stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Andrew Handyside and Company

Tekijän leima King's Crossin rautatieasemalla Lontoossa.
Andrew Handyside and Company oli englantilainen teräsvalimo 1800-luvulla. Se toimi Derbyssä maan keskiosassa. Valimo tuotti hyvin erikokoisia tuotteita valurautaisista puutarhakoristeista rautatiesiltoihin. Se teki katuvalaisimia yleistyvän kaasuvalaistuksen tarpeisiin, ja se oli yksi ensimmäisistä yrityksistä joka teki punaisia postilaatikoita Royal Mailin käyttöön. Sen valmistamia, nyt yli satavuotiaita laatikoita on edelleen paljon käytössä. Valimo tunnettiin vahvoista ja hyvälaatuisista tuotteistaan, joita oli esillä myös Lontoon maailmannäyttelyssä 1851.
Valimon perustaja Andrew Handyside kuului sukuun, jonka monet jäsenet olivat kunnostautuneet Skotlannissa rauta-alalla. Hän työskenteli William-veljensä kanssa Pietarissa, ennen kuin asettui Derbyyn ja otti siellä haltuunsa Britannia-valimon. Andrew Handyside kuoli 1877, minkä jälkeen yrityksen toiminta hiipui vähitellen ja loppui kokonaan 1911.
Yritys tuotti yhden Englannin ensimmäisistä sähköllä toimivista nostosilloista vuonna 1899.
Kokoelma yrityksen tuotteita on Derbyn teollisuusmuseossa.
Postilaatikko, tekijän leima mustassa osassa
Friargaten silta Derbyssä
Handysiden silta yli Derwentin
Handysiden tekemä silta Japanissa
Handysiden tekemä suihkulähde Derbyn arboretumissa
Lyhtypylväitä Belfastissa
Techichi

| Techichi |
| --- | --- |

Avaintiedot
Alkuperämaa:   Meksiko
Määrä:  kuollut sukupuuttoon
Alkuperäinen käyttö:  liharuoka, lasten seuralainen
Muita nimityksiä:  Techici, Small Indian Dog, Carrier Dog
FCI-luokitus:  ei FCI-rotu
Ulkonäkö
Väritys:  ruskea, musta, ruskeavalkoinen tai mustavalkoinen
Techichi on sukupuuttoon kuollut meksikolainen koirarotu.
Ulkonäkö

Techichi muistutti kettua. Se oli pieni, hoikka, pienipäinen, suippokuonoinen ja pystykorvainen. Väritys oli joko ruskea, musta, ruskeavalkoinen tai mustavalkoinen.
Alkuperä

Rodun levinneisyysalue ulottui Pohjois-Amerikan itärannikolta Väli-Amerikan kautta Etelä-Amerikan luoteisosiin, mutta Meksiko vaikutti olleen sen varsinainen pääalue. Esikolumbiaaniset intiaanit käyttivät sitä lähinnä ruokana, joskin pentuja annettiin lasten leikkikumppaneiksi. Muutamia jalostusyksilöitä käytettiin tuottamaan niin monta jälkeläistä kuin mahdollista. Nuoret urokset jotka oli tarkoitus syödä kastroitiin, jotta ne lihoivat mahdollisimman paljon.
Ensimmäinen eurooppalainen, joka teki havainnoin techichistä, oli espanjalainen tutkimusmatkailija Francisco Hernandez vuonna 1578. Espanjalaisilla tutkimusmatkailijoilla oli usein pulaa ruuasta, joten hekin söivät tarpeen tullen paikallista koiranlihaa – on arvioitu, että he söivät yhteensä vähintään 100 000 rodun edustajaa tutkimusmatkojensa aikana. 1800-luvulle mennessä rotu olikin jo kuollut sukupuuttoon.
Techichiä kuvaava keramiikkaesine Mexico Cityssä.
Veturi

VR:n omistama Sr2-sarjan sähköveturi Helsingin päärautatieasemalla
VR:n omistama Dr16-sarjan dieselsähköinen veturi Oulun rautatieasemalla
Venäläinen höyryveturi vuodelta 1910
Veturi on junan vetämiseen ja työntämiseen tarvittava kulkuneuvo. Sen tehtävänä on toisaalta tuottaa junan vetämiseen/työntämiseen tarvittavaa vetovoimaa ja toisaalta toimia veturimiehistön työtilana tarvittavine hallintalaitteineen.
Tekniikka

Nykyaikaisen diesel- ja sähköveturin pääosat ovat telit, koriosat (joko erillinen runko konesuojineen tai itsekantava kori), koneisto, jossa vetovoiman kehittämiseen tarvittava pääkoneisto ja lisäksi erilaiset apukoneistot ja -laitteet, sekä erilaiset ohjaus- ja kommunikaatiolaitteet sisältävä ohjaamo. Vanhoissa veturityypeissä oli jäykkä runko pyörästöineen telikäytön sijaan.
Nykyisin Suomessa käytössä olevia veturityyppejä ovat sähköveturit sekä sähköistämättömillä rataosuuksilla ja vaihtotöissä dieselveturit. Dieselvetureita käytetään toisinaan myös sähköistetyillä rautateillä lähinnä tavarajunavetureina. Lisäksi on eroteltava moottorivaunut ja -junat, joissa koneisto on sulautettu vaunuun.
Ennen diesel- ja sähkövetureita oli yleisesti käytössä höyryvetureita, joissa voimaa antava höyry saatiin polttamalla joko kivihiiltä tai halkoja, joskus turvetta tai polttoöljyä. Nämä polttoaineet sekä tarvittava vesi kulkivat mukana joko veturiin liitetyssä apuvaunussa, tenderissä, tai ns. tankkivetureissa veturin omissa säiliöissä.
Varsinaisen veturiosan voidaan näissä katsoa koostuvan jäykästä rungosta eli kehyksestä, höyrykattilasta tulipesineen sekä pyörästöstä siihen kiinteästi kytkettyine höyrykoneineen ja kuljettajasuojuksesta eli ajohytistä, jossa oli paitsi veturin ja sen höyrykattilan laitteistojen hallintalaitteet, myös tulipesän suuluukut polttoaineen syöttöä varten.
Höyryveturissa ajotehtäviin keskittyvän kuljettajan lisäksi oli lämmittäjä, joka huolehti höyrykattilan käytöstä eli polttoaineen ja veden syötöstä sekä koneiston usein käsin tapahtuvasta voitelusta. Polttoaineen täydennyspaikoilla lämmittäjä huolehti hiilien tai halkojen ottamisesta sekä veden täydentämisestä. Veturinlämmittäjän työ jatkui veturinkuljettajaa työssään avustavana koneapulaisena diesel- ja sähkövetureissakin. Suomessa VR poisti koneapulaisen vaiheittain eri veturiluokista. Lopullisesti veturiin jäi yksi kuljettaja 1990-luvun alkupuolella.
Kookkaan höyryveturin tenderiin saattoi mahtua jopa 13 tonnia hiiltä ja 28 kuutiometriä eli tonnia vettä, joka silti saattoi riittää vain alle sadan kilometrin ajoon.
1920-luvulta alkaen rakennettiin joitakin höyryturbiinivetureita. Osa näistä oli suoravetoisia, osassa turbiini käytti sähkögeneraattoria. Samoihin aikoihin rakennettiin myös ensimmäiset kaasuturbiiniveturit. Yksittäisiä vetureita rakennettiin vielä 1960-luvulla, ja alun perin TGV-junien suunniteltiin käyttävän sähkön sijaan kaasuturbiinia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta veturi Wikimedia Commonsissa
Kuljetusmahdollisuudet ja metsien nollaraja - Metsässä jäädytetyllä ajouralla ilman kiskoja kulkeva telaketjuhöyryveturi - Kuva 3: Nuorttin konesavotan höyryveturi tukkikuorman vedossa (kuva), Oulu.fi / Lapin metsämuseon kokoelmat
Sandbergin veturi - Jäädytetyillä raiteilla kulkeva metsätyöveturi (kuva[vanhentunut linkki]), Rovaniemi.fi / Lapin metsämuseon kokoelmat
Suomalaiset veturit ja junayksiköt
OnePlus 8 Pro

| OnePlus 8 Pro |
| --- | --- |

Valmistaja:  OnePlus
Julkaistu:  21. huhtikuuta 2020
Edeltäjä:  OnePlus 7T Pro
Käyttöverkot:  LTE-A Pro Cat 18 (1200/150 Mbit/s), 5G (n2, n5, n41, n66, n71, SA, NSA)
Mitat:  165,3 × 74,3 x 8,5 mm
Paino:  199 g
Näyttö:  6,78" QHD 19,8:9 AMOLED 120 Hz
Näytön kuvatarkkuus:  3 168 × 1 440 (513 ppi)
Suoritin:  Qualcomm Snapdragon 865 SM8250 kahdeksanydin, 2,84 GHz, Kryo 585, 64-bittinen, 7 nm
Grafiikkapiiri:  Adreno 650
Muisti:  128 tai 256 Gt
Keskusmuisti:  8 tai 12 Gt
Takakamera:  48 megapikseliä + 8 megapikseliä + 48 megapikseliä + 5 megapikseliä
Etukamera:  16 megapikseliä
Käyttöjärjestelmä:  Android 10 OxygenOS-käyttöliittymällä
Akku:  4 510 mAh
Infobox OKNimi-testi OK: 
OnePlus 8 Pro on OnePlussan 21. huhtikuuta 2020 julkaisema älypuhelin, jossa on esiasennettuna Android 10 OxygenOS-käyttöliittymällä.
Tekniset tiedot > Muotoilu

OnePlus 8 Pro -älypuhelimessa on 6,78-tuumainen näyttö QHD-resoluutiolla ja 19,8:9-kuvasuhteella. Laitteessa on 5G-tuki.
Tekniset tiedot > Fyysiset osat

Laitteesta löytyy 2,8 gigahertsin kahdeksanydinprosessori. Laitteessa on 8 tai 12 gigatavua keskusmuistia ja 128 tai 256 gigatavua tallennustilaa.
Tekniset tiedot > Fyysiset osat > Kamerat ja multimedia

Laitteessa on neljä takakameraa. Pääkameran tarkkuus on 48 megapikseliä, toisen kameran 8 megapikseliä (telekamera), kolmannen kameran 48 megapikseliä (ultralaajakuvakamera) ja neljännen kameran 5 megapikseliä (värisuodatinkamera). Etukameran tarkkuus on 16 megapikseliä.
Videokuvaus voidaan tehdä 2160p (4K) -resoluutiolla 60 fps, 1080p (Full HD) -resoluutiolla 240 fps ja 720p (HD) -resoluutiolla 480 fps kuvataajuudella.
Tekniset tiedot > Ohjelmisto

Julkaisuhetkellä laitteessa oli esiasennettuna Android 10 OxygenOS-käyttöliittymällä. OnePlus on luvannut ohjelmiston olevan päivitettävissä Android 12 -käyttöjärjestelmäversioon saakka.
Henri Andréani

Henri Andréani (oikealta nimeltään Gustave Sarrus, 10. huhtikuuta 1877 La Garde-Freinet, Var – 30. huhtikuuta 1936 Pariisi) oli ranskalainen elokuvaohjaaja.
Korkintekijän perheeseen syntynyt Andréani aloitti elokuvauransa Charles Pathén sihteerinä ja työskenteli sitten Ferdinand Zeccan ja Gaston Vellen apuohjaajana. Hän ohjasi etupäässä historiallisia elokuvia kuten Napoléon (1909), Cléopatre (1910), Siège de Calais (1911) sekä moniosainen Les Trois Mousquetaires (1921). Andréani teki myös Eugène Creisselin käsikirjoituksiin perustuneen 15-osaisen raamattuelokuvien sarjan ja oli uransa lopussa mukana Abel Gancen Napoléonin (1927) kuvausryhmässä.
Aiheesta muualla

Henri Andréani Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Ranska  BnF data
Fyysikko

Kokeellisia fyysikoita työssään Jyväskylän yliopiston kiihdytinlaboratoriossa.
Fyysikko on henkilö, jolla on fyysikon tutkinto tai joka tutkii, opettaa tai soveltaa fysiikkaa työssään. Fyysikot pyrkivät mallintamaan ja selittämään luonnonilmiöitä kaikissa aikaskaaloissa ja mittakaavoissa, lähtien alkeishiukkasten kvanttivärähtelyistä, elektronien liikkeestä puolijohteissa tai röntgensäteiden kulkeutumisesta luussa päätyen alkuräjähdykseen, galakseihin, mustiin aukkoihin, gravitaatioaaltoihin tai maailmankaikkauden laajenemiseen. Fyysikot ovat merkittäviä yhteiskunnallisia taustavaikuttajia. Heidän luomansa tieto ja teoriat ovat useimpien teknologioiden taustalla. Heidän mittauksensa ja teoriansa muokkaavat jatkuvasti ihmiskunnan maailmankuvaa. Fyysikko voi hyödyntää perusteellista luonnonilmiöiden ymmärrystään monissa työtehtävissä. Tehtävät voivat liittyä fysiikan opettamiseen, laboratorioissa tapahtuviin mittauksiin tai mittalaitteiden ja muun uuden tekniikan kehittämiseen, uusien teorioiden kehittämiseen havaintojen selittämiseksi tai fysiikan periaatteiden soveltamiseen yhteiskunnallisiin ilmiöihin.
Historia

Fyysikoita on sanottu fyysikoiksi vasta 1800-luvulta lähtien. Sitä ennen fysiikkaa eli luonnon perusilmiöitä tutkineita henkilöitä kutsuttiin luonnonfilosofeiksi. Vuosisatoja sitten vaikuttaneita luonnofilosofeja, kuten Arkhimedesta, Galileo Galileita ja Isaac Newtonia, voimme kuitenkin hyvällä syyllä kutsua fyysikoiksi.
Viime vuosisadan alussa maailmassa oli arviolta 1 200 – 1 500 fyysikkoa. He kaikki työskentelivät yliopistoissa. Fyysikoita oli eniten Saksassa, Isossa-Britanniassa ja Ranskassa, jotka olivat tuolloin fysiikan tutkimuksen johtavia maita. Sadan viime vuoden aikana fyysikoiden lukumäärä on lisääntynyt nopeasti, sillä voimakkaan teknistymisen takia maailmassa on tarvittu ja tarvitaan yhä enemmän fysiikan osaamista ja tutkimusta. Nykyään vain osa fyysikoista työskentelee yliopistoissa. Suurimmalle osalle työpaikka löytyy teollisuudessa, tuotekehityksessä ja oppilaitoksissa. Fysiikka oli menneinä aikoina miesvaltainen ala, mutta nykyään yhä suurempi osa fyysikoista on naisia.
Luonnon perimmäisiä lainalaisuuksia tutkivana ja hyödyntävänä tieteenä fysiikalla on erityisasema muiden luonnontieteiden joukossa. Muut luonnontieteet, kuten kemia ja biologia, pohjautuvat pitkälti fysiikan antamaan tietoon aineen perusilmiöistä ja mikroskooppisesta rakenteesta. Fysiikalla on myös aina ollut tärkeä osa ihmiskunnan maailmankuvan muovaajana. Aurinkokeskinen malli ja alkuräjähdysteoria, samoin kuin Albert Einsteinin suhteellisuusteoria, ovat esimerkkejä fysiikan tutkimuksen saavutuksista, jotka ovat muuttaneet syvällisellä tavalla käsityksiämme maailmasta, jossa elämme. Samoin sata vuotta sitten syntynyt kvanttifysiikka oli suuri mullistus, johon suurin osa oman aikamme teknologiasta ja fysiikan tutkimuksesta perustuu.
Suomessa toimintaa fyysikoille tarjoaa Suomen fyysikkoseura, jossa on noin 750 jäsentä ja joka järjestää vuosittaiset Fysiikan päivät. Seuralla on myös paikallisjaostoja, kuten Jyväskylän fyysikkokerho.
Fyysikoiden koulutus Suomessa

Fyysikon koulutuksessa opiskellaan fysiikan teorioita, mittaustekniikoita ja laitteiden käyttöä sekä matemaattisia menetelmiä. Useimpiin opinto-ohjelmiin sisältyy klassista mekaniikkaa, sähkömagnetismia, termodynamiikkaa, kvanttimekaniikkaa, erityistä ja yleistä suhteellisuusteoriaa, sekä näiden soveltamista fysiikan eri osa-alueilla, kuten ydin- ja hiukkasfysiikassa ja materiaalifysiikassa. Keskeistä fyysikon koulutuksessa on ongelmanratkaisutaitojen ja luonnonilmiöiden mallintamisen oppiminen. Fyysikon opinnot sisältävät matemaattisten ja numeeristen sekä muiden tietokoneavusteisten ratkaisumenetelmien opiskelua. Usein opintoihin sisällytetään kemiaa, biologiaa, nanotieteitä, matematiikkaa ja tietotekniikkaa. Etenkin fysiikan aineenopettajaksi tähtäävät opiskelevat fysiikan ja pedagogisten opintojen lisäksi muita luonnontieteitä toisiksi tai kolmansiksi opetettaviksi aineiksi. Fyysikon työn luonteen vuoksi opinnot sisältävät keskeisinä elementteinä myös kieli- ja viestintäopintoja sekä yhteistoiminnallisuuden opiskelua.
Suomessa fyysikoksi voi opiskella suorittamalla yliopistossa filosofian maisterin tutkinnon fysiikan alalta tai diplomi-insinöörin tutkinnon teknillisen fysiikan alalta. Koulutus rakentuu tavallisesti siten, että noin kolmessa vuodessa suoritetaan luonnontieteen kandidaatin tutkinto ja tämän jälkeen noin kahdessa vuodessa filosofian maisterin tutkinto. Monet fyysikot suorittavat lisäksi nelivuotisen filosofian tohtorin tutkinnon, sillä se kouluttaa fyysikkoa itsenäiseksi tutkijaksi mahdollistaen monipuolisemman työuran. Tohtorin tutkinto on edellytys useimpiin yliopistotehtäviin Suomessa ja ulkomailla.
Suomessa fyysikoita koulutetaan seuraavien yliopistojen matemaattis-luonnontieteellisissä tiedekunnissa:
Helsingin yliopisto
Jyväskylän yliopisto
Turun yliopisto
Oulun yliopisto
Itä-Suomen yliopisto
Åbo Akademi (ruotsinkielinen opetus)
Teknillistä fysiikkaa voi opiskella Aalto yliopiston perustieteiden korkeakoulussa ja Tampereen yliopistossa.
Kandidaattiopinnoissa koulutus on usein suomenkielistä, mutta kurssikirjat ovat englanninkielisiä. Maisteriopinnoissa koulutus on enimmäkseen englanniksi. Pro gradu -tutkielman tai diplomityön kieli on usein valittavissa, mutta väitöksissä kieli on englanti. Fysiikan tutkimus on kansainvälistä ja ulkomaisten opiskelijoiden osuus kasvaa opintojen edetessä, joten fyysikon koulutuksessa korostuvat englannin kieli ja kansainvälisyys.
Fyysikon työ

Fyysikon koulutus ei valmista kapeaan ammattiin, vaan tarjoaa perustan toimia monipuolisissa työtehtävissä. Työ voi liittyä perus- tai soveltavaan tutkimukseen, aina ajan ja avaruuden filosofisesta perustutkimuksesta jakoavain kädessä tehtävään tuotekehitykseen. Koulutuksen tuoma kyky hahmottaa, mallintaa ja ratkaista ongelmia antaa luonnonilmiöiden mallintamisen ohella edellytykset erilaisiin kaupallisiin ja hallinnollisiin tehtäviin. Fyysikoiden osaamista hyödynnetäänkin yhteiskunnan teknologisoituessa ja matematisoituessa laajasti yhteiskunnan ja talouden ilmiöiden mallintamiseen.
Yliopistojen ja tutkimuslaitosten lisäksi fyysikoita työllistyykin paljon teollisuuteen. Fyysikoiden työpaikat ovat tavallisimmin kunnissa, yliopistoissa ja yrityksissä. Suuri osa fyysikoista toimii aineenopettajina lukioissa ja toisen asteen oppilaitoksissa sekä korkeakouluissa. Usein fyysikon työn luonne on toimiminen asiantuntijatehtävissä, kuten sairaalafyysikkona keskussairaaloissa tai säteilyasiantuntijana ydinvoimaloissa. Koska tietokonepeleissä mallinnetaan luonnonilmiöitä, fyysikoita työllistyy luonnollisesti myös peliteollisuuteen.
Fyysikoiden yleisiä ammattinimikkeitä ovat tohtorikoulutettava, lehtori, tutkija, tutkijatohtori, professori, kehityspäällikkö, johtaja, tiedetoimittaja, ylifyysikko ja tutkimuspäällikkö. Fyysikon työnkuvalle ominaista on kansainvälisyys ja monikulttuurisuus. Fysiikan tutkimuksessa työskentelykieli on tavallisesti englanti ja alan merkittävimmät julkaisusarjat ovat englanninkielisiä.
Tunnettuja fyysikoita

Albert Einstein
Marie Curie
Brian May
Tunnetuimpiin fyysikoihin kuuluvat mm. Galileo Galilei ja Isaac Newton (klassinen mekaniikka), Michael Faraday (sähkö ja magnetismi), James Clerk Maxwell (sähkömagnetismi), Albert Einstein (suhteellisuusteoria ja kvanttiteoria), Niels Bohr (atomimalli), Marie Curie (radioaktiivisuus), Lise Meitner (ydinfysiikka), Emmy Noether (matemaattinen fysiikka), Richard Feynman (hiukkasfysiikka) ja Stephen Hawking (mustat aukot). Merkittäviä suomalaisia fyysikoita ovat mm. Gunnar Nordström, Olli Lounasmaa, Helena Aksela, Keijo Kajantie, Risto Nieminen, Päivi Törmä ja Markku Kulmala. Julkisuudessa tunnettuja suomalaisia fyysikkoja ovat myös Kari Enqvist, Esko Valtaoja ja Syksy Räsänen. Monet fyysikot tunnettaan myös toisista yhteyksistä, kuten politiikasta (Jimmy Carter, Angela Merkel), musiikista (Brian May), elokuva- ja viihdetaiteesta (Paul Verhoeven, Brian Cox, Michio Kaku). Myös Eppu Normaalin Pantse Syrjä, Parkour Akatemian perustaja Perttu Pihlaja, ohjaaja ja kirjailija Neil Hardwick ja stand-up-koomikko Ismo Leikola ovat opiskelleet fysiikkaa. Koska fyysikon koulutus antaa laajan ymmärryksen luonnon ja tekniikan taustalla oleviin perusilmiöihin, fyysikoiden joukossa on useita teknologiayritysten perustajia ja tuotekehittäjiä, kuten Elon Musk (Tesla, PayPal, SpaceX), Juri Milner (DST) ja Stephen Wolfram (Wolfram Research, Mathematica, Wolfram Alpha). Myös WWW:n kehittäjä Tim Berners-Lee on fyysikko.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Sinustako fyysikko? Oulun yliopiston fysiikan laitos
Jyväskylän yliopiston fysiikan laitos
Opiskelijaksi – Helsingin yliopiston fysiikan laitos
Kuuluisia fyysikoita: Michael Faraday, Thomas Henry Huxley, Charles Wheatstone, David Brewster ja John Tyndall.
Sv1
Teknisiä tietoja

Numero: 3201
Pituus: 14,00 metriä
Paino: 63 tonnia
Ajomoottori: Strömberg-oikosulkumoottori, 0-60 r/s
Ajomoottorin teho: 1200 kW
Päämuuntajan teho: 2450 kVA
Suurin nopeus: T-vaihde: 85 km/h, M-vaihde 125 km/h
Valmistaja: Lokomo
Muutostyöt: VR Hyvinkään konepaja
Aiheesta muualla

Kuvia Sv1-veturista
Suomalaiset veturit ja junayksiköt
Tenggerinkoira

| Tenggerinkoira> Avaintiedot |
| --- | --- |
Alkuperämaa:  Jaava,  Indonesia
Määrä:  kuollut sukupuuttoon
Muita nimityksiä:  Tengger Dog, Tengger Hound, Canis Tenggeranus, Javanese Dingo, East Java Dog, Segugio Indonesiano di Java
FCI-luokitus:  ei FCI-rotu
Ulkonäkö
Väritys:  punasoopeli mustin raidoin ja ruskein merkein
Tenggerinkoira (tengger dog) on indonesialainen sukupuuttoon kuollut koirarotu. Muita nimityksiä olivat canis tenggeranus, javanese dingo ja east java dog.
Ulkomuoto

Tenggerinkoira oli pystykorvainen alkukantainen koira, jonka otsapenger oli selkeästi erottuva ja kallo muistutti dingoa. Sen runko oli 98 cm ja korvat 10,5 cm pitkät. 30 cm pitkä häntä oli tuuhea ja karvapeite villava. Pääväri oli vaaleanruskea, jossa oli punertava vivahde. Ääriviivat olivat muita alueita vaaleampia. Päästä hännänpäähän sekä kaulan ympäri kulki mustanruskea raita, ja vastaavia nousi myös raajoista ja vatsalinjasta ylös selkää kohti. Kirsu ja korvat olivat tummanruskeat, ja silmien yläpuolella oli tummanruskeat merkit. Vatsalinja oli valkoinen.
Alkuperä

Tenggerinkoira oli kotoisin Itä-Jaavalta Tengger-kalderan alueelta. Sen latinankielinen nimitys johtui siitä, että kun se 1800-luvun lopulla löydettiin, sitä luultiin aluksi omaksi eläinlajikseen. Jotkut uskoivat sen jopa olleen dingon villin kantarodun viimeinen sukulainen, mutta myöhemmät tutkimukset paljastivat sen olleen täysin kesykoira. Eräs teoria pitää sitä dingon ja intianpaariakoiran välimuotona, ikään kuin maantieteellisenä "puuttuvana linkkinä" näiden kahden välillä.
Alkuperä > Vaikutus nykyisiin rotuihin

Tenggerinkoiran uskotaan olleen monien itämaisten rotujen, kuten chow chow'n, akitan ja shiban esi-isä. Ennen kaikkea sitä pidetään kuitenkin laulavan uudenguineankoiran kantarotuna.
Malin sisällissota 2012

Malin sisällissota 2012 on vuonna 2012 tuaregien ja Malin hallituksen välisenä 16. tammikuuta 2012 alkanut konflikti, johon tulivat myöhemmin mukaan ulkomaiset joukot taistelemaan ääri-islamisteja vastaan. Osapuolet solmivat kesäkuussa 2013 tulitaon, joka kesti viisi kuukautta.
Tausta

Malin pohjoisosa on aavikkokansojen asuttamaa Saharaa, eteläosa savannia ja vastaavaa. Kansojen rajat kulkevat Pohjois-Afrikassa yleisemminkin osin näiden kasvillisuustyyppien mukaan. Ranskan siirtomaa-aika loi monesta kansasta koostuvat monikansallisen valtion. Saharassa ennen arabeja asuneet tuaregit olivat pitkään vaatineet omaa valtiotaan Malissakin. Tuaregikapinoita nousikin moneen otteeseen 1900-luvulla Malissa. Libyan sisällissota vuonna 2011 lisäsi salafistien vaikutusvaltaa siellä. Niinpä tuaregialueille alkoi virrata Libyasta aseita ja taistelijoita.
Sisällissota

Sisällissota alkoi tuaregien kapinalla 16. tammikuuta 2012. Koska Malin hallitus ei kyennyt torjumaan tuaregikapinallisia, armeija kaappasi maassa vallan 22. maaliskuuta 2012. Tuaregikapinallisten MNLA:ta alussa tukenut ääri-islamilainen Ansar Dine -järjestö alkoi taistella tätä vastaan ja valtasi suurimman osan MNLA:n alueesta. Nyt Ansar Dinen taistelijat etenivät Malin keskiosiin ja uhkasivat kaapata vallan maassa. Malin hallitus pyysi ulkomailta apua. Maassa toimi Ansar Dinen ja MNLA:n lisäksi myös muita islamilaisia ja ei-islamilaisia asejoukkoja.
Muutamat Afrikan maat ja Ranska lähettivät joukkojaan Maliin tammikuussa 2013. Ranska lähetti maahan ilmavoimia ja maataistelijoita 11. tammikuuta 2013, koska halusi suojella maassa olevia kansalaisiaan. Ranskan viranomaisten mukaan edessä oli pitkä ja vaikea taistelu. Vuoden 2013 alussa konfliktin uskottiin leviävän muualle. Eräs merkki tästä oli Algeriassa sattunut In Aménasin panttivankikriisi. Ranskalaiset, malilaiset ja muut afrikkalaiset joukot etenivät nopeasti Malissa tammikuun lopussa 2013 vallaten mm. Gaon ja Timbuktun, joka päätyi ranskalaisen käsiin ilman verenvuodatusta.
Tulitaukosopimus tuaregikapinallisten ja Malin hallituksen välille allekirjoitettiin 18. kesäkuuta 2013. Tulitauko rikkoutui marraskuussa 2013 kun hallituksen joukot avasivat tulen tuaregien mielenosoitusta kohti Kidalissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Malin sisällissota 2012 Wikimedia Commonsissa
Oboe

| Oboe |
| --- | --- |

Soitinryhmä:  puupuhaltimet
Alkuperämaa / ‑alue:  kehittynyt renessanssin aikaan kaksoisruokolehdykkäsoittimista kuten skalmeijasta
Soittimen ääniala:  in C
Liittyvä musiikin tyylilaji:  Oboeta käytetään klassisessa musiikissa, mutta myös jonkin verran viihdemusiikissa.
Samankaltaisia soittimia:  englannintorvi, oboe d’amore, musettioboe, fagotti, skalmeija
Oboen kaksois-
ruoko-
lehdykkä eli ”rööri”
Oboe on puupuhallin, joka kuuluu kaksoisruokolehdykkäsoittimien
perheeseen. Kaksoisruokolehdykkäsoittimiin kuuluvat oboen lisäksi mm. fagotti ja englannintorvi. Sana ”oboe” tulee ranskankielisestä sanasta ”hautbois”, joka tarkoittaa korkeaa puuta. Oboen ääni on diskanttipainotteinen (ääniala noin b-g3), selkeä, laulava ja hieman nasaali. Oboen soittajaa kutsutaan oboistiksi. Oboen ääni on selkeä ja se kuuluu hyvin suurenkin orkesterin läpi. Oboeta käytetäänkin antamaan viritysääni (A, useimmiten 440 tai 442 Hz) orkesterille.
Verrattuna useisiin puupuhaltimiin kuten huiluun ja klarinettiin oboeta on melko vaikea soittaa hyvällä äänensävyllä. Kaksoisruokolehdykkäsoittimien huuliote eli ansatsi vaatii paljon työtä, jotta tuloksena olisi hyvä ääni. Myös dynamiikkavaihtelujen tekeminen oboella on monia muita puupuhaltimia vaikeampaa. Aloittelijat tuuttaavatkin oboella usein melko kovan, epävireisen ja epämiellyttävän äänen. Taitavan soittajan käsissä oboe taas venyy aivan toisenlaisiin suorituksiin ja siitä voi saada todella kauniin, puhtaan ja tunnerikkaan äänen. Oboen ääntä on verrattu puupuhaltimista sävyltään lähimpänä ihmisääntä olevaksi.