stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pianistin sivunkääntäjä
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Catherine Frot   | … |  Ariane   |
|  Déborah François   | … |  Mélanie   |
|  Pascal Greggory   | … |  M. Fouchécourt   |
|  Clotilde Mollet   | … |  Virginie   |
|  Xavier De Guillebon   | … |  Laurent   |
|  Christine Citti   | … |  Mme Prouvost   |
|  Jacques Bonnaffé   | … |  M. Prouvost   |
|  Antoine Martynciow   | … |  Tristan   |
|  Julie Richalet   | … |  Mélanie enfant   |
|  Martine Chevallier   | … |  Mme Onfray   |
|  André Marcon   | … |  M. Werker   |
Aiheesta muualla

Pianistin sivunkääntäjä Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Pietari Skyttä

Pietari Mikael Skyttä (s. 24. toukokuuta 1976 Helsinki) on Turun yliopiston geologian apulaisprofessori. Ennen tieteellistä uraansa hän teki urheilu-uran keihäänheittäjänä.
Skyttä on oppiarvoltaan filosofian tohtori Turun yliopistosta. Hän väitteli vuonna 2007 geologian ja minerologian alalta ja on toiminut aiemmin yliopistonlehtorina Helsingin yliopistossa. Skytän asiantuntemusaloja ovat rakennegeologia, 3D-mallinnus, paikkatieto ja ydinjätteiden loppusijoitus.
Urheilijana Skyttä edusti Ikaalisten Urheilijoita ja hänen valmentajanaan toimi Jussi Kuuri. Virallisissa kilpailuissa hän ei ole kilpaillut vuoden 2003 jälkeen. Skyttä voitti alle 23-vuotiaiden Euroopan mestaruuden 1997 Turussa tuloksella 81,58 m.. Samana vuonna Skyttä heitti Lappeenrannan Kalevan kisojen karsinnassa ennätyksensä 83,28 m, joka on Suomen kaikkien aikojen tilastossa sijalla 25. Finaalissa Skyttä oli viides. Näiden kilpailujen jälkeen Skyttä ei enää urallaan ylittänyt 80 metriä ja keskittyi keihäänheiton sijaan opintoihin.
Skyttä asuu Liedossa ja hänellä on vaimo ja kolme poikaa.
Poijula

Poijula on kylä Pudasjärven kaupungissa. Kylä sijaitsee valtatien 20 varrella noin 30 kilometrin päästä kaupungin keskustaajamasta Kurenalta Kuusamoon päin.
Kylässä sijaitsee muun muassa vuonna 1955 rakennettu, nykyään lakkautettu Poijulan koulu, johon oppilaat tulivat Poijulasta, Pintamolta, Haisuvaarasta, Iinattijärveltä sekä Valkilta.
Ovipuhelin

Ovipuhelinjärjestelmän painiketaulu
Ovipuhelin on yleensäselvennä huoneistossa oleva puhelin, jolla voi puhua talosta ulko-ovelle. Ovipuhelinjärjestelmässä on joskus myös kamera, josta sisälläolija näkee ulkopuolella olevan henkilön. Tästä käytetään nimitystä video-ovipuhelinjärjestelmä, ja sen sisäpuolinen laite on nimeltään video-ovipuhelin. Ovipuhelimia on kerrostaloissa ja omakotitaloissaselvennä. Ovipuhelin on perinteisen lankapuhelimen kaltainen laite, jossa on luuri eli kuulopuhelin kuulokkeella ja mikrofonilla, hälytyssummeri ja vähintäänselvennä ovenavauspainike.
Uusimmat ovipuhelinjärjestelmät yhdistävät ovelta tulevat kutsut suoraan älypuhelimeen tai tablettiin ovipuhelimen lisäksi.
Myös omakotitaloihin on saatavilla video-ovipuhelinjärjestelmiä, jotka käyttävät asukkaan omaa internetyhteyttä puheluiden siirtoon älylaitteisiin.
Ovipuhelinlaitteisto voidaan usein laajentaa tai yhdistää kiinteistöautomaatioon. Tämä mahdollistaa esimerkiksi valaistuksen ja kulutuksenselvennä seurannan ovipuhelimestaselvennä. Jos tällainen järjestelmä yhdistetään älypuhelimeen, ovipuhelimen soiton ja kutsun lisäksi samalla matkapuhelinohjelmistolla voidaan hallita myös kiinteistöautomaation toimintoja.
Ovipuhelinjärjestelmä tarkoittaa kokonaisuutta, jossa erilaisia ovipuhelinlaitteita kootaan yhdessä toimivaksi kokonaisuudeksi.
Erilaisia ovipuhelimia > Handsfree-ovipuhelin

Luuriton ovipuhelin eli handsfree-ovipuhelin on ovipuhelinjärjestelmän sisäyksikkö, jossa ei ole perinteistä kuulopuhelinta eli luuria. Sen sijaan siinä on kaiutin ja mikrofoni. Huoneistossa oleva henkilö voi keskustella vieraan kanssa nostamatta luuria. Joissakin luurittomissa ovipuhelimissa on vaihtoehtona sekä luuri että luuriton: Jos luuria ei nosteta, ovipuhelin toimii luurittomana, kaiuttavana. Joissakin malleissa on mahdollisuus automaattivastaukseen, jolloin ovipuhelin avaa puheyhteyden automaattisesti. Tätä voidaan käyttää esimerkiksi silloin, kun käyttäjä on fyysisesti rajoittunut tai haetaan hygieniaa sairaalassa tai elitarviketuotannossa.
Erilaisia ovipuhelimia > Video-ovipuhelin

Video-ovipuhelimessa ovipuhelinjärjestelmän sisäyksikössä on näyttöruutu, johon tyypillisesti vieraan kuva ilmaantuu automaattisesti kun ovipuhelin hälyttää. Joissakin malleissa kuvan voi kutsua myös ovipuhelimen kuvakutsutoiminnolla. Näyttöruutu on tyypillisesti pieni, 3-4" ja värikuvallinen. Yleensä valmistajilla on paremmin varusteltu malli suuremmalla 7" näytöllä. Vanhemmat video-ovipuhelimet olivat mustavalkoisia: 70-luvun alusta pitkälle 2000-luvulle. 2000-luvulla mustavalkokuvalliset video-ovipuhelimet muuttuivat vähitellen kuvaputkellisista malleista LCD-näytöllisiin.
Erilaisia ovipuhelimia > Langaton ovipuhelin

Langaton ovipuhelin on ovipuhelinjärjestelmän sisäyksikkö, jossa ovipuhelinjärjestelmän signaalit kulkevat radioteitse. Langatonta ovipuhelinta säilytetään latausasemassa, ja latausasema on liitetty kaapelilla ovipuhelinjärjestelmään.
Aidosti langaton ovipuhelinjärjestelmä on kuitenkin erittäin harvinainen. Yleensä kyseessä on koti- ja pientoimistoon suunnattu yhden tai vastauskojeen järjestelmä. Varsinaisesti langattomat ovipuhelinjärjestelmät toteutetaan matkapuhelinverkkoa hyödyntäen tai tietoverkkopohjaisena (IP-ovipuhelin).
Ovipuhelintekniikkaa

Ovipuhelinjärjestelmät jaetaan tekniikan perusteella karkeasti neljään luokkaan: Analoginen ovipuhelinjärjestelmä, väyläpohjainen ovipuhelinjärjestelmä, IP-ovipuhelinjärjestelmä ja langattomat ovipuhelinjärjestelmät.
Ovipuhelintekniikkaa > Digitaalinen ovipuhelin

DIgitaalisessa ovipuhelinjärjestelmässä signaalit siirretään mahdollisimman vähäisellä johdinmäärällä. Yleensä järjestelmät on toteutettu kahdella johtimella, jolloin puhutaan myös kaksijohdinjärjestelmästä. Yleisesti käytetty nimitys on myös väylätekniikka ja väyläpohjainen ovipuhelinjärjestelmä.
Digitaalisissa ovipuhelinjärjestelmissä ei ole olemassa standardia, vaan jokainen valmistaja on tehnyt järjestelmän omalla tavallaan. Yhteistä järjestelmille on kuitenkin se, että: Jännite siirretään samassa johtimessa kuin signaalit, ja kaikki muut signaalit on yhdistetty yhteen johdinpariin.
Kutsu on toteutettu lähettämällä osoitetieto väylään digitaalisena, ja ovipuhelin reagoi siihen.
Ovipuhelinjärjestelmän painiketaulu videokameralla
Video-ovipuhelin eli video-ovipuhelinjärjestelmän sisäyksikkö
Powysin kuningaskunta

Powysin kuningaskunta oli yksi Walesin keskiajan suuremmista kuningaskunnista Gwyneddin ja Deheubarthin ohella. Kuningaskunnan nimen taustalla saattaa olla sana pagus, roomalaisten antama nimitys kelttiläisen cornovii-heimon hallitsemille sisämaille. Ensimmäinen viittaus Powysiin on kuitenkin peräisin vasta 800-luvulta. Powysin kuninkaat väittivät polveutuvansa kelttiläisestä brittien kansasta. Alun perin Powys lienee sijainnut suunnilleen nykyisen Keski-Walesin ja Shropshiren alueella. Mercia valloitti sen itäosat 600-luvun puolivälissä.
Powys vastusti sitkeästi englantilaisten ja Gwyneddin valloitusyrityksiä koko olemassaolonsa ajan. Madog ap Maredudd oli viimeinen koko Powysia hallinnut kuningas. Hänen kuoltuaan vuonna 1160 kuningaskunta jaettiin pohjoisessa olevaan Powys Fadogiin ja etelässä olevaan Powys Wenwynwyyn. Vuoteen 1300 mennessä ne olivat sulautuneet rajamaiden valtiaiden maihin. Powysin muisto on säilynyt Powisin linnan ja paronin nimessä. Powysin kuningaskunta on myös antanut nimen nykyiselle Walesin hallintoalueelle Powysille.
Poznańin piirikunta

Poznańin piirikunta (puol. powiat poznański) on yksi Ison-Puolan voivodikunnan piirikunnista. Sen arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 399 272. Piirikuntaan kuuluvat 15 kuntaa ovat Buk, Czerwonak, Dopiewo, Kleszczewo, Komorniki, Kórnik, Kostrzyn, Mosina, Murowana Goślina, Pobiedziska, Rokietnica, Stęszew, Suchy Las, Swarzędz ja Tarnowo Podgórne.
Poznańin piirikunnalla on yhteistä rajaa Obornikin, Wągrowiecin, Gnieznon, Wrześnian, Środan, Śremin, Kościanin, Grodziskin, Nowy Tomyślin ja Szamotułyn piirikuntien kanssa.
Piirikunnan väestöpyramidi 2014.
Vuoden 2019 lopussa Poznańin piirikunnassa arvioitiin olevan 399 272 asukasta, joista 51,3 prosenttia naispuolisia ja 48,7 prosenttia miespuolisia. Puolan väestönlaskennassa 2011 väkiluvun laskettiin olevan 332 115 ja sen ennakoidaan kasvavan 554 649 asukkaaseen vuoteen 2050 mennessä. Alle 18-vuotiaat muodostivat 23 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäiset 60,7 prosenttia ja eläkeikäiset 16,3 prosenttia väestön keski-iän ollessa 38,1 vuotta. Vuonna 2019 piirikunnassa syntyi 5 014 lasta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Poznańin piirikunta Wikimedia Commonsissa
Paluu kotiin (vuoden 1948 elokuva)

| Paluu kotiin> Homecoming |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Mervyn LeRoy
Käsikirjoittaja:   Jan Lustig (sovitus)  Paul Osborn (käsikirjoitus) 
Tarina:  Sidney Kingsley
Tuottaja:  Sidney Franklin
Säveltäjä:  Bronisław Kaper
Kuvaaja:  Harold Rosson
Leikkaaja:  John Dunning
Tuotantosuunnittelija:  Randall Duell
Pukusuunnittelija:  Helen Rose
Pääosat:   Clark Gable  Lana Turner  Anne Baxter  John Hodiak 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Metro-Goldwyn-Mayer
Levittäjä:  Metro-Goldwyn-Mayer
Ensi-ilta:   1948-4-2929. huhtikuuta 1948 (Yhdysvallat)  1949-8-1919. elokuuta 1949 (Suomi)  
Kesto:  113 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Paluu kotiin (engl. Homecoming) on vuonna 1948 ensi-iltansa saanut Mervyn LeRoyn ohjaama yhdysvaltalainen romanttinen draamaelokuva, jonka pääosissa ovat Clark Gable, Lana Turner, Anne Baxter ja John Hodiak. Sidney Kingsleyn tarinaan pohjautuvan elokuvan sovituksesta vastasi Jan Lustig ja käsikirjoituksesta Paul Osborn.
Paluu kotiin oli Gablen ja Turnerin kolmas neljästä yhteisestä elokuvasta.
Juoni

Toisen maailmansodan päätyttyä eversti Ulysses Delby ”Lee” Johnsonilta (Clark Gable) kysytään hänen kokemuksistaan sodassa. Johnson alkaa kertoa tarinaa, joka alkaa vuodesta 1941. Vuonna 1941 tohtori Robert Sunday (John Hodiak) kritisoi lääkäriystäväänsä, menestyvää kirurgia Johnsonia, tekopyhästä asenteesta sodan uhreja kohtaan samalla kun laiminlyö hoitoa tarvitsevia köyhiä potilaita. Kun Johnson värväytyy armeijaan, hänen vaimonsa Penny (Anne Baxter) on huolissaan sodan vaikutuksista häneen ja heidän avioliittoonsa. Sittemmin Johnson tapaa kovaksikeitetyn sairaanhoitajan ja lesken, luutnantti Jane ”Snapshot” McCallin (Lana Turner), jonka idealismi, sisu ja taito saavat hänet arvioimaan periaatteensa uudelleen.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Clark Gable  | … |  eversti Ulysses Delby ”Lee” Johnson   |
|  Lana Turner  | … |  luutnantti Jane ”Snapshot” McCall   |
|  Anne Baxter  | … |  Penny Johnson   |
|  John Hodiak  | … |  tohtori Robert Sunday   |
|  Ray Collins  | … |  everstiluutnantti Avery Silver   |
|  Gladys Cooper  | … |  rouva Kirby   |
|  Cameron Mitchell  | … |  kersantti ”Monk” Monkevickz   |
|  Marshall Thompson  | … |  ylikersantti ”Mac” McKeen   |
|  Lurene Tuttle  | … |  neiti Stoker   |
|  Jessie Grayson  | … |  Sarah   |
|  J. Louis Johnson  | … |  Sol   |
|  Eloise Hardt  | … |  Aldine Bradford   |
Tuotanto

Työnimellä The Homecoming of Ulysses kulkeneen Paluu kotiin -elokuvan tuotanto alkoi elokuun lopulla 1947. Elokuvaa varten Hollywoodista lähes viidenkymmenen kilometrin päähän sijaitsevalle Lasky Mesan tilalle rakennettiin lavasteet, jossa kuvattiin Anzion maihinnousu. Lavasteet käsittivät viisi noin kymmenen metrin korkuista tornia, evakuointisairaalan ja yli sata armeijan kenttätelttaa. Maihinnousukohtauksen valmistelemiseen kului kolme viikkoa, ja sitä varten kuvauksiin osallistuivat sadat avustajat, viisi kameramiestä ja kuusi apulaisohjaajaa. Elokuvan tuotanto saatiin päätökseen marraskuun alussa 1947.
Ensi-ilta ja vastaanotto

Paluu kotiin sai ensi-iltansa New Yorkissa 29. huhtikuuta 1948, ja se julkaistiin Yhdysvalloissa maanlaajuisesti elokuvateattereissa toukokuussa 1948. Elokuvan Suomen teatteriensi-ilta oli 19. elokuuta 1949. Suomessa se sai uusintaesityksen 25. marraskuuta 1960.
Ilmestyttyään Paluu kotiin oli katsotuin elokuva neljän peräkkäisen viikon ajan Yhdysvalloissa ja lopulta yksi vuoden 1948 tuottoisimmista elokuvista Pohjois-Amerikassa. Vaikka elokuva oli lipputulomenestys, newyorkilaiset elokuvakriitikot valitsivat sen vuoden 1948 kymmenen huonoimman elokuvan joukkoon.
Aiheesta muualla

Paluu kotiin Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Paluu kotiin (vuoden 1948 elokuva) Wikimedia Commonsissa
Postal (elokuva)

| Postal |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Uwe Boll
Käsikirjoittaja:   Uwe Boll  Bryan C. Knight 
Tuottaja:   Uwe Boll  Dan Clarke  Shawn Williamson 
Säveltäjä:  Jessica de Rooij
Kuvaaja:  Mathias Neumann
Leikkaaja:  Julian Clarke
Pääosat:   Zack Ward  Dave Foley  Chris Coppola  Jackie Tohn  Verne Troyer 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Kanada  Yhdysvallat 
Tuotantoyhtiö:  Freestyle Releasing
Levittäjä:  Freestyle Releasing Netflix
Ensi-ilta:  23. toukokuuta 2007
Kesto:  100 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti, saksa
Budjetti:  18 miljoonaa dollaria
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Postal on Uwe Bollin ohjaama, vuonna 2007 ensi-iltansa saanut elokuva. Elokuva perustuu samannimiseen videopeliin ja se on tyyliltään toimintakomedia.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Zack Ward  | … |  The Postal Dude   |
|  Dave Foley  | … |  Uncle Dave   |
|  Chris Coppola  | … |  Richard   |
|  Jackie Tohn  | … |  Faith   |
|  J.K. Simmons  | … |  Candidate Welles   |
|  Verne Troyer  | … |  Verne Troyer   |
|  Larry Thomas  | … |  Osama bin Laden   |
|  David Huddleston  | … |  Peter   |
|  Seymour Cassel  | … |  Paul   |
|  Ralf Moeller  | … |  Officer John   |
|  Chris Spencer  | … |  Officer Greg   |
|  Michael Paré  | … |  Panhandler   |
|  Erick Avari  | … |  Habib   |
|  Lindsay Hollister  | … |  Recorder   |
|  Brent Mendenhall  | … |  George W. Bush   |
|  Rick Hoffman  | … |  Mr. Blither   |
|  Michael Benyaer  | … |  Mohammed   |
|  Uwe Boll  | … |  Uwe Boll   |
|  Vince Desiderio  | … |  Krotchy / Vince Desiderio   |
|  Carrie Genzel  | … |  Reporter Gayle   |
|  Mike Dopud  | … |  Security guard #2   |
|  Richard Ian Cox  | … |  Coffee customer   |
|  Julia Sandberg Hansson  | … |  Mitzi   |
Postal²

| Postal² |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Running with Scissors
Julkaisija:  Whiptail Interactive Linux Game Publishing
Jakelija:  Steam, GOG.com ja Humble Store
Tuottaja:  Vince Desi (käännä suomeksi) ja Michael J. Riedel
Suunnittelija:  Michael J. Riedel
Ohjelmoija:  Michael J. Riedel
Pelisarja:  Postal
Pelimoottori:  Unreal Engine 2
Julkaistu:  13. huhtikuuta 2003
Lajityyppi:  ensimmäisen persoonan ammuntapeli
Pelimuoto:  yksinpeli, moninpeli
Ikäluokitus:  PEGI: 18+
Alusta:  Microsoft Windows, OS X, Linux
Jakelumuoto:  CD
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK  : 
Postal² on Running with Scissorsin kehittämä ensimmäisen persoonan ammuntapeli. Peli julkaistiin alun perin vuonna 2003, ja se on julkaistu usealle alustalle. Peli on jatko-osa vuonna 1997 julkaistulle Postal-pelille. Pelille on julkaistu lisäosat Share the Pain ja Apocalypse Weekend.
Postal² perustuu Unreal Engine 2 -pelimoottoriin.
Peli on saanut kiistanalaista mainetta tarkoituksellisesta väkivaltaisuudestaan. Pelin päähenkilö ”Postal Dude” asuu muutaman tuhannen asukkaan Paradisessa Arizonassa, ja hänen pitää tehdä joka päivä normaalilta kuulostavia tehtäviä, kuten käydä pankissa tai kaupassa hakemassa maitoa, tunnustaa syntinsä tai hakea Gary Colemanin nimikirjoitus ostoskeskuksesta. Tehtävät päättyvät miltei aina hyvin verisesti. Viikon kuluessa kaupunkiin tulee SWAT-joukkoja, ATF:n ja kansalliskaartin joukkoja hillitsemään murha-aaltoa. Perjantaina alkaa maailmanloppu ja taivaalta sataa kissoja.
Pelin kehittäjien mukaan peli on ”vain niin väkivaltainen kuin itsekin olet” ja pelin voi läpäistä tappamatta ketään.
Postal² oli toinen videopeli, joka kiellettiin Uudessa-Seelannissa (ensimmäinen oli Manhunt).[lähde? ]
Postal²: Apocalypse Weekend on Postal²-pelin lisäosa. Se julkaistiin 12. toukokuuta 2005. Lisäosa lisää peliin uusia karttoja, aseita ja väkivalta-efektejä. Lisäksi se muuntaa osaa alkuperäistä materiaalia uudenlaiseksi. Uusia aseita ovat muun muassa viikate, leka ja bumerangi-machete.
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto (englanniksi)
Poznjakyn metroasema

| Poznjaky (Позняки) |
| --- | --- |

 Kiovan metro 
Perustiedot
Metrolinjat:  Syretsko-Petšerska-linja
Sijainti:  50°23′53″N, 30°38′00″E
Paikkakunta:  Kiova, Ukraina
Avattu:  28. joulukuuta 1994
Rakenne
Tyyppi:  tunneliasema
Poznjaky (ukr. Позняки) on yksi Kiovan metron asemista. Se avattiin 28. joulukuuta 1994.
Galleria

Aseman lippuhalli
Asemalaituri
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Poznjakyn metroasema Wikimedia Commonsissa
| Pohjoiseen/Länteen |  |  |  | Etelään/Itään |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Osokorky ▷ Syretsin metroasema |  |  Syretsko-Petšerska-linja |  | H’arkivska ▷ Tšervonyi h’utir |
muokkaa wikidataa
Pianokonsertto (Grieg)

Konserton kuuluisa alku
Edvard Griegin pianokonsertto a-molli op. 16 kuuluu suosituimpiin pianokonserttoihin ja norjalaisen taidemusiikin merkkiteoksiin. Se valmistui vuonna 1868 ja on Griegin ainut valmistunut konsertto.
Taustaa

Grieg sävelsi ainoan konserttonsa vuonna 1868, ja teos kantaesitettiin Kööpenhaminassa huhtikuussa 1869. Pianistina toimi norjalainen Edmund Neupert. Säveltäjä teki konserttoon muutoksia ainakin seitsemän kertaa ennen kuolemaansa. Franz Liszt soitti konsertton 1870 Roomassa ja antoi loistavaa kehua, mutta ehdotti pieniä muutoksia.
Griegin pianokonserttoa verrataan usein Schumannin pianokonserttoon. Molemmat ovat a-mollissa, ja teokset ovat sävellystyyliltään hyvin samankaltaiset. Grieg kuuli Clara Schumannin esittämänä sitä noin vuonna 1858 Leipzigissa nuorena oppilaana konservatoriossa.
Rakenne ja orkestraatio

Musiikkinäytteet
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Kuten valtaosa pianokonsertoista, Griegin pianokonsertto jakautuu kolmeen osaan:
1. osa Allegro molto moderato (A molli). Ensimmäinen osa on perinteiseen tyyliin sävelletty sonaattimuodossa. Virtuoottisen alun jälkeen kappaleen pääteema esitellään A-mollissa. Tätä seuraava sivuteema on C-duurissa. Kertausjaksossa sivuteema esiintyy uudestaan, tällä kertaa A-duurissa.
2. osa Adagio (Des-duuri → E-duuri → Des-duuri). Lyyrinen toinen osa on ABA-muodossa. Se johtaa suoraan kolmanteen osaan.
3. osa. Allegro moderato molto e marcato - Quasi presto - Andante maestoso (A molli → F duuri → A molli → A duuri). Viimeinen osa on dramaattinen ja nopeatempoinen. Kappale päättyy dramaattisesti A-duuriin.
Soolopianoa säestää suuri orkesteri, joka koostuu kahdesta huilusta, kahdesta oboesta, kahdesta klarinetista, kahdesta fagotista, neljästä käyrätorvesta, kahdesta trumpetista, kolmesta pasuunasta, patarummuista ja jousisoittimista. Tavanomainen esitysaika on noin 30 minuuttia.
Levytyksiä

Griegin pianokonsertto on levytetty usein. Alla esimerkkejä tunnetuista levytyksistä.
Krystian Zimerman ja Berliinin filharmonikot, johtajana Herbert von Karajan (Deutsche Grammophon 1993)
Lilya Zilberstein ja Göteborgin sinfoniaorkesteri, johtajana Neeme Järvi (Deutsche Grammophon 1999)
Leif Ove Andsnes ja Berliinin filharmonikot, johtajana Mariss Jansons (EMI).
Poznańin suurherttuakunta

Poznańin suurherttuakunta (sinivihreällä) vuonna 1815.
Poznańin suurherttuakunta (saks. Großherzogtum Posen, puol. Wielkie Księstwo Poznańskie) oli Preussin kuningaskunnan autonominen provinssi vuosina 1815-1848, jonka jälkeen se korvattiin Posenin provinssilla Preussin 5. joulukuuta 1848 perustuslailla.
Suurherttuakunnan pinta-ala oli 28 951 km² ja sen pääkaupunki oli Poznań (Posen saksaksi).
Vuoden 1848 jälkeen termi Poznańin suurherttuakunta jäi epäviralliseen käyttöön tarkoittamaan herttuakunnan aikoinaan muodostamaa aluetta, erityisesti alueella asuneiden puolalaisten keskuudessa.
Historia

Poznańin suurherttuakunta luotiin Wienin kongressissa vuonna 1815 suurimmalta osin historiallisen Ison-Puolan alueesta pitäen sisällään myös Varsovan herttuakunnan länsiosat (Poznańin, Bydgoszczin ja osittain Kaliszin departementit). Itse asiassa nämä alueet liitettiin kongressissa Preussiin vastoin puolalaisille tehtyjä lupauksia itsehallinnasta ja vapaasta kehityksestä.
Vuonna 1817 Chełmno (Kulm saksaksi) liitettiin Länsi-Preussiin.
Vuoteen 1830 asti Preussin viranomaiset olivat suhteellisen suvaitsevia puolalaisvähemmistöä kohtaan vaikkakin preussilaiset hallintomallit omaksuttiin alueelle ja saksan kielen asemaa vahvistettiin koulutuksessa.
Kun Kongressi-Puolassa syttyi Marraskuun kansannousu venäläisvaltaa vastaan, se sai tukea suurherttuakunnassa asuvilta puolalaisilta, minkä johdosta ylipresidentti (Oberpräsident) Eduard Heinrich von Flottwell pystytti alueelle sortavan poliisijärjestelmän. Hän puhdisti hallinnon puolalaisista, yritti heikentää puolalaisaatelin vaikutusvaltaa ostamalla näiden maat ja vuodesta 1832 alkaen lakkauttamalla puolan kielen opetuksen.
Saksan vuoden 1848 vallankumous oli tuhoisa suurherttuakunnalle. Frankfurtin kansalliskokous yritti jakaa alueen kahtia: Posenin provinssi aiottiin liittää uuteen yhdistyneeseen Saksaan kansalliskokouksessa hyväksytyn perustuslain mukaisesti ja Gnesnen provinssi aiottiin jättää puolalaisille. Tämä ehdotus hylättiin puolalaisen parlamentaarisen opposition vastustuksesta ja suurherttuakunnan yhtenäisyys säilytettiin useiden pitämättömien lupausten jälkeen. Preussin hallinto lakkautti suurherttuakunnan 9. helmikuuta 1849 perustaakseen Posenin provinssin, joka integroitiin täysin Preussin kuningaskuntaan.
Hallinto

Preussin kuningas kantoi arvonimeä Posenin suurherttua ja häntä edusti suurherttuakunnassa kenraaliherttua. Vaikka tosiasiallinen valta kuului preussilaishallinnolle (ylipresidentti, Oberpräsident), kenraaliherttualla oli veto-oikeus tehtyihin päätöksiin ja hän pystyi antamaan mielipiteensä kaikkiin puolalaisia koskeviin päätöksiin. Ensimmäinen kenraaliherttua oli ruhtinas Antoni Henryk Radziwiłł, joka oli nainut Preussin prinsessa Louisen. Hän toimi tässä virassa vuoteen 1831 asti.
Suurherttuakunta oli jaettu kahteen hallintopiiriin, Posenin ja Brombergin hallintopiireihin, jotka oli jaettu 26 piirikuntaan. Nämä jaettiin myöhemmin 40 piirikuntaan ja kahteen kaupunkipiiriin.
Vuonna 1824 suurherttuakuntaan perustettiin provinssikokous, jonka vähäinen valta oli kuitenkin neuvoa-antavaa.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: fr:Grand-duché de Posen
Käännös suomeksi
Powązkin sotilashautausmaa

Varsovan kansannousun hautoja
Powązkin sotilashautausmaa (Cmentarz Wojskowy na Powązkach) sijaitsee Puolan pääkaupungissa Varsovassa. Hautausmaa on perustettu vuonna 1912. Hautausmaalle on haudattu muun muassa Puolan–Neuvosto-Venäjän sodassa sekä toisessa maailmansodassa tapahtuneessa Varsovan kansannousussa kuolleita. Hautausmaalle on haudattu myös valtiollisen hautauksen saaneita.
Hautausmaalle haudattuja tunnettuja henkilöitä

Władysław Szpilman
Wojciech Jaruzelski
Pulla-Helinin talo

Pulla-Helinin talo korttelin oikeassa reunassa. Kuva otettu viimeistään vuonna 1912. Vasemmalla Commercen talo.
Pulla-Helinin talo sijaitsi Tampereella Hämeenkatu 21:ssä. Nelikerroksinen jugend- ja uusrenessanssityylejä edustanut asuin- ja liiketalo sai nimensä talossa toimineen leipuri Oskari Helinin konditorialiikkeen mukaan.
Pulla-Helinin talo purettiin 1972 ja sen tilalle valmistui 1974 Sokoksen tavaratalo.