Anita Garibaldi
Elämä Giuseppe Garibaldin kanssa

Giuseppe Garibaldista, alun perin nizzalaisesta merimiehestä, tuli Italian kansallismielinen vallankumouksellinen. Hän oli paennut Euroopasta vuonna 1836 ja taisteli separatistisen tasavallan puolesta Etelä-Brasiliassa (Ragamuffinin sota). Kun nuori Garibaldi ensimmäisen kerran näki Anitan, hän pystyi vain kuiskaamaan tälle: "Sinä olet minun."  Anita liittyi Garibaldin seuraan tämän laivalle Rio Pardolle lokakuussa 1839. Kuukautta myöhemmin hän sai tulikasteen Imbituban ja Lagunan taisteluissa taistelemalla rakastajansa rinnalla.
Taitavana hevosnaisena Anitan sanotaan opettaneen Giuseppeä Etelä-Brasilian, Uruguayn ja Pohjois-Argentiinan tasankojen gauchokulttuurista. Yksi Garibaldin tovereista kuvaili Anitaa "yhdistelmänä kahdesta alkeisvoimasta... miehen voimasta ja rohkeudesta sekä naisen viehätyksestä ja hellyydestä, mikä ilmenee rohkeudesta ja voimasta, jolla hän oli helittanut miekkaana ja hänen kaunista soikeista. kasvoista, joita tasapainottavat hänen silmiensä poikkeuksellinen pehmeys."
Curitibanosin taistelussa Garibaldi joutui eroon eturintamasta menettäen yhteyden Anitaan, jonka kilpailijaryhmä vangitsi. Vankeudessa vartijat kertoivat Anitalle, että Garibaldi oli kuollut, mistä Anita oli hyvin ahdistunut, niin rakkaansa kuin odottamansa lapsen puolesta, jota Garibaldi ei koskaan näkisi. Anita kysyi voisiko hän etsiä Garibaldia taistelussa kuolleiden joukosta. Hänen annettiin etsiä, mutta Anita ei löytänyt tätä. Tämä antoi toivoa Anitalle, joka jonkin ajan kuluttua pakeni ratsastaen leirin hevosella. Sotilaat ajoivat häntä takaa. Hänen vangitsijansa esimiehen käskystä heidän oli palattava kuolleina tai elävinä. He ampuivat ja tappoivat hevosen. Anita tuli sitten Canoas-joen varrelle, johon hän hämmästyttävästi kahlasi. Sotilaat ajattelivat, ettei hän selviä ja jättivät hänet kuolemaan. Anita vietti neljä päivää vaellellen ilman ruokaa ja juomaa metsässä, kunnes löysi joukon ihmisiä, jotka tarjosivat hänelle ruokaa. Lopulta hän sai yhteyden kapinallisiin, ja kohtasi Garibaldin kanssa Vacariassa. Muutamaa kuukautta myöhemmin heidän ensimmäinen lapsensa Menotti (1840–1903) syntyi. Hän syntyi kallo epämuodostuneena, mikä johtui iskuista, jotka Anita sai, kun hän putosi hevosen selästä paetessaan Brasilian leiriltä. Menottista tuli myös vapaustaistelija, ja hän seurasi isäänsä tämän sotaretkillä Italiassa. Hänet nimettiin italialaisen patriootin Ciro Menottin mukaan. Garibaldit saivat kolme Montevideossa syntynyttä lasta, Rosita (1843–1845), Teresita (1845–1903) ja Ricciotti (1847–1924). Huolimatta siitä, että Giuseppe Garibaldilla oli naiseikkailuita, Garibaldien suhde oli riidoista huolimatta intohimoinen rakkaussuhde.
Vuonna 1841 pariskunta muutti Uruguayn pääkaupunkiin Montevideoon, jossa Giuseppe Garibaldi työskenteli kauppiaana ja koulumestarina ennen kuin aloitti Uruguayn laivaston komentamisen vuonna 1842 ja nosti "italialaisen legioonan" maan sotaan Argentiinan diktaattoria Juan Manuel de Rosasia vastaan . Anita osallistui Garibaldin rinnalla vuonna 1847  Montevideoon puolustamiseen Argentiinaa ja hänen liittolaistaan, uruguaylaisten entistä presidenttiä Manuel Oribea vastaan .
Anita ja Giuseppe menivät naimisiin 26. maaliskuuta 1842 Montevideossa.