Gilgameš
Sisältö > Yhdestoista taulu

Gilgameš toteaa, että Utnapištim ja hän ovat samanlaiset ja kysyy, miten Utnapištim sai ikuisen elämän. Tämä lausuu kertovansa Gilgamešille tarkoin varjellun tarun ja jumalten salaisuuden. Jumalat asuivat muinoin Šuruppakin kaupungissa ja päättivät kauan sitten lähettää suuren tulvan maan päälle. Jumalten kokouksessa olivat läsnä kaikki, Anu, Enlil, Ninurta ja muut. Myös Nišsiku Ea oli mukana ja toisti heidän sanansa ruokomajan luona, varoittaen siten Utnapištimia. Ea neuvoi Utnapištimia hajottamaan talonsa ja rakentamaan laivan, jonka pituus ja leveys ovat yhtä suuret. Laiva tuli peittää katolla ja viedä kaikkien elävien siemen laivaan. Utnapištim kokosi väkensä ja alkoi rakentaa laivaa. Laiva tiivistettiin piellä ja tervalla, ja sen reunat olivat kymmenen seivästä korkeat ja katto kymmenen seipään levyinen. Utnapištim lastasi laivaan kaiken omaisuutensa ja kaikkien elävien siemenen. Sitten hän johdatti laivaan sukunsa ja perheensä, tasangon karjan ja työmiehet. Pian sen jälkeen nousi niin valtava myrsky, että jumalat itsekin säikähtivät ja vetäytyivät Anun taivaaseen. Jumalat alkoivat jo katua käynnistämäänsä hävitystä. Myrsky raivoaa kuusi päivää ja seitsemän yötä, ja tulva peittää maan. Seitsemäntenä päivänä myrsky laantui. Koko ihmiskunta oli tuhoutunut, ”tullut saveksi jälleen”, ja Utnapištim itki nähdessään tuhon.
Utnapištim lähetti kyyhkysen etsimään maata, mutta se palasi laivaan. Hän lähetti pääskysen, mutta sekin palasi. Sitten hän laski korpin lentoon. Se näki väistyvät vedet, eikä enää palannut. Silloin Utnapištim uhrasi joka ilmansuunnalle. Jumalat tunsivat suitsukkeen tuoksun ja kokoontuivat paikalla. Enlil raivostui, sillä kenenkään ei pitänyt jäädä henkiin. Ninurta sanoi, että ovela Ea oli saattanut paljastaa tulvan Utnapištimille. Ea syyttää Enliliä harkitsemattomaksi, koska tämä lähetti tulvan, joka tuhoaisi koko ihmiskunnan. Sen sijaan olisi voitu lähettää petoja tai nälänhätä, jotta ihmisten lukumäärä olisi vähentynyt. Ea sanoo, ettei paljastanut jumalten salaisuutta vaan antoi vain Atrahasisin (eepoksessa mainitaan alkuperäisessä vedenpaisumuskertomuksessa tulvasta pelastuneen sankarin nimi) nähdä unta, jossa suunnitelma paljastui. Ea kehottaa Enliliä päättämään, mitä Utnapištimille tehdään. Enlil astuu laivaan, koskettaa Utnapištimin ja tämän vaimon otsaa ja julistaa, että heistä tulee jumalten kaltaisia ja heidän tulee asettua asumaan kauas joen suuhun.
Kun kertomus päättyy, Utnapištim kysyy, kuka voisi koota jumalat, jotta Gilgameš saisi ikuisen elämän. Hän haastaa Gilgamešin valvomaan edes kuusi päivää ja seitsemän yötä. Gilgameš kuitenkin nukahtaa välittömästi. Nukuttuaan kuusi päivää ja seitsemän yötä Gilgameš herää ja valittaa yhä kuolemanpelkoaan. Utnapištim käskee Uršanabia pesemään ja pukemaan Gilgamešin, sitten he ovat lähdössä takaisin vastarannalle. Utnapištimin vaimo pyytää Utnapištimia antamaan jäähyväislahjan paljon vaivaa nähneelle Gilgamešille. Utnapištim paljastaa silloin Gilgamešille, että meren pohjassa on kasvi, jonka juuri on kuin piikkipensaan ja oka kuin ohdakkeen. Kasvi antaa ikuisen nuoruuden. Gilgameš sitoo punnukset jalkoihinsa ja vajoaa syvyyksiin. Hän löytää kasvin ja se pistää häntä. Sitten hän irrottaa punnukset ja kohoaa pintaan. Gilgameš aikoo viedä kasvin Urukin tarhaan ja antaa vanhusten maistaa sitä. Mutta kun hän on tehnyt leirin matkattuaan jonkin aikaa, hän kylpee lammessa, ja sillä aikaa käärme vie kasvin. Pois madellessaan se luo nahan yltään. Gilgameš itkee menetystä. Sitten he matkaavat Uršanabin kanssa Urukiin, jossa Gilgameš ylistää kaupungin mahtavia muureja.