitola  Latala  Lempilä  Lokkila  Meisala  Melkola  Metsäkonkola  Montola  Mustamäki  Mustisi  Märy  Mätikkö  Naapala  Nikkilä  Noukkila  Nurkkilanpyöli  Nummi  Pailinna  Paimoinen  Pajula  Pappila  Perälä  Pihkavuori  Piintilä  Pitkäoja  Puotila  Putola  Riikola  Rikala  Ruotsala  Ruska  Ruuhikoski  Saarimäki  Saha  Sauvonkylä  Seppälä  Suppala  Talola  Tavola  Toijala  Toivila  Tunila  Turila  Vartsala  Vaskion Lempilä  Viikerlä  Viala  Villikkala  Viurila  Voitilanpyöli  Vuorentaka  Vässilä  Yli-Häävälä  Yttelä  Yöntilä 
Rekisterikyliä Angelniemellä:  Ahtmaa (Kaxunge)  Angela  Asila  Esselpää  Isokylä  Kanamäki  Karviainen  Kokkila  Marttila  Meri-Seppälä  Myllyperä  Paatelmaa (Båtsholm)  Peksala  Päärnäspää  Pöylä (Böylä)  Sapalahti (Kallmusnäs)  Tammenpää  Toppjoki  Torkkila  Tuiskula  Valttila 
Koulupiirit Halikossa:  Heinäsuo  Kihinen  Kumio  Kuttila  Mäki  Mustamäki  Nummi  Paavola  Ruska  Saarimäki  Salainen  Sampaa  Vartsala 
Koulupiirit Angelniemellä:  Kokkila  Torkkila  Peksala  Sapalahti
Pärnä

Pärnän silta Zacharias Topeliuksen kirjasarjassa Finland framstäldt i teckningar 1800-luvun puolivälissä.
Pärnä (vuodesta 1948 ven. Бригадное, Brigadnoje) on kylä Käkisalmen kaupungin pohjoispuolella Käkisalmen piirissä Leningradin alueella Venäjällä. Pärnä sijaitsee Suomen Neuvostoliitolle luovuttamassa Karjalassa.
Suomelle kuuluessaan Pärnä oli osa Käkisalmen maalaiskuntaa. Pärnän kylä käsitti muusta maalaiskunnasta erillisen alueen Käkisalmen kaupungin ja Kaukolan kunnan väliseltä alueelta Laatokan rannalta. Lännessä Kaukolan puolella naapurikylänä oli Variksela, etelässä kylä rajoittui Käkisalmen kaupunkiin ja pohjoisessa sekä idässä kylä rajoittui Laatokkaan.
Maantiede

Kylään kuului mannerosan lisäksi rannikon edustalla oleva Ruotsaari. Kylän Kaukolan vastaisen rajan muodosti Pärnänjoki, joka on Vuoksen pohjoisen laskuhaaran toinen suuhaara.
Kylän keskellä on Pärnänlampi, joka on oikeastaan Laatokan lahti. Laatokan rannikon muita lahtia ovat Mutalahti ja Haukruokolahti. Pärnänjoen ja Haukruokolahden väliin jää Norsniemi ja Haukruokolahden ja Mutalahden väliin Halkoniemi. Mutalahden pohjoispuolella on Häränotsanniemi ja sen itäpuolella Vahtiniemi.
Väestö ja elinkeinot

Vuonna 1920 Pärnässä oli 218 asukasta. Vuonna 1939 asukkaita oli puolestaan 363. Asutus oli keskittynyt kylän keskustaan, joka sijaitsi Pärnänlammen Mutalahdenperän etelä- ja lounaispuolella olevan peltoaukean laidassa. Muita asutuskeskittymiä olivat Pärnänsillan ympäristö Kaukolan vastaisella rajalla sekä kylän keskustasta Vahtiniemen rannikkotykistölinnakkeelle johtavan tien varret Pärnänlammen länsipuolella. Joitakin kalastajia asui aivan Pärnäjoen suussa. Laatokan Ruotsaari oli asumaton. Nykyisin kylän asutus on keskittynyt samoille alueille sekä lisäksi Lahdenperän alueelle lähelle Laatokan rantaa.
Ennen talvisotaa pärnäläiset saivat elantonsa maataloudesta ja kalastuksesta. Myös Käkisalmen kaupungissa käytiin paljon töissä sen läheisen sijainnin vuoksi. Kylän keskustan halki kulki Kantatie 61 Hiitolasta Käkisalmeen. Käkisalmen lentokenttä sijaitsi aivan kylän keskustan eteläpuolella kaupungin puolella. Kylän pohjoisosassa Laatokan rannalla sijaitsi Vahtiniemen rannikkotykistölinnake. Kylän keskustassa sijaitsi kansakoulu ja Käkisalmen kaupungin kunnalliskoti.
Historia

Talvisodan alussa kylästä evakuoitiin alaikäiset lapset äiteineen. Muu väestö evakuoitiin rauhan tultua, kun selvisi että Käkisalmen maalaiskunta kuului luovutettaviin alueisiin. Jatkosodan aikana asukkaita palasi koteihinsa, mutta uusi evakuointi oli edessä vuonna 1944.
Temppeli E (Selinus)

| Temppeli E |
| --- | --- |
 Temppeli E:n rauniot.
Sijainti:  Selinunte, Marinella, Castelvetrano, Trapani, Sisilia, Italia
Koordinaatit:  37°35′12″N, 12°50′05″E
Rakennustyyppi:  kreikkalainen temppeli
Valmistumisvuosi:  n. 480–460 eaa.
Tyylisuunta:  doorilainen
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Temppeli E on nimitys, jota käytetään eräästä antiikin aikaisesta kreikkalaisesta temppelistä Selinuksessa Sisiliassa Italiassa. Sen kohdejumaluutta ei tunneta varmuudella, mutta sen arvellaan olleen omistettu Heralle. Epävarmuudesta johtuen rakennus tunnetaan tutkimuksessa perinteisesti kirjainnimellään. Temppeli on Selinuksen rakennuksista parhaiten säilynyt.
Historia

Temppeli E rakennettiin klassisen kauden alussa noin vuonna 480–460 eaa. Sen oletetaan yleensä olleen omistettu Heralle perustuen eräässä votiivistelessä olevaan piirtokirjoitukseen. Jotkut tutkijat ovat kuitenkin ehdottaneet sitä Afroditen temppeliksi rakenteellisten yhtäläisyyksien vuoksi. Samalla paikalla on ilmeisesti ollut kaksi varhaisempaa temppeliä, joista edellinen oli tuhoutunut tulipalossa vuonna 510 eaa.
Temppeli kaivettiin vuonna 1823. Kaivaukset suorittivat brittiläiset arkkitehtien Samuel Angell ja William Harris johdolla. Rakennuksen raunioita on kunnostettu huomattavasti vuosina 1956–1959, ja siksi se on nykyisin Selinuksen temppeleistä näyttävin.
Rakennus

Temppeli E sijaitsi niin kutsutulla Itäkukkulalla Selinuksen muurien ympäröimän kaupunkialueen itäpuolella. Se on eteläisin kukkulan kolmesta temppelistä, joista muut tunnetaan nykyisin nimillä Temppeli F ja Temppeli G. Se sijaitsi omalla muurin ympäröimällä temenos-alueellaan. Temppeli edusti doorilaista tyyliä. Siinä oli lyhyillä sivuilla kuusi ja pitkillä sivuilla 15 pylvästä, joiden korkeus oli noin 10,2 metriä. Temppelin stylobaatin koko oli noin 25,3 × 67,8 metriä.
Sisällä temppelissä oli pronaos, naos eli cella, adyton ja opisthodomos. Temppelissä oli useita porrastuksia. Itäpäässä kymmenen porrasta johti ensin pronaokselle, pronaoksesta kuusi porrasta sisään naokseen ja naoksen perältä jälleen kuusi porrasta sisään adytoniin. Naoksessa oli temppelin jumaluuden, oletettavasti siis Heran, kulttikuva, jonka jalusta on löydetty.
Pronaoksen friisi oli koristeltu metoopeilla, jotka oli tehty paikallisesta kalkkikivestä sekä marmorista. Neljä metoopeista on löydetty, ja ne ovat Palermon arkeologisessa museossa (Museo archeologico regionale ”Antonino Salinas”). Niiden veistokset esittävät Heraklesta surmaamassa amatsoni Antiopen, Zeuksen ja Heran häitä, Artemiin koirien raatelemaksi joutunutta Aktaionia sekä Athenea, joka surmaa gigantti Enkeladoksen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Temppeli E Wikimedia Commonsissa
Temppelin lyhyt sivu.
Temppelin pitkä sivu.
Temppelin pohjapiirros.
Temppelin friisiä. Palermon arkeologinen museo.
Päät (pienoisromaani)

| Päät> Heads.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Greg Bear
Kieli:  englanti
Genre:  Pienoisromaani
Julkaistu:  1990
Suomennos
Suomentaja:  Eero Mänttäri
Kustantaja:  Karisto
Julkaistu:  1992
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Päät (engl. Heads) on Greg Bearin vuonna 1990 ilmestynyt pienoisromaani. Teos on ilmestynyt suomeksi vuonna 1992 Kariston Scifin parhaita -sarjassa.
Teos on voittanut Hayakawa-palkinnon 1996.
Aiheesta muualla

Steven H. Silver: Heads (Arkistoitu – Internet Archive). (englanniksi)
Pentti Pöyhönen

Pentti Pöyhönen (28. elokuuta 1925 Helsinki – 5. maaliskuuta 2000 Helsinki) oli suomalainen taloustieteilijä. Hän toimi Helsingin yliopiston kansantaloustieteen professorina lähes 30 vuotta ja oli ensimmäinen ekonometrian edustaja Suomessa.
Pöyhönen kirjoitti ylioppilaaksi Jyväskylän lyseon sotilaslinjalta vuonna 1945. Hän opiskeli Helsingin yliopistossa valmistuen valtiotieteen kandidaatiksi vuonna 1951 ja tohtoriksi vuonna 1956. Hän työskenteli Valtion teknillisen tutkimuslaitoksen tutkimusinsinöörinä vuosina 1953–1958. Hänet nimitettiin Helsingin kauppakorkeakoulun ekonometrian dosentiksi vuonna 1958.  Helsingin yliopiston kansantaloustieteen varsinaiseksi professoriksi hänet nimitettiin vuonna 1959 ja tästä virasta hän jäi eläkkeelle vuonna 1988.
Pentti Pöyhönen oli ensimmäinen ekonometrian edustaja Suomessalähde?. Hänen väitöskirjansa käsitteli asuntomarkkinoita ja oli tärkeältä osaltaan vakiinnuttamassa ekonometrista tutkimussuuntaa Suomeen. Hänen toinen keskeinen tutkimusalansa oli ulkomaankauppa ja taloudellinen integraatio. Ulkomaankaupan tutkimiseen hän perehtyi Stanfordin yliopistossa Kaliforniassa vuosina 1964–1965.
Pöyhönen julkaisi muun muassa tilastotieteen perusoppikirjan valtiotieteen opiskelijoille. Hänen viimeinen julkaisunsa oli vuonna 1995 ilmestynyt Helsingin yliopiston kansantaloustieteen laitoksen historiikki.
Juho Pöksyläinen

Juho Pöksyläinen (9. joulukuuta 1858 Kiuruvesi – 3. heinäkuuta 1939 Kiuruvesi) oli yläsavolainen talonpoika. Hän oli myös historian ja sukututkimuksen harrastaja, joka tunnetaan kirjoittamastaan Kiuruveden asutushistoriaa käsittelevästä teoksesta sekä ajankohtaan ja olosuhteisiin nähden laajasta, yli 700 nidettä käsittäneestä kotikirjastostaan. Ainoastaan kiertokoulua käynyt Pöksyläinen oli laajasti sivistynyt ja toimi muun muassa kunnan rahastonhoitajana, kunnallislautakunnan puheenjohtajana, kunnan tilintarkastajana ja eri lautakuntien jäsenenä.
Pöksyläistä sanottiin Suomen sivistyneimmäksi talonpojaksi. Hän oli mukana Kiuruveden kunnalliselämässä kuntakokouksen jäsenenä ja kunnallislautakunnan esimiehenä. Pöksyläinen oli myös Rapakkojoen kansakoulun johtokunnan jäsen sekä Haapajoen Mylly- ja sahaosuuskunnan ja Kilpijoen osuusmeijerin hallitusten jäsen. Hän ajoi Iisalmen-Ylivieskan rautatien rakentamista ja maantieyhteyksien rakentamista Kiuruvedelle. Pöksyläinen tutki Kiuruveden asutushistoriaa ja varhaisia maanomistusoloja,laati tarkan Kiuruveden pitäjän kartan sekä keräsi kansantarinoita ja -muistelmia.
Juho Pöksyläinen menetti nimissään olleen 62 hehtaarin Läävän tilan Kiuruveden säästöpankin järjestämässä pakkohuutokaupassa huhtikuussa 1931. Tilalle oli rakennettu suurnavetta Hypoteekkiyhdistykseltä saadulla lainalla, joka oli velkaannuttanut tilan, lisäksi säästöpankki tarvitsi nopeasti varoja peittääkseen pankin kassanhoitajan tekemän kavalluksen. Pöksyläinen joutui muuttamaan vuonna 1914 kuolleen Olga-sisarensa kotiin Heikkilän taloon, jossa hän vietti viimeiset vuotensa.
Aiheesta muualla

Kajanto, Anneli: Tuulikki ja Matti Kärkkäinen: Kiuruveden historia ja sen kirjoittaja Juho Pöksyläinen 1858—1939 Annelin kirjoissa: intohimosta kirjallisuuteen.  6.7.2013.
Saressalo, Lassi: Kunnianosoitus itseoppineelle historioitsijalle Kirjamakasiini.  12.6.2013. Kotiseutuliitto.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)
Pökkösienet

| Pökkösienet |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumalliset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Alaluokka::  Phallomycetidae
Lahko::  Phallales
Heimo::  Phallaceae
Suku::  Pökkösienet Mutinus  Fr. (1849)
Katso myös
   Pökkösienet Wikispeciesissä   Pökkösienet Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pökkösienet (Mutinus) on kantasieniin kuuluva sienisuku. Sienten itiöemät ovat aluksi munamaisia, sitten nousevat onttoihin varsiin, joiden päässä on itiömalja. Itiöemien haju kerää hyönteisiä levittämään itiöitä.
Suomesta tunnetaan harvinaisina kaksi lajia, koiranpökkösieni (M. caninus) ja puistopökkösieni (M. ravenelii). Pökkösieniä muistuttaa niiden sukulainen haisusieni (Phallus impudicus), jota on aiemmin kutsuttukin nimellä pökkösieni.
Aiheesta muualla

Funet: Pökkösienet (Mutinus)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1637675  Wikispecies: Mutinus  AusFungi: 60015578  CoL: 63CRC  EoL: 20986  EPPO: 1MUTIG  Fungorum: 19223  GBIF: 2523984  iNaturalist: 63582  IRMNG: 1290719  MycoBank: 19223  NBN: NHMSYS0001489999  NCBI: 90952  NZOR: f2ee0df9-509b-4c67-94b1-aca248decc02  Open Tree of Life: 1045716
Pääskyvuori

| Pääskyvuori> Svalberga |
| --- | --- |

 Kaupungin kartta, jossa Pääskyvuori korostettuna.  Turun kaupunginosat
Kaupunki:  Turku
Suuralue:  Varissuo-Lauste
Väkiluku:  4 147 (2016)
Pääskyvuori (ruots. Svalberga) on Turun kaupunginosa, joka sijaitsee noin neljä kilometriä keskustasta itään. Kaupunginosassa sijaitsee samanniminen mäki, jonka korkeus on 60,7 metriä merenpinnan yläpuolella. Pääskyvuori rajautuu lännessä Jaaninojaan, joka virtaa pitkin alueen läntistä kylkeä koko pituudelta.
Pääskyvuoren linkkitorni on Turun korkein rakennelma.
Vuonna 2016 Pääskyvuoren väkiluku oli 4 147. Alueen väestöstä 17,3 % on alle 15-vuotiaita ja 21,4 % yli 65 vuotiaita. Suomea puhuu äidinkielenään 86,8 % väestöstä ja ruotsia 2,9 %. Muun kielisiä on 10,3 %.
Alueella rivi-, omakoti- ja matalat kerrostalot sijaitsevat tiiviisti lähellä toisiaan. Korkeita kerrostaloja on puolestaan rakennettu hieman erilleen muusta asutuksesta Pääskyvuoren länsiosiin ja vuorelle.
Pääskyvuoren maamerkki on sen laelle 1964 valmistunut 134,6-metrinen Pääskyvuoren linkkitorni, joka on Suomen toiseksi korkein televisiotorni Pasilan linkkitornin jälkeen. Alueella sijaitsi myös Pääskyvuoren kasarmi, johon kuului kasarmirakennusten lisäksi vuoren sisään louhittu luolasto. Puolustusvoimien luovuttua kasarmialueen käytöstä se on toiminut taiteilijoiden työtiloina. Kasarmialueelle rakennetaan uutta asuinaluetta.
Pääskyvuoren joukkoliikenteen runkona ovat linjat 12, 32, 32A ja 42 keskustasta sekä kehälinja 99. Pääskyvuori sijaitsee lähellä suuria kauppakeskuksia (Itäharjun Prisma, Varissuon liikekeskus, Skanssi). Pääskyvuoren lounaispuolella on Laukkavuoren lähiö, jonka on suunnitellut Aarne Ehojoki.
Aiheesta muualla

Tower in Pääskyvuori, Turku
Turun joukkoliikenne (Arkistoitu – Internet Archive)
Pääskyvuoriseura ry
Turun suuralueet ja kaupunginosat
| --- | --- |
Suuralueet: Kaupunginosat suuralueittain
1. Keskusta: I kaupunginosa · II kaupunginosa · III kaupunginosa · IV Martti · V Itäranta · VI kaupunginosa · VII kaupunginosa · VIII Port Arthur · IX Länsiranta · Iso-Heikkilä · Korppolaismäki1 · Kupittaa · Kurjenmäki · Mäntymäki · Nummi2 · Pihlajaniemi3 · Ruissalo · Turun satama · Vähäheikkilä4
2. Hirvensalo-Kakskerta: Friskala · Haarla · Illoinen · Jänessaari · Kaistarniemi · Kakskerta · Kukola · Lauttaranta · Maanpää · Moikoinen · Oriniemi · Papinsaari · Pikisaari · Satava · Särkilahti · Toijainen
3. Skanssi-Uittamo: Harittu · Ilpoinen · Ispoinen · Katariina · Koivula · Korppolaismäki1 · Luolavuori · Peltola · Pihlajaniemi3 · Puistomäki · Skanssi · Uittamo · Vasaramäki · Vähäheikkilä4
4. Varissuo-Lauste: Huhkola · Lauste · Vaala · Varissuo
5. Nummi-Halinen: Itäharju · Kohmo · Koroinen · Kurala · Halinen · Nummi2 · Oriketo · Pääskyvuori · Räntämäki
6. Runosmäki-Raunistula: Kaerla5 · Kastu · Kärsämäki · Raunistula6 · Runosmäki7
7. Länsikeskus: Kaerla5 · Kähäri · Mälikkälä · Pitkämäki · Runosmäki7 · Ruohonpää · Teräsrautela · Vätti
8. Pansio-Jyrkkälä: Artukainen · Pahaniemi · Pansio · Perno
9. Maaria-Paattinen: Haaga · Jäkärlä · Koskennurmi · Lentokenttä · Metsämäki · Moisio · Paattinen · Paimala · Saramäki · Tasto · Urusvuori · Yli-Maaria
Huomautukset:  1: Korppolaismäki kuuluu osittain Keskustaan ja osittain Skanssi-Uittamoon. 2: Nummi kuuluu osittain Keskustaan ja osittain Nummi-Haliseen. 3: Pihlajaniemi kuuluu osittain Keskustaan ja osittain Skanssi-Uittamoon. 4: Vähäheikkilä kuuluu osittain Keskustaan ja osittain Skanssi-Uittamoon. 5: Kaerla kuuluu osittain Runosmäki-Raunistulaan ja osittain Länsikeskukseen. 6: Raunistula kuuluu osittain Runosmäki-Raunistulaan ja osittain Länsikeskukseen. 7: Runosmäki kuuluu osittain Runosmäki-Raunistulaan ja osittain Länsikeskukseen.
Anett Pötzsch

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Anett Pötzsch |  Anett Pötzsch |  Anett Pötzsch |  |
Maa:   Itä-Saksa
Naisten taitoluistelu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Lake Placid 1980 | yksinluistelu |  |
Anett Pötzsch (s. 3. syyskuuta 1960) on saksalainen taitoluistelija. Itä-Saksan edustajana hän voitti naisten yksinluistelussa Euroopan-mestaruuden vuosina 1977–1980 sekä maailmanmestaruuden vuosina 1978 ja 1980.
Pötzsch syntyi Chemnitzissä, joka silloin oli nimeltään Karl-Marx-Stadt. Itä-Saksan-mestari hän oli vuosina 1976–1980.
Pötzsch sijoittui Innsbruckin 1976 talviolympialaisissa neljänneksi ja voitti Lake Placidin 1980 olympialaisten yksinluistelijana kultaa. Hän on myöhemmällä urallaan menestynyt valmentajana.
Pöytyän vaakuna

Pöytyän vaakuna
Pöytyän vaakuna on Pöytyän kunnan tunnus. Vaakunan aiheen lyhde viittaa maatalouteen, ja sen vaaka on arkkienkeli Mikaelin tunnus. Pitäjän varhaisin kirkko, josta löytyy maininta ensimmäisen kerran vuodelta 1366, oli pyhitetty Mikaelille, jota on pidetty koko pitäjän suojeluspyhimyksenä.
Vaakunan selitys kuuluu ”punaisessa kentässä kultainen lyhde, jonka päällikkeenä hopeinen orsivaaka.” Vaakunan on suunnitellut Olof Eriksson, ja Pöytyän kunnanvaltuusto hyväksyi vaakunan kokouksessaan 30. huhtikuuta 1955. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 15. syyskuuta samana vuonna.