stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Aroniat

| Aroniat |
| --- | --- |
 Koristearonia (Aronia × prunifolia)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Kladi::  Rosidit
Lahko::  Rosales
Heimo::  Ruusukasvit Rosaceae
Alaheimo::  Amygdaloideae
Suku::  Aroniat Aronia  Medik.
Katso myös
   Aroniat Wikispeciesissä   Aroniat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Musta-aronian marjoja
Aroniat (Aronia) on ruusukasvisuku, johon kuuluu kaksi Pohjois-Amerikan itäosissa luonnonvaraisena kasvavaa pensasta. Kumpikaan ei ole ollut kiinnostava hyötykasvina, koska marjat ovat luonnonvaraisessa kasvissa varsin pienet. Toisen maailmansodan jälkeen aronian siemeniä kulkeutui Saksasta Venäjälle, jossa venäläiset kasvitieteilijät jalostivat hyötykasvilajikkeen, jonka marjat ovat isoja ja mehukkaita. Myös koristekasvikäyttöön on jalostettu useita lajikkeita. Aroniat ovat levinneet Venäjälle ja Eurooppaan sekä Intiaan.
Marjoja käytetään mausteena ja raaka-aineena marjaviineissä, ja niistä valmistetaan hilloja ja hyytelöitä. Marjat ovat halkaisijaltaan noin 1,5 senttimetriä ja väriltään tumman sinivioletteja. Maku on yleensä karvas ja pensaasta riippuen joko makea tai hapan.
Aroniat ovat terveitä ja helppohoitoisia koriste- tai marjapensaita, joiden koristearvo perustuu toisaalta valkeaan kukintaan, kauniisiin ja syksyllä kauan säilyviin hedelmiin ja toisaalta kiiltävään, tummanvihreään lehdistöön, joka saa loistavanpunaisen syysvärin.
Leikkausvuonna aroniat eivät kuki eivätkä tuota marjoja.
Aroniat - sekä lajit että lajikkeet - ovat hyvin talvenkestäviä. Suomessa aronioitten menestymisvyöhyke pohjoisessa ulottuu vyöhykkeelle VI eli Rovaniemelle.
Lajeja ja lajikkeita

puna-aronia (Aronia arbutifolia)
musta-aronia (Aronia melanocarpa)
koristearonia (Aronia × prunifolia eli Aronia arbutifolia × melanocarpa)
marja-aronia (Aronia mitschurinii), eri lajikkeita 'Aron’, ’Elata’, ’Hugin’, ’Karhumäki’, ’Nero’, ’Rubina’, ’Viking’
Marja-aronian uusi nimi on marjapihlonia (×Sorbaronia mitschurinii), sillä uusimman taksonomian mukaan se on siirretty aronioista hybridisukuun pihloniat (×Sorbaronia), johon on risteytetty aronian lisäksi pihlajia.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Aroniat (Aronia)
Integrated Taxonomic Information System (ITIS): Aronia (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Aronia (englanniksi)
Flora of North America: Aronia (englanniksi)
Aachenosaurus

| Aachenosaurus |
| --- | --- |

Fossiili
 Myöhäisliitukausi 84 Ma  PreЄ Є O S D C P T J K Pg N  ↓   
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Suku::  Aachenosaurus  Smets
Synonyymit
 Aachenoxylon Hovelacque 
Lajit
 A. multidens Smets 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Aachenosaurus on epävarma esihistoriallisen kasvien suku. Se nimettiin ainoastaan kahden kivettyneen kappaleen pohjalta, joiden alun perin luultiin olevan ankannokkaisen dinosauruksen (hadrosauri) leuan osia. Myöhemmin kävi ilmi, että fossiilit olivatkin kivettynyttä puuta löytäjän suureksi häpeäksi. Fossiilin nimi tarkoittaa "Aachenin liskoa", joka oli nimetty Aachenin alueen mukaan, jonka lähistöltä fossiilit löydettiin.
Aachenosauruksen synonyymi on Aachenoxylon, jonka keksi Tri Maurice Hovelacque vuonna 1889/1890.
Historia

Aachenosauruksen löysi ja nimesi tutkija (ja apotti) Gerard Smets vuonna 1888, joka antoi lajille nimeksi Aachenosaurus multidens.  Löytämiensä kappaleiden perusteella hän määritteli lajin hadrosauriksi, joka saavutti pituutta arviolta neljästä viiteen metriä. Hän puolusti tätä päätelmää väittämällä tutkineensa fossiileja paljaalla silmällä, suurennuslasilla sekä mikroskoopilla.
Pian belgialainen paleontologi Louis Dollo todisti Smetsin löydön virheelliseksi. Siitä huolimatta Smets yritti puolustella lajimääritystään kunnes puolueeton komissio todisti löydön uudelleen vääräksi, ja häpeissään Smets erosi koko tieteenalalta.
Käännös suomeksi
Aimo Karvonen

Aimo Jaakko Karvonen (13. kesäkuuta 1928 Saloinen – 11. joulukuuta 2016 Pudasjärvi) oli suomalainen opettaja ja nuortenkirjailija. Hän julkaisi vuonna 1963 nimellä Sauli Kare tieteisromaanin Taistelu avaruusraketista Valistus-kustantamon Seikkailusarjassa.
Karvonen tuli ylioppilaaksi Raahen yhteislyseosta 1949 ja valmistui opettajaksi Oulun opettajakorkeakoulusta 1954 suorittaen erikoistumisen äidinkieleen ja historiaan Helsingin yliopistossa 1969–1970. Karvonen teki työuransa kansakoulunopettajana Pudasjärven Livon kylän koululla 1954–1988. Karvonen arvosti opettajuutta ja vaati, että hänen omassa kuolinilmoituksessaan mainitaan opettaja.
Karvonen oli aktiivisesti mukana politiikassa ja tuki entisen Livon koulun oppilaansa Eino Siuruaisen pääsyä eduskuntaan ja maaherraksi. Karvonen oli Pudasjärven kunnanvaltuustossa ja vaikutti siellä uuden koulun ja sillan rakentamiseen Livoon. Aimon aukio Livolla on nimetty hänen mukaansa. Karvonen myötävaikutti postin perustamiseen Iso–Syötteen matkailualueelle.
Karvosen vanhemmat olivat maanviljelijä Viktor Ferdinand Karvonen ja Aino Helena (o.s. Tervaluoto). Aimo Karvonen oli seitsenlapsisen perheen nuorin. Hänen puolisonsa oli Taimi (o.s. Illikainen; s. 1936). Vanhin Aimo Karvosen lapsista Ari Karvonen on Limingan Taidekoulun rehtori.
Aimo Katajamäki

Aimo Matias Katajamäki (s. 30. maaliskuuta 1962 Helsinki) on suomalainen graafinen suunnittelija, kuvittaja ja kuvataiteilija.
Katajamäki valmistui taiteen maisteriksi Taideteollisesta korkeakoulusta 1992. Hän toimii graafisena suunnittelijana ja kuvittajana omassa yrityksessään Aimonomia Oy:ssä.
Aimo Katajamäki: Giants, Hämeenlinna, 2007.
Katajamäki on 2000-luvulla laajentanut ilmaisuaan myös kuvanveistoon ja graafiseen betoniin. Hänen veistosinstallaationsa Puun kansa on sijoitettu Eduskuntatalon lisärakennuksen aulaan Helsingissä. Hämeenlinnan maakunta-arkiston uudisrakennuksen julkisivun kuvioinnin Katajamäki suunnitteli yhdessä Arkkitehtuuritoimisto Heikkinen-Komosen kanssa arkistosta valituista vanhoista asiakirjoista. Rakennus palkittiin vuoden betonijulkisivuna 2009. Katajamäki palkittiin myös, kun rakennus valittiin Vuoden  2009 betonirakenteeksi.
Katajamäki on tehnyt myös kansikuvia erityisesti Gaudeamuksen julkaisemiin tietokirjoihin.
Uransa alussa Katajamäki sai Vuoden junior -palkinnon Grafian Vuoden huiput -tapahtumassa 1992. Vuoden graafikoksi hänet nimitettiin 1999. Taideteollinen korkeakoulu myönsi Katajamäelle Pallas Athene -palkinnon 2007. Varsovan kansainvälisessä julistebiennalessa vuonna 2007 Katajamäki voitti parhaan julisteen palkinnon huonekaluyritys Viverolle tekemällään julistesarjalla.
Vuonna 2013 Katajamäelle ja hänen puolisolleen, sisustusarkkitehti Päivi Meuroselle myönnettiin muotoilun valtionpalkinto heidän sisustusta ja kuvataidetta yhdistävästä yhteistyöstään muun muassa Turun kaupunginkirjaston pääkirjastossa, Seinäjoen uudessa Apila-kirjastossa ja muissa etenkin Arkkitehtitoimisto JKMM:n suunnittelemissa julkisissa tiloissa.
Art Cross

| Art Cross> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Formula 1 -ura
Aktiivivuodet:  1952–1955
Talli(t):  Kurtis Kraft
Kilpailuja:  4
Maailman­mestaruuksia:  0
Voittoja:  0
Palkintosijoja:  1
Paalupaikkoja:  0
Nopeimpia kierroksia:  0
MM-pisteitä:  0
Ensimmäinen kilpailu:  Indianapolis 500 1952
Viimeinen kilpailu:  Indianapolis 500 1955
Art Cross (24. tammikuuta 1918 Jersey City, New Jersey, Yhdysvallat – 15. huhtikuuta 2005 La Porte, Indiana) oli yhdysvaltalainen Indianapolis 500 -kuljettaja. Hän osallistui neljään Indianapolis 500 -kilpailuun kausilla 1952–1955. Hän oli toinen vuoden 1953 kilpailussa ja viides vuoden 1952 kilpailussa. Hän saavutti 8 MM-pistettä ja yhden palkintosijan. Hän johti vuosien 1954 ja 1955 kilpailuissa ennen keskeyttämistään. Hän sai vuoden tulokas palkinnon vuoden 1952 kilpailussa.
Cross kilpaili midget car -sarjassa vuonna 1938. Haavoituttuaan Ardennien taistelussa toisessa maailmansodassa hän sai purppurasydämen. Lopetettuaan kilpailemisen hän muutti LaPorteen Indianaan, jossa hän piti maatilaa. Hän siirtyi myöhemmin rakennusalalle.
Aimo Klemetti

Aimo Kalervo Klemetti (11. marraskuuta 1924 Räisälä – 31. joulukuuta 2008 Kuopio) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.
Klemetin vanhemmat olivat liikkeenhoitaja Tuomas Klemetti ja Hilma Kuronen ja puoliso vuodesta 1953 farmaseutti Liisa Uksila. Klemetti kävi Jyväskylän lyseota 1940–1941, tuli ylioppilaaksi Joensuun yhteiskoulusta 1945 ja sai päästötodistuksen Suomen Liikemiesten Kauppaopistosta 1948. Hän suoritti myös useita liikkeenjohdon kursseja. Klemetti oli Pohjoismaiden yhdyspankin Kuopion konttorin harjoittelija 1948, SOK:n pääkonttorin luottotarkastaja Helsingissä 1948–1949, Kuopion konttorin luottotarkastaja 1949–1956, Mikkelin konttorin johtaja 1956–1978 ja Kuopion konttorin johtaja 1978–1983. Klemetillä oli myös useita luottamustehtäviä. Hän oli sotilasarvoltaan reservin alikersantti. Kauppaneuvoksen arvonimen Klemetti sai 1978.
Ammattinyrkkeily 1920-luvulla

Ammattinyrkkeily oli 1920-luvulla suosittu kansainvälinen urheilumuoto.
Raskaansarjan mestari Jack Dempsey oli 1920-luvulla merkittävä hahmo nyrkkeilyssä. Hän voitti mestaruuden 1919 ja piti sitä hallussaan vuoteen 1926, jolloin menetti tittelinsä Gene Tunneylle. Monet hänen nyrkkeilyotteluistaan ovat jääneet historiaan, kuten kamppailu Georges Carpentieriä, Luis Fiproa ja Tom Gibbonsia vastaan. Dempsey otteli uusintaottelun Tunneytä vastaan vuonna 1927, ja tämä ottelu jäi historiaan nimellä The Long Count Fight. Jack Dempsey oli yksi aikansa suurista urheilijoista. Yhdessä Babe Ruthin, Red Grangen, Bill Tildenin ja Bobby Jonesin kanssa he muodostivat aikansa urheiluviisikon.
Muita merkittäviä iskijöitä olivat Benny Lynch ja Panama Al Brown, joka oli ensimmäinen latino maailmanmestari.
Vuonna 1921 perustettiin National Boxing Association. Nykyään liitto tunnetaan nimellä WBA. Tex Richard oli aikansa johtava promoottori. Ray Arcel oli eräs aikansa tunnettuja valmentajia.
Lista kuuluisista otteluista > 1920

Syyskuun 6. päivänä Jack Dempsey puolusti raskaansarjan mestaruuttaan tyrmäämällä kolmannessa erässä Billy Misken. Dempsey sanoi myöhemmin, että hän oli suostunut otteluun vain siksi, että voisi kerätä rahaa kuolemansairaan ystävänsä lapsille.
Lokakuun 11. päivänä Georges Carpenter nousi raskaan keskisarjan maailmanmestariksi voittamalla Battling Levinskyn tyrmäyksellä neljässä erässä Jersey Cityssä.
Marraskuun 26 päivänä Benny Leonard puolusti kevytsarjan titteliään tyrmäten Joe Wellingin 14. erässä New Yorkissa.
Joulukuun 21. päivänä Joe Lynch voitti kärpässarjan tittelin viidentoista erän ottelussa Pete Hermannilta New Yorkissa.
Lista kuuluisista otteluista > 1921

Tammikuun 14 päivänä Benny Leonard puolusti titteliään tyrmäten haastaja Richie Mitchellin kuudennessa erässä. Kamppailu käytiin New Yorkissa.
Helmikuun 7. päivänä Jack Britton palasi maailmanmestariksi voittamalla Ted Kid Lewisin viidennentoista erän päätöksellä.
Heinäkuun 2. päivänä tapahtui nyrkkeilyn historiassa ensimmäinen yli miljoona dollaria kerännyt ottelu. Jack Dempsey puolusti titteliään tyrmäämällä neljännessä erässä Georges Carpentierin Jersey Cityssä.
Heinäkuun 25. päivänä Pete Herman ja Joe Lunch ottivat uusintaottelun, jonka Herman voitti viidennentoista erän päätöksellä.
Heinäkuun 27. päivänä Johnny Wilson puolusti keskisarjan maailmanmestaruuttaan, sillä hänen vastustaja William Bryan Downeyn suoritus hylättiin seitsemännessä erässä.
Lista kuuluisista otteluista > 1922

Helmikuun 10. päivänä Benny Leonard puolusti kevytsarjan maailmanmestaruuttaan voittamalla viisitoistaeräisen kamppailun Rocky Kansasia vastaan New Yorkissa.
Heinäkuun 11. päivänä Georges Carpenter puolusti raskaan keskisarjan maailmanmestaruuttaan tyrmäten haastaja Ted Kid Lewisin ensimmäisessä erässä. Kamppailu käytiin Lontoossa.
Heinäkuun 26. päivänä Jack Britton puolusti välisarjan mestaruuttaan kolmannentoista erän hylkäyksellä Benny Leonardista New Yorkissa.
Syyskuun 24. päivänä Battling Ski nousi ensimmäisenä senegalilaisena nyrkkeilyn maailmanmestariksi. Ottelussa hän tyrmäsi Georges Carpentierin kuudennessa erässä. Samalla Ski oli ensimmäinen afrikkalainen, joka on noussut raskaan keskisarjan nyrkkeilyn maailmanmestariksi.
Marraskuun 1. päivänä Mickey The Bulldog Walker nousi keskisarjan maailmanmestariksi voittamalla Jack Brittonin viidessätoista erässä New Yorkissa.
Lista kuuluisista otteluista > 1923

Maaliskuun 17. päivänä Mike McTigue Irlannista voitti raskaan keskisarjan maailmanmestaruuden kahdenkymmenen erän päätöksellä Battling Skistä. Kamppailu käytiin Dublinissa, Irlannissa.
Toukokuun 30. päivänä Jack Bernstein voitti kevytsarjan maailmanmestaruuden Johnny Dundeelta viisitoistaeräisessä kamppailussa New Yorkissa.
Kesäkuun 2. päivänä Ranskalainen Eugene Criqui tuli höyhensarjan maailmanmestariksi voittaen Johnny Kilbanen kuudennessa erässä tyrmäyksellä.
Kesäkuun 18 päivänä Pancho Villa (nyrkkeilijä) nousi ensimmäisenä filippiiniläisenä nyrkkeilyn maailmanmestariksi voittaen kärpässarjan silloisen mestarin Jimmy Wilden seitsemännessä erässä tyrmäyksellä.
Heinäkuun 4. päivänä Jack Dempsey puolusti raskaansarjan mestaruuttaan viisitoistaeräisessä kamppailussa Tommy Gibbonsia vastaan.
Heinäkuun 23 päivänä Benny Leonard puolusti mestaruuttaan voittaen viisitoistaeräisessä kamppailussa Lew Tendlerin.
Syyskuun 14 päivänä oteltiin yksi nyrkkeilyhistorian kuuluisimmista kamppailuista. Luis Firbo voitti Jack Dempseyn.
Joulukuun 17 päivänä Johnny Dundee voitti Jack Bernsteinin viisitoistaeräisessä kamppailussa.
1924

Tammikuun 8 päivänä Harry Greb voitti Johnny Wilsonin tuomariäänin 15 eräisessä kamppailussa.
Maaliskuun 21 päivänä Abe Goldstein voitti kärpässarjan mestaruuden viisitoistaeräisessä kamppailussa Joe Lynchiltä.
Kesäkuun 2 päivänä Mickey Walker puolusti mestaruuttaan voittaen kymmeneräisessä kamppailussa Lew Tendlerin.
1925

Toukokuun 1 päivänä Pancho Villa voitti viimeisen kerran urallaan. Kamppailussa hän voitti Clever Sencion 15 erän jälkeen tuomariäänin.
Heinäkuun 2 päivänä Harry Greb puolusti mestaruuttaan onnistuneesti voittaen Mickey Walkerin täysien erien jälkeen.
Elokuun 27 päivänä Louis Kaplan puolusti titteliään voittaen viisitoistaeräisessä kamppailussa Babe Hermania vastaan.
Joulukuun 18 päivänä Kaplan ja Herman ottivat uusinnan. Mestari ei vaihtunut, vaan Kaplan voitti.
1926

Syyskuun 22 päivänä Gene Tunney puolusti mestaruuttaan Jack Dempseytä vastaan.
Lokakuun 7 päivänä Mike McTique hävisi haastaja Tommy Loughranille.
Joulukuun  12 päivänä tuore mestari Tommy Loughran puolusti mestaruuttaan Jimmy Slatteryä vastaan.
1928

Heinäkuun 31 päivänä Gene Tunney lopetti nyrkkeilyn hävittyään viimeisessä kamppailussaan Tom Heeneylle.
Asiakas-palvelin-arkkitehtuuri

Tietokoneverkon kaavio, jossa asiakasohjelma kommunikoivat palvelinohjelman kanssa Internetin yli.
Asiakas-palvelin-arkkitehtuuri on ohjelmistoarkkitehtuuri, jossa tietokoneverkossa olevat asiakasohjelmat ovat yhteydessä keskitettyyn palvelinohjelmaan.
Esimerkiksi verkkoselain on asiakasohjelma ja WWW-palvelin on palvelinohjelma.
Asiakaat ovat työasemia tai henkilökohtaisia tietokoneita ja palvelimet ovat jossakin muualla verkossa, usein tehokkaammilla tietokoneilla. Ideaalitapauksessa palvelin toteuttaa on standardoidun läpinäkyvän rajapinnan (tietoliikenneprotokolla), jolloin asiakkaan ei tarvitse tuntea palvelimen toteutusta. 
Koska asiakas- ja palvelintietokoneet ovat toisistaan riippumattomia laitteita malli on täysin eri suurtietokoneissa käytetystä mallista, jossa tyhmä pääte vain kommunikoi keskuskoneen kanssa.
Termillä voidaan myös tarkoittaa mitä vain kahteen tai useampaan prosessiin jaettua tietojenkäsittelyä.
Termien varhainen lähde on hajautettua tiedostojärjestelmää koskeva artikkeli Separating Data From Function in a Distributed File System vuodelta 1978.
Ominaispiirteitä

Eräitä mallin ominaispiirteitä:
epäsymmetrisyys: monta-yhteen suhde asiakkaiden ja palvelimien välillä; asiakkaat aloittavat pyytämällä palvelua; palvelimet odottavat passiivisesti pyyntöjä asiakkailta.
kapselointi: palvelin on erikoistunut ja päättää miten tehtävä suoritetaan kun se saa pyynnön; palvelimet voidaan päivittää ilman vaikutusta asiakkaisiin niin kauan kuin viestirajapinta säilyy muuttumattomana.
eheys: ohjelmakoodi ja data ovat keskitetysti hallittuja; asiakkaat ovat riippumattomia ja henkilökohtaisia.
sijainnista riippumattomuus: asiakas ja palvelin ovat prosesseja, jotka voivat sijaita samalla tietokoneella tai erotettuna tietokoneverkon välityksellä.
viestipohjaisuus
alustariippumattomuus: asiakkaat ja palvelimet voivat olla riippumattomia käytetystä käyttöjärjestelmästä tai laitteistosta ja sallii eri yhdistelmiä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Asiakas-palvelin-arkkitehtuuri Wikimedia Commonsissa
Aurejärven kirkko

| Aurejärven kirkko |
| --- | --- |
 Kurun Aurejärven kirkko
Sijainti:  Itä-Aure, Ylöjärvi
Seurakunta:  Ylöjärven seurakunta
Rakentamisvuosi:  1924
Suunnittelija:  Oiva Kallio
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  noin 400
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kurun Aurejärven kellotapuli
Aurejärven kirkko on Itä-Aureen kylässä Ylöjärvellä sijaitseva kirkko joka on rakennettu vuonna 1924 silloisen Kurun seurakunnan rukoushuoneeksi etäällä pääkirkosta asuville seurakuntalaisille. Kurun seurakunta myönsi rovasti A. M. Nummisen esityksestä varat kirkon rakentamiseen.
Kirkon suunnitteli Oiva Kallio. Kirkon rakennustöistä vastasi kihniöläinen rakennusmestari J. V. Teikari. Kirkko on muodoltaan suorakaiteen muotoinen torniton pitkäkirkko, jossa runkohuonetta matalampi sakaristo sijaitsee totutusta poikkeavasti runkohuoneen pitkällä sivulla. Runkohuoneen molemmissa päädyissä on pienet kylkiäiset. Kirkon seinät ovat matalat ja ulkokate sekä kylkiäiset jyrkästi aumattuja paanukattoja. Seinäratkaisu perustuu insinööri Väinö Rankan patentoimaan ratkaisuun. Sisätiloissa on käytetty apilanlehtiholvausta.
Kirkon pihapiirissä on erikoinen paanuin verhoiltu kahdeksanjalkainen kellotapuli, joka päättyy nelilappeiseen huippuun. 1900-luvun alkuvuosikymmeninä kirkkoarkkitehtuurissa etsittiin usein muotoratkaisuja historiallisista tyyleistä. Aurejärven kirkossa Oiva Kallio päätyi jäljittelemään erityisesti 1600-luvulla Suomessa vallinnutta puukirkkoarkkitehtuuria. Kellotapulin esikuvat löytyvät puolestaan Ruotsista ja Norjasta.
Kirkossa on istumapaikkoja noin 400 henkilölle. Kirkon alttaritaulu on Ilmari Heinosen 1958 maalaama Jeesus siunaamassa lapsia.
Aiheesta muualla

Aurejärven kirkko (rakennusperintörekisteri) Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi. Museovirasto.
Zoltán Kodály

| Zoltán Kodály |
| --- | --- |
 1930-luvulla
Henkilötiedot
Syntynyt: 16. joulukuuta 1882 Kecskemét
Kuollut: 6. maaliskuuta 1967 (ikä 84) Budapest
Kansalaisuus:  unkarilainen
Ammatti:  säveltäjä
Puoliso:  Emma Sándor Sarolta Péczely
Muut tiedot
Aktiivisena:  1898–1967
 Nimikirjoitus
Zoltán Kodályin muistolaatta Budapestissa
Zoltán Kodály [koda:j] (16. joulukuuta 1882 – 6. maaliskuuta 1967) oli unkarilainen säveltäjä, etnomusikologi, opettaja, lingvisti ja filosofi.
Kodály oli yksi ensimmäisistä perusteellisista kansanmusiikin tutkijoista. Hänestä tulikin myöhemmin yksi etnomusikologian uranuurtajista.
Kodály sävelsi koko elinikänsä. Hän kiinnostui vanhempana musiikin opetuksesta.
Elämä

Kodály syntyi Kecskemétissä, mutta vietti suuren osan lapsuudestaan Galántassa ja Nagyszombatissa (nykyinen Trnava Slovakiassa). Kodály alkoi jo varhain viulunsoiton, ja oppi isältään, joka oli taitava amatöörimuusikko, musiikin peruskäsitteet. Opiskeltuaan sävellystä Hans Kösslerin opissa Budapestissa Kodály aloitti ensimmäisten joukossa kansanmusiikin tutkimisen. Tutkimusta varten Kodály kierteli kylissä ja keräsi kansanlauluperinnettä. Yhdessä Béla Bartókin kanssa hän julkaisi useita unkarilaisia kansanlaulukokoelmia. Kodály on myös säveltänyt paljon kansanmusiikkia kuoroteoksiksi.
Vuonna 1942 Kodály emeritoitui professorin virasta. Toisen maailmansodan päätyttyä hänestä tuli unkarilaisen taideneuvoston puheenjohtaja.
Sävellystyö

Kodály sävelsi paljon pieniä teoksia, mutta myös täysmittaisen oopperan Háry János (1926), jota tosin ei ole kovin usein esitetty. Tunnetuimpiin teoksiin kuuluu myös sota-aikana (1944) solisteille, kuorolle, orkesterille ja uruille sävelletty messu Missa brevis.
Musiikkikasvatus

Vuodesta 1907 Kodály työskenteli professorina Budapestin konservatoriossa musiikinopetuksen parissa. Hän julkaisi aiheesta useita kirjoja ja esseitä. Kodály'in oppeihin viitataan musiikinopetuspiireissä usein termillä Kodály-metodi, vaikka hän ei koskaan suunnitellut täsmällistä metodia, vaan lähinnä luonnosteli erilaisia ideoita.
Kodályn musiikkikasvatusfilosofia perustuu säveltapailuun: ihmisen oman äänen käyttämiseen ja kuuntelukyvyn kehittämiseen. Aikuiset tarjoavat lapselle rakennusaineita kehitykseen yhdessä lapsen kanssa laulaen, leikkien ja kuunnellen. Pohjana ovat synnyinmaan  perinteiset lastenlaulut ja kansanlaulut.
Merkittäviä teoksia > Vokaaliteokset

1923: Psalmus Hungaricus
Merkittäviä teoksia > Näyttämöteokset / Singspielit

1926: Háry János - Singspiel, jossa neljä seikkailua, esinäytös ja jälkinäytös
1924–1932: Székely fonó (suom. transsilvanialainen kehräämö)
1946–1948: Czinka Panna
Merkittäviä teoksia > Orkesteriteokset

1933: Tansseja Galántasta
Merkittäviä teoksia > Kamarimusiikki

Sonaatti sellolle ja pianolle op. 4
Soolosellosonaatti op. 8
Sonatiini sellolle ja pianolle
Duo viululle ja sellolle op. 7
Jousikvartetto No. 2 op. 10
Merkittäviä teoksia > Pianomusiikkia

9 Pianoteosta op. 3
7 Pianoteosta op. 11
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Zoltán Kodály Wikimedia Commonsissa
Holma, Johanna: Kodályn jalanjäljillä – kokemuksia ja kontakteja Kecskemétin kaupungista.  (pro gradu)  Itä-Suomen yliopisto, 2015.  Teoksen verkkoversio (viitattu 23.6.2016).
Biography Naxos
Biography Boosey
Zoltán Kodály - A short biography  International Kodaly Society
Antonio Lukitš

| Antonio Lukitš |
| --- | --- |
 Antonio Lukitš Odessan elokuvajuhlilla (2016).
Henkilötiedot
Syntynyt: 1992 (ikä 31–32) Užhorod, Ukraina
Ammatti:  elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja
Aiheesta muualla
IMDb 
Antonio Lukitš (ukr. Антоніо Лукіч, 1992, Užhorod, Ukraina) on ukrainalainen  elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja.
Hän opiskeli vuosina 2011—2015 Kiovan kansallisessa teatteri-, elokuva- ja televisioyliopistossa ja valmistui elokuvaohjaajaksi. Hän työskenteli aluksi dokumenttielokuvien parissa.
Hänen opiskelijatyönään ohjamansa lyhytdokumentti Baikalin kalat (Риби озера Байкал; 2014) voitti parhaan dokumettielokuvan palkinnon CineRail-festivaaleilla Pariisissa. Koskettava elokuva kertoi Takakarpatiasta kotoisin olevasta senioripariskunnasta, joka vierailee sukulaisten luona Venäjällä.
Hänen ohjaamansa ensimmäinen pitkä fiktioelokuva oli komedia My Thoughts Are Silent (2019, ukr. Мої думки тихі, Moji dumky tyh’i, suom. Ajatukseni ovat hiljaa). Se keräsi positiivisia arvioita ja palkittiin Karlovy Varyn elokuvajuhlilla tuomariston erikoispalkinnolla (2019). Elokuva arvostettiin vuonna 2021 Ukrainan elokuvahistorian sadan parhaan elokuvan listan sijalle 20.
Lukitšin draamakomedia Luxembourg, Luxembourg esitettiin Venetsian elokuvajuhlilla (2022).
Lukitš on ohjannut myös esimerkiksi ukrainalaista televisiosarjaa Sex, Insta, ja ZNO.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Antonio Lukitš Wikimedia Commonsissa