stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lagosin siirtomaa
Historia

Nigerian rannikko oli ollut tuttu Britannialle jo kauan. Tämä johtui alun perin brittien sekaantumisesta orjakauppaan. Britannian kieltäessä orjuuden 1800-luvulla maan intressit siirtyivät palmuöljyyn, jota käytettiin saippuoissa ja koneiden voiteluöljynä. Britannian orjuuden kieltäminen oli tosin ollut yksipuolista, ja monet muut maat jatkoivat vielä sitä. Britannian laivastolle annettiin tehtäväksi etsiä ja takavarikoida laivat, jotka sekaantuivat orjakauppaan. Nigerian rantaviivan saaret ja suistot olivat vaikea vartioida.
Britannian laivasto käytti läheistä Fernando Pon saarta tukikohtana. Espanja tosin vaati saarta takaisin vuonna 1855, ja Britannian laivaston piti etsiä toinen tukikohta.
Ajateltiin, että Lagosista voisi tulla hyvä vaihtoehto tukikohdan sijaintipaikaksi, sillä Lagosilla oli hyvä satama ja britit olivat vastikään auttaneet Lagosin kuningasta pääsemään valtaistuimelle. Vuonna 1841 Oba Akitoye nousi Lagosin valtaistuimelle ja yritti lopettaa orjakaupan. Jotkut lagoslaiset vastustivat kieltoa ja yrittivät suistaa hänet vallasta ja nostaa valtaan hänen veljensä Oba Kosokon. Oba Akitoye puolestaan sai brittien tuen abolitionistisen näkökantansa vuoksi. Häntä autettiin Britannian laivaston laivoilla. Vuonna 1851 hänet nimitettiin Lagosin Obaksi.
Britannian laivasto perusti tukikohdan Lagosiin vuonna 1861. Lagosista tuli strategisesti hyödyllinen ja siitä tuli suuri kaupankäynnin keskus, kun kauppiaat huomasivat, että Britannian laivasto suojelisi heitä merirosvoilta tai muilta häiriköiltä. Se näytti myös Britannian sitoutumisen alueeseen muille Euroopan valtioille, jotka halusivat kolonisoida alueen. Ranska yritti laajentaa vaikutustaan alueella ja 1880-luvulta alkaen Saksa yritti myös siirtyä alueelle. Britannian sotilaallinen ja kaupallinen läsnäolo alueella oli niin vahva, että se pystyi vaatimaan aluetta protektoraatikseen vuoden 1885 Berliinin konferenssissa.
Vuonna 1887 Lagosin siirtomaata laajennettiin sisämaahan ja vuonna 1906 se liitettiin Etelä-Nigerian protektoraattiin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lagosin siirtomaa Wikimedia Commonsissa
Lagos 1800-luvulla
Yleisurheilu kesäolympialaisissa 2020 – miesten 1 500 m

Miesten 1 500 metrin juoksussa Tokion kesäolympialaisissa 2020 kilpaillaan 3.–7. elokuuta 2021. 1 500 metrin juoksu kilpaillaan Uudella kansallisella stadionilla.
Karsinnat

1 500 metrin juoksuun osallistuu 45 urheilijaa. Yhdestä maasta tapahtumaan saa osallistua korkeintaan kolme urheilijaa. Samoin kilpailutapahtumaan saa osallistua vain vuonna 2004 tai sitä ennen syntyneet urheilijat. Olympialaisten karsintaraja on 3.35,20. Jos 45 urheilijaa huomioiden maarajoitteet ei ole rikkonut karsintarajaa, valitaan muut urheilijat rankingin perusteella. Rankingit julkaistaan 1. heinäkuuta 2021.
Karsinnat > Olympiaturnaukseen osallistuvat urheilijat

| Karsintatapa | Määrä | Maa | Urheilijat |
| --- | --- | --- | --- |
| Karsintaraja | 3 |  Australia | Stewart McSweyn   Oliver Hoare   Matthew Ramsden |
| Karsintaraja | 3 |  Iso-Britannia | Charlie Grice   Josh Kerr   Jake Wightman |
| Karsintaraja | 3 |  Kenia | Yli kolme urheilijaa |
| Karsintaraja | 3 |  Yhdysvallat | Matthew Centrowitz   Cole Hocker   Yared Nuguse |
| Karsintaraja | 2 |  Espanja | Kevin López   Adel Mechaal |
| Karsintaraja | 2 |  Etiopia | Samuel Tefera   Selemon Barega |
| Karsintaraja | 2 |  Marokko | Abdelaati Iguider   Brahim Kaazouzi |
| Karsintaraja | 2 |  Norja | Filip Ingebrigtsen   Jakob Ingebrigtsen |
| Karsintaraja | 2 |  Ranska | Rabii Doukkana   Alexis Miellet |
| Karsintaraja | 1 |  Algeria | Taofuk Makhloufi |
| Karsintaraja | 1 |  Djibouti | Ayanleh Souleiman |
| Karsintaraja | 1 |  Etiopia | Samuel Tefera |
| Karsintaraja | 1 |  Puola | Marcin Lewandowski |
| Karsintaraja | 1 |  Qatar | Adam Ali Musab |
| Karsintaraja | 1 |  Ruotsi | Kalle Berglund |
| Karsintaraja | 1 |  Uganda | Ronald Musagala |
| Karsintaraja | 1 |  Uusi-Seelanti | Samuel Tanner |
| Karsintaraja | 1 |  Venäläiset olympiaurheilijat | Vladimir Nikitin |
Ranking: Ei urheilijoita
| Yhteensä | 45 |  |  |
Lähde:
Aikataulu

1. kierros kilpaillaan 3. elokuuta. Välierät juostaan 5. elokuuta ja loppukilpailu 7. elokuuta. Palkintojenjakotilaisuus on 7. elokuuta.
Kuuban presidentti

| Kuuban  tasavallan presidentti |
| --- | --- |
 Presidente de la República de Cuba
 
 
 Nykyinen Miguel Díaz-Canel 19. huhtikuuta 2018 lähtien
Virka-asunto:  Vallankumouksen palatsi
Nimittäjä:  Kansanvallan edustajakokous
Kauden pituus:  5 vuotta
Perustettu:  1902
Ensimmäinen:  Tomás Estrada Palma 
Kuuban presidentti on Kuuban valtionpäämies ja hallituksen pää. Hän on sekä valtioneuvoston että ministerineuvoston puheenjohtaja. presidentti valitaan epäsuoralla vaalilla, jossa äänestävät kansalliskokouksen jäsenet. Kausi kestää viisi vuotta, sama henkilö voidaan valita uudelleen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kuuban presidentti Wikimedia Commonsissa
Kunstmuseum Basel

Kunstmuseum Basel eli Baselin taidemuseo on Baselissa Sveitsissä sijaitseva taidemuseo. Sen kokoelmaan kuuluu noin 4000 maalausta, veistosta, installaatiota ja videoteosta, sekä noin 300 000 piirrosta ja grafiikkaa seitsemältä vuosisadalta.
Kokoelma

Baselin taidemuseolla on maailman suurin Holbeinin perheen töiden kokoelma. Kokoelman vanhin osa on baselilaisen taidekeräilijän Basilius Amerbachin (1533-1591) kokoama.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kunstmuseum Basel
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: de:Kunstmuseum Basel
Käännös suomeksi
Kuirimot

| Kuirimot |
| --- | --- |
 Grönlanninkuirimo (Cochlearia groenlandica)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit
Kladi::  Putkilokasvit
Kladi::  Siemenkasvit
Kladi::  Koppisiemeniset
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset (engl. Eudicots)
Kladi::  Rosidit
Heimo::  Ristikukkaiskasvit
Suku::  Kuirimot Cochlearia  L.
Tyyppilaji
 Cochlearia officinalis L. (1753) 
Katso myös
   Kuirimot Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kuirimot (Cochlearia) on kasvisuku ristikukkaiskasvien heimossa. Siihen kuuluu 16 lajia.
Kuirimolajeja

tanskankuirimo (Cochlearia danica)
grönlanninkuirimo (Cochlearia groenlandica)
rohtokuirimo (Cochlearia officinalis )
lännenrohtokuirimo (C. officinalis subsp. anglica)
heterohtokuirimo (C. officinalis subsp. integrifolia)
norjanrohtokuirimo (C. officinalis subsp. norvegica)
pohjanrohtokuirimo (C. officinalis subsp. officinalis)
Pohjoismaissa kasvaa kolme kuirimolajia, jotka ovat yksi-, kaksi- tai monivuotisia ruohoja. Suomessa esiintyy tanskankuirimo yleisenä etelärannikon ulkosaaristossa. Lisäksi rohtokuirimo (monista alalajeista todennäköisesti norjanrohtokuirimo subsp. norvegica) on kasvanut Utsjoella Tenojoen varrella.
Aiheesta muualla

Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Cochlearia
Suomen Lajitietokeskus: Kuirimot – Cochlearia
Zoran Filipović

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Zoran Filipović
Syntymäaika: 6. helmikuuta 1953 (ikä 71)
Syntymäpaikka: Titograd, Jugoslavia
Seura
Seura: –
Tehtävä: Päävalmentaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1970–1980 1980–1981 1981–1984 1984–1985 |  Crvena Zvezda  Club Brugge  SL Benfica  Boavista FC | 207 (93)   84 (42)   |
Maajoukkue
|   |  Jugoslavia | 13 (2) |
Valmennusura
1985–1988 1988–1993 1993–1994 1998 1998–1999 1999–2000 2001–2003 2007–2010 2010 2010–2011 2011–2012:  Boavista FC (apuv.)  SC Salgueiros  SC Beira-Mar  Jugoslavia (apuv.)  UC Sampdoria (apuv.)  Jugoslavia (apuv.)  Belgradin Punainen tähti  Montenegro  FC Ceahlăul Piatra Neamţ  Golden Arrows  FK Atyrau
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Zoran Filipović (Зоран Филиповић) (s. 6. helmikuuta 1953 Titograd, Jugoslavia) on montenegrolainen jalkapallovalmentaja ja entinen hyökkääjä.
Ura pelaajana

Filipović aloitti uransa Belgradin Punaisen tähden riveissä vuonna 1970. Kymmenen seurassa viettämänsä vuoden aikana Filipović juhli kolmea Jugoslavian mestaruutta ja yhtä cup-voittoa. Kaudella 1976–77 hän voitti Jugoslavian liigan maalikuninkuuden 21 osumallaan. Filipović on 39 maalillaan myös Punaisen tähden paras europelien maalintekijä. Kaiken kaikkiaan Filipović esiintyi juniori- ja aikuisten ottelut huomioiden Punaisen tähden paidassa 477 kertaa ja teki hurjat 302 maalia.
1980 Filipović siirtyi ulkomaille. Belgiassa Club Bruggessa viettämänsä kauden jälkeen hän suuntasi portugalilaiseen SL Benficaan. Lissabonilaisseurassa Filipović voitti Portugalin mestaruuden ja cupin kaudella 1982–83. Hän oli myös viemässä omalta osaltaan Benficaa UEFA Cupin loppuotteluun samalla kaudella. Kaksiosaisessa finaalissa RSC Anderlecht oli kuitenkin parempi yhteismaalein 2–1. Filipović lopetti uransa kauteen 1984–85 Boavistan paidassa.
Jugoslavian maajoukkueessa Filipović ei koskaan onnistunut tekemään läpimurtoaan. Hänelle kertyi kaikkiaan vain 13 A-maaottelua ja niissä kaksi maalia.
Ura pelaajana > Meriitit pelaajana

UEFA Cupin hopeaa: 1983
Jugoslavian mestaruus (3): 1973, 1977, 1980
Jugoslavian Cup: 1971
Portugalin mestaruus (2): 1983, 1984
Portugalin Cup: 1983
Ura valmentajana

Filipović aloitti valmennusuransa Boavistan apulaisvalmentajana 1985. Kolmen kauden jälkeen hän sai ensimmäisen tilaisuutensa päävalmentajana SC Salgueirosissa. Hän toimi pienen portugalilaisseuran valmentajana kaikkiaan viisi kautta, kunnes siirtyi 1993 SC Beira-Marin peräsimeen. Pesti aveirolaisseurassa jäi yhden kauden mittaiseksi.
Jätettyään Portugalin kentät Filipović on toimi Jugoslavian jalkapallomaajoukkueen apuvalmentajana kahteen otteeseen. Hän kuului Slobodan Santračin valmennusryhmään, kun Jugoslavia eteni 1.pudotuspelikierrokselle MM-kisoissa 1998.
Kaudella 1998–99 Filipović toimi Vujadin Boškovin apulaisena italialaisseura UC Sampdoriassa. Hän siirtyi Boškovin aisapariksi Jugoslavian maajoukkueeseen ja oli mukana johdattamassa Jugoslaviaa EM-kisojen 2000 puolivälieriin.
Vuonna 2001 Filipović palasi päävalmentajan tehtäviin korvaten Slavoljub Muslinin Belgradin Punaisen tähden päävalmentajana. Kaksi kautta seurassa toivat Filipovićille vain yhden cup-voiton kaudella 2001–02.
Jätettyään Punaisen tähden kauden 2002–03 jälkeen Filipović oli nelisen vuotta sivussa valmennustehtävistä. Helmikuussa 2007 hänet nimitettiin hiljan itsenäistyneen Montenegron maajoukkueen päävalmentajaksi. Filipovićin johdolla Montenegro lähti historiansa ensimmäisiin arvokisakarsintoihinsa syksyllä 2008. Piskuinen maajoukkue jäi lopulta karsintalohkossaan toiseksi viimeiseksi, taakse jäi ainoastaan Georgia. Tammikuussa 2010 kroatialainen Zlatko Kranjčar korvasi hänet maajoukkueen päävalmentajana.
Maaliskuussa 2010 Filipović siirtyi kolmikuukautisella sopimuksella Romanian liigan hännille juuttuneen nousijajoukkue FC Ceahlăul Piatra Neamţin päävalmentajana.  Kesäkuussa 2010 Filipovićista tuli eteläafrikkalaisen Golden Arrowsin päävalmentaja.  Hän sai potkut maaliskuussa 2011.
Marraskuussa 2011 Filipovićista tuli kazakstanilaisen FK Atyraun päävalmentaja kauden loppuun ulottuvalla sopimuksella.
Meriitit valmentajana

Jugoslavian Cup: 2002
MM-kilpailut:
2.kierros: 1998 (apuvalmentajana)
EM-kilpailut:
Puolivälierät: 2000 (apuvalmentajana)
Yleisurheilu kesäolympialaisissa 2020 – miesten 20 kilometrin kävely

Miesten 20 kilometrin kävely Tokion kesäolympialaisissa 2020 kilpaillaan 5. elokuuta 2021. Kilpailu käydään Tokion keisarillisen palatsin läheisyydessä.
Karsinnat

20 kilometrin kävelyyn osallistuu 60 urheilijaa. Yhdestä maasta tapahtumaan saa osallistua korkeintaan kolme urheilijaa. Samoin kilpailutapahtumaan saa osallistua vain vuonna 2001 tai sitä ennen syntyneet urheilijat. Olympialaisten karsintaraja on 1.21.00. Jos 60 urheilijaa huomioiden maarajoitteet ei ole rikkonut karsintarajaa, valitaan muut urheilijat rankingin perusteella. Rankingit julkaistaan 1. heinäkuuta 2021.
Karsinnat > Olympiaturnaukseen osallistuvat urheilijat

| Karsintatapa | Määrä | Maa | Urheilijat |
| --- | --- | --- | --- |
| Karsintaraja | 3 |  Espanja | Yli kolme urheilijaa |
| Karsintaraja | 3 |  Intia | Irfan Kolothum Thodi   Sandeep Kumar   Rahul Rohila |
| Karsintaraja | 3 |  Italia | Yli kolme urheilijaa |
| Karsintaraja | 3 |  Japani | Yli kolme urheilijaa |
| Karsintaraja | 3 |  Kiina | Yli kolme urheilijaa |
| Karsintaraja | 3 |  Meksiko | Yli kolme urheilijaa |
| Karsintaraja | 2 |  Australia | Dane Alex Bird-Smith   Rhydian Cowley |
| Karsintaraja | 2 |  Ecuador | Andrés Chocho   Brian Pintado |
| Karsintaraja | 2 |  Guatemala | José Alejandro Barrondo   José Ortiz |
| Karsintaraja | 2 |  Kolumbia | José Leonardo Montaña   Eider Arévalo |
| Karsintaraja | 2 |  Ranska | Kévin Campion   Gabriel Bordier |
| Karsintaraja | 2 |  Saksa | Nils Brembach   Christopher Linke |
| Karsintaraja | 2 |  Ukraina | Eduard Zabuzhenko   Ivan Losev |
| Karsintaraja | 1 |  Brasilia | Caio Bonfim |
| Karsintaraja | 1 |  Etelä-Afrikka | Wayne Snyman |
| Karsintaraja | 1 |  Etelä-Korea | Choe Byeong-kwang |
| Karsintaraja | 1 |  Irlanti | Alex Wright |
| Karsintaraja | 1 |  Iso-Britannia | Tom Bosworth |
| Karsintaraja | 1 |  Kazakstan | Georgiy Sheiko |
| Karsintaraja | 1 |  Liettua | Marius Žiūkas |
| Karsintaraja | 1 |  Ruotsi | Perseus Karlström |
| Karsintaraja | 1 |  Turkki | Salih Korkmaz |
| Karsintaraja | 1 |  Venäläiset olympiaurheilijat | Vasiliy Mizinov |
| Karsintaraja | 1 |  Yhdysvallat | Nick Christie |
Ranking: Ei urheilijoita
| Yhteensä | 60 |  |  |
Lähde:
Kilpailu

| Sijoitus | Urheilija | Aika | Ero voittajaan |
| --- | --- | --- | --- |
1 Kultaa: 
2 Hopeaa: 
3 Pronssia: 
4.: 
5.: 
6.: 
7.: 
8.: 
9.: 
10.: 
11.: 
12.: 
13.: 
14.: 
15.: 
16.: 
17.: 
18.: 
19.: 
20.: 
21.: 
22.: 
23.: 
24.: 
25.: 
26.: 
27.: 
28.: 
29.: 
30.: 
31.: 
32.: 
33.: 
34.: 
35.: 
36.: 
37.: 
38.: 
39.: 
40.: 
41.: 
42.: 
43.: 
44.: 
45.: 
46.: 
47.: 
48.: 
49.: 
50.: 
51.: 
52.: 
53.: 
54.: 
55.: 
56.: 
57.: 
58.: 
59.: 
60.:
Lancia Lambda

Lancia Lambda (1923)
Lancia Lambda on Lancian valmistama auto, joka esiteltiin vuoden 1922 Pariisin autonäyttelyssä. Auton suunnitteli Battista Falchetto ja Vincenzo Lancia testasi autoa itse. Auton alku jäljitetään 7. joulukuuta 1918 jätettyyn patenttihakemukseen. Auton rakenne ei käyttänyt perinteistä tikapuurakennetta runkona, ja vaihteistotunneli sijaitsi istuimien välissä, joiden myötä auton painopiste oli matalammalla ja auto näytti urheilullisemmalta. Auto oli ensimmäinen, joka ei käyttänyt hevosten vetämistä vaunuista periytyvää runkorakennetta. Uuden rakenteen inspiraation sanotaan tulleen laivojen runkorakenteista. Auto oli myös ensimmäinen, joka käytti erillisjousitusta edessä ja siten vähensi jousittamattoman massan määrää. Auton kehitysaikana Italian tiet aiheuttivat lehtijousituksen hajoamisia, jonka vuoksi Lancia pyysi Falchettoa suunnittelemaan auton ilman jäykkää etuakselia. Falchetto ehdotti jarrujen käyttöä etupyörissä ja koeajojen myötä Lancia otti ne käyttöön. Tavaratila yhdistettiin auton unibody-rakenteeseen, ja auton palomuurin kanssa se toimi myös koria jäykistävänä rakenteena.
Kuusankoskitalo

| Kuusankoskitalo |
| --- | --- |

Osoite:  Kymenlaaksonkatu 1, 45700 Kuusankoski
Sijainti:  Kuusankoski
Rakennustyyppi:  Kulttuuri- ja teatteritalo (teatteri, elokuvateatteri, kirjasto)
Valmistumisvuosi:  1985
Suunnittelija:  Arkkitehtitoimisto Brunow & Maunula
Rakennuttaja:  Kuusankosken kaupunki
Omistaja:  Kouvolan kaupunki (vuoteen 2008 Kuusankosken kaupunki)
Käyttäjä:  Kouvolan kaupunki
Kerrosluku:  2
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kuusankoskitalo on Kouvolan Kuusankoskella sijaitseva kulttuurikeskus, joka käsittää 500- ja 200-paikkaiset nousevakatsomoiset salit, neljä pienempää kokoustilaa, yleisen kirjaston, kahvila-ravintolan sekä kolmisalisen Studio123 -elokuvateatterin.
Kuusankoskitalon pääsalit ovat konserttisaliksi soveltuva suurin auditorio Kuusaasali sekä teatterinäyttämönäkin käytettävä katsomoltaan puoliympyrän muotoinen Voikkaasali. Niiden lisäksi suurimpaan kokoustilaan mahtuu 66 ja pienempiin yhteensä 93 vierasta (24+24+45). Kellarissa on musiikin ja tanssin harjoitustiloja. Talon galleriatiloissa järjestetään taidenäyttelyitä, joihin on vapaa pääsy. Kuusankoskitalon pihalla on myös ulkonäyttämö, jonka katsomoon mahtuu istumaan noin 300 henkilöä.
Anna Brunowin ja Juhani Maunulan suunnittelema Kuusankoskitalo valmistui vuonna 1985 Kuusankosken keskustaajamaan Kymijoen rantaan. Se oli Suomen ensimmäisiä monia eri kulttuurilaitoksia yhdistäviä monitoimitaloja tai kulttuurikeskuksia, joita rakennettiin 1980-luvulla erityisesti Itä-Suomen kaupunkeihin. Muita olivat Mikkelin Mikaeli ja Imatran Kulttuuritalo Virta, molemmat Arto Sipisen suunnittelemia, sekä Pieksämäen Kulttuurikeskus Poleeni (Kristian Gullichsen, Erkki Kairamo, Timo Vormala, 1989).
Kuvia

Aula
Sisäänkäynti
Portaikko
Musiikkitila
Ravintola
Aiheesta muualla

Kuusankoskitalo Kouvolan kaupungin sivustolla
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kuusankoskitalo Wikimedia Commonsissa
Lambro

| Lambro |
| --- | --- |

Alkulähde:  Menarestan lähde, Italia
Laskupaikka:  Po
Maat:  Italia
Pituus:  130 km
Alkulähteen korkeus:  942 m
Virtaama:  5,8 m³/s
Valuma-alue:  1 350 km²
Lambro on Pojoen sivujoki Pohjois-Italiassa. Se saa alkunsa Comojärven eteläpuolisilta vuorilta ja kulkee Monzan kaupungin keskustan läpi ja Milanon laitamilta ennen laskemistaan Pojokeen. Joen pohjoisosa Monzasta ylöspäin kuuluu suurelta osin Lambron laakson suojelualueeseen, jossa sen rantaa kulkee pyörätie.
Lambro oli aikaisemmin yksi Italian saastuneimpia jokia, mutta puhdistusmenetelmiä parantamalla veden laatu on parantunut 2000-luvulla.
Ylä-Volgan keramiikka

Ylä-Volgan keramiikka (ven. Верхневолжская керамика, engl. Upper-Volga Ceramic, saks. Überwolga keramik) on ensimmäinen Keski-Venäjällä Volgan ja Okan jokien välisellä alueella käyttöön otetun kivikautisen keramiikan kompleksi. Sen pioneerikäyttäjiä olivat todennäköisesti mesoliittiset Butovon kulttuurin loppuvaiheen metsästäjä-keräilijöitä, jotka aloittivat seudulla pitkän keraamisten astioiden valmistusperinteen, joka kuuluu kampakeramiikan keskiseen ryhmään (myös Volga-Okan keramiikka). Arvellaan, että kampakeramiikan läntinen ryhmä, mihin myös suomalainen kampakeramiikka lukeutuu, olisi syntynyt Ylä-Volgan keramiikan vaikutuksesta. Ylä-Volgan keramiikan valmistus alkoi noin 6200−6000, mutta se päätyi eri alueilla eri aikona 5000−4500 eaa. mennessä. Ylä-Volgan kulttuurin päättyminen on sidottu levinneisyysalueen keraamiseen traditioon, joka muuttui Ljalovon keramiikaksi 5000 eaa. alkaen. Ljanovon keramiikkaa pidetään Ylä-Volgan keramiikan seuraajana, sillä se levisi samalle alueelle. Tämä puhtaasti venäläinen Ylä-Volgan kulttuuri aloitti uuden kivikautisen kulttuurivaiheen, jota kutsutaan venäläisessä kirjallisuudessa neoliittiseksi ja suomalaisessa kirjallisuudessa subneoliittiseksi kivikaudeksi.
Keramiikan piirteitä > Yleistä

Astiat olivat joko tasa-, pyöreä- tai suippopohjaisia. Astiat olivat yleensä pieniä ja astian suun halkaisija oli noin 15−30 cm. Suuaukko saattoi laajentua suureksi kuin maljalla tai olla kapeampi kuin astian keskiosa, jolloin astia muistutti katkaistua kaksoiskartiota. Nuoremmat astiat kasvoivat kooltaan vanhempiin verrattuna. Ne valmistettiin paikallisesta hiekkaisesta savesta, joka sisälsi luonnostaan orgaanista murua ja pieniä kotiloiden kuorenkappaleita. Saveen sekoitettiin harvoin myös murskattua keramiikan murua. Astiat poltettiin avonuotion lämmössä, joka harvoin ylitti 450 °C. Matala lämpötila jätti keramiikkaan heikkoja kemiallisia sidoksia, mikä näkyy astianpalojen heikkona säilymisenä.
Keramiikan piirteitä > Kolme tyyliä

On havaittu kolme erilaista tyyliä, jotka aikaisemmin ajateltiin esiintyneen ajallisesti peräkkäin. Aluksi Ylä-Volgalainen keramiikka ei ollut koristeltua tai se oli vaatimattomasti koristeltu, jolloin leimasinjälkien väliin on jätetty reilusti tilaa. Näitä tyylejä kutsutaan "neornamentirovannaja"-keramiikaksi (ven. неорнаментированная керамика) ja  "nakoltšato-tytškovaja"-keramiikka (ven. накольчато-тычковая керамика), koska kauden loppuvaiheessa ilmaantuvat astioihin myös "valenyöri"-leimat, piirretyt viivat ja "hampaanjälki"-leimat. Toisissa astioissa voi olla puolet koristelematonta pintaa, mutta noin viidennes niiden pinta-alasta on painettu pienille kuopille. Muissa astioissa on käytetty kampaleimasinta, joka peittää viidenneksen alasta ja niiden väliin jää noin neljänneksen verran tyhjää. Kuoppa- ja pistekoristeita on vain kuudesosan verran. Näitä kahta keramiikan traditiota voidaan pitää eri alaryhminä, mutta niitä on tutkittu vain vähän.
"Kuoppa-kampa"-keramiikassa ("nakoltšato-grebentšataja"-keramiikka eli ven. накольчато-гребенчатая керамика) oli hallitsevana "lyhyt hampaanjälki"-leimat, joita voidaan pitää kampaleimojen esiasteena. Se peitti noin viidenneksen astian pinta-alasta ja niiden väliin jää noin neljänneksen verran tyhjää. Kuoppa-, hammas-, kynsi- ja pisteleimoja on vain kuudesosan verran. Reiät on painettu kampaleimojen muodostaman kuvion päälle. Astiat on koristelu nyt runsaammin kuin alkuvaiheessa.
"Kampakeramiikka" ("grebentšataja"-keramiikka eli ven. «Гребенчатая» керамика) on nuorin vaihe, jonka aikana astioiden koko kasvoi. Ne olivat tiheästi koristeltuja pääosin pitkillä ja ohuilla kampaleimoilla.
Keramiikan piirteitä > Tyylien ajoitukset

Keramiikan levinneisyysalueen ydinalueilla voidaan koristelussa erottaa kaksi päävaihetta. Alkuvaiheessa keramiikkaa ei koristeltu tai koristeltiin vain vähän. Perinteen katkaisee siirtymävaihe noin 5600−5400 eaa., jota voidaan kutsua "kuoppa-kampa"-keramiikaksi. Toinen päätyyliä "kampakeramiikkaa" käytettiin kauden loppuun saakka, jolloin se korvautui Ljalovon keramiikalla. Näiden tyylien aikana myös esineistö vaikuttaa erilaiselta.
Monilla kaivauksilla keramiikan ajoittaminen kaivauskerrosten perusteella on osoittautunut vaikeaksi, sillä kerrokset ovat voineet sekoittua. Uudet tutkimukset, jossa keramiikan karsta ajoitetaan, saadaan varsin erilaisia tuloksia. Osa tutkijoista uskoo virheeseen ja osa oskoo saatuihin tuloksiin. Niiden mukaan esimerkiksi koristelematon keramiikka olisi ollut käytössä koko ajan eikä vain Ylä-Volgan kulttuurin alkuaikoina. Silloin seudulla olisi ollut kaksi tai useita keraamisia traditioita vallalla yhtä akikaa ja se olisi osoitus kulttuurisen moninaisuuden alueella. Yleisesti hyväksyttyjä tuloksia ajoituksista saadaan vielä odottaa.
Maantieteellinen elinkaari

On toistaiseksi vielä epävarmaa, mistä keramiikan valmistustaito levisi Volgan yläjuoksulle. Sen todennäköisimmät tulosuunnat ovat kaakosta Volgan keskijuoksulta, aron ja metsävyöhykkeen reunalta, missä tiedetään olleen Jelšanin keraaminen kulttuuri ) noin 7000 eaa. alkaen, tai lounaasta Sertejan keramiikan suunnalta, missä valmistettiin keramiikkaa samoihin aikoihin. Muita ehdokkaita ovat muun muassa Donin alajuoksun keraaminen kulttuuri noin 7000 eaa. ja Dnepr-Donetsin kulttuuri 6600 eaa..
Maantieteellinen elinkaari > Alkuvaihe

Keramiikan alkuvaiheeksi on määritelty aikaväli 6200−5700 eaa.. Tänä aikana sen valmistustaito levisi Volgan eteläpuolella olevilla suo- ja järvialueilla. Vaiheen loppuvaiheessa levinneisyysalue kattoi jo Volgan jokilaakson Okan haaraan saakka ja jokien välisen alueen Okan latvoille saakka. Tämä alue oli tänä aikana Keski-Venäjän suurin keraaminen alue.