stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Uskonto ja terveys
Uskonnon harjoittamisen vaikutus terveyteen

Lääketieteen tohtori Timo Teinosen mukaan uskonnollisiin tilaisuuksiin osallistuvat iäkkäät ihmiset ovat muita useammin tyytyväisiä sosiaalisiin suhteisiinsa, ja erityisesti miehillä uskonnollisuuteen liittyi vähäinen alkoholinkäyttö ja tupakointi. Tämä liittyi vähäisempään keuhkoahtaumatautien määrään. 
Hänen mukaansa usko on useammin yhteydessä hyvään kuin huonoon terveydentilaan, vaikka ei olekaan sen tae. Sairastuminen voi myös tuottaa uskonnollisuutta.
Harold Koenigin ja J. Harveyn mukaan monet tutkimukset osoittavat uskonnollisuuden positiivisen yhteyden terveyteen. Heidän mukaansa taustalla vaikuttava fysiologinen mekanismi liittyy stressin hallintaan ja immuunipuolustukseen.  Samanlaisia tutkimustuloksia on saatu myös Yhdysvalloissa Kansallisen terveydenhoitoinstituutin (NIHR) tutkimuksissa. Koenigin mukaan uskonnollisilla ihmisillä on vähemmän sydänkohtauksia, he parantuvat nopeammin ja suhtautuvat elämän ala- ja ylämäkiin positiivisemmin kuin valtaväestö keskimäärin .
Epidemiologisti ja lääketieteen tohtori Jeff Levinin mukaan uskonnon positiivinen vaikutus terveyteen voidaan selittää fysiologisilla ja psykologisilla tekijöillä. Tällaisia ovat mm. ruokavalio, alkoholista ja tupakasta pidättäytyminen, positiivinen minäkuva, kokemus elämän tarkoituksellisuudesta ja sosiaalinen osallistuminen.
Richard P. Sloan on vuonna 2000 arvostellut tutkimusten merkittävyyttä ja metodologisia epäkohtia ja todennut, ettei empiiristä näyttöä uskonnon harjoittamisen ja terveyden välillä juurikaan ole löytynyt. Hänen mukaansa uskonnollisuus on henkilökohtainen asia. Tämän vuoksi hän ei yhdy ehdotuksiin, joiden mukaan lääkärit voisivat kannustaa potilaita uskonnollisuuteen terveyden nimissä. Tähän arvosteluun yhtyy myös Jeff Levin.
Rukouskokeet

Rukoilun tehoa on tutkittu kokeellisesti. Templeton-säätiön tutkimuksessa muiden puolesta rukoilemisen ei havaittu parantavan tai auttavan ihmisiä sairaudesta paranemisessa.
Kristillinen Templeton-säätiö rahoitti 2000-luvulla 2,4 miljoonaa dollaria maksaneen tutkimuksen rukouksen tehosta ihmisiin. Tutkimus toteutettiin kaksoissokkona. Tutkimuksessa potilaat jaettiin satunnaisesti kolmeen koeryhmään. Ensimmäisessä ja toisessa olevat eivät tienneet rukoillaanko heidän puolestaan vai ei, mutta toisen ryhmän puolesta rukoiltiin. Kolmas ryhmä puolestaan tiesi, että heidän puolestaan rukoillaan. Näiden kohdalla testattiin psykosomaattisia vaikutuksia, jotka syntyvät siitä, että tietää olevansa rukousten kohteena. Kokeessa rukoilijoille annettiin niiden potilaiden nimet, joiden puolesta he rukoilivat. Tutkimuksessa seurattiin kuudessa sairaalassa 1802 potilasta, joille oli tehty ohitusleikkaus.
Rukoilijat toimivat kolmesta kirkosta käsin. Kaikki kirkot olivat kaukana kuudesta sairaalasta. Rukoukset pyrittiin vakioimaan mahdollisimman pitkälle, joten kaikkia rukoilijoita pyydettiin liittämään rukoukseensa sanonta ”menestyksekäs leikkaus ja nopea parantuminen ilman komplikaatioita”.
Kokeen tulokset julkaistiin American Heart Journal -aikakauskirjassa huhtikuussa 2006. Minkäänlaista eroa ei havaittu niiden potilaiden välillä, joiden puolesta rukoiltiin ja joiden puolesta ei rukoiltu. Niillä, jotka tiesivät olleensa rukousten kohteena, oli tilastollisesti merkittävästi enemmän komplikaatioita (52% vs. 58%) kuin niillä, jotka eivät tienneet siitä. Kokeen tekijöiden mukaan potilaat, jotka tiesivät olleensa rukousten kohteena kärsivät lisärasituksesta, ”suorituspelosta”.
Kirjallisuutta

Harold G. Koenig and Harvey J. Cohen(ed.), The Link between Religion and Health:Psychoneuroimmunology and the Faith Factor,Oxford university press, 2001.
Harold G. Koenig, Michael E. McCullough and David B. Larson, Handbook of Religion and Health, Oxford university press, 2000, ISBN 0-19-511866-9
Teinonen Timo, Terveys ja usko, Kirjapaja, 2007.
Kontula Osmo, Uskonto ja terveys, Terveyskasvatuksen neuvotte­lukunta, Lääkintöhallituksen julkaisu­ja, Sarja: Tilas­tot ja selvitykset 3/1990.
Aiheesta muualla

Rehtorin huoneessa: Uskonnon ja terveyden yhteydet (Arkistoitu – Internet Archive)
O.R. Onken: Gerontology and the Study of Religion and Health: A Vital Role for a Social Science Melting Pot (Arkistoitu – Internet Archive)
Journal of Religion and health (Arkistoitu – Internet Archive)
Lista tutkimuksia aiheesta (Arkistoitu – Internet Archive) - englanniksi
Hannu Lauerma: Uskonnollinen kokemus vai psykiatrinen oire? Duodecim 2000.
Uutispalvelu Duodecim: Uskonnot eivät olekaan terveysvaikutteisia?[vanhentunut linkki] 11.2.2010.
Puputin kulma

| Puputin kulma |
| --- | --- |

Osoite:  Hämeenkatu 32,  Keskuskatu 11
Sijainti:  Suokylä, Riihimäki
Rakennustyyppi:  asuin- ja liikerakennus
Valmistumisvuosi:  1929 1939 (laajennus) 1940-luvun loppu (laajennus)
Suunnittelija:  Fritjof A. K. Ehrstedt  (1929), Arvo O. Aalto (1939),  Niilo Kokko (1939)
Tyylisuunta:  1920-luvun klassismi, funktionalismi
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Puputin kulma eli Puputin talo on Riihimäen keskustassa, Hämeenkadun ja Keskuskadun kulmassa sijaitseva asuin- ja liikerakennus. Valtionrautateiden rakennusmestari Fritjof A. K. Ehrstedtin suunnittelema 1920-luvun klassismia edustava rakennus valmistui syksyllä 1929. Rakennusta laajennettiin vuonna 1939 valmistuneella nelikerroksisella funktionalistisella uudisrakennuksella. Uudisrakennuksen suunnittelivat arkkitehdit Arvo O. Aalto ja Niilo Kokko. Puputin kulman ylintä kerrosta laajennettiin 1940-luvun lopulla, jolloin rakennuksen alkuperäinen kepeä, laivamainen muoto menetettiin. Puputin kulma on Riihimäen Hämeenkadun keskeisimpiä funktionaalisen arkkitehtuurin edustajia ja tärkeä osa Riihimäen liikekeskustan katukuvaa. Rakennusta ei ole suojeltu, mutta se on merkitty muun Riihimäen keskustan alueen kanssa valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi.
Puputin kulma vaurioitui tulipalossa joulukuussa 2020. Tulipalo sai alkunsa rakennuksen ylimmän kerroksen huoneistossa, mistä se levisi edelleen ullakolle.
Suomen Lukko

| Suomen Lukko |
| --- | --- |
Perustettu:  15. maaliskuuta 1930
Lakkautettu:  18. tammikuuta 1945
Kotipaikka:  Lapua
Infobox OKNimi-testi OK: 
Suomen Lukko ry oli vuosina 1930–1931 toiminut suomalainen poliittinen järjestö, joka oli Lapualta lähtöisin olleen Lapuan liikkeen varhaisvaiheen järjestäytynyt muoto.
Vuoden 1929 lopulla käytiin Lapualla väkivaltainen yhteenotto kommunistinuorison ja Vihtori Kosolan johtamien pohjalaisten isäntien ja nuorison välillä. Kosolan joukot repivät kommunistien punaiset paidat ja tallasivat näiden punaliput maahan. Lapuan esimerkkiä toistettiin koko maassa käydyissä nujakoissa, ja pian oli kysymyksessä koko maan kattava liike. Se järjestäytyi 15. maaliskuuta 1930 Lapuan Seurahuoneella pidetyssä kokouksessa Suomen Lukko ry:ksi. Kokouksiin otti osaa yli 200 eri puolille maata nousseiden kommunismin vastaisten järjestöjen edustajaa. Johtajiksi nousivat muun muassa maanviljelijät Vihtori Kosola ja Kustaa Tiitu, rehtori Hilja Riipinen, pastori Olavi Kares, päätoimittaja Artturi Leinonen sekä varatuomari Lauri Halme. Suomen Lukkoon kuului myös kenraali ja teollisuusjohtaja Rudolf Walden ja entinen ilmavoimien komentaja Arne Somersalo.
Suomen Lukko r.y. muuttui vuonna 1931 Lapuan liike ry:ksi johdon pysyessä pitkälti samana mutta suunnan kiristyessä pelkän kommunismin vastustamisen sijaan avoimemmin äärioikeistolaiseksi.
Suomen Lukko lakkautettiin virallisesti tammikuussa 1945 Moskovan välirauhansopimuksen tulkinnan mukaan ”fasistisena” järjestönä.
Kosken kartano

Kosken kartano vuonna 1929.
Kosken kartanon herefordkarjaa.
Kosken kartano (ruots. Koskis gård) on Kosken ruukkiyhdyskunnassa Varsinais-Suomen ja Uudenmaan rajalla sijaitseva kartano. Kartano sijaitsee Salon kaupungissa ja kuului Perniöön ennen vuoden 2009 kuntaliitosta.
Kosken kartano tuottaa hereford-luomulihaa. Tilalla viljellään nurmirehua, ohraa, rypsiä, ruista, kauraa ja vehnää. Kosken kartanon omistavat Fredrik ja Helena von Limburg Stirum.
Museovirasto on vuonna 2009 määritellyt Kosken ruukinalueen yhdeksi Suomen valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä. WWF valitsi Kosken kartanon vuonna 2014 Suomen ympäristöystävällisimmäksi maatilaksi. Kosken kartano on saanut Suomen ensimmäisen yksityiselle metsänomistajalle myönnetyn FSC-sertifikaatin.
Kartanon punamullattu rakennus on vuodelta 1731. Nykyisen asunsa se on saanut 1920-luvulla.
Aiheesta muualla

Kosken kartanon kotisivut koskis.fi. Viitattu 14.3.2019.
Koskis gård, Uppslagsverket Finland (ruotsiksi)
”Ympäristö etusijalla”, juttu Kosken kartanosta, Maatilan Pellervo, kesäkuu 2019.
Arvo Siikamäki

Arvo Siikamäki (s. 21. toukokuuta 1943 Saarijärvi) on suomalainen kuvanveistäjä. Hän käyttää kiveä, pronssia ja alumiinia, viime vuosinamilloin? myös kotimaisia puulajeja kuten tervaleppää. Nuorempana hän aloitti uransa esittävillä teoksilla, siirtyi kantaa ottaviin protestiaiheisiin ja on vanhemmiten päätynyt luontoa lähelle harmoonisiin, materiaalin tuntua korostaviin figuureihin.
Siikamäki sai Pro Finlandia -mitalin 2007.
Kuvia teoksista

Toijalan sankarimuistomerkki, yhdessä Mikael Nordenswanin kanssa, 1947; maljakko Ilmari Wirkkala 1953, Akaa.
Lepotauko, 1970-1975, Helsinki.
Luova tauko, 1972, Akaa.
Naamari, Tampere.
Huuto vedestä, 1978, Saarijärvi.
Inhimillisyyden patsas, 1981 (1969), Saarijärvi.
Tyhjä hauta, 1985, Helsinki.
Elämän veden lähde, 1988, Kuopio.
Suuri muukalainen, 1990, Saarijärvi.
Nefertiti, 1996, Tornio.
Trohkimaini Suavan muistomerkki, yhdessä Markku Nykäsen kanssa, 1999, Suomussalmi.
Big woman, 2000 (1999), Saarijärvi.
Portti ikuisuuteen, 2001, Vantaa.
Herran enkeli, 2005, Kajaani.
Angelus Domini, 2006, Kuopio.
Aiheesta muualla

Arvo Siikamäestä Saarijärven kaupungin sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (PDF)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Taiteenala:  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Uppslagsverket Finland
Öhman

Öhman tai Öhmann on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Abraham Öhman, myöhemmin Öhmann (1758–1814), suomalainen senaattori ja laamanni
Alexander Constantin Öhman (1816–1848), suomalainen kirjankustantaja
Arne Öhman (1884–1968), suomalainen RKP:n kansanedustaja, lakimies ja pankinjohtaja
August Mauritz Öhman (1819–1849), suomalainen kirjakauppias, lehdenkustantaja ja opettaja
Carl Öhman (1930–2022), suomalainen teatterinjohtaja
Daniela Öhman (s. 1997), suomalainen lentopalloilija
Elias Öhman (1845–1908), Helsingin kunnallispormestari, valtiopäivämies
Elisabeth Öhman (s. 1953), ruotsalais-suomalainen näyttelijä
Emil Öhmann (1894–1984), suomalainen kielentutkija ja professori
Emil Öhmann (1860–1932), Suomen Lennätinlaitoksen pääjohtaja 1918–1926 ja valtioneuvos
Ferdinand Öhman (1831–1907), suomalainen arkkitehti
Folke Öhman (s. 1953), Paraisten entinen kaupunginjohtaja
Georg Öhman (1891–1957), suomalainen jääkärieläinlääkintäeversti ja eläinlääkäri
Gunnar Öhman (s. 1896), suomalainen jalkapalloilija
Hannes Öhman (s. 1976), suomalainen salibandypelaaja
Jarl Öhman (”Lali”) (1891–1936), suomalainen jalkapalloilija
Jeanette Öhman (s. 1976), suomenruotsalainen toimittaja ja kirjailija
Johan Öhman, myöh. Mohammed al-Swid (s. 1785), suomalaissyntyinen merimies ja Tripolin barbareskisulttaanin neuvonantaja
Johan Edvard Öhman (1809–1856), suomalainen opettaja ja toimittaja
Kaarlo Gustav Öhman, suomalainen maakauppias, Pakkaus-Öhman -yhtiön perustaja
Lauri Öhman (1902–1969), Suomen Puolustusvoimien eversti ja  yleisesikuntaupseeri
Runar C. Öhman (1884–1966), lääkäri, professori ja toimittaja
Sam Öhman (s. 1976), suomalainen kilpapurjehtija ja purjeentekijä
Stefan Öhman (s. 1976), ruotsinsuomalainen jääkiekkoilija
Tobias Öhman (s. 1989), suomalainen pikajuoksija.
Centrumin talo (Riihimäki)

| Centrumin talo |
| --- | --- |

Osoite:  Kauppakatu 6
Sijainti:  Suokylä, Riihimäki
Rakennustyyppi:  liikerakennus
Valmistumisvuosi:  1927
Suunnittelija:  Heikki Tiitola
Tyylisuunta:  1920-luvun klassismi
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Centrumin talo on Riihimäen keskustassa, Kauppakadulla sijaitseva liiketalo. Tyyliltään 1920-luvun klassismia edustava arkkitehti Heikki Tiitolan rakennustoimiston suunnittelema Centrumin talo valmistui vuonna 1927 alun perin Tampereen Osake-Pankin taloksi. 1980-luvun lopulla Centrumin talo ja Hämeenkadun puolella sijaitseva entinen Ahjon talo liitettiin uuteen Majakan liikekeskukseen. Arkkitehtitoimisto Jussi Iivonen ja Pentti Ahon vuonna 1986 liikekeskuslaajennus edustaa uudisrakennuksien julkisivuilla postmodernismia.
Centrumin talo on suojeltu asemakaavalla historiallisesti, rakennustaiteellisesti ja kaupunkikuvan kannalta tärkeänä rakennuksena.
Urheilujournalismi

Urheilujournalismi on journalismia, joka raportoi urheiluaiheisiin ja -kilpailuihin liittyvistä asioista. Sana journalismi tulee ranskan kielen sanasta jour, joka merkitsee päivää. Alkujaan journalismilla on tarkoitettu päivittäisistä asioista kertomista. Nykyään journalismi on osa viestinnän kokonaiskenttää. Kaikki journalismi on viestintää, mutta vain osa viestinnästä on journalismia. Urheilujournalismin lisäksi journalismin aloja ovat esimerkiksi talousjournalismi, rikosjournalismi ja poliittinen journalismi.
Radio-Canada/CBC:n urheilutoimittajia uutistoimituksessa Montrealissa, Kanadassa.
Urheilujournalismin käsitteitä > Urheilujournalistiikka

Journalistiikka on tieteenala, joka tutkii journalismia. Urheilujournalistiikka tarkoittaa siis urheilujournalismiin kohdistuvaa tutkimusta. Kesti pitkään, ennen kuin urheilujournalismin tutkimus pääsi kunnolla vauhtiin, mutta nykyisin alaa on Suomessakin tutkittu melko monipuolisesti. Jyväskylän yliopistossa julkaistun Suomalaisen urheilujournalismin bibliografian mukaan urheilujournalismiin liittyviä väitöskirjoja ja lisensiaatintöitä on Suomessa laadittu 14. Tieteellisiä artikkeleita on laadittu vajaat 200. Näistä vertaisarvioituja tutkimusartikkeleita on runsaat 50. Pro gradu -tutkielmia aiheesta on ilmestynyt yli 400. Useimmiten tutkimusteemoissa urheilujournalismi sekoittuu urheilumedian ja mediaurheilun kanssa – ja toisinpäin.
Urheilujournalismin käsitteitä > Mediaurheilu

Yksinkertaistettuna mediaurheilu on mediassa esillä olevaa urheilua eri aspekteineen: media + urheilu = mediaurheilu. Television ja suoratoistopalveluiden urheilulähetysten lisäksi tähän lukeutuu myös eri internet-sivustoille, uutismedioihin ja sosiaalisen median palveluihin ladattava urheiluaiheinen videomateriaali. Mediassa esitettynä urheilu on aina myytävä tuote ja siten dramatisoitua. Mediaurheilun käsite siis huomioi ne piirteet, jotka kaupallinen ja sähköinen media urheiluun liittävät. Tästä näkökulmasta mediaurheilu tarkoittaa etenkin sähköisen median kehityksen myötä muotoutunutta kansainvälistä huippu-urheilua. Mediaurheilulle on keskeistä tunteet ja tarinoiden rakentaminen tunteisiin vetoavien mediaesitysten avulla. Mediaurheilun käsitteellä tarkoitetaan myös urheilun ja median keskinäisriippuvuutta. Huippu-urheilulle medianäkyvyys on elintärkeää niin rahoituksen kuin kulttuuristen seikkojen vuoksi. Vastaavasti urheilusisällöt toimivat urheilumedioiden myyntivaltteina.
Urheilujournalismin käsitteitä > Urheilumedia

Urheilumedialla voidaan tarkoittaa yksittäistä mediatoimijaa (kuten MTV Urheilu ja YLE Urheilu), yksittäistä mediaa (kuten Urheilulehti ja Jatkoaika) tai tiettyä urheilumedioiden joukkoa (esimerkiksi suomalainen urheilumedia tai ruotsalainen urheilumedia). Tutkijat ovat jo pitkään jalostaneet ja tarkentaneet urheilumedian käsitettä. Urheilumedia on kulttuurisidonnainen ja kompleksi termi, jossa urheilu ja media ovat kietoutuneet toisistaan riippuvaisiksi. Molempiin vaikuttavat globaalit voimat, trendit ja kehityssuunnat.
Urheilujournalismin ominaispiirteitä

Urheilujournalismissa on useita muusta journalismin kentästä eroavia piirteitä. Jyväskylän yliopistossa julkaistussa Suomalaisen urheilujournalismin bibliografiassa esitetään, että urheilujournalismi luo kohteestaan eli urheilusta kuvaa, joka on:
kansallismielistä;
maskuliinista;
viihteellistä, kaupallista ja medioitunutta;
tulos- ja menestyskeskeistä;
huippu-urheiluun ja valtalajeihin keskittyvää;
kansalliset perinteet huomioivaa;
televisioviihteeksi soveltuvaa;
henkilökeskeistä ja henkilöiden välistä.
Itse ”urheilun” käsite on ongelmallinen urheilujournalismissakin. Määritelmät ja käsitykset siitä, mitkä aktiviteetit lasketaan urheilulajeiksi, ovat muuttuneet eri aikakausina: on keskusteltu esimerkiksi siitä, ovatko shakki, darts, metsästys, ammunta, kalastus tai benjihyppääminen urheilua. Usein merkittävänä tekijänä aktiviteetin kategorisoimisessa urheiluksi pidetäänkin sitä, uutisoidaanko siitä sanomalehdistön urheilusivuilla. Lumilautailun ja skeittauksen kaltaiset extreme- ja lifestyle-urheilulajit, jotka on alkujaan mielletty vastakulttuurisiksi valtavirran huippu-urheiluun nähden, ovat päässeet osaksi urheilun arvokisoja juuri urheilumedian myötävaikutuksella.
2020-luvulla on myös alettu pohtimaan entistä enemmän urheilupodcastien journalistista merkitystä. Lisäksi keskusteluiden aiheena on ollut urheilujournalismin suhtautuminen e-urheiluun. Toisaalta on tiedossa, että yksittäisten tapahtumien katsojamäärien perusteella e-urheilu on maailman seuratuin urheilulaji. Esimerkiksi League of Legends -pelin MM-finaali keräsi vuonna 2021 noin 664 miljoonan katseluluvut siinä missä esimerkiksi amerikkalaisen jalkapallon Super Bowl ”vain” noin 90 miljoonaa.
Italialainen La Gazzetta dello Sport on maailman vanhin yhtäjaksoisesti ilmestynyt urheilulehti.
Seppo Kannas vuonna 1964.
Uutinen jääkiekon Suomen Cupin ottelusta SaPKo-Ässät vuodelta 1967.
Urheilutoimittaja Petra Manner haastattelemassa sulkapalloilija Ville Långia.
Lauri Törni

| Lauri Törni Larry A>  Thorne |
| --- | --- |
 Vänrikki Törni vuonna 1940.
Henkilötiedot
Syntynyt: 28. toukokuuta 1919 Viipuri, Suomi
Kuollut: 18. lokakuuta 1965 (46 vuotta) Khâm Đứcin alue, Etelä-Vietnam
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):   Suomi  Saksa  Yhdysvallat
Palvelusvuodet:  1939–1941 ja 1941–1944 (Suomi) 1941 ja 1945 (Saksa) 1953–1965 (Yhdysvallat)
Taistelut ja sodat:   talvisota, jatkosota (Suomi)  toinen maailmansota (Saksa)  Vietnamin sota (Yhdysvallat) 
Sotilasarvo:  kapteeni (Suomi, menetetty) Hauptsturmführer (Saksa) majuri, postuumisti (Yhdysvallat)
Kunniamerkit:   Mannerheim-risti, II lk (Suomi)  Rautaristi, II lk (Natsi-Saksa)  Legion of Merit (Yhdysvallat)  Bronze Star (Yhdysvallat)  Distinguished Flying Cross (Yhdysvallat) (Yhdysvallat)  Purple Heart (2) (Yhdysvallat)  Air Medal (Yhdysvallat) 
Lauri Allan Törni (vuodesta 1954 Larry A. Thorne; 28. toukokuuta 1919 Viipuri – 18. lokakuuta 1965 Khâm Đứcin alue, Etelä-Vietnam) oli kolmen maan armeijassa palvellut suomalainen sotilas ja Mannerheim-ristin ritari. Hän palveli Suomen armeijassa kapteenina, kansallissosialistisen Saksan Waffen-SS-joukoissa vuonna 1941 Untersturmführerinä ja vuonna 1945 Hauptsturmführerinä eli kapteenina sekä Yhdysvaltain armeijassa kapteenina vuodesta 1960. Näin Törni tuli elämänsä aikana saavuttaneeksi taistelukentillä kolmen eri maan armeijassa kapteenin arvon. Hän kuoli helikopterionnettomuudessa Vietnamin sodassa ja hänet ylennettiin kuolemansa jälkeen postuumisti Yhdysvaltain armeijan majuriksi.
United States Army Special Forces nimesi Törnin vuonna 2010 1. rykmentin kunniajäseneksi. Joulukuussa 2006 Törni valittiin Suomen Sotilas -lehden lukijaäänestyksessä rohkeimmaksi Mannerheim-ristin ritareista.
Tausta ja nuoruusvuodet

Lauri Törnin vanhemmat olivat laivuri Hjalmar (Jalmari) Törni ja Rosa Maria, o.s. Kosonen. Perheen esikoispoika oli kuollut vuoden 1918 kesäkuussa isorokkoon. Perheeseen syntyi Laurin jälkeen kaksi tytärtä, Salme Kyllikki (1920–2010) ja Kaija Iiris (1922–2001).
Isä Jalmari toimi Suomen Sokerin pienten rahtialusten kapteenina. Törnit asuivat Viipurissa Hiekan kaupunginosassa vaunumestari Hägglundilta ostamassaan talossa. Vaunumestari oli jääkärikenraali Woldemar Hägglundin isä ja kenraali Gustav Hägglundin isoisä. Kolmikerroksisessa talossa oli 16 huonetta, joista osan Törnit vuokrasivat ulkopuolisille. Yhtenä vuokralaisena oli olympianyrkkeilijä Sten Suvion veli, taiteilija Aira Samulinin isä.
Lasseksi kutsuttu Lauri liittyi Viipurin suojeluskuntapoikiin, sisaret Salme ja Kaija taas partiotyttöihin. Aluepäällikkö ja kapteeni Erich Arnickenin suojeluskunnassa pojille annettiin sotilaskoulutuksen lisäksi urheilu- ja liikuntakasvatusta. Lasse pääsi Viipurin reaalilyseoon ja työskenteli loma-aikoina Starckjohannin rautakaupassa. Vuonna 1936 hän kirjoittautui Kauppa-apulaiskouluun, mutta oppiaineet eivät kuitenkaan kiinnostaneet ja hän sai tarpeekseen vuoden kuluttua.
Mottitaistelut

Törni ilmoittautui vuoden 1938 kutsunnoissa vapaaehtoisena armeijaan ja astui palvelukseen saman vuoden syyskuun 3. päivänä. Hän palveli konekiväärikomppaniassa ja vannoi sotilasvalansa 8. lokakuuta. Joulukuussa Törni pääsi aliupseerikouluun ja huhtikuun 1. päivästä alkaen hänet komennettiin eläinlääkintäaliupseerikouluun. Varusmiesaika Jääkäripataljoona 4:ssä päättyi 16. marraskuuta 1939, mutta sodan uhan vuoksi talousalikersantti Törni joutui astumaan uudelleen palvelukseen seuraavana päivänä.
Talvisodassa Törni palveli everstiluutnantti Martti S. Nurmen Jääkäripataljoona 4:ssä, jota sanottiin Hiipijäksi. Pataljoona siirrettiin Laatokan pohjoisrannalle 13. divisioonan alueella hyökkääväksi yksiköksi. Se kärsi raskaita miehistötappioita vuoden 1940 tammikuussa, ja pataljoonan komentaja kuoli auto-onnettomuudessa sodan alussa. Seuraava komentaja haavoittui ja menehtyi verenhukkaan kenttäsairaalassa. Uudeksi komentajaksi määrättiin majuri Matti Aarnio, joka myöhemmin sai lempinimen Motti-Matti.
Tammikuun lopulla taisteltiin Koivuselän maastoa hallitsevan Pukitsanmäen omistuksesta. Vihollinen oli saarrettu Rykmentin ja Kitelän motteihin. Sen linjojen takaa taistelupaikkaa lähestyi myös jääkärikapteeni Artturi Nikulan Erillinen pataljoona 8, peitenimeltään "Seinälukki", johon piti saada yhteys.
Törni ilmoittautui vapaaehtoiseksi ensimmäiseen partioonsa vihollisen linjojen taakse. Linjat olivat kenttälinnoitetut ja alueella partioi myös vihollisen hyökkäysvaunuja. Törnin partio pääsi yön pimeydessä vihollisasemien läpi ja saapui Seinälukin tukikohtaan pataljoonan komentotelttaan asti. Kapteeni Nikula ihmetteli, miten he olivat päässeet pataljoonan omien vartiomiesten ohitse. Törni palasi partioineen takaisin aamukahdeksalta ja ilmoitti vihollisasemien ja ErP 8:n sijainnin. Vihollinen sai suomalaisen tykistön tuli-iskun niskaansa.
Seuraavana iltana suomalaiset lähtivät hyökkäykseen. Kykynsä osoittanut Törni komennettiin harhautuspartion johtajaksi. Tämän jälkeen hänet määrättiin Reserviupseerikouluun (RUK). Ennen RUK:n alkua majuri Aarnio määräsi Törnin ruotsinkielisen Erillinen pataljoona 18:n komppanian päälliköksi Länsi-Lemetin motin valtauksen yhteydessä, koska komppanian upseerit olivat haavoittuneet. Törnin sotilasarvo oli arvovaltasyistä upseerioppilas. Suomalaisten hyökkäykset läntisen Lemetin tuhoamiseksi olivat olleet tuloksettomia, mutta nyt motti paloiteltiin kahtia ja vihollinen tuhottiin. Näistä taisteluista Törnin maine sai sotakirjeenvaihtajien ansiosta alkunsa.
Törni komennettiin 5. helmikuuta RUK:n kurssille 45 Niinisaloon. Siellä hänet määrättiin konekiväärijoukkueeseen. Talvisota päättyi 13. maaliskuuta Törnin ollessa vielä RUK:ssa. Upseerikokelaana Törni palveli Jalkaväkirykmentti 12:ssa Virolahdella ja 9. toukokuuta hänet ylennettiin vänrikiksi.
Lauri Törni löysi Virolahdelta ensirakkautensa, rykmentin kanttiinissa työskentelevän ylioppilaan ja lotan Ilona Oeschin, kenraali Lennart Oeschin veljentyttären.