stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ensimmäinen Mithridateen sota
Taustaa > Mithridateen valloitukset

Vähän-Aasian itäosassa ja Mustanmeren rannalla sijainnut Pontoksen kuningaskunta oli perustettu 200-luvun eaa. alussa. Pontoksen kuninkaat olivat jo kauan haaveilleet valtakuntansa laajentamisesta koko Vähän-Aasian niemimaalle. Vasta vuonna 120 eaa. valtaan noussut Mithridates VI Suuri laajensi kuningaskuntaansa ympäri Mustanmeren rantoja. Vuoteen 107 eaa. mennessä Mithridateen kuningaskunta ulottui nykyisen Krimin alueella sijainneen Bosporin kuningaskunnan alueelle, kun Bosporin entinen kuningas Pairisades V testamenttasi kuningaskuntansa Pontokselle kiitokseksi skyyttejä vastaan käydystä sodasta.
Vähän-Armenian ja Kolkhiksen valloituksen jälkeen Mithridates käänsi katseensa länteen, missä sijaitsivat Galatia, Paflagonia, Bithynian kuningaskunta ja roomalainen Asian provinssi. Vallanperimyskiistojen kourissa kamppailevat Galatia ja Paflagonia eivät pystyneet juurikaan puolustautumaan Pontosta vastaan, joten Mithridates valloitti pian Galatian ja jakoi Paflagonian Bithynian kuninkaan Nikomedes III:n kanssa. Tämän jälkeen vuonna 102 eaa. Nikomedes hyökkäsi Kappadokiaan miehittäen sen. Mithridates ei kuitenkaan hyväksynyt tätä ja hyökkäsi Kappadokiaan ajaen Nikomedeen joukot pois. Tästä seurasi vuosia kestänyt vallanperimystaistelu Nikomedeen ja Mithridateen välillä. Lopulta vuonna 97 eaa. Rooman senaatti määräsi molemmat kuninkaat vetämään joukkonsa pois Kappadokiasta ja Paflagoniasta. Mithridates ja Nikomedes tottelivat ja roomalaiset nostivat Lucius Cornelius Sullan johdolla Ariobarzaneksen Kappadokian kuninkaaksi vuonna 95 eaa.
Tämän jälkeen Mithridates solmi Armenian kuninkaan Tigranes I:n kanssa liittolaissopimuksen, jolloin Tigranes otti vaimokseen Mithridateen tyttären Kleopatran. Vuonna 94 eaa. Bithynian kuningas Nikomedes kuoli ja Mithridates pystyi liittämään Bithynian kuningaskuntaansa. Laillinen perijä Nikomedes IV karkotettiin ja Mithridates asetti Bithynian valtaan Nikomedeen velipuolen Sokrates Khrestoksen, joka oli kuitenkin pelkkä nukkehallitsija. Samaan aikaan Armenian Tigranes hyökkäsi Kappadokiaan ja valloitti sen. Rooman senaatti ei hyväksynyt tätä, ja se lähettikin vuonna 90 eaa. Manius Aquilliuksen Vähään-Aasiaan palauttamaan Nikomedeen ja Ariobarzaneksen valtaan.
Taustaa > Konflikti Rooman kanssa

Mithridates perääntyi Bithyniasta Rooman vaatimuksesta. Hän antoi jopa teloittaa oman nukkehallitsijansa Sokrateen. Tigranes perääntyi myös Kappadokiasta, kun Aquillius ja hänen kollegansa hyökkäsivät Asian provinssin joukoista kootun armeijan kanssa. Ajettuaan viholliset pois Bithyniasta ja Kappadokiasta roomalaiset alkoivat vaatia takaisin sodan aiheuttamia kuluja ja entisten lainojen takaisin maksua. Nikomedeksellä ja Ariobarzaneksellä ei kuitenkaan ollut varaa maksaa roomalaisten vaatimia summia. Roomalainen toimikunta määräsi nyt liittolaisensa hyökkäämään Pontoksen ja Armenian kimppuun saadakseen vaaditun summan kokoon. Ariobarzanes kieltäytyi, koska tiesi maansa olevan liian heikko. Nikomedes hyökkäsi vastahakoisesti Pontoksen kimppuun. Hänen joukkonsa tunkeutuivat aina Amastrikseen asti. Nikomedes antoi myös sulkea Bosporinsalmen pontoslaiselle kauppaliikenteelle.
Roomalaisten vaatimukset liittolaisiaan kohtaa osoittautuivat kohtalokkaiksi. Roomalaiset luulivat, että Mithridates pelkäsi Rooman valtaa, olihan hän jo kahdenkymmenen vuoden ajan välttänyt konfliktia Rooman kanssa. Tämä oli kuitenkin viimeinen kerta, kun Mithridates perääntyi Rooman vaatimusten edessä. Mithridates lähetti neuvottelijansa Pelopidaan roomalaisen luokse valittamaan Nikomedeksen hyökkäyksestä. Mithridates lähetti poikansa Ariaratheen Kappadokiaan sen jälkeen, kun roomalaiset tyrmäsivät Mithridateen valitukset. Ariaratheen ajettua Ariobarzaneksen Kappadokiasta Pelopidas saapui taas roomalaisten luokse. Pelopidas luetteli roomalaisille kaikki Pontoksen alueet ja liittolaiset. Hän vihjasi myös, että Rooman omat alueet Asia, Akhaia ja Africa saattaisivat olla vaarassa. Aquillius ja hänen kumppaninsa tulkitsivat tämä sodanjulistukseksi. Ensimmäinen Mithridateen sota oli näin alkanut vuonna 89 eaa. ilman että Rooman kansa tai senaatti oli sen hyväksynyt.
Joukot

Aquillius kokosi armeijan bithynialaisista ja maanpaossa elävistä kappadokialaisista, paflagonialaisista ja galatialaisista. Asian provinssin maaherra Gaius Cassiuksella oli omia joukkoja. Quintus Oppiuksella, joka ehkä oli vuoden 98 eaa. preetori, oli myös armeija, joka koostui liittolaisista Lykaoniassa. Kunkin roomalaisten armeijan vahvuus kerrottiin olleen 40 000 miestä. Näistä vain pieni osa oli Rooman kansalaisia. Nikomedeellä oli puolestaan 50 000 sotilasta jalkaväkeä ja 6 000 ratsumiestä. Roomalaiset ja heidän liittolaisensa asettuivat puolustusasemiin Pontoksesta Asiaan ja Bithyniaan johtavien neljän tien suunnalle. Aquillius vartioi Bithynian vastaista rajaa, Nikomedes puolestaan oli joukkoineen itäisessä Paflagoniassa. Cassius vartioi Pontoksen ja Galatian välistä rajaa ja Oppius Kappadokian vastaista rajaa.
Mithridates oli valmistautunut sotaan huolellisesti. Hänellä sanottiin olleen 200–300 000 jalkaväkeä ja 40 000 ratsuväkeä. Lisäksi hänen armeijaansa kuului 130 sirppiasein varustettua viikatevaunua. Mithridateen laivasto oli noin 300–400 laivaa. Tosin luvut ovat epäilemättä liioiteltuja.
Sodan kulku > Mithridateen Vähän-Aasian valloitus

Nikomedes teki sodan ensimmäisen siirron: hän hyökkäsi Paflagonian läpi läntiseen Pontokseen. Mithridateen kenraalit Arkhelaos ja Neoptolemos kukistivat kuitenkin hyökkääjät. Viikatevaunut aiheuttivat paniikkia Nikomedeen jalkaväen keskuudessa. Nikomedeen leiri vallattiin, ja hän pakeni roomalaisten luokse. Voiton jälkeen Mithridates käyttäytyi jalomielisesti ja antoi vankien palata kotiinsa. Mithridateen oli helppo toimia näin, koska hän oli kerta heitolla kukistanut suurimman häntä vastaan lähetetyn armeijan. Mithridateen armeija jatkoi täältä matkaansa Bithyniaan, jossa Aquillius odotti 40 000 miehen kanssa. Seuranneessa taistelussa Mithridateen armeija oli jälleen voittoisa ja kerrotaan, että roomalaiset menettivät neljäsosan armeijastaan. Mithridates vapautti 300 vangiksi jäänyttä kreikkalaista. Aquillius puolestaan pakeni Pergamoniin, Asian provinssin pääkaupunkiin. Myös Cassiuksen armeija perääntyi Asian provinssiin, Fryygiassa sijaitsevaan Leontonkefalain linnoitukseen. Nikomedes saapui myös Cassiuksen luokse. Nikomedes ja Cassius yrittivät kouluttaa heikosti koulutettuja joukkojaan, mutta antoivat lopulta periksi ja perääntyivät vieläkin taaemmas. Cassius ei ilmeisesti luottanut armeijaansa kykyyn taistella. Hän perääntyi joukkoineen Aigeianmeren rannikolle ja matkusti tämän jälkeen Rodokselle. Myös roomalaisten laivasto perääntyi ja jätti Bosporinsalmen avonaiseksi Mithridateen laivastolle.
Mithridates johti nyt itse armeijansa Bithyniaan ja valtasi sieltä käsin Fryygian, Myysian ja muut läheiset Roomalle kuuluneet alueet. Mithridates lähetti upseerinsa ottamaan vastaan Lyykian, Pamfylian ja Joonian antautumisen. Valloitus tapahtui melko nopeasti. Vain Kaariassa Mithridateen joukot kohtasivat jonkinlaista vastarintaa. Oppius oli perääntynyt Laodikeian kaupunkiin. Mithridates hyökkäsi kaupunkia vastaan, mutta lupasi sen asukkaille armahduksen, jos he luovuttaisivat Oppiuksen hänelle. Laodikealaiset suostuivat ja vangitsivat Oppiuksen. Mithridates piti Oppiusta jonkin aikaa mukanaan vankina, mutta päästi tämän pian vapaaksi. Aquillius yritti puolestaan paeta Lesboksen saarelle, mutta saaren asukkaat luovuttivat hänet Mithridateelle, joka antoi aluksi sitoa hänet aasiin ja antoi julkisesti pilkata häntä. Lopulta Aquillius vietiin Pergamoniin, jossa hänet teloitettiin kaatamalla sulatettua kultaa hänen kurkkuunsa.
Sodan kulku > Vähän-Aasian hallinto

Mithridateen Vähän-Aasian kampanja oli ollut täydellinen menestys. Syksyyn 89 eaa. mennessä kaikki neljä armeijaa, jotka olivat olleet häntä vastassa, olivat joko kukistuneet tai paenneet, ja koko Vähä-Aasia oli nyt Mithridateen hallussa muutamia roomalaisille uskollisia kaupunkeja lukuun ottamatta. Useat kaupungit ottivat kuitenkin Mithridateen mielihyvin vastaan. Hänen propagandansa oli purrut hyvin Vähän-Aasian kreikkalaisiin, erityisesti köyhempiin kansalaisiin, jotka eivät olleet tyytyväisiä roomalaishallintoon. Mithridates esiintyi uutena Aleksanteri Suurena ja Dionysos-jumalan seuraajana. Hän käytti tukikohtinaan samoja paikkoja, missä Aleksanterinkin kerrottiin olleen leiriytyneen ja pukeutui kertomusten mukaan Aleksanterin käyttämään viittaan.
Erityisen suosittu hän oli niissä kaupungeissa, jotka olivat joutuneet maksamaan veroa Roomalla tai jotka olivat velkaantuneet roomalaisille. Kasvattaakseen suosiotaan Mithridates ilmoitti, ettei näillä alueilla tarvitsisi maksaa veroja seuraavan viiden vuoden ajan. Hän antoi myös anteeksi kaikki lainat, niin valtioiden kun yksityistenkin. Mithridates saattoi käyttäytyä näin anteliaasti, koska hänellä oli kaikki rikkaan Bithynian varat. Mithridates nimitti myös satraappeja hallinnoimaan valtaamiaan alueitaan.
Häntä juhlittiin Aasian suojelijana ja uuden aikakauden alullepanijana. Mithridates otti myös itselleen hellenistisen lisänimen "Suuri" (megas) ja iranilaisen arvonimen "kuninkaiden kuningas" (basileus basileon). Parthian kuningas Mithridates II, jonka titteleihin kuninkaiden kuningas kuului, oli juuri sattumalta kuollut.
Vuoden 88 eaa. alulla tapahtui kuitenkin Mithridateen hallituskauden tunnetuin hirmuteko. Mithridates kirjoitti salaisen kirjeen satraapeilleen ja muille alaisilleen, jossa hän määräsi Aasiassa asuneet roomalaiset ja italialaiset teloitettavaksi. Roomalaisten orjat luvattiin vapauttaa, jos he tappaisivat omistajansa tai ilmiantaisivat heidät. Monissa kreikkalaisissa kaupungeissa iloittiin tästä määräyksestä. Yhteensä roomalaisia ja italialaisia teloitettiin ehkä 80 000 (joidenkin lähteiden mukaan 150 000). Teloitukset olivat varmasti laskelmoitu vastaus Rooman sodanjulistukselle.
Vastarintaakin esiintyi. Mithridates antoi kenraaleilleen tehtäväksi kukistaa häntä vielä vastustavat kaupungit. Magnesian lähellä käytiin taistelu, jossa Arkhelaios haavoittui. Kaariassa, Lykiassa ja Pamfyliassa oli vielä kaupunkeja jotka kannattivat Roomaa. Myös Kos pysyi Rooman puolella ja otti vastaan Mithridatesta pakenevia roomalaisia. Mithridates valtasi kuitenkin pian saaren ja sai samalla vangiksi egyptiläisen prinssin ja suuren rahasaaliin, johon ehkä kuului 800 talenttia, jonka juutalaiset olivat keränneet Jerusalemin temppeliä varten.
Tärkeimpiä kaupunkeja, joka vielä vastusti Mithridatesta, oli Rodos. Mithridates yritti vallata kaupungin vuoden 88 eaa. lopulla, mutta epäonnistui. Myös Pataran kaupungin piiritys Lyykiassa epäonnistui. Epäonnistuneet piiritykset himmensivät jonkin verran Mithridateen mainetta.
Sodan kulku > Rooman vastaus

Noin vuoden 89 eaa. syksyllä Rooman saapui tieto Mithridateen hyökkäyksestä Vähään-Aasiaan. Rooman senaatti julisti sodan Mithridateelle. Rooman reaktio kuitenkin myöhästyi, koska liittolaissota oli vielä käynnissä Italiassa. Lopulta senaatti nimitti vuonna 88 eaa. konsuli Lucius Cornelius Sullan Mithridatesta vastaan suunnatun sotaretken komentoon. Sulla ei kuitenkaan vielä aikonut marssia Mithridatesta vastaan ennen kuin Rooman itaalisten liittolaisten kapina Italiassa olisi kokonaan tukahdettu. Lisäksi senaatti ei pitänyt Mithridatesta vakavasti otettavana vaihtoehtona ja keskittyi ennemmin liittolaissodan päättämiseen. Yksi viimeisimmistä vastarintapesäkkeistä oli Nolan kaupunki. Gaius Marius kuitenkin taivutteli tribuuni Publius Sulpicius Rufuksen kanssa senaatin nimittämään itsensä komentoon syrjäyttäen Sullan, joka raivostui ja lähti marssimaan kohti Roomaa 30 000 miehen kanssa. Mariuksen kannattajat lyötiin taistelussa, ja hän itse joutui pakenemaan Afrikkaan. Sulla sai Rooman hallintaansa ja julisti Mariuksen valtionviholliseksi sekä alkoi puhdistamaan kaupunkia Mariuksen kannattajista.  Nämä viivästyttivät Rooman vastausta Mithridateella, ja Sulla pääsi lähtemään Italiasta vasta vuonna 87 eaa., jolloin Mithridateen armeijat olivat jo hyökänneet Kreikkaan.
Sodan kulku > Dardanoksen sopimus

Mithridates oli täpärän pelastautumisensa jälkeen valmis rauhaan. Mithridates lähetti Arkhelaioksen Sullan luokse neuvottelemaan. Sulla ja Mithridates tapasivat lopulta Dardanoksessa vuonna 85 eaa. Rauhansopimuksen mukaan Mithridates maksoi 2000 talenttia korvauksia. Hän joutui myös luopumaan osasta Paflagoniasta. Bithynian ja Kappadokian kuninkaat saivat kuningaskuntansa takaisin. Mithridates sai pitää Pontoksen ja Mustanmeren valtakuntansa. Rauhanehdot olivat Mithridateelle suotuisat, koska Sullalla oli suurempia ongelmia lännessä. Hänen vastustajansa Marius oli päässyt valtaan Roomassa. Fimbrian maaseutua ryöstelleet joukot antautuivat, kun Sullan armeija lähestyi heitä. Fimbria teki itsemurhan joukkojensa jätettyä hänet. Sulla palkitsi Mithridatesta vastustaneita kaupunkeja, kuten Rodosta ja Khiosta, sekä julisti nämä "Rooman kansa ystäviksi". Muut kaupungit maksaa korvauksia, ja Sulla asetti niihin varuskuntia. Mithridateen vapauttamat orjat määrättiin palaamaan omistajiensa luokse. Kaupungit, jotka vastustivat Sullaa, rankaistiin ankarasti. Kaupungin muureja purettiin ja asukkaita myytiin orjuuteen. Sulla määräsi myös 20 000 talentin pakkoveron maksettavaksi.
Roomassa monet eivät pitäneet rauhansopimuksen ehtoja tarpeeksi ankarina. Toisaalta oli käynyt selväksi, ettei Mithridateen armeijasta ollut vastusta Rooman legioonille. Jopa Fimbrian kuriton armeija oli kukistanut Mithridateen armeijan. Sulla jätti Aasiaan Lucius Licinius Murenan ja kaksi legioonaa. Parin vuoden sisällä Murena väitti, että Mithridates suunnitteli uutta sotaa. Ensimmäisen Mithridateen sodan jälkeen Mithridateen valtakunnassa puhkesi useita kapinoita. Mithridates aloitti tämän takia sotilaiden värväämisen. Murena uskoi Mithridateen aikovan aloittaa uuden sodan Roomaa vastaan ja hyökkäsi Pontoksen kimppuun. Toisessa Mithridateen sodassa Mithridates kukisti aluksi Murenan joukota, mutta Sulla - joka oli noussut Rooman yksinvaltijaksi - määräsi Mithridateen lopettamaan sotatoimet. Mithridates oli kukistanut Murenan joukot ja palauttanut maineensa. Vuosian 83–80 eaa. Mithridates kukisti kapinoita Mustanmeren alueella.
Vähä-Aasia ennen Mithridateen valloituksia.
Lucius Cornelius Sulla Felix
Veikko Juntunen

Veikko Johannes Juntunen (s. 18. syyskuuta 1946 Posio) on suomalainen sanoittaja ja säveltäjä, aiemmalta ammatiltaan kirjaltaja. Hän on sanoittanut ja säveltänyt noin 1 800 kappaletta. Hän on tehnyt varsinkin  iskelmiä ja muuta tanssimusiikkia, mutta vähäisemmässä määrin myös lastenlauluja, joululauluja, hengellisiä lauluja, näytelmämusiikkia ja muun muassa pop-passion. Hänen kappaleistaan tunnetuimpia on Jamppa Tuomisen hitti ”Aamu toi ilta vei”.
Posiolta Ouluun nuorena muuttanut Juntunen soitti 1960-luvulla oululaisissa rautalanka- ja tanssiorkestereissa. Keikkailu jatkui 1970-luvun alkupuolelle asti. 1980-luvun alussa Juntunen muutti Kiiminkiin. Hänen ensimmäinen levytetty sävellyksensä ja sanoituksensa oli ”Nuoruus on hetki vain” (1970), joka oli samalla samassa kirjapainossa työskennelleen Matti Eskon ensilevytys. Jamppa Tuomisen ja Matti Eskon lisäksi Juntusen lauluja ovat levyttäneet muun muassa Frederik, Katri Helena, Kirka, Arja Havakka, Matti ja Teppo, Teuvo Oinas, Matti Ojala, Esko Rahkonen, Jari Sillanpää, Reijo Taipale, Souvarit, Solistiyhtye Suomi sekä Tarja Ylitalo. Myös Oulun Kärppien kannatuslaulu ”Kärpät on rautaa” (1980) on Juntusen tekemä.
Juntunen on säveltänyt myös hengellisen passion nimeltä Noussut hän on, joka levytettiin vuonna 1979.
Juntunen palkittiin elämäntyöstään Suven Sävel -iskelmäfestivaaleilla 29. heinäkuuta 2006. Hän on käyttänyt myös salanimiä Manna Korpi, Tiina Kouva, O. Nuutimo ja Papol.
Aiheesta muualla

Juntunen Populaarimusiikin museon tietokannassa
Fimic: ”Veikko Juntuselta käy säveltäminen ja sanoittaminen yhdessä tai erikseen”
Veikko Juntusen sävellystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Veikko Juntusen sanoitustuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Juntusen nuotteja digitoituina Oulun Arkissa (Arkistoitu – Internet Archive)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala :  MusicBrainz
Epolettimeriahven

| Epolettimeriahven |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Luukalat Osteichthyes
Alaluokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Heimo::  Meriahvenet Serranidae
Alaheimo::  Meriahvenet Epinephelinae
Suku::  Epinephelus
Laji::  stoliczkae
Kaksiosainen nimi
 Epinephelus stoliczkae  (Day, 1875) 
Synonyymit
 Serranus stoliczkae Day, 1875 
Katso myös
   Epolettimeriahven Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Epolettimeriahven (Epinephelus stoliczkae) on meriahventen (Serranidae) heimoon ja meriahventen (Epinephelinae) alaheimoon kuuluva merivesissä elävä kalalaji.
Koko ja ulkonäkö

Epolettimeriahvenen pituus on tavanomaisesti 35 senttimetrin luokkaa ja voi olla maksimissaan noin 38 senttimetriä. Pää ja ruumis ovat väritykseltään kellertävänharmaita. Ruumiin etuosan kyljissä on tumman oranssinpunaisia tai punertavia täpliä. Kyljessä on tummanruskea juova selkäevän etuosan taaimmaisten piikkien kohdalla, kaksi ruskeaa juovaa selkäevän takaosan kohdalla ja yksi tummanruskea juova pyrstönvarren kohdalla. Evät ovat pääasiassa kellertävänruskeita. Selkä-, perä- ja pyrstöevien takareunoissa on laaja keltainen alue. Epolettimeriahvenella on kylkiviivallaan 48–53 suomua. Selkäevässään lajilla on yksitoista piikkiruotoa ja 16–18 pehmeää ruotoa, peräevässään kolme piikkiruotoa ja kahdeksan pehmeää ruotoa ja rintaevässään 17–19 pehmeää ruotoa.
Levinneisyys ja elinympäristö

Epolettimeriahventa tavataan Punaisessameressä (mukaan luettuna Suezinlahti), Adeninlahdella, Omaninlahdella ja Pakistanin rannikolla. Sitä ei ole toistaiseksi havaittu Akabanlahdella tai Persianlahdella. Sen biologiasta ei ole olemassa juurikaan julkaisuja. Lajin elinympäristöjä ovat hiekkapohjat kivien tai pieniä koralleja kasvavien koralliriuttojen ympärillä. Se elää yleensä korkeintaan 50 metrin syvyydessä vedenpinnasta.
Erg Iguidi

Erg Iguidi Pohjois-Afrikan kartalla.
Erg Iguidi on hiekka-aavikko Saharan länsiosassa Algerian ja Mauritanian rajalla. Sen pinta-ala on 68 000 neliökilometriä.
Erg Iguidi käsittää noin 400 kilometriä pitkän ja 50–100 kilometriä leveän hiekkadyynien vyöhykkeen, joka rajoittuu Drâan hamadaan ja El Eglabin massiiviin. Etelämpänä sijaitsevasta Erg Chechistä poiketen Erg Iguidi ei ole täysin vedetön. Dyynien vähäinen heinäkasvillisuus toimii kesälaitumena ja alueen koillisosassa on useita keitaita.
June (nimi)

| June |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  Juni 
Nimen alkuperä:  englannin June ’kesäkuu’
Infobox OKNimi-testi OK: 
June on englanninkielinen naisen etunimi. Se pohjautuu sanaan  June, joka merkitsee kesäkuuta.
June-nimeä käytetään jonkin verran myös Suomessa. Digi- ja väestötietoviraston mukaan se on toukokuuhun 2020 mennessä ollut etunimenä lähes 120 naisella ja noin 5–20 miehellä.
Tunnettuja June-nimisiä

June Allyson (1917–2006), yhdysvaltalainen näyttelijä
June Almeida (1930–2007), skotlantilainen biologi
June Anderson (s. 1952), yhdysvaltalainen oopperalaulaja
June Carter Cash (1929–2003), yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä ja näyttelijä
June Cochran (1942−2004), yhdysvaltalainen valokuvamalli
June Foray (1917–2017), yhdysvaltalainen ääninäyttelijä
June Foulds (1934–2020), brittiläinen pikajuoksija ja olympiamitalisti
June Gable (s. 1945), yhdysvaltalainen näyttelijä
June Haver (1926–2005), yhdysvaltalainen näyttelijä ja laulaja
June Havoc (1912–2010), yhdysvaltalainen näyttelijä
June Lockhart (s. 1925), yhdysvaltalainen näyttelijä
June Maston (1928–2004), australialainen pikajuoksija, pituushyppääjä ja olympiamitalisti
June Rowlands (1924–2017), kanadalainen poliitikko
June Spencer (1919–2024), brittiläinen näyttelijä
June Squibb (s. 1929), yhdysvaltalainen näyttelijä
June Wallack, kanadalainen ääninäyttelijä ja juontaja
June Whitfield (1925–2018), brittiläinen näyttelijä
Kuvitteellisia June-nimisiä

June, Iines Ankan sisarentyttären Tiinun englanninkielinen nimi
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta June (nimi) Wikimedia Commonsissa
Jumalien keskusteluja

| Jumalien keskusteluja> Θεῶν Διάλογοι.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Lukianos
Kieli:  muinaiskreikka
Genre:  satiiri
Julkaistu:  100-luku
Suomennos
Suomentaja:  Ernst Lampén (osa), Kaarle Hirvonen (osa)
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Jumalien keskusteluja (m.kreik. Θεῶν Διάλογοι, Theōn dialogoi; lat. Dialogi Deorum) on joukko Lukianoksen kirjoittamia dialogeja kreikkalaisen mytologian jumalten välillä.
Lukianoksen jumalien keskusteluja kuvaavat dialogit, joihin kuuluvat myös Merenjumalien keskusteluja, ovat hänen varhaisimpia teoksiaan. Ne on kirjoitettu noin vuonna 158.
Sisältö

Jumalien keskusteluja on 26. Niistä neljä on suomennettu Ernst Lampénin teokseen Terve, Lukianos! (Otava 1924; merkitty tähdellä) ja yksi nimellä Jumalatarten kauneuskilpa (Littera 1983; merkitty kahdella tähdellä). Keskusteluihin kuuluvat dialogit seuraavien tahojen välillä:
| --- | --- |
 I. Prometheus ja Zeus (Promet[h]euksen vapautus) * II. Eros ja Zeus III. Hermes ja Zeus IV. Zeus ja Ganymedes V. Hera ja Zeus VI. Hera ja Zeus VII. Hefaistos ja Apollon VIII. Hefaistos ja Zeus IX. Poseidon ja Hermes (Dionysoksen ihmeellinen syntyminen) * X. Hermes ja Helios * XI. Afrodite ja Selene XII. Afrodite ja Eros XIII. Zeus, Asklepios ja Herakles XIV. Hermes ja Apollon:  XV. Hermes ja Apollon XVI. Hera ja Leto XVII. Apollon ja Hermes XVIII. Hera ja Zeus XIX. Afrodite ja Eros XX. Zeus, Hermes, Hera, Athene, Afrodite ja Paris (Jumalatarten kauneuskilpa eli Pariksen tuomio) ** XXI. Ares ja Hermes XXII. Pan ja Hermes * XXIII. Apollon ja Dionysos XXIV. Hermes ja Maia XXV. Zeus ja Helios XXVI. Apollon ja Hermes
Sisältö > Jumalatarten kauneuskilpa

Jumalatarten kauneuskilpa (kreik. Θεῶν Κρίσις, Theōn krisis; lat. Dearum Iudicium) käsittelee niin kutsuttua Pariksen tuomiota. Siinä Zeus valitsee Pariksen tuomariksi Afroditen, Heran ja Athenen kiistassa siitä, kuka heistä on kaunein. Hermes ja jumalattaret lähtevät Fryygian Ida-vuorelle, missä Paris on paimenena.
Paris arvioi jumalattaret ensin yhtä kauniiksi. Hän pyytää heitä myös riisuutumaan, mutta sekään ei auta ratkaisun tekemisessä. Lopuksi hän arvioi jumalattaria vielä yksi kerrallaan. Tällöin kaikki yrittävät lahjoa Pariksen. Hera lupaa tälle koko Aasian, ja Athene puolestaan sen, ettei tämä koskaan häviäisi taistelussa. Paris ei anna näiden vaikuttaa tuomioonsa. Afrodite sen sijaan lupaa järjestää kauniin Helenan Pariksen puolisoksi, vaikka tämä onkin jo naimisissa Menelaoksen kanssa. Paris sanoo rakastuneensa Helenaan pelkästään Afroditeen tästä antaman kuvauksen perusteella. Hän suostuu tarjoukseen, ja julistaa Afroditeen voittajaksi.
Kirjallisuutta

Lukianos: Jumalatarten kauneuskilpa. Teoksessa Jumalatarten kauneuskilpa ja muita satiireja.  (Suomentanut Kaarle Hirvonen)  Espoo:  Littera, 1983.  ISBN 951-9356-01-0
Lukianos: Jumalien keskusteluja. Teoksessa Lampén, Ernst: Terve, Lukianos!.  (Sisältää osittaisia ja kokonaisia suomennoksia Lukianoksen teoksista)  Helsinki:  Otava, 1924.
Aiheesta muualla

Lucian: Dialogues of the Gods (englanniksi)
Lucianus: Dialogi deorum (muinaiskreikaksi)