stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Elvis Merzļikins
Ura > Maajoukkueura

Merzļikins pelasi alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuissa vuosina 2012 ja 2013 sekä IA-divisioonan MM-kilpailuissa vuonna 2014, jolloin hän voitti hopeaa. Merzļikins pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2011 sekä 1. divisioonan A-lohkon MM-kilpailuissa vuonna 2012, jolloin hän voitti kultaa. Merzļikinsillä oli vuoden 2012 turnauksessa paras torjuntaprosentti (97,8 %) ja päästettyjen maalien keskiarvo (0,50). Hänet palkittiin turnauksen parhaana maalivahtina.
Merzļikins edusti myös Latvian alle 17-vuotiaiden maajoukkuetta Euroopan nuorten olympiafestivaaleissa vuonna 2011. Hän on pelannut myös viisi ottelua Latvian A-maajoukkueessa. Merzļikins pelasi ensimmäisen A-maajoukkueottelunsa 26. huhtikuuta 2014 Riiassa Ranskaa vastaan, jolloin hän jakoi Latvian 6–3-voittoon päättyneessä ottelussa torjuntavastuun Ivars Punnerovsin kanssa ja pelasi 28.28 minuuttia. Merzļikins edusti Latviaa myös jääkiekon MM-kilpailuissa vuonna 2017.
Tilastot > Maajoukkuetilastot

| Vuosi | Turnaus | O | V | H | MIN | PM | NP | PMK | TP% |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2011 | U18d1 | 2 | 2 | 0 | 120 | 1 | 1 | 0.50 | 97,8 |
| 2012 | U18 | 4 | 1 | 2 | 184 | 15 | 0 | 4.88 | 88,5 |
| 2012 | JMM | 1 | 0 | 1 | 60 | 14 | 0 | 14.00 | 72,0 |
| 2013 | JMM | 3 | 0 | 3 | 133 | 13 | 0 | 5.85 | 86,0 |
| 2014 | JMMd1 | 3 | 2 | 1 | 127 | 5 | 1 | 2.36 | 90,0 |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Elvis Merzļikins Wikimedia Commonsissa
Merzļikins Puolan Sanokissa pelatuissa alle 20-vuotiaiden 1. divisioonan A-lohkon MM-kilpailuissa vuonna 2014.
Dragon Ball Z

| Dragon Ball Z> ドラゴンボールZ(ぜっと) Doragon Bōru Zetto |
| --- | --- |

Tyyli:  Piirretty, shōnen
Kestoaika:  30 minuuttia
Luoja(t):  Akira Toriyama
Alkuperämaa:   Japani
Alkuperäiskieli:  japani
Verkko:   Sub
Esitetty:   26. huhtikuuta 1989 – 31. tammikuuta 1996
Jaksoja:  291
Aiheesta muualla
IMDb 
Sarjassa esiintyviä hahmoja
Dragon Ball Z (jap. ドラゴンボールZ(ぜっと), Doragon Bōru Zetto, lyh. DBZ) on japanilainen animesarja. Se perustuu Akira Toriyaman mangasarjaan Dragon Ball. Dragon Ball Z on jatkoa Dragon Ball -animesarjalle. Mangassa Dragon Ball Z sijoittuu lukujen 325-519 välille. Sarjan päähahmo on aikuiseksi kasvanut Son Goku, joka ystäviensä kanssa suojelee maapalloa monilta vaaroilta.
Dragon Ball Z on suosittu ympäri maailmaa. Manga- ja animesarjan ohella on julkaistu useita sarjaan liittyviä elokuvia ja pelejä sekä keräilykorttisarja. Keväällä 2009 julkaistiin elokuva Dragonball Evolution, jossa piirroshahmoja esittävät oikeat näyttelijät. Suomessa animea on esittänyt Sub-kanava ja viimeisin sarjan esityskierros päättyi vuonna 2007. Mangakirjoja julkaisi Sangatsu Manga.
Historia

Dragon Ball Z ilmestyi alun perin japanilaisessa Shonen Jump -lehdessä, jossa nähdään viikoittain eri mangasarjakuvataiteilijoiden eli mangakojen sarjoja. Myöhemmin sarjat on julkaistu kirjoina, joita on yhteensä 42. Alun perin kaikki kirjat olivat nimellä Dragon Ball, mutta kun Toei Animation alkoi tehdä Dragon Ball Z -animesarjaa, lisättiin Z-kirjain nimen loppuun. Alun perin Akira Toriyama aikoi antaa sarjan nimeksi Dragon Ball 2, mutta hänen ystävänsä ehdotti nimen loppuun Z-kirjainta, ja Toriyama hyväksyi sen.
Juoni > Saiyalais-saaga

Tämä saaga toimii esinäytöksenä sarjan myöhemmille tapahtumille ja esittelee tärkeitä hahmoja.
Sarja alkaa Gokun veljen Raditzin saapuessa Maahan etsimään Gokua. Raditz paljastaa Gokulle tämän olevan oikeasti Vegeta-planeetalta lähetetty saiyalainen nimeltä Kakarot, jonka oli määrä tuhota Maa. Raditz huomaa Gokun menettäneen muistinsa, minkä vuoksi hän ei tunnista veljeään. Raditz ottaa Gokun pojan Gohanin panttivangiksi, ja Gokun arkkivihollinen Piccolo lyöttäytyy yhteen Gokun kanssa pelastaakseen Gohanin. Raditz onnistutaan surmaamaan, mutta myös Goku joutuu uhrautumaan ja päätyy tuonpuoleiseen. Ennen kuolemaansa Raditz kertoo Piccololle kahden voimakkaamman saiyalaisen olevan matkalla Maahan lohikäärmekuulien perässä ja että he saapuvat noin vuoden kuluttua.
Piccolo ottaa Gohanin mukaansa, ja he ryhtyvät harjoittelemaan yhdessä Krillinin, Tienshinhanin, Chiaotzun ja Yamchan kanssa voittaakseen saiyalaiset. Samaan aikaan tuonpuoleisessa myös Goku treenaa King Kain alaisuudessa, kunnes hänet herätetään henkiin lohikäärmekuulilla. Kun saiyalaiset, Vegeta ja Nappa, viimein saapuvat Maahan, Z-sotureille selviää heidän todellinen voimakkuutensa. Tien, Yamcha, Chiaotzu ja Piccolo kuolevat taistelussa saiyalaisia vastaan, mikä saa Krillinin ja Gohanin menettämään toivonsa. Goku kuitenkin saapuu paikalle ja kohtaa Vegetan ja Nappan. Vegeta havaitsee voimaskannerinsa avulla Gokun olevan ennenkuulemattoman voimakas, ja surmaa yllättäen Nappan, sillä hän haluaa kohdata Gokun yksin. Goku onnistuu päihittämään Vegetan, mutta on pahasti haavoittunut. Hävinnyt Vegeta poistuu Maasta, mutta lupaa vielä kohdata Gokun.
Juoni > Androidi-saaga

Noin vuoden kuluttua Z-soturit saavat selville, että Freeza on selvinnyt Namekin räjähdyksestä. Freeza palaa isänsä King Coldin kanssa kostamaan Gokulle. Takaumalla nähdään, kuinka Freeza saa uuden kehon, joka tekee hänestä entistä voimakkaan ja nopeamman. Freeza sanoo isälleen muuttavansa kurssia kohti Maata tuhotakseen sen.
Yllättäen Freezan joukot tapetaan. Paikalle saapuu nuori Trunks. Freeza lähettää loput kätyrinsä Trunksin kimppuun. Trunks on huomattavasti voimakkaampi, vaikka voimaskannerin mukaan hänen voimatasonsa on vain 5. Trunks tappaa kaikki Freezan kätyrit. Pian Trunks paljastaa olevansa supersaiyalainen. Kauhistunut Freeza alkaa hyökätä raivokkaasti Trunksin kimppuun. Juuri kun Freeza luuli tappaneensa Trunksin, Trunks yllättää Freezan, tappaa hänet miekalla ja hävittää ruumiin.
Myöhemmin Cold pyytää Trunksin miekkaa ja saa sen. Cold epäonnistuu Trunksin tappamisessa ja hänet lävistetään säteellä. Cold anelee armoa, mutta saa lopulta surmansa.
Goku saapuu takaisin Maahan ja kertoo kuinka selvisi Namekin räjähdyksestä. Trunks ja Goku ottavat pienen kaksinkamppailun. Trunks on vakuuttunut saiyalais-legendan taidosta. Trunks kertoo Gokulle tulevansa tulevaisuudesta ja olevansa Vegetan ja Bulman poika. Trunks varoittaa Gokua kahdesta androidista, jotka ovat mielenvikaisen tiedemiehen Dr. Geron valmistamia robotteja. Trunks kertoo androidien saapuvan kolmen vuoden kuluttua ja taudista, joka tappaisi Gokun. Androidit tappaisivat puolet maanpallon väestöstä. Ainoastaan Trunks jäisi itse henkiin. Trunks antaa Gokulle lääkkeen, joka oikeasti keksittäisiin vasta 20 vuotta myöhemmin.
Androidit tuhoavat kaupungin. Goku houkuttelee ne erämaahan taistelemaan, jotta ihmiset eivät vahingoittuisi. Juuri kun Goku oli voitolla toista robottia, Androidi 19:ää, vastaan, hän sairastuu. A-19 imee Gokulta energiaa, mutta Vegeta saapuu paikalle auttamaan. Hän tuhoaa Androidi 19:n avulla ja yrittää tuhota myös robottien luojan, Dr. Geron, mutta Gero pakenee. Yamcha vie Gokun kotiin kilpikonnatalolle, jotta Goku saa lääkettä sairauttaan vastaan. Samalla Vegeta sekä muut Z-soturit lähtevät etsimään Geroa. Soturijoukon löytäessä Dr. Geron alkaa raivoisa taistelu, jonka lopuksi Gero vapauttaa androidit 17 ja 18.
Tekniikoita

Kamehameha (suom. Kilpikonnatuhoaalto)[lähde? ] on Dragon Ball -sarjan popularisoima termi fiktiivisestä taisteluliikkeestä. Kamehameha on hyökkäysisku, mystinen ki-energia-aalto.
Final Flash (suom. viimeinen välähdys) (jap. ファイナルフラッシュ, Fainaru Furasshu) on Vegetan käyttämä tekniikka.
Masenko (suom. Pirunsäde) on alun perin Piccolon tekniikka, jonka myös Gohan oppii. Siinä kumpikin käsi nostetaan pään yläpuolelle päällekkäin, jonka jälkeen keskitetään ki-voima käsiin ja laukaistaan aalto vihollista kohti.
Kaio-ken on Gokun hyökkäys, jonka hän oppi King Kailta. Iskun aikana Gokun kehä muuttuu punaiseksi ki:n voimasta ja moninkertaistaa voimiansa.
Dodonpa (engl. Dodon Ray) on Tienshinanin ja Chiaotzun pahan opettajan Kurkimestarin liike. Se on erittäin tappava ki-säde. Myöhemmissä vaiheissa sarjaa ei tätä tekniikkaa enää käytetä.
Mafūba on liike, jonka avulla Piccolo vangittiin riisitölkkiin.
Special Beam Cannon (jap. Makankōsappō, suom. Surmankierre) on Piccolon erikoisisku. Kaksi sormea laitetaan otsalle, milloin ki:tä alkaa kerääntyä. Sitten sormet ojennetaan ja niistä purkautuu erittäin voimakas säde.
Tällä tekniikalla Piccolo tappoi Gokun ja Raditzin. Tekniikka ei kuitenkaan tehonnut Celliin eikä Majin Buuhun.
Big Bang Attack (suom. Alkuräjähdysisku) on Vegetan isku, joka on hyvin voimakas. Ki kootaan palloksi toiseen käteen, minkä jälkeen se purkautuu.
Spirit Bomb (suom. Henkipommi) on koko Dragon Ball -sarjan vahvin liike ja on myös Gokun vahvin liike. Tämän liikkeen on Gokulle opettanut King Kai. Goku nostaa kädet ilmaan, minkä jälkeen joka maailman kolkasta kerääntyy ki:tä suureksi palloksi Gokun ylle. Tällä liikkeellä Goku on yrittänyt voittaa Saiyalais-saagassa Vegetan, mutta ei pystynyt räjäyttämään sitä. Hän yritti voittaa Spirit Bombilla myös Freezan, mutta Freeza selviytyi siitä. kid Buun hän pystyi voittamaan, kun Porunga-lohikäärmeeltä pyydettiin kolmantena toiveena Gokun energian palauttamista.
Big Bang kamehameha  (suom.  Alkuräjähdys kilpikonnatuhoaalto) on Gogetan 4. asteen supersaiyalais muotonsa tekniikka, jota hän käytti Dragon Ball GT:ssä Omega Shenronia vastaan. Se on Gokun kamehameha ja Vegetan big bang attack iskujen yhdistelmä. Se tehdään asettamalla kädet eteen, ja kootaan ki palloksi, ja lopulta ki kohdataan vastustajaa kohti kamehameha näköisellä ki-energia-aallolla, mutta se vie niin paljon energiaa, että Vegetan ja Gokun fuusio lyhenee 5 minuuttia. Se on myös yksi koko Dragon Ballin  vahvimmista iskuista.
DIE DIE Missile Barrage (suom. Kuole kuole ki-palloaalto) on Gotenksin tekniikka, joka on itse asiassa samantapainen kuin ki-palloaalto.
Kikoho on voimakas ki-säde. Se vie niin paljon ki:tä, että sen tekijä voi jopa kuolla tai hänen elinikänsä lyhenee. Kikohon osaa tehdä vain Tienshinhan. Se tehdään asettamalla kädet niin, että niiden väliin jää hieman kolmiota muistuttava aukko. Sen voi tehdä myös yhdellä kädellä. Kikohon väri on keltainen. Hän käytti sitä Gokuun "Maailman vahvin" -turnauksessa ja Nappaan Saiyalais-saagassa, jolloin hän sai itse surmansa, sekä Cellin toiseen muotoon ja Super Buuhun.
Päähenkilöt

| Hyvät hahmot | Pahat hahmot |
| --- | --- |
Goku: Freeza
Gohan: Cell
Vegeta: Majin Buu
Piccolo: Bojack
Krillin: Hirudegarn
Yamcha: Garlic Jr.
Tenshinhan: Dr. Wheelo
Trunks: Cooler
Goten: Androidi 13
: Broly
: Lord Slug
: Janemba
Elokuvat

| Toei-nimet | FUNimation-nimet |
| --- | --- |
Return my Gohan!! (1989): Dead Zone (1997) (uudelleenjulkaistu vuonna 2005)
The World's Strongest Guy (1990): The World's Strongest (1998) (uudelleenjulkaistu vuonna 2006)
Super Deciding Battle for the Entire Planet Earth (1990): The Tree of Might (1998) (uudelleenjulkaistu vuonna 2006)
Super Saiyajin Son Gokū (1991): Lord Slug (2001)
The Incredible Mightiest vs. Mightiest (1991): Cooler's Revenge (2002)
Clash!! 10,000,000,000 Powerful Warriors (1992): The Return Of Cooler (2002)
Extreme Battle!! The Three Great Super Saiyajin (1992): Super Android 13! (2003)
Burn Up!! A Close, Intense, Super-Fierce Battle (1993): Dragon Ball Z: Broly – The Legendary Super Saiyan (2003)
The Galaxy at the Brink!! The Super Incredible Guy (1993): Bojack Unbound (2004)
The Dangerous Duo! Super-Warriors Can't Rest (1994): Broly's Second Coming (2005)
Super-Warrior Defeat!! I'm the One who'll Win (1994): Bio-Broly (2005)
The Rebirth of Fusion!! Gokū and Bejīta (1995): Fusion Reborn (2006)
Dragon Fist Explosion!! If Gokū Won't Do It, Who Will? (1995): Wrath of the Dragon (2006)
Doragon Bōru Zetto: Kami to Kami (2013): Dragon Ball Z: Battle of Gods (2014)
Doragon Bōru Zetto: Fukkatsu no 'F' (2015): Dragon Ball Z: Resurrection 'F' (2015)
Elokuvat > Elokuvat Suomessa

Dragon Ball Z: Suuri taistelu (1990)
Dragon Ball Z – Maailman vahvin (1990)
Elokuvat > Viralliset live-action elokuvat

Dragon Ball Evolution (2009)
TV-spesiaalit

| Toei-nimet | FUNimation-nimet |
| --- | --- |
A Lonesome, Final Battle: The Father of the Z-Warrior Son Gokū, Who Challenged Furīza (1990): Bardock: The Father of Goku (2000)
Resistance to Despair!! The Remaining Super-Warriors, Gohan and Torankusu (1993): The History of Trunks (2000)
OVA

Another Story: Plan to destroy the Saiyajin (1993)
Sarjaan liittyvät videopelit

Dragon Ball: Shenlong no Nazo / Dragon Power (NES) 1990
Dragon Ball Z: Super Butōden (SNES) 1993
Dragon Ball Z: Super Butōden 2 (SNES) 1994
Dragon Ball Z: Super Butōden 3 (SNES) 1995
Dragon Ball Z: Ultimate Battle 22 (PS1) 1996
Dragon Ball Z: Idainaru Dragon Ball Densetsu (PS1, Sega Saturn) 1996
Dragon Ball Z: Hyper Dimension (SNES) 1997
Dragon Ball GT: Final Bout (PS1) 1997
Dragon Ball Z: Legendary Super Warriors (GBC) 2002
Dragon Ball Z: The Legacy of Goku (GBA) 2002
Dragon Ball Z: Budokai (PS2, GC) 2002
Dragon Ball Z: Budokai 2 (PS2, GC, Xbox) 2003
Dragon Ball Z: Budokai 3 (PS2) 2004
Dragon Ball Z: Taiketsu (GBA) 2004
Dragon Ball Z: Supersonic Warriors (GBA) 2004
Dragon Ball: Advanced Adventure (GBA) 2005
Dragon Ball Z: Sagas (PS2, GC) 2005
Dragon Ball Z: Budokai Tenkaichi (PS2) 2005
Super Dragon Ball Z (PS2) 2006
Dragon Ball Z: Shin Budokai (PSP) 2006
Dragon Ball Z: Budokai Tenkaichi 2 (PS2, Wii) 2006
Dragon Ball Z: Budokai Tenkaichi 3 (PS2, Wii) 2007
Dragon Ball Z: Infinite World (PS2) 2008
Dragon Ball Z: Burst Limit  (PS3, Xbox 360) 2008
Dragon Ball: Raging Blast (PS3, Xbox 360) 2009
Dragon Ball: Raging Blast 2 (PS3, Xbox 360) 2010
Dragon Ball Z: Ultimate Tenkaichi (PS3, Xbox 360) 2011
Dragon Ball Z (Kinect) 2012
Dragon Ball Z:Budokai HD Collection (PS3, Xbox 360) 2012
Dragon Ball Z: Battle of Z (PS3, Xbox 360, PS Vita) 2014
Dragon Ball Xenoverse (PS3, PS4, Xbox 360, Xbox One, Microsoft Windows) 2015
Dragon Ball Xenoverse 2 (PS4, Xbox One, Microsoft Windows) 2016
Dragon Ball FighterZ (PS4, Xbox One, Microsoft Windows, Nintendo Switch) 2018
Super Dragon Ball Heroes (Nintendo Switch, Steam) 2018
Dragon Ball Z: Kakarot (PS4, Xbox One, Microsoft Windows, Nintendo Switch, PS5, Xbox Series X/S) 2020
Dragon Ball The Breakers (PS4, Xbox One, Microsoft Windows, Nintendo Switch 2022
Dragon Ball: Sparking! Zero (PS5, Xbox Series X/S, Steam) 2024
Vastaanotto ja arvostelu

Wizard Magazine listasi vuonna 2008 Dragon Ball Z:n sijalle 49 laatimallaan kautta aikain sadan parhaan animaatiosarjan listalla. Se listattiin tammikuussa 2009 IGN-sivuston laatiman sadan parhaan animaatiosarjan listalle sijalle 78.
Aiheesta muualla

Virallinen Toei Animationin sivusto (japaniksi)
Virallinen FUNimationin sivusto (englanniksi)
Virallinen videopelien sivusto (englanniksi)
Dragon Ball Z alkuperäinen tunnus
Ginyun erikoisjoukkojen tunnus
Red Ribbon Army johon kyseiset Androidit kuuluvat
Cell ensimmäisessä muodossaan
Gotenks 3. asteen supersaiyalaisena
Goku ja Uub vastakkain Maailman Vahvin -turnauksessa
Kamehameha
Final Flash
Kuvassa Piccolo (vas.) ja Goku
Kurt-Erik Lindeman

Kurt-Erik Lindeman (25. elokuuta 1902 Helsinki – 26. syyskuuta 1999 Helsinki) oli suomalainen everstiluutnantti.
Lindeman toimi sotavuosina divisioonan esikuntapäällikkönä, pataljoonankomentajana ja yhteysupseerina saksalaisen armeijakunnan esikunnassa. Hänet ylennettiin everstiluutnantiksi vuonna 1942.
Kurt-Erik Lindeman oli naimisissa muotokuvamaalari Daggie Wallensköld-Lindemanin (1905–1988) kanssa.
Julkaisuja

Käskytekniikan käsikirja: reserviupseereita varten: pataljoonan, komppanian ja joukkueen puitteissa. Otava 1939
Komentaja ja tiedustelu, Sotilasaikakauslehti 1953
Suomen alle 16-vuotiaiden jääkiekkomaajoukkue

| Suomen alle 16-vuotiaiden jääkiekkomaajoukkue |
| --- | --- |

Liitto:  Suomen jääkiekkoliitto
Valmentaja:   Tuomo Ropo
| Mitalit> Nuorten talviolympialaiset  |
| --- | --- | --- |
|  Kultaa | Innsbruck 2012 |  |
|  Pronssia | Gangwon 2024 |  |
Suomen alle 16-vuotiaiden jääkiekkomaajoukkue edustaa Suomea jääkiekossa alle 16-vuotiaiden kansainvälisissä otteluissa. Joukkue on voittanut kultaa vuoden 2012 nuorten talviolympialaisissa. Suomi kukisti turnauksen loppuottelussa Venäjän lukemin 2–1 voittomaalikilpailun jälkeen. Tuolloin joukkueen päävalmentajana toimi Tomi Lämsä. Myöhemmin joukkuetta on valmentanut Petri Karjalainen. Nykyinen valmentaja on toukokuussa 2023 tehtävässään aloittanut Tuomo Ropo. Hänen alaisuudessaan joukkue saavutti pronssia nuorten talviolympialaisista vuonna 2024, kun Suomi voitti Koreassa Gangwonissa järjestetyissä kisoissa Kanadan voittomaalikilpailun jälkeen lukemin 5–4.
Joukkue

Seuraavat pelaajat valittiin edustamaan Suomea huhtikuussa 2019 Venäjällä pelattuun turnaukseen.
| Paik>  | Nro>  | Pelaaja | Joukkue |
| --- | --- | --- | --- |
| MV | 1 | Joni Jämsä |  Jokerit |
| MV | 30 | Jami Pasanen |  KalPa |
| P | 2 | Aleksi Heimosalmi |  Ässät |
| P | 5 | Iiro Karppinen |  Kärpät |
| P | 7 | Aleksi Malinen |  JyP |
| P | 9 | Jimi Suomi |  Blues |
| P | 10 | Topias Vilén |  Pelicans |
| P | 11 | Tomi Leppänen |  Pelicans |
| P | 19 | Matias Myllyniemi |  Jokerit |
| P | 27 | Eemeli Saari |  TPS |
| H | 12 | Niko Huuhtanen |  Blues |
| H | 13 | Leevi Kinnunen |  Kärpät |
| H | 14 | Mikko Piikki |  KooKoo |
| H | 15 | Jonni Kärkkäinen |  HIFK |
| H | 16 | Jere Virolainen |  Tappara |
| H | 18 | Viljami Marjala |  Kärpät |
| H | 20 | Otto Mykrä |  Kärpät |
| H | 21 | Rasmus Ruusunen |  Jokerit |
| H | 22 | Samu Salminen |  Jokerit |
| H | 23 | Viljam Sandvik |  Jokerit |
| H | 25 | Sisu Yliniemi |  Kärpät |
| H | 26 | Ville Koivunen |  Kärpät |
Joukkue > Johtoryhmä

Päävalmentaja:  Petri Karjalainen
Valmentaja:  Marko Kauppinen
Valmentaja:  Jukka Lamminaho
Maalivahtivalmentaja:  Markus Korhonen
Lääkäri:  Iiro Välimäki
Huoltaja:  Jarno Trygg
Joukkueenjohtaja:  Hannu Saintula
Kaarlo Waismaa

Kaarlo Waismaa, sukunimi esiintyy myös muodossa Vaismaa (24. lokakuuta 1869 Isokyrö – 1. joulukuuta 1947 Tampere) oli suomalainen Vapaakirkon lähetyssaarnaaja ja seurakunnan esimies.
Waismaan vanhemmat olivat maanviljelijä Israel Waismaa ja Susanna Sevón. Hän pääsi ylioppilaaksi 1890 Vaasan yksityislyseosta ja hän suoritti teologisen alkututkinnon Helsingin yliopistossa 1891. Hän keskeytti kuitenkin teologian opintonsa ja siirtyi Vapaan lähetyksen (vuodesta 1923 alkaen Suomen Vapaakirkko) saarnaajaksi.
Waismaa oli Vapaakirkollisen liikkeen matkasaarnaajana Intiassa Himalajan alueella Sikkimissä 1898–1905 ja hän palasi vielä Intiaan matkasaarnaajaksi 1910–1912. Jälkimmäisellä kaudella hän viimeisteli julkaisukuntoon kirjoittamansa tiibetin kielen aapisen josta otettiin vuonna 1911 3 000 kappaleen painos Kalkutassa. Hän käänsi tiibetin kielellä myös suomalaisia hengellisiä lauluja. Waismaa toimi Suomessa ollessaan Vapaan lähetyksen saarnaajakoulun opettajana Tampereella ja vuodesta 1913 hän oli lisäksi vapaakirkollisen Suomen Viikkolehden toimittajana. Vuodesta 1916 alkaen hän toimi Tampereen vapaakirkkoseurakunnan esimiehenä ja hänestä tuli 1923 Suomen Vapaakirkon hallituksen jäsen.
Kaarlo Waismaa oli naimisissa 1898–1905 Johanna Helena Staudingerin (1865–1905) ja vuodesta 1906 Emma Helena Höglundin (1874–1958) kanssa. Waismaalla oli kaksi lasta ensimmäisestä ja viisi lasta toisesta avioliitosta.
Julkaisuja

Suomen allianssilähetys: lyhyt esitys sen synnystä ja kehityksestä. Suomen allianssilähetyksen toimisto, Helsinki 1907
Tibetan primer. Scandinavian alliance mission in the Himalayas, Calcutta 1911
Puhuvia kuvia Tibetistä ja Himalajalta: Suomen vapaan lähetyksen pakanalähetys Himalajalla ja Tibetissä. Tampere 1923 (toimittajana)
Puhuvia kuvia Tibetistä ja Himalajalta 2. Suomen vapaakirkon ulkolähetys, Helsinki 1933
Musta iberiansika

Mustia iberiansikoja laitumella Espanjan Extremadurassa
Musta iberiansika on Espanjassa ja Portugalin Alentejon maakunnassa kehitetty tai kehittynyt kesysikarotu (Sus domesticus), joka on alueella kehittynyt. Portugalissa sitä kutsutaan nimellä alentejonsika. Tämä on erkaantunut kesysiasta oletettavasti neoliittikaudella, jolloin sikaa alettiin kesyttää ihmisen kotieläimeksi. Se on Välimeren alueen sikatyypeistä runsaslukuisin ja sitä on geneettisesti tutkittu. Ne elävät osittain puolivillinä alueillaan lukuun ottamatta porsitusaikaa, ja ovat karjankasvattajien omistuksessa. Ne syövät pääasiassa tammien terhoja sekä niittyheinää ja saattavat saavuttaa noin 170 kilon painon. Iberiansian karvoitus on tummanharmaa tai musta.
"Iberico-porsaan" liha on tummaa, marmorimaista ja maultaan arvostettua. Sen rasvasta on 60 prosenttia oleiinihappoa, joka on osittain tyydyttämätön rasvahappo, mitä käytetään terveellisyysmainonnassa.
Ernst Wollweber

Wollweber vuonna 1950.
Wollweberin hauta Berliinin Zentralfriedhof Friedrichsfeldessä.
Ernst Friedrich Wollweber (29. lokakuuta 1898 – 3. toukokuuta 1967) oli saksalainen (itäsaksalainen) kommunisti. Hän toimi Stasin päällikkönä vuosina 1953–1957 Wilhelm Zaisserin jälkeen ja Erich Mielkeä ennen.
Wollweber toimi 1930-luvulla ja toisen maailmansodan alkuvuosina Francon ja natsien vastaisen salaisen verkoston johdossa Kööpenhaminassa, vallatussa Oslossa ja Tukholmassa. Wollweberin johtama vastarintaverkosto upotti sodan aikana malmi- ja sotilaskuljetuksia vaikeuttaakseen toistakymmentä saksalaista, italialaista, japanilaista ja espanjalaista alusta Itämerellä. Wollweber pidätettiin Ruotsissa kesällä 1941 ja tuomittiin passirikoksista kolmeksi vuodeksi pakkotyöhön. Myöhemmin hänet karkotettiin Ruotsista.
Aiheesta muualla

Biographie: Ernst Wollweber – Politiker (saksaksi)
San Juan (Puerto Rico)

| San Juan Bautista |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna

Valtio:  Yhdysvallat
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  Territorio
 – Pormestari:  Carmen Yulín Cruz
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  199,2 km²
 – Josta vettä:  75,4 km² (37,83 %)
Väkiluku (2010):  395 326
 – Väestötiheys:  3 192 as./km²
 – Metropolialue:  2 478 905
Lempinimi::  La Ciudad Amurallada
 
 www.sanjuan.pr 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
San Juan on Yhdysvalloille kuuluvan Puerto Ricon itsehallintoalueen pääkaupunki ja Puerto Ricon saaren suurin kaupunki. Se on Yhdysvaltain vanhin eurooppalaisen asutuksen keskus. Sen väkiluku vuonna 2000 oli 434 374 ja metropolialueen väkiluku oli samana vuonna yli 2,5 miljoonaa. San Juanin kaupunki perustettiin nykyiselle paikalleen vuonna 1521, ja se on siitä lähtien ollut jatkuvasti asuttu.
San Juanin perusti Espanjan siirtokunnaksi Juan Ponce de León vuonna 1508 hieman nykyisen kaupungin länsipuolelle nimellä Caparra. Seuraavana vuonna se siirrettiin nykyiselle paikalleen, rantaan joka tunnettiin tuohon aikaan nimellä Puerto Rico eli ”rikas satama”. Puerto Ricon saaren nimi oli tuohon aikaan San Juan Bautista eli ”Pyhä Johannes Kastaja”. Vuonna 1521 kasveneesta siirtokunnasta tehtiin kaupunki ja sille annettiin sen virallinen nimi San Juan Bautista de Puerto Rico. Seuranneina vuosisatoina nimet vaihtuivat niin, että Puerto Rico tuli tarkoittamaan saarta ja San Juan kaupunkia.
Espanjan ja Yhdysvaltojen välisessä sodassa 1898 Puerto Rico ja siis myös San Juan siirtyivät Yhdysvalloille, joka  on hallinnut saarta siitä pitäen. 1900-luvun kuluessa kaupunki kasvoi espanjalaisen vanhan kaupungin muurien ulkopuolelle, ja sinne muutti paljon väkeä saaren maaseudulta. Toisaalta San Juan on ollut myös lähtöpaikka monille Puerto Ricolta pois muuttaneille siirtolaisille. San Juan on täysin espanjankielinen, ja väestön suuri enemmistö on katolisia kristittyjä. Vuoden 2000 väestönlaskennan tietojen mukaan San Juan on Yhdysvaltain 20. suurin metropolialue.
Kuvia kaupungista

San Juan yöllä
Castillo San Felipe del Morro
Vanhakaupunki
San Juanin rantaa
Casino de Puerto Rico
Risteilyaluksia San Juanin satamassa
Capitolio de Puerto Rico, eli Puerto Ricon parlamenttitalo
José Miguel Agrelot Coliseum
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
San Juanin kaupungin kotisivut