stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Neaira (hetaira)
Elämä

Neaira hylättiin pikkulapsena vuoden 390 eaa. paikkeilla Nikarete-nimisen naisen orjaksi ilotaloon Korintissa. Nikarete koulutti kasvateistaan hetairoita eli prostituoituija tehden voittoa myydessään heidät edelleen eteenpäin. Korintti tunnettiin tuolloin prostituution keskuksena. Neairan kanssa samassa ilotalossa kasvoi muita omana aikanaan tunnetuksi tulleita hetairoita, kuten Metaneira, Anteia, Stratola ja Aristokleia.
Nikareten talon asiakkaita olivat monet Korintin yläluokan jäsenet, sekä joskus kaupungin ulkopuolelta tulevat. Tunnettuja talossa käyneitä olivat esimerkiksi Ksenokleides ja Hipparkhos, sekä talon perheystävän aseman saavuttanut puhuja Lysias. Lysias kustansi Nikareten tytöt hedelmällisyyden jumalatar Demeterille omistettuihin Eleusiin mysteereihin lähellä Ateenaa vuonna 380 eaa. Nikaretelle juhlat olivat mahdollisuus myydä tyttöjään parempaan hintaan. Juhlista alkoi myös Neairan tapa vierailla usein Ateenassa. Kaksi vuotta myöhemmin hänen sanotaan saapuneen Panathenaia-kisoihin emäntänsä ja thessalialaisen Simoksen kanssa.
Jonkin aikaa myöhemmin Neaira myytiin kahdelle Nikareten talolla vieraileelle isännälle. Kaksi isäntää ei ollut tyypillistä, ja se herätti huomiota myös aikalaiskirjailijoissa. Joka tapauksessa Neaira rikastui siinä määrin, että hän pystyi myöhemmin ostamaan vapautensa. Sittemmin hän esiintyi Stefanos-nimisen ateenalaisen miehen vaimona. Neaira oli tässä vaiheessa saanut jo useita lapsia. Yksi heistä oli hänen tyttärensä Fano. Fano oli saanut äitinsä tapaan koulutuksen hetairana. Ateenassa Fano esiintyi kuitenkin vapaan Ateenan kansalaisen tapaan. Hän oli avioitunut ateenalaisen miehen kanssa.
Fanon avioliitto oli ateenalaisille ongelmallinen. Ateenassa kansalaisuus ja avio-oikeus olivat rajattu tarkasti vain syntyperäisille vapaille ateenalaisille. Vain kahden kansalaisen avioliitossa syntyneet lapset saattoivat saada kansalaisoikeudet. Fanon ja Neairan tausta alettiin tutkia tarkemmin, ja tästä seurasi noin vuonna 343–340 eaa. käyty oikeidenkäynti, jonka seurauksena molemmat tunnetaan edelleen. Neairasta tuli oman aikansa tunnetuimpia hetairoja häntä vastaan pidetyn oikeuspuheen takia. Puhe on säilynyt nimellä Pseudo-Demosthenes 59. Puheen pitäjä ei liene ollut oikeasti Demosthenes, vaan oletettavasti ateenalainen poliitikko ja lakimies Apollodoros. Oikeusjuttu paljasti Neairan ja Fanon taustan. Puheessa Neairaa kuvaillaan vaarallisena onnenonkijana ja yhteiskunnallisena kiipijänä.
Oikeusjutun lopputulosta ei tunneta ja Neairan tarina jää kesken. Neairan tarina oikeusjutun kautta tuo esiin oman aikansa prostituoituihin liitettyjä negatiivisia käsityksiä. Toisaalta se osoittaa myös kuinka orjienkin oli mahdollista osallistua tärkeisiin yhteisön uskonnollisiin juhliin ja julkisiin tilaisuuksiin. Ateenan tarkat kansalaisoikeuksien rajauksetkaan eivät voineet kokonaan estää nousua alimmista kerroksista yhteiskunnan huipulle.
Khufu

Khufun patsas Kairon Egyptiläisessä museossa
Khufu (kreik. Kheops, alun perin muinaisegyptin Khnum-Khufu; hallitsi ainakin 2589–2566 eaa.), oli Egyptin 4. dynastian toinen faarao, Sneferun mahdollinen poika ja seuraaja. Khufu rakennutti Gizaan nykyisen Kairon lähelle muinaisen Egyptin suurimman pyramidin, josta tuli yksi maailman seitsemästä ihmeestä.
Elämä

Suuren pyramidin rakennuttajana Khufulla oli epäilemättä erittäin vaikutusvaltainen asema eläessään, mutta nykypäivään asti tästä faaraosta ei muiden varhaisdynastioiden hallitsijoiden tapaan ole säilynyt juuri mitään historiallisia tietoja. Torinon kuningaslista mainitsee hänen hallinneen 23 vuotta, mutta myöhemmin Herodotos ja Manetho ovat maininneet hänen hallinneen jopa yli 50 vuotta.
Muinaisegyptiläisessä kansanperinteessä Khufua pidettiin julmana miehenä, ja samoin Herodotos mainitsee syrjinnän leimanneen hänen hallituskauttaan. Saattaa olla, ettei Herodotos kyennyt ymmärtämään Suurta pyramidia muuna kuin ylimielisyyden ilmauksena.
Ainoa kokonaisena säilynyt Khufua esittävä patsas on vain 7,6 cm:n korkuinen. Sen löysi 1903 Abydoksesta egyptologi William Flinders Petrie.
Hauta

Khufun hautamonumentikseen rakentama Kheopsin pyramidi on yksi maailman tunnetuimmista nähtävyyksistä, ja ainoa yhä pystyssä oleva antiikin seitsemästä ihmeestä. Pyramidin egyptinkielinen nimi oli Akhet Khufu, ”Khufun horisontti”. Tämä on herättänyt tulkinnan, että Khufu olisi rakennuttanut yhtäaikaisesti kaksi pyramidia muistuttamaan horisontin hieroglyfiä, ja että tämän poika Khafre olisi vasta myöhemmin ominut toisen niistä haudakseen.lähde?
Suureen pyramidiin on käytetty arviolta noin 2 300 000 kalkkikivilohkaretta, ja sen korkeus on alun perin ollut 146,6 m. Khufun ja Khafrenin pyramidien rakentamisen jälkeen pyramidien koko laski huomattavasti, ja rakennusmateriaalina alettiin usein käyttää kiven sijasta halvempaa tiiltä. Kenties suurprojektit olivat aiheuttaneet kovan iskun maan taloudelle.
Vaikka Khufu mitä suurimmalla todennäköisyydellä haudattiin pyramidiinsa, oli hänen sarkofaginsa tyhjä egyptologien tutkiessa pyramidia 1800-luvulla. Hauta oli ryöstetty todennäköisesti jo muinaisena aikana - pyramidiin vuoden 820 jaa. paikkeilla tunkeutunut kalifi Al-Mamun ei ilmeisesti löytänyt mitään.
Pyramidin viereen oli haudattu kaksi ”aurinkolaivaa”, jotka löydettiin vuonna 1954. Toinen laivoista on nostettu ylös ja koottu näytteille, ja toisenkin siirtäminen on suunnitteillamilloin?.
Graniittisteelan katkelma, jossa on Khufun Horus-nimi Medjedu
Gizan suuri pyramidi
Erkki Talosela

Erkki Taloselan hauta Lapuan hautausmaalla.
Erkki Olavi Talosela (22. kesäkuuta 1921 Lapua – 2. joulukuuta 2010) oli suomalainen painija, joka oli parhaimmillaan 1950-luvun alussa.
Talosela kilpaili olympialaisten kreikkalais-roomalaisen painin alle 62 kilon sarjassa kahdesti: Lontoossa 1948 hän sijoittui kuudenneksi ja Helsingissä 1952 kahdeksanneksi. MM-kilpailuihin hän osallistui vuosina 1950 ja 1955, mutta ei menestynyt. Hän edusti Suomea seitsemässä maaottelussa vuosina 1948–1954.
Kotimaassa Talosela edusti Mäntän Urheilijoita ja Lapuan Virkiää. Hän voitti Suomen-mestaruuden vuosina 1951 ja 1952 sekä saavutti hopeaa vuonna 1948. Hän voitti Painiliiton mestaruuden vuosina 1950, 1951 ja 1955.
Erkki Taloselan nuoremmat veljet Risto ja Lasse Talosela olivat myös painijoita.
Risto Talosela

Risto Jaakko Talosela (21. marraskuuta 1924 Lapua – 26. lokakuuta 2018 Mänttä-Vilppula) oli suomalainen painija, joka oli parhaimmillaan 1940- ja 1950-lukujen vaihteessa.
Talosela sijoittui Helsingin 1952 olympialaisten vapaapainin alle 67 kilon sarjassa viidenneksi. Lisäksi hän paini yhdessä maaottelussa Ruotsia vastaan.
Kotimaassa Talosela edusti Mäntän Urheilijoita. Hän saavutti SM-pronssia kreikkalais-roomalaisessa painissa vuonna 1949 alle 67-kiloisissa sekä vuonna 1953 alle 73-kiloisissa. Hän voitti Painiliiton mestaruuden kreikkalais-roomalaisessa painissa vuonna 1950 sekä Painiliiton-mestaruushopeaa vapaapainissa vuosina 1952, 1953 ja 1955.
Ammatiltaan Risto Talosela oli autonkuljettaja. Hänen isoveljensä Erkki kilpaili olympialaisten kreikkalais-roomalaisessa painissa ja pikkuveljensä Lasse oli muun muassa olympiavoittaja Lenni Viitalan harjoitusvastustaja vuosina 1947–1948 sekä myöhemmin SVUL:n Lapin piirin ja Lapin Veikkojen painivalmentaja.
Niuserra

Brooklynin museossa oleva patsas, jota uskotaan kuvaavan Niuserran
Niuserra eli Nyuserre Ini oli Egyptin faarao viidennen dynastian aikana, noin vuosina 2448–2422 eaa. Niuserran valtakauden alku- ja päättymisvuosia eikä yhteistä määrää ole tarkasti tiedossa, sillä Manetho väittää Niuserran hallinneen Egyptiä 44 vuotta. Torinon papyrus on pahasti vahingoittunut Niuserran kohdalla, mutta egyptologit ovat usein olettaneet hänen olleen vallassa 24 vuotta.
Syntyperä ja suku

Niuserra oli faarao Neferirkare Kakain ja kuningatar Khentkaus II:n pojista nuorempi. Hänen veljensä, Neferefren, valtakausi jäi lyhyeksi, sillä Neferefre kuoli yllättäen. Niuserran vaimo oli Reputnebu, ja heillä oli tytär nimeltä Cha-merer-nebti.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Raneferef | Egyptin faarao 5. dynastia | Seuraaja: Menkauhor Kaiu |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa 
Henkilöt:  Deutsche Biographie 
Nyuserre Inin ja Neferirkare Kakain pyramidit Abusirissa
Markku Talsi

Markku Talsi (s. 20. helmikuuta 1940 Suonenjoki) on entinen suomalainen jalkapalloilija.
Maalivahtina pelannut Talsi edusti urallaan Lahden Pallo-Miehiä 1958 ja Lahden Reipasta 1960–1963 ja 1965. Hän voitti Reippaassa Suomen mestaruuden 1963. Kaikkiaan Talsi pelasi neljän kauden aikana 86 mestaruussarjan ottelua. Talsi edusti Suomen maajoukkuetta yhdessä maaottelussa vuonna 1962.
Aboa Vetus Ars Nova

| Aboa Vetus Ars Nova |
| --- | --- |
 Rettigin palatsissa toimiva Aboa Vetus Ars Nova -museon julkisivu.
Tyyppi:  museo, nykytaiteen museo
Osoite:  Itäinen Rantakatu 4-6, 20700 Turku  
Sijainti:  Rettigin palatsi 
Perustettu:  1995
Johtaja:  Hannele Lehtonen
Kotisivut:  www.aboavetusarsnova.fi
Koordinaatit:  60°26′59″N, 022°16′25″E
 fiAboa Vetus Ars Nova 
   
Aboa Vetus Ars Nova (aiemmin Aboa Vetus & Ars Nova) on vuonna 1995 toimintansa aloittanut historian ja nykytaiteen museo Turun keskustassa, historiallisessa Rettigin palatsissa.  Museo on yksi Turun kolmesta taidemuseosta ja Suomen ainoa arkeologinen museo. Museon latinankielinen nimi tarkoittaa ”Vanhaa Turkua ja uutta taidetta”, mikä viittaa Daniel Jusleniuksen vuonna 1700 julkaistuun väitöskirjaan Aboa Vetus et Nova. Museon omistaa Matti Koivurinnan perustama Aboa Vetus Ars Nova säätiö.
Museo jakautuu kahteen osaan: maanalainen Aboa Vetus -puoli esittelee Turun arkeologiaa ja alueelta esiin kaivettuja keskiaikaisten kivitalojen raunioita ja esinelöytöjä. Ars Nova -puoli puolestaan esittelee nykytaidetta säätiön taidekokoelmien ja vaihtuvien näyttelyiden kautta. 
Aboa Vetus Ars Nova on Varsinais-Suomen suosituimpia nähtävyyksiä.
Aboa Vetus

Museon arkeologinen puoli Aboa Vetus ("Vanha Turku") on rakennettu alkuperäisten, keskiaikaisten kivitalojen raunioituneiden kellareiden ympärille. Museon perusnäyttely esittelee arkeologista tutkimusta ja keskiajan turkulaisten elämää raunioiden ja esinelöytöjen kautta. Aboa Vetuksen maanalaisella raunioalueella on esillä kaikkiaan viiden keskiaikaisen kivitalon rauniot, minkä lisäksi museon aulassa ja sisäpihalla on lisää muurattujen talojen raunioita. Koko museoalueen halki kulkee esiin kaivettu historiallinen Luostarin jokikatu, joka oli ennen Turun paloa vuonna 1827 yksi Turun pääkaduista. Aboa Vetus-museon alue kuuluu historialliseen Luostarikortteliin, joka oli yksi keskiajan Turun neljästä kaupunginosasta. Sekä kortteli että katu ovat saaneet nimensä sen päässä Kaskenmäessä sijainneesta Pyhän Olavin dominikaanikonventista.
Arkeologit ovat kaivaneet museon alueen rauniot esiin vuosina 1992–1995, mutta alueen arkeologiset tutkimukset ovat jatkuneet vuodesta 2005 eteenpäin. Vuodesta 2017 alkaen museon arkeologit ovat laajentaneet tutkimuksia museon pihamaalle, missä Turun palossa tuhoutuneiden rakennusten raunioita on tutkittu yleisökaivauksena.
Ars Nova

Museon nykytaiteen puoli Ars Nova jakautuu kahteen kerrokseen. Ensimmäisessä kerroksessa on esillä vuosittain vaihtuvia näyttelyitä, ja yläkerrassa vaihtuvia kokoonpanoja Aboa Vetus Ars Nova säätiön kokoelmasta. Ensimmäisen kerroksen näyttelytila koostuu erikokoisita huoneista, joissa on hyvin vähän jälkiä Rettigien aikaisesta käytöstä. Museon toisessa kerroksessa taas on säilytetty elementtejä alkuperäisestä sisustuksesta: jalopuuverhoiltu käytävä ja vihreällä marmorilla päällystetty kylpyhuone muistuttavat palatsin menneistä asukkaista. Ars Novan toisesta kerroksesta aukeaa myös näkymä palatsin ranskalaiseen puutarhaan.  Rettigien aikaan museon ensimmäinen kerros toimi kellarina ja toinen kerros makuuhuoneina.
Vuonna 2011 Ars Novan yhteyteen avattiin Takkahuone-niminen galleriatila, joka esittelee pienempiä näyttelyprojekteja. Aboa Vetus Ars Nova säätiö ylläpitää taiteilijaresidenssiä, josta kutsutaan taiteilijoita pitämään näyttelyitä Takkahuoneessa. Vuosina 2003–2018 Aboa Vetus Ars Nova järjesti kaikkiaan kahdeksan nykytaiteen Turku Biennaali -näyttelyä, joilla oli kulloinkin ulkopuolinen kuraattori.
Ars Nova > Aboa Vetus Ars Nova säätiön taidekokoelma

Aboa Vetus Ars Nova säätiön taidekokoelma käsittää yli kuusisataa teosta. Kokoelmaan kuuluu suomalaisia ja länsimaisia töitä 1800-luvun loppupuolelta lähtien – pääpaino on kuitenkin 1950-luvun puolivälin jälkeisessä taiteessa ja nykyajassa. Kokoelmaan, jonka pohjana on kauppaneuvos Matti Koivurinnan taidekokoelma, hankitaan säännöllisesti lisää teoksia. Kokoelmaan kuuluu muun muassa Picasson, Max Ernstin, Auguste Herbinin,  André Massonin, Andy Warholin sekä David Hockneyn töitä. Kokoelman suomalaisia tähtiä ovat esimerkiksi Otto Mäkilä, Lars-Gunnar Nordström, Matti Kujasalo, Veikko Hirvimäki sekä Jan-Erik Andersson. Myös museon julkisivulla on kaksi säätiön kokoelmaan kuuluvaa julkista teosta: Hanna Vihriälän suunnittelema Elephant Square – Norsuaukio sekä museon muurissa Fredrika Runebergin synnyinkodin kohdalla oleva  Jan-Erik Anderssonin toteuttama Fredrika Runeberg ja piste.
Museorakennus

Museo sijaitsee Valter Jungin suunnittelemassa, Rettigin palatsina tunnetussa barokkiklassismia edustavassa rakennuksessa Aurajoen itärannalla. Palatsin rakennutti tupakkatehtailija Hans von Rettig perheensä yksityisasunnoksi, ja se valmistui vuonna 1928. Piirustukset tehtiin arkkitehtiveljesten Valter ja Bertel Jungin arkkitehtitoimistossa Helsingissä, vaikkakin varsinainen suunnittelija oli Valter, veljeksistä nuorempi.
Palatsi jäi Hans von Rettigin kuoleman jälkeen vuonna 1979 tyhjilleen, kunnes sen osti 1980-luvun lopulla Turun Työväen Säästöpankki. Kiinteistö siirtyi kuitenkin jo vuonna 1991 Matti Koivurinnan Säätiön (nyk. Aboa Vetus Ars Nova säätiö) omistukseen, ja palatsissa aloitettiin muutostyöt nykytaiteen museon perustamiseksi. Aboa Vetus Ars Nova -museo avautui vuonna 1995.
Kuvia museosta

Museo nähtynä Turun tuomiokirkkoa kohden.
1600-luvulle ajoittuva kellari museon Aulassa.
Aboa Vetuksessa sijaitsevan keskiaikaisen Pargasin talon kellari.
Yhdessä maanalaisen Aboa Vetus -museotilan keskiaikaisista kellareista sijaitsee vuonna 2001 vihitty ekumeeninen Pyhä Annan kappeli.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Aboa Vetus Ars Nova Wikimedia Commonsissa
Museon viralliset sivut
Turku Biennaalin viralliset sivut
| n k Perustiedot Wikidatassa: Aboa Vetus Ars Nova (Q3022430)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: museokompleksi, nykytaiteen museo, arkeologinen museo
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Turku
sijainti: Rettigin palatsi
katuosoite: Itäinen Rantakatu 4-6, 20700 Turku
koordinaatit: 60°26′59″N 22°16′25″E﻿ / ﻿60.4497°N 22.2736°E﻿ / 60.4497; 22.2736

Yleisnäkymä Aboa Vetus -museoon.
Museon perusnäyttelyssä esillä olevat kaivauksissa löytyneet koiran ja sian luurangot.
Rettigin palatsi kuvattuna Aurajoen toiselta puolelta vuonna 1959.
Sabako

Sabakoa esittävän patsaan pää
Sabako (myös Shabaka) oli Egyptin Nubialaisdynastian aikainen hallitsija 700-luvulla eaa. Hän kuului  hallitsijasukuun, joka saapui Egyptiin Nubiasta eli Kushilaisvaltiosta. Sabakoa pidetään nubialaisdynastian perustajana, vaikka jo hänen edeltäjänsä Piye alisti Egyptin vuonna 725 eaa. alkaneessa hyökkäyksessä. Sabakon seuraaja oli Shebitku.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sabako Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Piye | Egyptin faarao 25. dynastia | Seuraaja: Shebitku |
Lapinlahden Linnut: Ehkä kaikki

| Lapinlahden Linnut: Ehkä kaikki Lapinlahden Linnut |
| --- | --- | --- |

Keräilyboksin kotelon kansikuva.
DVD-julkaisun tiedot
 Äänitetty : 1985–2006
 Julkaistu: 2006
 Tuottaja(t): Pan Vision
 Tyylilaji: huumorimusiikki, sketsiviihde
 Kesto: 14.53.00
muut julkaisut
|   | Lapinlahden Linnut: Ehkä kaikki  |   |
Lapinlahden Linnut: Ehkä kaikki on Yleisradion ja Pan Visionin yhteistyössä joulukuussa 2006 julkaistu DVD-boksi.
Julkaisu koostuu seitsemästä DVD-levystä ja yhdestä CD-levystä. Boksi sisältää Lapinlahden Lintujen Yleisradiolle valmistetut sketsisarjat Seitsemän kuolemansyntiä, Maailman kahdeksan ihmettä, Kuudesti laukeava ja Muuttuuko ihminen sekä Lintuinfluenssa Vol.2 -kokoelmalevyn.
Boksin levyt ja sisällöt

| Levy | Nimi | Sisältö |
| --- | --- | --- |
| DVD-levy 1. | Seitsemän kuolemansyntiä | Sketsisarjan jaksot 1–7 |
| DVD-levy 2. | Seitsemän kuolemansyntiä | Sketsijatkumot, Laulut, Synnit-tarinat, Extrat |
| DVD-levy 3. | Maailman kahdeksan ihmettä | Sketsisarjan jaksot 1–8 |
| DVD-levy 4. | Maailman kahdeksan ihmettä | Sketsijatkumot, Laulut, Extrat |
| DVD-levy 5. | Kuudesti laukeava | Jaksot 1–6, Sketsijatkumot, Laulut |
| DVD-levy 6. | Muuttuuko ihminen | Lapinlahden Lintujen ohjelma vuodelta 2006. |
| DVD-levy 7. | Lintubongailuja 1985-1993 | Lapinlahden Lintujen esiintymisiä ja keikkataltiointeja Yleisradion televisio-ohjelmissa |
| CD | Lintuinfluenssa Vol. 2 | kokoelmalevy (julkaistu vain DVD-boksissa). |
Lintubongailuja 1985–1993 (DVD-levy 7) sisältö

Kyseinen DVD-levy sisältää Lapinlahden Lintujen musiikkivideoita, esiintymisiä ja keikkataltiointeja Yleisradion tuottamissa televisio-ohjelmissa.
Oheisessa taulukossa lukee televisio-ohjelman nimi, esityspäivä ja ohjelman sisältö.
| Televisio-ohjelma | Esityspäivämäärä | Sisältö | Lähde |
| --- | --- | --- | --- |
| Anna palaa | 6. toukokuuta 1985 |  |  |
| Searock | 28. syyskuuta 1985 | Keikkataltiointi vuoden 1985 Searock-tapahtumasta |  |
| Kamoon - kielet poikki | 13. joulukuuta 1985 | sketsi, Elämässä täytyy kosia -musiikkivideo, sketsi |  |
| Perjantaipörssi | 28. helmikuuta 1986 | Lapinlahden Lintujen esiintyminen 28. helmikuuta 1986 esitetyssä Perjantaipörssi-ohjelmassa. |  |
| Hittimittari | 1. toukokuuta 1986 | Tapasin naisen -musiikkivideo 1. toukokuuta 1986 esitetyssä Hittimittarissa |  |
| Perjantaipörssi | 2. tammikuuta 1987 | Lapinlahden Lintujen esiintyminen 2. tammikuuta 1987 esitetyssä Perjantaipörssi-ohjelmassa. |  |
| Kyllä elämä on ihanaa | 25. tammikuuta 1987 | Lapinlahden Lintujen ensimmäinen televisio-ohjelma. Musiikkiesityksiä livekeikalla ja niiden välissä sketsejä. |  |
| Studio studio | 13. maaliskuuta 1987 | Tavallinen jörndonner -musiikkivideo |  |
| Hittimittari | 8. huhtikuuta 1987 | Kaikki mulle heti nyt -musiikkivideo |  |
| SPR - Suurkeräys | 11. huhtikuuta 1987 | Lapinlahden Lintujen esiintyminen. Musiikkiesitys: Pikkumiesten laulu |  |
| Hittimittari | 13. huhtikuuta 1988 | Rakas, ukulele soi -musiikkivideo |  |
| Vuosikertaviihde -89 | 31. joulukuuta 1989 | Lapinlahden Lintujen esiintyminen 31. joulukuuta 1989 esitetyssä Vuosikertaviihde -89 -ohjelmassa. Musiikkiesitykset: Tuoli kaatuu ja Se ei käy sekä "Taukojumppa"-sketsi |  |
| Rock - och hör sen | 4. tammikuuta 1992 | haastattelu ja otteita Lapinlahden Lintujen keikasta Provinssirockissa 1991 |  |
| Lauantai-illan huuma | 28. marraskuuta 1992 | sketsi, Helppoa elämää -musiikkiesitys |  |
| Viihteen ykkösilta | 31. joulukuuta 1992 | Kalliossa -musiikkivideo (vuoden 1992 video), haastattelu (Markku Veijalainen & Timo Eränkö), sketsi: Lapinlahden Lintujen uudenvuodenpuhe |  |
CD (Lintuinfluenssa Vol. 2)

| Lintuinfluenssa Vol>  2 Lapinlahden Linnut |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Äänitetty : 1985–1994
 Julkaistu: joulukuu 2006
 Kesto: 57.34
 Levy-yhtiö: EMI Finland
 Levymerkki: Parlophone
Lintuinfluenssa Vol. 2. on Lapinlahden Lintujen yhdestoista kokoelma-albumi. Lintuinfluenssa Vol.1 ilmestyi aiemmin samana vuonna omana julkaisunaan. Kokoelmalevy sisältää yhtyeen jäsenten omia suosikkikappaleita.
CD (Lintuinfluenssa Vol. 2) > Kappaleet

Puumiekka – 3.21
Hellä Ulla – 2.56
Edenin henki – 2.54
Puissa on Absalom – 3.21
Ilman sinua – 1.36
Kuka lopulta tietää – 3.16
Roudarin lempi – 2.54
Vastavirtaan – 3.51
Fantastista – 3.41
Paarma-tango – 1.28
Puolitetut perunat – 1.54
Öisten katujen levoton harhailija – 4.14
Talonmiehen perhonen – 3.25
Katselen urheilua – 2.17
Ojasta noustaan II – 2.36
Viimeinen hissityttö – 3.22
Tupakanmittainen muisto – 3.04
Kuka junaa kuljettaa – 3.39
We Sell You a Dream – 1.32
Hehkulamput – 2.09
Periandros

Periandros
Periandros (m.kreik. Περίανδρος, lat. Periander, k. n. 583 eaa.) oli Korintin toinen tyranni antiikin Kreikassa 600-luvulla eaa. Hän oli ensimmäisen tyrannin, Kypseloksen, poika. Hänet lasketaan yleensä Kreikan seitsemän viisaan joukkoon.
Periandros seurasi isäänsä valtaistuimelle vuonna 627 eaa. Hän kunnostutti Korintin sataman ja rakennutti rampin Korintin kannakselle, niin että laivat voitiin vetää kannaksen yli, ilman että niiden tarvitsi kiertää koko Peloponnesoksen niemimaan ympäri. Tämä ramppi, diolkos, tuotti niin hyvät tulot, että Periandros saattoi lakkauttaa verot Korintista.
Jälkeenpäin Periandroksen katsottiin kuitenkin olleen tyypillinen paha tyranni. Esimerkiksi Aristoteles ajatteli näin. Herodotos kertoo, että hän oppi raakalaismaisuutensa Thrasybulokselta, Miletoksen tyrannilta, joka neuvoi Periandrosta hankkiutumaan eroon kaikista jotka saattaisivat uhata hänen valtaansa. Hän kohteli aatelia ankarasti, mutta tuki talonpoikia ja käsityöläisiä. Hänen tekoihinsa lasketaan nuorten korfulaisten poikien lähettäminen kastroitavaksi Lyydiaan, ja hänen oman vaimonsa Melissan murhaaminen. Heidän poikansa Lykofron sai selville, että hänen isänsä oli murhaaja, joten Periandros ajoi hänet maanpakoon Korintista ja kielsi kaikkia alamaisiaan antamasta hänelle suojaa. Herodotoksen mukaan Periandros myös järjesti musiikkikilpailun, jonka voitti runoilija Arion.
Periandros olisi myöhemmin halunnut sovitella Lykofronin kanssa, mutta Lykofron kieltäytyi palaamasta, ennen kuin hänen isänsä luopuisi vallasta. Korfun asukkaat kuitenkin tappoivat Lykofronin estääkseen Periandrosta saapumasta.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Diogenes Laertios: Merkittävien filosofien elämät ja opit :
Periandroksen elämäkerta (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Periandroksen elämäkerta (muinaiskreikaksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 2  3  4  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Puola 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  IdRef
Luettelo vuonna 1923 kuolleista henkilöistä

Tämä on luettelo vuonna 1923 kuolleista tunnetuista henkilöistä. Henkilöt on lueteltu kuolinpäivän mukaisesti, samana päivänä kuolleet sukunimen mukaisessa aakkosjärjestyksessä. Jos henkilöstä ei ole kirjoitettu artikkelia, luettelossa mainitaan lähde.
Tammikuu

6. tammikuuta – Nephi Anderson, yhdysvaltalainen kirjailija (s. 1865)
Helmikuu

6. helmikuuta – Edward Emerson Barnard, yhdysvaltalainen tähtitieteilijä (s. 1857)
Maaliskuu

5. maaliskuuta – Antal Váradi, unkarilainen kirjailija (s. 1854)
10. maaliskuuta – Anshelm Nordman, suomalainen virka- ja valtiopäivämies ja valtioneuvos (s. 1844)
13. maaliskuuta – Erik Alopaeus, suomalainen poliitikko, kansanedustaja (Nuorsuomalainen puolue) ja ensimmäinen eduskunnan oikeusasiamies 1920 (s. 1883)
22. maaliskuuta – Nikolai Tagantsev, venäläinen oikeustieteilijä ja valtiomies (s. 1843)
Huhtikuu

11. huhtikuuta – Wäinö Wiljamaa, suomalainen näyttelijä ja teatterinjohtaja (s. 1874)
Kesäkuu

2. kesäkuuta – Saara Malinen, suomalainen evankelisen herätysliikkeen saarnaaja (s. 1861)
9. kesäkuuta – Takeo Arishima, japanilainen kirjailija (s. 1878)
15. kesäkuuta – Kurt Gustav Wilckens, saksalainen toimittaja, anarkisti, murhaaja ja henkirikoksen uhri (s. 1886)
Heinäkuu

15. heinäkuuta – Semjon Alapin, liettualais-venäläinen shakinpelaaja ja avausteorioitsija (s. 1856)
20. heinäkuuta – Juhana Emil Sandelius, suomalainen varatuomari ja valtiopäivämies (s. 1869)