stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Helkama Raisu
Mallikohtaisia tietoja > Raisu 81-85

Vuosien 1981–1985 malleihin tehtiin runsaasti muutoksia. MM-mallissa oli havaittu puutteita. Runko oli rikkoontumisaltis raskaammassa käytössä, eikä moottorin vääntö ollut riittävä. Moottori vaihdettiin Minarellin P4E:hen, jossa pakoputken kiinnitys tapahtui kolmella pinnapultilla. Moottorissa oli myös suuremmat sylinterin jäähdytysrivat. Muutosten seurauksena moottoreiden sylinterit eivät olleet enää vaihtokelpoisia keskenään. Muita merkittyviä uudistuksia olivat istuimen ja polttoainetankin uusi muotoilu, vahvempi runko sekä kolmen pienimmän vaihteen välitysten pienennys 10 %:lla suuremman väännön saavuttamiseksi. Uusi välitys toteutettiin pidentämällä 4. vaihteen ensiövälitystä ja pienentämällä toisiovälitystä 13/52:ksi. Mallin nimestä pudotettiin pois merkintä MM, ja mallin viralliseksi nimeksi tuli pelkkä Raisu. Vuosien 1981–1986 tyyppiversiosta tuli Helkama Raisun yleisin malli. Uudistukset onnistuivat hyvin, ja tulosta pidetään Raisun parhaana kehitysversiona.
Mallikohtaisia tietoja > CR

Vuosina 1984–1986 valmistettu CR-rinnakkaismalli kokeili Raisun muuntautumiskykyä. Kirjainyhdistelmä ”CR” tulee todennäköisesti sanoista Custom Raisu tai Chopper Raisu. Mallin moottori Minarellin P4R oli kahta edellistä moottorimallia kehittyneempi, esimerkiksi sen puristussuhde oli parempi. CR-mallin erottivat tavallisesti Raisusta moottorin ja kaasuttimen lisäksi uudistettu penkki ja tarrat. Malli oli myös selvästi harvinaisempi kuin muut Raisu-mallit.
Mallikohtaisia tietoja > Raisu 86–88

Raisun viimeisinä valmistusvuosina mallia parannettiin edelleen. Kytkin muuttui järeämmäksi, lokasuojat muovisiksi ja etuvalo neliskanttiseksi. Raisun tuotanto lopetettiin vuonna 1988 uudemman AX-mallin tieltä.
Raisu nykypäivänä

Raisuja näkee tieliikenteessä nykyisin harvoin. Harvoja poikkeuksia kuitenkin löytyy, ja Suomessa on vielä ainakin yksi täysin ajamaton Raisu.
Teknisiä tietoja

| --- | --- |
Moottori:: Motori Minarelli P4SF(MM -81) / P4E (81- ) / P4R (CR), ilmajäähdytteinen 2-tahtimoottori
Kaasutin ja (pääsuutin):: Dell’Orto MM Dell'orto SHA 14.9 (47), CR Dell'orto SHBA 12.9 (50)
Puristussuhde:: MM 7,6:1, CR 10,2:1
Suurin teho kW/rpm: MM 1,18/4250, CR 1,14/4750
Iskutilavuus:: 49 cm3
Sylinterin halkaisija:: 38,8 mm
Iskunpituus:: 42 mm
Sylinterinkannen kiristysmomentti:: 17-18 nm
Kytkin:: Märkä monilevy, 4-levyinen (CR-mallissa 5-levyinen)
Vaihteet:: 4, 1-N-2-3-4
Sytytysjärjestelmä:: Kärjellinen magneetto (Ducati), 6v
Katkojan kärkiväli:: 0,35–0,4 mm
Sytytysennakko:: Merkitty vauhtipyörään. MM 20o(n. 18 mm vauhtipyörän kehällä), CR 24o(n. 23 mm)
Sytytystulppa:: MM Champion L89CM / NGK B6HS, CR Champion N5C / NGK B6ES
Sytytystulpan kärkiväli:: 0,4–0,6 mm
Sytytystulpan kiristysmomentti:: Sormikiristys+ 1/4 kierros
Pituus:: 1 830 mm (CR: 1 780 mm)
Maavara:: 290 mm (CR: 250 mm)
Akseliväli:: 1 140 mm
Eturengas:: MM 2.25"x19", CR 2.75"x17"
Takarengas:: 2.75"x17"
Paine: (etu, taka): 1,7 ja 2,2 bar
Etuiskunvaimentimien oljymäärä:: 1,1 dl hydrauliikkaöljy, esimerkiksi Shell Tellus.
Vaihteistoöljy:: Mineraalipohjainen moottoriöljy (esimerkiksi 15w-30), öljytilavuus mallista riippuen noin 700 ml.
Aiheesta muualla

JoetaiLin moposivut: Helkama Raisu / cr (Arkistoitu – Internet Archive)
Juhan kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Isak Räsänen

Isak Räsänen (1881 – 1942) oli suomalainen rakennusmestari, keksijä ja kiuasvalmistaja Kastor Oy:n perustaja ja toimitusjohtaja.
Isak Räsäsen vanhemmat olivat vanginvartija Vilhelm Räsänen (1843–1890) ja Helena Pitkänen (1838–1925).[lähde? ] Hän suunnitteli ja teki muurattuja uuneja rakentamiinsa taloihin. Räsänen sai lukuisia puuhellojen ja kiukaiden kehittämiseen liittyneitä patentteja Yhdysvalloissa jossa hän matkusteli näissä asioissa jo 1920- ja 1930-luvuilla. Hän kehitti noin vuonna 1910 Ihanne-lämmityslaitteen jossa ilmaa kierrätettiin tulipesässä ja johdettiin tulipesän ohikulkenut lämmitetty ilma kanavia pitkin muita huoneita lämmittämään. Lämmityslaitetta voitiin käyttää myös pelkän veden lämmittämiseen ja puun käyttö pieneni huomattavasti.  Räsänen perusti Viipuriin vuonna 1908 Ihanne-lämmitystoimiston ja Lämmityslaite Oy:n joista muodostui myöhemmin vuonna 1916 Kastor Oy.
Kastor Oy alkoi ensimmäisenä Suomessa valmistaa tehtaalla valmiiksimuuraatuja liesiä ja uuneja. Kastorin tehdas siirtyi vuonna 1923 Viipurista Helsingin Pitäjänmäelle, jossa se toimi vielä 1970-luvulla. Vuonna 1928 Kastor alkoi valmistaa sarjatuotantomallisia kiukaiden kuoria ja vuonna 1931 tehtaalla valmiiksi muurattuja pönttökiukaita. Vuonna 1934 aloitettiin jatkuvalämmitteisten saunankiukaiden valmistus sarjatuotantona. Kiukaiden patentti oli ostettu vuonna 1932 Johan Backmanilta, joka osallistui myös kiukaiden kehittämiseen. Kastorin uusi kiuastehdas valmistui Riihimäelle, jossa se toimii edelleen. Vuonna 2001 ruotsalainen vuonna 1960 perustettu Ab El-spiraler kiuasvalmistaja, jonka tuotemerkkinä on Tylö osti Kastorin. Kastorin Riihimäen tehdasta laajennettiin 2004 kolminkertaiseksi pinta-alaltaan. Kastor on nykyisin osa Helo-konsernia ja on erikoistunut puulämmitteisten kiukaiden valmistukseen.
Isak Räsänen perusti vuonna 1927 yhdessä vaimonsa maisteri Ada Äijälän kanssa Helsinkiin oman koulun, 8-luokkaisen Uuden Yksityisen yhteislyseon, joka toimi aluksi Balderin talossa Aleksanterinkatu 12:ssa. Ada Äijälä toimi koulussa opettajana ja oli koulun johtajana kuolemaansa saakka 1928. Koulu siirtyi vuonna 1991 Nurmijärven Klaukkalaan ja toimii nykyään nimellä Arkadian yhteislyseo.
Räsänen asui Espoon Leppävaarassa, jossa hänellä oli huvila.
Julkaisut

Svar å tidningspolemik, rörande "Ihanne"-ugnar vidlådande eldfarlighet och tilltäpping. Helsingfors 1915 (15 s.)
Kotien lämmityslaitteista Euroopan eri maissa : esitelmä Albergassa. Lämmityslaite, Helsinki 1921 (15 s.)
Kastor-uuni ja Tarjanteen uuni : julkaistu Uudessa Suomessa 19. 5. 1923. Helsinki 1923 (6 s.)
Asuntorakennuspiirustuksia : pieni- ja keskikokoisia asuntoja varten. Kirjavälitys, Helsinki 1925 (24 s.)
Kotien lämmityslaitteet : niiden rakenne- ja hoito-opas. Tieto ja taito 49. WSOY 1926 (71 s.)
Aiheesta muualla

Ihanne-lämmitystoimiston digitoituja julkaisuja Kansalliskirjastossa
Lämmityslaite Oy:n digitoituja julkaisuja Kansalliskirjastossa
Kastor Oy:n digitoituja julkaisuja Kansalliskirjastossa
"Jos en minä ole Isak Räsänen Ihanne-lämmityslaitteiden keksijä, niin minut saa heti paikalla ampua", Victor Barsokevitschin valokuva Isak Räsäsestä vuodelta 1918, Kuopion kulttuurihistoriallisen museon kokoelmat
Ismo Läntinen

| Ismo Läntinen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1. tammikuuta 1954 (ikä 70) Pori
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Iipi
Pelipaikka:  hyökkääjä
Aik. seurat:  Ässät (Jr.A SM-sarja)
Valmennusura
Vuodet:  1989–2001
Seurat:  Ässät Tappara Suomen U17 maajoukkue
Ismo Läntinen (s. 1. tammikuuta 1954 Pori) on suomalainen jääkiekko- ja salibandyvalmentaja.
Jääkiekon SM-liigassa hän on päävalmentajana ollut Tapparassa kaudella 1998–1999 sekä Porin Ässissä kaudella 2000–2001.
Tätä ennen Läntinen työskenteli Ässien juniorivalmentajana 70-luvulta asti vuoteen 1989, kun hän vaihtoi A-nuorten päävalmentajana paikkaa edustuksen kakkosvalmentaja Antero Kivelän kanssa. Läntinen toimi Keinosen, Tihonovin ja Ketolan valmennusryhmissä vuoteen 1995 asti. vuodet 1991-1995 hän toimi samanaikaisesti myös seuran A-nuorten valmennusryhmässä.
Kauden 1995-1996 hän oli Suomen U17 joukkueen päävalmentaja, vuoden jälkeen hän siirtyi Tapparan organisaatioon, ensin A-nuorten valmentajaksi. Edustukseen Läntinen siirtyi kaudella 1998-1999 alun perin Rauno Korven apulaiseksi, lokakuun lopussa Korpi erotettiin tehtävästään ja Läntinen nousi ykköseksi.
Kauden jälkeen hän palasi Ässien organisaatioon, ja liittyi syksyllä 1999 kesken kauden Ässien Vladimir Jursinov jrn ja Simo Ketolan valmennusryhmään, Ketola erotettiin 2 viikkoa Läntisen tulon jälkeen ja näin Ismo peri hänen paikkansa kakkosvalmentajana kauden loppuun. Keväällä Ässät tiedotti että Jursinov siirtyy sivuun, vaikka hänellä oli voimassa oleva sopimus. Kun Ismo Läntisen kanssa tehtiin vuoden sopimus päävalmentajaksi. Läntinen ei ehtinyt valmentamaan Ässiä kuin 7 ottelun verran syyskuussa 2000 kun hänet erotettiin, ja tilalle tuli edelleen Ässissä kirjoilla ollut Jursinov, joka oli puoli vuotta sitten syrjäytetty Läntisen tieltä.
Vuonna 2005 Läntinen siirtyi salibandyn pariin. FBT pelasi Läntisen valmennuksessa Salibandyliigassa kolme kautta vuosina 2008–2009 sekä 2010–2012.
Marraskuussa 2012 Ismo Läntisen uutisoitiin aloittavan valmennustehtävät 11.11.2012 Satakuntaliigan 1.divisioonan joukkueen 
Sbs Sibyllan penkin takana.
Läntinen aloitti FC Jazzin Ykkösen joukkueen joukkueenjohtajana kauden 2014 alla.
Läntinen on vuodesta 2013 alkaen edustanut perussuomalaisia Porin kaupunginvaltuustossa. Hän oli ehdolla eduskuntavaaleissa 2015, joissa hän sai 260 ääntä.
Inhimillinen tekijä

Inhimillinen tekijä on vuosina 1997–2017 esitetty suomalainen asiapitoinen keskusteluohjelma. Ohjelman erikoistuneina toimittajina toimivat vuoroviikoin haastattelijat Anne Flinkkilä ja Sari Valto. Alun perin Flinkkilän työparina toimi Helena Itkonen, joka juonsi viimeisen lähetyksensä lokakuussa 2010. Ohjelmaa esitettiin alun perin Yle TV2 -kanavalla. Kanavauudistuksen myötä ohjelma siirtyi Yle TV1 -kanavalle.
Toimittajat

Anne Flinkkilä
Helena Itkonen
Piia Ketopaikka
Sari Valto
Palkinnot

Flinkkilä ja Itkonen saivat vuonna 2002 yhdessä Suomen evankelis-luterilaisen kirkon myöntämän kirkon viestintäpalkinnon. Vuonna 2013 International Bureau for Epilepsy (Kansainvälinen epilepsialiitto) palkitsi Inhimillisen tekijän epilepsiaa käsittelevän ansiokkaan televisiojournalismin sarjassa jaksosta ”Sitten kaikki pimeni”, joka esitettiin 30. maaliskuuta 2012.
Vuonna 2011 Helena Itkoselle myönnettiin elämäntyöstään valtion journalistipalkinto.
Aiheesta muualla

Ohjelman kotisivut
Integraalinen kalvoproteiini

Integraaliset kalvoproteiinit kuuluvat solukalvon rakenteeseen ja ne voivat sijaita osittain solukalvoon hautautuneina tai ne voivat lävistää kalvon jopa useita kertoja. Kalvon läpäisevät integraalisen proteiinin osat ovat muodostuneet hydrofobisista aminohapoista. Integraalisia proteiineja ovan ionikanavat, ionipumput, reseptorit ja rakenneproteiinit. Integraaliset proteiinit ovat useimmiten glykoproteiineja.
Integraaliset kalvoproteiinit luokitellaan kolmeen ryhmään sen mukaan miten niiden funktionaaliset ryhmät ovat asettuneet solukalvoon nähden. Tyyppi I:n proteiinien typpiryhmä on soluvälitilassa ja karboksyyliryhmä sytoplasman puolella, kun taas tyyppi II:n proteiinien ryhmät ovat toisin päin. Tyyppi III:n proteiinit läpäisevät kalvon useita kertoja.
Ionikanavat

Ionikanavia toimivat ionien kulkureittinä, koska varatut molekyylit eivät voi läpäistä solukalvoa. Ne ovat hyvin selektiivisiä eli vain tietyt ionit voivat kulkea kanavan läpi. Kanavat ovat hyvin tehokkaita.
Ionikanavia on useita erilaisia ja useimmiten ne lajitellaan porttirakenteensa mukaan. Vuotokanava on ionikanava, joka on auki suurimman osan ajasta. Jännitteestä riippuvat ionikanavat aukeavat, kun solukalvon jännitteessä tapahtuu muutoksia. Ligandista riippuvat kanavat aukeavat, kun tietty molekyyli sitoutuu kanavan porttirakenteeseen.
Ionipumput

Ionipumput siirtävät ioneja solusta sisään tai ulos, johon ne tarvitsevat energiaa. Energia saadaan ATP:n eli adenosiinitrifosfaatin hydrolysoituessa ADP:ksi eli adenosiinidifosfaatiksi.
Tärkein ionipumppu ja solukalvon proteiini on natrium-kaliumpumppu eli Na-K-ATPaasi, joka kuljettaa natriumia ulos solusta ja kaliumia solun sisään. Pumpun sytoplasman puoleiseen osaan sitoutuu kolme natriumionia ja ATP-molekyyli kun taas pumpun solun ulkopuoliseen osaan sitoutuu kaksi kaliumionia. ATP:n hydrolysoituessa vapautuu energiaa, jolloin pumpun muoto muuttuu siten, että kolme natriumionia kulkeutuu solusta ulos ja kaksi kaliumionia solun sisään. Na-K-ATPaasi pitää yllä solun lepojännitettä.
Reseptorit

Reseptorit tunnistavat solun ulkopuolelta tiettyjä molekyylejä, joita ne sitovat itseensä. Solukalvon lävistävät proteiinin osat välittävät tiedon sitoutumisesta solun sisään, jolloin solukalvon sytoplasman puoleiseen osaan liittyneet entsyymit aktivoituvat. Entsyymien aktivoitumisesta seuraa useimmiten syklisen adenosiinmonofosfaatin ja guanosiinimonofosfaatin muodostuminen ATP:n ja GTP:n välityksellä. Sykliset monofosfaatit aktivoivat proteiinikinaaseja ja muuta solun toimintaa, joka saattaa aiheuttaa solulle tyypilliseen vasteen. Reseptoriin kiinnittyvää molekyyliä kutsutaan ensiölähetiksi ja syklisiä monofosfaatteja toisioläheteiksi.
Rakenneproteiinit

Rakenneproteiineja esiintyy solukalvossa solujen välisten liitosten kohdalla (desmosomi, aukkoliitos, tiivis liitos ja vyöliitos) sekä solun ja soluväliaineen liitoskohdassa (hemidesmosomi).
Islanninsara

| Islanninsara |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Poales
Heimo::  Sarakasvit Cyperaceae
Suku::  Sarat Carex
Laji::  lyngbyei
Kaksiosainen nimi
 Carex lyngbyei  Hornem. 
Katso myös
   Islanninsara Wikispeciesissä   Islanninsara Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Islanninsara (Carex lyngbyei) on sarakasvien (Cyperaceae) heimoon, sarojen (Carex) sukuun kuuluva kasvilaji. Se muistuttaa jonkin verran Carex obnupta -lajia sekä vesisaran muunnosta Carex aquatilis var. dives. Islanninsaraa kasvaa luontaisena lajina Yhdysvalloissa, Kanadassa, Alaskassa, Grönlannissa sekä Euroopassa.
Islanninsara voi kasvaa noin 25–130 cm korkeaksi ja se on kasvutavaltaan pysty muodostaen melko tiiviitä kasvustoja. Lehtilavat ovat 3–8 mm leveitä ja väriltään vihreitä. Kukinto koostuu useasta tähkästä, joista alimmat ovat emitähkiä ja ylimmät hedetähkiä. Emitähkiä on kahdesta neljään ja hedetähkiä kahdesta kolmeen kappaletta. Emitähkissä voi olla emikukkien lisäksi jonkin verran hedekukkia. Tähkäsuomut ovat punaruskeita tai tummanruskeita. Pullakot ovat kooltaan 2.5–3.5 × 1.6–2.5 mm ja väriltään kellanruskeita.
Aiheesta muualla

Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Islanninsara (Carex lyngbyei)
iNaturalist: Carex lyngbyei
ITIS: Carex lyngbyei (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Carex lyngbyei (englanniksi)
Flora of North America: Carex lyngbyei (englanniksi)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Carex lyngbyei (englanniksi)
Anders Morelius

Anders Morelius on ruotsalainen suunnistaja. Ensimmäisissä suunnistuksen maailmanmestaruuskilpailuissa vuonna 1966 Morelius saavutti kultaa viestissä ja pronssia henkilökohtaisessa kilpailussa. Kilpailut järjestettiin Suomessa Fiskarin kylässä. Morelius myös voitti Tiomila-viestikilpailun OK Malmian joukkueessa vuonna 1965.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Anders Morelius
Ikiru – tuomittu

| Ikiru – tuomittu> Ikiru |
| --- | --- |
 Alkuperäinen juliste
Ohjaaja:  Akira Kurosawa
Käsikirjoittaja:   Shinobu Hashimoto  Akira Kurosawa  Hideo Oguni 
Tuottaja:  Sojiro Motoki
Säveltäjä:  Fumio Hayasaka
Kuvaaja:  Asakazu Nakai
Leikkaaja:  Akira Kurosawa
Pääosat:  Takashi Shimura
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Japani
Tuotantoyhtiö:  Tōhō
Levittäjä:  Tōhō Netflix
Ensi-ilta:   Japani 9. lokakuuta 1952  Suomi 18. maaliskuuta 1960 
Kesto:  143 min
Alkuperäiskieli:  japani
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ikiru – tuomittu on Akira Kurosawan ohjaama japanilainen draamaelokuva vuodelta 1952. Elokuvan pääosaa näyttelee Takashi Shimura. Ikiru on yksi Kurosawan parhaimmista elokuvista ja kuvastaa parhaiten hänen eksistentialistista elämänfilosofiaansa.
Juoni

Elokuvan päähenkilö on byrokraatti Watanabe. Hän kärsii vatsavaivoista ja kivut ovat niin kovat, että hänen on mentävä sairaalaan. Lääkäri ottaa röntgenkuvat Watanaben vatsasta ja havaitsee että Watanabe sairastaa syöpää, josta johtuen hänellä on enää vain kuusi kuukautta elinaikaa. Tästä tiedosta järkyttynyt Watanabe päättää elää loppuelämänsä "täysillä", itseään säästelemättä. Hän muun muassa yrittää saada yhteyttä poikaansa, jota ei ole nähnyt moneen vuoteen, nostaa kaikki rahansa pankista, viettää paheellisen yön kaupungilla ja yrittää tehdä vaikutuksen samassa yhtiössä työskentelevään nuoreen naiseen. Mikään ei kuitenkaan anna hänelle mielenrauhaa. Sitten Watanabe muistaa eräät naiset, jotka toivoivat asuinalueelleen leikkipuistoa, mutta joutuivat kaupungin byrokratian syrjimiksi, minkä takia leikkipuistoa ei tuolloin rakennettu. Viimeisenä tehtävänään Watanabe päättää hankkia naisille leikkipuiston.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Takashi Shimura  | … |  Kanji Watanabe   |
|  Shinichi Himori  | … |  Kimura   |
|  Haruo Tanaka  | … |  Sakai   |
Vastaanotto

Vuonna 1979 kolmekymmentä suomalaista elokuva-arvostelijaa ja -asiantuntijaa äänesti kaikkien aikojen sadasta merkittävimmästä elokuvasta, ja Ikiru oli mukana heistä neljäntoista listalla. The New York Timesin kriitikot valitsivat sen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa. Vuonna 2018 BBC:n kansainvälinen asiantuntijaraati äänesti Ikirun kaikkien aikojen sadan parhaan ei-englanninkielisen elokuvan joukkoon.
Peter von Bagh kirjoitti: ”Henkilöhahmojen ja ideoidenkin mustavalkoisuus ja byrokratian satirisointi voisi helposti vesittää teoksen, mutta itse asiassa nämä ’valmiselementit’ ovat ohjaajan hurjan formaalisen strategian ja mielikuvituksen kautta teoksen sisintä voimaa: tämä suljetun tilan, kaupunkihuoneistojen ja kokouspaikkojen elokuva on jopa visuaalisesti aivan yhtä väkevä elämys, kompleksinen tutkimusmatka ihmisyyteen, sen onneen ja helvettiin kuin konsanaan ohjaajan virtuoosimaisimmat historialliset elokuvat.”
Anders Mård

Anders Mård (s. 1968) on Pietarissa asuva suomalainen toimittaja, joka on työskennellyt mm. uutistoimisto Nevapressille. Hän toimii Svenska YLE:n kirjeenvaihtajana ja kirjoittaa säännöllisesti suomalaisiin, suomenruotsalaisiin ja ruotsalaisiin lehtiin. Mård on tehnyt myös radio- ja televisio-ohjelmia. Kirjailijana hän on julkaissut mm. teokset Pietari – Metropoli nurkan takana (Tammi 2003) ja Takaisin Viipuriin (Tammi 2005) yhdessä Magnus Londenin kanssa.
Anders Mauritz Jernström

Anders Mauritz Jernström (14. maaliskuuta 1837 – 22. kesäkuuta 1877 Leipzig) oli suomalainen geologi ja Helsingin yliopiston kirjaston amanuenssi 1869–1877. Jernström julkaisi kaksiniteisen teoksen Material till Finska Lappmarkens geologi (1874–1875).
Iltamat

Iltamat ovat kyläkunnittain järjestettyjä tai jonkin järjestön kuten nuorisoseuran organisoimia  ohjelmallisia illanviettotilaisuuksia. Erityisenä kohderyhmänä ja järjestäjinä ovat perinteisesti olleet kylän nuoret aikuiset. Iltamia on järjestetty talkoovoimin esimerkiksi seurantaloilla. Nimitystä on käytetty myös eräistä esimerkiksi osakuntien järjestämistä tilaisuuksista.
Nuorisoseurantalo, tyypillinen iltamapaikka.
Iltamien ohjelmaan sisältyy järjestäjästä ja mahdollisesta teemasta riippuen puheita, yhteislaulua, runonlausuntaa, voimisteluesityksiä sekä tanssia. Iltamatilaisuuksia käytetään yhdistysten varainkeruukeinona ja siksi niiden yhteydessä on yleensä maksullinen kahvitarjoilu.
Esimerkiksi helmikuussa 1933 ilmoitettiin iltamista Helsingissä seuraavasti:
»Työväen voimistelijain ja Mailapoikien yhteinen ohjelmallinen iltama H.T.Y.:n talossa klo 19.30» 
(Helsingin ohjelma 7. viikko 1933)
Iltamatoiminta oli vielä sotien jälkeisinä vuosina vilkasta. Urho Kekkonen mainitsee nimimerkkikirjoituksessaan vuonna 1954 tilastotiedon 11 000 iltamatilaisuudesta vuodessa. Tilastoja kertyi, koska iltamien järjestäminen vaati viranomaisluvan. Liikenneyhteyksien kehittymisen, kaupungistumisen ja television yleistymisen, yleisesti individualistisemman elämäntavan, myötä iltamista on tullut harvinaisia. Joillakin paikkakunnilla iltamia järjestetään nykyäänkin.
Kirjallisuutta

Huvinen, Hannu: Kokouksia ja iltamia nuorisoseurantalon suojissa : Kimonkylän maamiesseura 100 vuotta. Loviisan sanomat, 13.3.2009, s. 18.  Loviisa:  Loviisan sanomain oy. ISSN 0356-1291.
Aiheesta muualla

Onnenmuruja-iltamat Kiihtelysvaaran suojapirtillä 22.2.2013 (Youtube)
Hoyt Axton

| Hoyt Axton |
| --- | --- |
 Hoyt Axton vuonna 1976
Henkilötiedot
Syntynyt: 25. maaliskuuta 1938 Duncan, Oklahoma, Yhdysvallat
Kuollut: 26. lokakuuta 1999 (61 vuotta) Victor, Montana, Yhdysvallat
Muusikko
Laulukielet:  englanti
Aktiivisena:  1960–1999
Tyylilajit:  blues folkrock country
Soittimet:  laulu, kitara, piano
Levy-yhtiöt:  Vee-Jay Records 
Aiheesta muualla
www.omhof.com/Inductees/BYYEAR/tabid/86/ItemID/12/Default.aspx
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Hoyt Wayne Axton (25. maaliskuuta 1938 – 26. lokakuuta 1999) oli yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä ja näyttelijä. Hän itse koki olevansa lähinnä säveltäjä. Axtonin ura kesti 1960-luvulta 1990-luvulle. Axton oli monipuolinen säveltäjä, ja kirjoitti lauluja balladeista iloisiin ralleihin, folkia, countrya, bluesia ja rockia.
Useat hänen säveltämistään lauluista ovat tulleet tunnetuiksi muiden esittäminä. Näitä ovat esimerkiksi ”Lightning Bar Blues”, ”The Pusher”, ”Joy to the World”, ”Never Been to Spain” ja ”Greenback Dollar”. Suomalaisia cover-versioita hänen kappaleistaan ovat muun muassa ”Lightning Bar Blues” (Hanoi Rocks ja Juliet Jonesin Sydän, jälkimmäinen nimellä ”En etsi valtaa loistoa”) ja ”Greenback Dollar”, joka on tullut tunnetuksi Four Catsin kappaleena ”Suuret setelit”.
Elämä ja ura > Yksityiselämä

Hoyt Axton oli neljä kertaa naimisissa ja kolme kertaa eronnut. Hänen viimeinen vaimonsa oli Deborah Hawkins. Axtonilla oli yhteensä viisi lasta. Axton oli ennen Deborahia naimisissa Donna Robertsin kanssa. Roberts soittaa pianoa joillakin Hoyt Axtonin levyillä. Myös heidän poikansa Matthew ”Matt” Axton on muusikko.
Axton sai vuonna 1996 aivoverenkiertohäiriön, jonka seurauksena hän joutui käyttämään suurimman osan ajasta pyörätuolia ja hänen terveytensä heikkeni. Hoyt Axton kuoli lokakuun 26. päivä 1999. Hän oli sitä edeltävän kahden viikon sisällä saanut kaksi vakavaa sydänkohtausta.
Näyttelijänura

Axtonin näyttelijänura alkoi pienellä roolilla televisiosarjassa Bonanza vuonna 1976. Hänet nähtiin sivurooleissa tai vierailevana tähtenä tv-sarjoissa kuten The Bionic Woman, Sheriffi McCloud, Seitsemän veljeksen morsiamet, Murhasta tuli totta ja Yön kuumuudessa. Hänellä oli roolihahmoja elokuvissa kuten Musta ori, Riiviöt ja Mieletön keikka.
Musiikkituotanto (valikoima) > Albumit

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  1962 – The Balladeer  1963 – Greenback Dollar  1963 – Thunder'n Lightnin'  1963 – Saturday's Child  1964 – Hoyt Axton Explodes!  1964 – Long Old Road  1965 – Mr. Greenback Dollar Man  1965 – Hoyt Axton Sings Bessie Smith  |  1969 – My Griffin Is Gone  1971 – Joy To The World  1971 – Country Anthem  1973 – Less Than the Song  1974 – Life Machine  1975 – Southbound  1976 – Fearless	  1977 – Snowblind Friend  |  1978 – Road Songs  1978 – Free Sailin'  1979 – A Rusty Old Halo  1980 – Where Did the Money Go?  1982 – Pistol Packin' Mama  1984 – American Dreams  1990 – Spin of the Wheel  1996 – Jeremiah Was A Bullfrog  |
Aiheesta muualla

Songs written by Hoyt Axton | Works – (secondhandsongs.com)
Hoyt Axton – ”Never Gonna Work”, 1964 – (www.youtube.com)
Hoyt Axton – ”Voodoo Blues”, 1963 – (www.youtube.com)
Izjaslav IV

Izjaslav IV Vladimirovitš  oli Kiovan Rusin ruhtinas 1235–1236. Eteläisen Rusin ruhtinaiden sotiessa Kiovan herruudesta Izjaslav liittoutui Mikael II Vsevolodovitšin kanssa  Daniel Romanovitšia vastaan. Hänestä tuli Volynialaisen Kamjanetsin ruhtinas. Hän oli mongolien vasalli vuodesta 1240, eikä hänen viimeisistä vuosistaan tiedetä juuri mitään.