stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Palle Hardrup
Hypnoosimurhien taustaa

Pääartikkeli: Hypnoosimurhat
Toisen maailmansodan ja Tanskan natsimiehityksen aikana Palle Hardrup toimi ns. Hipo-miehenä. Hipo eli Hilfspolitzei oli saksalaisten miehittäjien alaisuudessa toiminut vapaaehtoisten tanskalaisten joukko, joka mm. ilmiantoi ja otti kiinni vastarintamiehiä. Sodan jälkeen Hardrup tuomittiin maanpetturuudesta vankeuteen.
Hardrup suoritti rangaistustaan Horsensin vankilassa, jossa hän tutustui sellitoveriinsa Bjørn Schouw Nielseniin. Molemmat olivat kiinnostuneita hypnoosista, joogasta sekä itämaisesta filosofiasta. Hardup kertoi Hypnoosimurhien oikeudenkäynnissä olleensa varma, että Nielsen oli hypnotisoinut hänet tekemään ryöstön ja tapot vuonna 1951. Bjørn Schouw Nielsen teki itsemurhan syankaliumilla vuonna 1974.
Murhien jälkeen

Vapautumisensa jälkeen Hardrup vaihtoi nimensä Palle Wischmanniksi poistaen kaikki siteet vanhaan elämäänsä. Edes hänen viimeinen tyttöystävänsä ei tiennyt hänen rikostaustastaan.
Hypnoosimurhista on tehty The Guardian Angel -niminen elokuva, joka tuli teatterilevitykseen vuonna 2018. Palle Hardrupia esittää Cyron Melville. Elokuvan ohjasi Arto Halonen, joka tapasi Hardrupin vuonna 1997 ja on yksi harvoista häntä haastattelemaan päässeistä ihmisistä. Elokuvassa näyttelee myös Pilou Asbæk, jonka roolihahmo Anders Olsen perustuu Hypnoosimurhia tutkineeseen rikostutkija Roland Olseniin, sekä Josh Lucas, joka näyttelee Bjørn Schouw Nielseniä. Elokuvan suomalaisnäyttelijöitä ovat Sara Soulié, Pamela Tola sekä Mikko Nousiainen.
Kynsijärvi (suo Kokemäellä)

| Kynsijärvi |
| --- | --- |
 Puusto on levittäytymässä turvealueille
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Satakunta‎
Koordinaatit:  61°22′02″N, 22°21′26″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Kokemäenjoen yläosan alue‎ (35.12)
Laskuoja:  Kynsijärvenoja Kokemäenjokeen
Mittaustietoja
 fiKynsijärvi 
Kynsijärvi on kuivatettu järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Kokemäenjoen alueen Karhiniemen alueeseen. Järvi sijaitsi Kokemäen Kynsikankaalla eli Kokemäenjoen Säpilän mutkan pohjoispuolella ja kuuluu nykyäänkin Satakunnan Kokemäkeen. Järven kuivatus aloitettiin 1811 ja saatiin päätökseen 1812. Kuivatuksen seurauksena saatiin tilalle lisää heinäniittyä laiduntamiseen ja karjan rehuksi. Nykyisissä kartoissa on entisen järven paikalla avosuota ja metsäistä suota, jonka itäisimpään reunaan on muodostettu luonnonsuojelualue.
Maantieto

Vaikka järvi on kokonaan kuivatettu, voidaan vanhoista Kalmbergin kartoista päätellä järven mittoja ja muotoa. Järvellä oli etelässä 350 metriä leveä avoveden alue, josta erkani V-kirjaimen tavoin kaksi 550 metriä pitkää lahtea. Toinen lahti, joka oli vain 100 metriä leveä, osoitti suoraan pohjoiseen ja toinen 200 metriä leveä lahti osoitti luoteeseen. Luoteisen lahden päässä oli vielä erillinen 300 metriä pitkä lampi. Kynsijärven yhdisti pikkulampeen lyhyt laskuoja ja lammen pohjoispäästä laski Kokemäenjokeen 3,5−4,0 kilometriä pitkä luonnollinen oja tai puro.
Kuivatuksen alettua laskuojan paikka siirrettiin Kynsijärven eteläpäähän, mistä kaivettiin alla mainittu laskuoja, joka yhtyi vanhaan laskuojaan nykyisen Kynsimyllynkallion alla.
Kuivatus

Rusthollari Henrik Thuresson, Kakkulaisten Hyytin talosta, haki lupaa kuivattaa Kynsijärveä. Hankkeen katselmus suoritettiin syksyllä 1810, josta toimitettiin katselmuspaperit maaherralle vuonna 1811. Näillä selvityksillä hän sai kuivatusluvan saman vuoden syksyllä. Laskuojasta tuli 144 syltä eli noin 256 metriä pitkä. Oja kaivettiin pääosin lapiolla ja kivet raivattiin käsin, mutta 43 1/3 syltä eli noin 77 metriä piti raivata räjäyttämällä (ainakin Kynsimyllynkallion pohjoispäässä). Idea räjäytyksille oli ilmeisesti saatu Leistilänjärven työmaalta tai läheisen Kokemäen Kravin kanavan räjäytystyömaalta. Järven kuivattamisesta syntyi 48 tynnyrinalaa eli 22 hehtaaria heinäniittyä, jotka jaettiin osakkaille 1859.
Suomen Talousseura tapasi tuona aikana palkita ahkeriksi ja oma-aloitteisiksi havaittuja  talonpoikia, joten Thuressonin hanke huomioitiin vuonna 1812 hopeamitalilla. Lupa kuivattaa sama järvi annettiin samana päivänä myös Johan Johansson Yli-Potilalle, mutta häntä ei palkittu.
Avovettä ei kesällä ole, mutta keskialueen kasvillisuus viittaa kosteikkoon
Erityisesti Kurjet viihtyvät alueella
Kynsijärven eteläpää on kuivaa luhtaa, jossa kuivut ovat kuolleet pystyyn
Vuonna 1910-luvulla kaivetun ojan pohja näkyy heinäkuussa 2017
Ojan pientareilla näkyy kylmämuurattuja kivivalleja
Mäen kohdalla oja on kaivettu syvälle
Kalliota porattiin ja räjäytettiin
Jyrkät rinteet tuettiin muurinseinämällä
Majavat ja kova tuuli ovat syyllisiä puidenkaatoihin
Kolmisoutu

Yksi harvoista antiikin ajan kolmisoudun kuvauksista.
Kreikkalaisen kolmisoudun puinen malli. Deutsches Museum, München.
Kolmisoutu eli trieeri (m.kreik. τριήρης, triērēs) tai trireemi (lat. triremis) oli antiikin aikana yleinen soudettava sotalaiva eli kaleeri. Kolmisoudussa oli airoja kolmessa rivissä kummallakin puolella. Neli- ja viisisouduissa oli oletettavasti myös kolme airoparia, mutta yhdessä airossa oli useampia soutajia.
Kolmisoutuja käyttivät ensimmäisinä foinikialaiset. Myös antiikin kreikkalaiset ja roomalaiset käyttivät kolmisoutuja. Roomalaisessa kolmisoudussa oli molemmin puolin 60 soutajaa, jotka olivat pääasiassa orjia. Kannella oli keihäin aseistautuneita legioonalaisia. Puunilaissotien aikana nopeammat viisisoudut syrjäyttivät kolmisoudut.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kolmisoutu Wikimedia Commonsissa
Nio

| NIO |
| --- | --- |


Yritysmuoto:  julkinen
Osake:  NYSE: NIO SEHK: 9866 SGX: NIO
ISIN:  US62914V1061
Perustettu:  Marraskuussa 2014
Toimitusjohtaja:  William Li
Puheenjohtaja:  Lihong Qin
Kotipaikka:  Shanghai, Kiina
Toimiala:  autoteollisuus
Tuotteet:  sähköautot
Henkilöstö:  yli 7 000
Kotisivu:  www.nio.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Nio Inc. (kiin.: 蔚来; pinyin: Wèilái, yrityksen käyttämä muoto NIO) on monikansallinen yritys, jonka pääkonttori on Shanghaissa Kiinassa. Yritys suunnittelee, kehittää ja valmistaa sähköautoja ja itsekulkevia ajoneuvoja.
Yritys työllistää ympäri maailmaa T&K- ja suunnitteluasiantuntijoita, joilla on merkittävää teknologia- ja johtamiskokemusta johtavilta autoyrityksiltä ja korkean teknologian yrityksiltä. Yritys työllistää yli 7 442 työntekijää 13 toimipisteessään, ja tärkeimmät toimipaikat ovat Peking, Shanghai, München, San Jose ja Lontoo. Yhtiön liikevaihto on 1,12 miljardia Yhdysvaltain dollaria (vuonna 2018), ja se on listattu New Yorkin pörssissä (NYSE). Sitä pidetään Teslan tärkeimpänä kilpailijana Kiinassa. Niolla on ollut Formula E -talli, NIO Formula E Team, jota se edelleen (kaudella 2023) sponsoroi.
Nio esitteli aluksi EP9-hyperauton. Yhtiön ensimmäinen kaupallinen automalli oli ES8, jonka se julkaisi vuonna 2018.
Automalleja

ET5
ET9
ONVO L60
Firefly
Phil Katz

| Phil Katz> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 3. marraskuuta 1962
Kuollut: 14. huhtikuuta 2000 (37 vuotta)
Ammatti:  ohjelmoija
Phillip W. Katz (3. marraskuuta 1962 – 14. huhtikuuta 2000), tunnetaan yleensä nimellä Phil Katz, oli ohjelmoija, joka kehitti alkuperäisen PKZIP-tiedostopakkausohjelman.
Katz opiskeli tietojenkäsittelytiedettä Wisconsinin yliopistossa Madisonissa.
Hän kehitti 1980-luvun puolivälissä PKARC-tiedostonpakkausohjelman, joka oli yhteensopiva tuolloin suosituimman ARC-ohjelman kanssa. PKARC oli kuitenkin esikuvaansa huomattavasti nopeampi, joten se muodostui nopeasti suositummaksi. ARCin kehittäjä System Enhancement Associates (SEA) huomasi kuitenkin Katzin kopioineen suoraan ARCin lähdekoodia ja haastoi hänet oikeuteen tavaramerkki- ja tekijänoikeusrikkomuksesta. Katz julkaisi pian PKPAK-ohjelman, joka oli nimeä lukuun ottamatta samanlainen, ja sen jälkeen sharewarena täysin uudelleenkirjoitetun PKZIPin, joka pakkasi paremmin ja oli nopeampi kuin ARC. ZIP-tiedostomuoto oli kuitenkin avoin, joten siitä tuli myöhemmin standardi.
Katzista tuli yksi menestyneimmistä varhaisista sharewarejulkaisijoista, ja PKWAREsta tuli miljoonayritys.
Katz kamppaili kuitenkin alkoholismin kanssa, ja hänet pidätettiin useita kertoja rattijuopumuksesta. Hänet löydettiin lopulta kuolleena hotellihuoneesta seuranaan tyhjä minttuviinapullo.
Aiheesta muualla

Oikeuskäsittely ja Katzin kuolema (englanniksi)
Jan Both

| Jan Both |
| --- | --- |
 Cornelis van Poelenburch: Jan Bothin muotokuva, 1648.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1615–1622? Utrecht, Alankomaat
Kuollut: 9. elokuuta 1652 Utrecht, Alankomaat
Kansalaisuus:  Alankomaat
Taiteilija
Ala:  taidemaalari
Jan Dirksz. Both (n. 1618–1622 Utrecht – 9. elokuuta 1652 Utrecht) oli alankomaalainen taidemaalari ja etsaaja. Hän oli italialaistyyppisen maisemamaalauksen merkittävimpiä edustajia Alankomaissa.
Elämä ja ura

Both opiskeli vuosina 1634–1637 Utrechtissa Gerrit van Honthorstin opastuksella. Opintojensa jälkeen Both matkusti Italiaan, jossa hän maalasi veljensä Andries Bothin, ranskalaisen Claude Lorrainin ja hollantilaisen Herman van Swaneveldtin kanssa. Matkalla takaisin Alankomaihin Bothin veli Andries hukkui kanaaliin Venetsiassa.
Both maalasi usein yhteistyössä toisten maalarien kanssa, esimerkiksi veljensä kanssa siten, että Andries maalasi hänen maalaamiinsa taustoihin hahmoja. Both maalasi teoksia myös esimerkiksi Claude Lorrainin, Nicholas Knüpflerin ja Cornelis van Poelenburchin kanssa.
Tyyli

Italiassa Both oli maalannut myös kuvaelmia päivittäisestä elämästä, mutta palattuaan Alankomaihin hän keskittyi maisemamaalauksiin. Both maalasi laajoja maisemia, joissa realistisen tarkasti kuvatut metsät kylpivät kultaisessa auringonvalossa. Maalaukset ovat realistisia, vaikka eivät kuvaakaan tiettyä paikkaa, vaan perustuivat Bothin Italiassa tekemiin luonnoksiin. Bothista tuli yksi maansa huomattavimmista maisemamaalareista, jonka maalauksia kopioivat ja jäljittelivät sekä hänen aikalaisensa että myöhemmät alankomaalaiset maisemamaalarit.
Teoksia

Italialainen maisema, matkailijat polulla, 1634–1652, Johnny Van Haeften Gallery, Lontoo
Italialainen vuoristomaisema, lepäävät paimenet, 1634–1652, Centraal Museum, Utrecht.
Italialainen yömaisema, n. 1645, Museum Boijmans Van Beuningen, Rotterdam.
Polku vuorilla, 1645–1650, Dulwich Picture Gallery, Lontoo.
Eteläinen maisema, ratsastajat ja härkävaunu, 1640–1652, Rijksmuseum Amsterdam, Amsterdam.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jan Both Wikimedia Commonsissa
Jan Both Encyclopædia Britannica. Viitattu 27.8.2018.
Jan Both National Gallery, London. Viitattu 27.8.2018.
Jan Both Rijksmuseum. Viitattu 27.8.2018.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska 2  BnF data 2  Saksa  Belgia  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Taiteenala:  Auckland  South Australia 2  KulturNav 2  National Gallery of Canada  Victoria  Prado  RKD Artists  Städel  ULAN 
Henkilöt:  Alankomaat 2  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef  Te Papa (New Zealand)
Ultra (lehti)

| Ultra |
| --- | --- |

 Ufoaika -numeron kansikuvana tulkinta mustapukuisista miehistä
Lehtityyppi:  aikakauslehti
Julkaisija:  Kustannus Oy Rajatieto
ISSN:  ISSN 0357-2846
Perustettu:  1972
Päätoimittaja:  Marko Kananen
Kotikunta:  Kuhmoinen
Kotimaa:  Suomi
Sivukoko:  A4
Ilmestymistiheys:  10 numeroa vuodessa
Aiheesta muualla
Kotisivu
Ultra on suomalainen rajatietoa käsittelevä aikakauslehti. Lehden päätoimittajana oli vuosina 1972–2009 ufologi Tapani Kuningas. Lehti ilmestyy 10 kertaa vuodessa. Lehden kustantaja on Kustannus Oy Rajatieto, joka toimittaa lehteä omissa toimitiloissaan Kuhmoisissa Kylämän kylässä. Lehti perustettiin vuonna 1972 nimellä Ufoaika, ja sen nykyinen nimi otettiin käyttöön vuonna 1974.
Ultra käsittelee rajatiedon ja paranormaalien ilmiöiden eri osa-alueita ja on ollut mukana myös alan tapahtumissa ja messuilla. Lehdellä on 50 avustajaa eri maissa.
Edeltäjä Ufoaika

Suomessa oli 1960- ja 1970-lukujen taitteessa vahva mielenkiinto ufo-ilmiöön. Tähän aikaan Pudasjärven–Kuusamon ufoaalto oli myös voimakkaimmillaan. Samalla kiinnostus erilaisiin rajatietoa ja parapsykologiaa sivuaviin ilmiöihin oli vahvaa. Päätoimittaja Tapani Kuningas totesi ensimmäisen ilmestyneen lehden pääkirjoituksessa sen olevan seuraus näistä. Lehteä kustansi ensin Kustannus Oy Jaanes, jonka jälkeen sitä kustansi Williams. Lehden sisältönä oli säännöllisesti ufo- ja humanoidi-ilmiön lisäksi rajatietoa ja parapsykologiaa.
Kustannus Oy Rajatieto

Vuonna 1974 Ufoaika-lehden lukijoiden ja rajatiedosta kiinnostuneiden perustama yhtiö Kustannus Oy Rajatieto alkoi huolehtia Ultraksi nimensä vaihtaneen lehden julkaisusta.
Samalla lehti määrittyi uudelleen laajemmin rajatiedon yleisemmäksi keskustelun ja julkaisun välineeksi.
Yrityksen toimitusjohtajana vuosina 1974–2009 oli lehden päätoimittaja Tapani Kuningas.
Aiheesta muualla

Ensimmäinen julkaistu Ufoaika-lehti (Arkistoitu – Internet Archive) (pdf)
| n k Kulttuuri-, mielipide- ja tiedelehtien liitto Kultin jäsenlehdet |
| --- | --- |
Jäsenliitot:  Aakusti  Aikakauskirja Genos  Aikamerkki  Amfion.fi  Animalia  Antimilitaristi  ARK – Arkkitehti  Astra  Asukki  Blues News  Debatti  Demeter  Elonkehä  Eläinten ystävä  Elävän ravinnon ystävä  Esperantolehti  Etsijä  Filmihullu  Finlands Natur  Finnanest  Finnish Music Quarterly  Finnisharchitecture.fi  Freelance Online  Futura  Grafia  Haava  Historiallinen Aikakauskirja  Idäntutkimus  Ikaros  Imetysuutisia  Improbatur  Jahrbuch fur Finnisch-Deutsche literaturbeziehungen  Jazzrytmit  Jyväskylän Ylioppilaslehti  Jänkä  Kajastus  Kaltio  Kamera-lehti  Kansanmusiikki  Kansan Tahto  Kantele  KD-lehti  Kehrääjä  Kide  Kiiltomato.net  Kirjailija  Kirjallisuusterapia  Kirjastolehti  Kompositio  Kosmopolis  Kosmoskynä  Kristosofi  Kritiikin uutiset  Kulttuurintutkimus  Kulttuurivihkot  Kuti  Kuvittaja  Kynnys  Lapillinen  Lapsen Maailma  Lehto  Leija  Le Monde Diplomatique & Novaja Gazeta  Libero  Liikekieli.com  Linnut  Lippu  Long Play  Lukufiilis  Lumooja  Luonnonsuojelija  Lähikuva  Lätta Bladet  Maailma.net  Maailman Kuvalehti  Maatiainen  Media & viestintä  Minna  Museo  Musiikin Suunta  Musiikintekijä  Mustekala.info  Muuriankkuri  Natura  Niin & näin  Niinipuu  NMI-Bulletin  Nuorisotutkimus  Nuori Voima  Nuorten Luonto  Ny Tid  Näkövammaisten Airut  Olutposti  Onnimanni  Pirta  Plan  Portti  Protu  Psykoanalyyttinen psykoterapia  Psykologia  RATKES – Ratkaisukeskeisen kulttuurin lehti  Rauhanpuolustaja  Rondo  Ruskeat Tytöt  Ruumiin kulttuuri  Sarjainfo  Selkosanomat  Sieppo  Skeptikko  Skrolli  Sosiologia  Steiner-kasvatus  Stylus  Sukupuolentutkimus – Genusforskning  Sukuviesti  Sulasol  Suomen Luonto  Suomi–Puola Finlandia–Polska  Synkooppi  Synsygus  Synteesi  Särö  Taide  Taiteilija  Taito  Takoja  Tatsi  Teatteri & tanssi + sirkus  Tehohoito  Teosofi  Tiede & edistys  Tiedepolitiikka  Tiede-toimittaja  Tiedonantaja  Tiedosta  Tieteessä tapahtuu  Tringa  Tsilari  Tukiviesti  Tuli & Savu  Tulva  Turun ylioppilaslehti  Työelämän tutkimus  Työväentutkimus vuosikirja  Tähtivaeltaja  Ulkopolitiikka  Ultra  Uusi Safiiri  Vaikutuksessa-media  Vapaa ajattelija  Vasen kaista  Virikkeitä  Visiiri  Voima  Ydin  Yhteiset lapsemme  Yliopisto  Ylioppilaslehti
Katja Novitskova

Katja Novitskova, 2017.
Katja Novitskova (s. 1984 Tallinna) on virolainen taiteilija, joka asuu ja työskentelee Amsterdamissa ja Berliinissä. Novitskova on osallistunut ryhmänäyttelyihin vuodesta 2009 alkaen ja pitänyt yksityisnäyttelyitä eri maissa vuodesta 2012. Lisäksi hän on toiminut useiden näyttelyiden kuraattorina. Novitskova edustaa Viroa Venetsian biennaalissa vuonna 2017.
Taidetta internetistä

Novitskova hyödyntää teoksissaan verkosta löydettyä kuvamateriaalia, muun muassa kuvia kasveista, eläimistä ja taivaankappaleista. Teoksissa kuvat saavat usein litteän veistoksen muodon. Alumiinille pohjustetut ja muotoon leikatut kuvasuurennokset seisovat vapaasti lattialla. Novitskova hyödyntää teoksissaan myös videokuvaa sekä erilaisia valmisesineitä, joita hän muokkaa lisäämällä niihin osia.
Novitskova on kiinnostunut ihmisen havaintokyvyn rajoista sekä uusista kuvantamismenetelmistä, jotka tavoittavat paljaalle ihmissilmälle näkymättömiä asioita. Monet teoksista esittävätkin aiheita, joiden taltioimiseen tarvitaan mikroskooppeja, lämpökameroita tai avaruusluotaimia.
Novitskovan taideprojekti Post Internet Survival Guide 2010 oli mukana vakiinnuttamassa post-internet-taiteen käsitettä. Projekti toteutui kirjan, installaation sekä tapahtuma- ja näyttelysarjan muodossa vuosina 2010–2011.
Opinnot

Novitskova opiskeli semiotiikkaa ja kulttuurintutkimusta Tarton yliopistossa, missä hän suoritti BA-tutkinnon vuosina 2003–2006. Hän jatkoi opintojaan Tarton taidekorkeakoulun mediataiteen osastolla ja suoritti maisterintutkinnon digitaalisesta mediasta Lyypekin yliopistossa Saksassa 2007. Vuosina 2008–2010 hän opiskeli graafista suunnittelua amsterdamilaisessa Sandberg Instituutissa.
Suomessa

Novitskovan installaatio Dawn Mission on esillä Kiasman Ars17-näyttelyssä. Vuonna 2011 Novitskova kuratoi näyttelyn turkulaiseen B-galleriaan. Hän oli myös yksi näyttelyn taiteilijoista.
Marguerite Porete

Marguerite Porete (k. 1. kesäkuuta 1310) oli ranskankielinen mystikko ja Yksinkertaisten sielujen peili -teoksen kirjoittaja. Hänet poltettiin roviolla harhaoppisena Pariisissa kesäkuussa 1310. Porete on yksi keskiajan tunnetuimmista kerettiläisistä, ja hänen teostaan käytettiin yhtenä perusteena antinomistisen, enimmäkseen kirkonmiesten kuvitteleman Vapaan Hengen harhaopin tuomitsemisessa 1300-luvulla.
Elämä

Margueriten varhaisesta elämästä tiedetään hyvin vähän. Tiedot perustuvat lähes kokonaan hänen oikeudenkäyntiinsä. Hän oli kotoisin Hainaut'n kreivikunnasta, joka oli ranskankielinen mutta kuului Pyhään saksalais-roomalaiseen keisarikuntaan. Koska hän oli oikeudenkäyntinsä aikaan keski-ikäinen, hänen täytyy olla syntynyt noin 1260. Marguerite Porete ilmestyy lähteisiin teoksensa Yksinkertaisten sielujen peili myötä. Muinaisranskaksi kirjoitettu, keskiajan mystiikkaa edustava teksti kertoo sielun halusta luopua kaikesta muusta ja yhtyä Jumalaan rakkaudessa. Joskus vuosien 1296–1306 välisenä aikana Cambrain piispa määräsi teoksen poltettavaksi Valenciennesin kaupungissa Margueriten läsnä ollessa.
Oikeudenkäynti

Huolimatta kiellosta, Marguerite ei lopettanut kirjoitustensa levittämistä, ja inkvisiittori Guillaume Humbert (”Pariisilainen”) määräsi hänet vangittavaksi 1308. Marguerite kieltäytyi puhumasta inkvisiittorille tai muille esivallan edustajille. Vuonna 1310 komissio, johon kuului 21 Pariisin yliopiston teologia, käsitteli viittätoista Margueriten kirjan väitettä ja tuomitsi ne kerettiläisiksi. Koska Marguerite kieltäytyi tunnustamasta kirjoitustensa harhaoppisuutta ja katumasta, hänet poltettiin Pariisissa kesäkuussa 1310.
Jälkivaikutus

Vaikka Marguerite Poreten teos Yksinkertaisten sielujen peili tuomittiin harhaoppisena ja sen levittäminen kiellettiin, teos levisi myöhäiskeskiajalla latinan-, keski-englannin-, ja italiankielisinä käännöksinä. Alkuperäinen tuomio unohdettiin ja teosta pidettiin usein puhdasoppisena mystiikan tutkielmana. Margueriten teosta pidettiin pitkään kadonneena, kunnes 1946 Vatikaanissa säilynyt latinankielinen käsikirjoitus tunnistettiin Yksinkertaisten sielujen peilin käännökseksi.
Majoneesi

Majoneesia ja tarvikkeet sen tekemiseen.
Majoneesi eli öljy-kananmunakastike on paksua emulsiokastiketta, joka valmistetaan ruokaöljystä, kananmunasta (kokonaisista tai keltuaisista), etikasta ja mausteista. Etikan sijaan käytetään usein myös sitruunaa.
Historia

Richelieun herttuan kokki kehitti kastikkeen vuonna 1756, juuri ennen Baleaareihin kuuluvalla Menorcan saarella sijaitsevan Port Mahonin valloituksen alkua. Tästä juontuu alkuperäinen nimike mahonnaise (mahonilainen tai Mahonin tapaan), josta se myöhemmin ranskan kielen ääntämyksen vuoksi (h:ta ei äännetä) muotoutui nykyiseen muotoonsa mayonnaise.
Valmistus

Majoneesin valmistusta pidetään melko vaativana toimenpiteenä, sillä kastike juoksettuu helposti. Erään koulukunnan mukaan olennaista majoneesin valmistamisessa on se, että raaka-aineet ovat kylmiä, toisten painottaessa raaka-aineiden huoneenlämpöisyyden tärkeyttä. Joka tapauksessa ainesosien lämpötiljen tulisi olla suurin piirtein samoja. On myös tärkeää, että öljy lisätään etenkin alkuvaiheessa hyvin pieninä määrinä kerrallaan - samalla, kun kastiketta vatkataan voimakkaasti esimerkiksi tehosekoittimella, sähkövatkaimella tai sauvasekoitimella. Jos sekoittaminen tapahtuu käsin, kananmunista voidaan käyttää vain keltuaiset. Jos majoneesi juoksettuu, siihen täytyy lisätä tilkka kuumaa vettä.
Teollinen majoneesi

Majoneesin valmistukseen on tietyt standardit Euroopassa. Rasvapitoisuuden on oltava vähintään 70 prosenttia, ja valmistukseen on käytettävä munankeltuaista. Keltuaista on oltava vähintään viisi prosenttia.
Herkkumajoneesin valmistukselle on omat kriteerinsä. Herkkumajoneesiin on käytettävä kasviöljyä, eikä rasvan osuus saa ylittää 80 prosenttia. Keltuaispitoisuuden taas on ylitettävä selvästi viisi prosenttia, eikä valmistuksessa saa käyttää pastöroitua keltuaista. . Emulsion laadun takaamiseksi öljypisaroiden on oltava pieniä.
Salaattimajoneesi on nimitys kastikkeelle, jonka rasvapitoisuus ylittää 50 prosenttia. Salaattimajoneesissa munan voi korvata kokonaan tai osittain maito- tai kasvivalkuaisella. Koska salaattimajoneesissa ei ole keltuaista, se ei sisällä emulsion muodostavaa lesitiiniä, joten sitä saa lisätä joukkoon. Lesitiiniä saadaan muun muassa soija-, auringonkukka- ja rypsiöljystä. Tällöin ainesosaluettelossa on mainittava lisäaine E 322. Salaattimajoneesissa saa käyttää sakeuttamisaineita. Moni vegaani käyttää kasvivalkuaiseen pohjautuvia majoneeseja.
Tarjoilu

Majoneesi on kylmä kastike, jota käytetään salaateissa, lihan kera sekä voileiville. Myös hampurilaisiin majoneesi sopii hyvin. Belgiassa ja Hollannissa on tapana tarjota ranskalaiset perunat (toisin sanoen vlaamse frites eli flaamilaiset perunat) majoneesin eikä ketsupin kanssa.
Joissain kala- ja liharuoissa käytetään remouladea, joka on yrteillä maustettua majoneesia.
Ravintosisältö

Majoneesi sisältää erittäin paljon energiaa: sadassa grammassa majoneesia on noin 750 kilokaloria. Majoneesi sisältää myös erittäin paljon linolihappoa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Majoneesi Wikimedia Commonsissa
Daavid

| Daavid |
| --- | --- |
 
Israelin kuningas
Valtakausi:  n. 1010 – 1002 eaa. ja 1002 – 970 eaa.
Edeltäjä:  Saul, Isboset
Seuraaja:  Salomo

Syntynyt:  n. 1040 eaa. Betlehem, Israel
Kuollut:  n. 970 eaa. Jerusalem, Israel
Puoliso:  Michal, Ahinoam, Abigail, Maachah, Haggith, Abital, Eglah, Batseba
Lapset:  Amnon, Chileab, Absalom, Adonias, Shefatias, Itream, Shammua, Shobab, Natan, Salomo, Ibhar, Elishua, Nefeg, Jafia, Elishama, Eliada, Elifalet, Tamar
Suku:  Daavid
Isä:  Iisai
Äiti:  Nitzevet
Uskonto:  jahvismi
Daavid (hepr. ‏דָּוִד‎, Dāwiḏ, rakastettu) oli Vanhan testamentin mukaan Juudan kuningas 1012–1005 eaa., koko Israelin kuningas 1005–972 eaa. Hän oli Juudan sukukuntaan kuuluvan Iisain poika ja kuningas Salomon isä. Islamin mukaan Daavid oli profeetta. Raamatun mukaan Daavid teki Israelista sotaretkillään suurvallan.
Varmoja Raamatun ulkopuolisia viittauksia Daavidiin ei ole. Myöskään ei ole tehty kuningaskunnan olemassaoloon viittaavia arkeologisia löytöjä. Raamatussa ei kuvata kuningaskunnan edellyttämää hallintoa, ja sen mukaan maan armeija on koottu vapaaehtoisista ja seuraajat ovat melko pieneltä alueelta Hebronin ympäristöstä. Tel Danin piirtokirjoituksen ja Meshan steelan tekstien on kuitenkin arveltu mahdollisesti kuvaavan Daavidia. Kriittisen raamatuntutkimuksen piirissä Daavidista kirjoitetut tarinat nähdään puolustuskirjoituksina väärinkäytössyytöksiä vastaan.