stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Raetia prima
Maantiede

Raetia priman provinssi sijaitsi Alpeilla ja käsitti suunnilleen nykyisen Sveitsin itäosan ja Itävallan länsiosan. Sen pohjois- ja itäpuolella sijaitsi Raetia secundan provinssi, eteläpuolella Venetia et Histria, lounaispuolella Liguria ja länsipuolella Maxima Sequanorum. Provinssin hallinnollinen keskus oli Curia.
Maantiede > Kaupunkeja

Raetia priman kaupunkeja olivat muun muassa:
Brigantium
Clavenna
Clunia
Curia eli Curia Raetorum
Historia

Raetia priman alue oli aiemmin osa Raetian provinssia. Raetia priman provinssi perustettiin jossakin välissä 200-luvun loppua tai 300-lukua, kun Raetian provinssi jaettiin kahdeksi provinssiksi, jotka olivat Raetia prima ja Raetia secunda. Provinssit kuuluivat Italian diokeesiin ja kumpaakin hallitsi praeses. Jako on tehty mahdollisesti jo osana Diocletianuksen uudistusta noin vuonna 293. Provinssijako ei kuitenkaan esiinny Veronan luettelossa 300-luvun alkupuolella, mikä saattaa olla virhe, sillä luettelossa on muitakin virheitä Italian diokeesin kohdalla. Viimeistään jako vaikuttaa olleen olemassa vuonna 355.
Rooman valtakunnan jaon vuonna 395 jälkeen Raetia prima oli osa Länsi-Roomaa ja kuului Italia et African prefektuuriin ja Italia annonarian diokeesiin. Provinssi mainitaan Notitia dignitatumissa 400-luvun alussa.
Provinsseissa tapahtuneet muutokset alueella olivat:
| Rooman valtakunta> Tasavallan ja keisarikauden provinssit n. vuoteen 293 saakka.Tasavallan ja keisarikauden provinssit n. vuoteen 293 saakka | Rooman valtakunta> Tasavallan ja keisarikauden provinssit n. vuoteen 293 saakka.Tasavallan ja keisarikauden provinssit n. vuoteen 293 saakka | Rooman valtakunta> Tasavallan ja keisarikauden provinssit n. vuoteen 293 saakka.Tasavallan ja keisarikauden provinssit n. vuoteen 293 saakka | Rooman valtakunta> Myöhäisroomalaiset provinssit.n. vuosina 293–395 | Länsi-Rooma> Myöhäisroomalaiset provinssit.n. vuodesta 395 | Nykyinen alue tai valtio> Nykyinen alue tai valtio.Nykyinen alue tai valtio |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Raetia (Raetia, Vindelicia et Vallis Poenina) vuodesta 17 (vallattu 15 eaa., Alpes Poeninae erotettiin vuonna 47 jaa.) | Raetia (Raetia, Vindelicia et Vallis Poenina) vuodesta 17 (vallattu 15 eaa., Alpes Poeninae erotettiin vuonna 47 jaa.) | Raetia (Raetia, Vindelicia et Vallis Poenina) vuodesta 17 (vallattu 15 eaa., Alpes Poeninae erotettiin vuonna 47 jaa.) | Raetia prima | Raetia prima | (Sveitsi itäinen) |
| Raetia (Raetia, Vindelicia et Vallis Poenina) vuodesta 17 (vallattu 15 eaa., Alpes Poeninae erotettiin vuonna 47 jaa.) | Raetia (Raetia, Vindelicia et Vallis Poenina) vuodesta 17 (vallattu 15 eaa., Alpes Poeninae erotettiin vuonna 47 jaa.) | Raetia (Raetia, Vindelicia et Vallis Poenina) vuodesta 17 (vallattu 15 eaa., Alpes Poeninae erotettiin vuonna 47 jaa.) | Raetia secunda | Raetia secunda | (Baijeri osa) |
Selitykset: ↑  Provinssit Diocletianuksen noin vuonna 293 tekemän uudistuksen jälkeen.  ↑  Provinssit Theodosius I:n ajan jälkeen vuonna 395, kun imperiumi jaettiin Länsi- ja Itä-Roomaan.
Ilmari Rahm

Ilmari Rahm (22. marraskuuta 1888 Käkisalmi - 1939) oli suomalainen lääkäri, šakinpelaaja ja toimittaja. Hän perusti Suomen Shakin ja toimi sen ensimmäisenä päätoimittajana 1924–1931.
Elämä

Ahti Ilmari Rahm syntyi Käkisalmessa 22. marraskuuta 1888. (Joissakin lähteissä syntymäajaksi annetaan erheellisesti 22. joulukuuta 1885.) Hänen vanhempansa olivat Rautalammin piirin piirilääkäri Johannes Emanuel Rahm ja Ada Johanna Bergh. Pariskunta oli muuttanut Käkisalmeen 1887. Ilmarin lisäksi perheeseen syntyi 1886 vanhempi tytär Ilma Wellamo, joka kuoli vain vuoden ikäisenä syyskuussa 1887, sekä nuorempi veli Aarne 1890. Perhe muutti sittemmin Helsinkiin, jossa Ilmari vietti suurimman osan elämäänsä. Hän kirjoitti ylioppilaaksi 1907. Sen jälkeen hän opiskeli lääketiedettä ja valmistui lääkäriksi. Hän toimi Suomen armeijassa laivaston lääkintäkapteenina vuosina 1918-1921.
Šakinpelaajana Rahm edusti pelaajana Helsingin Shakkiklubia (HSK). Hän oli ensimmäinen kyseistä kerhoa edustanut pelaaja, joka sai kansallisen šakkimestarin arvon ja tämä tapahtui vuonna 1927. Arvonimi annettiin tunnustuksena Suomen Shakkiliiton 4. liittoturnauksen voitosta. Rahm voitti kisan niukasti puolen pisteen marginaalin turvin tuloksella 7,5/11 ennen kolmikkoa Ragnar Krogius, Birger Rasmusson ja Erkki Wilén. Kilpailun jälkeen suoritettiin karsinta Suomen mestarin eli Anatol Tschepurnoffin haastajan löytämiseksi. Vuonna 1924 šakkimestariksi korottunut Edgar Lindroos voitti karsintaottelussa ensin šakkimestari Eino Heilimon 3,5–2,5 ja sitten Ilmari Rahmin 4–2. Näin Lindroosista tuli mestarin virallinen haastaja. SM-ottelu pelattiin elokuussa 1928 Viipurin pyöreässä tornissa ja Tschepurnoffin onnistui säilyttää tittelinsä lukemin 5–3.
Ilmari Rahm osallistui pelaajana vielä Suomen joukkueessa Hampurin šakkiolympialaisiin 1930 saavuttaen tuloksen 4,5/14. Rahmin terveys oli jo tuohon aikaan alkanut heikentyä, joten se selittää osittain selittää vaatimattoman tuloksen. Hampurin šakkiolympialaisissa pelaajien pöytäjärjestystä oli senaikaisten sääntöjen mukaan mahdollista vaihtaa. Siitä syystä Rahmin tulos ei ole verrattavissa nykyisiin olympialaisiin, jossa pelaajat pelaavat pöytäjärjestyksessä.
Elämä > Suomen Shakin perustaminen

Ilmari Rahm ehdotti syksyllä 1923 HSK:n klubi-illassa šakkilehden julkaisemista. Hänellä oli kokemusta šakkipalstan toimittamisesta, sillä hänellä oli aiemmin ollut palsta Uudessa Suomessa. Ehdotus ei kuitenkaan vielä toteutunut, koska hankkeen tiellä oli ongelmia. Lehti perustettiinkin vasta seuraavana vuonna 1924. Suomen Shakin ensimmäinen numero ilmestyi kesäkuussa 124-sivuisena julkaisuna. Päätoimittajaksi valittiin Rahm ja häntä avustivat lehden toimittamisessa mm. Helge Hindström, Erik Malmberg, Aleksis Rautanen ja Johannes Terho. Nämä edustivat Rahmin tavoin Helsingin Shakkiklubia. Lisäksi lehdessä julkaistiin mm. suurmestari Siegbert Tarraschin ja entisen maailmanmestarin Emanuel Laskerin artikkeleita.
Elämä > Myöhempi elämä ja luottamustoimet

Pelaamisen ohella Rahm toimi usean vuoden ajan HSK:n johtokunnassa. Hän aloitti seuran sihteerinä 1923–24 ja istui sitten johtokunnan jäsenenä vuosina 1925–1928.  HSK:n puheenjohtajana hän toimi 1929.
Rahm edusti kerhoaan (HSK) myös Suomen Shakkiliiton (SSL) hallituksessa. Hän toimi aluksi lyhyen aikaa liiton sihteerinä 1923. Seuraavana vuonna Suomen Shakin perustaminen vaati paljon hänen aikaansa, joten hän jättäytyi joksikin aikaa pois hallituksesta. Hän palasi hallitukseen varajäseneksi vuosiksi 1925-27 Hallituksen varsinainen jäsen hän oli 1928-29. Hän toimi vielä toistamiseen hallituksen varajäsenenä 1930-1931.  Terveydentilansa heikentyessä hän joutui luopumaan järjestötehtävistä.
Rahmin terveys alkoi horjua vuoden 1929 aikana. Hän joutui asteittain luopumaan kaikista virkatehtävistään šakkiliitossa ja Helsingin Shakkiklubissa. 1930-luvun alussa lamakausi oli syvimmillään ja se heijastui myös taloudellisina vaikeuksina šakkilehtien toimituksissa. Sen vuoksi ja terveytensä heikentyessä Rahmin oli pakko luopua Suomen Shakin toimittamisesta 1931. Hänen seuraajakseen päätoimittajana nimitettiin Eero Böök.
Rahm oli naimisissa Elsa Lindrosin kanssa.
Raitapetoahven

| Raitapetoahven |
| --- | --- |
 Raitapetoahven George Albert Boulengerin piirtämänä.
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Luukalat Osteichthyes
Alaluokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Kirjoahvenkalat Cichliformes
Heimo::  Kirjoahvenet Cichlidae
Suku::  Petoahvenet Bathybates
Laji::  fasciatus
Kaksiosainen nimi
 Bathybates fasciatus  Boulenger, 1901 
Katso myös
   Raitapetoahven Wikispeciesissä   Raitapetoahven Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Raitapetoahven (Bathybates fasciatus) on kirjoahventen (Cichlidae) heimoon ja petoahventen (Bathybates) sukuun kuuluva kalalaji. Sitä pidetään akvaariokalana.
Koko ja ulkonäkö

Raitapetoahven voi kasvaa enintään noin 40 senttimetrin mittaiseksi. Molemmat sukupuolet ovat samannäköisiä, mutta koiraat ovat yleensä hieman naaraita kookkaampia.
Levinneisyys ja elinympäristö

Raitapetoahven on pohjakala, jota tavataan kotoperäisenä Tanganjikajärvessä. Laji muodostaa parvia ja käyttää ravinnokseen pääasiassa sillejä. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN luokittelee raitapetoahvenen elinvoimaiseksi lajiksi.
Rahkanäivesammal

| Rahkanäivesammal |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Sammalet Bryobionta
Kaari::  Maksasammalet Marchantiophyta
Luokka::  Aitomaksasammalet Jungermanniopsida
Alaluokka::  Aitomaksasammalet Jungermanniidae
Lahko::  Aitomaksasammalet Jungermanniales
Alalahko::  Jungermanniineae
Heimo::  Näivesammalet Myliaceae
Suku::  Näivesammalet Mylia
Laji::  anomala
Kaksiosainen nimi
 Mylia anomala  (Hook.) Gray 
Synonyymit
 Leptoscyphus anomalus 
Katso myös
   Rahkanäivesammal Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Rahkanäivesammal (Mylia anomala) on Suomessa elinvoimaiseksi luokiteltu maksasammallaji.
Ulkonäkö

Rahkanäivesammal on keskikokoinen (1–4 cm) kellanvihreä tai punertava maksasammal. Sen ehytlaitaiset ja pyöreät lehdet ovat tiheässä. Sen ylälehtien kärkiin syntyy kellertäviä itujyväsiä.
Levinneisyys

Rahkanäivesammalta tavataan pohjoisella pallonpuoliskolla taigalla. Se on yleinen koko Suomessa.
Elinympäristö

Rahkanäivesammal viihtyy vähäravinteisilla soilla elävällä tai kuolleella rahkasammalella.
Jouni Raitio

Jouni Raitio (s. 9. tammikuuta 1968 Viitasaari) on suomalainen laulaja, joka kruunattiin tangokuninkaaksi vuonna 1990.
Diskografia

Tangokuningas ja kuningatar (1990)
Osa elämääni (1994)
Aiheesta muualla

Jouni Raition esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Seinäjoen tangomarkkinoiden tangokuninkaat
| --- | --- |
1980-luku:   1985: Kauko Simonen  1986: Teuvo Oinas  1987: Harri Lahti  1988: Kari Piironen  1989: Risto Nevala 
1990-luku:   1990: Jouni Raitio  1991: Jaska Mäkynen  1992: Mika Pohjonen  1993: Sebastian Ahlgren  1994: Sauli Lehtonen  1995: Jari Sillanpää  1996: Tomi Markkola  1997: Matti Korkiala  1998: Jouni Keronen  1999: Petri Hervanto 
2000-luku:   2000: Antti Raiski  2001: Erkki Räsänen  2002: Mikko Kilkkinen  2003: Kari Hirvonen  2004: Tommi Soidinmäki  2005: Saska Helmikallio  2006: Marko Lämsä  2007: Henri Stenroth  2008: Jukka Hallikainen  2009: Amadeus Lundberg 
2010-luku:   2010: Marko Maunuksela  2012: Pekka Mikkola  2013: Kyösti Mäkimattila  2014: Teemu Roivainen  2015: Aki Samuli  2016: Marco Lundberg  2017: Teijo Lindström  2018: Jarno Kokko  2019: Johannes Vatjus 
2020-luku:   2022: Keijo Hietikko  2023: Pasi Flodström  2024: Harri Hautaniemi 
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala :  MusicBrainz
Raetia secunda

| Raetia secunda Provincia Raetia secunda> Rooman provinssi |
| --- | --- |

Valtio:  Rooman valtakunta Länsi-Rooman valtakunta
Prefektuuri:  Italia, Illyricum et Africa Italia et Africa
Diokeesi:  Italia Italia annonaria
Nykyinen valtio/alue:  Itävalta, Saksa (Baijeri)
Perustettu:  n. 293?
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Augusta Vindelicum
Raetia secunda (Raetia II, lat. Provincia Raetia secunda) oli Rooman valtakunnan provinssi, joka käsitti alueita nykyisistä Itävallasta ja Etelä-Saksasta.
Maantiede

Raetia secundan provinssi sijaitsi Alpeilla ja käsitti alueen suunnilleen nykyisen Itävallan länsiosasta sekä Baijerista Saksan eteläosassa. Se oli rajaprovinssi, jonka pohjoispuolella sijaitsi Rooman valtakunnan ulkopuolinen Germania. Provinssin itäpuolella sijaitsivat Noricum ripensen ja Noricum mediterraneumin provinssit ja eteläpuolella Venetia et Histria ja Raetia prima. Provinssin hallinnollinen keskus oli Augusta Vindelicum.
Maantiede > Kaupunkeja

Raetia secundan kaupunkeja olivat muun muassa:
Abodiacum
Abusina
Augusta Vindelicum eli Augusta Vindelicorum
Bauzanum eli Pons Drusi
Cambodunum
Guntia
Parthanum
Phoebiana
Rapis
Reginum eli Castra Regina
Teriolis
Veldidena
Venaxamodurum
Vipitenum
Historia

Raetia secundan alue oli aiemmin osa Raetian provinssia. Raetia secundan provinssi perustettiin jossakin välissä 200-luvun loppua tai 300-lukua, kun Raetian provinssi jaettiin kahdeksi provinssiksi, jotka olivat Raetia prima ja Raetia secunda. Provinssit kuuluivat Italian diokeesiin ja kumpaakin hallitsi praeses. Jako on tehty mahdollisesti jo osana Diocletianuksen uudistusta noin vuonna 293. Provinssijako ei kuitenkaan esiinny Veronan luettelossa 300-luvun alkupuolella, mikä saattaa olla virhe, sillä luettelossa on muitakin virheitä Italian diokeesin kohdalla. Viimeistään jako vaikuttaa olleen olemassa vuonna 355.
Rooman valtakunnan jaon vuonna 395 jälkeen Raetia secunda oli osa Länsi-Roomaa ja kuului Italia et African prefektuuriin ja Italia annonarian diokeesiin. Provinssi mainitaan Notitia dignitatumissa 400-luvun alussa.
Provinsseissa tapahtuneet muutokset alueella olivat:
| Rooman valtakunta> Tasavallan ja keisarikauden provinssit n. vuoteen 293 saakka.Tasavallan ja keisarikauden provinssit n. vuoteen 293 saakka | Rooman valtakunta> Tasavallan ja keisarikauden provinssit n. vuoteen 293 saakka.Tasavallan ja keisarikauden provinssit n. vuoteen 293 saakka | Rooman valtakunta> Tasavallan ja keisarikauden provinssit n. vuoteen 293 saakka.Tasavallan ja keisarikauden provinssit n. vuoteen 293 saakka | Rooman valtakunta> Myöhäisroomalaiset provinssit.n. vuosina 293–395 | Länsi-Rooma> Myöhäisroomalaiset provinssit.n. vuodesta 395 | Nykyinen alue tai valtio> Nykyinen alue tai valtio.Nykyinen alue tai valtio |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Raetia (Raetia, Vindelicia et Vallis Poenina) vuodesta 17 (vallattu 15 eaa., Alpes Poeninae erotettiin vuonna 47 jaa.) | Raetia (Raetia, Vindelicia et Vallis Poenina) vuodesta 17 (vallattu 15 eaa., Alpes Poeninae erotettiin vuonna 47 jaa.) | Raetia (Raetia, Vindelicia et Vallis Poenina) vuodesta 17 (vallattu 15 eaa., Alpes Poeninae erotettiin vuonna 47 jaa.) | Raetia prima | Raetia prima | (Sveitsi itäinen) |
| Raetia (Raetia, Vindelicia et Vallis Poenina) vuodesta 17 (vallattu 15 eaa., Alpes Poeninae erotettiin vuonna 47 jaa.) | Raetia (Raetia, Vindelicia et Vallis Poenina) vuodesta 17 (vallattu 15 eaa., Alpes Poeninae erotettiin vuonna 47 jaa.) | Raetia (Raetia, Vindelicia et Vallis Poenina) vuodesta 17 (vallattu 15 eaa., Alpes Poeninae erotettiin vuonna 47 jaa.) | Raetia secunda | Raetia secunda | (Baijeri osa) |
Selitykset: ↑  Provinssit Diocletianuksen noin vuonna 293 tekemän uudistuksen jälkeen.  ↑  Provinssit Theodosius I:n ajan jälkeen vuonna 395, kun imperiumi jaettiin Länsi- ja Itä-Roomaan.
Rakennusneuvos

Rakennusneuvos on Suomessa tasavallan presidentin myöntämä arvonimi, joka kuuluu 5. ryhmään. Arvonimestä maksettavan veron määrä on joko 16 400 euroa tai 4 100 euroa.
Arvonimi myönnettiin ensimmäisen kerran vuonna 1943 rakennusmestari Kaarlo Angervuorelle. Vuosien 1918–2013 aikana rakennusneuvoksen arvonimi on myönnetty 181 henkilölle.
Minolainen uskonto

Niin kutsuttua Käärmejumalatarta esittävä pieni minolaisaikainen patsas Kreetalta. Iraklionin arkeologinen museo.
Minolainen uskonto eli Kreetalla pronssikaudella vallinneen minolaisen kulttuurin uskonto oli monijumalainen uskonto, jolla on paljon yhtymäkohtia muinaisen Lähi-idän uskontoihin. Esihistoriallisena uskontona sen mahdollisten kulttikäytäntöjen ja mytologian tutkimus perustuu pääasiassa arkeologisiin löytöihin, mukaan lukien minolaisen ajan taide (muun muassa kulttikuvat, votiivilahjat, sinettisormukset, korut, freskot ja sarkofagit). Myös lineaari B -teksteistä on ollut jonkin verran apua tutkimukselle. Monet minolaisen kulttuurin tavat ja uskonnolliset piirteet siirtyivät edelleen mykeneläiseen ja antiikin kreikkalaiseen uskontoon.
Kulttikäytännöt

Uskonnollisia toimituksia on suoritettu sekä pyhäköissä että pyhinä pidetyissä luolissa. Keskeisiä kulttitoimituksia ovat olleet uhrit (sekä verelliset uhrit, verettömät uhrit että votiivilahjojen antaminen), erilaiset juhlalliset kulkueet, tanssi sekä jonkinlainen härkähyppy.
Jumalille annetut votiivilahjat ovat keskeinen osa minolaista uskontoa sekä arkeologisia löytöjä, ja myös taiteessa esiintyy usein kulkue, joka vie lahjoja jumalille. Lahjat saattoivat olla tavallisia puu- tai pronssiesineitä; hienompia kultaesineitä; eläimiä, ihmisiä, aseita, alttareita, temppeleitä tai muita kohteita esittäneitä saviesineitä; erilaisia saviastioita tai niiden todelliseen käyttöön sopimattomia jäljitelmiä; tai esimerkiksi kukkia.
Uhrit vietiin alttareille. Päin vastoin kuin antiikin aikana, alttareilla ei kuitenkaan palanut tuli uhrieläinten polttamiseksi. Tutkijat ovat erimielisiä siitä, harjoittivatko minolaiset myös ihmisuhreja. Eläimistä erityisesti härkä on mitä ilmeisimmin ollut jonkinlaisessa keskeisessä roolissa minolaisessa uskonnossa. Eräänä osoituksena tästä pidetään myös sitä, että härkä esiintyy niin usein Kreetaan liittyvissä myyteissä antiikin ajan kreikkalaisessa mytologiassa (muun muassa Zeus ja Europa, Pasifae ja Minotauros).
Evans tulkitsi minolaisen uskonnon keskittyvän hedelmällisyyskultiin ja sen riitteihin. Nanno Marinatoksen mukaan Evans kuitenkin yliarvioi hedelmällisyyskultin merkityksen minolaisessa uskonnollisessa ajattelussa.
Minolaisten tiedetään käyttäneen suitsuketta. Koska jumalatarhahmo on joskus kuvattu unikoiden kera, jotkut tutkijat ovat arvelleet, että oopiumia olisi saatettu käyttää uskonnollisen hurmostilan luomiseen.
Kulttikäytännöt > Kulttiesineet ja -symbolit

Minolaisiksi pyhiksi symboleiksi on oletettu muun muassa härkä ja sen sarvet (niin kutsutut ”vihkiytymissarvet”), labrys eli kaksoiskirves, sekä käärme. Erilaisiin löydettyihin kulttiesineisiin kuuluu myös muun muassa alttareiksi, kolmijalkaisiksi uhripöydeiksi ja juomauhriastioiksi tulkittuja esineitä.
Knossoksen palatsi oli koristeltu suurilla sarvilla, jotka saattoivat toimia palatsin uskonnollisen vallan merkkinä.
Kulttikäytännöt > Tanssi ja härkähyppy

Tanssi esiintyy usein minolaisessa taiteessa. Se oli mahdollisesti yksi keskeisiä kulttitoimintoja ja vaikuttaa sijoittuneen palatsien keskusaukioille. Vielä Homeroksen Ilias mainitsee, että Daidalos rakensi Ariadnelle tanssipaikan Knossokseen.
Eräs minolainen kenties (uskonnollisiin) juhliin liittynyt käytäntö oli jonkinlainen härkähyppy, joka esiintyy muun muassa Knossoksen palatsista löydetyissä suurissa freskoissa. Tutkijat ovat erimielisiä siitä, kuinka hyppy todellisuudessa suoritettiin ja hypättiinkö siinä todellisuudessa härän yli. Evans esitti, että urheilijat ottivat hypyssä kiinni härän sarvista ja hyppäsivät tämän jälkeen härän selkään. Toiset tutkijat ovat esittäneet freskon kuvaavan nuorten minolaisten yritystä ratsastaa härällä.
Kulttikäytännöt > Ihmisuhrit

Ihmisuhreja koskevaa todistusaineistoa on löydetty kolmelta arkeologiselta alueelta: Anemóspilian MMII-kauden rakennuksesta, joka on tulkittu temppeliksi; Knossoksen LMIB-kauden rakennuksesta, jota kutsutaan nimellä ”Pohjoistalo”; sekä Foúrnou Koryfín EMII-kauden pyhäkkökompleksista.
Anemóspilian pyhäkkö tuhoutui maanjäristyksessä MMII-kaudella. Rakennuksesta löydettiin neljä ihmisen luurankoa. Yksi niistä kuului nuorelle miehelle. Mies oli asetettu huoneen keskellä sijaitsevalle korokkeelle ikään kuin uhrattavaksi, ja luurangon luiden välissä oli pronssinen tikari. Lisäksi luiden värjäytyminen kyljestä viittaa siihen, että mies kuoli verenvuotoon. Muiden huoneesta löytyneiden kolmen luurangon asennot viittaavat siihen, että maanjäristys yllätti seurueen ja muut henkilöt kuolivat rakennuksen romahtaessa heidän päälleen. Tämän jälkeen rakennus tuhoutui tulipalossa. Mahdollisesti uhrattavana ollut nuori mies oli kuitenkin ilmeisesti kuollut jo ennen tätä.
Tilanne on tulkittu niin, että mahdollisesti toistuneiden pienempien maanjäristysten vuoksi jumalille oli päätetty antaa lepytykseksi ihmisuhri. Lopulta suuri maanjäristys oli kuitenkin iskenyt kesken uhritoimituksen. Kaikki tutkijat eivät kuitenkaan hyväksy sitä, että kyseessä olisi ollut ihmisuhri. Nanno Marinatos on tulkinnut miehen kuolleen maanjäristyksessä, eikä hän tulkitse kyseistä rakennusta temppeliksi. Dennis Hughes katsoo, ettei tasanne, jolla mies makasi, välttämättä ollut alttari, ja tikariksi tulkittu esine saattoi olla nuolenkärki.
Knossoksen pohjoistalosta on löydetty neljän lapsen luut. Vaikuttaa siltä, että lapset on teurastettu samalla tavalla kuin millä minolaiset teurastivat lampaita ja vuohia, sillä luissa on samanlaisia viiltoja. Tämä viittaisi siihen, että lapset on uhrattu ja ehkä jopa syöty. Luut ajoittuvat kaudelle LM IB (1580–1490 eaa.). Foúrnou Koryfín pyhäkkökokonaisuudesta on löydetty ihmiskallon jäänteitä. Ne on tulkittu uhratun henkilön jäänteiksi.
Hautauskäytännöt

Pronssikauden arkeologialle tyypillisesti suuri osa löydetystä aineistosta koostuu hautajäännöksistä. Minolaisessa kulttuurissa hautaus tapahtui yleensä ruumishautauksena; polttohautaus ei vaikuta olleen suosiossa pronssikauden Kreetalla.
Esipalatsikaudella haudat olivat erityisesti Pohjois- ja Itä-Kreetalla suorakulmaisia hautataloja. Toisella palatsikaudella varsinkin Etelä-Kreetan Messarán tasangon alueella hautojen muodoksi vakiintuivat pyöröhaudat eli tholos-haudat. Nämä kaksi hautojen muotoa hallitsivat toisen palatsikauden loppuun asti. Haudat muodostivat usein hauta-alueita yhdyskuntien lähelle. Haudat saattoivat olla ryhmitelty ja erota kooltaan yhteiskunnallisen aseman mukaan. Ruumiit haudattiin usein yhdessä muiden ruumiiden kanssa. Tällöin kyseessä saattavat olla sukuhaudat tai muut ryhmähaudat. Eräitä esimerkkejä ovat Fournín minolainen hautausmaa, joka oli käytössä yli 1000 vuotta, ja joka käsittää lukuisia erilaisia hautarakennuksia ja hautoja, mukaan lukien tholos-hautoja; sekä Chrysólakkoksen rakennuskokonaisuus keskellä Málian hauta-aluetta, joka on saattanut olla hautarituaalien keskiössä tai jonkun merkittävän perheen hauta. Joihinkin hautoihin on saatettu haudata pelkästään lapsia.
Myöhäisminolaisella kaudella alettiin käyttää myös kallioon hakattuja hautoja, joiden hautahuoneeseen johtaa pitkä käytävä ja portaat. Kehitys kulki kohti yksilöhautoja. Tällöin ruumiit haudattiin suuriin säilytysastioihin (pithoi), terrakotta-arkkuihin tai savesta tai puusta valmistettuihin sarkofageihin. Nämä oli usein koristeltu samanlaisin kuvin kuin ajan freskotaiteessa ja keramiikassa. Eräs tunnettu myöhäisminolaisen ajan hautausmaa on Arménoin minolainen hautausmaa lähellä Réthymnoa. Hautoja on yli 200. Sarkofageista tunnetuimpiin kuuluu minolais-mykeneläiseltä ajalta peräisin oleva Agía Triádan sarkofagi.
Hautoihin saatettiin jättää ruukkuja, pronssiesineitä kuten työkaluja ja aseita, tai koruja, kuten riipuksia. Hautajaisrituaaleista tai ruumiin valmistamisen vaiheista ei tiedetä paljoakaan, mutta niihin on saattanut liittyä juomien nauttimista, sillä joistakin haudoista on löydetty juoma-astioita.
Saksalainen geologi H. G. Wunderlich esitti, että koko Knossoksen palatsi olisi itse asiassa ollut hautatemppeli. Tämä näkemys on kuitenkin hylätty valtavirran arkeologiassa.