stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Aleksius Hiljanen

| Aleksius Hiljanen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 23. syyskuuta 1868 Vesanka
Kuollut: 20. joulukuuta 1951 (83 vuotta) Keuruu
Muut tiedot
Uskonto:  Baptismi
Aleksius Hiljanen (23. syyskuuta 1868 Vesanka – 20. joulukuuta 1951 Keuruu) oli suomalainen baptistisaarnaaja ja Suomen Baptistiyhteiskunnan kunniajäsen.
Elämäkerta

Aleksius Hiljanen lähti 11-vuotiaana ansiotyöhön paperitehtaalle ja toimi näissä tehtävissä 17 vuoden ajan. Hiljanen koki voimakkaan herätyksen sisarensa kuoleman aikoihin. Maaliskuussa 1897 Hiljanen tuli uskoon Tampereen baptistiseurakunnan rukoushuoneella. Saman vuoden kesäkuussa hänet kastettiin ja hän liittyi seurakuntaan.
Hiljanen aloitti uskoontulonsa myötä julistamaan sanaa ja hänet valittiin useisiin seurakunnan luottamustehtäviin. Vuonna 1898 hän toimi seurakunnan pyhäkoulutyönjohtajana ja samana vuonna saarnaajana.
Saarnaajana Hiljasta on kutsuttu omintakeiseksi, ahkeraksi ja pelottomaksi. Hänen tyyliä on kuvattu jäljittelemättömäksi ja arvostelusta piittaamattomaksi. Hiljanen toimi erityisesti Keski-Suomen alueella ja saarnasi ahkerasti ympäri maata. Lisäksi hän teki puhujamatkoja myös Inkeriin ja Pietariin.
Suomenkielisen baptistityön itsenäistyessä Hiljanen valittiin yhdyskunnan hallitukseen ja vuonna 1931 varapuheenjohtajaksi. Sodan jälkeen Hiljanen jätti luottamustehtävät ja hänet nimitettiin kunniajäseneksi.
Murhayritykset

Aleksius Hiljasen henkeä uhattiin saarnaamisen vuoksi kahteen otteeseen. Vuonna 1906 Hiljasen puhe keskeytettiin asettamalla veitsi tämän kurkulle. Seuraavana vuonna 1907 Hiljasta kohti ammuttiin Kuokkalassa.
Airi Suzuki

Airi Suzuki
Airi Suzuki (jap. 鈴木 愛理, Suzuki Airi, s. 12. huhtikuuta 1994) on japanilainen poplaulaja ja näyttelijä. Hänet valittiin Hello! Projectiin kuuluvaan Hello! Project Kids -yhtyeeseen kahdeksanvuotiaana vuonna 2002; myöhemmin hän liittyi vuonna 2005 perustettuun Cute-yhtyeeseen ja Buono!-yhtyeeseen. Valmistuttuaan Hello! Projectista hän julkaisi vuonna 2018 sooloalbumin Do Me a Favor.
Suzuki on toiminut mallina Ray-muotilehdelle.
Aiheesta muualla

Airi Suzukin internetsivut (japaniksi)
Ahvenuslampi (Ikaalinen)

| Ahvenuslampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Ikaalinen
Koordinaatit:  61°51′37″N, 23°19′41″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Sipsiönjärven valuma-alue (35.58)
Laskujoki:  suo-oja Mustalampeen 
Järvinumero:  35.585.1.014
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  147,8 m 
Rantaviiva:  2,321 km 
Pinta-ala:  0,1125 km² 
 fiAhvenuslampi 
Ahvenuslampi  on Pirkanmaalla Ikaalisissa Sisätöllä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Sipsiönjärven valuma-alueeseen. Ahvenuslampi on osa Juurijärven-Hulppojärven valuma-aluetta.
Maantietoa

Lammen pituus on 600 metriä, leveys 350 metriä ja sen pinta-ala on 11 hehtaaria. Se sijaitsee 2,5 kilometriä Sisätön kylältä pohjoiseen ja vajaa kilometrin Juurijärvestä länteen. Seutu on melko tasaista ja samoin on lampikin, mikä näkyy lammen kivisyytenä. Lammessa on viisi saarta, joista suurin on 80 metriä pitkä. Lampeen on kaivettu kahdeksan metsäojaa. Sen eteläpäästä lähtee laskuoja, joka yhtyy pian Mustalampeen laskevaan ojaan. Rantaviivan pituus on 2,3 kilometriä ja se polveilee muodostaen muutamia lahtia. Pohjoisrantaan on rakennettu yksi vapaa-ajan asunto, jonne johtaa metsäautotie yhdystieltä 13287 haarautuvalta tieltä.
Afrikankarhepuu

| Afrikankarhepuu |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Boraginales
Heimo::  Karhepuukasvit Cordiaceae
Suku::  Karhepuut Cordia
Laji::  africana
Kaksiosainen nimi
 Cordia africana  Lam. 
Katso myös
   Afrikankarhepuu Wikispeciesissä   Afrikankarhepuu Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Afrikankarhepuun kukkia
Afrikankarhepuu (Cordia africana) on karhepuiden (Cordia) sukuun kuuluva kasvilaji. Se on ainavihanta pensas tai puu, jolla on runsasoksainen ja laakea tai pyöreä latvus. Afrikankarhepuu kasvaa tavallisesti 4–15 metriä korkeaksi, mutta voi joskus kasvaa jopa 30 metriä korkeaksi. Rungon halkaisija voi olla noin 60 cm. Afrikankarhepuun hedelmät ovat keltaisia marjoja, joiden pituus on enintään 1,2 cm ja halkaisija on 0,9 cm.
Elinympäristö ja levinneisyys

Afrikankarhepuu kasvaa metsäsavanneilla. Laji kasvaa tavallisesti melko alavilla alueilla ja sitä tavataan muun muassa jokien varsilta. Tansaniassa laji on tavallinen myös laidunmailla. Afrikankarhepuuta tavataan luonnossa trooppisessa Afrikassa Senegalista ja Malista itään Etiopiaan ja Keniaan sekä etelään Kongon demokraattisen tasavallan itäosiin ja Mosambikiin. Lajia tavataan myös Madagaskarilla. Kaiken kaikkiaan afrikankarhepuu on laajalle levinnyt ja runsaslukuinen laji, joka on luokiteltu elinvoimaiseksi (LC) lajiksi.
Käyttö

Afrikankarhepuu on monikäyttöinen laji ja sitä hyödynnetään paikallisesti ravinto- ja lääkekasvina, koristekasvina sekä puutavaraksi. Afrikankarhepuun hedelmät ovat syötäviä sellaisenaan sekä kypsennettyinä ja ne ovat suosittua ruokaa lajin esiintymisalueella. Hedelmistä ja hunajasta voidaan valmistaa alewaa, joka on halvankaltaista makeaa syötävää. Myös lajin siemenet ovat syötäviä ja ne muistuttavat maultaan jalopähkinöiden pähkinöitä. Afrikankarhepuun pähkinöistä voidaan valmistaa ambila-nimellä tunnettua juomaa.
Afrikankarhepuun lehtiä, juuria ja tuoretta kaarnaa sekä niistä valmistettuja sekoituksia on käytetty erilaisiin perinteisiin lääkinnällisiin tarkoituksiin. Muun muassa lehdistä valmistettua juomaa on käytetty päänsäryn, nuhan, huimauksen ja raskauspahoinvoinnin hoitoon sekä matojen häätöön. Puusta poltetun tuhkan ja voin seosta on puolestaan käytetty tiettyjen ihovaivojen hoitoon.
Afrikankarhepuun puuainesta käytetty perinteisesti muun muassa kanoottien, rumpujen, vesisäiliöiden sekä mehiläispesien valmistukseen. Nuoria, lyhyitä oksia on myös käytetty tulitikkuina. Afrikankarhepuun sydänpuun väri vaihtelee vaaleanpunaisenruskeasta tummemmanpunaisenruskeaan, ja sydänpuun ympärillä on melko selvästi erottuva, 2,5–4 cm kerros harmahtavaa pintapuuta. Afrikankarhepuun puutavara sopii käytettäväksi muun muassa kevyeen rakentamiseen, sisustustöihin, ruoka-astioihin, leluihin, vaneriin, kovalevyihin sekä paperin valmistukseen. Puutavaraa käytetään myös polttopuuna.
Kasvatus

Afrikankarhepuuta kasvatetaan jonkin verran koristekasvina. Afrikankarhepuu on tropiikin puulaji ja kasvaa parhaiten alueilla, joilla päivien keskilämpötila on vuoden ympäri 25°C–30°C. Laji selviää kuitenkin alueilla, joilla vuoden päivien keskilämpötila vaihtelee 5°C–34°C:n välillä. Täysikasvuiset yksilöt kuolevat lämpötilan laskiessa –2°C:een tai sen alapuolelle ja nuoret taimet voivat vahingoittua pahoin jo vähäisemmässäkin pakkasessa. Sadannan suhteen afrikankarhepuu kasvaa parhaiten alueilla, joilla vuotuinen sademäärä on 700–1500 mm, mutta pärjää alueilla, joilla sademäärä vaihtelee 500–2000 mm:n välillä. Kasvupaikkansa valon ja maaperän suhteen laji suosii täysin aurinkoista kasvupaikkaa sekä huokoista, kosteaa ja hyvin vettä läpäisevää maaperää, mutta pystyy kasvamaan hyvin monenlaisilla maaperillä. Happamuuden suhteen laji suosii hieman hapanta maaperää, jonka pH on 5–6, mutta pärjää maaperällä, jonka pH vaihtelee 4,5–7. Afrikankarhepuu aloittaa kukintansa 3–5 vuoden ikäisenä ja seitsemän kasvuvuoden jälkeen se voi olla noin 7–8 metriä korkea.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Afrikankarhepuu (Cordia africana)
JSTOR Global Plants: Cordia africana (englanniksi)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Cordia africana (englanniksi)
Pieni-Kaihlanen (Hankasalmi)

| Pieni-Kaihlanen |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Hankasalmi, Laukaa
Koordinaatit:  62°15′56″N, 26°20′40″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Niemisjärven valuma-alue (14.38)
Laskujoki:  Niemenjoki Iso-Kaihlanen 
Järvinumero:  14.381.1.002
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  93,3 m  
Pituus:  1,9 km  
Leveys:  500 m  
Rantaviiva:  4,617 km  
Pinta-ala:  55,355 ha  
Tilavuus:  0,0003754 km³ 
Keskisyvyys:  0,68 m  
Suurin syvyys:  1,6 m  
Saaria:  ei saaria 
 fiPieni-Kaihlanen 
Pieni-Kaihlanen  on Keski-Suomessa Hankasalmella ja Laukaassa Niemisjärven lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 55 hehtaaria, se on 1,9 kilometriä pitkä ja 500 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Järven tilavuudeksi on saatu 375 400 kuutiometriä. Sen keskisyvyys on 0,7 metriä ja suurin syvyys on 1,6 metriä. Sen rantaviivan pituus on 4,6 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Leppäveden–Kynsiveden alueen (14.3) Niemisjärven valuma-alueella (14.38), jonka Iso-Kaihlasen alueeseen (14.381) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 93,3 metriä mpy.
Punia

Punian vaakuna
Kylän sijainti kartalla
Punia on kylä eteläisessä Liettuassa, Alytusin kunnallispiirissa, Alytusin läänissä. Vuonna 2001 kylässä asui 809 asukasta. Kylä mainittiin ensimmäisen kerran vuonna 1382.
Tunnettu nähtävyys Puniassa on Margirisin kukkula, joka on 30 metriä korkea. Niemen-joen mutkassa sijaitsevalla kukkulalla on väitetty sijainneen legendoissa esiintynyt keskiaikainen Pilėnain linnoitus, jonka Saksalainen ritarikunta tuhosi vuonna 1336.
Kuvia

Punian katolinen kirkko.
Punian keskustaa.
Margirisin kukkula.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Punian epäviralliset kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive) (liettuaksi)
Alytusin lääni
| --- | --- |
Kunnat:  Alytusin kaupunkikunta • Alytusin kunnallispiiri • Druskininkain kunta • Lazdijain kunnallispiiri • Varėnan kunnallispiiri
Kaupungit:  Alytus • Simnas • Daugai • Druskininkai • Lazdijai • Veisiejai • Varėna
Kauppalat:  Butrimonys • Alovė • Leipalingis • Viečiūnai • Seirijai • Šeštokai • Kapčiamiestis • Krosna • Merkinė
Kylät:  Miklusėnai • Punia • Luksnėnai • Venciūnai • Daugai • Ūdrija • Neravai • Gailiūnai • Švendubrė • Ricieliai • Jovaišiai • Grūtas • Jaskonys • Kailiniai • Lazdijai • Teizai • Verstaminai • Matuizos • Senoji Varėna • Marcinkonys • Perloja • Naujieji Valkininkai • Žilinai • Kriviliai • Vydeniai
Ahtialan työväentalo

| Ahtialan työväentalo |
| --- | --- |
 Työväentalo rakennettaessa
Osoite:  Arvonkatu 14, 15320 Lahti
Sijainti:  Ahtiala, Lahti
Koordinaatit:  61°00′36″N, 25°46′34″E
Valmistumisvuosi:  1908 (1. talo) 1965 (nykyinen talo)
Purkuvuosi:  1963 (1. talo)
Rakennuttaja:  Ahtialan Työväenyhdistys ry
Omistaja:  Ahtialan Työväenyhdistys ry
Runkorakenne:  ranko (1. talo) kivi (nykyinen talo)
Julkisivumateriaali:  lauta (1. talo)
Kerrosluku:  2 (nykyinen talo)
Kerrosala:  600 m² (nykyinen talo)
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ahtialan työväentalo on Lahden kaupungin Ahtialan kaupunginosassa sijaitseva työväentalo. Vuoteen 1956 saakka Ahtiala kuului Nastolaan.
Historiaa

Ahtialan työväenyhdistys perustettiin vuonna 1906. Ensimmäinen talo valmistui vuonna 1908. Se rakennettiin talkoovoimin, ja rahoitus kerättiin järjestämällä keräyksiä, arpajaisia ja iltamia. 1930-luvun alussa Lapuanliikkeen aikaan talo suljettiin ilmeisesti kommunistilakien nojalla. Sotien jälkeen se saneerattiin vielä käyttöön.
Vuonna 1945 yhdistys päätti erota Sosialidemokraattisesta puolueesta ja liittyä SKDL:n organisaatioon. Talo oli päässyt heikkoon kuntoon, ja lopulta yhdistys päätti purkaa sen ja rakentaa uuden. 23 yhdistyksen jäsentä takasi rakennushanketta varten tarvittavat pankkilainat omalla omaisuudellaan. Uusi talo rakennettiin vuosien 1963–1965 aikana; sadat talkoolaiset tekivät yhteensä yli 32 000 tuntia talkootyötä.
Toimintaa työväentalolla

Ensimmäisellä talolla oli monipuolista kulttuuritoimintaa, raittiusvalistusta sekä liikunta- ja urheilutoimintaa. Lisäksi järjestettiin huveja, kuten iltamia, jotka tuottivat yhdistykselle tuloja ja olivat nuorille tärkeä kohtaamispaikka. Uudempi talo on sekä yhdistyksen omassa että vuokrakäytössä. Siellä on järjestetty muun muassa kokouksia, nuorisotoimintaa, tansseja, urheiluharjoituksia ja juhlia sekä esitetty elokuvia. Vuonna 2016 talon pihamaalla juhlittiin yhdistyksen 110-vuotisjuhlia. Kansanedustaja Paavo Arhinmäki piti juhlapuheen.
Rakennus

Vanha talo oli rankorakenteinen ja lautavuorattu, uudempi kiveä ja rapattu. Alkuperäisen talon katto oli päreestä, nykyisen on peltiä. Talo on väriltään vaalea. Talossa on kaksi kerrosta. Siihen kuuluu juhlasali näyttämöineen, ravintola, keittiö, eteinen, yhden huoneen ja keittiön asunto, urheilutiloja, sauna sekä kerhotiloja. Talossa on vesijohto, viemäröinti ja wc. Kokonaispinta-ala on 600 m².
Ahtialan työväentalo 1920-luvulla
Aljaksandr Kutšynski

| Aljaksandr Kutšynski |
| --- | --- |
 Aljaksandr Kutšynski Gent–Wevelgemissä 2009
Henkilötiedot
Syntynyt: 27. lokakuuta 1979 (ikä 44)
Kansalaisuus:   Valko-Venäjä
Pyöräilijä
Pituus:  182 cm
Paino:  65 kg
Joukkue:  lopettanut
Laji:  maantie
Rooli:  ajaja
Ura
Ammattilaisjoukkue(et)
2004–2005 2006 2007–2010 2011–2014 2015:  Amore & Vita - Beretta Ceramica Flaminia Liquigas Katjuša Minsk Cycling Club
Suurimmat voitot
  Valko-Venäjän maantieajomestaruus 2005, 2010, 2011 
 Tiedot päivitetty: 11. tammikuuta 2016 
Aljaksandr Anatolevitš Kutšynski (valkoven. Аляксандр Анатолевіч Кучынскі, s. 27. lokakuuta 1979 Orša, Valko-Venäjän SNT, Neuvostoliitto) on valkovenäläinen maantiepyöräilijä.
Kutšynski aloitti ammattilaisuransa Amore & Vita - Beretta -joukkueessa vuonna 2004. Hän ajoi Ceramica Flaminia -tallissa 2006, Liquigasissa 2007–2010, Katjušassa 2011–2014 ja viimeisellä ammattilaiskaudellaan 2015 Minsk Cycling Club -joukkuetta.
Kutšynski sijoittui irtiottokumppaninsa Edvald Boasson Hagenin jälkeen toiseksi Gent–Wevelgem-klassikossa 2009.
Portugalin kansalliskirjasto

Kirjaston julkisivu.
Portugalin kansalliskirjasto (port. Biblioteca Nacional de Portugal) on Portugalin pääkaupungissa Lissabonissa sijaitseva kirjasto. Se avattiin 29. helmikuuta 1796 nimellä Real Biblioteca Pública da Corte.
Portugalin kansalliskirjaston kokoelmiin kuuluu noin 50 000 lehteä. Sen tavoitteena on myös vaalia Portugalin ja sen entisten siirtomaiden kulttuuria.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Viralliset sivut (portugaliksi)
Portugalin katolinen yliopisto

| Portugalin katolinen yliopisto> Universidade Católica Portuguesa |
| --- | --- |

Motto:  Valor para sempre
Perustettu:  1967 
Tyyppi:  Yksityinen yliopisto
Rehtori:  Manuel Braga da Cruz
Henkilökunta:  n. 1500
Opiskelijoita:  n. 11 200
Sijainti:  Lissabon, Porto, Braga,  Portugali
Osoite:  Palma de Cima 1649-023 LISBOA Tel: (+351) 217 265 838 Fax: (+351) 217 260 546
Sivusto:  Yliopiston kotisivu
Portugalin katolinen yliopisto (Braga)
Portugalin katolinen yliopisto (port. Universidade Católica Portuguesa) on yksityinen portugalilainen yliopisto, joka toimii Portugalin hallituksen ja Pyhän istuimen välisellä sopimuksella. Yliopisto toimii neljässä alueellisessa keskuksessa: Lissabon (kampukset Lissabonissa ja Sintrassa), Porto, Braga ja Beiras (kampukset Viseussa ja Figueira da Fozissa).
Portugalin katolinen yliopisto avattiin 1967. Sen ensimmäinen tiedekunta oli filosofinen tiedekunta Bragassa Pohjois-Portugalissa. Nykyisessä yliopistossa on kahdeksantoista tiedekuntaa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Viralliset sivut (portugaliksi)
Portugalin katolinen yliopisto (Lissabon)
Ahtialan kartano

| Ahtialan kartano> Aktilaby gård |
| --- | --- |
Sijainti:  Lohja, Uusimaa
Rakennustyyppi:  Kartano
Perustettu:  1540-luku
Valmistumisvuosi:  1930
Rakennuttaja:  Juho Jännes
Omistaja:  Metsäliitto
Tyylisuunta:  Klassismi
Runkorakenne:  Kivi
Julkisivumateriaali:  Rappaus
Kerrosluku:  2
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ahtialan kartano (ruots. Aktilaby gård) on kartano Lohjan Jalassaaressa, Uudellamaalla. Ahtialan kartanon omistajat tunnetaan aina 1540-luvulta alkaen. Tila on entinen perintötila, johon on liitetty Paavolan kylän Ala-Paavolan ja Yli-Paavolan perintötilat vuonna 1899 ja Jalassaaren kylässä sijaitsevat Heinun ja Iivarin perintötilat vuonna 1908.
Tilan nykyinen päärakennus on rakennettu vuosina 1929–1930.
Omistajat

Lista Ahtialan kartanon omistajista:
| Nimi | Vuodet |
| --- | --- |
Olof Larsson: 1540–1571
Mårten Olofsson: 1572–1583
Magnus Mårtensson: 1584–1592
Matts Nilsson: 1595–1596
Nils Mattsson: 1600–1628
Matts Nilsson: 1629–1644
Johan Mattsson: 1645–1670
Johan Mattssonin leski Hebla: 1671–1675
Olof Mattsson (kruununvouti): 1676–1678
Olof Mattssonin leski Kerstin: 1687
Hans Classon: 1692
Johan Henriksson: 1712
Olof Johansson: 1724
Henrik Johansson: 1725–1741
Johan Simonsson: 1742–1748
Johan Simonssonin leski Greta: 1749–1754
Erik Henriksson: 1755–1763
Henrik Eriksson: 1764–1789
Johan: 1790–1804
Johanin leski Hedda: –1812
Adolf Dahl: 1812–1820
Gustav Henrik Sarén: 1821–1853
Anders Johan Sarén: 1853–1861
Herman Mailander: 1861–1897
Axel Konstantin Mailander: 1897–1898
Arvid Oskar Gustav Genetz (senaattori): 1898–1907
Juho Jännes: 1907–1965
Metsäliitto: 1965–
Historia

Vuoden 1645 aikoihin kerrotaan, että Ahtialan kartano oli autiona ja kappalaisen herra Henrikin omistuksessa. Kirkniemen kartanon omistajan laamanni Flemingin vouti Olof Mattsson omisti Ahtialan kartanon vuosina 1676–1679. Vuosina 1853–1861 Ahtialan kartanon omisti Anders Johan Sarén ja hänen vaimona Maria Lovisa Sarén, joka oli Mailan rusthollarin Gustav Henrik Mailanderin tytär. Anders Sarén tosin luopui tilasta ja se siirtyi hänen vaimonsa nuoremman veljen Herman Mailanderin omistukseen. Herman puolestaan luovutti tilan pojalleen Axelille Mailanderille vuonna 1897. Axel kuitenkin katsoi tilinpidon ja sitä rasittavan syytinkin liian raskaaksi ja päätti myydä Ahtialan kartanon Arvid Genetzille.
Genetzin suku, joka myöhemmin suomensi nimensä muotoon Jännes, omisti Ahtialan kartanon pitkään. Arvid Genetz, josta myöhemmin tuli senaattori ja kirkollisasiain toimituskunnan päällikkö uhrasi paljon aikaa kartanolle. Hän paransi muun muassa tieyhteyksiä, raivasi uutta peltoalaa ja korjasi rakennuksia. Vuoden 1918 maanvuokralain nojalla Ahtialan kartanosta erotettiin yksi torppa, yksi muu lohkotila, kolme mäkitupaa ja yksi lisämaa-alue.
Rouva Eva Gentzin ansiosta taas luotiin Ahtialan puutarha. Puutarha tunnettiin laajoista hedelmätarhoista ja taimistoista. Vuonna 1929 puutarhaan oli kirjattu 590 omenapuuta, 180 päärynäpuuta, 300 kirsikkapuuta, 860 luumu- ja kriikunapuuta, sekä 1 100 marjapensasta. Ahtialan kartanoa hoiti vuodesta 1907 Genetzin vanhin poika Juho Jännes. Myöhemmin tila siirtyi kokonaan hänen omistukseensa.
Jännes pyrki maatalouden kehittämiseen ja maaseutuväestön yhteishengen luomiseen. Hän oli mukana perustamassa Maataloustuottajain Keskusliittoa ja toimi pitkään liiton johdosssa. Juho Jänneksen aikana kartanossa keskityttiin pelkästään omenan tuottamiseen ja taimituotanto laantui. Ahtialan kartano siiryi Juho Jänneksen kuoltua vuonna 1965 Metsäliiton omistukseen Metsäliiton virkailijain eläkesäätiölle.
Ahtialan kartanon toiminta maatilana päättyi vuonna 1999, jolloin jo aiemmin vuokrattujen hedelmätarhojen lisäksi myös pellot vuokrattiin.
Rakennukset

Ahtialan kartanon nykyinen päärakennus on valmistunut vuonna 1928 tulipalossa tuhoutuneen vanhan päärakennuksen paikalle vuosina 1929–1930. Klassismivaikutteisen, satulakattoisen rakennuksen on suunnitellut arkkitehti Aulis Kalma. Rakennuksessa on kaksi kerrosta. Päärakennuksen yksityiskohtiin kuuluvat esimerkiksi eteläisen julkisivun kuuden doorilaispylvään kannattama kuistirakennelma. Ahtialan kartanon päärakennus sijaitsee korkealla mäellä ja sitä ympäröi laaja puisto- ja puutarha-alue.
Nykyisin puisto ja puutarha ovat osin luonnontilaiset. Kartanon alueelta on purettu useita rakennuksia ja jäljellä ovat vain päärakennus, päärakennuksen itäpuolella sijaitseva hirsirakenteinen asuinrakennus vuodelta 1860, sekä renkitupa vuodelta 1910. Lisäksi renkituvan länsipuolella on konttori- ja pakkaamorakennus vuodelta 1955 ja kauempana lounaassa sauna vuodelta 1906.
Ahtialan kartanon päärakennusta ei ole remontoitu moniin vuosiin ja se on osittain huonossa kunnossa.
Aljaksandr Martynovitš

Aljaksandr Martynovitš.
Aljaksandr Uladzimiravitš Martynovitš (valkoven. Алякса́ндр Уладзі́міравіч Мартыно́віч, ven. Алекса́ндр Влади́мирович Мартыно́вич, Aleksandr Vladimirovitš Martynovitš, s. 26. elokuuta 1987 Minsk, Valko-Venäjän SNT, Neuvostoliitto) on valkovenäläinen jalkapalloilija. Hän edustaa Venäjän valioliigassa pelaavaa FK Krasnodaria ja on pelipaikaltaan puolustaja.
Pitkäjärvi (Ähtäri)

| Pitkäjärvi |
| --- | --- |
 Pitkäjärvi elokuussa 2022.
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Pohjanmaa
Kunnat:  Ähtäri
Koordinaatit:  62°40′46″N, 24°15′16″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Kolunjoen valuma-alue (35.46)
Laskupuro:  Linnanpuro 
Järvinumero:  35.461.1.008
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  203,6 m  
Pituus:  750 m  
Leveys:  150 m  
Rantaviiva:  1,79 km  
Pinta-ala:  7,586 ha  
Suurin syvyys:  12 m  
Saaria:  ei saaria 
 fiPitkäjärvi 
Pitkäjärvi on Etelä-Pohjanmaalla Ähtärissä Patamanperän kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Pitkäjärven pinta-ala on 7,6 hehtaaria, se on 750 metriä pitkä ja 150 metriä leveä eikä siinä ole saaria. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Suurin karttaan merkitty syvyys on 12 metriä. Pitkäjärven rantaviivan pituus on 1,8 kilometriä ja rannat ovat metsämaastoa. Järven länsirannalla on muutama vapaa-ajan asunto, joille johtaa tie yhdystieltä 7091 kääntyvältä Kiviperän kylätieltä.
Vesistösuhteet

Pitkäjärvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Kolunjoen valuma-alueella (35.46), jonka Kolunjoen alaosan alueeseen (35.461) järvi kuuluu. Sen vedenpinnan korkeus on 203,6 metriä mpy. Järven laskupuro Linnanpuro yhtyy Änkyrinpuroon, joka puolestaan yhtyy Ähtärinjärveen laskevaan Kolunjokeen.