stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lepät
Käyttö

Leppien lehtiä, kuorta ja urpuja on käytetty kankaiden ja nahan värjäämiseen. Urpuja käytettiin lääkkeenä ja lepänkävyistä keitettiin teetä. Keväisin urpujen määrästä tehtiin myös ennustuksia. Nuorten hedenorkkojen ollessa enemmistönä tulevan vuoden viljasadon arveltiin olevan hyvä, ylivuotisten eminorkkojen ylivoima ennusti huonoa satoa.
Leppien nuoret oksat soveltuivat niukkoina aikoina lehdeksiksi, joita käytettiin lisärehuna kotieläimille. Leppien puuainesta, erityisesti tervaleppää, käytetään muun muassa puukenkien ja muiden käsitöiden valmistukseen sekä saunojen laudelautoina. Puu on punertavaa ja suhteellisen pehmeää. Leppää käytetään myös soitinpuuna, erityisesti sähkökitaroissa. Leppä on myös erinomainen akustisten pienkanteleiden rakennuspuu, sitä käytetään myös harmonikkojen sisäosissa.
Koristetarkoituksiin käytetään seuraavia lajeja, alalajeja (subsp.), muunnoksia (var.), muotoja (f.) ja lajikkeita:
tervaleppä (Alnus glutinosa )
sulkatervaleppä (A. glutinosa 'Laciniata')
mukuratervaleppä (A. glutinosa 'Sääksmäki')
pilaritervaleppä (A. glutinosa f. pyramidalis)
tammenlehtileppä (A. glutinosa f. quercifolia)
kamtsatkanleppä (Alnus hirsuta)
harmaaleppä (Alnus incana )
riippaharmaaleppä (A. incana 'Pendula')
hapsuharmaaleppä (A. incana f. angustissima)
keltaharmaaleppä (A. incana f. aurea)
sulkaharmaaleppä (A. incana f. laciniata ja 'Laciniata')
punaharmaaleppä (A. incana f. rubra)
kuolanharmaaleppä (A. incana subsp. kolaënsis)
karjalanharmaaleppä (A. incana var. argentata)
mantsurianleppä (Alnus mandschurica)
sahalininleppä (Alnus maximoviczii) eli sahalininpensasleppä (Alnus alnobetula subsp. maximoviczii)
hybridileppä (Alnus × pubescens)
amerikanharmaaleppä (Alnus rugosa)
sitkanleppä (Alnus sinuata) eli sitkanpensasleppä (Alnus alnobetula subsp. sinuata)
pensasleppä (Alnus viridis , syn. Alnus alnobetula )
amerikanpensasleppä (A. viridis subsp. crispa)
Luokitus

Leppien suku jakaantuu kolmeen alasukuun:
Alnus , 15–25 lajia:
Alnus acuminata – suippuleppä
Alnus cordata – italianleppä
Alnus formosana
Alnus glutinosa – tervaleppä
Alnus incana – harmaaleppä
Alnus incana subsp. incana – etelänharmaaleppä
Alnus incana subsp. kolaënsis – kuolanharmaaleppä
Alnus incana f. gibberosa – mukuraleppä
Alnus incana f. laciniata Loudon – sulkaharmaaleppä
Alnus japonica – japaninleppä
Alnus jorullensis
Alnus mandshurica (Callier) Hand.-Mazz. – mantšurianleppä
Alnus oblongifolia (syn. Alnus incana subsp. oblongifolia) – arizonanleppä
Alnus orientalis
Alnus rhombifolia
Alnus rubra – oregoninleppä eli punaleppä
Alnus rugosa (syn. Alnus incana subsp. rugosa) – amerikanharmaaleppä
Alnus serrulata – nirkkoleppä
Alnus subcordata
Alnus tenuifolia (syn. Alnus incana subsp. tenuifolia) – lännenharmaaleppä
Clethropsis , 3 lajia:
Alnus maritima
Alnus nepalensis
Alnus nitida
Alnobetula , 2–5 lajia:
Alnus pendula – suonileppä
Alnus alnobetula (syn. Alnus viridis ) – pensasleppä
Alnus alnobetula subsp. alnobetula – euroopanpensasleppä
Alnus alnobetula subsp. crispa (syn. Alnus crispa) – amerikanpensasleppä
Alnus alnobetula subsp. maximowiczii (syn. Alnus maximowiczii) – sahalininpensasleppä
Alnus alnobetula subsp. sinuata (syn. Alnus sinuata) – sitkanpensasleppä
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Lepät (Alnus)
Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Alnus
Lepät, Museovirasto
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Alnus (alders) (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q25239  Wikispecies: Alnus  APDB: 187959  APNI: 82620  BioLib: 3442  CoL: 8VTM3  EoL: 107300  EPPO: 1ALUG  FNA: 101157  FoAO2: Alnus  FoC: 101157  GBIF: 2876099  GRIN: 437  iNaturalist: 53352  IPNI: 3975-1  IRMNG: 1330326  ITIS: 19466  NBN: NHMSYS0000455769  NCBI: 3515  NZOR: d90a3651-3dea-4f93-9a71-851e339092ff  Open Tree of Life: 791135  Paleobiology Database: 54588  PLANTS: ALNUS  Plazi: BE0E87A3-897E-2657-814C-1603EA7A4D99  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:30000643-2  Tropicos: 40010579  uBio: 5865990  VASCAN: 803  WFO: wfo-4000001331 
Leppä kukkii keväällä ennen lehtien puhkeamista.
Vahingoittunut lepän pinta muuttuu punaiseksi. Kuvassa tuoreita tervalepän kantoja.
Leviathan (kirja)

| Leviathan |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Thomas Hobbes
Kieli:  englanti
Julkaistu:  1651
Suomennos
Suomentaja:  Tuomo Aho
Kustantaja:  Vastapaino
Julkaistu:  1999
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  592
ISBN:  951-768-042-2
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Leviathan on englantilaisen filosofin Thomas Hobbesin vuonna 1651 julkaisema kirja poliittisesta filosofiasta. Hobbesin teoriassa ihmiset tekevät keskenään yhteiskuntasopimuksen ja valtuuttavat suvereenin valvomaan järjestystä ja käyttämään siinä ehdotonta valtaa. Hobbesin mukaan suvereniteetti voi olla monarkia, aristokratia tai demokratia, mutta sen vallan täytyy aina olla rajoittamaton. Kirjan nimi tulee suuresta merihirviöstä Leviatanista, johon valtiota verrataan.
Sisältö

Kirja on jaettu neljään osaan, joista ensimmäisessä Hobbes etsii ihmisen toiminnasta lainalaisuuksia sekä selittää materialismiaan. Toisessa osassa hän selittää, miksi ihmiset haluavat yhteisen hyvän vuoksi solmia yhteiskuntasopimuksen ja antaa valistuneelle yksinvaltiaalle jakamattoman oikeuden pakkovallan käyttöön. Kolmas osa koskee Hobbesin materialistisen ontologian pohjalta selitettyä teologista kuvausta kristinuskosta. Neljäs osa käsittelee pimeyden valtakuntaa, jolla Hobbes tarkoittaa tietämättömyyttä vastakohtana todelliselle tiedolle. Siinä arvostellaan erityisesti monia katolisen kirkon oppeja ja skolastiikkaa sekä myös Aristoteleen filosofiaa.
Hobbesin mukaan valtio voi olla monarkinen, aristokraattinen tai demokraattinen, joskin käytännön syistä hän piti monarkiaa parhaana valtiomuotona. Tärkeintä kuitenkin on, että vallan on oltava jakamaton, koska jaettu valta johtaa osien väliseen valtakamppailuun. Vallankumous taas on oikeutettu onnistuessaan, koska onnistunut vallankumous osoittaa syrjäytetyn suvereenin heikkouden ja näin ollen kyvyttömyyden tehtäväänsä. Lait ovat Hobbesin mukaan reaalisesti ottaen vain voimassa olevia lakeja, jotka on sanktioitu. Pelkkä lain kirjain ei ole mitään.
Hobbesilaista ihmiskuvaa on pidetty kohtalaisen synkkänä hänen rousseaulaista jaloa villiä muistuttavalla kuvauksellaan luonnontilasta ja kaikkien sodasta kaikkia vastaan. Sellaisessa tilassa ei ole omaisuutta eikä voida erottaa oikeutta ja vääryyttä, ja ihmisen elämä on "yksinäinen, kurja, häijy, raaka ja lyhyt". Hobbesin mukaan valtio on perustettu yhteis­kunta­sopimuksella, joka tehtiin juuri sitä varten, ettei tällainen tila vallitsisi. Hobbes ei kuitenkaan ajattele, että kaikki ihmiset ovat taipuvaisia pahaan, vaan hänen mukaansa luonnontilassa ainoastaan joidenkin yksilöiden haitallinen käytös estää rauhallisen yhteiselon.
Kirjan kolmas osa käsittelee kristillistä yhteiskuntaa. Siinä Hobbes myös selittää monia Raamatun kohtia omintakeisella tavallaan. Hänen mukaansa muinaisessa Israelissa Jumala oli ihmisten kanssa tekemänsä sopimuksen nojalla hallitsijan asemassa siihen saakka, kunnes israelilaiset valitsivat Saulin kuninkaaksi. Tämän vuoksi Jumalan antama Mooseksen laki oli tuolloin voimassa yhteiskunnallisena lakina. Koska Jumalalla kuitenkaan ei ole tällaista asemaa missään muualla eikä koskaan myöhemmin, tulee valtiovallalla olla valta päättää myös alamaisten uskonnosta ja pappienkin olla kuuliaisia kuninkaalle. Hobbes ei sen vuoksi hyväksynyt esimerkiksi paavin hengellistä valtaa hänen oman valtakuntansa ulkopuolella. Kristuksen toisen tulemisen jälkeen kuitenkin perustetaan Raamatussa ennustettu Jumalan valtakunta, jossa suvereeni valta on Kristuksella.
Vaikutus

Kun Leviathan ilmestyi Pariisissa vuonna 1651, se ei miellyttänyt ketään. Sen rationalismi loukkasi useimpia Englannista sisällissodan vuoksi tulleita pakolaisia, ja erityisesti sen hyökkäykset katolista kirkkoa vastaan loukkasivat, paitsi katolista papistoa, myös Ranskan hallitusta.
Hobbesin filosofia herättää tutkijoiden parissa edelleen suurta kiinnostusta, ja esimerkiksi hänen sopimusoikeudellisia näkökulmiaan on pidetty esillä.
Kirjallisuutta

Hobbes, Thomas: Leviathan, eli, Kirkollisen ja valtiollisen yhteiskunnan aines, muoto ja valta.  ((Leviathan or the matter, forme and power of a commonwealth ecclesiasticall and civill, 1651.) Suomentanut Tuomo Aho)  Tampere:  Vastapaino, 1999.  ISBN 951-768-042-2
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Aho, Tuomo: Leviathan – filosofian hauskimpia suurklassikoita. Tieteessä tapahtuu 3/1999.
Aho, Tuomo: Terveisiksi: kääntäjän vaikutelmia. niin & näin 2/2000, 73–74.
Koikkalainen, Petri: Hobbesin Leviathanin 'kirkolliseen ja valtiolliseen yhteiskuntaan' liittyvästä käsitteistöstä. niin & näin 2/2000, 64–72.
Kuortti, Joel: Hirmuinen opus. Agricola 27.7.1999.
Multamäki, Kustaa: Malmesburyn ateisti suomeksi. Historiallisia arvosteluja 12/2000.
Yhdysvaltain senaatin vaalit Georgiassa 2022

Yhdysvaltain senaatin vaalit Georgiassa 2022 pidettiin 8. marraskuuta 2022 samaan aikaan muiden vuoden 2022 vaalien kanssa. Koska kukaan ehdokkaista ei saanut ensimmäisellä kierroksella enemmistöä äänistä, pidettiin 6. joulukuuta 2022 kahden eniten ääniä saaneen ehdokkaan kesken toinen kierros, jonka istuva demokraatti Raphael Warnock voitti. Vaalit olivat yhdet vuoden 2022 vaalien seuratuimmista ja tärkeimmistä senaatinvaaleista.
Tausta

Istuva demokraattisenaattori, baptistipastori Raphael Warnock, valittiin senaattiin vuosina 2020–21 pidetyissä senaatin erikoisvaaleissa. Erikoisvaalit järjestettiin, koska Warnockin edeltäjä, Johnny Isakson, ilmoitti elokuussa 2019 eroavansa virastaan kesken kauden vedoten terveyssyihin. Georgian kuvernööri Brian Kemp nimitti virkaatekeväksi kuvernööriksi republikaaneja edustavan Kelly Loefflerin, joka vannoi virkavalansa 6. tammikuuta 2020. Georgian lain mukaan virkaa tekevän senaattorin tulee tällöin osallistua erikoisvaaleihin ja voittaa ne säilyttääkseen mandaattinsa jäljellä olevien virkakauden vuosien ajaksi. Nämä vaalit voitti kuitenkin Warnock, joka istui senaattorina kauden loppuun asti.
Vaaleissa äänioikeutettuja ovat sellaiset henkilöt, jotka täyttävät seuraavat ehdot ja rekisteröityvät äänestäjiksi:
Yhdysvaltain kansalaisuus
Asuu laillisesti Georgian osavaltiossa ja sen piirikunnan alueella, jossa hän haluaa äänestää
Vähintään 18-vuotias (rekisteröityminen mahdollista 17,5-vuotiaille)
Ehdokasasettelu

Warnock asettui ehdolle ensimmäiselle kokonaiselle kuusivuotiskaudelleen. Toukokuussa 2022 hän voitti murskaluvuin demokraattien esivaaleissa Tamara Johnson-Shealeyn.
Republikaanien ehdokas oli entisen Yhdysvaltain presidentti Donald Trumpin tukema entinen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja Herschel Walker. Walkerin kampanjan aikana häntä syytettiin mm. abortin maksamisesta entisille tyttöystävilleen, vaikka oli kampanjoinut nimenomaan abortin vastustajana. Walker myöskin antoi ymmärtää, että on toiminut poliisivoimissa ja toi mm. virkamerkin näytille yhteen vaaliväittelyyn. Myöhemmin Walker selitti, että kyseessä oli kunniapoliisin virkamerkki, mutta se oli kuitenkin täysin laillinen Johnsonin piirikunnassa, joka virkamerkin on myöntänyt. Faktantarkistajat kuitenkin totesivat, ettei Walker ole koskaan ollut poliisivoimien palveluksessa eikä hänen virkamerkkinsä takaa esim. valtuuksia pidättää ketään.
Tulokset

| Ehdokas | I kierros> Ääniä | I kierros> Osuus (%) | II kierros> Ääniä | II kierros> Osuus (%) |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Warnock | 1 946 117 | 49,44 | 1 820 633 | 51,40 |
| Walker | 1 908 442 | 48,49 | 1 721 244 | 48,60 |
| Oliver | 81 365 | 2,07 | karsiutui | karsiutui |
| Annettuja ääniä | 3 935 924 | 3 935 924 | 3 541 877 | 3 541 877 |
Lähde:
Libertaarisen puolueen ehdokas Chase Oliver sai ensimmäisellä kierroksella 2,1 % äänistä, minkä takia kumpikaan pääpuolueen ehdokas ei saanut enemmistöä äänistä.
Walker myönsi tappionsa toisen kierroksen vaali-iltana.
Koska Warnock voitti toisella kierroksella, demokraatit saivat senaattiin suoraan enemmistön, eikä heidän tarvitse turvautua Yhdysvaltain varapresidentti Kamala Harrisin tasaäänestykset ratkaisevaan ääneen vaalien jälkeisessä senaatin kokoonpanossa.
Liedon vaakuna

Liedon vaakuna
Liedon vaakuna on varsinaissuomalaisen Liedon kaupungin tunnus. Vaakunan aihe viittaa alun perin 1300-luvulla rakennetuksi uskottuun Liedon kirkkoon, joka on nimetty suojeluspyhimyksensä Pyhän Pietarin mukaan.
Vaakunan selitys on ”punaisessa kentässä nouseva Pyhä Pietari pidellen oikeassa kädessään avainta ja vasemmassa kirjaa; kaikki kultaa”. Vaakunan on suunnitellut Ahti Hammar, ja Liedon kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 4. maaliskuuta 1960. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 10. lokakuuta samana vuonna.
Lichenin Ihanimman Neitsyt Marian kirkko

Lichenin Ihanimman Neitsyt Marian kirkko
Lichenin Ihanimman Neitsyt Marian kirkko (puol. Bazylika Matki Bożej Bolesnej Królowej Polski w Licheniu) on Puolan suurin kirkko, johon mahtuu 18 000 ihmistä. Kirkko sijaitsee Licheń Staryn kylässä Ison-Puolan voivodikunnassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lichenin Ihanimman Neitsyt Marian kirkko Wikimedia Commonsissa
Kurt Lewin

| Kurt Lewin |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 9. syyskuuta 1890 Mogilno, Posenin provinssi, Saksan keisarikunta (nykyisessä Puolassa)
Kuollut: 12. helmikuuta 1947 (56 vuotta) Newtonville, Massachusetts, Yhdysvallat
Ammatti:  psykologian apulaisprofessori (1927–1933), psykologian professori (1939–1947)
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Berliinin yliopisto (tri 1914 tai 1916)
Väitöstyön ohjaaja:  Carl Stumpf ja Alois Riehl
Instituutti:  Berliinin yliopisto (1916–1933), Cornellin yliopisto (1933–1935), Iowan osavaltionyliopisto (1939–1944), Massachusetts Institute of Technology (1944–1947)
Oppilaat:  Beatrice Wright
Tutkimusalue:  Psykologia
Kurt Lewin (9. syyskuuta 1890 Mogilno, Posenin provinssi, Saksan keisarikunta (nykyisin Puolassa) – 12. helmikuuta 1947 Newtonville, Massachusetts, Yhdysvallat) oli saksalaissyntyinen psykologi, sosiaalipsykologi ja tieteenfilosofi. Lewin tunnetaan erityisesti kenttäteoriastaan, ryhmädynamiikasta sekä toimintatutkimuksen kehittämisestä. Vuonna 2002 yhdysvaltalaiset psykologit luokittelivat hänet alansa 18. tunnetuimmaksi vaikuttajaksi.
Elämä

Lewin syntyi Preussin Mogilnossa. Juutalaisen kauppiasisän toiveesta nuori Kurt Lewin lähti ensin lääkäriopintoihin, mutta hylkäsi aikaisemmat kiinnostuksenkohteensa 20-vuotiaana löytäessään tieteenfilosofian. Esikuvana hänellä oli esimerkiksi uuskantilainen Ernst Cassirer, jonka vaikutus näkyy Lewinin myöhemmissä teorioissa vahvasti. Lewin alkoi hahmotella kenttäteoriaansa haavoituttuaan ensimmäisessä maailmansodassa. Hän kirjoitti artikkelin ”Kriegslandschaft”, jossa hän esitti ihmisen hahmottavan maiseman ympäröivästä tilanteesta riippuvaisena. 1920-luvulla teoria sai huomiota erityisesti Yhdysvalloissa ja Lewin kiersikin kutsuttuna luennoimassa yliopistoissa. Juutalaisena Lewinin täytyi kuitenkin paeta natsi-Saksasta perheineen vuonna 1933. Hän sai pikaratkaisuna viran Yhdysvalloista, eikä koskaan enää palannut Saksaan.
Sota-ajan Yhdysvalloissa Lewinin sosiaalipsykologian taidoilla oli suuri kysyntä. Vuosina 1935–1944 Lewin toimi lapsipsykologian professorina Iowan yliopistossa, joka tarjosi hänelle lahjakkaan opiskelijayhteisön sekä vapaat mahdollisuudet sosiaalipsykologiseen tutkimukseen. Sodan ongelmakohdat tarjosivat hedelmällisen alustan sosiaalipsykologiselle tutkimukselle. Paras mahdollinen yhteiskuntatieteellinen asiantuntemus valjastettiin valtion käyttöön ja professori Kurt Lewin työskenteli yhteistyössä muun muassa kulttuuriantropologi Margaret Meadin kanssa. Sosiaalinen tilaus Lewinin taidoille ei päättynyt sodan myötä, vaan hän jatkoi aktiivisesti työskentelyä esimerkiksi eri ryhmien välisten jännitteiden lieventämisen kanssa. Lewinin energia kuitenkin kului loppuun jatkuvien työtehtävien ja vastaperustettujen ryhmädynamiikan tutkimuskeskus MIT:n sekä Commission of Community Interrelationsin vuoksi ja hän kuoli sydänkohtaukseen 11. helmikuuta 1947.
Lewinin kenttäteoriasta

Kenttäteoria on peräisin fysiikasta. Lewin pyrki matemaattisesti formalisoimaan teoriansa. ”Kenttä” on samanaikaisesti olemassa olevien, toisistaan riippuvaisiksi miellettyjen faktojen kokonaisuus. Jo hahmopsykologien mukaan kokonaisuus on enemmän kuin osiensa summa. Lewinin kiinnostus kohdistui ihmisen motivaatioon ja hän esitteli kenttä-käsitteistössään psykologista liikettä: minne ja kuinka voimakkaasti yksilö on suuntautunut, millaiset mahdolliset esteet tavoitteen saavuttamiseksi on ja kentän mahdollisuudet.
Ihminen sijaitsee omassa psykologisessa kentässä, jotka Lewin nimittää elämänkentäksi (eli life space, LS). Elämänkentässä yksilön persoona ja psykologinen ympäristö ovat hetkellisiä, ”juuri tällä hetkellä”, ja siksi vuorovaikutus muokkaa kenttää koko ajan.
Kenttäteoriassaan Lewin tarkasteli varsinkin ihmisen motivaatiota ja ns. tensiojärjestelmää, jonka hän uskoi olevan ihmisen liikkeellepaneva voima.
Perintö

Lewin jätti perinnökseen vakaumuksen tieteiden yhteismitattomuudesta: jokainen tiede on suljettu omalakinen järjestelmä sekä periaatteen psykologisten ilmiöiden selittämisestä psykologisin käsittein. Lewin edisti myös ryhmien päätymistä jälleen arvostetuksi tutkimuskohteeksi 1930-luvulla. Hän esitti esimerkiksi suurta huomiota herättäneen johtajuustyylit-tutkimuksen yhdessä Ron Lippittin ja Ralph Whiten kanssa.
Tärkeitä teoksia

A Dynamic Theory of Personality (1935)
Principals of Topological Psychology (1936)
Resolving Social Conflicts (1948)
Field Theory in Social Science (1951)
Jamba (jalkapalloilija)

João Pereira Baltha Santos (s. 10. heinäkuuta 1977 Benguela), taiteilijanimeltään Jamba, on angolalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän kuului Angolan maajoukkueeseen vuoden 2006 maailmanmestaruuskilpailuissa Saksassa ja pelasi täyden ajan Angolan kaikissa otteluissa, joista kaksi päättyi tasapeliin ja yksi Angolan tappioon. Hän pelasi samana vuonna myös Afrikan-mestaruuskilpailuissa. Hän pelasi kaikkiaan 58 maaottelua vuosina 1998–2009 ja teki yhden maalin syyskuussa 2006 Swazimaata vastaan.
Jamba edusti pääosan urastaan kotimaassaan AS Aviaçãota. Hän voitti Angolan-mestaruuden vuosina 2002, 2003 ja 2004.
Jalkapallon kenttäryhmitys

Ryhmityskaaviossa pelaajien määrä esitetään numeroina puolustajista hyökkääjiin. Kuvassa on 4–4–2, joka on yksi nykyjalkapallon yleisimpiä ryhmityksiä.
Ryhmitys on jalkapallossa muodostelma, jonka mukaisesti eri pelipaikkojen pelaajat ovat sijoittuneina kentälle. Erilaisia ryhmityksiä voidaan käyttää sen mukaan, onko tavoitteena pelata hyökkäävää vai puolustavaa taktiikkaa noudattaen, ja niitä voidaan vaihtaa pelitilanteen mukaan. Ryhmitykset esitetään usein numerosarjana, joka kuvaa vierekkäin sijoittuneita pelaajia puolustajista hyökkääjiin.
Taktinen merkitys

Peliryhmitykseen asettunut joukkue pyrkii liikkumaan kurinalaisesti yhtenä kokonaisuutena. Ajoittain yksittäiset pelaajat voivat rikkoa ryhmityksen symmetrian nousuillaan, laskuillaan tai kentän poikkisuunnassa siirtymisillään. Joukkueen peliryhmitys muodostaa joukkueen pelitaktiikan raamit. Jokaiseen ryhmitykseen liittyy sopimuksia tavoista hyökätä ja puolustaa, ja eri peliryhmityksissä tiettyjen pelipaikkojen ja pelaajatyyppien taktinen rooli korostuu. Pelaajavaihto voi johtaa peliryhmityksen vaihtumiseen, kun tappiolla oleva joukkue vaihtaa puolustajan hyökkääjään ja johdossa oleva joukkue tekee päinvastoin.
Yleisiä ryhmityksiä > 2–3–5

Jalkapallon alkuaikoina 1800-luvun puolivälin jälkeen peliryhmitykset olivat hyvin hyökkääviä. Äärimmillään pelattiin ryhmityksellä 1–1–8, jossa puolustajia oli vain yksi ja hyökkääjiä kahdeksan. Sääntömuutosten ja taktiikoiden kehittyessä siirryttiin puolustavampiin ryhmityksiin.
2–3–5 eli "pyramidi" on yksi vanhimmista ryhmityksistä. Jo 1800-luvun lopulla se oli yleisin ryhmitys Englannissa ja oli levinnyt ympäri maailmaa. Useat huippujoukkueet käyttivät joko pyramidia tai jotakin sen muunnelmaa aina 1940-luvulle saakka. Ryhmityksessä kentällä oli kaksi puolustajaa, joiden tehtävänä oli saada pallo pois vastustajan laitahyökkääjiltä, kolme keskikenttäpelaajaa, jotka vahtivat vastustajan kolmea keskimmäistä hyökkääjää ja viisi hyökkääjää, jotka yrittivät pääasiassa tehdä maaleja. Joukkueen ehkä tärkein pelaaja oli keskimmäinen keskikenttäpelaaja, joka rakensi hyökkäyksiä ja puolustuksessa pelasi keskushyökkääjää, joukkueen vaarallisimmaksi tarkoitettua hyökkääjää, vastaan.
Tämänkaltaista ryhmitystä käytetään nykyjalkapallossakin tilanteessa, jossa heikompi joukkue on vetäytynyt puolustusmuuriin oman maalinsa eteen. Vahvemman joukkueen taktiikkana on silloin ylhäältä prässääminen sekä vastustajan pelitilan ja pallonhallinnan minimoiminen.
Yleisiä ryhmityksiä > WM

WM-ryhmitys eli 3–2–2–3 kehittyi 1920-luvulla. Sen kehitti Arsenalin valmentaja Herbert Chapman paitsiosäännön muututtua siten, että hyökkääjän alapuolella täytyi olla enää kaksi pelaajaa aikaisemman kolmen sijasta, jotta hän ei olisi paitsiossa.
WM-ryhmitys on saanut nimensä pelaajien ryhmittymisestä neljään riviin W- ja M-kirjainten muotoisesti: kolme puolustajaa, kaksi puolustavaa keskikenttäpelaajaa, kaksi hyökkäävää keskikenttäpelaajaa ja kolme hyökkääjää. Pelitaktiikkana oli vastahyökkäykset, pitkät syötöt ja pystyjuoksut. Keskushyökkääjän pysäyttävä toppari oli tärkeä pelaaja. Aluksi pelaajilla oli hyvin jäykät roolit, mutta Britannian ulkopuolella ryhmitystä sovellettiin vapaammin. WM:stä tulikin monen maajoukkueen käyttämänä hyvin menestyksekäs 1930-luvulla, ja sitä käytetään edelleen.
Yleisiä ryhmityksiä > Metodo

Metodo on Italian maajoukkueen valmentaja Vittorio Pozzon 1930-luvulla kehittämä ryhmitys, joka perustui pyramidiryhmitykseen. Metodossa joukkue käytti kahta puolustajaa, kolmea puolustavaa keskikenttäpelaajaa, kahta hyökkäävää keskikenttäpelaajaa ja kolmea hyökkääjää. Pozzon muokkasi pyramidisysteemiä ottamalla kaksi hyökkääjää keskikenttäpelaajien eteen vahvistaakseen keskikenttää. Ryhmityksen etuja olivat aiempaa vahvempi puolustus ja hyvät mahdollisuudet vastaiskuihin. Italia voitti metodolla maailmanmestaruuden vuosina 1934 ja 1938.
Yleisiä ryhmityksiä > UM

3–2–1–4:ää eli UM-ryhmitystä käytti Unkarin maajoukkue 1950-luvulla. Tässä joustavassa ryhmityksessä on U-mainen kaareva hyökkäysrivistö. Muun hyökkäysrintaman alapuolelle jättäytynyt keskimmäinen hyökkääjä vetää vartiovaa puolustajaa pois paikaltaan, jolloin muiden hyökkääjien pystyjuoksuille syntyy tilaa.
Yleisiä ryhmityksiä > Catenaccio

Catenaccio eli 1–4–3–2 on italialaisten 1950-luvulla kehittämä puolustava ryhmitys, jossa puolustajia on peräti viisi. Heistä tärkein on libero, joka on muiden puolustajien alapuolella. Keskikenttäpelaajia on kolme ja hyökkääjiä kaksi. Catenaccion teki tunnetuksi 1960-luvulla Interiä valmentanut Helenio Herrera. Joukkue napsi sarjassa 1–0-voittoja ja tuli tunnetuksi nimenomaan catenaccionsa ansiosta.
Yleisiä ryhmityksiä > 4–2–4

4–2–4-ryhmitys syntyi 1950-luvulla, kun sekä unkarilaiset että brasilialaiset joukkueet alkoivat käyttää sitä. Ryhmitys yrittää yhdistää vahvan hyökkäyksen ja puolustuksen kahden sekä hyökkääjänä että puolustajana toimivan keskikenttäpelaajan avulla. Keskikenttä on melko tyhjä ja ryhmityksessä luotettiinkin siihen, että puolustajat pystyisivät pallon riistämisen lisäksi myös pitämään sitä ja avaamaan hyökkäyksiä. Parhaiten 4–2–4-ryhmityksen avulla menestyi Brasilia, joka voitti sen avulla maailmanmestaruuden vuosina 1958 ja 1970. Brasilian menestyksen ansiosta monet joukkueet ympäri maailmaa matkivat sen taktiikkaa.