stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Laupias samarialainen
Historiallinen tausta > Papit ja leeviläiset

Jeesuksen ajan kultturissa kosketusta kuolleeseen ruumiiseen pidettiin saastuttavana. Varsinkin pappien tuli välttää kaikkea,
mitä pidettiin saastuttavana. Tämän vuoksi voitaisiin ajatella, että pappi ja leeviläinen epäilivät maassa makaavan
miehen olleen kuollut ja kulkeneet nopeasti ohi välttyäkseen saastutukselta. Koska heidän kuitenkin kerrotaan kulkeneen Jerusalemista ja samalla temppelistä poispäin, kohti Jerikoa, on tätä selitystä pidetty vähemmän uskottavana, sillä näin ollen he olisivat sillä erää jo hoitaneet tehtävänsä temppelissä.
Toisaalta Mišna tekee tästä poikkeuksen hylättyjen ruumiiden osalta, joten he olisivat lakiin vedoten yhtä hyvin voineet koskea ruumiseen kuin kieltäytyäkin niin tekemästä. Joka tapauksessa "he pitivät tärkeämpänä sitä, että mies saattoi olla kuollut ja että he tämän vuoksi saattoivat saastua niin, etteivät voineet suorittaa pyhiä tehtäviään, kun sitä, että hän saattoi olla elävä ja avun tarpeessa."
Tulkintoja > Allegorinen tulkinta

Kirkkoisä Origenes tulkitsi kertomusta vertauskuvallisesti näin:
»Tietä alas kulkeva henkilö on Aatami. Jerusalem on paratiisi ja Jeriko maailma. Rosvot ovat vihamieliset voimat. Pappi on Laki, leeviläinen edustaa profeettoja ja samarialainen on Kristus. Haavat ovat tottelemattomuus, juhta on Kristuksen ruumis ja majatalo, joka otti kaikki vieraat vastaan, kirkko. Majatalon isäntä on kirkon johtaja, jonka hoitoon mies uskottiin. Ja se seikka, että samarialainen lupasi palata, viittaa toiseen tulemiseen.»
Tämänkaltaisilla tulkinnoilla on kannattajia nykyäänkin. Esimerkiksi mormonioppinut John Welch on selittänyt:
»Tämän kertomuksen sisältö on selvästi käytännöllinen ja dramaattinen ilmeisimmässä merkityksessään,
mutta kunnioitettavan vanha kristillinen perinne on pitänyt sitä vaikuttavana vertaus­kuvana ihmis­kunnan syntiin­lankeemuksesta ja lunastuksesta. Tämä vanha kristillinen käsitys laupiaasta samarialaisesta on kuvattu kuuluisassa, 1000-luvulla rakennetussa  Chartresin katedraalissa Ranskassa. Yhdessä sen lasimaalauksista on ylhäällä kuvattu Aatamin ja Eevan karkotus Eedenin puutarhasta,
ja vastaavasti alhaalla laupias samarialainen. Tätä vertauskuvallista tulkintaa eivät opettaneet vain Jeesuksen ensimmäiset seuraajat, vaan se oli varhaisessa kristi­kunnassa lähes yksi­mielisesti hyväksytty. Sitä kannattivat Irenaeus, Klemens ja Origenes sekä neljännellä ja viidennellä vuosi­sadalla Krysostomos Konstantino­polissa, Ambrosius Milanossa ja Augustinus Pohjois-Afrikassa. Tämä tulkinta ilmenee täydellisimmin kahdessa muussa keski­aikaisessa lasi­maalauksessa, ranskalaisissa Bourgesin ja Sensin
katedraaleissa.»
Tällä allegorisella tavalla kertomus on perinteisesti tulkittu myös ortodoksisessa kirkossa.
Tulkintoja > Eettiset tulkinnat

Kaikki kristityt teologit eivät ole hyväksyneet Origineen kertomukselle esittämää vertaus­kuvallista tulkintaa. Esimerkiksi Johannes Calvin piti sitä hyvin teennäisenä ja sen alku­peräisen tarkoituksen vastaisena ja katsoi sen lähinnä osoittavan, että jotkut haluavat oman mielensä mukaan selittää Raamatun tarkoittavan muuta kuin siinä sanotaan. Sen sijaan kertomuksen merkitys oli hänen mukaansa siinä, että meidän tulee vastaavassa tilanteessa menetellä kertomuksen samarialaisen, ei papin tai leeviläisen tavoin.
Samaa ovat myöhemmin korostaneet esimerkiksi C. H. Dodd ja G. B. Caird.
John B. Green on kirjoittanut, että Jeesuksen lopuksi esittämä kysymys tavallaan kääntää alkuperäisen kysymyksen toisin päin. Hänen mukaansa tarina edellyttää, että "kuka tahansa" on lähimmäinen ja sen jälkeen korostaa, että tällainen määrittely avaa kaikki ovat rakkauden teoille. Jättämällä kertomatta, kuka haavoittunut mies oli, ja osoittamalla samarialaisen matkustajan siksi, joka suorittaa lain teot, Jeesus mitätöi koko sellaisen maailmankuvan, joka antaa aihetta kysyä: "Kuka on lähimmäiseni?" Rituaalisen puhtauden ja pyhyyden käsitteet, sellaisena kuin ne vanhastaan oli ymmärretty, oli kumottu. Tällöin havaintoesimerkiksi lähimmäisenrakkaudesta voikin tulla henkilö, jota ilman muuta oli totuttu pitämään sosiaalisesti hyljeksittynä.
Kertomus on tullut erityisen tärkeäksi vapautuksen teologialle samoin kuin intialaisille teologeille, jotka pitävät tehtävänään parantaa dalit-väestön asemaa.
Martin Luther King puhui usein laupiaasta samarialaisesta asettaen toistensa vastakohdiksi toisaalta rosvojen saaliin­himon sekä papin ja leeviläisen välin­pitämättömyyden, toisaalta samarialaisen avuliaisuuden. King myös laajensi vaatimuksen lähimmäisten auttamisesta koskemaan koko yhteiskuntaa:
»On the one hand we are called to play the good Samaritan on life's roadside; but that will be only an initial act. One day we must come to see that the whole Jericho road must be transformed so that men and women will not be constantly beaten and robbed as they make their journey on life's highway. True compassion is more than flinging a coin to a beggar; it is not haphazard and superficial. It comes to see that an edifice which produces beggars needs restructuring.»
Käännös:
»Toisaalta meitä kutsutaan esittämään laupiasta samarialaista elämämme tiellä, mutta tämä on vasta alkua. Jonakin päivänä meidän tulee voida nähdä, että koko Jerikon tie on muutettava siten, ettei miehiä ja naisia alin­omaa lyödä ja ryöstetä heidän kulkiessaan elämän valtatiellä. Todellinen myötä­tunto on enemmän kuin vain kolikon heittämistä kerjäläiselle; se ei ole sattuman­varaista ja pinta­puolista. Aikanaan nähdään, että rakenteet, jotka tuottavat kerjäläisiä, ovat uudistusten tarpeessa.»
Aihe kuvataiteessa

Kertomus laupiaasta samarialaisesta oli keskiaikaisessa taiteessa yksi suosituimmista. Myös allegorista tulkintaa havainnollistettiin usein kuvataiteen keinoin, ja enkelit ovat usein mukana kuvassa. Ortodoksisissa ikoneissa laupiaan samarialaisen samastamista Kristukseen korostetaan usein ristiä kantavan sädekehän avulla.
Aiheesta ovat tehneet maalauksia monet taiteilijat kuten Rembrandt, Jan Wijnants, Vincent van Gogh, Aimé Morot, Domenico Fetti, Johann Carl Loth, George Frederic Watts ja Giacomo Conti. Esimerkiksi Piet Esser ja François-Léon Sicard ovat tehneet aiheesta myös veistoksia.
Aiheesta muualla

Raamattuaiheista taidetta verkossa::
The Expert in the Law  (Arkistoitu – Internet Archive)
Assault and First Aid  (Arkistoitu – Internet Archive)
The Inn (Arkistoitu – Internet Archive)
Tie Jerusalemista Jerikoon.
Rossanon evankeliumikirjan kuvassa 500-luvulta
sädekehä laupiaan samarialaisen yläpuolella viittaa allegoriseen tulkintaan. Kuvassa mukana myös enkeli.
Jan Wijnantsin Laupiaan samarialaisen vertaus vuodelta 1670
Rembramdtin Laupias samarialainen vuodelta 1630. Maalaus esittää samarialaista neuvottelemassa majatalon isännän kanssa.
Merike

| Merike |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Nimen alkuperä:  meriaiheinen nimi, jonka esikuvia on ollut mm. kreikan Pelagia 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Merike on virolainen naisen etunimi, jota käytetään jonkin verran myös Suomessa ja Ruotsissa. Virolaisittain äännettynä Merike-nimen k muistuttaa pitkää konsonanttia (”Merikke”).
Kyseessä on meriaiheinen nimi, jota voidaan pitää Meri-, Merika- ja Merikki-nimien rinnakkaismuotona. Virolainen kielitieteilijä Julius Mägiste ehdotti Merikeä ensi kerran etunimeksi vuonna 1929. Siitä tuli Virossa hyvin suosittu nimi 1960-luvulla. Meriken nimipäivää vietetään siellä 22. huhtikuuta.
Suomessa Merike on vuoteen 2020 mennessä ollut etunimenä noin 480 naisella. Nimi ei ole päässyt suomalaiseen almanakkaan.
Tunnettuja Merike-nimisiä

Merike Ilves (1925–2006), Yleisradion toimittaja ja kääntäjä
Aiheesta muualla

Etunimien taivutus: Merike (Kotimaisten kielten keskuksen verkkojulkaisu)
Meriradio

Meriradio oli naantalilainen paikallisradio, joka kuului taajuudella 89,0 MHz. Meriradio aloitti toimintansa 6. maaliskuuta 1988 Velkuan kunnassa Velkuanmaan saaren Tiurlan kylässä taajuudella 95,3 MHz. Vuoden 1990 vappuna studio siirtyi Naantaliin ja saman vuoden syyskuussa taajuudeksi muuttui 89,0 MHz. Asema lopetti toimintansa 30. kesäkuuta 1999 ja samasta mastosta sekä taajuudelta jatkoi Auran Aaltojen vetämä Radio Majakka.
Aiheesta muualla

Toivonen, Tero: Kanavahistoriikit: Meriradio 89,0 MHz  10.07.2005. Mediamonitori.
Toivonen, Tero: Kanavahistoriikit: Meriradio 95,3 MHz  03.08.2004. Mediamonitori.
Toivonen, Tero: Kanavahistoriikit: Radio Majakka 89,0 MHz  06.01.2009. Mediamonitori.
Miettunen, Hannu: Tilintarkastaja vaatinut jo vuosia Meriradiota selvitystilaan. Turun Sanomat, 19.7.1998.
Ruhanen, Pasi: Meriradio aikansa oman tien kulkijana  11.5.2008. Pasi Rauhasen kotisivut. Arkistoitu 25.6.2007. Viitattu 21.2.2010.
Kirjallinen kysymys 925/1999 vp – Naantalilaisen paikallisradion toiminnan jatkamisen edellytykset Eduskunta.
Suomalaiset radioasemat
| --- | --- |
Yle:   Yle Radio 1  YleX  Yle Radio Suomi  Yle Vega  Yle X3M 
Bauer Media Group:   Basso  Iskelmä  Radio 957  Radio City  Radio Classic  Radio Mega Oulu  Radio Nova  Radio Pooki  SuomiRock  SuomiRäp  Auran Aallot  Radio Pori  Kasari  Ysäri  Top51  KISS 
Nelonen Media:   Aito Iskelmä  Easy Hits  Groove FM  Helmiradio  HitMix  Kantriradio  Loop  Radio Rock  Radio Suomipop 
NRJ Finland:   NRJ  Radio Nostalgia 
Keskisuomalainen:   Radio Keskisuomalainen  Radio Voima  Savon Aallot 
Muut:   Classic Hits  FUN Tampere  Järviradio  Kuhan.fm  Radio Dei  Radio Helsinki  Radio Inari  Radio Kaleva  Radio Moreeni  Radio Ramona  Radio Rex  Radio Sandels  Radio SUN  Radio Vaasa  Rattoradio  Sea FM Radio  Suviseuraradio  Tampereen Kiakkoradio 
Lakkautetut asemat:   Aito Hitti (2016–2019)  Aito Kajaus (1989–2019)  Box (2018–2020)  Business FM (2016–2019)  I LUV 2K (2018–2020)  Metro Helsinki (2005–2017)  Me Naiset Radio (2021–2023)  Oi FM (2007–2015)  Pispalan Radio (2015–2021)  Päijänneradio (1989–2001)  Radio 88,2 (1989–2020)  Radio 967 (2007–2011)  Radio Aalto (2007–2020)  Radio Alex  Radio Kaakko (2020–2023)  Radio KLF (2005–2015)  Radio Lakeus (1985–1989)  Radio Manta (1989–2011)  Radio Majakka (1999–2008)  Radio Melodia (2008–2016)  Radio Mikkeli (2013–2020)  Radio Rapu (2014–2016)  Radio Seinäjoki  Radio Sputnik (1999–2019)  Radio Ykkönen  Rogmo FM (2000–2009)  RÄP (3/2020–9/2020)  Simpsiö 96,9  Spin FM (2009–2020)  Spirit FM (2015–2018)  The Voice (2007–2016)  Zoom FM (2008–2011)  Yle Puhe (1998–2024)
Tuuli Merikoski

| Tuuli Merikoski |
| --- | --- |
 1991
Henkilötiedot
Syntynyt: 22. marraskuuta 1967 (ikä 56) Tampere
Kansalaisuus:   Suomi
Yleisurheilija
Laji:  keskimatkojen juoksu
Seura:  Tampereen Pyrintö
Ennätykset:  800 m: 2.00,59 (1991) 1 500 m:  4.12,62 (1991)
Tuuli Merikoski (ent. Merikoski-Silius, s. 22. marraskuuta 1967) on suomalainen keskimatkojen juoksija. Hänen päämatkansa olivat 800 m ja 1 500 m. Merikosken vuonna 1991 juostu 800 metrin ennätysaika 2.00,59 säilyi Suomen ennätyksenä vuoteen 2021, jolloin sen rikkoi Sara Kuivisto. Seuratasolla Merikoski edusti Tampereen Pyrintöä, jonka hallituksen jäsen hän edelleen on.
Tuuli Merikoski opiskeli filosofian maisteriksi Helsingin yliopistossa pääaineenaan yleinen kielitiede. Hänen vuonna 1998 tekemänsä pro gradun aihe oli: Kultakypärä survoi pikkumustan kaappiin: Sanomalehtien jääkiekkoselostusten verbien semanttista analyysia.
Merikoski työskenteli vuodesta 2001 Suomen Olympiakomitean palveluksessa huippu-urheilijoiden opinto- ja urasuunnittelun asiantuntijana. Toukokuussa 2011 Merikoski siirtyi Helsingin Malmilla sijaitsevan Helmi Liiketalousopiston huippu-urheilukoulutuksen kehittämispäälliköksi.
Merikosken ensimmäinen aviomies oli entinen Tapparan jääkiekkoilija Jyrki Silius. Heillä on kaksi yhteistä lasta. Vuodesta 2012 Merikoski oli naimisissa liikuntaneuvos ja jalkapallovaikuttaja Erkki Alajan kanssa tämän kuolemaan 20. heinäkuuta 2023 asti.
Saavutukset

800 metrin juoksu
Suomen mestari: 1990, 1991
1 500 metrin juoksu
6. sija 1989, 1990
800 metrin juoksu
Suomen mestari: 1990, 1991
SM-hopeaa: 1992
SM-pronssia: 1988
1 500 metrin juoksu
SM-pronssia: 1990
4×400 metrin viesti
SM-kultaa: 1998
4×800 metrin viesti
SM-hopeaa: 1992
SM-pronssia: 1991
Aiheesta muualla

Tuuli Merikoski. 375 humanistia 14.10.2015. Helsingin yliopisto.
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  World Athletics
Lavatanssi

Lavatanssiksi kutsutaan tanssilavoilla ja -paikoissa tapahtuvaa tanssimista ja niissä erityisesti harrastettavia tanssityylejä. Suomessa yleisimpiä lavatansseja ovat foksi (foxtrot), tango, valssi ja humppa. Lisäksi lavatansseissa soitetaan yleensä kerran pari illassa vanhempia perinteisiä tanssilajeja, eli: jenkka, polkka ja masurkka.
Nykyisin lavojen tanssiohjelmistoon kuuluvat myös rock 'n swing -tanssit. Rock 'n swing -tansseilla eli kädenalitansseilla tarkoitetaan yleisnimityksenä seuraavia lavoilla tanssittavia tansseja: jive, fusku (käytetään myös sanaa lavajive), bugg ja boogie woogie, lindy hop, discoswing (käytetään myös nimiä disco-jive tai samba-jive). Näistä tansseista käytetään myös nimityksiä jenkkitanssit tai rokkitanssit.
Näiden lisäksi lavoilla tanssitaan myös latinalaistansseja eli "lattareita" kuten samba, rumba (bolero) ja cha-cha. Näistä rumba ja cha-cha ovat paikallaan tanssittavia tansseja ja sambaa tanssitaan periteisemmin lavaa kiertäen.
Lavatansseissa ei ole kirjoitettuja sääntöjä siitä, mitä tanssilajia mihinkin kappaleeseen tanssitaan. Tästä syystä onkin tyypillistä, että eri parit tanssivat samaan aikaan eri lajeja ja tanssipari voi jopa vaihtaa tanssittavaa tanssia kesken kappaleen. Esimerkiksi foksia ja fuskua tanssitaan tyypillisesti samaan aikaan, mahdollisesti joku saattaa tanssia jiveä, boogie woogieta tai lindy hoppiakin samaan aikaan. Monista tansseista onkin sekä vartalokontakti- että kädenaliversio, joissa usein askelten rytmitys pysyy samana. Tällaisia pareja ovat esimerkiksi foksi ja fusku, ja polkka ja swingpolkka.
Musiikki

Tanssia säestää yksi tai useampi orkesteri. Settien välillä soitetaan tanssimusiikkia levyiltä. Orkesteri soittaa yleensä 45 minuuttia kerrallaan tai sen aikaa kuin tanssien järjestäjä pyytää. Sen jälkeen on 15 minuutin tauko, jonka aikana soitetaan tanssimusiikkia levyltä. Sekä orkesterin soittamana että levyltä musiikkikappaleet soitetaan pareittain – aina kaksi saman tanssilajin kappaletta peräkkäin. Ensimmäisenä ja viimeisenä parina on usein valssi.
Orkesterit ottavat jossakin määrin vastaan toiveita soitettavasta musiikista ja sijoittavat ne sopivaan kohtaan ohjelmistoa. Tavallisesti siihen kuuluu valmiina suosittuja tyylejä.
Mikäli orkestereita on kaksi, orkesteria vaihdetaan tavallisimmin 45 minuutin välein, kunnes kumpikin on soittanut repertuaarinsa läpi tai kunnes tanssit loppuvat. Orkesteri ilmoittaa illan viimeiset kappaleet.
Yleisimpiä lavatanssimusiikissa käytettäviä soittimia ovat harmonikka, basso, kitara, rummut ja kosketinsoittimet. Joissakin yhtyeissä on myös puhaltimia.
Tanssiin haku

Perinteistesti lavatansseissa mies pyytää naista tanssimaan, paitsi naisten haussa ja sekahaussa. Naisten haku ja sekahaku, usein myös miesten haku, ilmoitetaan kyltillä tai valotaululla, ja orkesteri usein tiedottaa hakuvuoron vaihtumisesta. On myös naistentansseja, joissa hakuvuoro on naisilla koko illan, mahdollisesti pois lukien hetki, jolloin kyltillä ilmoitetaan miesten hausta.
Haettavat järjestäytyvät hakuriviin tanssilavan reunalle. Kun orkesteri kuuluttaa seuraavan tanssin tai musiikki alkaa soida, hakuvuorossa olevat hakevat sopivaksi katsomiaan pareikseen. Yleensä tanssiin pyydetty suostuu, ellei siihen ole erityistä syytä. Pari tanssii kappaleparin, jonka jälkeen mies vie daaminsa takaisin hakuriviin.
Tanssiin haku > Miesten haku

Tanssilavoilla on pääasiassa miesten haku. Tämä tarkoittaa, että naiset odottavat tanssiinkutsua hakurivissä. Jotkut naiset saattavat tanssia keskenään – heitä on yleensä enemmän kuin miehiä.
Tanssiin haku > Naisten haku

Useimmilla tanssipaikoilla tietty aika illasta on varattu naisten haulle. Tämä kestää yleensä noin tunnin verran, ja tänä aikana tanssiin haku tapahtuu päinvastoin – miehet odottavat, ja naiset käyvät hakemassa heitä. Muut roolit pysyvät silti ennallaan: mies vie silti kaikki tanssit, ja mies palauttaa naisen kuten yleensäkin.
Tanssiin haku > Sekahaku

Joskus illan aikana on myös sekahakua, jolloin sekä miehet että naiset saavat hakea.
Tanssiminen lavalla

Tanssittaessa salia kierretään vastapäivään. Mikäli lava on tarpeeksi suuri, nopeimmat tanssivat ulkokehällä ja hitaimmat sisempänä. Paikoillaan tanssittavia tansseja (kädenalitanssit, lattarit) tanssitaan joko lavan keskellä, tai niille saattaa olla varattuna tila jossain salin reunalla.
Miehen tehtävä on viedä naista, ja tähän kuuluu myös ympäristön tarkkailu. Nainen seuraa miehen tanssin mukaisesti joten miehen tulee parhaansa mukaan pitää huoli törmäysten välttämisestä ja ottaa mahdollinen törmäys vastaan. Törmättäessä on miehen tehtävä pyytää anteeksi, ei naisen, koska hän seuraa vientiä. Miehen ei tulisikaan tanssia selkä menosuuntaan enempää kuin pari askelta kerrallaan. Jos nainen huomaa esteen, jota mies ei ole nähnyt, hän voi antaa tästä merkin käden painalluksella.
Tanssitavan valintaan voi vaikuttaa myös tanssijoiden määrä erityisesti lavoilla joilla ei ole määritelty tilaa eri tyyleille. Pienillä lavoilla tila muodostuu tavallisesti keskemmälle muiden tanssijoiden noudattaessa kiertosuuntaa.
Muuta

Tanssilavoilta ja -paikoilta löytyy yleensä jonkinlainen ruoka- ja juomatarjoilu – joko kahvila, baari tai molemmat.
Kirjallisuutta

Hakulinen, Kerkko & Yli-Jokipii, Pentti: Tanssilavakirja: tanssista, lavoista ja lavojen tansseista.  Helsinki:  AtlasArt, 2007.  ISBN 978-952-5671-07-0
Kahila, Heikki & Kahila, Pia: Kun Suomi sanoi: Saanko luvan.  Jyväskylä:  Gummerus, 2006.  ISBN 951-20-6767-6
Saarikoski, Helena: Silloin tanssittiin tangoa: Tanssikansan kertomaa 1900-luvulta.  Kulttuuriosuuskunta Partuuna – Kulturandelslag Bardun, 2014.  ISBN 978-952-67777-5-7
Pesola, Sakari: ”Tanssikiellosta lavatansseihin”, teoksessa Rillumarei ja valistus, toim. Matti Peltonen, s. 105–126. Historiallinen arkisto 108, Suomen historiallinen seura, Helsinki 1996.
Tuohimaa, Marja: Lavatanssikulttuuri historiakuvassa Suurten ikäluokkien kulttuurisukupolven muistot Turun Uittamon lavatansseista 1960-2000 Pro gradu-tutkielma Turun yliopisto 2013
Yli-Jokipii, Pentti: Changes in local communities: The cultural geography of Finnish open-air dance pavillions.  (Fennia 174:2)  Helsinki:  Suomen maantieteellinen seura, 1996.  (englanniksi)
Yli-Jokipii Pentti: ”The Cultural Geography of the Summer Dance Pavillions of Ostrobothnia, Finland.” Journal of Cultural Geography 18 (1999), 109–132.
Aiheesta muualla

Suomen Tanssipalvelin
lista tanssipaikkojen esiintyjistä (Arkistoitu – Internet Archive)
Tanssietiketti seuratanssijoille (Arkistoitu – Internet Archive)
Sota-ajan tanssikieltoa rikottiin salatansseilla, Elävä arkisto, Yleisradio
Rossi, Leena: Lavatanssikertomuksia ja refleksiivistä etnografiaa. Kirja-arvostelu teoksesta Saarikoski, Helena: Silloin tanssittiin tangoa: Tanssikansan kertomaa 1900-luvulta. Kulttuuriosuuskunta Partuuna, 2014. (Agricolan kirja-arvostelut, 15.6.2015)
lavatanssit
Mertjärvi (kylä)

Mertjärvi oli kylä Kirvun länsilaidalla luovutetussa Karjalassa, saman nimisen järven kaakkoiskulmalla.
Kylä sijaitsi Kirvun lounaiskolkassa, rajanaapureinaan sekä Jääski että Antrea. Lähimmät muut kylät olivat Kirvun Lietlahti ja Kirvunkylä, Antrean Liikola ja Jääsken Laukkala ja Patjaala. Kylässä oli sotien aikaan viitisenkymmentä asuintaloa sekä koulu ja seurantalo. Kylä jakaantui useaan osa-alueeseen: Yläkylä, Alakylä, Järventaus, Laurilan kulma, Mesnurkka ja Suontaus. Maastoltaan kumpuilevassa kylässä oli useita korkeita mäkiä kuten Tornimäki, Linnavuori ja Kiikkamäki, vaikka Mertjärven perukka olikin alavaa maata. Jääskestä Kirvuun ja edelleen Viipuriin menevä tie jakoi kylän kahtia Mertjärven Rujanlahden kohdalta. Maakirjoihin kylä tuli vuonna 1543, mutta se lienee ollut asuttu jo paljon aiemmin. Kylän pinta-ala oli noin 3 361 hehtaaria, josta viljelysmaata oli 794 hehtaaria. Kansakoulun kylä sai syksyllä 1905.
Jatkosodan aikana kylä oli sotatoimialueena. Vuonna 1944 kylässä asui noin 300 henkilöä. Sotien jälkeen suuri osa kyläläisistä siirtyi evakkoina Orimattilaan.
Merimonnit

| Merimonnit |
| --- | --- |
 Bagre marinus
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Monnikalat Siluriformes
Heimo::  Merimonnit  Ariidae  Bleeker, 1862
Katso myös
   Merimonnit Wikispeciesissä   Merimonnit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Merimonnit (Ariidae) on monnikaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan trooppisilta ja subtrooppisilta alueilta niin makeista kuin suolaisistakin vesistä.
Lajit ja anatomia

Merimonnien heimoon kuuluu lähteestä riippuen 14–26 sukua ja 120–133 lajia. Merimonnit ovat keskikokoisia tai suuria kaloja ja suurimmat lajit voivat ylittää metrin pituuden. Ruumiinrekenteeltaan ne ovat pitkulaisia ja kuono on pyöreähkö. Tyypillisiä piirteitä ovat päätä suojaava luulevy, lähellä toisiaan sijaitsevat sieraimet ja lyhyt ja usein korkea selkäevä. Selkäevässä ja rintaevissä on piikki, joka on myrkyllinen. Heimon kaloilla on myös rasvaevä. Merimonnien pyrstöevä on voimakkaasti haarautunut. Kuonossa on kaksi tai kolme paria viiksisäikeitä. Väritykseltään merimonnilajit ovat tyypillisesti harmaita, harmahtavan sinisiä, ruskeita tai kellertäviä. Ruumiissa voi olla mustia laikkuja.
Levinneisyys ja elintavat

Merimonnit elävät trooppisissa ja subtrooppisissa vesissä yksittäin tai parvissa. Suurin osa niistä on mereisiä, mutta eräät lajit elävät murtovesissä ja muutamat ainoastaan makeissa vesissä. Yleensä merissä elävätkin lajit elävät melko lähellä rannikkoa muun muassa laguuneissa. Tyypillisesti merimonnit elävät alle 100 metrin syvyydessä. Merimonnien ravintoa ovat muun muassa muut kalat ja äyriäiset, osa lajeista syö kuollutta kasviainesta. Heimon kalat hautovat mätimuniaan suussaan ja haudonnasta vastaa ainoastaan koiras. Hautoessaan mätimunia koiras paastoaa. Merimonnien heimoon kuuluu usea kaupallisesti merkittävä ruokakalalaji.
Merópi

Merópin saari (vasemmalla) ja Kardamýlin kylä (taempana oikealla) Néo Proástiosta nähtynä.
| --- | --- |
Sijainti:  36°52′50″N, 22°13′58″E, Dytikí Máni Messenia, Peloponnesos Kreikka
Saariryhmä:  Jooniansaaret
Vesialue:  Messenianlahti
Merialue:  Joonianmeri, Välimeri
Pinta-ala:  0,035 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Merópi (kreik. Μερόπη tai Μερώπη) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Jooniansaarten saariryhmään ja sijaitsee Messenianlahdessa Mánin niemimaan länsirannikolla Kardamýlin kylän edustalla. Saaren pinta-ala on 0,035 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Merópi kuuluu Dytikí Mánin kuntaan, Messenian alueyksikköön ja Peloponnesoksen alueeseen.
Saarella sijaitsee Pyhälle Nikolaokselle (Ágios Nikólaos) omistettu kirkko, joka tunnetaan myös Neitsyt Marian kuolonuneen nukkumisen (Koímisi tis Theotókou) kirkkona. Se on rakennettu vuonna 1779 ja siihen liittyy linnoituskokonaisuus.