stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Haaga
Alueet

Haagan kaupunginosa muodostaa yhden peruspiirin, joka jakautuu neljään osa-alueeseen seuraavan taulukon mukaisesti. Asukasluvut ovat 31.12.2011 ja 31.12.2021 mukaiset.
| Alue | Maapinta-ala (km²) | Asukasluku 2011 | Asukasluku 2021 | Asukastiheys 2021 (as> /km²) | Postinumero |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Etelä-Haaga (291) | 2,28 | 12 385 | 12 681 | 5 562 | 00300, 00320, 00350 |
| Kivihaka (292) | 0,51 | 852 | 859 | 1 684 | 00310 |
| Pohjois-Haaga (293) | 1,54 | 9 333 | 9 439 | 6 129 | 00400 |
| Lassila (294) | 1,20 | 4 236 | 4 633 | 3 861 | 00440 |
| Haaga yhteensä | 5,53 | 26 806 | 27 612 | 4 993 |  |
Haagan kaupunginosa rajoittuu lännessä Vihdintiehen, etelässä Munkkiniemestä erottavaan puistokaistaleeseen ja pohjoisessa Kehä I:een. Idässä alue rajoittuu suurimmaksi osaksi Hämeenlinnanväylään, lukuun ottamatta Hämeenlinnanväylän itäpuolelle sijoittuvaa Kivihaan osa-aluetta. Puistokaistaleet erottavat Pohjois-Haagan Etelä-Haagasta ja Lassilasta; etelässä Pohjois- ja Etelä-Haagan raja kulkee myös Metsäläntietä pitkin.
Etelä- ja Pohjois-Haagan rajalla sijaitsee yleisölle avoin Haagan Alppiruusupuisto, joka toimii myös yliopiston kasvinjalostuksen koealueena.
Rakennuskanta ja asemakaava

Haaga jakaantuu neljään varsin erilaiseen osaan. Puistomaista Etelä-Haagaa luonnehtivat sodanjälkeisellä ajalla rakennetut pienet ja matalat kerrostalot, rivitalot sekä jossain määrin sokkeloinen asemakaava, joka on Haagan huvilayhdyskunnan ajan perua. Alueella on yhä jonkin verran Haagan kauppalan aikaista rakennuskantaa, muun muassa Huopalahden kirkko, Steniuksentien koulurakennus sekä muutamia huviloita ja Haagan sankarihautausmaa. Kivihaka on pieni, 1960-luvulla rakennettu kerrostaloalue Haagan kaakkoisosassa Keskuspuiston laidalla. Se koostuu maaston muotoja noudattavista pitkistä, usein taitteisista 3–5-kerroksisista kerrostaloista.
Pohjois-Haaga on Helsingin ensimmäisiä lähiöitä. Siellä on runsaasti 4–6-kerroksisia 1950-luvulla rakennettuja kerrostaloja, joiden lisäksi alueen maamerkkinä toimivat sen pohjoisosassa sijaitsevat kymmenkunta 1950-luvun lopulla rakennettua 10–12-kerroksista tornitaloa. Lisäksi alueen itäreunassa sijaitsee 1970-luvun alussa rakennettu, 3–7-kerroksisista elementtikerrostaloista muodostuva korttelimainen asuinalue. Haagan luoteisosassa, Vantaankosken radan varressa sijaitseva Lassila on 1970–1980-luvun taitteessa rakennettu tiivis osa-alue. Lassilassa on sekä kerrostaloja että matalampaa rivitalo- ja pienkerrostaloasutusta.
Haagaa on täydennysrakennettu 2000-luvulla. Uudempaa rakennuskantaa löytyy esimerkiksi Laajasuon liikuntapuiston etelä- ja pohjoispuolelta.
Palvelut > Oppilaitokset ja kirjastot

Haagassa toimii neljä suomenkielistä peruskoulua ja kaksi suomenkielistä lukiota. Etelä-Haagassa sijaitseva Haagan peruskoulu käsittää luokat 1–9, Pohjois-Haagan ala-asteen koulu käsittää luokat 1–6 ja Pohjois-Haagan yhteiskoulu käsittää luokat 7–9 sekä lukion. Etelä-Haagassa sijaitsee myös yksityinen Helsingin Suomalainen Yhteiskoulu (SYK), jossa toimivat peruskoulun luokat 3–9 sekä lukio. Lisäksi Pohjois-Haagassa toimii Marjatta-koulu, joka on pidennetyn oppivelvollisuuden oppilaille tarkoitettu erityiskoulu. Stadin ammatti- ja aikuisopiston autoalan oppilaitos sijaitsee Haagassa, samoin Haaga-Helia ammattikorkeakoulun hotelli-, ravintola- ja matkailualan kampus. Valkeassa talossa koulutusta tarjoaa Humanistinen ammattikorkeakoulu.
Ruotsinkielinen peruskoulu Hoplaxskolan palvelee Haagan ruotsinkielisiä oppilaita. Etelä-Haagassa toimii ruotsinkielinen lukio Gymnasiet Lärkan.
Haagassa sijaitsee kaksi kirjastoa: Etelä-Haagan kirjasto sekä nimestään huolimatta Lassilan osa-alueella sijaitseva Pohjois-Haagan kirjasto.
Palvelut > Terveyspalvelut

Haagan asukkaita palvelee Etelä- ja Pohjois-Haagan rajamaille sijoittuva Haagan terveysasema.
Haagassa sijaitsee useiden kuulovammaisjärjestöjen käyttämä Valkea talo sekä Haagan kuntoutuskoti, joka on tarkoitettu mielenterveyskuntoutujille.
Kivihaan osa-alueella sijaitsee Suomen Punaisen Ristin Veripalvelun päätoimipiste.
Liikenne

Haagaa ympäröivät Vihdintie, Hämeenlinnanväylä ja Kehä I. Autoliikenteen lisäksi Haagasta on monipuoliset joukkoliikenneyhteydet eri puolille pääkaupunkiseutua. Helsingin ja Turun välinen rantarata kulkee Haagan läpi, ja Vantaankosken rata erkanee siitä Etelä-Haagassa sijaitsevan Huopalahden rautatieaseman kohdalla. Toinen kaupunginosaa palveleva rautatieasema, Pohjois-Haagan rautatieasema, sijaitsee Vantaankosken radalla Lassilan osa-alueella. Myös pikaraitiolinja 15 kulkee kaupunginosan halki. Bussiyhteyksistä tärkein on Haagan läpi kulkeva runkolinja 40 (Elielinaukio–Kannelmäki), jonka ohella alueen kautta kulkee useita muita bussilinjoja.
Seurakunnat

Huopalahden seurakunnan ja Hakavuoren seurakunnan yhdistyttyä 1.1.2011, Etelä-Haagan ja Kivihaan sekä Pohjois-Haagan ja Lassilan alueet muodostavat nykyisin Haagan seurakunnan.
Nykyisin Haagan seurakunnan ainoa kirkko on Etelä-Haagassa sijaitseva Huopalahden kirkko, joka vihittiin käyttöön vuonna 1917. Lisäksi Pohjois-Haagassa sijaitsee vuonna 1963 valmistunut Hakavuoren kirkko, joka poistettiin käytöstä sisäilmaongelmien vuoksi vuonna 2016.
Urheilu

Etelä- ja Pohjois-Haagan väliin sijoittuvalla puistokaistaleella sijaitsee Laajasuon liikuntapuisto. Myös Lassilan osa-alueella on liikuntapuisto.
Haagassa toimii jalkapalloseura Pohjois-Haagan Urheilijat (FC POHU).
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Haagan kartta (Helsinginkartta.fi) (Arkistoitu – Internet Archive)
| n k Helsingin kaupunginosat  ja niiden osa-alueet suurpiireittäin |
| --- | --- | --- |
| Eteläinensuurpiiri |  1. Kruununhaka  2. Kluuvi  3. Kaartinkaupunki  4. Kamppi  5. Punavuori  6. Eira  7. Ullanlinna  8. Katajanokka  9. Kaivopuisto  13. Etu-Töölö  14. Taka-Töölö  20. Länsisatama Hernesaari  Jätkäsaari  Lapinlahti  Ruoholahti  31. Lauttasaari Koivusaari  Kotkavuori  Myllykallio  Vattuniemi  52. Suomenlinna  |  |
| Läntinensuurpiiri |  15. Meilahti  16. Ruskeasuo Pikku Huopalahti  Vanha Ruskeasuo  18. Laakso  29. Haaga Etelä-Haaga  Kivihaka  Lassila  Pohjois-Haaga  30. Munkkiniemi Kuusisaari  Lehtisaari  Munkkivuori  Niemenmäki  Talinranta  Vanha Munkkiniemi  32. Konala  33. Kaarela Hakuninmaa  Honkasuo  Kannelmäki  Kuninkaantammi  Malminkartano  Maununneva  46. Pitäjänmäki Marttila  Pajamäki  Pitäjänmäen yritysalue  Reimarla  Tali  |  |
| Keskinensuurpiiri |  10. Sörnäinen Hanasaari  Kalasatama  Sompasaari  Vilhonvuori  11. Kallio Linjat  Siltasaari  Torkkelinmäki  12. Alppiharju Alppila  Harju  17. Pasila Itä-Pasila  Keski-Pasila  Länsi-Pasila  Pohjois-Pasila  21. Hermanni Hermanninmäki  Hermanninranta  Kyläsaari  22. Vallila  23. Toukola Arabianranta  Toukola  24. Kumpula  25. Käpylä  26. Koskela  27. Vanhakaupunki  |  |
| Pohjoinensuurpiiri |  28. Oulunkylä Maunula  Maunulanpuisto  Metsälä  Patola  Pirkkola  Veräjälaakso  Veräjämäki  34. Pakila Itä-Pakila  Länsi-Pakila  35. Tuomarinkylä Haltiala  Paloheinä  Torpparinmäki  Tuomarinkartano  |  |
| Koillinensuurpiiri |  36. Viikki Latokartano  Viikinmäki  Viikinranta  Viikin tiedepuisto  37. Pukinmäki  38. Malmi Ala-Malmi  Malmin lentokenttä  Pihlajamäki  Pihlajisto  Tattariharju  Ylä-Malmi  39. Tapaninkylä Tapanila  Tapaninvainio  40. Suutarila Siltamäki  Tapulikaupunki  Töyrynummi  41. Suurmetsä Alppikylä  Heikinlaakso  Jakomäki  Puistola  Tattarisuo  |  |
| Kaakkoinensuurpiiri |  19. Mustikkamaa-Korkeasaari  42. Kulosaari  43. Herttoniemi Herttoniemenranta  Herttoniemen yritysalue  Länsi-Herttoniemi  Roihuvuori  44. Tammisalo  48. Vartiosaari  49. Laajasalo Hevossalmi  Jollas  Kruunuvuorenranta  Tullisaari  Yliskylä  50. Villinki  51. Santahamina  53. Ulkosaaret Itäsaaret  Länsisaaret  Aluemeri  |  |
| Itäinensuurpiiri |  45. Vartiokylä Itäkeskus  Marjaniemi  Myllypuro  Puotila  Puotinharju  Roihupelto  Vartioharju  47. Mellunkylä Kontula  Kivikko  Kurkimäki  Mellunmäki  Vesala  54. Vuosaari Aurinkolahti  Kallahti  Keski-Vuosaari  Meri-Rastila  Mustavuori  Niinisaari  Nordsjön kartano  Rastila  Uutela  |  |
| Östersundominsuurpiiri |  55. Östersundom  56. Salmenkallio  57. Talosaari  58. Karhusaari  59. Ultuna Landbo  Puroniitty  |  |
Helsingin alueellinen jako
Ilmakuva Etelä-Haagasta vuonna 1970. Etualalla Vihdintie ja Lapinmäentie, taustalla Mannerheimintie ja Hämeenlinnanväylä, joiden takana näkyy Kivihaka ja Ruskeasuon varikko.
Pohjois-Haaga vuonna 1964.
Etelä-Haagan kirjasto.
Pohjois-Haagan juna-asema sijaitsee nimestään huolimatta Lassilan osa-alueella.
Huopalahden kirkko.
Matti Hagelberg

| Matti Hagelberg |
| --- | --- |
 Matti Hagelberg Lahden kirjamessuilla 2009.
Henkilötiedot
Syntynyt: 10. tammikuuta 1964 (ikä 61) Kirkkonummi
Ammatti:  sarjakuvataiteilija
Siviilisääty:  avioliitossa
Puoliso:  Katja Tukiainen
Matti Eugen Hagelberg (s. 10. tammikuuta 1964 Kirkkonummi) on suomalainen sarjakuvataiteilija, graafinen suunnittelija ja opettaja. Hän sai Puupäähattu-palkinnon vuonna 1997. Koulutukseltaan Hagelberg on taiteen maisteri. Hän käyttää töissään raapekartonkitekniikkaa.
Hagelbergin sarjakuvat ovat humoristisia ja rönsyileviä. Hän yhdistää mytologisia, populaarikulttuurisia, fantastisia ja omaelämäkerrallisia aineksia.
Tyyli

Hagelbergin tunnusomaista piirtämistyyliä on kuvattu avantgardistiseksi. Hänen sarjakuvilleen on ominaista raapekartongin käyttö, mutkikkaasti etenevät tarinat ja lukuisat populaarikulttuuriviittaukset. Työläässä raapekartonkitekniikassa mustasta pinnasta raaputetaan esiin valkoinen väri. Tyyli oli pitkälle kehitetty jo ensimmäisissä omakustannejulkaisuissa Marsin sankarit (1992) ja Marsin alkeet (1994). Ominaista sarjakuville on myös kokeellisuus ja älyllinen huumori. Hagelberg sijoittaa usein itsensä sarjakuviin pelastamaan maailman tai naisia pulasta. Ville Hännisen mukaan Hagelbergin tarinoissa yhdistyy vaivattomasti ylevä ja matalalentoinen, kuten filosofis-teologinen keskustelu ja lapsen logiikka. Ennen raapekartongin käyttöä Hagelbergin sarjakuvat 1980-luvulla olivat melko perinteisiä.
Hagelbergin tarinat sijoittuvat ”B.E.M.-universumiin”. Lyhenne tulee sanoista ”bug-eyed monsters”.
Yksityiselämä

Hagelbergin puoliso on kuvataiteilija ja sarjakuvataiteilija Katja Tukiainen.
Tuotanto

B.E.M. no 1,1992, omakustanne
B.E.M. no 2, 1994, omakustanne
B.E.M. no 4, 1996, Chacal Puant, Ranska
Venuksen sulttaani.  (B.E.M. nro 5. Kurpitsakermaa 7)  Tampere:  Suuri kurpitsa, 1996.  ISBN 952-9887-12-4
Bonuskaupungin vitsaukset.  (B.E.M. nro 3. Kurpitsa-albumi 11)  Tampere:  Suuri kurpitsa, 1997.  ISBN 952-9887-14-0
Tikapuuhermosto.  (B.E.M. nro 6. Parasiittisarjat 7)  Helsinki:  Jalava, 1998.  ISBN 951-887-112-4
B.E.M. no 7, Marsin heimot -korttipakka, 1998, Cityoffset
B.E.M. no 8, Zombie Justice, 1998, Le Dernier Cri
Holmenkollen.  (B.E.M. nro 9)  Helsinki:  Jalava, 2000.  ISBN 951-887-201-5
B.E.M. no 10, Mr Mokamat, 2000, Le Dernier Cri, Ranska
B.E.M. no 11, Universal Pictures, 2002, Le Dernier Cri, Ranska
Kekkonen.  (B.E.M. nro 12)  Helsinki:  Otava, 2004.  ISBN 951-1-19098-9
Kova länsi.  (B.E.M. nro  13)  Tampere:  Kreegah Bundolo, 2008.  ISBN 978-952-67008-0-9
B.E.M. no 14, Gnomes Clean Up My Desk, 2009, Animateka, Slovenia
Silvia Regina.  (B.E.M. nro 15)  Valkeakoski:  Kreegah Bundolo, 2010.  ISBN 978-952-67008-4-7
B.E.M. no 16, Unfinished/abandoned, 2010, Le Dernier Cri, Ranska
B.E.M. no 17, Tämän kuun 14. päivä, 2010, Dynamo
B.E.M. no 18, Intia sataa paraatilleni, 2011, Kreegah Bundolo
Hagelberg, Matti & Ala-Harja, Riikka: Rakennusohje.  (Teksti: Riikka Ala-Harja. B.E.M. #19)  Lahti:  Kustannusliike Hans Nissen, 2012.  ISBN 978-952-6646-00-8
Läskimooses. Kolme osaa. 1. kirja: Maailman kirkas aamunkoitto, 2. kirja: Päivän tuoksuvalla hetkellä, 3. kirja: Here comes trouble. 1488 sivua. B.E.M nro 20. Asema Kustannus, 2021. ISBN 978-952-5909-35-7
Some stupid joke, B.E.M. no 21, 2019, Le dernier cri, Ranska.
Ex-mark, B.E.M. no 22, 2021, omakustanne.
Avaruusvelho #1, B.E.M. no 23, 2021, Kreegah bundolo. ISBN 9789526854151
Seitsemän vuotta tii petissä, B.E.M. no 24, 2023, Asema kustannus. ISBN 978-952-5909-40-1
Suomaan kansan muinaisusko, B.E.M. no 25, 2023, wsoy. ISBN 978-951-04979-8-2
Kekkonen2, B.E.M. no 26, 2024, omakustanne
Ruris futurum, B.E.M. no 27, 2024, Kreegah bundolo. ISBN 978-952-68541-8-2.
Läskimooses-lehti. 54 osaa. Kreegah Bundolo, 2012–2020.
Palkinnot

Vuoden huiput 1993 erikoispalkinto parhaasta paperinkäytöstä ja kunniamaininta
Vuoden huiput 1995 hopeahuippu (B.E.M. 2)
Puupäähattu, 1997
Useita apurahoja, muun muassa Taiteen keskustoimikunta 1994
Urhunden 2002, Seriefrämjandet, parhaasta käännösalbumista (Holmenkollen)
Kekkonen valittu vuoden 2005 kirjavalioiden kokoelmaan, Suomen kirjataiteen komitea
Kultahuippu Vuoden huipuissa 2005 , julkaisugrafiikka (Kekkonen)
Kultahuippu Vuoden huipuissa 2005, kuva ja kuvitus (Kekkonen)
Lempi Grand Prix, Kemin sarjakuvafestivaalit 2005 (Kekkonen)
Pronssimitali, International Competition of Best Book design from all over the World, Leipzig 2006  (Kekkonen)
Suomi-palkinto, 2012
Kirjataiteen vuoden kaunein kirja 2021 (Läskimooses)
Verner Gustafsson

| Verner Gustafsson |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 26. kesäkuuta 1890 Vihti
Kuollut: 1. huhtikuuta 1959 (68 vuotta) Sammatti
Jääkäri
Liittymispäivämäärä:  27. helmikuuta 1915
Komppania:  1.K ja 2.KKK
Taistelut jääkäriaikana:  Misse-joki, Riianlahti ja Aa-joki
Korkein arvo jääkäriaikana:  Zugführer
Palasi Suomeen:  25. helmikuuta 1918
Arvo Suomeen tultaessa:  Kapteeni
Korkein sotilasarvo:  Kenraalimajuri
Gustaf Verner Jeremias Gustafsson (26. kesäkuuta 1890 Vihti – 1. huhtikuuta 1959 Sammatti) oli suomalainen jääkärikenraalimajuri.
Perhetausta

Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Gustaf Adolf Gustafsson ja Vilhelmiina Hagman. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1920 oopperalaulaja Annie Margaretha (Greta) von Haartmanin kanssa. Diplomaatti Paul Gustafsson oli heidän poikansa.
Opinnot

Hän suoritti yksityisesti viidennen luokan vuosina 1906–1907 ja kahdeksannen luokan vuonna 1927 Helsingin suomalaisessa lyseossa. Hän jatkoi opintojaan Hannoverin Georg Steffen kauppaopistossa vuosina 1907–1908. Hän suoritti opintomatkan Englantiin vuonna 1914. Hän suoritti opintomatkan Saksaan tutustumaan armeijan virkapukujen valmistukseen vuonna 1922 ja Englantiin, Tanskaan ja Ruotsiin perehtymään armeijan pesulaitoksiin, leipomoihin, keittiöihin, intendentuurihenkilökunnan koulutukseen ym. vuonna 1924. Hän suoritti Ranskan intendentuurikorkeakoulussa (Ecole suprieure de Fintendance) Pariisissa valmistavan kurssin vuonna 1925 ja täydellisen kurssin vuosina 1927–1929. Hän teki opinto- ja tutustumismatkan Viroon, Puolaan ja Unkariin vuonna 1934, Kreikkaan vuonna 1935 ja Sveitsiin ja Saksaan vuonna 1937.
Opintojen jälkeinen aika

Opintojensa jälkeen hän toimi Hannoverissa Harke & Co:n rauta- ja koneliikkeen palveluksessa vuonna 1909 ja Helms & Co:n sähköliikkeen palveluksessa vuonna 1910, Suomeen palattuaan hän toimi G. F. Stockmann oy:n palveluksessa Helsingissä vuosina 1911–1913 ja Saksaan palattuaan Kussel & Callertin sähköliikkeessä Hannoverissa vuosina 1914–1915.
Jääkäriaika

Hän liittyi yhtenä ensimmäisten vapaaehtoisten joukkoon, joiden päämääränä oli Saksassa sotilaskoulutusta antava Pfadfinder-kurssi, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille hän ilmoittautui 27. helmikuuta 1915. Hänet sijoitettiin joukon 1. komppaniaan, josta hänet siirrettiin Jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 10. syyskuuta 1915. Hänet siirrettiin rintamakomennuksensa jälkeen 10. heinäkuuta 1917 pataljoonan 2. konekiväärikomppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Hän suoritti vuonna 1917 Libaussa sotakoulun A-kurssin.
Suomen sisällissota

Hän astui Suomen armeijan palvelukseen 11. helmikuuta 1918 kapteeniksi ylennettynä ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet määrättiin Valkoiseen armeijaan komppanianpäälliköksi  5. jääkäripataljoonan konekiväärikomppaniaan, josta hänet siirrettiin 23. maaliskuuta 1918 konekivääriupseeriksi 3. jääkärirykmentin esikuntaan. Hän otti osaa taisteluihin Suomen sisällissodassa Tampereella ja Viipurissa.
Sisällissodan jälkeinen aika

Sisällissodan jälkeen hän palveli edelleen 3. Jääkärirykmentissä, jolla myöhemmin on ollut nimet Jääkärirykmentti n:o 3, Savon jääkärirykmentti n:o 3 ja Uudenmaan rykmentti, josta hänet määrättiin 11. toukokuuta 1918 alkaen 3. pataljoonan komentajaksi ja l. heinäkuuta 1919 alkaen rykmentinkomentajan apulaiseksi ja edelleen 1. tammikuuta 1920 rykmentin talouspäälliköksi. Talouspäällikön tehtävistä hänet siirrettiin 12. tammikuuta 1921 puolustusministeriöön, missä hänet määrättiin 1. helmikuuta 1921 vaatetustoimiston ja 13. syyskuuta 1921 alkaen intendenttiosaston päälliköksi. Hän on myös hoitanut Uudenmaan rykmentin komentajan tehtäviä lyhyitä aikoja vuosina 1918 ja 1919. Hän oli erikoiskomennuksella Kreikassa, Turkissa ja Romaniassa vuonna 1935.
Talvi- ja Jatkosota

Talvisodan syttyessä hän palveli edelleen puolustusministeriön Intendenttiosaston päällikkönä ja välirauhan aikana palvelus jatkui edelleen aluksi samassa tehtävässä, mutta hänet siirrettiin myöhemmin Puolustusvoimain Pääesikunnan pääintendentiksi. Jatkosotaan hän osallistui Päämajan pääintendenttinä. Sotavankien kuolleisuus Suomen vankileireillä oli noin 30%, mutta Gustafsson torjui vankien ruoka-annosten suurentamisen, koska ”rintamajoukkojenkin annoksia jouduttiin pienentämään”. Geneven sopimuksen mukaan molemmille olisi tullut tarjota samansuuruiset annokset.
Sotien jälkeinen aika

Sotien jälkeen hän toimi Puolustusvoimien Pääesikunnan pääintendenttinä vuoteen 1947 saakka, jolloin hän erosi vakinaisesta palveluksesta ja siirtyi Vakuutusyhtiö Suomen pääedustajaksi. Mutta seuraavana vuotena hän siirtyi Mensa Oy:n myyntipäälliköksi ja Edustajaksi, missä tehtävässä oli aina vuoteen 1958 saakka.
Opetustoimi

Hän oli tuntiopettajana Sotilashallinnollisilla kursseilla vuosina 1930–1933.
Luottamustoimet

Hän toimi 1. Divisioonan kunniatuomioistuimen jäsenenä vuonna 1919 ja sotatalouskomitean jäsenenä vuonna 1924. Armeijan pukukomitean jäsenenä hän toimi vuosina 1926–1927 ja Taloudellisen puolustusneuvoston jäsenenä vuonna 1929 sekä Valtion viljavaraston johtokunnan jäsen ja varapuheenjohtajana vuonna 1929. Paikkarin torpan isännöitsijänä hän toimi vuonna 1931 ja Upseeriliiton johtokunnan jäsenenä vuonna 1932 sekä Vapaussodan invalidienliiton tilintarkastajana vuonna 1932. Suomalaisen oopperan taloudenhoitajana hän toimi vuosina 1923–1924 ja johtokunnan jäsenenä vuosina 1932 – 1939. Taloudellisen puolustusneuvoston jäsenenä hän toimi vuosina  1929–1939 ja Valtion viljavaraston johtokunnan jäsenenä vuosina 1929–1948. Oy Skohan johtokunnan jäsenenä hän toimi vuonna 1930 ja Valtion margariinitehtaan johtokunnan jäsenenä vuosina 1930–1948. Upseeriliiton johtokunnan jäsenenä hän toimi vuosina 1932–1950 ja Vapaussodan invalidien liiton tilintarkastajana vuosina 1932–1946 ja kunniajäsenenä vuodesta 1946 alkaen. Valkoisen kenraalin sotavanhusten kotisäätiön varapuheenjohtajana hän toimi vuonna 1932. Suomen punaisen ristin sairaalan johtokunnan jäsenenä hän toimi vuosina 1932–1958 ja Puolustuslaitoksen leski ja orpokassan valtuutettuna vuosina 1932–1934 ja tilintarkastajana vuosina 1934–1935  Jääkäriliiton johtokunnan varapuheenjohtajana hän toimi vuosina 1935–1936 ja puheenjohtaja vuosina 1937–1948 ja Jääkäriliiton Helsingin alaosaston puheenjohtajana vuosina 1933–1936. Valtion hankintakeskuksen varapuheenjohtajana hän toimi vuosina 1940–1947 ja Hacklin säätiön tilintarkastajana vuosina 1947–1958. Jääkärimuistomerkkisäätiön puheenjohtajana hän toimi vuosina 1944–1958. Hänet haudattiin Sammattiin.
Toimet lehtitaloissa

Hän toimi Sotilashallinnollisen Aikakauslehden päätoimittaja hän toimi vuosina 1930–1947 ja Suomen Vapaussodan toimituskunnan jäsenenä vuonna 1935. Hän on kirjoittanut myös julkaisemattoman tutkimuksen: Suomalaisten jääkärien marssi.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Gewehrführer 2. syyskuuta 1915  Zugführer 18. heinäkuuta 1917  Kapteeni 11. helmikuuta 1918  Majuri 16. toukokuuta 1920  Everstiluutnantti 6. joulukuuta 1927  Eversti 16. toukokuuta 1930  Kenraalimajuri 1942 |        |  Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan 1. lk. komentajamerkki  Vapaudenristi 1. lk. tammenlehvien kera  Vapaudenristi 1. lk.  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera  Suojeluskuntajärjestön rautainen ansioristi  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Talvisodan muistomitali  Jääkärimerkki  Väestonsuojelun ansiomerkki  Rintamamiesliiton ansioristi  Preussin 2. lk. Rautaristi  Saksan Kotkan ritarikunnan 1. lk. kunniamerkki  Viron 1. lk. Vapaudenristi  Belgian Kruunuritarikunnan komentajamerkki  Tanskan Dannebrogin ritarikunnan ritarimerkki  Unkarin Ansioritarikunnan kunniamerkki  Norjan Pyhän Olavin ritarikunnan komentajamerkki  Ruotsin Miekkaritarikunnan komentajamerkki  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi  Unkarin ensimmäisen maailmansodan muistomitali  Kalterijääkäreiden kultainen Spalernajan avain N:o 8  Vapaussodan invalidien liiton kultainen rintamerkki |
Aiheesta muualla

Syrjö, Veli-Matti: / Gustafsson, Verner (1890–1959). Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen). 8.6.2004. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiasampo 
Verner Gustafsson.
Jääkäripataljoona 27:n 1. komppania
Habsburg

| Habsburg |
| --- | --- |
 vaakuna
Maa:  Habsburgien monarkia: –  Böömin kuningaskunta –  Espanja –  Itävallan arkkiherttuakunta –  Itävalta-Unkari –  Kroatian kuningaskunta –  Meksikon toinen keisarikunta –  Portugalin kuningaskunta –  Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta
Viimeinen hallitsija:  Kaarle I (Itävallan keisari)
Nykyinen päämies:  Karl Habsburg-Lothringen
Sukuhaarat:  Lothringen
Habsburg-suku oli merkittävimpiä eurooppalaisia historiallisia hallitsijasukuja 1400-luvulta aina 1900-luvulle. Suvun ollessa mahtavimmillaan sen jäsenet hallitsivat samanaikaisesti Itävaltaa, Pyhää saksalais-roomalaista keisarikuntaa, Saksan kuningaskuntaa, Unkaria, Kroatiaa, Böömiä, Espanjaa, Portugalia, Alankomaita ja Napolia.
Habsburgit olivat yhtäjaksoisesti Itävallan hallitsijoita vuodesta 1282 ja Saksan kuninkaita/keisareita 1400-luvulta vuoteen 1740, jolloin suku sammui mieslinjalta. Sen jälkeen Itävaltaa, Unkaria ja keisarikuntaa hallitsi Habsburgien Lothringen-sukuhaara, joka polveutuu Habsburgeista naislinjan kautta ja jonka jäsenet käyttävät yhä nimeä Habsburg.