stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mirjami Kuosmanen
Ura > Revyytyttö ja tragedienne

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” | ”Tällä kaunottarella on pantterin nenä, turkoosinsiniset obeliskin silmät, kiihkeästi orientaaliset poskipäät ja atleetin jänteistä sommiteltu Venuksen vartalo. --- ” | ” |
– Toimittaja Antti Halosen näkemys Mirjami Kuosmasesta Seura-lehdessä vuonna 1939
Epäonnistuneiden keittokouluopintojen jälkeen esiintymishaluinen Kuosmanen hakeutui Suomen Näyttämöopistoon. Hän valmistui kaksivuotisen opintorupeaman jälkeen vuonna 1938. Alkuun hän opiskeli päivät ja iltaisin työskenteli tanssijana Kansanteatterissa operettien sivurooleissa. Sittemmin hän osallistui Eino Jurkan kiertueelle. Valkokangas veti Kuosmasta voimakkaammin puoleensa kuin teatterilava. Hän oli aloittanut elokuvauransa avustajatehtävissä vielä opiskellessaan Näyttämöopistossa. Ohjaaja Teuvo Tulio pani merkille Kuosmasen filmaattisen ulkomuodon ja kiinnitti hänet ensimmäiseen merkittävään elokuvarooliinsa Linnankoski-filmatisoinnissa Laulu tulipunaisesta kukasta (1938). Kuosmanen tulkitsi Annikkia, patriarkaattia halveksivaa ja syvästi loukattua nuorta naista. Menestys Annikin osassa vei nuoren näyttelijättären kokonaan filmiin, ja alkava teatteriura sai toistaiseksi jäädä.
Tulion lisäksi Kuosmaseen iski silmänsä ohjaaja Nyrki Tapiovaara, joka kiinnitti hänet elokuvansa Miehen tie (1940) naispääosaan. Se osoittautui läpimurroksi, ja Kuosmanen varasti aikalaiskriitikoiden huomion. ”Hän on ylpeä ja tenhostaan tietoinen nuori rotunainen --- ”, Raoul af Hällström hehkutti Elokuva-Aitassa. Miehen tien myötä Kuosmanen lunasti paikkansa suomalaisen elokuvan vahvana tahtonaisena. Elokuva ei ehtinyt valmistua ennen talvisotaa, mutta Kuosmanen ehti avioitua elokuvan kuvauksesta vastanneen Erik Blombergin kanssa. Nyrki Tapiovaara kaatui rintamalla talvisodan loppuvaiheessa, jolloin Blomberg ja Hugo Hytönen saattoivat työn loppuun.
Tapiovaaran vuonna 1939 ohjaamassa komediassa Kaksi Vihtoria Kuosmanen esitti revyykappaleen ”Sulamit”. Hänen erikoinen tumma äänensä sai lehdissä aikaan suoranaisen mielipidekiistan. Jatkosodan vuosina Kuosmanen siirtyi Suomen Filmiteollisuuteen. Muutaman sivuroolin jälkeen hän sai naispääosan lapsettomuusongelmista kärsivänä Yrjänän mahtitilan emäntänä Edvin Laineen maalaisdraamassa Yrjänän emännän synti vuonna 1943. Elokuvan ainoa heikkous oli suomalaisfilmeille tyypillisesti liika teatterinmakuisuus. Kuosmaselle Selma Yrjänä oli taiteellinen triumfi; hän vakuutti sekä ulkoisella että sisäisellä tulkinnallaan. Hänen olemuksessaan nähtiin harvinaislaatuista alkuvoimaa.
Sodan jälkeen Kuosmasesta kuoriutui valkokankaiden tragedienne. Elokuvassa Sinä olet kohtaloni (1945) hän suorastaan yliampui roolisuorituksensa mustasukkaisena vaimona. Vuosisadan puoliväliä kohti hänen roolinsa muuttuivat vaatimattomiksi. Ainoa poikkeus oli pääosa ruotsalaiselokuvassa Livet i Finnskogarna (Elämää suomalaismetsissä, 1947), jonka kuvasi hänen puolisonsa. Kuosmanen sai ruotsalaislehdistöltä erinomaiset arviot ja häntä nimitettiin ”Ruotsin Esther Williamsiksi” Hollywoodin esikuvan mukaan.
Ura > Valkoinen peura

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” | ”Onkohan Mirjami koskaan kohonnut osassaan sellaiseen antaumukseen ja voimaan kuin tässä noita-Piritassaan. --- ” | ” |
– Elokuva-Aitta Mirjami Kuosmasen roolityöstä Valkoisessa peurassa
Kevättalvella 1949 Mirjami Kuosmanen matkasi puolisonsa Erik Blombergin kanssa Lappiin tekemään elokuvaa Aila – Pohjolan tytär, jonka ohjasi Jack Witikka. Teos ei onnistunut toivotusti, joten tie oli avoin Kuosmasen tunnetuimmalle elokuvaroolille. Blomberg ohjasi fantasiaelokuvan Valkoinen peura (1952), jossa Kuosmanen on vaarallisen lumouksen valtaan joutunut Lapin nainen Pirita. Ajatus muotoaan muuttavasta, kohtalokkaasta naisesta syntyi Kuosmaselle eräänä yönä. Valkoista peuraa pidettiin heti tuoreeltaan poikkeuksellisena suomalaisena elokuvana. Se on nimenomaisesti Kuosmasen ja Blombergin luomus. Pariskunta kehitti käsikirjoituksen Kuosmasen aiheen pohjalta. He paneutuivat aiheeseen ja hakivat kuvauspaikat Lapissa retkeillen. Elokuva sai ensi-iltansa kesäolympialaisten aikaan heinäkuussa 1952. Kriitikot olivat myytyjä ja teokselle povattiin heti myös kansainvälistä menestystä. Kuosmanen palkittiin roolistaan parhaan naispääosan Jussi-patsaalla. Keväällä 1953 Valkoinen peura sai Cannesissa erikoispalkinnon. Kuosmanen oli ensimmäinen Cannesin elokuvajuhlille kutsuttu suomalainen filmitähti.
Kuosmanen kertoi Uusi Suomi -lehdelle Cannesin-matkasta: ”Noihin neljääntoista päivään mahtui lukematon määrä lounaita, cocktail-kutsuja ja iltajuhlia. Kun aamulla astui ulos hotellihuoneen ovesta, oli kyllä parasta ottaa heti hymy huulilleen, sillä valokuvaajia ja lehtimiehiä vilisi kaikkialla. Eräässä tilaisuudessa oli läsnä 30 filmitähteä ja 450 lehtimiestä – sen kauheampaan paikkaan ei enää voi joutua!” Cannesissa Kuosmanen ystävystyi Olivia de Havillandin kanssa. Valkoinen peura palkittiin myös Hollywoodissa Golden Globe -palkinnolla parhaana vieraskielisenä elokuvana vuonna 1956.
Ura > Myöhempi ura

Kuosmanen näytteli myös muissa puolisonsa ohjaamissa elokuvissa, joista mainittakoon Maria Jotunin tekstiin perustuva Kun on tunteet (1954) ja Aleksis Kiven aiheeseen perustuva Kihlaus (1955). Ensin mainittu sai erinomaiset arvostelut ja se oli elokuva, josta Kuosmanen oli itsekin ylpeä. Hän teki siinä taiteellisesti kestävän luonnetutkielman Hulta Hempukasta. Kihlausta kriitikot pitivät melko keskinkertaisena, mutta kuitenkin onnistuneena elokuvana. Kuosmanen käsikirjoitti useimmat Blombergin ohjaamista elokuvista. Hän oli työssään perinpohjainen ja teki taustatyötä novellien sovitusta varten. Elokuvat syntyivät tiiviissä yhteistyössä; Blomberg ohjasi kameran liikkeitä ja ihmisiä, Kuosmanen taas näyttelijätyötä ja dialogia.
Kuosmasen viimeiseksi elokuvarooliksi jäi ruotsalaisnaisen rooli Aarne Tarkaksen elokuvassa Jokin ihmisessä (1956). Vuonna 1959 hän oli mukana käsikirjoittamassa suomalais-ruotsalais-puolalaista yhteistuotantoa Hääyö. Lopputuloksena oli naiivi tekele ja kaupallinen mahalasku. Sen jälkeen Kuosmanen työskenteli lyhyt- ja mainoselokuvatuotannon parissa.
Mirjami Kuosmanen kuului Suomi-Unkari Seuran johtokuntaan vuodesta 1956, ja toimi vuodesta 1957 seuran puheenjohtajana. Kuosmanen palasi näyttämölle syksyllä 1962, jolloin hän esitti Henrik Ibsenin Meren naisen nimiroolin Intimiteatterissa. Aihe oli kummitellut Kuosmasen mielessä jo 1950-luvulta lähtien. Näytelmästä tuli oikea tahtojen taisto, kun Kuosmaselle ja ohjaaja Mauno Manniselle tuli erimielisyyksiä. Yleisö ei kuitenkaan innostunut Kuosmasen tulkinnasta, jota pidettiin liian vähäeleisenä.
Avioelämä

Mirjami Kuosmanen avioitui syksyllä 1939 kuvaaja Erik Blombergin (1913–1996) kanssa. He olivat tavanneet ensimmäisen kerran Kansanteatterissa vuonna 1938, jolloin Blomberg näki Kuosmasen Vetoketju -revyyssä ”nakkaamassa koipea”. Vasta vuotta myöhemmin Miehen tien kuvauksissa Kuosmanen ja Blomberg tutustuivat toisiinsa paremmin. Parin avioaikeista ei moni tiennyt – suuria häitä ei pidetty, vaan vihkimisen suoritti tuomari Helsingin tuomiokunnan arkistossa. Pariskunnalle syntyi neljä lasta: Peter, ”Petteri” (1941), Nina (1942), Juha (1944) ja Erkka (1945).
Ihmisenä Kuosmasta on luonnehdittu elokuvahahmojensa tavoin tahtonaiseksi: elinvoimaiseksi, värikkääksi ja välittömäksi. Kuosmanen kuoli äkilliseen verisuonen katkeamaan 48-vuotiaana. Hän oli ollut uimassa Uimastadionilla 5. elokuuta 1963 ja pyörtyi suihkussa päässä katkenneen verisuonen seurauksena. Kuosmanen on haudattu Hietaniemen hautausmaalle Helsinkiin.
Filmografia

| Vuosi | Elokuva | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 1937 | Kuriton sukupolvi | nainen poikamiesasunnossa |
| 1938 | Niskavuoren naiset | tanssiva Loviisan-päivän vieras |
| 1938 | Jääkärin morsian | Kultaisen ankkurin tarjoilija |
| 1938 | Laulu tulipunaisesta kukasta | Annikki |
| 1939 | Herrat ovat herkkäuskoisia | Laura Karpalainen |
| 1939 | Kaksi Vihtoria | laulusolisti |
| 1940 | Miehen tie | Vormiston Alma |
| 1940 | Ketunhäntä kainalossa | Sirkku, pikakirjoittajatar |
| 1942 | Puck | Kirsti |
| 1943 | Yrjänän emännän synti | Selma, Yrjänän emäntä |
| 1945 | Sinä olet kohtaloni | Ruth Viita |
| 1945 | Kohtalo johtaa meitä | Mirjami |
| 1946 | Kultainen kynttilänjalka | Erna |
| 1947 | Livet i finnskogarna | Aino |
| 1948 | Toukokuun taika | Dusinka |
| 1948 | Läpi usvan | Aino |
| 1948 | Laulava sydän | Niina Harjus |
| 1948 | Haaviston Leeni | Essi |
| 1951 | Aila – Pohjolan tytär | Aila |
| 1952 | Valkoinen peura | Pirita / Maarita, Piritan äiti |
| 1952 | Niskavuoren Heta | Kustaava |
| 1954 | Kun on tunteet | Hulta Hempukka |
| 1955 | Kihlaus | Eeva Matintytär Helander |
| 1956 | Jokin ihmisessä | nainen |
Käsikirjoitus ja muut tekstit

Valkoinen peura (1952) (käsikirjoitus)
Kun on tunteet (1954) (käsikirjoitus)
Kihlaus (1955) (käsikirjoitus)
Meren arkea (1956) (teksti)
Hääyö (1959) (käsikirjoitus)
Muut

Eulalia-täti (1940) (maskeeraus)
Valkoinen peura (1952) (naamiointi, puvustus)
Palkinnot

Kuosmanen palkittiin vuoden 1952 Jussi-gaalassa parhaan naispääosan palkinnolla Valkoinen peura -elokuvassa (1952).
Kirjallisuutta

Alanko, Aki: ”Mirjami Kuosmanen – ’Suomi-Filmin’ suuri kohtalotar”, Filmihullu 2/2004.
Jussi-gaala 1952. Vasemmalta oikealle: Armi Kuusela, Tauno Palo, Mirjami Kuosmanen ja Veikko Itkonen.
Mirjami Kuosmanen elokuvassa Miehen tie (1940).
Arif Alvi

| Arif Alvi> عارف الرحمان علوی |
| --- | --- |

Pakistanin presidentti
 9. syyskuuta 2018–  
Edeltäjä:  Mamnoon Hussain
Kansanedustaja
 1. kesäkuuta 2013–31. toukokuuta 2018 13. elokuuta 2018–6. syyskuuta 2018  
Henkilötiedot
Syntynyt: 29. elokuuta 1949 (ikä 75)
Tiedot
Puolue:  Pakistan Tehreek-e-Insaf (PTI)
Arif Alvi (s. 1949) on pakistanilainen poliitikko, joka on toiminut maansa presidenttinä syksystä 2018. Hänen poliittinen uransa alkoi vuoden 1969 opiskeljamellakoissa.
Alvi on kuulunut pitkään Pakistan Tehreek-e-Insaf (PTI)-puolueeseen, samoin kuin pääministeri Imran Khan. Ennen valintaansa presidentiksi Alvi valittiin toiselle kaudelle kansanedustajaksi.
Alopaeus (suku)

Alopaeus-suvun vaakuna
Alopaeus [alopeːus] (ven. Алопеус,Alopeus) on itäsuomalainen pappis- ja virkamiessuku, jonka jäsenet ovat kohonneet merkittäviin asemiin myös Venäjän palveluksessa. Suvun vanhin tunnettu jäsen Tuomas Kettunen asui Naukkarilassa Kerimäellä 1500-luvulla. Jotkut suvun jäsenet ovat palauttaneet nimen muotoon Kettunen tai Tuomas-Kettunen.
Tuomas Kettusen poika Andreas Thomae Kettunius (mainitaan 1578) oli Jääsken kappalaisena, ja tämän poika Bartholdus Andrae Kettunius (k. 1634) Jääsken kirkkoherrana 1612. Hänen pojanpoikansa Jääsken kappalainen Magnus Kettunius (k. 1692) otti neljän veljensä kanssa 1600-luvun lopulla nimen Alopaeus (kreik. alopeks, kettu); muuan toinen sukuhaara omaksui nimen Norrgren.
Johan Alopaeus aateloitiin vuonna 1772 ja hän otti käyttöön sukunimen Nordenswan.
Suvun jäseniä

Samuel Alopaeus (1721–1793) oli suomalainen pappi ja mineralogi
Johan Alopaeus (1731–1811), aateloitiin vuonna 1772 nimellä Nordenswan
Magnus (Maximilian) Alopeus (1748–1822), Venäjää palvellut diplomaatti, todellinen salaneuvos
David Alopeus (1769–1831), Venäjää palvellut diplomaatti ja todellinen salaneuvos, Magnus Alopeuksen veli, kreivi
kreivi Fredrik Alopaeus (1810–1862), suomalainen kenraali Venäjän armeijassa, Davidin poika
Magnus Jacob Alopaeus (1743–1818), Porvoon piispa 1809–1818
Pehr Johan Alopaeus (1773–1814), sivistyshistorioitsija, koulumies, Magnus Jakob Alopaeuksen poika
Magnus Erik Alopaeus (1806–1874), lääninrovasti, teologian kunniatohtori, valtiopäivämies, Pehr Johan Alopaeuksen poika
Johan Magnus Alopaeus (1837–1913), opettaja, rehtori ja samomalehden toimittaja, Magnus Erik Alopaeuksen poika
Gerhard Pehr Alopaeus (1849–1926), juristi, valtiopäivämies ja Mikkelin pormestari, Magnus Erik Alopaeuksen poika
Ivar Gerhard Alopaeus (1879–1931), juristi, pankinjohtaja ja Viipurin oikeuspormestari, Gerhard Pehr Alopaeuksen poika
Erik Alopaeus (1883–1923), eduskunnan ensimmäinen oikeusasiamies, Gerhard Pehr Alopaeuksen poika
Ivar Gabriel Alopaeus (1855–1918), juristi ja Haminan pormestari, Magnus Erik Alopaeuksen poika
Magnus Alopaeus (1775–1843), opettaja, pappi ja professori, Aurora-seuran jäsen, Magnus Jakob Alopaeuksen poika
Jakob Alopaeus (1812–1882), tykistönkenraali
Jutte Alopaeus (s. 1870), suomalainen lastenkirjailija
Carl Henrik Alopaeus (1825–1892), Porvoon piispa 1885–1892
Erik Tuomas-Kettunen (1916–2001), vuorineuvos, kirjailija
Marianne Alopaeus, o.s. Rosenbröijer (1918–2014), suomenruotsalainen kirjailija
Valpuri Alopaeus (1919–1969), kirjallisuuden suomentaja
Veli Tuomas-Kettunen (1932–2015), lavastaja, kuvataiteilija
Marja Alopaeus (s. 1945), kirjallisuuden suomentaja
Anusuiya Uikey

| Anusuiya Uikey |
| --- | --- |

Manipurin kuvernööri
 23. helmikuuta 2023 –  
Edeltäjä:  La. Ganesan
Chhattisgarhin kuvernööri
 29. heinäkuuta 2019 – 22. helmikuuta 2023  
Edeltäjä:  Anandiben Patel
Seuraaja:  Biswabhusan Harichandan
Henkilötiedot
Syntynyt: 10. huhtikuuta 1957 (ikä 67) Chhindwara, Madhya Pradesh, Intia
Tiedot
Puolue:  Intian kansanpuolue
Anusuiya Uikey (s. 10. huhtikuuta 1957) on intialainen poliitikko, joka toimii Manipurin osavaltion kuvernöörinä vuodesta 2023. Aikaisemmin hän oli Chhattisgarhin kuvernööri vuosina 2019–2023. Hän aloitti poliittisen uransa kongressipuolueen jäsenenä. Hänet äänestettiin vuonna 1985 Chhattisgarhin lainsäätäjäksi ja valittiin kolme vuotta myöhemmin osavaltiohallituksen ministeriksi. Intian kansanpuolueeseen hän siirtyi 1990-luvulla.
Uikey on taustaltaan adivasi, mikä tekee hänestä Chhattisgarhin ensimmäisen alkuperäisväestöön kuuluneen kuvernöörin. Hän oli myös ensimmäinen virassa kokoaikaisesti toiminut nainen, koska hänen edeltäjänsä Anandiben Patel toimi virassa väliaikaisesti ollessaan samalla Madhya Pradeshin kuvernööri. Vuosina 2006–2012 hän toimi kansanpuolueen edustajana Rajya Sabhassa.
Chhattisgarhin kuvernöörinä Uikey pyrki auttamaan radikaalimaolaisia naxaliitteja palaamaan osaksi yhteiskuntaa. Useat antautuneet kapinalliset liittyivät naxaliitteja vastaan toimiviin Dantewada-joukkoihin. Uikey lupasi tukea antautuvia naxaliitteja ja tuoda heidän asiansa sisäministeriölle.
Alonzo Russell

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Alonzo Russell (oik.) ja Jonathan Borlee sisäratojen MM-kilpailuissa 2016. |  Alonzo Russell (oik.) ja Jonathan Borlee sisäratojen MM-kilpailuissa 2016. |  Alonzo Russell (oik.) ja Jonathan Borlee sisäratojen MM-kilpailuissa 2016. |  |
Maa:   Bahama
Miesten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Rio 2016 | 4 × 400 m |  |
| Sisäratojen MM-kilpailut  | Sisäratojen MM-kilpailut  | Sisäratojen MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Portland 2016 | 4 × 400 m |  |
| Kansainyhteisön kisat  | Kansainyhteisön kisat  | Kansainyhteisön kisat  |  |
|  Hopeaa | Glasgow 2014 | 4 × 400 m |  |
|  Hopeaa | Gold Coast 2018 | 4 × 400 m |  |
Alonzo Russell (s. 8. helmikuuta 1992) on bahamalainen pikajuoksija. Hän on pituudeltaan 183 cm..
Russell juoksi Glasgow'n Kansainyhteisön kisoissa 2014 kolmannen osuuden hopeaa saaneessa Bahaman 4 × 400 metrin viestijoukkueessa. Hän karsiutui Portlandin MM-hallikilpailuissa 2016 400 metrin välierissä ja juoksi viestissä toisen osuuden Bahaman hopeajoukkueessa. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän karsiutui 400 metrin alkuerissä ja juoksi avausosuuden pronssia saaneessa Bahaman 4 × 400 metrin viestijoukkueessa. Birminghamin MM-hallikilpailuissa 2018 hänet hylättiin 400 metrin alkueräjuoksussa. Saman vuoden Gold Coastin Kansainyhteisön kisoissa hän juoksi ankkuriosuuden hopeaa saaneessa Bahaman 4 × 400 metrin viestijoukkueessa. Dohan MM-kilpailuissa 2019 hän karsiutui 400 metrin alkuerissä ja vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa saman matkan välierissä. Budapestin MM-kilpailuissa 2023 hän karsiutui 400 metrin alkuerissä.
Henkilökohtaiset ennätykset > Ulkoradat

| Laji | Aika | Paikka | Päivä |
| --- | --- | --- | --- |
| 200 m | 20,65 | Tallahassee | 23. maaliskuuta 2018 |
| 400 m | 44,73 | Gainesville | 15. huhtikuuta 2023 |
Henkilökohtaiset ennätykset > Sisäradat

| Laji | Aika | Paikka | Päivä |
| --- | --- | --- | --- |
| 400 m | 46,38 | Clemson | 19. tammikuuta 2018 |
Arignac

| Arignac |
| --- | --- |
 Kipsiä Arignacista
 Arignac
 Koordinaatit: 42°52′19″N, 1°36′05″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Oksitania
Departementti:  Ariège
Hallinto:  
 – Pormestari:  Philippe Pujol
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  8,84 km²
Väkiluku (2017):  707
 – Väestötiheys:  80 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+1
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Arignac on Ranskan kunta, joka sijaitsee Etelä-Ranskassa Ariègen departementissa. Sen väkiluku oli 707 vuonna 2017. Kunnan pormestari on Philippe Pujol. Arignac'n pinta-ala on 8,84 neliökilometriä.
Arif Erdem

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 2. tammikuuta 1972 (ikä 52)
Syntymäpaikka: Istanbul, Turkki
Pelipaikka: hyökkääjä
Pituus: 179 cm
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1990–1991 | Zeytinburnuspor | 2 | (0) |
| 1991–1999 | Galatasaray | 236 | (64) |
| 2000 | Real Sociedad | 2 | (1) |
| 2000–2005 | Galatasaray | 103 | (40) |
| Yhteensä | Yhteensä | 343 | (105) |
Maajoukkue
| 1994–2003 | Turkki | 60 | (11) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
| Mitalit> Maa:   Turkki.Miesten jalkapallo.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Turkki.Miesten jalkapallo.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Turkki.Miesten jalkapallo.MM-kilpailut  | Maa:   Turkki> Miesten jalkapallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Etelä-Korea ja Japani 2002 |  |  |
Arif Erdem (s. 2. tammikuuta 1972 Istanbul, Turkki) on turkkilainen ammattilaisuransa lopettanut jalkapalloilija.
Erdem pelasi kaudella 1990–1991 kaksi Turkin Superliigan ottelua Zeytinburnusporissa. Kaudeksi 1991–1992 Erdem siirtyi Galatasarayhin, jossa hän pelasi 14 kauden aikana yhteensä 339 liigaottelua ja teki niissä 104 maalia. Erdem voitti Turkin-mestaruuden seitsemän kertaa (1992–1993, 1993–1994, 1996–1997, 1997–1998, 1998–1999, 1999–2000 ja 2001–2002) ja Turkin Cupin viisi kertaa (1992–1993, 1995–1996, 1998–1999, 1999–2000 ja 2004–2005). Kaudeksi 2000–2001 Erdem siirtyi espanjalaiseen Real Sociedadiin. Hän pelasi seurassa kaksi Primera Divisiónin ottelua ja teki niissä yhden maalin, kunnes palasi Galatasarayhin kesken kauden 2000–2001.
Turkin maajoukkueessa Erdem pelasi 60 ottelua ja teki 11 maalia vuosina 1994–2003. Erdem oli mukana kisajoukkueessa EM-kilpailuissa 1996 ja 2000 sekä MM-kilpailuissa 2002. Vuoden 2002 MM-kilpailuissa hän oli saavuttamassa MM-pronssia.
Arijan Komazec

| Mitalit> Miesten koripallo.Maa:   Jugoslavia.MM-kilpailut  | Mitalit> Miesten koripallo.Maa:   Jugoslavia.MM-kilpailut  | Mitalit> Miesten koripallo.Maa:   Jugoslavia.MM-kilpailut  | Miesten koripallo> Maa:   Jugoslavia. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Argentiina 1990 |  |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Italia 1991 |  |  |
Maa:   Kroatia
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Barcelona 1992 |  |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Kanada 1994 |  |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Saksa 1993 |  |  |
|  Pronssia | Kreikka 1995 |  |  |
Arijan Komazec (s. 23. tammikuuta 1970 Zadar, Kroatian ST, Jugoslavia) on kroatialainen kilpauransa päättänyt koripalloilija, joka edusti maajoukkuetasolla Jugoslaviaa ennen maansa itsenäistymistä.
Komazec kuului Jugoslavian maajoukkueeseen, joka voitti maailmanmestaruuden Argentiinassa 1990 ja Euroopan mestaruuden Italiassa 1991. Kroatian itsenäistyttyä Komazec saavutti sen maajoukkueessa olympiahopeaa Barcelonassa 1992 hävittyään Yhdysvaltain Dream Teamille, MM-pronssia Kanadasta 1994 ja EM-pronssia Saksasta 1993 sekä Kreikasta 1995. Hän pelasi maajoukkueessa vielä muun muassa Atlantan kesäolympialaisissa 1996, missä Kroatia sijoittui seitsemänneksi ja Espanjan EM-kilpailuissa 1997, missä Kroatia oli 11:s.
Mõisaküla

| Mõisaküla |
| --- | --- |
 Kirkko Mõisakülassa
 lippu:  vaakuna
 Mõisaküla
 Koordinaatit: 58°05′00″N, 25°11′00″E 
Valtio:   Viro
Maakunta:  Viljandimaa
Kunta:  Mulgin kunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  2,20 km²
Väkiluku (2010):  1 013
 – Väestötiheys:  460,5 as./km²
 
 www.moisakyla.ee 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Mõisaküla (saks. Moiseküll) on epäitsenäinen kaupunki Mulgin kunnassa Viljandimaan maakunnassa, Virossa. Se sijaitsee Viljandimaan lounaisosassa, lähellä Latvian rajaa. Sen asukasluku on 1 013 (2010), pinta-ala 2,20 neliökilometriä ja asukastiheys 460,5 asukasta neliökilometrillä.
Historiaa

Mõisakülasta tuli kaupunki 1. toukokuuta 1938. Vuoden 2017 kuntauudistuksen osana Karksin, Abjan ja Hallisten kunnat sekä Mõisakülan kaupunki yhdistyivät 24. lokakuuta 2017 uudeksi Mulgin kunnaksi.
Väestö

Vuonna 2011 Mõisakülan kaupungissa oli 825 asukasta, joista 750 (90,9 %) oli virolaisia, 42 (5,1 %) venäläisiä ja 33 (4,0 %) muita kansallisuuksia.
Muuta

Painonnostaja Arnold Luhaäär on syntynyt Mõisakülassa.
Mulgin radan johti aikoinaan Mõisakülasta Viljandiin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mõisaküla Wikimedia Commonsissa
Andreas Rüegge

| Andreas Rüegge> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 3. helmikuuta 1984 Frauenfeld
Kansalaisuus:   Sveitsi
Uran tiedot
Laji:  alamäkiluistelu
Kilpauran kesto:  2008-
Saavutukset
Voitot:  0
Palkintokorokkeella:  0
 Tietolaatikko päivitetty 29. tammikuuta 2015 
Andreas Rüegge (s. 3. helmikuuta 1984 Frauenfeld) on sveitsiläinen alamäkiluistelija. Hän debytoi lajin MM-sarjassa Red Bull Crashed Icessä helmikuussa 2008 Davosissa. Rüeggen paras yksittäinen sijoitus MM-sarjan osakilpailussa on kahdeksas sija, jonka hän saavutti Lausannen kilpailusta maaliskuulta 2013. Rüegge on sijoittunut urallaan kahdesti MM-sarjan kilpailussa kymmenen joukkoon.
Anthony Bitetto

| Anthony Bitetto |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 15. heinäkuuta 1990 (ikä 34) Island Park, New York, Yhdysvallat
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  185 cm
Paino:  95 kg
Seura
Seura:  New York Rangers
Sarja:  NHL
Pelinumero:  2
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2012–
Aik. seurat:  Milwaukee Admirals (AHL) Cincinnati Cyclones (ECHL) Nashville Predators (NHL) Minnesota Wild (NHL)   Winnipeg Jets (NHL)
NHL-varaus:  168. varaus, 2010 Nashville Predators
Anthony "Tony" Bitetto (s. 15. heinäkuuta 1990) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka pelaa NHL-seura New York Rangersissa. Nashville Predators varasi hänet numerolla 168 vuoden 2010 varaustilaisuudessa.
29. maaliskuuta 2012 Bitetto ja Nashville Predators solmivat kahden vuoden tulokassopimuksen. Bitetto aloitti ammattilaisuransa vuonna 2012 pudotuspeleissä Milwaukee Admiralsin riveissä.
Kolmannella täydellä ammattilaiskaudellaan 2014–2015 Bitetto oli Milwaukeen puolustajista paras pisteentekijä. 17. tammikuuta 2015 Bitetto kutsuttiin NHL:n puolelle tekemään NHL-debyyttiä Detroit Red Wingsiä vastaan ottelussa, jonka Detroit voitti lukemin 5–2.
Tilastot

Käännös suomeksi
Ants Oras

| Ants Oras> Hans Gottfried Oras |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1900 Tallinna, Viro
Kuollut: 1982 (81–82 vuotta) Gainsville, Florida, Yhdysvallat
Kansalaisuus:  Viro
Ammatti:  kirjallisuudentutkija, esseisti, kääntäjä ja kriitikko
Kirjailija
Äidinkieli: viro
Tuotannon kieli: viro, englanti
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Ants Oras, alkujaan Hans Gottfried Oras, (1900 Tallinna, Viro – 1982 Gainsville, Florida, Yhdysvallat) oli virolainen kääntäjä kirjallisuudentutkija, esseisti ja kriitikko. Hän käänsi englantilaista kirjallisuutta viroksi ja kirjoitti aiheesta katsauksia ja tutkimuksia.
Oras pakeni Virosta 1943 Suomen kautta Ruotsiin ja myöhemmin Yhdysvaltoihin, jossa hän toimi vuodesta 1949 Floridassa englantilaisen kirjallisuuden professorina.
Suomennetut teokset

Viron kohtalonvuodet: Viron kansan vaiheet vv. 1939–1944 (Baltic eclipse), suom. Esmo Ridala, 4. p. Gummerus 1989 (Tekijän Suomea varten uudistama laitos)