stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Bitertanoli
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa bitertanoli on valkoista kiteistä ainetta. Yhdisteellä on kaksi kiraliakeskusta ja neljä stereoisomeeriä. Bitertanoli ei käytännöllisesti katsoen liukene veteen, mutta liukenee esimerkiksi asetoniin, dikloorimetaaniin ja tolueeniin. Aine tehoaa useisiin sieniin ja estää niiden itiöitä itämästä. Fungisidiset ominaisuudet perustuvat sterolien, erityisesti ergosterolin, biosynteesin estoon. Bitertanolin diastereomeereistä fungisidina tehokkain ja muille eliöille vähiten myrkyllinen on (1S,2R)-isomeeri.
Bitertanolin synteesin ensimmäisessä vaiheessa pinakoloni kloorataan klooripinakoloniksi, joka reagoi edelleen p-fenyylifenolin kanssa eetteriksi. Seuraavat vaiheet ovat bromaus ja reaktio 1,2,4-triatsolin kanssa. Viimeinen vaihe on ketoryhmän pelkistys alkoholiksi.
Bitertanolia käytetään muun muassa hedelmäpuiden, hernekasvien, viljojen ja koristekasvien sienitautien torjuntaan ja siementenkäsittelyyn. Bitertanolin käyttö kiellettiin Euroopan unionin alueella vuonna 2013.
Black Act

Black Act oli vuonna 1723 Ison-Britannian kuningaskunnassa hyväksytty laki salametsästyksestä. Lain taustalla oli sarja kahden eri salametsästäjäryhmän toimia. South Sea Companyn aiheuttaman Etelämeren kuplan puhkeamisen seurauksena Englanti joutui taloudelliseen lamaan, mikä lisäsi salametsästystä. Ryhmien nimitys "Blacks" tulee siitä, että nämä ryhmät mustasivat naamansa osallistuessaan salametsästykseen. Ryhmät osoittivat nopeasti "suunnitelmallista toimintaa ja tiedostavaa sosiaalista paheksuntaa". Ryhmät tekivät sarjan ryöstöjä, jotka osoittivat "melko suoraa luokkavihaa" aina niin pitkälle, että Walesin prinssille osoitettu viinilähetys ryöstettiin. Tämä toiminta johti Black Act -lain esittämiseen parlamentissa huhtikuun 26. 1723 ja laki hyväksyttiin 27. toukokuuta 1723. Laissa esitettiin kuolemanrangaistusta yli 50:stä rikollisesta teosta, mukaan lukien esiintyminen metsässä naamioituneena. Mikään muu 1700-luvulla annettu laki ei ollut yhtä tiukka ja missään muussa laissa ei esitetty kuoleman rangaistusta näin monesta tapauksesta. Lain kumosi rikoslainuudistus vuonna 1823.
Hanoi

| Hanoi (Hà Nội) |
| --- | --- |

 Hanoi
 Koordinaatit: 21°01′27″N, 105°51′17″E 
Valtio:  Vietnam
Perustettu:  1010
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  922 km²
Väkiluku (2007):  3 289 300
 – Väestötiheys:  3 568 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+7
 
 Hanoi Portal 
 Lähteet:  = Pinta-ala ja väkiluku 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Hanoi (vietn. Hà Nội;, kiin. 河内) on Vietnamin pääkaupunki ja asukasluvultaan toiseksi suurin kaupunki Hồ Chí Minhin kaupungin jälkeen: sen väkiluku oli vuonna 2007 lähes 3,3 miljoonaa. Hanoin virallinen perustamisvuosi on 1010, mutta samalla paikalla on sijainnut tärkeä kaupunki ainakin 600-luvulta lähtien. Arkeologisten kaivausten mukaan seudulla on ollut asutusta yli 4 000 vuoden ajan.
Maantiede ja ilmasto

Hanoi sijaitsee Punaisenjoen länsirannalla noin 140 kilometrin päässä Tonkininlahden rannikolta. Alue on osa Punaisenjoen suistoa, johon kertyvät vedet kolmesta suuresta sivujoesta, Da, Taho ja Lo. Alueella esiintyy tulvia kesäkuusta lokakuuhun, ja pahimpia ne ovat yleensä elokuussa. Hanoin suojaksi on rakennettu mittava patojärjestelmä tuhannen vuoden aikana. Vuonna 1971 tulvat nousivat patojen yli, ja jopa sadantuhannen ihmisen arvioidaan saaneen surmansa. Koska tämä tapahtui Vietnamin sodan aikana, monet yksityiskohdat ovat epämääräisiä.
Hanoissa, kuten muuallakin Pohjois-Vietnamissa, on neljä vuodenaikaa, joihin vaikuttaa Aasian monsuuni. Kevät jatkuu helmikuusta huhtikuuhun, ja sille ovat tyypillisiä kevyet tihkusateet. Kesä on kuuma ja kostea ja kestää kesäkuusta elokuuhun. Lämpötila voi olla 38–40 astetta, ja vuoden rankimmat sateet sattuvat kesälle. Syksy on kuiva ja viileä, ja sitä pidetään miellyttävimpänä ajanjaksona. Se kestää syyskuusta marraskuuhun. Talvi kestää joulukuun ja tammikuun ajan, ja silloin lämpötila voi olla +6 °C.
Historia

600-luvun lopulla nykyisen Hanoin paikalle rakennettiin tuolloin kiinalaisen Tang-dynastian (618–907) protektoraatin Annamin hallinnollinen pääkaupunki. Vietnamilaisten Đinh-dynastian (968–980) ja Lý-dynastian (980–1009) pääkaupunki oli vuoteen 1010 saakka Hoa Lưssa, jolloin keisari Lý Thái Tổ siirsi pääkaupunkinsa tuolloin nimellä Thăng Long tunnettuun Hanoihin. Kaupunkia kutsuttiin myös ajoittain nimellä Đông Đô, joka tarkoittaa itäistä pääkaupunkia erotukseksi Thanh Hóan kaupungista (tuolloinen Tây Đô), joka puolestaan tarkoittaa läntistä pääkaupunkia ja joka sai nimensä Hồ-dynastian (1400–1407) valtakaudella. Nguyễn-dynastia (1802–1945) puolestaan muutti pääkaupungin Huếen. Nguyễn-dynastian kaudella Hanoin poliittinen merkitys väheni ja siitä tuli maan pääkaupungin sijaan paikallisen hallinnon keskus. Nguyễn-dynastian kaudella rakennettiin myös kaupungin Vauban-tyylinen sitadelli. Sitadellin ja kiinalaiseen tyyliin rakennetun keisarillisen palatsin itäpuolelle Tô Lịch -joen varrelle syntyi torialue, jonka mukaan Hanoita alettiin kutsua nimellä Kẻ Chợ. Kaupunkiin syntyi myös kiinalainen kaupunginosa, joka kasvoi etenkin 1800-luvulla. Vuonna 1789 Tây Sơnin kapinan aikana Qing-dynastiaa vastaan käytyä Hanoin taistelua pidetään yhtenä Vietnamin sotahistorian suurimmista voitoista.
Nykyisen nimensä Hanoi kaupunki sai vuonna 1831. Ranska valtasi kaupungin vuonna 1884. Hanoista tuli Ranskan Indokiinan kenraalikuvernöörin päämaja, ja kaupungissa aloitettiin infrastruktuurihankkeita. Kaupungin keskustaan rakennettiin suoria teitä, ja Punaisenjoen yli rakennettiin kenraalikuvernööri Paul Doumerin mukaan nimetty silta. Tyypillisimpiä ranskalaistyylisiä rakennuksia olivat kenraalikuvernöörin toimistot, oopperatalo ja Pyhän Joosefin katedraali. Ranskalaisten mukana tulivat myös raitio- ja rautatieliikenne. Toisaalta kaupungin sitadelli purettiin. Kun Vietnamin demokraattinen tasavalta perustettiin syyskuussa 1945 Hanoista tuli maan pääkaupunki. Indokiinan sodan lopussa vuonna 1954 Hanoilla oli kokoa noin 130 km², ja sen väkiluku oli noin 380 0000. Vuonna 1961 se käsitti jo 900 km². Vietnamin sodan aikana Yhdysvallat vältteli aluksi Hanoin pommittamista, mutta Richard Nixon hyväksyi kaupungin ilmapommitukset yrityksenä pakottaa Pohjois-Vietnam myönnytyksiin Pariisin rauhanneuvotteluissa. Etenkin Operaatio Linebacker II:n kohteena oli Hanoi ja sen ilmapuolustuksen pommittaminen. Kaupunki koki merkittäviä hävityksiä ja kaupungin jälleenrakentaminen alkoi sodan jälkeen. Sitten vuoden 1975 kaupunki on kasvanut tasaiseen tahtiin ja niellyt itseensä sitä ympäröineitä asutuskeskuksia. Kaupungin 1 000-vuotissyntymäpäivä vietettiin 10. lokakuuta 2010.
Teollisuus

Kaupungista on kehittynyt teollisuuskeskus vuoden 1954 jälkeen. Teollisuuden tuotteisiin kuuluvat koneet, moottorit ja sähkögeneraattorit, vaneri, tekstiilit, elintarvikkeet ja tulitikut.
Nokialla on ollut kaupungissa matkapuhelintehdas, jonka Microsoft myi HMD Globalille ja Foxconnille vuonna 2017.
Liikenne

Pieni mutta tehokas Noi Bain kansainvälinen lentoasema sijaitsee 35 km kaupungista pohjoiseen. Päärautatieasema on kilometrin verran keskustasta länteen. Hanoin kolme linja-autoasemaa sijaitsevat kaikki kantakaupungin ulkopuolella, ja niihin pitää matkustaa keskustasta paikallisbusseilla. Perinteinen kolmipyöräinen polkupyöräriksa cyclo on käymässä harvinaisemmaksi, niiden liikkumista on rajoitettu ydinkeskustassa, ja ne keskittyvät enenevässä määrin turistien kuljettamiseen. Niiden tilalle on tullut moottoripyörätakseja, xe om. Maantiet yhdistävät Hanoin muihin Vietnamin suurempiin kaupunkeihin. Rautatiet yhdistävät sen Hải Phòngin satamaan, Kunmingin kaupunkiin Kiinan Yunnanissa ja Hồ Chí Minhin kaupunkiin etelässä. Pienillä aluksilla voi purjehtia Punaistajokea pitkin, ja pienempiä jokia pitkin on yhteydet suureen osaan Pohjois-Vietnamia.
Kaupunkikuva ja nähtävyydet

Suurin osa Hanoin kaupunkikuvasta näyttää yhteenkasvaneilta kyliltä, joissa on kapeita taloja pienillä tonteilla, ja monilla kortteleita rajaavilla väylillä on hädin tuskin tilaa moottoripyörille. Joidenkin arvioiden mukaan 90 % Hanoin taloista on rakennettu ilman rakennuslupaa, useimmat ilman asemakaavaa. Toisin kuin monet muut kehitysmaiden nopeasti kasvavat suurkaupungit, Hanoi on kyennyt välttämään varsinaisten slummien muodostumisen. Tähän on auttanut käytäntö, että edes jotenkuten rakennusmääräykset täyttäville taloille voidaan myöntää rakennuslupa jälkikäteen.
Monet Hanoin vanhoista merkkirakennuksista ovat tuhoutuneet sodissa. Säilyneisiin historiallisiin kohteisiin kuuluvat 200-luvulta eaa. peräisin olevat Co Loan vanhat korttelit Hoàn Kiếm -järven luoteispuolella, Kungfutselle omistettu Kirjallisuuden temppeli, Văn Miếu (1070), Yksipilarinen pagoda, Chùa Một Cột ja Trungin sisarten pagoda vuodelta 1142. Thăng Longin keisarillinen linnoitus on Unescon maailmanperintökohde. Muita nähtävyyksiä ovat Ho Tši Minhin mausoleumi, Hanoin vankila, Hỏa Lò eli amerikkalaisten kutsuma Hanoi Hilton, Hanoin ooppera, Hanoin lipputorni Cột cờ Hà Nội, Vesinukketeatteri ja Vallankumousmuseo.
Hanoin yliopisto on perustettu 1906, jolloin kaupunki oli osa Ranskan Indokiinaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hanoi Wikimedia Commonsissa
| n k Vietnamin suurkaupungit ja maakunnat |
| --- | --- | --- |
| Maakuntatasoiset kaupungit |  Cần Thơ  Đà Nẵng  Hải Phòng  Hà Nội  Hồ Chí Minhin kaupunki  Huế  |  |
| Maakunnat |  An Giang  Bắc Giang  Bắc Kạn  Bạc Liêu  Bắc Ninh  Bà Rịa-Vũng Tàu  Bến Tre  Bình Định  Bình Dương  Bình Phước  Bình Thuận  Cà Mau  Cao Bằng  Đắk Lắk  Đắk Nông  Điện Biên  Đồng Nai  Đồng Tháp  Gia Lai  Hà Giang  Hà Nam  Hà Tĩnh  Hải Dương  Hòa Bình  Hậu Giang  Hưng Yên  Khánh Hòa  Kiên Giang  Kon Tum  Lai Châu  Lâm Đồng  Lạng Sơn  Lào Cai  Long An  Nam Định  Nghệ An  Ninh Bình  Ninh Thuận  Phú Thọ  Phú Yên  Quảng Bình  Quảng Nam  Quảng Ngãi  Quảng Ninh  Quảng Trị  Sóc Trăng  Sơn La  Tây Ninh  Thái Bình  Thái Nguyên  Thanh Hóa  Thừa Thiên-Huế  Tiền Giang  Trà Vinh  Tuyên Quang  Vĩnh Long  Vĩnh Phúc  Yên Bái  |  |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Japani  Tšekki 
Maantieteelliset:  MusicBrainz area 
Henkilöt:  Yle 
Muut:  NARA  IdRef 
Lý Thái Tổ patsas
Ho Tši Minhin mausoleumi
Uudelleen kunnostettu Hanoin Ooppera
Ernst Johann von Biron

| Ernst Johann von Biron |
| --- | --- |
 Ernst Johann von Biron, tuntemattoman taiteilijan maalaama muotokuva.
Kuurinmaan herttua
Valtakausi:  1737 – 1740
Edeltäjä:  Ferdinand Kettler
Seuraaja:  Peter von Biron
Valtakausi:  1763 – 1769
Edeltäjä:  Saksin Kaarle
Seuraaja:  Peter von Biron

Syntynyt:  23. marraskuuta 1690 Kalnciems,Kuurinmaan ja Semgallian herttuakunta
Kuollut:  17. joulukuuta 1772 (82 vuotta) Jelgava, Kuurinmaan ja Semgallian herttuakunta
Puoliso:  Benigna Gottlieb von Trotha gt Treyden
Lapset:  Peter von Biron Hedvig Elisabet Karl Ernst
Suku:  Biron
Isä:  Karl von Biron
Äiti:  Catharina Hedwig von Raab gt Thülen
Uskonto:  luterilaisuus
Ernst Johann von Biron (saks. von Bühren), (23. marraskuuta 1690 Kalnciems, Kuurinmaan herttuakunta – 17. joulukuuta 1772 Jelgava, Kuurinmaan herttuakunta) oli Kuurinmaan saksalaiseen aatelistoon kuulunut Venäjän keisarinna Anna Ivanovnan suosikki.
Biron oli lisäksi Kuurinmaan herttua vuosina 1737–1740 ja 1763–1769. Hänellä oli hyvin suuri vaikutusvalta Venäjän hovissa Annan hallitsijakaudella vuosina 1730–1740, ja tuota aikaa kutsutaan Venäjän historiassa myös Bironin ajaksi. Annan kuoltua Biron oli vuonna 1740 vähän aikaa Venäjän sijaishallitsijana, kunnes hänet syrjäytettiin.
Elämäkerta

Biron oli vuodesta 1718 silloisen Kuurinmaan herttuattaren Annan kamariherrana Riiassa. Hänen vaimonsa Benigna oli Annan hovinainen. Bironista tuli pian Annan rakastaja, ja kun Anna nousi Venäjän hallitsijaksi vuonna 1730, sai Biron hovista vaikutusvaltaisen ylikamariherran aseman. Annan valta luisui Bironille, joka nimitti korkeimpiin virkoihin muita saksalaisia. Ulkopolitiikkaa johti Andrei Ostermann, sotakollegiota kenraali Burkhard Christoph von Münnich ja kauppakollegiota K. L. von Mengden. Vuonna 1737 Biron valittiin Kuurinmaan herttuaksi. Tätä Bironin aikakautta kutsutaan nimellä bironovštšina (ven. бироновщина, Bironin aika).
Monet Bironin nimittämistä virkamiehistä olivat epäpäteviä ja käyttivät asemaansa henkilökohtaisen varallisuuden kasvattamiseen. Hovin merkittävimmät saksalaiset kuitenkin kilpailivat keskenään katkerasti. Korkeasta asemastaan huolimatta Biron ei yrittänyt puuttua hallituksen asioihin eikä oppia venäjää. Vaikka hallituksen politiikkaa johtivat venäläiset, vastusti venäläinen aateli Bironin valtaa.
Keisarinna Anna määräsi vuonna 1731, että kenestä tahansa hänen sisarentyttärensä Anna Leopoldovnan lapsesta voisi tulla vallanperijä. Biron yritti vahvistaa asemaansa naittamalla poikansa Anna Leopoldovnalle, mutta keisarinna valitsi puolisoksi Braunschweig-Wolfenbüttelin herttua Anton Ulrichin. Anna Leopoldovna synnytti elokuussa 1740 pojan. Huonossa kunnossa ollut keisarinna Anna nimitti heti pojan vallanperijäksi ja Bironin mahdolliseksi sijaishallitsijaksi.
Kun Anna Ivanovna kuoli 28. lokakuuta 1740, seuraajaksi tuli kaksikuukautinen Iivana VI ja Bironista tuli sijaishallitsija. Tämä järjestely ei kuitenkaan käynyt Burkhard von Münnichin johtamalle armeijalle, ja hänen johtamansa kaartin upseerit vangitsivat Bironin 9. marraskuuta. Biron tuomittiin kuolemaan, mutta tuomio muutettiin Siperiaan karkotukseksi.
Uudeksi sijaishallitsijaksi valittiin lapsikeisarin äiti Anna Leopoldovna, mutta hän ei kyennyt hoitamaan tehtäviään ja valta luisui takaisin saksalaisten käsiin, joita johti nyt Münnich. Saksalaiset menettivät valtansa, kun Elisabet teki venäläisen aatelin ja ulkovaltojen tukemana vallankaappauksen marraskuussa 1741. Bironovštšina-termiä alettiin käyttää vasta tämän jälkeen, kun Elisabet perusteli kaappaustaan mustamaalaamalla edeltäjiensä mainetta.
Keisari Pietari III kutsui Bironin pois Siperiasta vuonna 1763 ja antoi hänelle takaisin Kuurinmaan herttuan arvon. Hänen poikansa, Kuurinmaan viimeinen herttua, Peter von Biron peri arvon vuonna 1769, jo ennen isänsä kuolemaa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Edgardo Franzosini, Il mangiatore di carta (Milano:SugarCo) 1989
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  IdRef
Bis(kloorimetyyli)

| Bis(kloorimetyyli)eetteri |
| --- | --- |


Tunnisteet
CAS-numero:  542-88-1
PubChem CID:  10967
SMILES:  C(OCCl)Cl
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C2H4Cl2O
Moolimassa:  114,952 g/mol
Sulamispiste:  -41,5 °C
Kiehumispiste:  105 °C
Tiheys:  1,315 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Reagoi veden kanssa
Bis(kloorimetyyli)eetteri eli BCME (C2H4Cl2O) on kloorattuihin eettereihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Aikaisemmin yhdistettä on käytetty suurissa määrin polymeerien valmistukseen, mutta nykyään sitä käytetään vain hyvin rajoitetuissa määrin orgaanisen kemian synteeseissä sen suuren myrkyllisyyden ja karsinogeenisuuden vuoksi.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa bis(kloorimetyyli)eetteri on väritöntä nestettä, jolla on erittäin voimakas pistävä ja tukahduttava haju. Yhdiste reagoi veden kanssa muodostaen formaldehydiä ja vetykloridia. Bis(kloorimetyyli)eetteri ärsyttää erittäin voimakkaasti hengitysteitä, silmiä ja ihoa ja aineelle altistumisesta voi seurata voimakasta kurkkukipua, hengityksen vaikeutumista, keuhkovaurioita ja syövytysvammoja. Yhdisteen tiedetään olevan karsinogeeninen ja mutageeninen ja aineelle altistuminen nostaa keuhkosyöpään sairastumisen riskiä.
Valmistus ja käyttö

Bis(kloorimetyyli)eetteriä valmistetaan paraformaldehydin ja väkevän rikkihapon vetykloridin tai klooririkkihapon seoksen välisellä reaktiolla noin 26–28 °C:n lämpötilassa. Yhdistettä muodostuu myös kloorimetyylimetyylieetterin valmistuksen sivutuotteena.
Aikaisemmin bis(kloorimetyylimetyyli)eetteriä on käytetty suuria määriä monien polymeerien, hartsien ja tekstiilien valmistuksessa. Sen suuren myrkyllisyyden ja karsinogeenisuuden vuoksi sen käyttö on kuitenkin nykyään hyvin rajoitettua. Esimerkiksi Suomessa yhdistettä saa käyttää ainoastaan tutkimustarkoituksiin. Orgaanisissa synteeseissä bis(kloorimetyyli)eetteriä voidaan käyttää kloorimetyyliryhmän liittämiseen vaikeasti kloorimetyloituvien yhdisteiden kuten aromaattisten yhdisteiden ja anilidien tapauksessa, jotka eivät reagoi formaldehydin ja vetykloridin seoksen kanssa, tai happea sisältävien heterosyklisten yhdisteiden synteesiin.
Dimităr Blagoev

Dimităr Blagoev.
Dimităr Blagoev (bulg. Димитър Благоев, 14. kesäkuuta 1856 Zagoritšanin kylä nykyisessä Kreikassa – 7. toukokuuta 1924 Sofia) oli bulgarialainen kommunistipoliitikko.
Blagoev syntyi köyhän talonpojan perheeseen. Hän kävi Odessan reaalikoulua vuosina 1878-1880. Vuodesta 1881 lähtien hän opiskeli Pietarin yliopistossa. Vuonna 1883 hän perusti yhden Venäjän ensimmäisistä marksilaisista ryhmistä (ns. Blagojevin ryhmä). Vuonna 1885 Blagoev pidätettiin ja karkotettiin Bulgariaan.
Vuonna 1891 Blagoev perusti Bulgarian sosiaalidemokraattisen puolueen. Hän johti sen marksilaista ryhmää, josta vuonna 1903 tuli Bulgarian sosiaalidemokraattinen työväenpuolue (vuodesta 1919 Bulgarian kommunistinen puolue). Blagoev toimi puolueen pääideologina ja toimitti sen teoreettista aikakauslehteä Novo vreme. Hän kirjoitti myös sosialismin historiaa Bulgariassa käsittelevän kirjan, joka julkaistiin vuonna 1906. Blagoev oli Bulgarian kansalliskokouksen edustaja.
Bulgarialainen Gorna-Džumajan kaupunki nimettiin Blagoevgradiksi vuonna 1950. Venäjällä Komin tasavallassa on Blagoevin mukaan nimetty taajama.
NMS Bistrița

| Bistrița |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Thames Ironworks and Shipbuilding Company, Lontoo
Palveluskäyttöön:  1888
Poistui palveluskäytöstä:  ei tiedossa
Tekniset tiedot
Uppouma:  116 t
Pituus:  30,5 m
Leveys:  4,1 m
Syväys:  1,7 m
Koneteho:  380 hv
Nopeus:  13 solmua
Miehistöä:  30
Aseistus
Aseistus:  1 x 57 mm tykki 1 x 37 mm tykki
NMS Bistrița (rom. Nava Majestǎţii Sale Bistrița) oli Romanian kuninkaallisen laivaston Oltul-luokan tykkivene.
Valmistus

Alus tilattiin Thames Ironworks and Shipbuilding Companyltä Lontoosta. Se valmistettiin 1888. Aluksen mitat olivat pituus 30,5, leveys 4,1 ja syväys 1,7 metriä. Sen aseistuksena oli yksi 57 millimetrin (6 naulan) ja yksi 37 millimetrin (1 naulan) tykki ja sen miehistönä oli 30 miestä.
Palvelus

Alus kuului Tonavan laivueeseen ja sen kohtalosta ei ole tietoa.
Biot’n ja Savartin laki

Biot'n ja Savartin lain mukaan johtimessa kulkeva sähkövirta I synnyttää johtimen ympärille magneettikentän B.
Biot'n ja Savartin laki on sähkömagnetismia kuvaava laki, jolla on myös sovelluksia aerodynamiikassa. Alun perin laki kuvaa vakiosähkövirran synnyttämää magneettikenttää. Yksinkertaisen analogian avulla laki voidaan ulottaa myös laskemaan pyörteiden synnyttämiä ilman nopeuksia.
Biot'n ja Savartin laki seuraa Ampèren laista. Se on nimetty ranskalaisten fyysikoiden Jean Baptiste Biot'n (1774–1862) ja Felix Savartin (1791–1841) mukaan. Kaava kertoo, että jos määrittelemme differentiaalisen virta-alkion  \scriptstyle I\,\mathrm {d} \mathbf {l} , niin sitä vastaava differentiaalinen magneettivuon tiheys on
missä
Integroimalla tätä suljetun virtasilmukan yli saadaan silmukan synnyttämä magneettikenttä määritettyä mielivaltaisessa pisteessä
Ei-origokeskinen muoto

Yllä esitetty muoto differentiaaliselle magneettivuon tiheydelle pätee vain tapauksessa, jossa tarkastelija (eli origo) sijaitsee tarkasteltavassa magneettikentän pisteessä. Jos tarkastelija on systeemin ulkopuolinen, täytyy yhtälöön tehdä pieniä muutoksia.
Tarkastellaan virtajohdinta, jossa kulkee sähkövirta 



I


{\textstyle I}

. Kiinnitetään johtimen mielivaltaiseen pisteeseen 



Q


{\textstyle Q}

 virta-alkion differentiaalinen pituusvektori 




d



l

′



{\textstyle \mathrm {d} \mathbf {l} '}

. Merkitään vektoria 



O
P


{\textstyle OP}

 (pisteen 



P


{\textstyle P}

 paikkavektori) 




r



{\textstyle \mathbf {r} }

:llä ja vektoria 



O
Q


{\textstyle OQ}

 (pisteen 



Q


{\textstyle Q}

 paikkavektori) 





r

′



{\textstyle \mathbf {r} '}

:lla. Vektorien laskusääntöjen nojalla vektori 



Q
P


{\textstyle QP}

 on tällöin 




r

−


r

′



{\textstyle \mathbf {r} -\mathbf {r} '}

. Biot'n ja Savartin lain yleinen muoto saadaan korvaamalla edellä esitetyssä muodossa vektori 




r



{\textstyle \mathbf {r} }

 vektorilla 




r

−


r

′



{\textstyle \mathbf {r} -\mathbf {r} '}

. Tällöin magneettivuon tiheys pisteessä 



P


{\textstyle P}

 origosta katsottuna on:
\mathrm {d} \mathbf {B} ={\frac {\mu _{0}I}{4\pi }}{\frac {\mathrm {d} \mathbf {l} '\times (\mathbf {r} -\mathbf {r} ')}{||\mathbf {r} -\mathbf {r} '||^{3}}}.
Merkintä 




|


|


r

−


r

′


|


|



{\textstyle ||\mathbf {r} -\mathbf {r} '||}

 tarkoittaa vektorin 




r

−


r

′



{\textstyle \mathbf {r} -\mathbf {r} '}

 normia eli pituutta. Integraalimuoto saadaan vastaavasti:
\mathbf {B} ={\frac {\mu _{0}I}{4\pi }}\oint {\frac {\mathrm {d} \mathbf {l} '\times (\mathbf {r} -\mathbf {r} ')}{||\mathbf {r} -\mathbf {r} '||^{3}}}.
Ei-origokeskisen muodon etu on se, että sen avulla magneettivuon tiheys on hyvin määritelty myös, jos 



P


{\textstyle P}

 on johtimen piste (jolloin alkuperäisessä yhtälössä 



r
=
0


{\textstyle r=0}

). Tällöin tosin magneettivuon tiheys on nolla, sillä  \mathrm {d} \mathbf {l} '\times (\mathbf {r} -\mathbf {r} ')=0.
Esimerkkejä > Pitkän, suoran virtajohtimen magneettikenttä

Lasketaan (äärettömän) pitkän, ohuen, 



z


{\textstyle z}

-akselilla kulkevan virtajohtimen magneettivuon tiheys johtimen ulkopuolella etäisyydellä 



r


{\textstyle r}

. Johtimessa kulkee sähkövirta 



I


{\textstyle I}

.
Ratkaisu:
Käytetään hyödyksi edellisen kappaleen kuvaa ja merkintöjä. Origo sijaitsee nyt johtimessa, sillä se on 



z


{\textstyle z}

-akselin nollapiste. Koska ollaan kiinnostuneita vain etäisyyden vaikutuksesta magneettivuon tiheyteen, on helpointa valita piste 



P


{\textstyle P}

 siten, että siitä kohtisuorasti johtimeen vedetty jana osuu origoon. Piste 



Q


{\textstyle Q}

 sijaitsee myös 



z


{\textstyle z}

-akselilla.
Virtajohdin kulkee 



z


{\textstyle z}

-akselilla, joten virta-alkio on
I\,\mathrm {d} \mathbf {l} '=I\,\mathbf {k} \,\mathrm {d} z,
missä 




k



{\textstyle \mathbf {k} }

 on 



z


{\textstyle z}

-akselin kantavektori. Jos virta käännetään vastakkaissuuntaiseksi, korvataan kantavektori 



−

k



{\textstyle -\mathbf {k} }

:lla. Muut vektorit ja niiden pituudet ovat:
{\begin{aligned}OP=\mathbf {r} ,&\quad ||\mathbf {r} ||=r\\OQ=\mathbf {r} '=z\mathbf {k} ,&\quad ||\mathbf {r} '||=|z|\\QP=\mathbf {r} -\mathbf {r} ',&\quad ||\mathbf {r} -\mathbf {r} '||={\sqrt {r^{2}+z^{2}}}\end{aligned}}
Merkitään ristituloa varten vektoreiden  I\,\mathrm {d} \mathbf {l} ' ja 




r

−


r

′



{\textstyle \mathbf {r} -\mathbf {r} '}

 välistä kulmaa  \theta :lla. Trigonometrian avulla huomataan, että
\sin \theta ={\frac {||\mathbf {r} ||}{||\mathbf {r} -\mathbf {r} '||}}={\frac {r}{\sqrt {r^{2}+z^{2}}}}.
Lasketaan magneettivuon tiheys (suuruus) pisteessä 



P


{\textstyle P}

 käyttäen Biot'n ja Savartin lain ei-origokeskistä muotoa. Koska johdin on äärettömän pitkä, ovat integrointirajat  -\infty <z<\infty .
{\begin{aligned}B(r)=||\mathbf {B} (r)||&={\frac {\mu _{0}I}{4\pi }}\oint {\frac {||\mathrm {d} \mathbf {l} '\times (\mathbf {r} -\mathbf {r} ')||}{||\mathbf {r} -\mathbf {r} '||^{3}}}\\&={\frac {\mu _{0}I}{4\pi }}\int _{-\infty }^{\infty }{\frac {||\mathbf {r} -\mathbf {r} '||\sin \theta }{||\mathbf {r} -\mathbf {r} '||^{3}}}\,\mathrm {d} z\\&={\frac {\mu _{0}I}{4\pi }}\int _{-\infty }^{\infty }{\frac {r}{(r^{2}+z^{2}){\sqrt {r^{2}+z^{2}}}}}\,\mathrm {d} z\\&={\frac {\mu _{0}I}{4\pi }}\int _{-\infty }^{\infty }{\frac {r}{(r^{2}+z^{2})^{3/2}}}\,\mathrm {d} z\\&={\frac {\mu _{0}I}{4\pi }}{\Bigg |}_{-\infty }^{\infty }{\frac {z}{r{\sqrt {r^{2}+z^{2}}}}}\\&={\frac {\mu _{0}I}{4\pi }}{\frac {2}{r}}\\&={\frac {\mu _{0}I}{2\pi r}}\end{aligned}}