stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Arkeologia
Historiaa > Kronologiasta kulttuurien ymmärtämiseen 1900-luvulla

Ensimmäisen maailmansodan jälkeen arkeologit ottivat tavoitteekseen pyrkiä ymmärtämään eri alueiden historiaa järjestämällä löydöt merkityksellisiksi malleiksi. Arkeologisia kulttuureita ryhdyttiin määrittelemään, ja niiden ajallista ja alueellista kasvua selittämään. 1800-luvulla syntynyttä käsitystä ominaislaatuisten piirteidensä erottamista kulttuureista alettiin soveltaa myös arkeologiaan 1900-luvun taitteessa. 1920-luvulla arkeologi Alfred Kidder loi lounaisen Pohjois-Amerikan kulttuureille yhdeksänkohtaisen lajittelun ja jokaiselle kulttuurille neljä vaihetta. Kidderin luokittelu oli vielä alkeellinen ja koostui lähinnä keramiikka- ja rakennustyyppien luettelointiin. Pian muutkin arkeologit alkoivat määritellä ja luokitella muiden alueiden kulttuureita niin Amerikassa kuin Vanhassakin maailmassa, ja vuosien kuluessa kulttuurien kronologiat tarkentuivat, ja niiden synnyn syistä alettiin päästä selville. 1930-luvulla alettiin puhua Lähi-idän ”neoliittisesta vallankumouksesta”, joka loi edellytykset korkeakulttuurien synnylle alueella sekä niiden leviäminen Eurooppaan. Arkeologit todistivat myös vääräksi yleisen uskomuksen siitä, että kulttuurien kehitys olisi ollut yksisuuntaista. Esimerkiksi Pohjois-Amerikan kummunrakentajien havaittiin olleen edistyneempiä kuin heidän seuraajansa.
Yhdysvaltalainen Walter W. Taylor kehitti arkeologian tavoitteita ja menetelmiä 1940-luvulla esittämällä, että arkeologian tavoite ei ole pelkkä kronologioiden selvittäminen, vaan siitä pitäisi seurata vertaileva tutkimus kulttuurin kaavojen, toimintojen ja kehityksen piirteistä. Taylorin mukaan arkeologien pitäisi käyttää erilaisia tutkimusmenetelmiä arkeologisen datan analysoimisessa, jotta esihistoriallisia kulttuureja voitaisiin ennallistaa. Taylorin ajatukset ottivat tulta 1960- ja 1970-luvulla, kun lisääntynyt tieto teki kunnollisen ennallistamisen mahdolliseksi.
Historiaa > Menetelmien kehitys

Brittiläinen Mortimer Wheeler kehitti 1940-luvulla uudenlaisen kaivausmenetelmän, joka perustui pystyreunaisten neliönmuotoisten kuoppien kaivamiseen. Menetelmää käytti etenkin brittiläinen Kathleen Kenyon Jerikossa, ja menetelmä tunnetaankin Wheeler–Kenyonin-menetelmänä.
Ilmakuvaus tuli arkeologiassa käyttöön lentokoneiden kehityksen myötä ensimmäisen maailmansodan jälkeen. Toisen maailmansodan jälkeen arkeologiassa otettiin käyttöön infrapunakuvaus, jonka avulla pystyttiin esimerkiksi löytämään satoja etruskihautoja. 1950-luvulla otettiin käyttöön magnetometri.
Puiden vuosirenkaisiin perustuva vuosirengasajoitus otettiin arkeologiassa käyttöön 1910-luvun jälkeen Yhdysvalloissa. Sen avulla Yhdysvaltain lounaisosista löytyneiden puuesineiden tekoajat pystyttiin selvittämään aina 2000 vuoden taakse. Radiohiiliajoituksen kehitti Chicagon yliopiston Willard Libby 1940-luvun loppupuoliskolla, ja menetelmä mullisti arkeologisen ajanlaskun 1950-luvulla. Sen ja samankaltaisten radioaktiivisten aineiden hajoamiseen perustuvien ajoitusmenetelmien avulla havaittiin, että ihmislaji oli aiemmin luultua vanhempi, jääkausi luultua myöhäisempi, maanviljelys ja kaupungistuminen luultua varhaisempia, ja Stonehenge vanhempi kuin pyramidit.
Historiaa > Kaivausten historiaa > Egypti

Muinaisen Egyptin arkeologiset tutkimukset aloitettiin 1800-luvun taitteessa. Sitä ennen kyvyttömyys tulkita egyptiläisten kirjoitusta sekä muinaisen perinteen katkeaminen olivat estäneet historiallisesti todenmukaisen kuvan luomisen Egyptistä.
Tärkeässä osassa egyptologian synnyssä oli Ranskan keisari Napoleon Bonaparten sotaretki Egyptiin vuonna 1798. Napoleon vei maahan suuren joukon tiedemiehiä, jotka alkoivat tutkia egyptiläisiä monumentteja johdonmukaisesti. 1820-luvulla ranskalainen Jean-François Champollion onnistui ratkaisemaan Rosettan kiven avulla hieroglyfien arvoituksen. Kun egyptiläisten kirjoituksia pystyttiin näin lukemaan, heräsi heidän historiansa ja kulttuurinsa jälleen eloon. Kiinnostus maan kulttuuriin kasvoi, ja Egyptin rakennelmia ja aarteita ostettiin ja ryövättiin lukemattomin määrin eri puolille maailmaa tai käytettiin rakennusmateriaaliksi. Vuonna 1880 brittiläinen egyptologi William Flinders Petrie (1853–1942) kehitti egyptologisen tutkimuksen tieteellistä metodia, minkä myötä Egyptin historiaa pystyttiin ajoittamaan entistä tarkemmin. Ensimmäiset tieteelliset hautatutkimukset aloitettiin 1800-luvun lopulla, ja merkittäviä löytöjä on tehty nykyaikaan saakka. Yksi tunnetuimpia löytöjä oli Howard Carterin vuonna 1922 löytämä Tutankhamonin hauta.
Historiaa > Kaivausten historiaa > Muu Lähi-itä

Mesopotamian, Anatolian, Syyrian, Palestiinan ja Persian esihelleenisistä kulttuureista ei ollut jäänyt paljonkaan jälkiä, toisin kuin Egyptin sivilisaatiosta. Babylonia, Niniveä ja muiden entisajan suurkaupunkien raunioita peitti maa. Kun ranskalaiset alkoivat tutkia Egyptiä 1800-luvun alussa, myös muu Lähi-itä alkoi houkutella tutkijoita. Osa tuli paikalle selvittelemään Raamatun tapahtumien todenperäisyyttä.
Palestiinan ensimmäisiä tutkijoita 1800-luvun alussa olivat englantilainen Edward Daniel Clarke ja hänen oppilaansa sveitsiläinen Johann Ludwig Burckhardt. Burckhardt oli ensimmäinen eurooppalainen roomalaisten jälkeen, joka kävi Petrassa. Yhdysvaltalaisen Edward Robinsonin tutkimukset Palestiinassa loivat perustan myöhemmälle raamatulliselle arkeologialle.
Mesopotamialaista nuolenpääkirjoitusta opittiin tulkitsemaan 1850-luvun puoliväliin mennessä. Ranskalainen Paul-Émile Botta suoritti 1840-luvun alussa ensimmäiset kaivaukset Ninivessä ja englantilainen Austen Henry Layard vähän myöhemmin sen lähellä Nimrudissa. Vuoden 1869 ja 1900-luvun alun välillä ranskalaiset ja yhdysvaltalaiset arkeologit löysivät sumerilaisten sivilisaation ensimmäiset merkit. Turkkilaisen Boğazkalen kylän läheltä löydetyt rauniot tunnistettiin 1870-luvun lopulla heettiläisten sivilisaation jäänteiksi. 1900-luvun alussa Lähi-idän arkeologit oppivat käyttämään Flinders Petrien kehittämää ruukkujen ajoitusta apunaan koko alueen raunioiden ajoittamisessa. Saksalainen arkkitehti Robert Koldewey suoritti 1899–1917 välillä huolellisia kaivauksia Babylonissa ja löysi runsaasti polttamattomasta savitiilestä tehtyjen rakennusten jäänteitä, jotka olivat aiemmilta kävijöiltä jääneet huomaamatta. Walter Andrae löysi samoihin aikoihin assyrialaisten ensimmäisen pääkaupungin Assurin.
Historiaa > Kaivausten historiaa > Kreikka ja Rooma

Klassisen Kreikan arkeologia alkoi kehittyä 1700-luvulla. Lontoossa perustettiin 1734 Society of Dilettanti -järjestö, joka rahoitti Ateenan monumenttien tutkimista. Johann Joachim Winckelmannin muinaisen taiteen historiikin (1764) myötä syntyi antiikin Kreikan ja Rooman muinaisesineiden arvostus historiallisesti tärkeinä yhteiskunnan ja kulttuurin muutoksen ilmentyminä. 1800-luvulla moni Kreikan muinaisesine päätyi vielä British Museumin kokoelmiin. Kreikan itsenäistymisen jälkeen kreikkalaisetkin kiinnostuivat tutkimaan oman maansa historiaa, ja Kreikan arkeologinen seura perustettiin 1837. Sen jälkeen kaikki kaivaukset maassa tapahtuivat hallituksen säätelyn alla. Saksalainen Heinrich Schliemann teki merkittäviä kaivauksia ja löytöjä 1870-luvulla Troijassa ja Mykenessä. Englantilainen Arthur Evans suoritti kaivauksia Kreetan Knossoksella, mistä hän löysi esimykeneläisen minolaisen kulttuurin. Evans ei vain kaivanut Knossoksen raunioita esiin, vaan hän myös ennallisti ne muun muassa pystyttämällä muurit ja pylväät uudelleen ja maalauttamalla rapautuneet seinämaalaukset uudelleen.
Rooman rapautuneet rauniot alkoivat herättää Italiassa kiinnostusta renessanssin myötä 1400-luvulla. Myös etruskien menneisyydestä kiinnostuttiin. Vuonna 1738 aloitettiin kaivaukset Herculaneumin kaupungissa ja 1748 Pompejissa, jotka olivat hautautuneet hyvin säilyneinä tuhkan alle Vesuviuksen purkauksessa 79 jaa.
Italialainen arkeologia asetettiin valtion valvontaan vuoden 1870 jälkeen, ja kaivaukset alkoivat suuntautua menneisyyden tutkimiseen taide-esineiden keräilyn ja tutkimisen sijaan. Uudenaikaisen suhtautumistavan merkittävin seuraus oli Vejin etruskikaupungin löytäminen ensimmäisen maailmansodan alla.
Historiaa > Kaivausten historiaa > Amerikka

Thomas Jefferson suoritti vuonna 1784 Virginian kummuilla kaivauksia ja teki stratigrafisia havaintoja. 1840-luvulla aloitettiin mayojen korkeakulttuurin sekä Pohjois-Amerikan pueblojen ja kummunrakentajien kulttuurien tutkiminen. 1900-luvun merkittäviä löytöjä olivat jalostettujen viljojen alkuperän selvittäminen Keski-Amerikassa ja olmeekkien sivilisaation löytäminen Meksikossa.
Historiaa > Kaivausten historiaa > Muu maailma

1920-luvulla tehtiin arkeologisia kaivauksia Pakistanin Mohenjo-Darossa ja Harappassa, mistä löydettiin Indus-kulttuurin jäänteet. Kiinan Anyangissa löydettiin 1920-luvun lopulla esihistoriallinen kulttuuri Shang-dynastian ajalta. Louis Leakey löysi Tansanian Olduvain rotkosta kahden miljoonan vuoden ikäisiä ihmisen luita ja työkaluja. Muita merkittäviä 1900-luvun kaivauskohteita olivat Jeriko, Hassuna ja Çatal Hüyük.
Opiskelu Suomessa

Arkeologia on yliopistoaine, jota voi Suomessa opiskella pääaineenaan Helsingin, Turun ja Oulun yliopistoissa. Arkeologia kuuluu humanistiseen koulutusalaan. Arkeologiaa opiskelleiden tyypillisiä työtehtäviä ovat tutkija, tiedottaja, arkistosihteeri ja amanuenssi.
Suomessa toimii yksi arkeologinen museo, Turussa sijaitseva historiallisen Turun raunioita ja arkeologiaa esittelevä Aboa Vetus Ars Nova. Sen lisäksi arkeologinen tutkimus on vahvasti esillä Kansallismuseossa sekä Yli-Iin Kierikkikeskuksessa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Arkeologia (Opintoluotsi) Tietoa arkeologian opiskelusta Suomessa.
Kiinteät muinaisjäännökset ovat oleellinen osa arkeologista tutkimusta ja suojelutyötä. Kuvassa Värikallion kalliomaalaus Suomussalmella.
Nuolenkärjet ovat tyypillisiä artefakteja, joita kaivauksissa löydetään
Suuret hautakummut erottuvat maastosta helposti. Adelsö, Ruotsi.
Magnetometria on arkeologisten kohteiden prospektoinnissa käytetty eräs sovelletun geofysiikan menetelmä
Tasokaivausta Harzhornissa Saksassa
Ennallistettu kreikkalainen kyliks-viinimalja, n. 510–500 eaa.
S/S Furst Menschikoff (1836)

| Furst Menschikoff |
| --- | --- |
 S/S Furst Menschikoff 1842, Magnus von Wrightin maalaamana.
Tyyppi:  kuunaritakiloitu siipiratashöyrylaiva
Lippuvaltio:   Venäjän keisarikunta
Kotipaikka:  Turku
Omistaja:  E. Julin & Co (Åbo Nya Ångfartygsbolag)
Aiemmat omistajat:  Åbo Ångfartygsbolag, Turku
Rakennustelakka:  Åbo Gamla Skeppsvarf, Turku
Vesillelasku:  1836
Status:  romutettu 1850
Tekniset tiedot
Pituus:  36 m
Leveys:  6,2 m
Syväys:  2,9 m
Uppouma:  17 lästiä t
Bruttovetoisuus:  42 brt
Koneteho:  90 hv kW
Nopeus:  9 kn
Matkustajia:  44 salonkimatkustajaa ja lisäksi kansimatkustajia
Miehistö:  18–20
Lähteet:  http://www.turkusteamers.com/
S/S Furst Menschikoff oli Åbo Ångfartysbolagin vuonna 1836 valmistunut kuunaritakiloitu siipiratashöyrylaiva. Se oli ensimmäinen Suomessa valmistettu avomerihöyrylaiva.
Valmistus

Alus tilattiin Turusta Åbo Gamla Skeppsvarfilta. Runko oli tehty mäntylankuista ja vahvistettu kuparilevyin. Sen höyrykone asennettiin Motala Mekaniska Verkstadilla Norrköpingissä Ruotsissa.
Palvelus

Laivan ensimmäisenä päällikkönä toimi oululainen J. W. Callmeijer. Alus saapui höyrykoneen asennuksen jälkeen Tukholman kautta Turkuun 20. lokakuuta 1836 tuoden samalla 13 matkustajaa. Syksyn aikana alus teki koe- ja huvimatkoja Airistolle. Seuraavana keväänä alus lähti 9. toukokuuta Turusta Degerbyn ja Furusundin kautta Tukholmaan, jonne se saapui 13. toukokuuta ahtojäiden ja heikon näkyvyyden hidastettua matkantekoa Ahvenanmerellä. Alus siirrettiin muutamaa vuotta myöhemmin reitille Tukholmasta Kronstadtiin, jonne matkattiin Turun, Helsingin ja Tallinnan kautta. Vuonna 1845 se palasi Turku Tukholma reitille.
Ruotsin viranomaiset kielsivät 1848 koleravaaran vuoksi matkat Turusta Tukholmaan, jolloin alus siirrettiin reitille Turusta Kronstadtiin. Seuraavana vuonna yhtiö ajautui konkurssiin, jolloin alus myytiin 22. elokuuta E. Julin & Co.:lle 59 000 ruplalla. Alus sijoitettiin perustettuun Åbo Nya Ångfartygsbolagetiin, jossa se oli aina romuttamiseensa saakka vuonna 1850.
Färsaarten lippu

Färsaarten lippu
Alkuperäinen Färsaarten lippu on Suðuroyn saarella Famjinin kirkossa.
Färsaarten lipussa (fääriksi Merkið) on valkoisella pohjalla punainen risti, jolla on siniset reunat. Sinistä ja punaista väriä esiintyy perinteisissä färsaarelaisissa päähineissä. Valkoinen väri symboloi rantaan iskeytyviä aaltoja ja taivasta. Lippua kutsutaan joskus nimellä "Merkið". Lippu suunniteltiin vuonna 1919, mutta virallisesti se tunnustettiin Färsaarten kansallislipuksi vasta 23. maaliskuuta 1948. Alun perin tämä färsaarelaisopiskelijoiden suunnittelema lippu oli käytössä ainoastaan maissa. Toisen maailmansodan aikana lippu otettiin kuitenkin käyttöön myös meriliikenteessä, ja sillä erotettiin Britannian miehittämän Färsaarten laivat Saksan miehittämän Tanskan laivoista.
Lipun mitat ja värit

Färsaarten lipun korkeus on 8 ja pituus 11 mittayksikköä. Punaisen ristin leveys on 1/8 lipun korkeudesta. Sinisen reunuksen leveys puolestaan 1/2 punaisesta rististä eli 1/16 koko lipun korkeudesta. Valkoisten neliöiden sivut ovat 3 mittayksikköä.
Lipun viralliset väriarvot ovat:
Pantone
Punainen: PMS 032
Sininen: PMS 300
Ödön Földessy

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Földessy vuonna 2013. |  Földessy vuonna 2013. |  Földessy vuonna 2013. |  |
Maa:   Unkari
Miesten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Helsinki 1952 | pituushyppy |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Bern 1954 | pituushyppy |  |
Ödön Földessy (1. heinäkuuta 1929 Békés – 9. kesäkuuta 2020 Budapest) oli unkarilainen pituushyppääjä ja olympiamitalisti.
Földessy saavutti pituushypyssä olympiapronssia Helsingissä 1952 tuloksella  730 cm. Vuonna 1953 hän oli maailmantilastossa parhaana eurooppalaisena toinen tuloksella 776 cm ja vuonna 1954 jälleen parhaana eurooppalaisena kolmas tuloksella 770 cm. Bernin EM-kilpailuissa 1954 hän voitti kultaa tuloksella 751 cm. Tukholman EM-kilpailuissa 1958 hän sijoittui kymmenenneksi tuloksella 720 cm. Melbournen kesäolympialaisissa 1956 hän karsiutui loppukilpailusta. Földessy kuoli budapestilaisessa sairaalassa 90-vuotiaana 9. kesäkuuta 2020 sairastettuaan pitkään.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ödön Földessy Wikimedia Commonsissa
Ödön Földessy Kansainvälinen olympiakomitea. (englanniksi)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Tilastopaja 🔒
Fulfillingness’ First Finale

| Fulfillingness' First Finale Stevie Wonder |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: kesäkuu 1974
 Tuottaja(t): Stevie Wonder
 Tyylilaji: Soul, Funk
 Kesto: 42.33
 Levy-yhtiö: Motown
Stevie Wonderin muut julkaisut
| Innervisions 1973 | Fulfillingness' First Finale 1974 | Songs in the Key of Life 1976 |
Fulfillingness' First Finale on Stevie Wonderin albumi vuodelta 1974. Albumin on julkaissut Tamla Motown -levy-yhtiö sarjatunnuksella STMA 8019. Se on neljäs Wonderin klassisen kauden albumeista, joihin lasketaan myös Music of My Mind, Talking Book, Innervisions ja Songs in the Key of Life. Monien muiden Wonderin albumeiden tapaan, Fulfillingness' First Finalella on vahva yhteiskunnallinen sanoma. Levyn ehkä tunnetuin kappale, "You Haven't Done Nothin'" on selvä hyökkäys Yhdysvaltain tuolloista presidenttiä, Richard Nixonia kohtaan. Kappaleesta tuli Wonderin neljäs listaykkönen USA:n singlelistalla. Fulfillingness' First Finale voitti Wonderille kolme Grammy-palkintoa, mukaan lukien Vuoden albumi -palkinnon.
Levy on yksi neljästä Stevie Wonder -albumista, joka valittiin vuonna 2005 julkaistuun hakuteokseen 1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään.
Kappalelista

|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Sävel | Kesto |  |  |  |  |  |  |
| 1. | "Smile Please" | Wonder | 3.28 |  |  |  |  |  |  |
| 2. | "Heaven Is 10 Zillion Light Years Away" | Wonder | 5.02 |  |  |  |  |  |  |
| 3. | "Too Shy to Say" | Wonder | 3.29 |  |  |  |  |  |  |
| 4. | "Boogie on Reggae Woman" | Wonder | 4.56 |  |  |  |  |  |  |
| 5. | "Creepin'" | Wonder | 4.22 |  |  |  |  |  |  |
| 6. | "You Haven't Done Nothin'" | Wonder | 3.22 |  |  |  |  |  |  |
| 7. | "It Ain't No Use" | Wonder | 4.01 |  |  |  |  |  |  |
| 8. | "They Won't Go When I Go" | Wonder, Yvonne Wright | 5.58 |  |  |  |  |  |  |
| 9. | "Bird of Beauty" | Wonder | 3.48 |  |  |  |  |  |  |
| 10. | "Please Don't Go" | Wonder | 4.07 |  |  |  |  |  |  |
Alkuperäisen LP:n A-puoli päättyi kappaleeseen "Creepin'". Kaikki kappaleet ovat Stevie Wonderin tekemiä lukuun ottamatta kappaletta "They Won't Go When I Go", jonka toisena tekijänä on Yvonne Wright. Sovitukset ovat Wonderin.
Kappale "Bird of Beauty" sisältää portugalinkielisen osuuden, jonka Wonderin tekstistä on kääntänyt Sergio Mendes. Kohdeyleisönä tälle kappaleelle Wonder mainitsee erityisesti Mosambikin ja Brasilian kuulijansa.
Muusikot

Michael Sembello, kitara (1, 10)
Reggie McBride, basso (1, 6)
Bobbye Hall, congat, bongot (1), Quica (9)
Jim Gilstrap, taustalaulu (1)
Denise Williams, taustalaulu (1, 6, 9, 10)
Paul Anka (United Artists), taustalaulu (7)
Syreeta Wright, taustalaulu (2)
Shirley Brewer, taustalaulu (2, 9, 10)
Larry "Nastyee" Latimer, taustalaulu (2)
James Jamerson, akustinen basso (3)
Sneakey Pete, pedal steel -kitara (3)
Rocky, congat (4)
Minnie Riperton (Epic Records), taustalaulu (5, 7)
The Jackson 5, taustalaulu (6)
Lani Groves, taustalaulu (7, 9)
The Persuasions (A & M Records), taustalaulu (10)
Tuotanto

Stevie Wonder on itse tuottanut levyn yhtiölle nimeltä Taurus Productions, Inc. Wonder kiittää myös yhtiötä Black Bull Music, Inc. Aputuottajina, studioinsinööreinä ja moogin ohjelmoijina ainakin kappaleella "They Won't Go When I Go" ovat olleet Robert Margouleff ja Malcolm Cecil. Levytyksen käytännön järjestelyistä on huolehtinut Josette Valentino. Albumi on äänitetty neljässä studiossa: Los Angelesissa The Record Plantissa ja Westlake Audiossa sekä New Yorkissa Media Soundissa ja Electric Ladyssa. Masterointi on tehty Kalifornian Burbankissa Kendun Recordersissa. Äänityksessä ja jälkikäsittelyssä ovat lisäksi olleet mukana Joan DeCola ja Gary Olazabal sekä Peter Chaikin.
Levykannen tekoa on ohjannut Ira Tucker, Jr. ja suunnittelusta ja kuvituksesta on vastannut Bob Gleason. Alkuperäisessä LP-levyssä on avautuvat kannet ja takakannen kuvissa ovat mm. John F. Kennedy ja Martin Luther King.
Aiheesta muualla

Kari Kantalainen: Levyarvostelu. MUSA, 1974, 3. vsk, nro 9, s. 49.  Pirkkala:  Graafinen Kustannus Oy.
Nyman, Jake: Rocktieto 3.  (Osa 3 N-Z)  Pirkkala: Fanzine Oy, 1982.  ISBN 951-99372-4-2
| n k Stevie Wonder |
| --- | --- |
Studioalbumit:  The Jazz Soul of Little Stevie  Tribute to Uncle Ray  With a Song in My Heart  Stevie at the Beach  Up-Tight  Down to Earth  I Was Made to Love Her  Someday at Christmas  Eivets Rednow  For Once in My Life  My Cherie Amour  Signed, Sealed & Delivered  Where I'm Coming From  Music of My Mind  Talking Book  Innervisions  Fulfillingness' First Finale  Songs in the Key of Life  Stevie Wonder's Journey Through "The Secret Life of Plants"  Hotter than July  The Woman in Red  In Square Circle  Characters  Jungle Fever  Conversation Peace  A Time to Love
Ossip Gabrilowitsch

Ossip Gabrilowitsch noin vuonna 1906.
Ossip Gabrilowitsch (ven. Осип Соломонович Габрилович, Osip Solomonovitš Gabrilovitš; 7. helmikuuta 1878 Pietari – 14. marraskuuta 1936 Detroit) oli venäläis-yhdysvaltalainen pianisti ja kapellimestari. Gabrilowitsch opiskeli Anton Rubinsteinin oppilaana Pietarissa ja sai Rubinstein-palkinnon 1894. Hän jatkoi opintojaan Theodor Leschetizkyn johdolla ja debytoi Berliinissä 1896. Hän teki ensimmäisen Amerikan-kiertueensa vuonna 1900 ja toimi 1904–1918 Münchenissä kapellimestarina. Gabrilowitsch muutti Yhdysvaltoihin, jonka kansalaisuuden hän sai 1921. Hän konsertoi pianistina sekä johti Detroitin sinfoniaorkesteria kuolemaansa 1936 saakka.
Pianistina Gabrilowitschia kiitettiin ennen kaikkea hänen laulavasta soinnistaan ja pianissimoistaan. Hänen soitolleen oli tunnusomaista nyanssien suuri vaihtelu ja musiikillinen eleganssi. Hänen ohjelmistonsa keskittyi romanttiseen pianomusiikkiin, jonka lisäksi hän myös soitti myös W. A. Mozartin konserttoja. Hänellä oli tapana esittää 19 konserttoa peräkkäin neljän konsertin sarjassa. Gabrilowitsch oli myös ensimmäisiä pianisteja, jotka levyttivät kamarimusiikkia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ossip Gabrilowitsch Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Tšekki  Korea  Puola 
Taiteenala:  Discography of American Historical Recordings  MusicBrainz 
Henkilöt:  BMLO  Deutsche Biographie 
Muut:  Europeana  RISM  SNAC  IdRef
Gabro

Gabro
Gabro on tumma, usein karkearakeinen syväkivi, joka vastaa kemialliselta koostumukseltaan basalttisia laavoja. Mineralogisesti se koostuu lähinnä plagioklaasista, pyrokseeneista, sarvivälkkeestä ja oliviinista. Gabron väri vaihtelee jonkin verran sen koostumuksen mukaan. "Mustaksi graniitiksi" kutsuttua gabroa käytetään mm. hautakivinä.
Suomessa gabroja tavataan varsinkin Kemin ja Koillismaan kerrosintruusioissa sekä saman ikäryhmään kuuluvissa Koitelaisen ja Akanvaaran kerrosintruusioissa Itä-Lapissa.
Gabron tiheys on noin 3 000 kg/m³.lähde?
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gabro Wikimedia Commonsissa
Arviointi

Arviointi eli evaluaatio tarkoittaa suppeimmillaan oppimistulosten arviointia, laajemmin ymmärrettynä myös opetusprosessin panoksiaselvennä, tuloksiaselvennä sekä myöhempiä koulutuksellisia vaikutuksia.
Arvioinnin muotoja > Arvioiva palaute

Jos arviointi näytetään oppijalle, on arviointi samalla myös palautetta, jonka avulla oppija voi oppia suorituksestaan ja parantaa sitä.
Hyvän palautemekanismin elementit voi tiivistää seuraavasti:
selkeä kuvaus vaaditusta suoriutumisesta,
tieto oppilaan senhetkisestä suoriutumisesta,
vertailu, joka tähtää tiedon tuottamiseen näiden kahden välisestä erosta sekä
tämän tiedon käyttö eron kiinni kuromisessa.
Arvioinnin muotoja > Absoluuttinen arviointi

Absoluuttinen arviointi vertaa arvioinnin tulosta tiettyyn normiin.
Arvioinnin muotoja > Suhteellinen arviointi

Suhteellinen arviointi vertaa tulosta muihin tuloksiin (esim. saman ryhmän muiden oppilaiden tuloksiin). Ylioppilaskirjoituksissa käytetään suhteellista arviointia.
Arvioinnin muotoja > Diagnostinen arviointi

Diagnostinen arviointi eli toteava arviointi selvittää oppilaiden kykyjä ja tietotaidollista lähtötasoa.
Arvioinnin muotoja > Formatiivinen arviointi

Formatiivinen arviointi on opetuksenaikaista motivoivaa ja ohjaavaa arviointia.
Arvioinnin muotoja > Summatiivinen arviointi

Summatiivinen arviointi tarkoittaa opetuksen päättöarviointia, jolla voi olla myös ennustava tehtävä. Ylioppilastutkinto on lukion summatiivinen arviointi.
Arvioinnin muotoja > Sisäinen arviointi

Sisäinen arviointi on arviointia, jossa arviointikriteerit ja itse arvioinnin tekevät oppilaitoksen opettajat.
Arvioinnin muotoja > Ulkoinen arviointi

Ulkoinen arviointi on arviointia, jossa arviointikriteerit ja arvioinnin tekee oppilaitosta hallinnoiva taho. Ylioppilaskirjoituksissa käytetään ulkoista arviointia.
Arvioinnin muotoja > Itsearviointi

Itsearviointi on arviointia, jonka oppilas tekee itse omasta suorituksestaan.
Arvioinnin muotoja > Vertaisarviointi

Vertaisarviointi on arviointia, jossa oppilaat arvioivat toistensa suorituksia, joko yksilöinä tai ryhmissä.
Arvioinnin muotoja > Ryhmäarviointi

Ryhmäarviointi on arviointia, jossa oppilasryhmät arvioivat joko toistensa (vertaisarviointi) tai omaa suoritustaan (itsearviointi).