stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Karjalan historia
Suur-Suomi-haaveita puolin ja toisin

Tarton rauhassa vuonna 1920 määriteltiin itsenäisen Suomen rajat. Venäjän sisällissodan vuoksi myös Vienan ja Aunuksen karjalaisilla oli pyrkimyksiä itsenäistyä tai liittyä Suomeen itäkarjalaisten kansannousussa osana niin sanottuja heimosotia. Suomessakin virisi Suur-Suomi-ajatus, jossa Venäjän karjalaiset alueet liitettäisiin osaksi Suomea. Joitakin vapaaehtoisia retkikuntia lukuun ottamatta suunnitelma jäi vielä tuolloin ajatuksen tasolle. Venäjän puoleisista alueista muodostettiin vuonna 1923 Karjalan Autonominen Sosialistinen Neuvostotasavalta. Muuttoliikkeen ja väestönsiirtojen seurauksena alue venäläistyi huomattavissa määrin.
Venäjän hyökättyä Ukrainaan Karjalaan on syntynyt Karjalan itsenäisyyttä tavoittelevia liikkeitä. Esimerkiksi Suur-Suomen sotilaat -liikkeen tavoitteena on ensisijaisesti suomalais-ugrilaisten kansojen kansallinen herääminen ja vapautuminen Venäjän vallan alta. Käytännössä tämä tarkoittaisi monien pienien valtioiden syntyä, jotka tekisivät syvää yhteistyötä myös Suomen kanssa. Suomen puolella sijaitsevaa Karjalaa liike ei ole irrottamassa Suomesta. Vuoden 2023 alussa aktivismi Venäjän imperialismia vastaan nousi seuraavalle tasolle. Karjalan kansallismieliset perustivat Karjalan kansallisen pataljoonan, joka taistelee virallisesti Ukrainan kansainvälisen legioonan alla Venäjää vastaan. Joulukuussa 2023 ilmoitettiin myös inkeriläisen pataljoonan perustamisesta. Pataljoonan komentaja kutsui Kilpi-nimellä kulkevaan pataljoonaan kaikki, jotka kannattavat kansojen vapautumista uusbolševismin ikeestä.
Kilpi-pataljoonan tunnuksena toimii punakeltainen suojeluskuntatunnus. Tunnus on perua inkeriläisestä Kirjasalon tasavallasta, joka perustettiin inkeriläisten kansannousun myötä vuosina 1919–1920. Venäjän puolella rajaa sijainneella Kirjasalon tasavallalla oli oma suojeluskuntansa sekä asevoimat Pohjois-Inkerin rykmentin ja myöhemmin pataljoonan muodossa.
Tunnetuin Ukrainan sodan karjalaisjuuria omaavista henkilöistä lienee Azov-prikaatin aiempi komentaja Denys Prokopenko. Prokopenkolla on karjalaisia juuria, ja hänen isänsä on taistellut talvisodassa venäläisiä vastaan. Ukrainan sodan aikana hänen hihassaan on nähty Itä-Karjalan lippu.
Sotien vaikutus Karjalan asutukseen

Osa pakolaisista asettui nykyisille karjalaisalueille Venäjän Karjalassa. Heidän tilalleen tuli lisää länsikarjalais- ja savolaisasutusta varsinkin Pohjois-Karjalaan. Suomen Etelä-Karjalan maakunnassa puhuttavan kielen katsotaan edustavan suomen kaakkoismurteita, kun taas Pohjois-Karjalassa puhutaan murretutkijoiden mukaan suomen kielen savolaismurteita. Murreraja kulkee Luumäeltä ja Savitaipaleelta Parikkalan kunnan tienoille. Murteesta  huolimatta pohjoiskarjalaisiakin pidetään karjalaisina eikä savolaisina.
Muutamin paikoin kantaväestöä jäi saarekkeiksi tulokkaiden keskelle ja esimerkiksi Lempaalassa ja Raudussa he muodostivat merkittäviä ja omaleimaisia väestöryhmiä, joihin kuului muun muassa runonlaulaja Larin Paraske. Hän itse kuului inkerikkojen kansaan, eikä karjalaisten. Läntisin keskiaikaisesta Käkisalmen Karjalasta polveutuva vähemmistöryhmä löytyy Parikkalasta. Suomessa ns. Laatokan Karjalan väestö jäi lähes kokonaan paikalleen. Nykyisessä Suomen Pohjois-Karjalassakin kantaväestön jälkeläisten osuus on muutamin paikoin merkittävä, yleensä maakunta edustaa kuitenkin Täyssinän rauhan jälkeistä uudisasutusaluetta. Pähkinäsaaren rauhan rajan itäpuolella ja Inkerinmaalla asui ruptuurisodan jälkeen etnisesti hyvin kirjavaa väestöä aina toiseen maailmansotaan ja Neuvostoliitossa suoritettuihin etnisiin puhdistuksiin asti. Suomen lähialueilla puhutulla karjalan kielellä sekä suomen savolais- ja kaakkoismurteilla on monia yhteisiä piirteitä, joita ei esiinny suomen läntisissä murteissa.
Evakkojen kaikkialle Suomeen asuttamisen vuoksi karjalaiset ovat levittäytyneet laajalle. Monilla suomalaisilla on karjalaiset juuret. Evakkokarjalaiset joutuivat kärsimään kulttuurieroihin liittyvistä ennakkoluuloista. Karjalaiset ovat muita Suomen heimoja enemmän pyrkineet säilyttämään omaleimaisuutensa. Tämä on johtunut paljolti siitä, että heiltä katkaistiin yhteys omaan maahansa. Karjalan Liitto on suurin tätä edistävä karjalaisjärjestö.
Toisen maailmansodan aika ja sen vaikutukset

Talvisodassa itäkarjalaisia taisteli Suomen puolella Sissipataljoona 5:ssä ja jatkosodassa niin sanotuissa heimosoturiyksiköissä.
Toisen maailmansodan aika ja sen vaikutukset > Siirtokarjalaiset

Vuonna 1939 puhjenneen Talvisodan päättäneessä Moskovan rauhansopimuksessa 1940 Suomi menetti Karjalankannaksen ja Laatokan Karjalan, joiden asukkaat joutuivat evakkoon. Karjalaiset kunnat ja seurakunnat perustivat Karjalan Liiton, karjalaisten etujärjestön. Jatkosodassa suomalaiset valtasivat menetetyt alueet takaisin ja evakot palasivat kotiseuduilleen. Suomalaiset myös pyrkivät Mannerheimin johdolla heimoaatteen nimissä vapauttamaan Neuvostoliiton karjalaiset ja liittämään luovutetut alueet Suomeen, mikä tehtiinkin. Jatkosodan vuonna 1944 päättäneen Moskovan välirauhan rauhanehdoissa raja palautettiin taas vuoden 1940 linjalle ja noin 407 000 Suomen karjalaista menetti kotinsa uudelleen. Välirauhan ehdot vahvistettiin vuonna 1947 Pariisin rauhansopimuksella.
Vuosina 1946–1948 evakot asutettiin muualle Suomeen. Siirtokarjalaisten traaginen kohtalo ja koti-ikävä sai heidät pitämään karjalaista kulttuuriaan ja heimoidentiteettiään yllä. Vuonna 1960 perustettu Pohjois-Karjalan lääni kohensi maakunnan kehitysnäkymiä. Pohjois-Karjalassa korostettiin karjalaista kalevalaista ja ortodoksista perintöä. Viipurin läänin rippeistä muodostettiin Kymen lääni, johon kuuluivat Etelä-Karjala ja Kymenlaakso. Etelä-Karjalassa pidettiin yllä Viipurin ja Kannaksen kulttuuriperintöä.
Suljetuista rajoista lähialueyhteistyöhön

Sodan jälkeen karjalaisia evakkoja ei juuri päästetty käymään luovutetuille alueille ja vielä nykyäänkin Suomenlahden ulkosaarille pääsyä rajoitetaan. Neuvostoliiton hajottua rajat avautuivat ja se avasi matkailun alueille.
Nykyaikana luovutettu Karjala, Suomen karjalaisen heimon kotiseutu, on Neuvostoliiton jäljiltä surkeassa tilassa, infrastruktuuri täysin rappeutunutta ja ympäristöasiat hoidettu leväperäisesti. Neuvostoliiton hajoaminen ja rajojen avautuminen on synnyttänyt Suomen ja Venäjän Karjaloiden kesken lähialueyhteistyötä ja mm. suomalainen Juminkeko-säätiö pyrkii ylläpitämään itäkarjalaista kulttuuria runonlaulajineen ja kylineen. Myös palautuskeskustelu lisääntyi hajoamisen jälkeen.
Kirjallisuutta

Hämynen, Tapio (toim.): Kahden Karjalan välillä, kahden riikin riitamaalla. Studia carelica humanistica 5. Joensuun yliopisto 1994.
Korpela, Jukka: Viipurin linnaläänin synty. Viipurin läänin historia 2. Karjalan Kirjapaino Oy: Jyväskylä 2004.
Sihvo, Hannes & Kaukiainen, Yrjö (päätoim.): Viipurin läänin historia. 1, Karjalan synty.  (Toimittanut Matti Saarnisto)  Lappeenranta:  Karjalan kirjapaino, 2003.  ISBN 952-5200-37-X
Saksa, Aleksandr: Rautakautinen Karjala: Muinais-Karjalan asutuksen synty ja varhaiskehitys.  (Väitöskirja, Joensuun yliopisto. Studia Carelica humanistica 11)  Joensuu:  Joensuun yliopiston humanistinen tiedekunta, 1998.  ISBN 951-708-602-4
Heimoaatteen innoittama Itä-Karjalan lippu, jota käytettiin lähinnä Suomessa. Itä-Karjalassa lippu oli käytössä heimosotien ja jatkosodan suomalaismiehityksen aikana. Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen lippua on käytetty Venäjälläkin. Se oli myös ehdolla Karjalan tasavallan lipuksi.
Pakenevia karjalaisia lehmineen vuonna 1944.
Tšudovan luostari

Nikolai II:n kruunajaiskulkueen lähtö Tšudovin luostarista vuonna 1896
Tšudovin luostari (ven. Чу́дов монасты́рь, Tšudov monastir'); tunnetaan muodollisesti Aleksein arkkienkeli Mikaelin luostarina tai kutsutaan suomenkielisellä nimellä Ihmeiden luostari. Luostarin perusti Moskovan Kremliin vuonna 1358 Moskovan metropoliitta Aleksei.
Luostari oli omistettu arkkienkeli Mikaelin tekemälle ihmeelle (ven. tšudo) Khonaissa (Khonai eli Kolossai Fryygiassa), jonka juhlapäivä on 19. syyskuuta [J: 6. syyskuuta]. Arkkienkeli Mikael esti pakanoiden tekemän tulvan, joka uhkasi kaupungin pyhäkköä. Luostari suljettiin vuonna 1918 ja Neuvostohallitus purki sen vuonna 1929.
Hautakirkko

Novgorodin arkkipiispa Pyhä Gennadi, (k. 1504-1506), hautauksen nykyinen sijaintipaikka tuntematon
Moskovan ja Kiovan metropoliitta Pyhä Aleksei Moskovalainen, (ennen vuotta 1296 –1378), siirrettiin Arkkienkelin katedraaliin ja sieltä vuonna 1947 Jelohovon Epifianian (Loppiaisen) katedraaliin Moskovan esikaupunkiin Basmannin alueelle.
Moskovan patriarkka Hermogenes, marttyyripiispa Jermogen (ennen vuotta 1530 –1612), hautaus ollut vuodesta 1913 lähtien Uspenskin katedraalissa.
Suuriruhtinas Sergei Aleksandrovitš Romanov (1857–1905), jäännökset siirrettiin vuonna 1930 ja haudattiin uudelleen vuonna 1995 Novospasskin luostariin Moskovassa.
Ruhtinas Boris-Leonti Aleksandrovitš Kurakin (1733–1764), hautakivi siirrettiin Donskoin luostariin Moskovaan
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tšudovan luostari Wikimedia Commonsissa
Moskovan Kreml
Uspenskin katedraali • Arkkienkelin katedraali • Neitsyt Marian Ilmestyskirkko • Kahdentoista apostolin kirkko • Lasaruksen ylösnousemuksen kirkko • Ihmeiden luostari • Kristuksen taivaaseenastumisen kirkko •  Iivana Suuren kellotorni • Tsaarin kello • Tsaarin kanuuna • Kremlin suuri palatsi • Fasettipalatsi • Teremnoi-palatsi • Kremlin kongressipalatsi • Senaatin palatsi • Kremlin arsenaali • Kremlin asehuone • Aarrekammio • Katedraaliaukio • Iivanan aukio • Kremlin muuri • Kremlin tornit • Kremlin nekropoli • Kremlin tähdet
Tšudovin luostari vuonna 1905, keskellä Arkkienkeli Mikaelin ihmeen katedraali. Vas. kellotorni, jonka alla oli Joasafin Belgorodin kirkko. Oik. Kristuksen taivaaseenastumisen luostarin katedraali.
Marsalkka Louis-Nicolas Davout toimistossaan Tšudovin luostarin katedraalissa vuonna 1812. Osa  Vasili Vereštšaginin "1812"-maalausarjasta nimeltä "Napoleon I Venäjällä", 1893.
Tšudovin luostari 1600-1700 -lukujen vaihteessa. 1. Arkkienkeli Mikaelin ihmeen katedraali 2. Neitsyt Marian ilmestyksen kirkko 3. Pyhän metropoliitta Aleksein kirkko 4. Pyhän Andreaksen kirkko (5) Ristin kirkko kammioineen (9) katedraalin kellotorni 10. keittiö, panimo ja muut palvelurakennukset 12. veljeistön keljat (17-19) asunnot. Kuva nro 1897 teoksessa "Muinaismuistoja. Moskovan Arkeologisen seuran julkaisuja", 19. vuosikerta, nro 3. s. 16. (toim.) Mamontov, Moskova 1902, venäjänkielinen.
Suuriruhtinas Sergei Aleksandrovitš Romanovin hauta Pyhän metropoliitta Aleksein kirkon kryptassa vuonna 1908.
Otto Salin

| Otto Salin |
| --- | --- |
 Otto Salin nuorten talviolympialaisissa 2020.
Henkilötiedot
Syntynyt: 7. maaliskuuta 2004 (ikä 20) Helsinki, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Ode
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  oikea
Pituus:  181 cm
Paino:  87 kg
Seura
Seura:  TPS
Sarja:  SM-liiga
Pelinumero:  33
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2021–
Aik. seurat:  Kiekko-Vantaa (Mestis) HIFK (SML)
NHL-varaus:  148. varaus, 2022 Los Angeles Kings
Otto Salin (s. 7. maaliskuuta 2004 Helsinki) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka edustaa SM-liigajoukkue Turun Palloseuraa. Hän laukoo oikealta.
Ura > Maajoukkueura

| Mitalit> Maa:  Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 18-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:  Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 18-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:  Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 18-v. MM-kilpailut  | Maa:  Suomi> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Saksa 2022 | jääkiekko |  |
Miesten jääpallo
| Alle 15-v. MM-kilpailut  | Alle 15-v. MM-kilpailut  | Alle 15-v. MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Ruotsi 2018 | jääpallo |  |
Salin pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2023 ja 2024. Ensimmäisessä turnauksessa hän jakoi Suomen sisäisen tehotilaston voiton Sami Päivärinnan kanssa lukemalla +4. Vuoden 2024 turnauksessa Salin toimi joukkueen varakapteenina.
Salin pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2022, jolloin hän voitti pronssia. Salin valittiin myös Suomen MM-kisaehdokkaaksi vuoden 2021 turnaukseen, mutta hän kuitenkin putosi lopullisesta kisajoukkueesta. Salin pelasi myös alle 18-vuotiaiden Hlinka Gretzky Cupissa vuonna 2021. Hänet valittiin Tšekkiä vastaan pelatun alkulohkon ottelun päätteeksi Suomen ottelun parhaaksi pelaajaksi.
Salin edusti myös alle 16-vuotiaiden maajoukkuetta Sveitsin Lausannessa järjestetyissä nuorten olympiakisoissa vuonna 2020. Yhteensä hän on pelannut 31 nuorten ja 25 poikien maaottelua.
Pelityyli

EP Rinksiden suomenkielisten sivujen päätoimittaja Lassi Alasen mukaan Salin on moderni, kiekollinen puolustaja, joka pelaa ennakkoluulottomasti molempiin suuntiin. Alasen mukaan hän on aina nousemassa mukaan tukemaan hyökkäyksiä, pystyy antamaan oivaltavia avaussyöttöjä ja katkomaan tilanteita aktiivisella keskialueen kiekottomalla pelaamisella. Salin ei ole kaukalon nopein tai isokokoisin pelaaja, mutta hän luo etumatkaa muihin peliälynsä avulla ja pystyy näin maksimoimaan henkilökohtaiset kykynsä. Alasen mukaan Salin on väläytellyt myös hyökkäyssuunnan osaamista ja pystyy pyörittämään tehokkaasti ylivoimaa. Hän on puolustusalueella kohtalainen ja pystyy katkomaan tilanteita mailankäytöllä tai menemällä iholle.
HIFK:n kotisivujen pelaajaprofiilin mukaan Salin on äärimmäisen taitava kiekon kanssa ja lukee peliä älykkäästi. Profiilin mukaan hän avaa peliä tarkoilla syötöillä ja uskaltaa pelata ahtaassa tilassa. Salin tuo omien sanojensa mukaan joukkueeseen hyvää luistelua ja hyökkäyspään pelaamista. Hän on maininnut kehityskohteekseen puolustuspään pelaamisen. Salin on kertonut seuranneensa erityisesti Miro Heiskasta ja Cale Makaria, mutta hän on verranut itseään pelityyliltään Charlie McAvoyhin.
Muuta

Salin on pelannut myös jääpalloa Botniassa B-junioriksi asti. Hän edusti Suomea myös lajin alle 15-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2018, jolloin Salin voitti pronssia.
Pultava

| Pultava (Полтава) |
| --- | --- |

 lippu:  vaakuna
 Pultavan alue Ukrainassa, alla kaupungin sijainti alueella
 Pultava
 Koordinaatit: 49.5896°N, 34.5513°E 
Valtio:   Ukraina
Alue:  Pultavan alue
Historiallinen maininta:  1174
Hallinto:  
 – Pormestari:  Oleksandr Mamaj
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  103,0 km²
Väkiluku (2024)  ():  287 135
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Suuntanumero(t):  +380 532
 
 www.rada-poltava.gov.ua/city/ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Pultava, myös: Poltava (ukr. Полта́ва, Poltava) on Pultavan alueen pääkaupunki Keski-Ukrainassa. Vuoden 2024 alussa kaupungissa oli 287 135 asukasta.
Historiaa

Arkeologisen aineiston perusteella kaupungin alueella on ollut asutusta jo kivikaudelta, 6.-7. vuosisadalla eaa. Paikkakunta mainitaan historiallisissa lähteissä ensi kerran vuonna 1174 nimellä Ltava. Nykyinen nimi oli käytössä liettualaisella kaudella viimeistään vuonna 1430. Kaupunki kuului Liettuan suuriruhtinaskunnalle 1300-luvulta vuoteen 1569, jolloin se siirtyi Puolan hallintaan.
Paikkakunta liitettiin Venäjän keisarikuntaan vuonna 1667. Kaupungin lähistöllä käytiin 27. kesäkuuta 1709 tärkeä Suuren Pohjan sodan Pultavan taistelu, jossa Pietari Suuri kukisti Ruotsin kuninkaan Kaarle XII:n armeijan. Taistelu oli sodan käännekohta, ja siihen päättyi Ruotsin suurvaltakausi.
Vuodesta 1802 lähtien kaupunki oli Pultavan kuvernementin keskus.
Liikenne

Kaupungissa on kaksi muita tärkeämpää Ukrainan rautateiden rautatieasemaa: Pultava-Eteläinen ja Kiovan asema. Pultavan Eteläinen rautatieasema (osoite: ukr. пл. Слави 1, м. Полтава, Pl. Slavy 1, Poltava) on kaupungin päärautatieasema. Asema rakennettiin alun perin jo 1870 ja uudelleen toisen maailmansodan jälkeen 1947. Se on kaupungin ainoa kansainvälisten junavuorojen käyttämä asema. Myös Pultavan Kiovan asema (osoite ukr. вул. Степана Кондратенка 14, 36009 м. Полтава,  Vul. Stepana Kondratenka 14, 36009 Poltava) on merkittävä, koska sieltä liikennöidään muun muassa Ukrainan pääkaupunkiin Kiovaan.
Muuta kaupunkiin liittyvää

Ukrainan vuoden 2007 euroviisuedustaja Vjerka Serdjutška on kotoisin  Pultavasta.
Aiheesta muualla

Tourist Poltava-sivusto (englanniksi) (tourism.poltava.ua)
Poltava (englanniksi) (encyclopediaofukraine.com)
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pultava Wikimedia Commonsissa
Pultavan taistelun muistoksi pystytetty  pilari Pultavan Lokakuun (vallankumouksen) puistossa.
Pultavan Eteläinen rautatieasema on kaupungin päärautatieasema.
Pultavan Kiovan rautatieasema on kaupungin toinen rautatieasema.
Aqtaw

| Aqtaw (Ақтау) Aktau, Актау |
| --- | --- |

 vaakuna
 Aqtaw
 Koordinaatit: 43.65°N, 51.15°E 
Valtio:  Kazakstan
Alue:  Mañğıstaw'n alue
Väkiluku (2012)  ():  177 703
Aikavyöhyke:  UTC+5
Suuntanumero(t):  +7 7292
 
 aktau-info.kz 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Aqtaw (kaz. Ақтау) tai Aktau (ven. Актау), vuosina 1964–1991 Ševtšenko (ven. Шевченко, ukrainalaisen runoilijan Taras Ševtšenkon mukaan), on kaupunki Kazakstanissa, Kaspianmeren rannalla. Se on Mañğıstaw’n alueen pääkaupunki. Asukkaita Aktaussa on 177 703 (2012).
Kaupunki perustettiin sen jälkeen kun alueelta oli löydetty suuria määriä raakaöljyä. Kaupungissa toimi vuodesta 1972 vuoteen 1999 BN-350 -tyyppinen ydinvoimalaitos, joka tuotti 135 megawattia sähköä ja 3320 tonnia puhdasta vettä tunnissa.lähde?
Kaupungissa on satama, lentoasema ja rautatieasema. Eurooppatie E121 ohittaa kaupungin noin 85 kilometriä sen itäpuolelta.
Väestön kehitys

160 744 (1989)
143 396 (1999)
166 962 (2009)
177 703 (2012, arvio)
Aqtaw yöllä.
Aqtaw’n satama.
Aqtaw’n lentoasemaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Aqtaw Wikimedia Commonsissa
Yöpanorama Aqtaw’sta.
Maakuntasarja (pesäpallo)

| Maakuntasarja |
| --- | --- |

Laji:  Pesäpallo
Maa(t):   Suomi
Perustettu:  1936
Joukkueita:  Miehet: 53 Naiset: 52
Ylempi taso:  Suomensarja
Alempi taso:  Aluesarja
Aiheesta muualla
Pesäpalloliitto
Maakuntasarjan vanha logo
Maakuntasarja (puhekielessä usein Maakari) on Suomen pesäpallon neljänneksi korkein sarjataso. Sarja on jaettu miehissä kuuteen (6) ja naisissa seitsemään (7) lohkoon. Jokaisen lohkon voittaja nousee Pesäpallon Suomensarjaan.
Historia

Alun perin Maakuntasarja oli liiton sarjoista erillinen paikallinen sarja. Hämeessä ja Lounais-Suomessa sitä pelattiin tällä nimellä jo vuonna 1936. Vuodesta 1945 nimi on ollut kolmanneksi korkeimman sarjatason nimityksenä. Sarja pelattiin maakuntien sisäisenä sarjana vuoteen 1966 saakka, jonka jälkeen lohkojakoa uudistettiin. Vuodesta 1981 lähtien (jolloin Ykkössarja perustettiin) maakuntasarja on ollut neljänneksi korkein sarjataso.
Sarjajärjestelmä

Tasapisteissä joukkueiden järjestys ratkaistaan kilpailumääräysten 36.2 mukaisesti. Mikäli kysymys on suorasta noususta tai putoamisesta, pelataan uusintaottelu kilpailumääräysten 36.4 mukaisesti. Sarjan viimeinen mahdollinen ottelupäivä on 15.9.2024, ellei sarjaa johtava elin ole perustelluista syistä muuta ratkaisua hyväksynyt.
Sarjajärjestelmä > Miehet > ETELÄLOHKO

Pelataan yksinkertaisena sarjana, 14 ottelua joukkuetta kohden. Sarjan voittaja nousee Suomensarjaan kaudelle 2025.
Sarjajärjestelmä > Miehet > ITÄLOHKO

Pelataan kahdessa lohkossa. Kumpikin lohko pelaa kaksinkertaisen sarjan oman lohkon joukkueita vastaan ja kerran toisen lohkon joukkueita vastaan. Sarjataulukon järjestys määräytyy pistekeskiarvon mukaan. Sarjan voittaja nousee Suomensarjaan kaudelle 2025.
Sarjajärjestelmä > Miehet > LOUNAISLOHKO

Pelataan kaksinkertaisena sarjana, 14 ottelua joukkuetta kohden. Sarjan voittaja nousee Suomensarjaan kaudelle 2025.
Sarjajärjestelmä > Miehet > LUOTEISLOHKO

Pelataan kolminkertaisena sarjana, 15 ottelua joukkuetta kohden. Sarjan voittaja nousee Suomensarjaan kaudelle 2025.
Sarjajärjestelmä > Miehet > LÄNSILOHKO

Pelataan kaksinkertaisena sarjana, 14 ottelua joukkuetta kohden. Sarjan voittaja nousee Suomensarjaan kaudelle 2025.
Sarjajärjestelmä > Miehet > POHJOISLOHKO

Pelataan kolminkertaisena sarjana, 15 ottelua joukkuetta kohden. Sarjan voittaja nousee Suomensarjaan kaudelle 2025.
Sarjajärjestelmä > Naiset > ETELÄLOHKO

Lohkossa pelataan yksinkertainen sarja, 11 ottelua joukkuetta kohden sekä lähilohkoissa yksinkertainen sarja, kolme (3) ottelua. Sarjan voittaja nousee Suomensarjaan kaudelle 2025. Lähilohkot: – Espoon Pesis, Latokasken Tiikerit ja Vihdin Pallo – Hyvinkään Tahko 2, Hyvinkään Tahko 3 ja Janakkalan Jana – Päiväkummun Pesis, Puna-Mustat ja Roihu – Kuusankosken Puhti, Lahden Mailaveikot ja Summan Ponnistus.
Sarjajärjestelmä > Naiset > ITÄLOHKO

Pelataan kolminkertaisena sarjana, 12 ottelua. Sarjan voittaja nousee Suomensarjaan kaudelle 2025.
Sarjajärjestelmä > Naiset > LOUNAISLOHKO

Pelataan kolminkertaisena sarjana, 15 ottelua. Sarjan voittaja nousee Suomensarjaan kaudelle 2025.
Sarjajärjestelmä > Naiset > LUOTEISLOHKO

Pelataan kaksinkertaisena sarjana, 12 ottelua. Sarjan voittaja nousee Suomensarjaan kaudelle 2025.
Sarjajärjestelmä > Naiset > LÄNSILOHKO, POHJANMAA

Pelataan yksinkertaisena sarjana, jonka jälkeen ylemmässä sarjassa jatkaa kuusi (6) joukkuetta ja alemmassa sarjassa viisi (5) joukkuetta. Ylemmän sarjan voittaja nousee Suomensarjaan kaudelle 2025.
Sarjajärjestelmä > Naiset > LÄNSILOHKO, SATAKUNTA

Pelataan kolminkertaisena sarjana, 15 ottelua. Sarjan voittaja nousee Suomensarjaan kaudelle 2025.
Sarjajärjestelmä > Naiset > POHJOISLOHKO

Pelataan kolminkertaisena sarjana, 12 ottelua. Sarjan voittaja nousee Suomensarjaan kaudelle 2025.
Miesten maakuntasarjan voittajat vuosina 1945–1966 > Pohjois-Karjala

1946	Outokummun Partio
1947	Joensuun Maila-Pojat
1948	Pankakosken Tehtaan Urh
1949	Pankakosken Tehtaan Urh
1950	Viinijärven Urheilijat
1951	Viinijärven Urheilijat
1952	Joensuun Pallo-Toverit
1953	Viinijärven Urheilijat
1954	Viinijärven Urheilijat
1955	Höytiäisen Urheilijat
1956	Kesälahden Urheilijat
1957	Outokummun Partio
1958	Nurmeksen Sepot 2
1959	Karjalan Maila
1960	Lieksan Urheilijat
1961	Karjalan Maila
1962	Ilomantsin Urheilijat
1963	Lieksan Urheilijat
1964	Viinijärven Urheilijat
1965	Kiteen Urheilijat
1966	Karjalan Maila
Miesten maakuntasarjan voittajat vuosina 1945–1966 > Pohjois-Savo

1946	Lapinlahden Veto
1947  Pörön Urheilijat
1948  Kuopion Erä-Veikot
1949  Iisalmen Pallokerho -37
1950  Laukkalan Luja
1951  Nilsiän Nujakka
1952  Kuopion Kelta-Mustat 2
1953  Laukkalan Luja
1954  Tuusniemen Tempaus
1955  Sänkimäen Haka
1956  Sänkimäen Haka
1957  Juankosken Kuohu
1958  Etelä-Leppävirran Kiipperä
1959  Pielaveden Palloseura
1960  Siilinjärven Ponnistus
1961  Pörön Urheilijat
1962  Siilinjärven Ponnistus
1963  Pörön Urheilijat
1964  Suonenjoen Vasama
1965  Suonenjoen Vasama
1966  Maaningan Pallo
Miesten maakuntasarjan voittajat vuosina 1945–1966 > Suur-Savo

1946 Haukivuoren Kisailijat
1947 Mikkelin Ajo
1948 Punkaharjun Kiila
1949 Punkaharjun Kiila
1950 Haukivuoren Kisailijat
1951 Virtasalmen Urheilijat
1952 Pieksämäen Palloilijat 2
1953 Juvan Pallo
1954 Juvan Pallo
1955 Punkaharjun Kiila
1956 Puurtilan Kisa-Pojat
1957 Ristiinan Urheilijat
1958 Kerimäen Urheilijat
1959 Pieksämäen Pallo
1960 Mäntyharjun Virkistys
1961 Harjurannan Kisa
1962 Mäntyharjun Virkistys
1963 Virtasalmen Urheilijat
1964 Juvan Pallo
1965 Puurtilan Kisa-Pojat
1966 Mäntyharjun Virkistys
Miesten maakuntasarjan voittajat vuosina 1945–1966 > Satakunta

1945 Harjavallan Jymy
1946 Rauman Urheilijat
1947 Kankaanpään Urheilijat
1948 Rauman Urheilijat
1949 Kokemäen Kova-Väki
1950 Porin Pallo-Veikot
1951 Kokemäen Kova-Väki
1952 Harjavallan Työväen Urheilijat
1953 Porin Veto
1954 Ulvilan Ura
1955 Kokemäen Kova-Väki
1956 Porin Veto
1957 Ulvilan Pesä-Veikot
1958 Kankaanpään Maila
1959 Harjavallan Jymy
1960 Kankaanpään Maila
1961 Parkanon Urheilijat
1962 Lauttakylän Luja
1963 Kankaanpään Maila
1964 Parkanon Urheilijat
1965 Pomarkun Pyry
1966 Parkanon Urheilijat