stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lapin Agile
Lapin Agile Frédéric Gérardin aikakaudella > Taiteilijoita ja laitapuolen kulkijoita

”Frédén” aikana Lapin Agilesta tuli nopeasti Montmartren boheemielämän ”todellinen kulttuuri-instituutio”. Siellä kävivät muun muassa kirjailija ja lauluntekijä Pierre Mac Orlan, joka parina kolmena iltana viikossa lauloi mielellään sotalauluja, sekä toimittaja-kirjailija Roland Dorgelès, joka lauloi myös, mutta muiden onneksi vain harvoin, koska hän lauloi varsin huonosti. Siellä nähtiin myös runoilijat Max Jacob, André Salmon, Paul Fort jne. Lauluntekijä Gaston Couté ei itse laulanut koskaan, mutta sammui toisinaan pöydän alle. Apollinaire lausui siellä runojaan teoksesta Alcools. Picasso maalasi Marguerite Lucin muotokuvan (Femme à la corneille, 1904) sekä harlekiinin juomassa kabareen baaritiskillä (Au Lapin Agile: Arlequin au verre, 1905 Näyttelijä Charles Dullin debytoi Lapin Agilessa vuonna 1902 lausumalla Baudelairen, Villonin, Tristan Corbièren ja Jules Laforguen runoja. Tätä kaikkea katseli tyynesti Leon-John Wesleyn tekemä valtava kipsinen Kristus). André Salmon kirjoitti myöhemmin tästä ei niin puhdasoppisesta Kristus-patsaasta, että se oli ajan hengen mukaisesti kuin ”toveri Jeesus"”.
Taiteilijat eivät olleet ainoita, jotka kävivät Lapin Agilessa. Siellä viihtyivät myös Libertaire-lehden anarkistit, joiden kanssa yhteiselo oli toisinaan kireää, ja etenkin rikolliset Montmartren alakorttelista ja läheisestä Goutte d’Orin korttelista. Francis Carco, joka saapui Lapin Agileen talvella 1910–1911, muistelee miten ”runoutta rakastavat tyttöset ja kulkurit” seurustelivat kanta-asiakkaiden kanssa ja tarjosivat näille juotavaa. Toisinaan rikolliset yllättäen syöksyivät Lapiniin päätettyään antaa naisilleen kurinpalautuksen ja heiluttelivat partaveitsiä kylväen kauhua ympärilleen.
Jännite vain voimistui, kun Frédéric Gérard halusi asiakaskunnan koostuvan lähinnä taiteilijoista ja päätti ”taiteilijoiden rauhan turvaamiseksi” häätää epätoivotut asiakkaat ”Nämä herrat, joiden läsnäolosta Frédéric ei pitänyt, eivät kuitenkaan jättäneet leikkiä sikseen, ja joinakin öinä luodit lensivät kabareen ikkunoista sisään”, Francic Carco kertoo. Roland Dorgelès kertoo romaanissaan Le Château des brouillards, että tällaisia välikohtauksia sattui silloin tällöin, eivätkä ne yllättäneet ketään (poliisi ei edes vaivautunut paikalle. Yksi tällainen hyökkäys on Pierre Mac Orlanin romaanin Le Quai des brumes keskiössä Väkivalta saavutti huippunsa vuonna 1910, kun yksi Frédéric Gérardin pojista, Victor (”Totor”), kuoli saatuaan luodin päähänsä baaritiskin takana.
Lapin Agile Frédéric Gérardin aikakaudella > Kuuluisa taidepila

Mac Orlan muistelee ongelmallisen kauden kestäneen pari vuotta, minkä jälkeen ”Frédéric sai tilanteen haltuunsa, ja vanhasta Lapinista tuli jälleen rauhallinen paikka, joka houkutteli niin nuoria kuin vanhojakin.
Vakituisen asiakaskunnan keskuudessa oli yhä muita jännitteitä, mutta onneksi huomattavasti vähemmän väkivaltaisia. Vihamielisyys vallitsi avantgardistien ja traditionalistien välillä. Avantgardisteja kutsuttiin halveksivasti nimellä ”bande à Picasso”, Picasson jengi, eivätkä he olleet Lapin Agilen omistajan suuressa suosiossa.” Dorgelèsin ympärille kokoontuneet traditionalistit vastustivat abstraktia maalaustaidetta ja olivat sitä mieltä, että ”jos taiteilijat eivät enää pyri jäljentämään todellista maailmaa tunnistettavalla tavalla, ei ole mitään keinoa arvostella taidetta.” Vuonna 1910 Dorgelès suunnitteli kuuluisaksi tulleen huiputuksen. Salon des Indépendants -taidenäyttelyssä esiteltiin maalaus Coucher du soleil sur l’Adriatique, tekaistulta tuntemattomalta italialaiselta taiteilijalta Joachim-Raphaël Boronalilta, jonka väitettiin olevan myös uuden taiteellisen liikkeen, ”eksessivismin” teoreetikko.[lähde? ]
Todellisuudessa ”Eksessivistisen manifestin” oli kirjoittanut Dorgelès, ja taulun maalannut Frédéric Gérardin aasi Lolo, jonka häntään Dorgelès oli André Warnodin ja Jules Depaquit’n avustuksella sitonut pensselin. Paljastaessaan huiputuksen (haastemiehen todistuksella) Roland Dorgelès selitti satiirisessa Fantasio -lehdessä halunneensa ”näyttää typerille, kykenemättömille ja turhamaisille ihmisille, jotka vievät liian suuren osa tästä näyttelystä [Le salon des indépendants], että aasin hännällään maalaama taideteos ei erotu muista tauluista”, jotka loukkaavat ”kunnon taidetta”. Dorgelèsin ja kumppaneiden pila kuuluu tyypilliseen Montmartren perinteeseen, jota kutsutaan nimellä fumisterie. Se koostuu mutkikkaista piloista, joissa on käytetty yllättävällä tavalla mielikuvitusta ja säkenöiviä sanaleikkejä, ja se yhdisti kabareiden humoristeja ja 1900-luvun alun avantgardisteja.[lähde? ]
Lapin Agile Frédéric Gérardin aikakaudella > Aikakauden loppu

Pierre Mac Orlan kirjoittaa, että elokuuhun 1914 asti Lapinissa vietettiin elämää, jonka riippumattomuus oli tyypillinen esimerkki montmartrelaisuudesta. Siellä ihmiset välttyivät yhteiskunnan antamilta sanktioilta, joita ei muutenkaan saanut kovin helposti. Montmartren asukkaat osasivat tulkita lakia väljimmän mukaan ja olla onnellisia.
Huoleton aikakausi päättyi 1. elokuuta 1914, kun julistettiin liikekannallepano Saksaa vastaan. Lapin Agilen asiakkaat kävivät vähiin, kun suurin osa asiakkaista oli rintamalla, mistä monet eivät enää palanneet.[lähde? ]
Lapin Agile ensimmäisen maailmansodan jälkeen

Lapin Agile ei enää sodan jälkeen saanut takaisin asemaansa kirjailijoiden ja avantgarde-taiteilijoiden kohtaamispaikkana, vaikka taiteilijat joka vuosi kokoontuivatkin sinne jatkoille Salon d’Automnen alkamispäivänä. Luovuuden keskus siirtyi Montparnassen kortteliin, aivan kuten myöhemmin toisen maailmansodan jälkeen Saint-Germain-des-Prés’n kaupunginosaan
Vuonna 1922 Aristide Bruant myi kabareen Frédéric Gérardin pojalle ”Paulolle”, jolle hän oli opettanut laulua. André Salmonin mukaan Paulosta tuli opettajansa laulujen paras tulkki. Hänen johdollaan ennen niin epämuodollisista ja enemmän tai vähemmän improvisoiduista illanvietoista tuli organisoituja. Uusi omistaja valitsi esiintyjät ja maksoi heille Jotkut esiintyjistä jopa asuivat kabareessa ja saivat täyden ylläpidon.
Toisesta maailmansodasta nykypäivään

Lapin Agile jatkoi toimintaansa miehityksen aikana, niin hyvässä kuin pahassa. Vuoden 1945 jälkeen siitä tuli jälleen suosittu tapaamispaikka taiteilijoiden kesken ja ponnahduslauta vielä tuntemattomille taiteilijoille. Vuonna 1972 Paulo Gérard siirsi kabareen johtoon vävynsä Yves Mathieun, jonka omistuksessa Lapin Agile on edelleen. Illanistujaisia, joissa laulajat ja koomikot esiintyvät, järjestetään siellä vielä nykyäänkin.[lähde? ]
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lapin Agile Wikimedia Commonsissa
Kabaree Au Lapin Agilen viralliset kotisivut (ranskaksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: fr:Lapin Agile
Lapin Agile, 1800-luvun lopulla
Jäljennös kyltistä ”Lapin à Gill”. Alkuperäinen varastettiin vuonna 1893.
Frédéric Gérard aasinsa kanssa Lapin Agilen edessä.
Yksityiskohta: Joachim-RaphaëlBoronali Le Coucher du soleil sur l’Adriatique (1910)
Lapin agile (2006).
Käännös suomeksi
Lehtolampi (Uurainen)

| Lehtolampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Uurainen
Koordinaatit:  62°30′15″N, 25°13′18″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Lanneveden va (14.65)
Laskuoja:  oja Isoon Hepolampeen 
Järvinumero:  14.653.1.017
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  191,5 m  
Pituus:  270 m  
Leveys:  160 m  
Rantaviiva:  0,67 km  
Pinta-ala:  2,523 ha  
Tilavuus:  0.000072 km³ 
Keskisyvyys:  2,85 m  
Suurin syvyys:  5 m  
Saaria:  ei saaria 
 fiLehtolampi 
Lehtolampi  on Keski-Suomessa Uuraisissa  Kyynämöisten lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 270 metriä pitkä, 160 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 2,5 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lammen tilavuudeksi on saatu 72 000 kuutiometriä. Sen keskisyvyys on 2,9 metriä ja suurin syvyys on 5,0 metriä. Sen rantaviivan pituus on 650 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Saarijärven reitin valuma-alueen (14.6) Lanneveden valuma-alueella (14.65), jonka Kyynämöisen–Sääkspään alueeseen (14.653) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 191,5 metriä mpy.
Louis-Nicolas Cabat

Maisema vuonna 1893 tai aiemmin, Strasbourgin taidemuseo.
Louis-Nicolas Cabat (tai Nicolas Louis Cabat taikka vain yhdellä etunimellä Lois Cabat, 1812–1893) oli ranskalainen taidemaalari. Hän oli yksi 1830-luvun realistisen maisemamaalauksen aloittajista ja Barbizonin koulun edelläkävijöistä. Hänen uransa alkuaikojen maisemamaalauksissa korostuu Barbizonin koulun maalareille ominainen aito ja intiimi vaikutus. Sen sijaan myöhemmin hän ilmensi taiteessaan ihanteellista, akateemisempaa käsitystä maisemasta.
Lentokenttäpaloauto

Jyväskylän lentoaseman paloauto
Lentokenttäpaloauto on paloauto, joka on suunniteltu erityisesti pelastus- ja sammutustehtäviin lento-onnettomuustilanteissa sekä lentoasemalla syttyvien tulipalojen sammutukseen.
Kokoonsa nähden lentokenttäpaloautot kiihtyvät yleensä nopeasti. Niillä voi ajaa myös maastossa, joten ne kykenevät tarvittaessa toimimaan myös päällystetyn lentokenttäalueen ulkopuolella. Niihin mahtuu suuria määriä vettä ja sammutusvaahtoa, ja niissä on tehokkaat pumput. Useimmissa lentokenttäpaloautoissa on myös vesitykki, jonka avulla paloja voi sammuttaa kaukaa.
Joissakin lentokenttäpaloautoissa on puomi, jonka päässä oleva vesitykki voidaan saada jopa yli 10 metrin korkeuteen. Osassa näistä puomeista on snozzle-suutin, jolla voidaan tehdä pieni reikä lentokoneen runkoon ja sammuttaa matkustamon ja rahtitilan tulipaloja.
Erilaisia lentokenttäpaloautoja

Vaikka suuri osa lentokenttien paloautoista on yllä kuvaillun kaltaisia, poikkeuksia löytyy.
"Tavallinen" paloauto. Kaikkia lentokenttien paloautoja ei välttämättä ole suunniteltu nimenomaan lentokenttien toimintaa silmällä pitäen, vaan jotkin voivat olla pelastuslaitosten käyttämien pelastusyksiköiden kaltaisia. Ne eivät ole yhtä suuria eivätkä maastokelpoisia kuin lentokentille suunnitellut paloautot. Niitä käytetään usein esimerkiksi lentokenttärakennuksissa syttyvien tulipalojen sammuttamiseen.
Ensilähdön paloauto. Ensilähdön paloautot ovat kevyiden pelastusyksiköiden kaltaisia pieniä, ketteriä ja nopeita paloautoja, jotka ehtivät palopaikalle nopeammin kuin raskaat lentokenttäpaloautot. Niissä on niukempi varustus kuin suuremmissa paloautoissa, mutta niiden avulla sammutustyöt voidaan aloittaa nopeammin.
Muu pelastusajoneuvo. Lentokenttäpalokunnilla voi olla käytössään myös muunlaisia pelastusajoneuvoja, kuten palomestarin autoja ja miehistönkuljetusautoja.
Galleria

Saksalainen Rosenbauer Panther
Yhdysvaltain merijalkaväen Oshkosh MB1
RAF:n Range Rover -paloauto
Frankfurtin lentoaseman Rosenbauer Simba
Puomin päähän asennettu suihkusuutin
1950-luvun Alvis Salamander
Alankomaiden kuninkaallisten ilmavoimien E-One
Ostravan lentoaseman Mercedes-Benz
Antwerpenin lentoaseman Rosenbauer Panther
Münchenin lentoaseman Ziegler Z8
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lentokenttäpaloauto Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Airport crash tender
Lentomatkustaminen
| --- | --- |
Lentoyhtiöt:   Halpalentoyhtiöt  Holdingyhtiöt  Kaikki lentoyhtiöt  Kansalliset lentoyhtiöt  Lentoyhtiökoodit  Rahtilentoyhtiö  Tilauslentoyhtiöt 
Allianssit:   Oneworld  SkyTeam  Star Alliance  U-FLY Alliance  Value Alliance  Vanilla Alliance 
Historia:   Ilmailu  Lentokoneteollisuus  Lentoliikenne 
Kauppayhdistykset:   A4A  A4E  AACO  AAPA  AEA  AFRAA  ATAG  ATPCO  ELFAA  ERA  IATA  IATAN  ICAO  ISTAT  RAA  RAAA 
Miehistö:   Kapteeni  Perämies  Toinen perämies  Kolmas perämies  Lentoemäntä  Stuertti  Lentomekaanikko  Lastaaja  Lentäjä  Purseri  Deadheading 
Lentäminen:   Matkustusluokka Ykkösluokka  Business-luokka  Premium economy  Turistiluokka  Buy on board  Kymppikerho  Lentokoneen istuin  Lentokoneen istuinpaikkakartta  Lentokoneen käymälä  Lentokoneen viihdejärjestelmä  Lentosukka  Lentokoneruoka  Matkustamo  Oksennuspussi  Tarjoomo  Tupakointi lentokoneessa 
Lentoasemat:   Halpalentoterminaali  Kansainvälinen lentoasema  Kiitotie  Koneeseennousu  Lentoaseman raideyhteys  Lentokenttähotelli  Lentokoneen portaat  Lounge  Lähtöportti  Lähtöselvitys  Matkustajasilta  Paikallislentoasema  Solmukohta 
Tulli/Maahanmuutto:   Maahantulokortti  Maastapoistumiskortti  Matkustusasiakirja  Passi  Rajavalvonta  Timatic  Viisumi 
Matkatavarat:   Aulakuormaaja  Kadonnut matkatavara  Käsimatkatavara  Matkalaukkuhihna  Matkalaukkukärry  Matkalaukkulukko  Matkalaukkutunniste  Matkatavaroiden kuljetinjärjestelmä  Matkatavaroiden noutoalue  Sallittu matkatavaran määrä 
Turvallisuus:   Hätäliukumäki  Ikkunahätäuloskäynti  Kansallinen ilmailuviranomainen  Lennonjohto  Lentokoneen turvaohje  Lentoasemaviranomainen  Lentokenttäpaloauto  Lentokenttäpoliisi  Musta laatikko  Pakkolaskuasento  Sky marshal  Turvallisuus lentokentällä  Turvallisuusdemonstraatio lennolla 
Lentoliput:   Code sharing  Hinnoitteluperustetunnus  Kanta-asiakasohjelma  Koneeseennousukortti  Lennon myöhästyminen ja peruminen  Lentoaikataulu  Lentolippu  Maailman ympäri -lentolippu  Matkailusivusto  Matkatoimisto  Matkustajan nimitieto  Montrealin yleissopimus  Open jaw -lippu  Sähköinen lippu  Varasija  Varausjärjestelmä  Varsovan yleissopimus  Yksisuuntainen matkustaminen 
Käännös suomeksi
Lopen Vojakkalan työväentalo

| Vojakkalan työväentalo |
| --- | --- |
Sijainti:  Vojakkala, Loppi
Valmistumisvuosi:  1916 (alun perin 1908)
Purkuvuosi:  1978
Rakennuttaja:  Vojakkalan Työväenyhdistys ry (alkuperäinen talo Viialankulman työväenyhdistys)
Runkorakenne:  hirsi
Julkisivumateriaali:  lauta
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vojakkalan työväentalo oli Lopen kunnan Vojakkalan kylässä sijainnut työväentalo. Se purettiin vuonna 1978.
Historiaa

Vojakkalan työväenyhdistys perustettiin vuonna 1906. Vuonna 1915 yhdistys hankki tontin, ja samana vuonna se osti Rengon Viialankulman työväenyhdistyksen talon. Sen hirret siirrettiin 15 kilometrin matka Vojakkalaan, ja keväällä 1916 rakennustyöt päästiin aloittamaan. Talo oli käytössä jo loppukesällä 1916, mutta vihkiäiset pidettiin uudenvuoden aattona. Vuoden 1917 aikana yhdistyksen jäsenmäärä kaksinkertaistui, ja toiminta oli vilkasta. Sisällissodan seurauksena toiminta lamaantui vuoteen 1927 saakka, mutta yhdistys saatiin kuitenkin pidettyä hengissä ja talo sen omistuksessa. Vuodesta 1935 alkoi yhdistyksen uusi nousu.
1960-luvulla toiminta kuitenkin hiipui, muun muassa television tulon vaikutuksesta. Työväentalolla näytetyt elokuvat menettivät suosiotaan. 1970-luvulla taloon murtauduttiin useita kertoja, ja ikkunoita ja irtaimistoa rikottiin. Ketään ei saatu kiinni, ja lopulta yhdistys päätyi purkamaan talon vuonna 1978.
Toimintaa työväentalolla

Talolla järjestettiin muun muassa iltamia ja kursseja, ja taloa vuokrattiin myös ulkopuolisille. Myöhemmin talolla myös näytettiin elokuvia.
Lentokenttä (televisiosarja)

| Lentokenttä> Airport |
| --- | --- |
Tyyli:  tositelevisio
Kestoaika:  30 min.
Alkuperämaa:  Iso-Britannia
Verkko:  BBC Yle TV2 TV Viisi
Jaksoja:  n. 91
Aiheesta muualla
IMDb
Lentokenttä (Airport) on brittiläinen tositelevisiosarja, joka kertoo Britannian vilkkaimman lentoaseman, Heathrow’n lentoaseman arjesta. Ohjelman on tuottanut BBC. Suomessa sarjaa on esittänyt Yle TV2 ja TV Viisi.
Jo ennen tositelevisiobuumia vuonna 1996 ensiesitetty Lentokenttä oli ensimmäisiä tositelevisiosarjoja, jotka laajensivat lajityyppiä poliisin työn kuvaamisesta muihinkin mielenkiintoisiin ammatteihin ja työpaikkoihin. Alun perin sarja kehitettiin tavanomaisen dokumenttisarjan ajatuksella, mutta eräät toistuvat vahvat henkilöhahmot veivät sitä tositelevision suuntaan.
Jaksot > Vuosi 1997

Sumua
Sumun synnyttämä suma
Lentopelko
Hätälasku
Joulun yllätyksiä
Pamelan pauloissa
Neitsytmatka
Appelsiiniyllätys
Al Caponen ase
Spice Girlsien perässä
Sarjassa esiintyvät lentokenttä henkilöt

| Henkilö | Lentoyhtiö/ Ammatti |
| --- | --- |
Anita Newcourt: Kuninkaallisen sviitin hoitaja
Michelle Harris: Terminaalipäällikkö, Terminaali 3
David Duddy: Asiakaspalvelun vastuuhenkilö, T1
Karen Jones: Asiakaspalvelun vastuuhenkilö, T3
Dennis Stone: Lentokenttävalokuvaaja
John Cull,: Qantasin lentokenttäpäällikkö
Axle Gundarsson: Stuertti, Icelandair
Jeremy Spake: Aeroflotin lentokenttäpäällikkö
Shaker Mehio: Asiakaspalvelupäällikkö, Gulf Air
Robert Scott: Maahanmuuttoviranomainen
Maria Demetriou: Asiakaspalvelun vastuuhenkilö, Cyprus Airways
Eric Day: Maahanmuuttoviranomainen
Eben Twum-barima: Valvoja, Ghana Airways
Caroline Acherson: Maahanmuuttoviranomainen
Sarah Collins: Sisäänkirjautumisen valvoja,, El Al
Peter Luck: Sisäänkirjautumisen valvoja, El Al
Elaine Pringle: lähettäjä, Lufthansa
Annabel Davis: poliisi
Nikki Taylor: Liikenteenvalvontaviranomainen
Siobhan Feeney: Sisäänkirjautumisen valvoja, Aer Lingus
Corinne Cossu: Ostoskonsultti
Garth Powell: Tullivirkailija
Gregg Bailey: Apulaispäällikkö, bmi
Ciara Thorn: Sisäänkirjautumisen valvoja, bmi
Merla Celestine: Lentokentän johtaja, Air Jamaica
Nauaman: Valvoja, Qatar Airways
Gerard Robinson: Lontoon ambulanssipalvelut
Paul Schofield: Lontoon ambulanssipalvelut
Kelvin Ogunjimi: Portinvartija, Canadian Airlines
Naomi Tembo: Sisäänkirjautumisen valvoja, Kenya Airways
Mina Rughani: Lentokenttäpalvelujen päällikkö, Srilankan Airlines
Aiheesta muualla

BAA London Heathrow Airport (Arkistoitu – Internet Archive)
BBC
UKTV
UKTV People (Arkistoitu – Internet Archive)
Liettuan kansallismuseo

| Liettuan kansallismuseo Lietuvos nacionalinis muziejus |
| --- | --- |

Tyyppi:  Kansallismuseo 
Sijainti:  Arsenalo g. 1, LT-01143 Vilna
Perustettu:  1952 (Historian ja etnografian museo), 1996 (Liettuan kansallismuseon asema)
Ylläpitäjä:  julkinen
Kotisivut:  http://www.lnm.lt/
Koordinaatit:  54°41′13″N, 25°17′20″E
 fiLiettuan kansallismuseo 
   
Liettuan kansallismuseo (liett. Lietuvos nacionalinis muziejus) on Liettuan pääkaupungissa Vilnassa sijaitseva kansallismuseo. Se perustettiin vuonna 1952 alkujaan Historian ja etnografian museoksi. Vuonna 1996 Liettuan hallitus nimesi museon kansallismuseoksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Liettuan kansallismuseo Wikimedia Commonsissa
Leia Organa

| Leia Organa |
| --- | --- |
 Keskellä Leia Organa, vasemmalla Luke Skywalker ja oikealla Han Solo.
Luoja(t):  George Lucas
Näyttelijä(t):  Näyttelijät: Carrie Fisher (Episodit IV–IX) Aidan Barton (Episodi III) Ingvild Deila (Rogue One) Vivien Lyra Blair (Obi-Wan Kenobi) Ääninäyttelijät: Lisa Fuson (Masters of Teräs Käsi) Catherine Taber (The Force Unleashed, The Force Unleashed II) Joyce Kurtz (Battlefront II) Anna Graves (Disney Infinity 3.0) Julie Dolan (Uprising ja Rebels) Misty Lee (Battlefront (2015)) Shelby Young (Forces of Destiny) Carolyn Hennesy (Lego Star Wars: All-Stars, Resistance)
Ensi- esiintyminen:  Tähtien sota (1977)
Henkilötiedot
Ammatti:  Alkuperäinen kaanon: Alderaanin prinsessa Vastarinnan ylikomentaja Legends-jatkumo: Uuden tasavallan valtionpäänainen Jediritari
Sukupuoli:  nainen
Kotipaikka:  Alderaan (kotimaailma) Polis Massa (synnyinpaikka)
Suhteet
Vanhemmat:  Anakin Skywalker (biologinen isä) Padmé Amidala (biologinen äiti) Bail Organa (adoptioisä) Breha Organa (adoptioäiti)
Puoliso(t):  Han Solo
Lapset:  Alkuperäinen kaanon: Ben Solo Legends-jatkumo: Jaina Solo Jacen Solo Anakin Solo
Sisarusten lapset:  Legends-jatkumo: Ben Skywalker (veljenpoika)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Leia Organa on yhdysvaltalaisen elokuvaohjaaja George Lucasin luoma kuvitteellinen hahmo Tähtien sota -elokuvissa, jota näytteli Carrie Fisher.
Tähtien sodan alkuperäisessä trilogiassa hahmo oli Alderaanin prinsessa, Imperiumin senaatin jäsen ja Kapinaliiton tukija sekä Han Solon rakastajatar. Hän paljastui myöhemmin Luke Skywalkerin kaksoissisareksi sekä Anakin Skywalkerin ja senaattori Padmé Amidalan tyttäreksi. Esiosatrilogian lopussa, Padmén kuoltua synnytyksessä ja Anakinin käännyttyä Darth Vaderiksi, Alderaanin senaattori Bail Organa ja kuningatar Breha Organa adoptoivat Leian. Jatkotrilogiassa Leia on Vastarinnan kenraali ja johtaa taistelua Ensimmäistä ritarikuntaa vastaan. Lisäksi hänellä ja Hanilla on poika nimeltä Ben, joka kääntyi Voiman pimeälle puolelle ja otti itselleen nimen Kylo Ren.
Star Wars Legends -jatkumossa Leia on koulutettu jedimestari ja Uuden tasavallan valtionpäänainen. Hänellä on kolme lasta: Jaina Solo, Jacen Solo ja Anakin Solo.
Esiintymiset > Kaanon > Esiosatrilogia

Star Wars: Episodi III – Sithin kostossa, Padmé Amidala odotti Anakin Skywalkerin lapsia Kloonisotien lopussa. Elokuvan lopussa Padmé synnyttää Polis Massan sairaalassa kaksoset Luken ja Leian. Padmé kuolee synnytyksen jälkeen, ja Alderaanin senaattori Bail Organa adoptoi hänet suojellakseen häntä keisari Palpatinelta.
Esiintymiset > Kaanon > Animaatiot

Teini-ikäinen versio prinsessa Leiasta teki esiintymisen Star Wars Rebelsin jaksossa "Prinsessa Lothalilla", esittäen Imperiumille tulleensa tekemään avustustyötä Lothalille, mutta aikoi todellisuudessa auttaa Ghostin ryhmää ja Ryder Azadia varastamaan Hammerhead-luokan risteilijöitä kapinallisille. Kyseisessä jaksossa, hän suorittaa salaista tehtävää sarjan päähenkilöiden kanssa.
Esiintymiset > Legends

Leia perusti Endorin taistelun jälkeen Uuden Alderaanin, turvapaikan Alderaanin selviytyjille. Leia Organa Solo hallitsi sekä vanhaa että uutta Alderaanin järjestelmää itsensä ja lastensa muodostaman aatelissuvun kautta. Hänen biologisen isänsä, Anakin Skywalkerin, henki yritti ottaa yhteyttä Leiaan ja pyytää anteeksiantoa teoilleen. Leia oli aluksi pitkään katkera hänelle Imperiumin auttamisesta, mutta antoi anteeksi löydettyään isoäitinsä, Shmi Skywalkerin, päiväkirjan ja saatuaan lisätietoa isänsä menneisyydestä. Leia sai myös Lukelta jedikoulutusta ja synnytti myöhemmin Hanille kaksoset Jaina ja Jacen, sekä vielä myöhemmin pojan nimeltä Anakin. Jacenista tuli kuitenkin myöhemmin sithlordi nimeltä Darth Caedus.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Leia Organa Wookieepediassa (englanniksi)
Leia Organa Jedipediassa
Louis Schaub

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Louis Schaub
Syntymäaika: 29. joulukuuta 1994 (ikä 29)
Syntymäpaikka: Fulda, Saksa
Pelipaikka: hyökkäävä keskikenttä
Pituus: 177 cm 
Seura
Seura: Rapid Wien
Pelinumero: 10
Junioriseurat
–2007: FC Admira Wacker Mödling
2007–2011: Rapid Wien
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2011–2015 | Rapid Wien II | 29 | (5) |
| 2012–2018 | Rapid Wien | 160 | (25) |
| 2018– | Köln | 36 | (4) |
| 2020 | → Hamburger SV | 12 | (0) |
| 2020–2021 | → Luzern | 32 | (8) |
Maajoukkue
| 2010 | Itävalta U16 | 3 | (0) |
| 2010 | Itävalta U17 | 4 | (0) |
| 2012–2013 | Itävalta U19 | 9 | (3) |
| 2013– | Itävalta U21 | 17 | (3) |
| 2016– | Itävalta | 21 | (6) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 25. kesäkuuta 2021.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 25. kesäkuuta 2021.
Louis Schaub (s. 29. joulukuuta 1994 Fulda, Saksa) on itävaltalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Bundesliigassa pelaavaa Kölniä mutta on vuosina 2020–2021 pelannut lainalla Hamburger SV:ssä ja sveitsiläisseura Luzernissa.