Suomen Vapaakirkon lähetystyö
Himalajan lähetystyö > Himalajan lähetystyö ensimmäisen maailmansodan jälkeen

Huhtikuussa 1920 kentällä päätettiin Ghumin lastenkodin käytössä oleva Enfield-tila myydä, jotta saataisiin maksettua toiminnasta kertyneitä velkoja ja voitaisiin jatkaa työtä Sikkimissä. Samalla lakkautettiin lastenkoti ja kahdeksan lasta sijoitettiin Ghumin kristittyihin perheisiin. Yksi lapsista sai kodin Hilja Heiskasen luona, joka oli palannut Cooch Behariin, toimien nyt ruotsalaisen KMA:n yhteydessä.
Myynnistä ei kuitenkaan tullut mitään, koska Suomesta saapui myynnin kieltävä kirje. Vapaan Lähetyksen komitea oli saanut tietää, että Edla Träsbäck oli valmis aloittamaan Ghumissa samanlaisen kutomotoiminnan, jollaista oli harjoitettu Sikkimissä. Rakennuksia tarvittiin kutomoa varten. Ruotsalaissyntyinen pastori Nygård ja hänen vaimonsa auttoivat Edla Träsbäckiä Enfieldin kunnostamisessa. Yhdestä rakennuksesta remontoitiin lähetystyöntekijöiden lepokoti, jossa oli tilat 18 hengelle. Rakennukseen laitettiin sähkövalaistus. Vuodesta 1922 lähtien Nygård saivat olla työyhteydessä Himalajanlähetyksen kanssa, mutta koska he eivät tulleet toimeen Ghumin kristittyjen kanssa, eivätkä kansallisten työntekijöiden kanssa, heitä ei otettu lähetykseen.
Vuoden 1920 alussa saapui Elly Petersen Ghumiin lukemaan kieltä Eli Ollilan johdolla. Elin Kronqvist oli saapunut Ghumiin. Klaara Hertz kuoli huhtikuussa 1920. Hänet haudattiin vuoren rinteeseen lähetystalon yläpuolelle. Toukokuussa 1922 Elly Petersen, joka oli tuntenut itsensä useamman viikon aikana huonovointiseksi, kuoli sydänkohtaukseen. Hänet haudattiin Lachen'in hautausmaalle, Klaara Hertzin viereen.
Marraskuussa 1920 Sonja ja Eli Ollila palasivat Suomeen oltuaan seitsemän vuotta Ghumissa. Edla Träskbäck jatkoi heidän työtään. Hänen avukseen saapuivat ruotsalaiset Nygårdit, jotka olivat vuoden 1923 alkuun asti.
Vuonna 1923 Sonja ja Eli Ollila palasivat Ghumiin. Heidän mukanaan tulivat pastori Juho Yrttimaa ja neiti Annikki Fröjd. Yrttimaa jäi Ghumiin Olliloiden kanssa. Annikki Fröjd matkusti Lacheniin kieltä opiskelemaan ja Elin Kronqvistia auttamaan. Vuoden 1924 alussa Edla Träskbäck palasi lomalta, tuoden mukanaan kaksi uutta työntekijää, Hanna Juurevan ja Siiri Antolan.  Hanna Juureva avasi Ghumiin kutomokoulun, jonka kudotut tuotteet myytiin lähetyksen hyväksi.
Elin Kronqvist matkusti heikentyneen terveytensä vuoksi Suomeen vuonna 1924. Himalajalle hän matkusti yhä heikossa kunnossa ollen, vuoden 1926 lopulla.
Juho Yrttimaa matkusti 1928 lomalle, mutta ei sittemmin palannutkaan Himalajalle vaan muutti Kanadaan. Mangenissa ja Lachungissa viimeksi vaikuttanut Eli Ollila matkusti syksyllä 1929 Suomeen. Vuonna 1929 Hanna Juureva ja Edla Träskbäck lähtivät Ghumista ja siirtyivät vuoden tyhjänä olleelle Baksa Duarin lähetysasemalle.
Vuonna 1930 saapui Ghumiin amerikansuomalainen May Isacson (s. 1908). Ghumista hän siirtyi Lacheniin Elin Kronqvistin työtoveriksi. Hän ehti toimia vain vuoden ajan, kunnes malariasta aiheutunut kuolema katkaisi hyvin alkaneen työn. Annikki Tunturipuro (Fröjd) palasi Himalajalle v. 1930 alussa Lachungiin, josta hän naimisiin mentyään, siirtyi Ghumin asemalle.
Vuonna 1930 Margareth L. Doig (1880-1950) liittyi Himalajalähetykseen.
Vuonna 1930 työ Ghumissa lakkasi, kun Edla Träskbäck ja Hanna Juureva muuttivat Baksa Duariin. Sinne siirtyi kutomo ja lastenkoti. Lähetykselle varoja tuottanut karstateollisuus jouduttiin lopettamaan, kun Reino Eklund ja Annikki (o.s. Tunturipuro) Eklund aloittivat Kalimbongissa karstojen valmistuksen vuonna 1931. Samaan aikaan eräs paikallinen työntekijä alkoi valmistaa karstoja omaksi hyödykseen.
Vuoden 1932 syksyllä Sonja ja Eli Ollila palasivat Himalajalle, siellä he olivat alkuun Baksa Duarin lähetysasemalla.
Ghumin koulun toiminta lopetettiin 1934, maanjäristyksen tuhottua koulun lähetyksellä ei ollut varoja uuden koulun rakentamiseen.
Vuonna 1935 kutomo siirrettiin Baksa Duarista takaisin Ghumiin, jolloin Sonja Ollila otti kutomon vastuulleen. Kutomon tuotteet myytiin alueen eurooppalaisille asukkaille. Kutomossa oli kuusi työntekijää.
Vuonna 1937 Himalajalle saapuivat Arthur I. Pylkkänen (1907-1950), opettaja Arnold Hyttinen, sairaanhoitaja Elvi Mäkelä ja neiti Astrid Virtanen, sekä kotimaassa virkistyslomalla ollut Elin Kronqvist. Vuonna 1939 Elin Kronqvist kuoli ja samana vuonna Astrid Virtanen erosi lähetyksestä avioliittonsa tähden.
1938 pidettiin Kalkutassa kenttäkonferenssi. Sieltä seitsemän vuotta työssä ollut skotlantilainen Margareth L. Doig lähti muut hyvästellen lomalle Eurooppaan, käyden Suomessakin. Hän palasi Lachungiin vuonna 1939.