stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kantatie 67

Kantatie 67 Kauhajoen Äijönkylässä
Kantatie 67 Kurikassa, jossa tie ylittää notkossa Jalasjoen
Kantatie 67 on Kaskisista Seinäjoen Nurmoon johtava kantatie. Tien pituus on 115 kilometriä ja se on pääosin kaksikaistainen Seinäjoen keskustaa lukuun ottamatta, jossa tie on nelikaistainen. Tie on pääosin hyvälaatuinen, paikoitellen jopa valtatietasoinen, ja sen liikennemäärät ovat varsin vaihtelevia.
Tie alkaa Rannikko-Pohjanmaalta, Kaskisten satamasta suunnaten pohjoiskoilliseen ja kääntyy Närpiön alueelle tultaessa itään. Se kulkee Korsgrundetin ja Karklobbenin kautta, ylittää Närpesfjärdenin Erlandskäretin ja Hundholmenin kautta. Mantereelle tultaessa tie kääntyy itäkoilliseen ja risteää valtatie 8 kanssa Trodmossenissa. Etelä-Pohjanmaalla, Teuvalla noin kolme kilometriä kirkonkylän jälkeen suunta kääntyy itäkaakkoon Kauhajoelle, jossa siitä eroaa kantatie 44 Sastamalan Kiikkaan. Kauhajoen Aronkylässä tie kääntyy noin 90° pohjoiskoilliseen kohti Kurikkaa, jonka pohjoisosassa se kulkee Magneetin risteyksestä runsaat neljä kilometriä yhdessä valtatien 3 kanssa. Tuiskulan risteyksessä nämä eroavat ja kantatie 67 jatkuu Ilmajoen läpi kääntyen koilliseen, Seinäjoelle tultaessa itään ja jälleen koilliseen. Tie risteää valtatien 18 kanssa Kivisaaressa päättyen valtatien 19 eritasoristeykseen Nurmon kirkonkylässä.
Reitti ja tieyhteydet

Kaskinen
Närpiö
Pielahti
Vitberget (vt 8 E8)
Teuva
Perälä (st 673)
kirkonkylä (st 687, st 682)
Äystö
Kauhajoki
Kainasto (st 685)
Aronkylä (kt 44, st 672)
Kurikka
Kurikka (st 689, vt 3 E12)
Tuiskula (vt 3 E12)
Ilmajoki
Koskenkorva
Siltala (st 701)
Ahonkylä
Seinäjoki
Kivisaari (vt 18)
Nurmo (vt 19)
Tiehankkeet

Etelä-Pohjanmaan ELY-keskus suunnittelee tien parantamista Seinäjoen ja Ilmajoen välillä. Seinäjoen puoleista nelikaistatietä jatketaan Katilantien kohdalle asti, ja Ilmajoen Siltalan ja Ahonkylän sekä Seinäjoen Rintalan kohdille rakennetaan uudet eritasoliittymät. Tieosuutta parannetaan nykyiselle paikalleen lukuun ottamatta Ahonkylän kohtaa, missä tien linjausta muutetaan noin 3 kilometrin matkalla. Hankkeen yleissuunnitelma valmistunee vuoden 2023 loppupuolella.
Historiaa

Vuoden 1938 tienumerointijärjestelmässä kantatie 67 oli Kristiinankaupungin ja Uudenkaarlepyyn välinen tie. 1960–1980-luvuilla tietä parannettiin ja oikaistiin. Vuonna 1971 tien eteläpään linjaus muutettiin päättymään Närpiön Trodmosseniin. 1960-luvun lopulla tie katkaistiin pohjoispäässä päättymään Ytterjeppoon.
Vuoden 1996 tienumerouudistuksessa Seinäjoen ja Ytterjeppon välinen kantatieosuus muutettiin valtatieksi 19 ja kantatie 67 lyheni päättymään Seinäjoelle. Tästä huolimatta nykyistä valtatie 19:n osuutta entisestä kantatie 67:stä Seinäjoelta eteenpäin kutsutaan yhä puhekielessä "kuusseiskaksi". Samalla tietä kuitenkin jatkettiin länsipäästään jatkumaan Kaskisiin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kantatie 67 Wikimedia Commonsissa
Liittymät Kaskisista Nurmoon
Välimatkataulukko
| (km) | Kaskinen |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Vitberget | 11 | Vitberget |  |  |  |  |
| Teuva | 31 | 20 | Teuva |  |  |  |
| Aronkylä | 56 | 45 | 25 | Aronkylä |  |  |
| Kurikka | 82 | 71 | 51 | 26 | Kurikka |  |
| Seinäjoki | 109 | 98 | 78 | 53 | 27 | Seinäjoki |
Kantatiet 40–98
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   
   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
KappAhl

| Kappahl |
| --- | --- |

ISIN:  SE0001630880
Perustettu:  1953
Perustaja:  Per-Olof Ahl
Toimitusjohtaja:  Elisabeth Peregi
Puheenjohtaja:  Anders Bülow
Kotipaikka:  Mölndal, Ruotsi
Toimiala:  muoti, vähittäiskauppa
Liikevaihto:  4 751 milj. SEK (2012/13)
Liikevoitto:  252 milj. SEK (2012/13)
Nettotulos:  91 milj. SEK (2012/13)
Henkilöstö:  4 438 (2012/13)
Omistaja:  Mellby Gård
Kotisivu:  www.kappahl.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kappahl on ruotsalainen muotiketju, joka myy pukeutumisen tuotteita naisille, miehille ja lapsille. Kappahlilla on myymälöitä Ruotsin lisäksi Norjassa, Suomessa ja Puolassa.
Alun perin yrityksen perusti Per-Olof Ahl Göteborgiin vuonna 1953. Tuolloin liikkeen nimi oli Kappaffären, ja päämyyntituoteena olivat edulliset naisten päällystakit (ruots. kappa). Suomessa Kappahl aloitti vuonna 1990. Osuustoiminnallinen KF osti Kappahlin vuonna 1990. Raskasta tappiota tehnyt yritys päätyi lopulta pääomasijoittajien omistukseen vuonna 2004 Nordic Capitalin ja Accent Equityn hankittua sen KF:ltä. Toiminta saatiin tämän jälkeen pian taas voitolliseksi ja KappAhl listattiin Tukholman pörssiin vuonna 2006.
Maatalous- ja sijoitusyhtiö Mellby Gård teki ostotarjouksen Kappahlista heinäkuussa 2019 tarkoituksenaan vetää yhtiö pois pörssistä. Jo ennen ostotarjousta Mellby Gård oli ollut Kappahlin suuromistaja noin 29,5 prosentin osuudellaan yhtiöstä. Lokakuussa Mellby Gårdin omistusosuus ylitti 90 prosenttia ja lunastusrajan, minkä jälkeen Kappahlin noteeraus pörssissä päättyi 30. lokakuuta 2019.
Aiheesta muualla

KappAhl Suomi
Kaprionjoki

| Kaprionjoki |
| --- | --- |
 Kaprionjoki Kaprion linnan lähellä.
Alkulähde:  Kaprion lähellä
Laskupaikka:  Vornaisienjoki
Maat:  Venäjä
Pituus:  21 km
Valuma-alue:  64,3 km²
Kaprionjoki (ven. Копорка, Koporka) on joki Leningradin alueella Venäjällä. Se saa alkunsa Kaprion kylän luota ja virtaa pohjoiseen laskien Vornaisienjokeen lähellä entistä Kirnun (ven. Керново, Kernovo) inkeroiskylää. Joen pituus on 21 kilometriä ja valuma-alueen laajuus 64,3 neliökilometriä. Kaprionjoen varrella sijaitsi aikaisemmin myös Kaporkka (ven. Капорки, Kaporki) -niminen inkeroiskylä.
Aiheesta muualla

Kaprionjoki Venäjän vesistörekisterissä (venäjäksi)
Kapinpartanilkka

| Kapinpartanilkka |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Partanilkkakalat Ophidiiformes
Heimo::  Partanilkat Ophidiidae
Suku::  Genypterus
Laji::  capensis
Kaksiosainen nimi
 Genypterus capensis  (Smith, 1847) 
Katso myös
   Kapinpartanilkka Wikispeciesissä   Kapinpartanilkka Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kapinpartanilkka (Genypterus capensis) on partanilkkoihin kuuluva kalalaji. Sitä tavataan Atlantin kaakkoisosista.
Koko ja ulkonäkö

Kapinpartanilkka voi kasvaa suurimmillaan 160–180 cm pitkäksi. Laji on ruumiinmuodoltaan pitkäomainen ja kapenee pyrstöä kohden. Kalan väri on kellertävä tai punertava ja ruumiissa on tummien laikkujen muodostamaa kuviointia.
Levinneisyys ja elintavat

Kapinpartanilkkaa tavataan Namibian ja Etelä-Afrikan rannikolta. Se elää lähellä pohjaa kivikkoisilla alueilla. Kalan ravintoa ovat kalat, pääjalkaiset ja äyriäiset. Kapinpartanilkan lisääntymiskausi on elokuusta lokakuulle.
Kapinpartanilkka on arvostettu ruokakala ja merkittävä kaupallisen kalastuksen kohde. Kannat ovat taantuneet liikakalastuksen vuoksi.
Kantatie

Kantatiet merkitty kartalle keltaisella värillä.
Liikenne­merkki nro 665: "Kantatien numero". Tällä hetkellä ei tosin ole kantatietä 42.
Kantatien numero­merkki vuoteen 1994 asti.
Kantatiet (lyhenne kt; ruots. stamväg)  ovat Suomen tieverkon maanteitä, jotka täydentävät valtatieverkkoa ja palvelevat maakuntien liikennettä. Yhdessä valtateiden kanssa kantatiet muodostavat Suomen päätieverkon. Kantateiden liikenteellinen merkitys on valtatietä pienempi mutta seututietä suurempi. Kantateille on tienumerointijärjestelmässä varattu numerot 40–99.
Tieopasteisiin kantatien numero on merkitty mustin numeroin keltaiselle pohjalle. Vuoteen 1994 asti kantatien numero oli merkitty valkoisin numeroin siniselle pohjalle.
Liikenne- ja viestintäministeriö määrää, mitkä tiet ovat kantateitä. Vuoden 2014 alussa Suomessa oli 4 727 kilometriä kantateitä. Kaikki kantatiet ovat päällystettyjä, ja noin 68 prosenttia kantateistä on kestopäällysteisiä. Noin 2,5 prosenttia kantateistä on kaksiajorataisia.
Kantatiet Suomessa

Naantali – Piikkiö (Turun ohikulkutie)
Aura – Oripää – Vampula – Huittinen
Uusikaupunki – Laitila – Eura – Harjavalta
Kiikka – Kankaanpää – Kauhajoki
Helsinki – Tuusula – Hyvinkää
Kouvola – Heinola kk
Länsisalmi – Ala-Tikkurila – Vantaankoski – Espoon keskus –  Jorvas (Kehä III)
Helsinki – Karjaa
Tammisaari – Salo – Jokioinen
Tuulos – Padasjoki
Hollola – Riihimäki – Tammela
Porvoo – Monninkylä – Mäntsälä
Jämsä – Mänttä
Hämeenlinna – Pälkäne
Kangasala – Orivesi – Keuruu – Karstula – Kivijärvi – Kärsämäki
Mikkeli – Imatra
Kauhava – Kaustinen – Ylivieska
Tampere – Kuru – Virrat
Orivesi – Virrat – Lapua
Nurmo – Seinäjoki – Kauhajoki – Kaskinen
Virrat – Alajärvi – Pietarsaari
Äänekoski (Hirvaskangas) – Suonenjoki
Kerimäki – Kitee
Mikkeli – Pieksämäki – Suonenjoki
Kontiolahti – Lieksa – Nurmes
Joensuu – Ilomantsi
Siilinjärvi – Nurmes – Kuhmo
Sotkamo – Kuhmo
Siilinjärvi – Viitasaari – Kyyjärvi
Paltamo – Pudasjärvi – Rovaniemi
Rovaniemi – Kittilä – Muonio
Sodankylä – Kittilä – Kolari
Rovaniemi – Posio – Kuusamo
Vikajärvi – Kemijärvi – Salla
Sinettä – Pello
Eskola – Ylivieska – Liminka
Iisalmi – Nurmes
Raahe – Pulkkila – Iisalmi
Paltamo – Vartius (raja-asema)
Ivalo – Raja-Jooseppi (– Murmansk)
Karigasniemi – Kaamanen – Näätämö
Palojoensuu – Hetta – Kivilompolo (– Alattio)
Aavasaksa (– Matarenki – Ylikainuu)
Kantatiet Suomessa > Tulevaisuus

Maakuntakaavoihin on merkitty joitain uusia kantateitä ja joitain kantateitä on merkitty jatkettavaksi. Lisäksi joitain pitkiä seututeitä (tiet 775 ja 800) on merkitty yhtenäisenä numerolla kuten seututeitä 710 ja 740, joista jälkimmäiset muutettiin myöhemmin kantatieksi. Maakuntakaavan väylämerkintä on kuitenkin pelkästään tilanvaraus, eikä se millään tavalla sido valtiota rakentamaan kyseistä tietä.
saatetaan tulevaisuudessa perustaa reitille Halikko – Aura – Kustavi. Tie on nykyisin seututie 224. Tien asema Turun uloimpana kehätienä saattaa mahdollistaa myös tieluokan korotuksen.
on merkitty maakuntakaavoissa jatkettavaksi reitille Multia – Uurainen – Hirvaskangas
on merkitty maakuntakaavoissa jatkettavaksi reitille Puhos – Kitee – Kemie
on merkitty maakuntakaavoissa jatkettavaksi reitille Kuhmo – Suomussalmi
on mahdollinen uusi kantatie reitillä Himanka – Kannus – Viitasaari. Tie on muutettu seututieksi 775 mutta kantatiemuutos ei ole vielä toteutunut.
on mahdollinen uusi kantatie reitillä Ylivieska – Piippola – Vaala – Puolanka – Taivalkoski. Tie on muutettu seututieksi 800 mutta kantatiemuutos ei ole vielä toteutunut.
on merkitty maakuntakaavoissa jatkettavaksi reitille Aavasaksa – Muurola.
Maakuntakaavoihin on merkitty seuraavia uusia kantateitä:
Lahti – Orimattila – Koskenkylä (Kt 47?)
Viisarimäki – Toivakka – Niemisjärvi (Kt 59?)
Kuusamo – Kortesalmi
Ruka – Salla
Levi – Pokka – Inari – (Näätämö)
Utsjoki – Nuorgam
Kantatiet Suomessa > Lakkautetut kantatiet

Seuraavat osuudet on lakkautettu.
Huittinen – Tampere (nykyisin valtatie  )
Rauma – Huittinen (nykyisin valtatie  )
Tampereen kehätie (nykyisin valtatie  )
Hanko – Mäntsälä (nykyisin valtatie  )
Mäntsälä – Hämeenlinna (nykyisin yhdystie   ja seututie  )
Hämeenlinna – Toijala – Tampere (nykyisin seututiet  ,   ja  )
Huittinen – Toijala (nykyisin seututiet   ja   sekä yhdystie  )
Lahti – Padasjoki (nykyisin valtatie  )
Heinola – Jyväskylä (nykyisin valtatie  )
Kouvola – Hamina (nykyiset seututiet   ja   sekä yhdystie  ), Kouvola – Kotka (nykyisin valtatie  ), Heinola – Kouvola (nykyisin kantatie  ), Tampereen kehätie (nykyisin valtatiet   ja  )
Viipuri – Lahdenpohja, Hamina – Taavetti (nykyisin valtatie  )
Viipuri – Rautu
Viipuri – Kivennapa
Viipuri – Johannes – Terijoki, Jalasjärvi – Ylistaro (nykyisin valtatiet   ja  )
Pori – Parkano – Jyväskylä (nykyisin valtatie  )
Seinäjoki – Uusikaarlepyy, Teuva – Kristiinankaupunki (molemmat osuudet nykyisin valtatie  )
Koivulahti – Ylihärmä (nykyisin seututie  )
Jyväskylä – Laukaa (nykyisin seututie  )
Joensuu – Varkaus – Hankasalmi (nykyisin valtatie  ), Joensuu – Niirala (nykyisin valtatie  )
Kitee – Tohmajärvi (nykyisin seututie  )
Sortavala – Salmi
Sortavala – Suojärvi
Oulu – Kajaani (nykyisin valtatie  )
Rovaniemi – Kemijärvi (nykyisin kantatie  )
Kelloselkä – Kuolajärvi
Kokkola – Kajaani (nykyisin valtatie  )
Kalajoki – Iisalmi (nykyisin valtatie  )
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kantatie Wikimedia Commonsissa
Kantatie 50 (Kehä III) Vantaalla
Kantatie 66 Virroilla
Kantatie 78 Puolangalla
Kantatie 88 Pyhännällä
Kantatie 92 Kaamasen ja Karigasniemen välillä
Kanuunankuularalli

| Kanuunankuularalli> The Cannonball Run |
| --- | --- |
 Alkuperäinen elokuvateatterijuliste
Ohjaaja:  Hal Needham
Käsikirjoittaja:  Brock Yates
Tuottaja:  Albert S. Ruddy Raymond Chow
Säveltäjä:  Al Capps
Kuvaaja:  Michael C. Butler (käännä suomeksi)
Leikkaaja:  Donn Cambern
Pääosat:  Burt Reynolds Roger Moore Farrah Fawcett
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Twentieth Century Fox
Levittäjä:  20th Century Studios Netflix
Ensi-ilta:  1981
Kesto:  95 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Seuraaja:  Kanuunankuularalli II
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kanuunankuularalli (tai Kanuunaralli, The Cannonball Run) on vuonna 1981 ensi-iltansa saanut komediaelokuva. Elokuvan ohjasi Hal Needham ja pääosissa ovat Burt Reynolds ja Roger Moore.
Elokuvassa kilpailun voittajan täytyy selviytyä Atlantilta Tyynellemerelle nopeimmin. Kulkuneuvo on vapaa, eikä sabotointia ole kielletty.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Burt Reynolds  | … |  J.J. McClure   |
|  Roger Moore  | … |  Seymour Goldfarb, Jr.   |
|  Farrah Fawcett  | … |  Pamela Glover   |
|  Dom DeLuise  | … |  Victor Prinzim   |
|  Dean Martin  | … |  Jamie Blake   |
|  Sammy Davis Jr.  | … |  Morris Fenderbaum   |
|  Jack Elam  | … |  tohtori Nikolas Van Helsing   |
|  Adrienne Barbeau  | … |  Marcie Thatcher   |
|  Jackie Chan  | … |  Subarukuski 1   |
|  Bert Convy  | … |  Bradford Compton   |
|  Jamie Farr  | … |  sheikki Abdul ben Falafel   |
|  Peter Fonda  | … |  moottoripyöräjengin johtaja   |
|  George Furth  | … |  Arthur J. Foyt   |
|  Michael Hui  | … |  Subarukuski 2   |
|  Rick Aviles  | … |  Mad Dog   |
|  Tara Buckman  | … |  Jill Rivers   |
Trivia

- Elokuvassa käytetty Ferrari 308 kuului todellisuudessa ohjaaja Hal Needhamille.
- Jackie Chania harmitti kun joutui esittämään elokuvassa japanilaista vaikka oli oikeasti kiinalainen.
- Morris Fenderbaumin rooliin ajateltiin aluksi Don Ricklesia mutta rooli menikin Sammy Davis, Jr:lle.
Vastaanotto

Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano valitteli, että katsojalla ei ole hauskaa vaikka elokuvan tekijöillä näyttääkin olleen. Hän antoi Kanuunkankuularallille yhden tähden viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”huono”.
Jatko-osat

Elokuva sai jatko-osat Kanuunankuularalli II (Cannonball Run II, 1983) ja Kanuunankuularalli jyrää taas (Cannonball Fever / Speed Zone!, 1989). Niillekin Video-opas antoi yhden tähden viidestä.
Kansandemokraattiset opiskelijajärjestöt

KOJ:n ja Yhteisrintaman käyttämä Lenin-tunnus
Kansandemokraattiset opiskelijajärjestöt (KOJ) oli vuosina 1971–1981 toiminut Suomen kansan demokraattisen liiton ja Suomen kommunistisen puolueen enemmistöä kannattaneiden opiskelijoiden maanlaajuinen yhteistyöjärjestö.
KOJ sai opetusministeriön nuorisojärjestöille tarkoitettua valtionapua 10 000 markkaa vuonna 1976, 40 000 markkaa vuonna 1977 ja 47 000  markkaa vuonna 1978.
Historia > SOL jakautuu kahtia

Keväällä 1971 pidettiin Sosialistisen opiskelijaliiton (SOL) 7. liittokokous Virroilla. Kokouksesta alkoi kansandemokraattisen opiskelijaliikkeen kymmenen vuotta jatkunut kahtiajako, kun SKP:n opposition (ks. taistolaisuus) liittolaisekseen valinneet saivat SOL:n haltuunsa mahdollisimman pienellä erolla (42–38). Taistelu järjestön hallinnasta oli alkanut jo vuotta aiemmin mm. Helsingin Akateemisessa Sosialistiseurassa (ASS), joka oli yksi SOL:n jäsenjärjestöistä. SOL puolestaan oli SKDL:n yhteisöjäsen.
Historia > Toiminta alkaa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
Ylioppilaskuntien edustajistovaalit
| Vuosi | Edustajat | Äänet |
| 1973 | 23 | 6,8 % |
| 1974 | 24 | 7,5 % |
| 1975 | 26 | 7,3 % |
| 1976 | 27 | 7,9 % |
| 1977 | 31 | 8,3 % |
| 1979 | 26 | 7,2 % |
SKDL:n ja SKP:n enemmistön kannalla olleet jättäytyivät pois SOL:n toiminnasta menetettyään sen hallinnan. SOL:n liittokokousvähemmistöllä oli kuitenkin hallussaan kolme isoa jäsenjärjestöä: Turun akateeminen sosialistiseura (TuASS), Tampereen opiskelevat sosialistit (TOS) ja Oulun sosialistiset opiskelijat (OSO). Nämä aloittivat oman itsenäisen toimintansa. Vappuna 1971 ilmestyi ensimmäinen numero lehdestä Yhteisrintama (YR 1971–1981), jossa hyökättiin SOL:n ”revisionistista” johtoa vastaan.
Syksystä 1971 lähtien kiistan molemmat osapuolet alkoivat perustaa rinnakkaisjärjestöjä niille paikkakunnille, joilla olivat jääneet tappiolle. Liittokokousvähemmistö perusti esimerkiksi 22. elokuuta 1972 ASS:n kilpailijaksi Helsingin opiskelevat kansandemokraatit (HOKA). Alkuvuodesta 1974 Yhteisrintamaa julkaisi jo kymmenen kansandemokraattista opiskelijajärjestöä.
Historia > KOJ:n perustaminen

SOL:n kahtiajakoa ei haluttu heti virallistaa rekisteröimällä uutta yhdistystä. 18. kesäkuuta 1972 perustettiin kuitenkin Kansandemokraattisten opiskelijoiden maata käsittävä neuvottelukunta (KOMN), josta muodostui järjestöjen yhteistyön keskus kahdeksi seuraavaksi vuodeksi. KOJ perustettiin virallisesti vasta 6. lokakuuta 1974 eikä siitä vielä silloinkaan haluttu pitää suurempaa meteliä. Edelleen korostettiin, ettei KOJ:n luominen merkitse uuden liiton perustamista. Tässä vaiheessa se oli kuitenkin helpommin perusteltavissa, sillä SOL oli edellisvuonna ottanut jäsenikseen omat rinnakkaisjärjestönsä Tampereella (TYMR), Turussa (TuMO) ja Oulussa (OuMO).
1970-luvun puolivälissä KOJ:hin kuului noin 1 600 jäsentä.
Historia > Lakkauttaminen

KOJ lopetettiin vuonna 1981, kun siihen kuuluneet järjestöt yhdistyivät takaisin Sosialistiseen Opiskelijaliittoon. Vasemmistolainen opiskelijaliikehdintä oli kuitenkin jo kriisissä eikä yhdistyminen kääntänyt kansandemokraattien kannatusta nousuun.
Politiikka

KOJ:n ideologia oli marxismi-leninismi. KOJ tarkoitti käsitteellä SKP:n enemmistöläistä tulkintaa erotuksena taistolaisten tiukasta brežneviläisyydestä, eli Neuvostoliiton kommunistisen puolueen linjan seuraamisesta. KOJ haki yhteyksiä myös Länsi-Euroopan kommunisteihin ja eurokommunistiset ajatukset saivat tukea järjestön piirissä. Toisaalta KOJ argumentoi taistolaispaineessa hyvin samanlaisella retoriikalla kuin SOL. 1960-lukulainen uusvasemmistolaisuus ja maolaisuus tuomittiin KOJ:ssa jyrkästi ja ne rinnastettiin taistolaisten revisionismiin.
Politiikka > KOJ vs. SOL

KOJ:n toimintaa leimasi sen suhde taistolaiseen SOL:ään ja SKDL:ään, jota se koki edustavansa. SKDL/SKP:n enemmistöjohto tuki KOJ:ta sanoissa, mutta tuki jäi vaisuksi KOJ:n puoliksi epävirallisen aseman vuoksi. KOJ joutui jatkuvasti torjumaan taistolaisten syytöksiä rinnakkaistoiminnasta ja järjestö jäi SOL:n varjoon julkisuudessa. KOJ pystyi paikoin kilpailemaan tasaväkisestikin SOL:n kanssa, mutta se jäi kuitenkin huomattavasti sitä pienemmäksi kannatuksella tai jäsenmäärällä mitaten. Ylioppilaskuntien edustajistovaaleissa KOJ ylsi valtakunnallisesti noin puoleen SOL:n tuloksesta.
Kamppailun käydessä kuumana SOL pyrki muun muassa syrjäyttämään KOJ:n ylioppilaskuntien hallituksista. Välillä osapuolet muodollisesti neuvottelivat yhtenäisyydestä pyrkien noudattamaan SKP:n edustajakokouspäätöksiä rinnakkaistoiminnan lopettamisesta.
Jäsenjärjestöt

Espoon opiskelevat kansandemokraatit (ESOKA)
Helsingin opiskelevat kansandemokraatit (HOKA)
Jyväskylän opiskelevat kansandemokraatit (JOKA)
Kajaanin opiskelevat kansandemokraatit (KOKA)
Kuopion akateeminen sosialistiseura (KuASS)
Oulun sosialistiset opiskelijat (OSO)
Savonlinnan opiskelevat kansandemokraatit (SOKA)
Tampereen opiskelevat sosialistit (TOS)
Turun akateeminen sosialistiseura (TuASS)
Vaasan kansandemokraattiset opiskelijat (VKO)
Luettelo pikkuplaneetoista: 137001–138000

Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
137001:stä ja päättyen 138000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Kapteeni Kanki

Kapteeni Kanki on Myrkky-lehdessä vuodesta 2003 ilmestynyt Kari Sihvosen huumorisarjakuva. Vuonna 2009 Zum Teufel -kustannus julkaisi sarjasta kokoelmateoksen. Myrkky-lehden lopetettua toimintansa Sihvonen piirtää uusia Kanki-tarinoita harvemmin.
Kapteeni Kangessa seikkailevat muun muassa Kapteeni Kanki, Pirjo, Slarbatron, Tohtori Morgan, Salami ja Fagenstainin hirviö.
Kokoelmat

Kapteeni Kanki -Onnen avaimet.  Helsinki:  Zum Teufel, 2011.  ISBN 978-952-5754-32-2
Kapteeni Kanki -Jäykkää menoa.  Helsinki:  Zum Teufel, 2009.  ISBN 978-952-5754-15-5
Kapteeni Kanki numero 2.  Helsinki:  ?, 2008.  ISBN 978-952-92-3904-7
Kapteeni Kanki numero 1.  Helsinki:  ?, 2007.  ISBN 978-952-92-2610-8
Karahanid-uiguurin kieli

Karahanid-uiguurin kieli on yksi Keski-Aasian ja Kazakstanin alueella 1000–1200-luvulla käytetyn turkkilaisen kirjakielen nimityksistä. Muita nimityksiä ovat itäturkkilainen, oguusilais-kiptšakkilainen, uiguurilais-kiptšakkilainen, karluk-horezmin, karluk-uiguurin, karahanid-kašgarin sekä muinaisturkkilainen kieli.
Muinaisuiguurista poiketen karahanid-uiguuri kuuluu turkkilaisten kielten karlukkilaiseen ryhmään. Suurin osa sen muistomerkeistä on kirjoitettu uiguurilaisella kirjaimistolla. Sen ohella on käytetty arabialaista aakkostoa, Brahmi-kirjoitusta sekä turkkilaista riimukirjoitusta.
Kap Horn

Kap Hornin niemen 425 metrin jyrkänne
Kap Horn
Kap Horn (esp. Cabo de Hornos) on Etelä-Amerikan eteläisin kärki, joka sijaitsee Tulimaan (esp. Tierra del Fuego) edustalla Chilelle kuuluvalla Isla Hornos -nimisellä saarella. Sen erottaa Etelämantereen Grahamin niemimaasta noin tuhat kilometriä leveä Drakensalmi, joka yhdistää Atlantin ja Tyynenmeren eteläosat toisiinsa. Kap Horn on nimetty alankomaalaisen Hoornin kaupungin mukaan.
Kap Hornin kiertäminen purjelaivoilla oli vaarallinen koettelemus erityisesti idästä länteen purjehdittaessa myrskyisen vastatuulen, kylmyyden ja korkean aallokon takia. Sumussa ja öisin oli vielä pelko jäävuorista. Rikivauriot, haaksirikot ja merimiesten kuolemaan johtaneet työtapaturmat olivat yleisiä.
Purjelaivat rahtasivat Euroopasta Kap Hornin kautta muun muassa sahatavaraa ja kivihiiltä ja toivat Chilestä paluulastina salpietaria ja Australiasta vehnää, jonka rahtaus oli kannattavaa toiseen maailmansotaan asti. Sota ja Panamankannaksen poikki louhitun Panaman kanavan avaaminen liikenteelle vuonna 1914 jätti Kap Hornin vähitellen merenkulun legendaksi, joka houkuttaa yhä matka- ja kilpapurjehtijoita sekä turisteja.