stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Elise Stefanik
Yksityiselämä

Stefanik on naimisissa Matthew Mandan kanssa. He avioituivat 19. elokuuta 2017, vuoden kihloissa olon jälkeen. Seurustelun he olivat aloittaneet vuonna 2012. Stefanik on asunut vuodesta 2013 Willsborossa New Yorkissa.
Stefanikilla on isänsä puolelta puolalainen ja äitinsä puolelta italialainen sukutausta. Hän on yrittäjäperheen kasvatti. Hänen isänsä perusti 1990-luvun alussa Premium Plywood Products -nimisen yrityksen, jossa Elisekin on työskennellyt.
Aiheesta muualla

Elise Stefanikin verkkosivut (englanniksi)
Elise Stefanik Twitterissä
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat 
Henkilöt:  US Congress 
Muut:  SNAC
Utah Jazz

| Utah Jazz |
| --- | --- |

Konferenssi:  Läntinen
Divisioona:  Luoteinen
Perustettu:  1974
Historia:  New Orleans Jazz 1974–1979 Utah Jazz 1979–
Areena:  Delta Center
Kotipaikka:  Salt Lake City, Utah
Värit:                     
Omistaja(t):  Larry H. Millerin perilliset
Toimitusjohtaja:  Justin Zanik
Päävalmentaja:  Will Hardy
Yhteistyöseura:  Salt Lake City Stars
Mestaruudet:  0
Konferenssin mestaruudet:  2 (1997, 1998)
Divisioonan mestaruudet:  9 (1984, 1989, 1992, 1997, 1998, 2000, 2007, 2008, 2017)
Kotisivu:  https://www.nba.com/jazz
Utah Jazz on yhdysvaltalainen koripallojoukkue, joka pelaa NBA:ssa. Jazz pelaa Läntisessä konferenssissa, Luoteisessa divisioonassa.
Historia

Vuonna 1974 perustettiin New Orleansiin NBA:n silloinen 18. joukkue nimeltään New Orleans Jazz. Joukkueen historian ensimmäinen pelaaja oli Pete Maravich. Jazzin ensimmäinen kausi olisi voinut sujua paremminkin, se voitti 82 pelistään vain 23. Joukkueen paras pistemies oli odotetusti Maravich. Seuraavina vuosina Jazz paransi tasaisesti otteitaan, mutta surkean (vain 26 voittoa/82 ottelua) kauden 1978–1979 jälkeen Jazz myytiin New Orleansista Utahin osavaltioon, Salt Lake Cityn kaupunkiin.
Jazzin elämä uudessa ympäristössä ei alkanut paljon paremmin kuin se oli päättynyt New Orleansissa, voittoja tuli vain kaksi enemmän kuin edelliskaudella. Seuraavillakin kausilla Jazz oli liigan huonoimpia seuroja. Mutta vihdoin, kaudella 1983–1984, utahilaiset selvisivät ensimmäistä kertaa seuran historiassa pudotuspeleihin. Ensimmäisellä kierroksella Jazz pudotti Denver Nuggetsin jatkosta, mutta hävisi seuraavana Phoenix Sunsille. Vuodesta 1984 muistiin jää pelintekijälegenda John Stocktonin varaaminen numerolla 16 kesän varaustilanteessa. Seuraavana kesänä Jazz varasi miehen nimeltä Karl Malone varausnumerolla 13.
Historia > Malonen ja Stocktonin johtama kulta-aika

Kaudella 1986–1987 Utah myi joukkueensa pitkäaikaisen tähtipelaajan Adrian Dantleyn Detroit Pistonsiin. Mutta kaksi uutta tähteä oli jo syttymässä, John Stockton ja Karl "the Mailman" Malone. 1980-luvun lopussa kaksikko alkoi saada koripalloilevan maailman huomiota itseensä enenevässä määrin. Kaudella 1993–1994 Jazz eteni jo konferenssifinaaliin, mutta sen materiaali ei ollut tarpeeksi leveä, jotta se olisi voinut taistella mestaruudesta. Finaalipaikan Jazz saavutti lopulta vuonna 1997, mutta edes Malone, Stockton, Bryon Russell ja Greg Ostertag eivät pystyneet pysäyttämään Chicago Bullsia ja Michael Jordania. Seuraavalla kaudella Jazz esitti vielä kerran jo ikääntyvällä joukkueella loistokoripalloa ja Jazz eteni jälleen finaaliin, jälleen Chicagoa vastaan. Kuudes finaali oli järkyttävä Jazzin kannattajille. Utah johti peliä kolmella pisteellä viimeisellä minuutilla. Sitten tuli Michael Jordan, teki kaksi koria, joista pelin ja mestaruuden ratkaisseen vain viisi sekuntia ennen ottelun loppua. Vuonna 1999 Jazz putosi konferenssifinaaleissa ja vuosituhannen viimeinen kausi päättyi jo toisella kierroksella. Malonen ja Stocktonin aika oli lopussa.
Historia > 2000-luku, Jazzin uudet ratkaisijat

Malone ja Stockton jatkoivat Jazzissa aina kauteen 2002–2003 asti mutta aika oli jo ajanut kaksikon ohi. Kauden jälkeen Stockton lopetti uransa ja Malone lähti hakemaan mestaruutta Los Angeles Lakersin unelmajoukkueesta. Jazzin uuden tulemisen tukipilareina pidettiin venäläistä Andrei Kirilenkoa, turkkilaista Mehmet Okuria ja yhdysvaltalaista Carlos Boozeria. Jazz on 2000-luvulla päässyt konferenssifinaaleihin vain kerran, kaudella 2006–2007, jolloin joukkueessa pelasivat Kirilenkon, Okurin ja Boozerin lisäksi muun muassa Deron Williams sekä vain yhden kauden joukkueessa viettänyt Derek Fisher.
Menestys kausittain 2000-luvulla

| Kausi | Voitot | Tappiot | Voittoprosentti | Valmentaja | Pudotuspelit |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1999–2000 | 55 | 27 | 67,1 | Jerry Sloan | 2. kierros |
| 2000–2001 | 53 | 29 | 64,6 | Jerry Sloan | 1. kierros |
| 2001–2002 | 44 | 38 | 53,7 | Jerry Sloan | 1. kierros |
| 2002–2003 | 47 | 35 | 57,3 | Jerry Sloan | 1. kierros |
| 2003–2004 | 42 | 40 | 51,2 | Jerry Sloan | – |
| 2004–2005 | 26 | 56 | 31,7 | Jerry Sloan | – |
| 2005–2006 | 41 | 41 | 50,0 | Jerry Sloan | – |
| 2006–2007 | 51 | 31 | 62,2 | Jerry Sloan | Konferenssifinaalit |
| 2007–2008 | 54 | 28 | 65,9 | Jerry Sloan | 2. kierros |
| 2008–2009 | 48 | 34 | 58,5 | Jerry Sloan | 1. kierros |
| 2009–2010 | 53 | 29 | 64,6 | Jerry Sloan | 2. kierros |
| 2010–2011 | 39 | 43 | 47,6 | Jerry Sloan, Tyrone Corbin | – |
| 2011–2012 | 36 | 30 | 54,5 | Tyrone Corbin | 1. kierros |
| 2012–2013 | 43 | 39 | 52,4 | Tyrone Corbin | – |
| 2013–2014 | 25 | 57 | 30,5 | Tyrone Corbin | – |
| 2014–2015 | 38 | 44 | 46,3 | Quin Snyder | – |
| 2015–2016 | 40 | 42 | 48,8 | Quin Snyder | – |
| 2016–2017 | 51 | 31 | 62,2 | Quin Snyder | 2. kierros |
| 2017–2018 | 48 | 34 | 58,5 | Quin Snyder | 2. kierros |
| 2018–2019 | 50 | 32 | 61,0 | Quin Snyder | 1. kierros |
| 2019–2020 | 44 | 28 | 61,1 | Quin Snyder | 1. kierros |
| 2020–2021 | 52 | 20 | 72,2 | Quin Snyder | 2. kierros |
| 2021–2022 | 49 | 33 | 59,8 | Quin Snyder | 1. kierros |
American Airlinesin lento 11

| American Airlinesin lento 11 |
| --- | --- |
 Lennon reitti Bostonista New Yorkiin.
Yhteenveto
Päivämäärä:  11. syyskuuta 2001
Onnettomuustyyppi:  kaappaus
Tapahtumapaikka:  World Trade Center
Lähtöpaikka:  Loganin kansainvälinen lentoasema
Määränpää:  Los Angelesin kansainvälinen lentoasema
Kuolleita:  92 lentokoneessa, yli 1 300 WTC:n pohjoistornissa
Eloonjääneitä:  0
Lentokone
Konetyyppi:  Boeing 767-223ER
Lentoyhtiö:  American Airlines
Rekisteritunnus:  N334AA
Matkustajia:  81 (mukaan lukien 5 kaappaajaa)
Miehistöä:  11
American Airlinesin lento 11 oli yksi syyskuun 11. päivän iskujen lennoista, jonka terroristit kaappasivat. Sen oli alun perin määrä olla Yhdysvaltain sisäinen lento Loganin kansainväliseltä lentoasemalta Bostonista Los Angelesin kansainväliselle lentoasemalle. Viisi terroristia kaappasivat koneen lennon aikana ja lensivät  New Yorkin World Trade Centerin pohjoistornia päin osana suunniteltuja hyökkäyksiä Yhdysvaltoja vastaan.
Viisitoista minuuttia ilmaan nousun jälkeen, kaappaajat vahingoittivat ainakin kolmea ihmistä ja pakottautuivat väkisin ohjaamoon syrjäyttäen lentäjän sekä perämiehen. Lentotunteja ottanut Mohamed Atta, jonka tiedettiin olleen al-Qaidan jäsen, otti lentokoneen lennettäväkseen. Ilmaliikenteen valvojat huomasivat pian, ettei miehistö enää vastannut heille ja ymmärsivät lennon joutuneen kaapatuksi, kun Atta lähetti heille matkustajille tarkoitetun kuulutuksen. Lisäksi kaksi koneessa ollutta lentoemäntää ottivat yhteyttä American Airlinesiin ja kertoivat kaappaajista sekä matkustajien ja miehistön loukkaantumisista.
Lentokone törmäsi pohjoistorniin kello 8.46 itärannikon aikaa. Isku tappoi kaikki 92 matkustajaa sekä kaappaajat. Ennen kuin kaappauksesta kerrottiin julkisuudessa, uutistoimistot raportoivat tapauksesta ja uskoivat sen olleen onnettomuus. Lentokoneen törmäys sekä sitä seurannut tulipalo saivat pohjoistornin romahtamaan, mistä seurasi lisää tappioita. Myöhemmin turmapaikkaa raivanneet löysivät ja tunnistivat useita lennolla olleiden jäänteitä, mutta kaikkia ei voitu tunnistaa.
Lento 11 on kuolonuhrien perusteella historian pahin ilmailukatastrofi, vaikkei kyseessä ollutkaan onnettomuus.
Lento

American Airlinesin lennon 11 lentänyt kone oli Boeing 767-223ER, joka oli rakennettu vuonna 1987. Koneen rekisterinumero oli N334AA. Koneen matkustajakapasiteetti oli 158 matkustajaa, mutta 11. syyskuuta lennolla oli vain 81 matkustajaa, ja 11 miehistön jäsentä. Koneessa oli siis 58,2 prosenttia maksimikapasiteetista, joka oli korkeampi kuin normaalisti tiistaiaamuisin kyseisellä lennolla (edellisten kolmen kuukauden keskiarvo oli 39 %).  Lennon 11 miehistöön kuuluivat kapteeni John Ogonowski, perämies Thomas McGuinness, ja matkustamohenkilökunnan jäsenet Barbara Arestegui, Jeffrey Collman, Sara Low, Karen Martin, Kathleen Nicosia, Betty Ong, Jean Roger, Dianne Snyder ja Amy Sweeney.
Kaikki koneessa olleet 92 henkilöä kuolivat, mukaan lukien David Angell (tv-sarjan Frasier ohjaaja ja tuottaja), hänen vaimonsa Lynn Angell ja näyttelijä Benny Berenson, Anthony Perkinsin leski. Family Guyn luoja Seth MacFarlane oli varannut paikan lennolta, mutta saapui lentoasemalle myöhässä. Näyttelijä Mark Wahlberg sekä Leighanne Littrell, Backstreet Boysin laulajan Brian Littrellin vaimo, olivat myös varanneet paikat lennolta, mutta he vaihtoivat suunnitelmiaan viime hetkillä.
Lento > Koneeseennousu

Mohamed Atta, kaappaajien johtaja, ja Abdulaziz al-Omari saapuivat Portlandin kansainväliselle lentoasemalle Mainessa kello 5.41 EDT 11. syyskuuta 2001. He tekivät lähtöselvityksen Colgan Airin lennolle 5930, jonka oli määrä lähteä kello 6.00 Portlandista ja lentää Bostoniin. Molemmilla kaappaajilla oli ensimmäisen luokan liput Portlandista Bostoniin ja sieltä Los Angelesiin. Atta selvitti kaksi laukkua, Omarilla ei ollut laukkuja. Turvatarkastuksessa Attan laukku joutui tarkastukseen, mutta sieltä ei löydetty mitään. Lento Portlandista lähti ajallaan ja saapui Bostoniin kello 6.45. Kolme muuta kaappaajaa, Waleed al-Shehri, Wail al-Shehri ja Satam al-Suqami saapuivat Loganin kansainväliselle lentoasemalle kello 6.45 ja jättivät vuokra-autonsa lentoaseman pysäköintialueelle. Kello 6.52 Marwan al-Shehhi, lennon 175 kaappaaja soitti Loganin lentoasemalta Attan matkapuhelimeen.
Koska Atta ja Omari eivät olleet saaneet lentolippujaan lennolle 11 Portlandissa, he tekivät lähtöselvityksen ja menivät turvatarkastuksen läpi Bostonissa. Ruuhkaisessa lähtöselvityksessä Bostonissa lentoyhtiön työntekijät eivät epähuomiossa vieneet Attan laukkuja lennolle 11. Suqami, Wail al-Shehri ja Waleed al-Shehri tekivät myös lähtöselvityksen Bostonissa. Wail al-Shehri ja Suwami ottivat molemmat yhden laukun; Waleed al-Shehrillä ei ollut laukkuja. Yksikään kolmesta kaappaajasta ei joutunut ylimääräisiin turvatarkastuksiin.
Kello 7.40 kaikki viisi kaappaajaa olivat koneessa, jonka oli määrä lähteä kello 7.45. Mohamed Atta istui business-luokassa paikalla 8D Abdulaziz al-Omarin kanssa, joka istui paikalla 8G. Suqami istui paikalla 10B. Al-Shehrit istuivat ensimmäisessä luokassa paikoilla 2A ja 2B. Kello 7.46, minuutin aikataulusta jäljessä, kone sai luvan alkaa rullata portilta 32 kiitotielle. Kone nousi Loganin kansainvälisen lentoaseman kiitotieltä 4R kello 7.59.
Lento > Kaappaus

Tutkintakomissio arvioi, että kaappaus alkoi kello 8.14, kun lentäjät eivät enää vastanneet Bostonin lennonjohtokeskuksen viesteihin. Uskotaan, että Waleed al-Shehri aloitti kaappauksen. Kello 8.13.29, kun kone oli ylittämässä keskistä Massachusettsia 7 900 metrin korkeudessa, lentäjät vastaanottivat Bostonin lennonjohdolta pyynnön kääntyä oikealle 20 astetta. Kello 8.13.47 lennonjohto käski lentäjiä nousemaan 11 000 metriin, mutta ei saanut vastausta. Kello 8.16 kone ylitti 8 800 metrin korkeuden ja alkoi kääntyä alkuperäiseltä reitiltään. Lennonjohto yritti monta kertaa ottaa yhteyttä lentoon 11, mutta ei saanut vastausta, ja kello 8.21 koneen toisiotutkavastain kytkettiin pois päältä.
Viitaten lentoemäntiin Amy Sweeney ja Betty Ong, jotka olivat olleet yhteydessä American Airlinesin johtoon kaappauksen aikana, kaappaajat olivat puukottaneet Karen Martinia ja Barbara Arestequita, ja matkustaja Daniel Lewiniä kurkkuun. Amerikkalais-israelilainen internet-yrittäjä Lewin oli palvellut upseerina Israelin puolustusvoimien Sayeret Matkal -erikoisyksikössä. Lewin istui paikalla 9B, ja Suqami istui suoraan hänen takanaan paikalla 10B. Tutkintakomissio epäili, että Suqami oli yrittänyt puukottaa ja tappaa Lewinin, koska hän olisi yrittänyt estää kaappauksen. Lewinin uskotaan olevan syyskuun 11:nnen päivän terroritekojen ensimmäinen kuolonuhri. American Airlinesin toimintakeskukseen soitetun neliminuuttisen puhelun aikana Ong kertoi, ettei ohjaamosta tullut mitään viestejä matkustamoon, ohjaamoon ei päässyt, ja matkustajien vammoista. Hän kertoi kaappaajien istuinpaikat, joka helpotti myöhemmin tutkijoita selvittämään heidän henkilöllisyytensä.
Kello 8.23.38 Atta yritti kuuluttaa matkustajille, mutta painoi väärää nappia, ja lähetti viestinsä Bostonin lennonjohtoon. Lennonjohtajat kuulivat Attan ilmoituksen: ”Meillä on muutamia koneita. Pysykää vain hiljaa, niin pysytte hengissä. Palaamme kohta lentoasemalle.” Kello 8.24.56 hän kuulutti: ”Kukaan ei saa liikkua. Kaikki tulevat pysymään hengissä. Jos yritätte tehdä joitain liikkeitä, vaarannatte itsenne ja koneen. Pysykää vain hiljaa.” Kuten aiemminkin, Atta luuli puhuvansa vain matkustajille, mutta hänen äänensä kuului myös lennonjohdossa. Lennonjohtajat nauhoittivat viestin. Attan viestien jälkeen lennonjohdolle selvisi, että kone on kaapattu Kello 8.26 kone kääntyi etelään. Kello 8.32 FAA:n komentokeskus tiedotti FAA:n pääkonttoriin kaappauksesta.
Kello 8.33.59 Atta kuulutti: ”Kukaan ei saa liikkua. Olemme palaamassa lentoasemalle. Älkää yrittäkö tehdä mitään tyhmiä liikkeitä.” Kello 8.37.08 United Airlinesin lennon 175 lentäjät ilmoittivat lennonjohdolle lennon 11 sijainnin ja suunnan.
Lento > Törmäys

Kello 8.46.30  Mohammed Atta ohjasi koneen tarkoituksellisesti päin World Trade Centerin pohjoistornin pohjoissivua.
Silminnäkijät näkivät koneen lentävän matalalla Manhattanin yläpuolella ja luulivat koneessa olevan hätätilanne. Luutnantti William Walsh New Yorkin pelastuslaitokselta (FDNY) näki lentokoneen: ”Olimme siinä uskossa, että kone on putoamassa, mutta emme kuulleet mitään mekaanisia ongelmia. Emme voineet tajuta miksi American Airlinesin kone oli niin alhaalla Manhattanilla. Tavallaan odotimme koneen kääntyvän ja suuntaavan Hudson-joelle. Mutta se vain nousi hieman, ja suuntasi suoraan kohti World Trade Centeriä. Ja juuri ennen osumaa WTC:hen kone näytti lisäävän tehoja. Me vain katsoimme konetta, kunnes kaikki tapahtui, ja kone osui WTC:hen.”
Pohjoistornille aiheutuneet vahingot tuhosivat kaikki poistumistiet osumakohdalta alaspäin. Kaikki portaikot ja hissit 92. kerroksesta ylös olivat tuhoutuneet käyttökelvottomiksi, jättäen loukkuun 1 344 henkilöä. Sadat ihmiset kuolivat heti osuman seurauksena, loput jäivät ylös loukkuun ja kuolivat tuleen ja savuun, lopulliseen tornin romahtamiseen, tai hypättyään alas rakennuksesta. Palavaa polttoainetta pääsi ainakin yhden hissikuilun kautta leviämään ympäri rakennusta. Räjähdyksiä tapahtui ainakin kerroksissa 77 ja 22 sekä katutasossa länsipuolen aulan luona.
Jules Naudet, ranskalainen kameramies, sekä Pavel Hlava, tšekkiläinen maahanmuuttaja, saivat kuvattua videoita onnettomuudesta. Wolfgang Staehlen taidenäyttelyyn Brooklyniin Lower Manhattania kuvaamaan asettama webkamera kuvasi joka neljäs sekunti kuvia myös lennosta 11 ja sen tuhosta, ja tornin romahtamisesta. 
Uutistoimistot  raportoivat ensin World Trade Centerissä tapahtuneesta räjähdysonnettomuudesta. CNN julkaisi kello 8.49 otsikon ”World Trade Center Disaster” (World Trade Centerin tuho). Myöhemmin CNN:n taloudellinen varajohtaja Sean Murtagh raportoi, että suuri matkustajakone oli osunut World Trade Centeriin. Lopulta muutkin televisiokanavat alkoivat lähettää säännöllisesti uutislähetyksiä onnettomuuspaikalta. Presidentti George W. Bush oli juuri saapumassa Emma E. Brookerin kouluun Sarasotassa, Floridassa. Ensiksi luultiin osuman olevan onnettomuus, kunnes United Airlinesin lento 175 osui etelätorniin vain 17 minuuttia American Airlinesin lennon 11 osuman jälkeen.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kirja:Syyskuun 11. päivän iskut
Kirjat ovat artikkelikokoelmia, jotka voidaan tulostaa tai ostaa painettuna kirjana.
Kaapattu kone, N334AA rullaamassa Manchesterin lentoasemalla 8. huhtikuuta 2001.
Atta (sininen paita) ja Omari Portlandin kansainvälisellä lentoasemalla, Mainessa menossa turvatarkastuksen läpi syyskuun 11:nnen päivän aamuna
Boeing 767:n laskuteline, joka löytyi Manhattanilta.
Master’s Hammer

| Master's Hammer |
| --- | --- |


Tiedot
Toiminnassa:  1987– 
Tyylilaji:  black metal
Kotipaikka:  Praha, Tšekki
Laulukieli:  tšekki
Entiset jäsenet:  Franta Štorm, laulu, kitara, rummut   Tomáš "Necrocock" Kohout, kitara   Tomáš "Monster" Vendl, bassokitara   Vlasta Voral, syntetisaattori   Honza "Silenthell" Pøibyl, patarummut  
Levy-yhtiö:  Monitor   Osmose Productions  
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Master's Hammer on vuonna 1987 perustettu tšekkiläinen black metalia soittava yhtye. Nimi on englantia ja tarkoittaa Mestarin Vasaraa. Yhtye julkaisi useita demoja ennen vuonna 1990 julkaistua debyyttialbumiaan, Rituália. Kaksi vuotta tämän jälkeen toinen julkaistiin toinen levy The Jilemnice Occultist. Kolmas albumiŠlágry jäi yhtyeen viimeinseksi. Levynä Šlágry oli kaukana yhtyeen edellisistä tuotoksista. Se yhdisteli eri tyylejä, jotka olivat peräisin metallimusiikin ulkopuolelta. Tämä levy äänitettiin kaksimiehisellä kokoonpanolla, johon kuuluivat ainoastaan Franta Štorm sekä Vlasta Voral. Kaikki sanoitukset ovat tšekkiä, mutta niistä on olemassa englanninkielisiä käännöksiä. Yhtye hajosi viimeisen levyn jälkeen, mutta se koottiin uudestaan vuonna 2009. Yhtye julkaisi uuden levyn Mantras. Kokoonpano oli muuten sama kuin The Jilemnice Occultist -levyllä, pois lukien rumpali Mirek Valenta.
Jäsenet > Viimeinen tunnettu kokoonpano

Franta Štorm – kitara, laulu, rummut
Tomáš "Necrocock" Kohout – kitara
Tomáš "Monster" Vendl – basso
Vlasta Voral – syntetisaattori
Honza "Silenthell" Pøibyl – patarummut
Jäsenet > Entiset jäsenet

Mirek Valenta – rummut
Míla Køovina – kitara
Milan "Bathory" Fibiger – basso
Ferenc Feèo – rummut
Ulric For – patarummut
Carles R. Apron – rummut
Diskografia > Studioalbumit

Rituál (1990)
The Jilemnice Occultist (1992)
Šlágry (1995)
Mantras (2009)
Vracejte Konve na Místo (2012)
Vagus Vetus (2014)
Formulæ (2016)
Fascinator (2018)
Diskografia > EP:t

Klavierstuck (1991)
Diskografia > Kokoelma-albumit

Ritual/The Jilemnice Occultist (2001)
Diskografia > Livealbumit

Live in Zbraslav 18.5.1989 (1989)
Diskografia > Demot

The Ritual Murder (1987)
Finished (1988)
The Mass (1989)
Live in Zbraslav 18.5.1989 (1989)
Fall of Idol (1990)
Jilemnicky Okultista (1992)
Aiheesta muualta

Yhtyeen viralliset kotisivut
OSMOSEn Master's Hammer -sivut
Master’s Hammer Encyclopaedia Metallumissa (englanniksi)
Master’s Hammer Last.fm:ssä (englanniksi)
KDM Niels Juel (1918)

| KDM Niels Juela |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Kööpenhaminan laivastontelakka
Kölinlasku:  21. syyskuuta 1914
Laskettu vesille:  3. heinäkuuta 1918
Palveluskäyttöön:  23. toukokuuta 1923
Poistui palveluskäytöstä:  vallattu 29. elokuuta 1943
Loppuvaihe:  myyty romutettavaksi 1952
Tekniset tiedot
Uppouma:  4 100 t (normaali)
Pituus:  90,0 m
Leveys:  16,3 m
Syväys:  5,0 m
Koneteho:  6 026 ihp
Propulsio:  2 × VTE-höyrykonetta ja 4 Yarrow-kattilaa
Nopeus:  16,1 solmua
Miehistöä:  310-369
Aseistus
Aseistus:  10 × 15 cm/45 tykkiä 2 × 57 mm/30 tykkiä 2 × 45 cm torpedoputkea
KDM Niels Juel oli Tanskan laivaston vuonna 1918 vesillelaskettu rannikkopanssarilaiva.
Valmistus

Alus tilattiin Kööpenhaminen laivastontelakalta, missä köli laskettiin 21. syyskuuta 1914. Alus laskettiin vesille 3. heinäkuuta 1918 ja valmistui 23. toukokuuta 1923.
Palvelus > Nordland

Syyskuussa 1944 alus palautettiin palvelukseen koululaiva Nordlandina. Alus oli Stolpmündessä (nyk. Ustka Puolassa) helmikuuhun 1945. Alus lähti 18. helmikuuta Kieliin puna-armeijan edetessä kohti länttä. Kaksi päivää myöhemmin alus saapui Kieliin kohtaamatta liittoutuneiden ilmavoimien koneita. Alus jatkoi koululaivana 3. toukokuuta saakka, jolloin aluksen päällikkö Eckerförden lahteen upotettavaksi.
Sodan jälkeen eräs romuyrittäjä romutti hylkyä, kunnes vuonna 1952 Tanskan valtio myös aluksen hylyn saksalaiselle Firma Eisen und Metall KG:lle Hampuriin. Seuraavina vuosina hylky hävitettiin meren pohjan yläpuolisilta osin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta KDM Niels Juel (1918) Wikimedia Commonsissa
Alus ennen modernisointia vuonna 1936.
Niels Juel Saksan ilmavoimien pommituksessa 29. elokuuta 1943
Nordland
Emma Körkkö

Emma Körkkö (o.s. Nieminen, s. 22. huhtikuuta 1992 Turku) on suomalainen uransa lopettanut pesäpalloilija. Körkkö on valittu kolmesti vuoden naispesäpalloilijaksi ja hän voittanut lajin historiassa eniten kanssapelaajien äänestämiä palkintoja - viisi kertaa parhaana ulkopelaajana ja kaksi kertaa parhaana sisäpelaajana.lähde? Elmo-lehden yleisöäänestyksessä keväällä 2021 hänet valittiin kaikkien aikojen kolmanneksi parhaaksi naispesäpalloilijaksi.lähde?
Saavutukset > Pelaajana

5 SM-kultaa: 2016, 2018, 2019, 2020, 2022
3 SM-hopeaa: 2014, 2015, 2021
1 SM-pronssi: 2011
8 Itä-Länsi-ottelua: 2013-2019, 2022
3 Liitto-Lehdistö-edustusta: 2014, 2016, 2017
Vuoden naispesäpalloilija: 2016, 2020, 2021
Vuoden pesäpalloilija 2020 (Urheilutoimittajien Liitto)
Vuoden Urheilija 2020 (Keski-Suomen Liikunta)
Superpesiksen kuukauden pelaaja (9): toukokuu 2014, elokuu 2015, toukokuu 2016, heinäkuu 2017, toukokuu 2018, kesäkuu 2019, elokuu 2020, kesäkuu 2021, heinäkuu 2021
Superpesiksen kärkilyöntikuningatar (4): 2016, 2017, 2018, 2019
Kultainen maila (2): 2016 , 2021
Kultainen räpylä (5): 2015, 2016, 2017, 2018, 2020
Superpesiksen tehopelaaja 2020, 2021
Varsinais-Suomen paras naispesäpalloilija: 2012
Keski-Suomen paras naispesäpalloilija (2): 2015, 2016, 2020
Vuoden kultakypäräpelaaja: 2016, 2018
Saavutukset > Halli-SM

Halli-SM kultaa: 2015, 2016
Halli-SM hopeaa: 2014, 2018, 2019, 2022
Halli-SM pronssia: 2013
Saavutukset > Juniorisarjat

B-tyttöjen SM-hopea: 2011
4 B-tyttöjen Itä-länsiedustusta 2008-2011
Nicolas Mavromichalis

Nicolas Mavromichalis (kreik. Νικόλα(ο)ς Μαυρομιχάλης, Nikóla(o)s Mavromichális, s. 1949 Addis Abeba Etiopia) on kreikkalais-suomalainen radiotoimittaja, joka tuli 1980-luvun lopulta alkaen tunnetuksi helsinkiläisen Radio Ykkönen -paikallisradioaseman tiskijukkana nimeltä Black Mike. Samoihin aikoihin hän myös ”mekasti ja teki ruokaa” Kolmoskanavalla ohjelmassaan Cocko-Looro.
Nicolas Mavromichalisin poika on suomalainen televisioesiintyjä ”Gogi” eli Constantinos Mavromichalis.