stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Äänekosken Huima

Huiman seuralogo
Äänekosken Huima on vuonna 1904 perustettu äänekoskelainen urheiluseura. Seura tunnetaan erityisesti koripallojoukkueistaan ja juniorijalkapallotoiminnastaan. Miesten koripallojoukkue pelaa valtakunnallisessa 1B-divisioonassa. Seuran jalkapallojoukkue pelaa Itä-Suomen 6-divisioonassa. Muita lajeja ovat muun muassa hiihto ja paini. Huima on Keski-Suomen vanhin urheiluseura. Seurassa oli vuonna 2019 yli tuhat jäsentä.
Historia > Seuran alkuvuosikymmenet

Seura syntyi työväen urheilun yleisseuraksi paperiteollisuustaajamaan vuonna 1904. Seuran lippuun ommeltiin tunnus Eläköön urheilu. Kansalaissodan synnyttämässä kahtiajaossa Huima liittyi Työväen urheiluliittoon, jossa oli alkuvuosikymmeninä voimakasta poliittista kuohuntaa. Yhtenä huolenaiheena oli kärkipään urheilijoiden siirtyminen "porvariliittoon". Niinpä seuran vuosikertomuksessa 1924 korostettiin, että "Jokaisella seuran jäsenellä tulee olla velvollisuuden tunto seuraansa kohtaan. Jos ristiriitaisuus ja oman voiton pyynti jatkuu, kulkee seura auttamattomasti rappeutumista kohti." Seura osoittikin voimaansa esimerkiksi vahvalla panoksella TUL:n ensimmäisiin liittojuhliin 1927. Jäseniä seuralla oli noin 300 ja sen piiriin sisältyi monipuolisesti eri lajeja, varsinkin paini ja voimistelu. Vahvana TUL:n kilpaveljenä oli naapuriseura Suolahden Urho.
Historia > Sotien jälkeinen aika

Voima- ja kamppailulajit tulivat sotien jälkeen vahvasti mukaan seuran toimintaan, mutta samaan aikaan alkoi myös palloilun juurtuminen Äänekoskelle. Vuoden 1948 aikoihin oli sekä jalkapallossa että koripallossa vahva jaosto, mutta niiden läpimurto tapahtui vahvasti 1960-luvulla. TUL:laisuus ja TUL:n itsenäisyys oli myös vahvasti sotien jälkeisen ajan teemana, mutta paikallisen toisen seuran Äänekosken Urheilijoiden kanssa on tehty epävirallinen sopimus lajeihin keskittymisestä. Seuran keväinen kävely- ja hölkkätapahtuma on järjestetty 25 vuoden ajan 1980-luvun lopulta alkaen, ja sille on annettu nimi Huima patikka.
Koripallo

Koripallossa Huima nousi miesten mestaruussarjaan vuonna 1975 (SM-sarjan 1975–1976 taulukko) ja pelasi siellä vuoteen 1978. Uudelleen SM-sarjassa se oli 1981–1982, 1986–1987 ja 1996–2005. Koripallon naisjoukkue on noussut sittemmin seuran menestyksekkäimmäksi joukkueeksi. Naisjoukkue oli ensimmäisen kerran SM-sarjassa kaudella 1996–1997. Yksi seuran pitkäaikaisista pelaajista on Kenya Robinson.. Naisjoukkue on ollut mitaleilla seuraavasti:
hopeaa 1998
hopeaa 2002
kultaa 2003
hopeaa 2006
pronssia 2007
hopeaa 2012
hopeaa 2015
pronssia 2016
Aiheesta muualla

Huiman sivusto
Huiman koripallo
Huiman juniorijalkapallo
| n k Naisten pesäpallon TUL:n mestarit |
| --- | --- |
Miehet:  1947: Munsaaren Saarenpojat  1948: Munsaaren Saarenpojat  1949: Munsaaren Saarenpojat  1950: Helsingin Veto  1951: Helsingin Veto  1952: Helsingin Veto  1953: Helsingin Veto  1954: Helsingin Veto  1955: Lopen Urheilijat  1956: -  1957: Lopen Urheilijat  1958: -  1959: Äänekosken Huima  1960: Lopen Urheilijat  1961: Äänekosken Huima  1962: Lopen Urheilijat  1963: Lohi  1964: Lohi  1965: Lohi  1966: -  1967: Lohi  1968: -  1969: -  1970: Lohi  1971: Lohi  1972: Turun Kilpa-Veikot  1973: -  1974: -  1975: -  1976: Turengin Sarastus  1977: Humppilan Veikot  1978: JoKo  1979: JoKo  1980: Humppilan Veikot  1981: Jokelan Kisa  1982: JoKo  1983: Puhti  1984: Puhti  1985: Puhti  1986: Puhti  1987: Puhti  1988: Puhti  1989: Puhti  1990: Puhti  1991: Puhti  1992: Puhti 
Huiman juhlakulkue 1920-luvulla
Koripallon nuorten joukkue vuonna 1948. Vas. Leo Chrons, Erkki Kotanen, Kalervo Ahonen, Kalevi Näätänen, Matti Mansikka-aho, Viljo Hinkkanen, Veikko Riikonen ja Esko Lehtonen.
Tampere Saints

| Tampere Saints |
| --- | --- |

Seura
Perustettu:  1998
Kotikenttä:  Pyynikin urheilukenttä
Kaupunki:  Tampere
Miesten sarjataso:  Vaahteraliiga
Naisten sarjataso:  Naisten Vaahteraliiga
Värit:           
Puheenjohtaja:  Mikko Aspinen
Miesten päävalmentaja:   Hannes Mattila
Naisten päävalmentaja:   Elina Leukkunen
Peliasu

Mitalit
SM-hopea:  2020 Vaahteraliiga naiset
Spagettimalja:  3 (2007, 2015, 2023)
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pyynikin urheilukenttä
Tampere Saints on vuonna 1998 perustettu tamperelainen amerikkalaisen jalkapallon seura. Saintsin edustusjoukkue pelaa Vaahteraliigassa kaudella 2025. Tampere Saintsin naisten joukkue pelaa Naisten Vaahteraliigassa. Seuralla on myös aktiivista junioritoimintaa. Vuoden 2017 syksystä lähtien junioritoiminnassa on U11-, U13-, U15-, U17- ja U19-joukkueet. Seuran joukkueet harjoittelevat ja pelaavat kotipelinsä Pyynikin urheilukentällä.
Historia > 1999–2007 I/II-divisioona

Tampere Saints perustettiin talvella 1998. Edellisten tamperelaisten seurojen, Pyynikki Patriotsin, Ilveksen ja Rocksin kaaduttua talousvaikeuksiin, aloitettiin Saintsin toiminta puhtaalta pöydältä. Kesästä 1999 alkaen Saintsin edustusjoukkue pelasi lähinnä I-divisioonassa lukuun ottamatta pikaista visiittiä II-divisioonassa kaudella 2003. Vuosina 2005 ja 2006 joukkue eteni 1-divisioonan pudotuspeleihin pudoten kuitenkin heti välierissä. Kaudella 2007 joukkue pääso kahden viimeisen kierroksen kotivoitolla välieriin. Välierissä hävisi Saintsin kaksi kertaa runkosarjassa voittanut Kuopio Steelers. Saints eteni lopulta I-divisioonan mestaruusotteluun, Spagettimaljaan, jossa se aiheutti sensaation voittamalla 1-divisioonaa pitkään hallinneen Pori Bearsin lukemin 6–7. Sarjan voiton myötä Tampere Saints nousi Vaahteraliigaan.
Historia > 2008–2010 Vaahteraliiga

Liigapaikan varmistuttua kauteen 2008 valmistauduttiin uuden päävalmentajan komennossa. Anthony De Carvalho tuli tamperelaisille tutuksi jo kausina 2000–2001, kun mies johti silloista I-divisioonajoukkuetta. Joukkue hankki vahvistuksiksi pelinrakentaja Chris Sharpen ja hyökkäyksen linjamies Dave Marocchinin, jotka olivat pelanneet yhdessä myös Springfield Collegen yliopistojoukkueessa. Kausi oli kuitenkin vaikea, sillä Sharpen ja Marocchinin johtamasta tehokkaasta hyökkäyksestä huolimatta joukkue ei yltänyt voittoihin, vaan jäi liigan jumboksi.
Voitottoman debyyttikauden jälkeen päävalmentaja De Carvalhon ryhmä sai kaudelle 2009 vahvistuksikseen amerikkalaiset Robert Bishop III:n, Bradley Shanerin ja Chris Lanen. Myöhemmin kesällä vahvuuteen liittyivät myös loukkaantuneen Shanerin korvannut Greg Hough sekä Greg Conti. Historian ensimmäinen voitto liigassa saavutettiin Helsinki Wolverinesista. Saints sijoittui liigassa lopulta seitsemänneksi, kun kauden toinen täysosuma Turku Trojansia vastaan varmisti tulevaisuuden liigassa.
Tampere Saints aloitti uuteen kauteen valmistautumisen kahdella talven harjoitusleirillä. Kevään lähestyessä, Saints palkkasi uudeksi päävalmentajaksi NFL-kokemusta omaavan Ollie Guidryn ja pelaajavahvistuksiksi amerikkalaiset Brian Amaralin, Zach Poseyn ja Greg Hadleyn sekä ruotsalaisen Rasmus Anderssonin. Joukkueen kausi päättyi kuitenkin karvaaseen pettymykseen, kun se päätyi runkosarjan viimeiseksi hävittyään kaikki ottelunsa maalierolla -273. Joulun alla 2010 seura ilmoitti luopuvansa Vaahteraliiga-paikastaan.
Historia > 2011–2012 II-divisioona

Luovuttuaan edellisen kauden jälkeen liigapaikastaan seura ilmoitti edustusjoukkueensa liiton II-divisioonaan. Joukkue oli uudistunut rajusti: edellisen kauden liigajoukkueesta siirtyi toistakymmentä pelaajaa muihin liigaseuroihin. Kokemattoman joukkueen onnistui kuitenkin raivata tiensä aina sarjan pudotuspelien porteille, mutta jäi niistä lopulta niukasti rannalle.
Toinen kausi II-divisioonassa oli seuran historian parhaimpia. Runkosarjan lohkonsa kaikki kahdeksan peliä voittanut joukkue eteni suoraan sarjan välieriin, jossa se kukisti Kuopio Steelersin 21-7. Loppuottelu Rautamalja II pelattiin runkosarjan ykkössijoitetun Hyvinkää Falconsin kotikentällä. Kotijoukkue vei lopulta voiton lukemin 31-17. Ainoan tappionsa finaalissa kokenut Saints päätti kuitenkin Falconsin vanavedessä hakea paikkaa I-divisioonasta kaudelle 2013.
Historia > 2013 I-divisioona

Ensimmäistä kertaa sitten kauden 2007 I-divisioonassa pelannut Saints lähti kauteen yhdellä amerikkalaisvahvistuksella, kun Tampereelle saapui pelinrakentaja Scott Drosendahl. Epäonni iski kuitenkin kauden ensimmäisessä ottelussa, kun Drosendahlin loukkaantuminen lopetti miehen kauden. Pikahälytyksellä tilalle saatu Ryan Burgess johdatti joukkueen runkosarjan neljänneksi voittosuhteella 5-5 ja pudotuspeleihin. Välierässä tamperelaiset voitti Turku Trojans, joka marssi lopulta Spagettimaljan voittoon häviämättä kauden aikana yhtään ottelua.
Kausi 2013 oli myös historiallinen, sillä ensimmäistä kertaa lajin historiassa Tampere pelasi samassa sarjassa naapurikaupunki Nokian kanssa. Joukkueiden keskinäiset ottelut olivat ensimmäisen kauden jälkeen 1-1. Jälkimmäisessä kohtaamisessa esiteltiin myös Hegemonia-kiertopalkinto, joka jaetaan aina keskinäisen ottelun voittajajoukkueelle.
Historia > 2014 I-divisioona

Edustusjoukkue jatkoi kaudella 2014 I-divisioonassa, joka kutistui lopulta viiden joukkueen sarjaksi Nokia Ghosthuntersin luovuttua sarjapaikastaan. Vanhoista vastustajista kesällä kohdattiin Hyvinkää Falcons ja Oulu Northern Lights. Uusia vastustajia olivat Vaahteraliigasta pudonnut Jyväskylä Jaguaarit ja II-divisioonan sekä Rautamalja III:n mestari Vaasa Royals. Turku Trojans haki ja sai liigapaikan kesälle 2014.
Tampere Saints päätti runkosarjan voittosuhteeseen 4-4 ja saavutti sillä kotiedun välieräotteluun Hyvinkäätä vastaan. Tasainen taisto kääntyi lopulta vierailijan voittoon 13-31.
Historia > 2015 I-divisioona

Sarja koki syksyllä 2014 jälleen uudistuksia kun edelliskesän viiden joukkueen lisäksi mukaan tulivatt II-divisioonan mestari Hämeenlinna Huskies sekä Vaahteraliigasta vapaaehtoisesti pudottautuneet Helsinki Wolverines ja Kouvola Indians. Hyvinkään ilmoitettua luopuvansa sarjapaikasta tammikuussa, päätettiin ohjelmasta poistaa Falconsin ottelut, jolloin sitä vastaan kaksi kertaa pelaaville joukkueille jää kahdeksan ja kerran kohtaaville yhdeksän ottelua. Runkosarjasijoitukset ratkottiin ensisijaisesti voittoprosenttien avulla.
Saints sijoittui runkosarjassa kolmanneksi Hämeenlinnan ja Vaasan jälkeen viidellä voitolla ja kolmella tappiolla voittoprosentin oltua 62,5%. Välierissä Saints voitti vieraskentällä Vaasa Royalsin viimeisen sekunnin touchdownilla lukemin 28-26 ja eteni näin historiansa toiseen Spagettimaljaan. Finaali pelattiin Hämeenlinnassa ja lopulta Tampere Saints vei ottelun nimiinsä lukemin 28-15. Spagettimaljan voiton jälkeen Saints päätti hakea lisenssiä Vaahteraliigaan kaudelle 2016.
Historia > 2016 Vaahteraliiga

Edustusjoukkue pelasi ensimmäistä kertaa Vaahteraliigassa sitten kesän 2010. Joukkue sai riveihinsä nimekkäitä paluumuuttajia, kuten Tommi Pinta ja Veikka Lehtonen. Pelinrakentaja Dominic Bona jäi kiinni dopingista kauden aikana. Takaiskusta huolimatta joukkue taisteli pudotuspelipaikasta aina viimeiselle runkosarjakierrokselle asti. Vierastappio Wasa Royalsille päätti Saintsin kauden, jonka saldoksi jäi lopulta 5 voittoa ja 7 tappiota.
Historia > 2017 Vaahteraliiga

Edustusjoukkueen historian viides pääsarjavuosi. Kangertelevan alkukauden jälkeen joukkue voitti kauden puolivälin jälkeen kolme ottelua, joista kolmas voitto tuli kauden viimeisessä runkosarjaottelussa pudotuspelijoukkuetta Porvoon Butchersia vastaan, nostaen Tampere Saintsin sarjataulukon toiseksi viimeiseksi, pois putoajan paikalta. Kausi päättyi saldoon 3 voittoa ja 9 häviötä.
Historia > 2018 Vaahteraliiga

Tampere Saints koki pelaajamateriaalin osalta valtavan piristysruiskeen kun Hämeenlinnan edustusjoukkue Hämeenlinna Huskies päätti jättäytyä Vaahteraliigasta pois. Hämeenlinnasta siirtyneitä pelaajia olivat mm. Euroopan kentillä menestynyt Micky Kyei sekä liuta Suomen maajoukkuemiehiä, mukaan luettuna Reinikainen, Alakoski, Lie, Suojanen, Yli-Arvela ja Ylikoski. Amerikkalaisina pelaajina nähtiin Kyle Nolan, sekä toista vuottaan Saintsissa pelanneet Elliott Jeffcoat ja Tony Ballon.
Tähdistöpelaajia tihkuvan ja laajan yli 70 pelaajan pelaajarungon omaava Saints hävisi avauskierroksella sarjanousija Steelerssille tiukasti 29–35, mutta toisella kierroksella purki turhautumistaan kestomenestyjä Sienäjoki Crocodilesiin voittamalla sen kotonaan 40–0. Tämän jälkeen kausi oli joukkueen osalta lähes pelkkää alamäkeä ja täynnä tiukkalukuisia tappiota. Maajoukkuepelaajia täynnä oleva joukkue ei saanut ulosmitattua paperilla näennäisesti ollutta taitotasoa ja kausi päättyi Saintsin osalta runkosarjan viimeiselle paikalle, 2 voiton ja 8 tappion tuloksella.
Historia > 2019 Vaahteraliiga

Tampere Saints edustusjoukkue koki lähes täydellisen muutoksen edelliseen kauteen. Päävalmentajaksi tuli amerikkalainen Jake Hale ja myös muu valmennusrunko koki muutoksia. Pelaajamäärän osalta runko hupeni huomattavasti, ja osassa otteluissa Saints sai kentälle ainoastaan vajaa 30 pelikykyistä pelaajaa. Kautta varjostivat Saintsin ohuen rungon lisäksi myös kahden amerikkalaisen pelinrakentajan loukkaantumiset, päävalmentaja Jake Halen yllättävä poistuminen maasta kesken kauden, kolmen amerikkalaisen pelaajan sopimuksien purut juuri juhannustauon alla syynä "sopimusrikkomus ja seuran arvojen vastainen toiminta" sekä kahden brittiläisen pelaajan kauden päättyminen dramaattisesti loukkaantumisiin.
Kaikesta huolimatta, päävalmentajavaihdoksen ja kaikkien amerikkalaisten pelaajien vaihduttua Saints pelasi loppukauden tiukkoja pelejä voittaen niistä kaksi. Päävalmentajaksi noussut Hannes Mattila luotsasi joukkuetta kolme viimeistä ottelua ja voitti kotonaan runkosarjan viimeisen kohtaamisen Seinäjoki Crocodilesiä vastaan. Kausi päättyi kahden voiton ja 10 tappion myötä runkosarjan viimeiselle sijalle ja putoamisuhkaan.
Historia > 2020 I-divisioona

Tampere Saints haki kaudelle 2020 paikkaa suoraan I-divisioonaan.
Kehitysjoukkueet Tampere Angels / Pirkanmaa Patriots

Tampere Angels on Tampere Saintsin farmijoukkue, joka esiintyi liiton sarjoissa vuosina 2008 ja 2010 pelaten miesten II-divisioonaa. Angelsin perusajatuksena oli tarjota rennompaa amerikkalaisen jalkapallon harrastusmahdollisuutta liigajoukkue Saintsiin verrattuna, mutta se toimi myös ponnahduslautana junioreille ja aloitteleville pelaajille, jotka pyrkivät Tampere Saintsin edustusjoukkueeseen.
Angelsilla ei ollut toimintaa kauden 2010 jälkeen kun edustusjoukkue pudottauduttui II-divisioonaan. Monet sen pelaajista jatkoivat edustusjoukkueen riveissä muodostaen pelaajarungon, jonka päälle rakennettiin joukkueen uusi tuleminen. Edustusjoukkueen päästyä takaisin pääsarjatasolle kaudeksi 2016, tarve kakkosjoukkueelle tuli jälleen esille. Angelsin toiminta elvytettiin uudelleen kaudelle 2017 ja nimi muutettiin Pirkanmaa Patriots nimeksi, kunnioittaen Saintsin edeltäjäseuraa Pyynikki Patriotsia.
Tampere Saints edustusjoukkuekauden 2018 jälkeen pelaajarungon pienennyttyä, kehitysjoukkuetta ei enää pidetty yllä joten Pirkanmaa Patriots / Tampere Angels joukkueella ei ollut toimintaa vuonna 2019.
Naisten amerikkalainen jalkapallo

Tampereella pelattiin seuran alkuaikoina naisten semi-contact jalkapalloa, joka on lippupallosta jalostettu pelimuoto sallivammalla kontaktilla mutta ilman varusteita. Naisten aloittaessa täyden kontaktin pelimuodon kesällä 2008 Tampereella ei ollut vielä joukkuetta. Ensimmäinen syntyi naapuriseura Nokia Ghosthuntersin pelaajien siirryttyä Saintsin väreihin kaudeksi 2013. Joukkue osallistui naisten SM-sarjaan, jossa se saavutti seitsemässä ottelussa yhden voiton. Tästä huolimatta vuoden 2013 naisten MM-kisajoukkueeseen valittiin neljä Saints-pelaajaa: Anne Rasilahti, Merle Zieman, Riikka Martin ja Iina Tähkänen. Zieman valittiin myös kisojen all stars-kentälliseen. Tähkänen edusti Suomea vielä syksyn Ruotsi-ottelussa.
2017 Tampere Saints Naiset voittivat 1-divisioonan.
Junioritoiminta

Tampere Saintsin junioritoiminta alkoi kaudella 2005, jolloin SAJL:n sarjoihin osallistui A- ja C-juniorijoukkue. Seuralla on vuosien saatossa ollut juniorijoukkueita A21-, B19-, C17-, D15- ja E13-junioreissa. Juniorijoukkueet ovat tuoneet seuralle myös sen ainoat SM-mitalit: C-juniorit ovat saaneet hopeaa 2008 ja pronssia 2005. Lisäksi C-juniorit ovat voittaneet ikäluokkansa I-divisioonan kaudella 2012.
Junioritoiminta on kasvattanut lajiin monia uusia taitureita. Laitahyökkääjä Ilkka Laitinen valittiin Vaahteraliigan vuoden tulokkaaksi kaudella 2008 sekä myös all-stars-kentälliseen. Saintsin junioreista on lähdetty myös ulkomaille. Sisempi laitahyökkääjä Tommi Pinta pelasi Vaahteraliigassa jo kaudella 2006 Seinäjoki Crocodilesissa ja 2007 Jyväskylä Jaguaareissa ennen siirtymistään Yhdysvaltoihin NAIA-yliopistosarjan Missouri Valley Collegen joukkueeseen. Hyökkäyksen linjamies Hannes Mattila pelasi vuoden Yhdysvalloissa Mt. Saints Joseph'sin lukiojoukkueessa ja sai stipendin NCAA:n II-divisioonassa pelaavasta Texas A&M-Kingsvillen yliopistosta. Lauri Anttila pelasi kaksi kautta pohjois-carolinalaisessa Forsyth County Day Schoolin joukkueessa ja vielä yhden kauden NCAA:n III-divisioonan Averett Collegessa Virginiassa.
Seuran junioripelaajia on myös pelannut ikäkausimaajoukkueissa vuodesta 2006 alkaen. Kauden 2012 päätteeksi peräti 10 Saints-pelaajaa valittiin vuosittaiseen 17-vuotiaiden maaotteluun Ruotsia vastaan. Vuodesta 2017 saakka Tampere Saints on toiminut ikäluokissa U11, U13, U15, U17 sekä U19. Junioripelaajia seurassa oli noin 40.lähde? Kaudelle 2019 siirryttäessä U19-ikäluokka muutettiin U20-sarjaksi. Samalla 2019 kaudella Tampere Saints voitti ikäluokkien U20, U17 sekä U15 I-divisioonien mestaruudet. Nuorten harrastajien määrä oli kääntynyt nousuun ja junioripelaajia seurassa oli jo yli 50.lähde?
Aiheesta muualla

Tampere Saints - Seuran kotisivut
Suomen Amerikkalaisen Jalkapallon Liitto
touchdown.fi (Arkistoitu – Internet Archive)
jefu.fi
gridiron.fi (Arkistoitu – Internet Archive)
| n k Naisten Vaahteraliiga |
| --- | --- |
 Hallitseva mestari: Turku Trojans
Joukkueet (2025):  Helsinki Wolverines  Kuopio Steelers  Tampere Saints  Turku Trojans  Wasa Royals
Irma Seikkula

| Irma Seikkula |
| --- | --- |
 Irma Seikkula vuonna 1937 elokuvassa Juurakon Hulda.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Irma Mäkelä
Syntynyt: 14. toukokuuta 1914 Helsinki, Suomen suuriruhtinaskunta
Kuollut: 8. heinäkuuta 2001 (87 vuotta) Helsinki
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Toivo Mäkelä  (vih. 1944; k. 1979)
Lapset:  3; Juha Mäkelä   Maarita Mäkelä
Näyttelijä
Aktiivisena:  1934–1996
Merkittävät roolit:   Anna Liisa  Hamlet  Juurakon Hulda  Siivoojan raportti  Sudenmorsian 
Palkinnot
 Parhaan naispääosan Jussi   1978 Aika hyvä ihmiseksi 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Svensk Filmdatabas
Irma Seikkula (14. toukokuuta 1914 Helsinki – 8. heinäkuuta 2001 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. Häntä luonnehdittiin herkkä­kasvoiseksi ja sisäistä voimaa uhkuvaksi taiteilijaksi. Seikkulan ura kesti vuodesta 1934 aina 1990-luvulle asti. Hän sai teatterissa usein tulkittavakseen lyyrisiä nais­hahmoja. Puhe­näyttämön ohella Seikkula teki merkittävän uran filmi­tähtenä suomalaisen elo­kuvan kulta­kaudella. Hänen tunnetuin roolinsa valko­kankaalla oli Juurakon Huldan nimiosa. Lisäksi hän näytteli Televisioteatterissa 1960- ja 1970-luvuilla. Seikkula nautti niin teatteri- ja elokuvayleisön kuin kriitikoidenkin arvostusta. Hänet palkittiin vuonna 1965 Pro Finlandia -mitalilla.
Aikalais­arvostelijoiden mukaan Seikkula poikkesi persoonallisella tavalla yleisestä tähti­tyypistä: hänessä oli ”hiljaista, sisäistä säteilyä, jota harvoin tapaa”. Valko­kankaalla Seikkula nähtiin ennen kaikkea vakavissa osissa, ja hänen roolihahmojensa pää­ominaisuuksia olivat herkkyys ja aitous. Eräiden arvioiden mukaan Seikkula oli suomalaisista nais­näyttelijöistä se, jonka olemuksessa tiivistyi parhaiten ”puhdas filmillisyys”.
Varhainen elämä

Irma Seikkulan vanhemmat olivat proviisori Yrjö Weikko Seikkula ja Ragnhild Sylvia Wilenius. Proviisori Seikkula harrasti näyttämötaiteita ja toimi avustavissa rooli­tehtävissä Kansallis­oopperassa. Hänen ääni­alansa oli baritoni. Perheeseen syntyi Irman jälkeen kaksi lasta. Yrjö Seikkula kuoli Irman ollessa kymmen­vuotias, ja perhe joutui taloudellisesti ahtaalle. Irma Seikkula oli jo lapsuudessaan kiinnostunut teatteri­taiteista. Hän viihtyi pienestä lähtien omissa oloissaan, mutta piti kuitenkin esiintymisestä.
Nuorena Irma pääsi Svenska Teaterniin katsomaan tätiään, joka esiintyi näytelmässä Lintu Sininen. Kokemus teki häneen suuren vaikutuksen, ja hän alkoi käydä Hilda Pihlaja­mäen lausunta­tunneilla. 18-vuotiaana Seikkula pyrki Suomen Näyttämöopistoon, jossa hän opiskeli vuosina 1932–1934. Päätös­työnään hänellä oli Pohjalaisia, jossa hän tulkitsi Maijan roolin.
Teatteriura > Puhenäyttämö

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” | Mitä tulee uraani, niin en koskaan suunnitellut sitä, kaikki vain soljahti kohdalleen. --- Jouduin teatteriin jonkin­laisen kutsumuksen pakottamana. Sain ikään kuin herätyksen – tunsin, että voisin antaa ihmisille jotakin näyttämöltä. | ” |
– Irma Seikkula
Irma Seikkulan näyttelijän­ura alkoi vuonna 1934 Kotkan Näyttämöllä. Hän sai taiteellisesti vaativia tehtäviä jo uransa alussa ja oli mukana pitkillä maa­seutu­kiertueilla. Seikkula tulkitsi onnistuneesti Elisabeth Bergnerin roolin näytelmässä Älä jätä minua koskaan. Hänen muita näyttämötöitään Kotkassa olivat muun muassa Ilona näytelmässä Niskavuoren naiset sekä pää­osa näytelmässä Veden­paisumus.
Seikkula kiinnitettiin Tampereen Teatteriin vuonna 1937. Samaan aikaan hän teki läpi­murtoaan valko­kankaalla. Sota­vuosina 1939–1944 Seikkula asui Helsingissä ja esiintyi yksin­omaan elo­kuvissa, vaikka kokikin teatterin omimmaksi alueekseen. Eino Salmelaisen kutsusta Seikkula jatkoi teatteri­uraansa Tampereen Työväen Teatterissa, johon hänellä oli kiinnitys 1947–1951. Seikkulan tunnetuimpia näyttämö­suorituksia Tampereella olivat muun muassa Sonja näytelmässä Rikos ja rangaistus ja nimi­osa Suden­morsiamessa.
TTT:n 50-vuotisjuhlassa Seikkula tulkitsi nimiosan näytelmässä Tohvelisankarin rouva. Yhdessä puolisonsa Toivo Mäkelän kanssa hän esiintyi useissa TTT:n 1950-luvun alkupuolen menestys­näytelmissä. Vuonna 1950 hän näytteli Ofeliaa Shakespearen tragediassa Hamlet, nimi­osassa oli Mäkelä. Seikkulan tulkintaa luonnehdittiin niukka­eleiseksi ja ”järkyttävän todeksi”. Lisäksi hän näytteli avio­puolisonsa kanssa Niska­vuoren Hetan Akustin ja Siipi­rikon roolit. TTT:ssä Seikkula sai tulkita myös lyyrisistä nais­hahmoista poikkeavia rooleja, kuten nimiosan Minna Canthin Anna Liisassa. Tehtävässään hän hyödynsi erin­omaisen onnistuneesti itselleen tunnus­omaisen vähä­eleisen näyttelijän­työn. Seikkula oli yksi Pyynikin kesäteatterin perustajista Yrjö Kostermaan, Eila Pehkosen ja Toivo Mäkelän ohella.
Seikkula palasi puolisoineen Helsinkiin vuonna 1952, kun molemmat kiinnitettiin vasta­perustettuun Intimiteatteriin. Seikkula viihtyi uudessa teatterissa, jossa sai haastavia rooli­tehtäviä. Erityisen mieleen­painuva näytelmä hänelle oli Eugene Ionescon Tuolit. Intimi­teatterin taloudellisten vaikeuksien vuoksi Seikkula ja Mäkelä siirtyivät Helsingin Kansanteatteriin, jonne he olivat kiinnitettyinä 1955–1958. Seuraavat kaksi vuotta Seikkula näytteli jälleen Intimi­teatterin riveissä.