stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Aurichin piirikunta

Aurichin piirikunta (saks. Landkreis Aurich) on Ala-Saksin osavaltion luoteisosassa sijaitseva yksi Saksan piirikunnista. Se on pinta-alaltaan 1 287 neliökilometrin suuruinen. Sen asukasluku vuoden 2015 lopussa oli 189 199, ja asukastiheys 147 asukasta neliökilometriä kohden. Piirikunnan keskus on Aurichin kaupunki. Aurichin piirikunta rajoittuu pohjoisessa sekä lännessä Pohjanmereen, etelässä Emdeniin ja Leerin piirikuntaan ja idässä Wittmundin piirikuntaan.
Aurichin piirikunnan historia liittyy Itä-Friisiaan. Piiri perustettiin vuonna 1977 yhdistämällä Aurichin -ja Nordenin piirikunnat.
Kaupungit ja kunnat

| Kaupungit | Vapaat kunnat | Samtgemeinden | Samtgemeinden |
| --- | --- | --- | --- |
|  Aurich  Norden  Norderney  Wiesmoor |  Baltrum  Dornum  Großefehn  Großheide  Hinte  Ihlow  Juist  Krummhörn  Südbrookmerland |  Kollektiiviset kunnat (Samtgemeinde) Berumbur  Hage1  Hagermarsch  Halbemond  Leezdorf  Lütetsburg  Marienhafe1  Osteel  Rechtsupweg  Upgant-Schott  Wirdum |  |
|  |  | 1Hallinnolliset istuimet | 1Hallinnolliset istuimet |
Kaupungit ja kunnat Aurichin piirikunnassa
Aurikalsiitti

| Aurikalsiitti |
| --- | --- |

Luokka:  karbonaattimineraalit
Kemialliset ominaisuudet
Kemiallinen kaava:  (Zn,Cu)5(CO3)2(OH)6
Fysikaaliset ominaisuudet
Kidejärjestelmä:  rombinen
Lohkeavuus:  täydellinen
Kovuus Mohsin asteikolla:  1–2
Optiset ominaisuudet
Kiilto:  helmiäis- tai silkkikiilto
Ultravioletti fluoresenssi:  ei ole
Aiheesta muualla
  Aurikalsiitti Commonsissa 
Aurikalsiitti on karbonaattimineraali, jota tavataan usein sekundäärimineraalina sinkki- ja kupariesiintymien hapettumisvyöhykkeiden yhteydessä. Sen kemiallinen kaava on (Zn,Cu)5(CO3)2(OH)6. Ainesosien sekoitussuhteet voidaan lukea myös niin, että se koostuu 46 % sinkkioksidista, 28 % kuparioksidista, 16 % hiilihaposta ja 10 % vedestä.
Aurikalsiitti on erittäin pehmeää, ja sen kovuus onkin vain 1–2 Mohsin kovuusasteikolla. Se lohkeaa täydellisesti ja sen kiilto on helmimäinen tai silkkimäinen.
Aurikalsiitti on kidejärjestelmältään ortorombinen.
Tätä mineraalia esiintyy erittäin harvoin erillisinä kiteinä. Yksittäiset kiteet näyttävät neuloilta suurennuslasilla katsottuna. Aurikalsiitti on helppo tunnistaa, koska se reagoi laimennettuun suolahappoon poreillen ja muodostaen hiilidioksidia. Se palaa vihreällä liekillä, koska se sisältää kuparia, mutta se ei sula.
Aurikalsiitilta puuttuu fluoresenssi.
Aurikalsiittia on löydetty Meksikosta, Yhdysvalloista ja Siperiasta. Se muodostaa tyypillisesti sinisiä tai vihreitä kiteitä.
Aurikalsiittia on helppo naarmuttaa ja vaurioittaa sormenkynnellä. Vaikka sitä esiintyy monissa maissa, parhaat esiintymät ovat Yhdysvaltojen Arizonassa ja Utahissa sekä Meksikossa. Jos aurikalsiittia löytyy, se on puhdistettava erittäin varovaisesti tislatulla vedellä.
Aurikalsiitin nimi tarkoittaa "messinkimalmia", mutta koska se on niin harvinaista, sitä on tuskin käytetty messingintuotantoon. Erikoisen värisenä se on kuitenkin hyvä sinkkiesiintymien indikaattori.
Aiheesta muualla

Mindat.org: Aurichalcite (englanniksi)
Amaryllis (albumi)

| Amaryllis Shinedown |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 23. maaliskuuta 2012
 Tuottaja(t): Rob Cavallo
 Tyylilaji: hard rock, alternative rock
 Kesto: 44.10
 Levy-yhtiö: Roadrunner Records, Atlantic Records
Shinedownin muut julkaisut
| The Sound of Madness 2008 | Amaryllis 2012 | The Covers: Acoustic 2013 |
Singlet albumilta Amaryllis
 ”Bully” Julkaistu: 3. tammikuuta 2012  ”Unity” Julkaistu: 13. tammikuuta 2012  ”Through the Ghost” Julkaistu: 27. maaliskuuta 2014  ”I’ll Follow You” Julkaistu: 5. helmikuuta 2013  ”Adrenaline” Julkaistu: 13. elokuuta 2013
Amaryllis on yhdysvaltalaisen Shinedownin vuonna 2012 julkaistu neljäs studioalbumi. Albumi sijoittui julkaisuviikollaan Yhdysvaltain albumilistan sijalle 4. Yhdysvaltain rock-, alternative-, ja hard rock -listoilla albumi sijoittui ensimmäiselle sijalle. Albumin julkaisi Yhdysvalloissa Atlantic Records ja muualla Roadrunner Records.
Kappaleet

Adrenaline – 3.26
Bully – 4.02
Amaryllis – 4.04
Unity – 4.12
Enemies – 3.08
I'm Not Alright – 3.07
Nowhere Kids – 3.11
Miracle – 3.38
I'll Follow You – 3.58
For My Sake – 3.47
My Name (Wearing Me Out) – 3.36
Through the Ghost – 4.01
Kappaleet > Japanin bonuskappaleet

Diamond Eyes (Boom-Lay Boom-Lay Boom) – 5.36
Devour (Live from Washington State) – 3.56
Diamond Eyes (Boom-Lay Boom-Lay Boom) – 5.41  (Live from Washington State)
Kokoonpano

Brent Smith – laulu
Barry Kerch – rummut
Zach Myers – kitara
Eric Bass – basso
Kokoonpano > Vierailevat muusikot

Dave Bassett, Rob Cavallo, Eric Bass – kitara
Jamie Muhoberac – kosketinsoittimet
Rob Cavallo – kosketinsoittimet
Dave Bassett, Eric Bass – taustalaulu kappaleissa Amaryllis ja Enemies
Eric Bass, Zach Myers, Barry Kerch – laulu kappaleessa Adrenalin
West Los Angeles children choir – kuorolaulu kappaleessa Bully
Wayne Bergeron, Rick Baptist, Paul Klintworth – trumpetti kappaleessa I'm Not Alright
Alan Kaplan, Steve Holtman – pasuuna kappaleessa I'm Not Alright
Charlie Bishart, Jackie Brand, Darius Campo, Kevin Connolly, Mario Delcon, Tammy Hatwan, Gerry Hillera, Songa Lee, Natalie Leggett, Serena McKinneym, Sid Page, Alyssa Park, Katia Popov, Michelle Richards, Josefina Vergara, John Wittenberg, Ken Yerke – viulu kappaleissa 3,4,6,9,12
Roland Kato, Denyse Buffum, Andrew Duckles, Matt Funes, Kate Wincent – alttoviulu kappaleissa 3,4,6,9,12
Steve Richards, Paula Hochhalter, Kim Scholes, Rudy Stein, Suzie Katayama – sello kappaleissa 3,4,6,9,12
Dave Stone, Mike Valerio, Nico Abondolo, Don Ferrone – kontrabasso kappaleissa 3,4,6,9,12
Arvostelut

AllMusic:
Imperiumi: 9/10
Antero Lindgren

Lindgren esiintymässä Provinssirockissa vuonna 2013.
Antero Lindgren (s. 1980 Lohja) on suomalainen laulaja, kitaristi ja säveltäjä-sanoittaja, joka julkaisi ensimmäisen albuminsa, Mother, helmikuussa 2012. Lindgren julkaisi toisen albuminsa Talking with the Dead 3. toukokuuta 2013. Lindgren äänestettiin YleX:n ja Rumban Tulevaisuuden tusina 2013 -asiantuntijaäänestyksessä vuoden lupaukseksi vuonna 2012.
Mother-albumiin Lindgren sävelsi ja sanoitti kaikki kappaleet itse. Albumin ensipainos oli 1000 kappaletta ja se on myyty loppuun. Albumin "Cigarette stump" sekä "Mother" -kappaleesta on tehty myös musiikkivideo. Kriitikot ovat ylistäneet Mother-albumia.
Levyillä sekä keikoilla soittaa joitakin tunnettuja muusikoita, kuten Joensuu 1685 ja Siinai-yhtyeissä vaikuttava Risto Joensuu sekä soolouraa luova Topi Saha.
Antero Lindgren asuu Helsingissä vaimonsa ja kahden lapsensa kanssa.
Julkaisut

Mother (2012)
Talking with the Dead (2013)
Blood Red (2017)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Antero Lindgren (Arkistoitu – Internet Archive)
Facebook: Antero Lindgren
Cigarette stump -musiikkivideo
Mother -musiikkivideo
Apinoiden planeetta (vuoden 1968 elokuva)

| Apinoiden planeetta> Planet of the Apes |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste
Ohjaaja:  Franklin J. Schaffner
Käsikirjoittaja:  Michael Wilson Rod Serling
Perustuu:  Pierre Boullen romaaniin Apinoiden planeetta
Tuottaja:  Mort Abrahams Arthur P. Jacobs
Säveltäjä:  Jerry Goldsmith
Kuvaaja:  Leon Shamroy
Leikkaaja:  Hugh S. Fowler
Pääosat:  Charlton Heston Roddy McDowall Maurice Evans Kim Hunter James Whitmore James Daly Linda Harrison
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  20th Century Fox APJAC Productions
Levittäjä:  20th Century Studios Netflix
Ensi-ilta:  3. huhtikuuta 1968 5. huhtikuuta 1968
Kesto:  112 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  5,8 miljoonaa dollaria
Tuotto:  33,4 miljoonaa dollaria
Seuraaja:  'Paluu apinoiden planeetalle'
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Apinoiden planeetta on tieteiselokuva vuodelta 1968. Elokuvassa astronauttiryhmä eksyy Maan kaltaiselle planeetalle, jossa apinat ovat hallitseva laji ja ihmiset ovat taantuneet eläimiksi. Vaikka elokuva perustuu Pierre Boullen samannimiseen romaaniin, elokuva ja kirja eroavat juoneltaan jonkin verran toisistaan. Muita tunnettuja Pierre Boullen romaaneja on esimerkiksi Kwai-joen silta, joka sekin on sovitettu elokuvaksi.
Elokuva on myös joukkopsykologian opetuksen esimerkkitapaus, sillä kuvauksissa huomattiin, että ruokatauoilla näyttelijät asettuivat syömään ”samaan lajiin” kuuluvien kanssa, siis esimerkiksi orankia näyttelevät orankien pöytään, kun maskien takia oli vaikea tunnistaa tuttuja näyttelijöitä.
Jatko-osat

Elokuvalle tehtiin useita jatko-osia:
Paluu apinoiden planeetalle (Beneath the Planet of the Apes, 1970)
Pako apinoiden planeetalta (Escape from the Planet of the Apes, 1971)
Apinoiden planeetan valloitus (Conquest of the Planet of the Apes, 1972)
Taistelu apinoiden planeetasta (Battle for the Planet of the Apes, 1973)
sekä televisiosarjoja:
Televisiosarja Apinoiden planeetta (Planet of the Apes, 1974), 14 jaksoa
Piirrossarja Paluu apinoiden planeetalle (Return to the Planet of the Apes, 1975), 13 jaksoa
Televisioelokuva Jäähyväiset apinoiden planeetalle (Farewell to the Planet of the Apes 1981), joka on itse asiassa vuoden 1974 televisiosarjan kahdesta jaksosta leikattu kokoillan elokuva.
Apinoiden planeetta -televisiosarjan on Suomessa esittänyt MTV 1970- ja 1990-luvuilla sekä Subtv 2005.
Boullen romaanin pohjalta on tehty myös Tim Burtonin ohjaama Apinoiden planeetta -elokuva, joka valmistui vuonna 2001.
2010-luvulla on julkaistu kolme elokuvaa nimellä Apinoiden planeetta. Ne sijoittuvat eri ympäristöön.
Apinoiden planeetan synty (Rise of the Planet of the Apes, 2011)
Apinoiden planeetan vallankumous (Dawn of the Planet of the Apes, 2014)
Sota apinoiden planeetasta (War for the Planet of the Apes, 2017)
Palkinnot

Apinoiden planeetta oli vuonna 1969 ehdolla parhaan puvustuksen ja musiikin Oscar-palkintojen saajaksi. John Chambers palkittiin elokuvan maskeerauksesta elokuva-akatemian (Oscar) kunniapalkinnolla.
Aiheesta muualla

Apinoiden planeetta Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Ansar al-Sunna

| Ansar al-Sunna |
| --- | --- |

Perustettu:  2015
Tyyppi:  Islamistinen terroristijärjestö
Toiminta-alue:   Mosambik
Johtaja:  Abu Yasir Hassan
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ansar al-Sunna (myös muodossa Ahlu Sunnah Wa-Jama, paikallisesti myös nimellä al-Shabab) on Mosambikin pohjoisosassa etenkin pohjoisessa Cabo Delgadon maakunnassa toimiva islamilainen terroristijärjestö.
Toiminta

Järjestön perustajat olivat vuonna 2012 mahdollisesti yhteenotossa turvallisuusjoukkojen kanssa surmansa saaneen kenialaisen Aboud Rogo Muhammedin seuraajia. Keniasta hänen seuraajansa siirtyivät ensin Tansanian puolelle ja lopulta edelleen Mosambikiin. Ansar al-Sunna perustettiin vuonna 2015 Cabo Delgadossa. Järjestö oli aluksi luonteeltaan uskonnollinen, mutta myöhemmin sen toimintaan alkoi liittyä myös väkivaltaisuuksia.
Järjestön ensimmäinen laajaa huomiota saanut isku tehtiin poliisia vastaan Mocimboa da Praiassa lokakuussa 2017 lähellä Tansanian rajaa. Noin 30 järjestön taistelijaa iski kolmelle poliisiasemalle kahden poliisin ja noin 10:n Ansal al-Sunnan taistelijan kuollessa. Taistelijoiden onnistui varastaa aseita ja ammuksia. Iskut ovat sittemmin edelleen kiihtyneet ja muuttuneet väkivaltaisemmiksi. Kesäkuussa 2020 järjestön arvioitiin tehneen noin 70 % maan väkivaltaisista iskuista. Mosambik on samaan aikaan käynyt sotaa myös Renamo-järjestöä vastaan muualla maassa.
Ansal al-Sunna on tehnyt iskuja etenkin syrjäisellä maaseudulla. Järjestön taistelijat ovat kuitenkin ottaneet ajoittain haltuunsa myös kaupunkeja maan pohjoisosissa. Mocimboa da Praia vallattiin joksikin aikaa 24. maaliskuuta 2020 ja Quissanga pari päivää myöhemmin. Mocimboa da Praia vallattiin jälleen elokuussa 2020. Maaliskuussa 2021 hyökättiin Palman kaupunkiin. Iskut ovat ajaneet monet paikalliset pakolaisiksi. Mosambikin hallituksen on katsottu vähättelevän Ansar al-Sharian merkitystä ja esimerkiksi journalisteilta on estetty pääsy sen toiminta-alueelle. Toisaalta hallinto on myös palkannut palkkasotilaita järjestöä vastaan Venäjältä, Yhdysvalloista ja Etelä-Afrikasta.
Järjestö > Rahoitus ja jäsenet

Ansar al-Sunnan nykyisenä johtajana pidetään Abu Yasir Hassania. Järjestön eri johtohahmoilla on yhteyksiä ulkomaille, kuten Somaliaan, Keniaan, Ugandaan, Tansaniaan, Kongoon, Sudaniin ja Saudi-Arabiaan. Järjestöllä uskotaan olevan koulutusleirejä Tansanian pohjoisosissa. Tyypilliset jäsenet ovat iältään 20–35-vuotiaita maan muslimienemmistöisestä pohjoisosasta. Järjestö värvää jäseniä esimerkiksi moskeijoiden ja perheenjäsenien kautta. Osa on esimerkiksi Mosambikin rajavartioston tai poliisin entisiä jäseniä, jotka kouluttavat uusia jäseniä. Jäseniä lähetetään sotilaalliseen ja uskonnolliseen koulutuseen Tansaniaan, Somaliaan ja Keniaan.
Järjestö on rahoittanut toimintaansa esimerkiksi laittomilla hakkuilla, rubiineilla, Eurooppaan ja Etelä-Afrikkaan suuntautuvalla heroiinin kaupalla, norsunluun myynnillä ja järjestön tukijoiden lahjoituksilla. Lahjoituksia tulee Mosambikista ja ulkomailta. Rahaa käytetään paitsi aseelliseen toimintaan, mutta myös esimerkiksi propagandan tuottamiseen.
Järjestö > Yhteys Isis-järjestöön

Järjestön yhteistoiminnasta Isis-järjestön kanssa on liikkunut huhuja vuodesta 2018 lähtien. Isis on ajoittan ottanut vastuun Ansal al-Sunnan tekemistä iskuista. Isis on käyttänyt myös järjestön tuottamia videoita omassa propagandassaan. Järjestö vannoi joidenkin tietojen mukaan huhtikuussa 2018 uskollisuutta Isis-järjestölle, jonka ydin hyväksyi sen jäsenyyden elokuussa 2019. Isis oli ilmoittanut huhtikuussa 2019 Keski-Afrikan Isis-haaran perustamisesta. Muodollisesti siihen kuuluu Ansal al-Sunna ja pääasiassa Kongossa toimiva ISIS-DRC. Käytännössä järjestöt toimivat kuitenkin omina organisaatioinaan. Ansar al-Sunna tunnetaan paikallisesti myös nimellä al-Shabab, mutta sillä ei ole selviä yhteyksiä Somaliassa toimivaan samannimiseen järjestöön.
Barak

Barakin tai Deboran hauta Tel Kadeshissa
Barak (hepr. ‏בָּרָק‎) oli Vanhassa testamentissa mainittu kenraali. Hän oli Abinoamin poika ja naisprofeetta Deboran armeijan johtaja. Barak ja Debora kukistivat kanaanilaiskenraali Siseran joukot, jotka olivat sortaneet israelilaisia kahdenkymmenen vuoden ajan.
Taistelusta, jossa Deboran ja Barakin voittivat kanaanilaiset, kerrotaan Tuomarien kirjan neljännessä ja viidennessä luvussa. Näistä ensimmäinen on proosallinen ja jälkimmäinen ns. Deboran laulu runollinen. Debora antoi Barakille Herran käskyn kerätä kymmenentuhannen miehen joukon ja lähteä Taborinvuorelle. Barak saisi voittaa Siseran joukot Kisoninpurolla. Barak halusi kuitenkin Deboran tulevan mukaan, minkä seurauksena Barak ei saisi kuitenkaan kunniaa voitosta, vaan Siseran tappaisi nainen. Sisera pakeni kesken taistelun ja piiloutui keniläisen Haberin telttaan, jonne Haberin vaimo Jael tappoi Siseran telttavaarnalla.
Uuden testamentin Heprealaiskirjeessä Barakia muistetaan yhtenä niistä, jotka kukistivat uskon voimalla valtakuntia.
Aurillac

Aurillacin vaakuna
Aurillac on kaupunki ja kunta Ranskassa Auvergnen alueella. Se on Cantalin departementin pääkaupunki. Kunnan pinta-ala on 28,76 neliökilometriä, ja asukkaita siellä oli vuoden 2006 väestönlaskennan mukaan 29 477.
Tunnettuja kaupungissa syntyneitä

Paavi Sylvester II
Jean-Baptiste Carrier, vallankumouksellinen, syntyi läheisessä kylässä
Paul Doumer (1857–1932), Ranskan tasavallan presidentti
Marie Marvingt (1875–1963), urheilija, vuorikiipeilijä ja lentäjä
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Aurillac Wikimedia Commonsissa
Kaupungin kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive) (ranskaksi)
Karjalainen ruokaperinne

Karjalanpiirakka on ehkä tunnetuin karjalainen perinneruoka.
Karjalainen ruokaperinne on yksi osa Karjalan kulttuuria.
Karjalaisen ruokakulttuurin ominaispiirteitä > Vieraanvaraisuus

Karjalaiset ovat tunnettuja vieraanvaraisuudesta. Pöydässä riitti syötävää satunnaiselle kulkijalle niin kuin talonväellekin. Karjalaistalossa ruokaa ja juomaa tarjottiin useaan otteeseen, vieraan täytyy huomata itse minkä verran voi ottaa vieraanvaraisuutta vastaan. Karjalaiset eivät kyläilleet ilman tuomisia.
Karjalaisen ruokakulttuurin ominaispiirteitä > Pidot

Pidot ovat olleet aina karjalalaisille suuri tapahtuma. Niitä pidettiin häissä, ristiäisissä, hautajaisissa, syntymäpäivillä, elopäivillä ja lukusilla. Pitokokki oli kiertävä ammattilainen, joka oli hyvin tärkeä henkilö. Karjalaisessa kulttuurissa vietetään rotinoita lapsen syntymän johdosta, jolloin vietiin tuliaisiksi piiraita, rinkeliä, voita ja munia.
Perinteiset raaka-aineet > Sienet

Karjala oli ainoa Suomen maakunnista, jossa rahvaan parissa käytettiin sieniä ravintona. Varsinkin käytettiin maitosieniä ja rouskuja kuten karvalaukkua ja haaparouskua. Ne suolattiin sekasieniksi. Tuoreista sienistä tehtiin kermalla höystettyä sienisalaattia. Lisäksi karjalaisessa ruokataloudessa käytettiin paljon metsämarjoja.
Perinteiset raaka-aineet > Kala

Kala on muodostanut aina tärkeän osan karjalaisesta ruokavaliosta. Kalan kuumasavustaminen umpinaisessa peltipöntössä omaksuttiin karjalaisilta kalastajilta.
Perinteiset raaka-aineet > Maitoruoat

Maitoruoista tunnettiin lyhyt piimä, kokkeli, jamakka eli paistettu piimä, rahka, uunijuusto ja haudottu maito. Lauantai-illan ruokana tarjottiin usein kokkelipiimää, tai paistettua piimää vastaleivottujen piirakoiden ja maidon kanssa.
Karjalalle tyypillisiä ruoanvalmistustapoja > Ruuan kypsentäminen

Yksi karjalaisen ruoanvalmistuksen tunnusmerkki oli ruoan kypsentäminen uunissa. Uuni oli lämmin miltei aina. Suurin osa ruuista valmistui uunissa erilaisissa poteissa ja sukunoissa. Poteiksi kutsuttiin yleensä uuniruukkuja. Sukuna on suusta kapea ruukku, jossa paistit säilyivät mehevinä uunin jälkilämmössä vaikka aamuun asti. Keitot ja kiisselit keitettiin avotulen päällä riippuvassa padassa.
Karjalalle tyypillisiä ruoanvalmistustapoja > Säilöntätavat

Karjalaiset käyttivät ruoan säilömiseen hapattamista, kuivattamista ja suolaamista. Etenkin kaloja hapatettiin ja myös hapankaali tunnettiin Kannaksella ja Raja-Karjalassa. Lihan kuivattamista harrastettiin sotavuosiin asti, ja lisäksi kuivattiin kaloja, mustikoita ja tatteja. Suolattu kala, liha, suolasienet ja suolakaali olivat karjalaisten jokapäiväistä ravintoa. Sen sijaan jäädyttäminen ja savustaminen eivät olleet tunnettuja tapoja Karjalassa.
Karjalalle tyypillisiä ruoanvalmistustapoja > Hapattaminen

Karjala on happamien ruokien aluetta. Hapattamisen osuus tulee selvästi ilmi karjalaisessa ruokavaliossa, kun sitä verrataan läntiseen, imellyttämistä käyttävään ruokavalioon. Tosin imellyttäminenkin oli Karjalassa tuttua ja sitä vaikkapa marjamämmin tekemiseen. Hapanruokia olivat esimerkiksi hapanlohko, hapanrokka, hapanvelli, hapanletut, ja hapan- eli kaurakiisseli. Kaurakiisseli oli monien karjalaisten mieliruokaa.
Karjalaisia ruokia > Piirakat ja kukot

Karjala tunnetaan piirakoistaan. Piirakan ja kukon perusero on siinä, että kukon taikinakansi suljetaan päältä, mutta piirakan sivuilta. Yleisin nykyinen piirakkatyyppi on soikea riisipiirakka eli karjalanpiirakka. Piirakkamallit vaihtelivat alueen, kylän ja jopa talon mukaan. Pohjoisessa ja itäisessä Karjalassa olivat yleisiä sultsinat, tsupukat ja supikkaat, samoin kuin kukkoset ja pyöröt. Etelämpänä leivottiin umpinaisia piirakoita, joita pohjoisessa nimitettiin kukoiksi. Karjalankannaksella ja Etelä-Karjalassa piirakkamalli oli avonainen, pyöreä perunatäytteinen piirakka,vatruska. Etelä-Karjalalle tyypillinen ruokalaji piirakan lisäksi on ohrarieska.
Karjalaisia ruokia > Karjalanpaisti

Karjalanpaisti on todennäköisesti tunnetuin karjalainen ruoka karjalanpiirakoiden ohella. Karjalanpaistilla on ollut vanhalla valmistusalueellaan useita nimiä: uunipaisti, lihapotti ja ruukkupaisti. Entisaikaan liharuoka ei ollut jokapäiväistä ravintoa, vaan se oli – kuten piirakatkin – pyhänseudun ruokaa.
Karjalaisen ruokakulttuurin leviäminen

Toisen maailmansodan jälkeen sadat tuhannet siirtokarjalaiset joutuivat sopeutumaan uusiin ympäristöihin ja rakentamaan elämäänsä uudelta pohjalta. Karjalaiset sijoitettiin ympäri maata, kuitenkin niin, että saman paikkakunnan asukkaat sijoitettiin samalle paikkakunnalle jäljelle jääneeseen Suomeen. Heidän mukanaan karjalainen ruokakulttuuri tuli osaksi läntisenkin Suomen elämää. Siirtokarjalaisten mukana sijoituspaikkakuntalaisille ovatkin levinneet karjalanpiirakka, karjalanpaisti, sienten käyttö, kasvisruoat, kalaruoat, palmusunnuntain virpolorut sekä kahvin ja teen runsas käyttö.
Haaparousku, joka on karjalaisessa keittiössä yleisesti käytetty sieni.
Hapanlohkoa jota valmistetaan perunoista ja ruisleivän taikinasta.
Sultsinapiirakoita.
Karjalanpaistia.
Antero Manninen

| Antero Manninen |
| --- | --- |
 Antero Manninen 1950-luvulla.
Henkilötiedot
Syntynyt: 10. marraskuuta 1907 Helsinki
Kuollut: 18. syyskuuta 2000 (92 vuotta) Helsinki
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  suomentaja, tietokirjailija, virkamies
Vanhemmat:  Otto Manninen Anni Swan
Lapset:  Ohto Manninen Hellevi Arjava (o.s. Manninen)
Kirjailija
Salanimi: Herra X
Tuotannon kieli: suomi
Aikakausi:  1934–2000
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Swan Ohto Antero Manninen (10. marraskuuta 1907 Helsinki – 18. syyskuuta 2000 Helsinki) oli suomalainen hallintovirkamies, suomentaja ja tietokirjailija, joka tunnettiin myös radion tietokilpailujen Herra X:nä.
Antero Mannisen vanhemmat olivat runoilija, suomentaja Otto Manninen ja kirjailija Anni Swan. Hänen veljiään olivat Sulevi Manninen ja Mauno Manninen. Antero Mannisen poika on historiantutkija Ohto Manninen ja tytär kirjailija Hellevi Arjava (o.s. Manninen).
Antero Manninen valmistui ylioppilaaksi vuonna 1925 ja suoritti filosofian lisensiaatin tutkinnon vuonna 1953.
Manninen suomensi Rudyard Kiplingin runoja (Valkoisen miehen taakka), mutta ennen kaikkea hänet tunnetaan tietokirjallisuuden suomentajana. Hänen suomennoksiaan ovat muun muassa H. Peter Krosbyn Kekkosen linja: Suomi ja Neuvostoliitto 1944–1978, Anthony F. Uptonin Vallankumous Suomessa 1917–1918 osat 1-2, Fridtjof Nansenin Yön ja jään matka sekä Jacob Bronowskyn Ihmisen vaiheet.
Manninen työskenteli Helsingin yliopistossa hallintotehtävissä. Vuonna 1953 hän oli perustamassa yliopistolle omaa Yliopisto-nimistä tiedotuslehteä.
Manninen oli Herra X:nä Suomen ensimmäisessä radiotietokilpailusarjassa, jonka ensimmäisen jakson Yleisradio lähetti 11. joulukuuta 1941. Kilpailun isä ja ideoija oli sittemmin elokuvaohjaajana tunnetuksi tullut Armand Lohikoski. Herra X:n henkilöllisyys paljastui vasta toistakymmentä vuotta myöhemmin. Herra X kilpaili sarjan ohjelmissa viittä vaihtuvaa kilpailijaa vastaan, jotka myös toimivat salanimillä. Viimeinen Herra X -tietokilpailu käytiin 11. maaliskuuta 1956. Myöhemmin Manninen oli radion Viisasten kerhon jäsenenä.