stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jääkiekko talviolympialaisissa 2010 – miesten karsinnat
3. kierros > Ryhmä F

Turnaus pelattiin 5.–8.2.2009 Latviassa.
| joukkue | Ot>  | V | T | H | Maalit | Pst |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Latvia | 3 | 3 | 0-0 | 0 | 15-6 | 9 |
|  Ukraina | 3 | 1 | 1-0 | 1 | 9-9 | 5 |
|  Italia | 3 | 1 | 0-0 | 2 | 7-8 | 3 |
|  Unkari | 3 | 0 | 0-1 | 2 | 7-15 | 1 |
Ottelujen alkamisajat paikallisia aikoja (UTC+1)
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 5.2.2009 |  Italia | 2-3 |  Ukraina | Riika |  |
16:00: 
| 16:00 | (0-1, 0-0, 2-2)  | (0-1, 0-0, 2-2)  | (0-1, 0-0, 2-2)  | Yleisömäärä: 1 100 |  |
| 16:00 |  | IIHF:n raportti |      | Yleisömäärä: 1 100 |  |
16:00: 
16:00: 
16:00: 
16:00: 
16:00: 
16:00: 


| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 5.2.2009 |  Latvia | 7-3 |  Unkari | Riika |  |
20:00: 
| 20:00 | (1-1, 3-2, 3-0)  | (1-1, 3-2, 3-0)  | (1-1, 3-2, 3-0)  | Yleisömäärä: 4 900 |  |
| 20:00 |  | IIHF:n raportti |      | Yleisömäärä: 4 900 |  |
20:00: 
20:00: 
20:00: 
20:00: 
20:00: 
20:00: 


| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 6.2.2009 |  Italia | 4-1 |  Unkari | Riika |  |
15:00: 
| 15:00 | (2-0, 1-0, 1-1)  | (2-0, 1-0, 1-1)  | (2-0, 1-0, 1-1)  | Yleisömäärä: 900 |  |
| 15:00 |    Luca Ansoldi (13:42) Anthony Aquino (14:17)   yv. Jonathan Pittis (27:29)   av. Mario Chitarroni (45:44) | IIHF:n raportti 1-0 2-0 3-0 4-0 4-1 |        (58:49) Bence Svasznek yv.     | Yleisömäärä: 900 |  |
15:00: 
15:00: 
15:00: 
15:00: 
15:00: 
15:00: 


| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 6.2.2009 |  Ukraina | 2-4 |  Latvia | Riika |  |
19:00: 
| 19:00 | (1-0, 0-2, 1-2)  | (1-0, 0-2, 1-2)  | (1-0, 0-2, 1-2)  | Yleisömäärä: 8 250 |  |
| 19:00 |  | IIHF:n raportti |      | Yleisömäärä: 8 250 |  |
19:00: 
19:00: 
19:00: 
19:00: 
19:00: 
19:00: 


| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 8.2.2009 |  Unkari | 3-4 rl. |  Ukraina | Riika |  |
13:00: 
| 13:00 | (0-0, 2-0, 1-3, 0-0, 0-1)  | (0-0, 2-0, 1-3, 0-0, 0-1)  | (0-0, 2-0, 1-3, 0-0, 0-1)  | Yleisömäärä: 1 900 |  |
| 13:00 |  | IIHF:n raportti |      | Yleisömäärä: 1 900 |  |
13:00: 
13:00: 
13:00: 
13:00: 
13:00: 
13:00: 


| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 8.2.2009 |  Latvia | 4-1 |  Italia | Riika |  |
17:00: 
| 17:00 | (2-0, 1-0, 1-1)  | (2-0, 1-0, 1-1)  | (2-0, 1-0, 1-1)  | Yleisömäärä: 10 000 |  |
| 17:00 |  | IIHF:n raportti |      | Yleisömäärä: 10 000 |  |
17:00: 
17:00: 
17:00: 
17:00: 
17:00: 
17:00:
3. kierros > Ryhmä G

Turnaus pelattiin 5.–8.2.2009 Norjassa.
| joukkue | Ot>  | V | T | H | Maalit | Pst |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Norja | 3 | 3 | 0-0 | 0 | 10-6 | 9 |
|  Tanska | 3 | 1 | 0-1 | 1 | 7-9 | 4 |
|  Kazakstan | 3 | 1 | 0-0 | 2 | 11-7 | 3 |
|  Ranska | 3 | 0 | 1-0 | 2 | 6-12 | 2 |
Ottelujen alkamisajat paikallisia aikoja (UTC+1)
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 5.2.2009 |  Tanska | 1-2 ja. |  Ranska | Oslo |  |
15:00: 
| 15:00 | (1-0, 0-0, 0-1, 0-1)  | (1-0, 0-0, 0-1, 0-1)  | (1-0, 0-0, 0-1, 0-1)  | Yleisömäärä: 325 |  |
| 15:00 |  | IIHF:n raportti |      | Yleisömäärä: 325 |  |
15:00: 
15:00: 
15:00: 
15:00: 
15:00: 
15:00: 


| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 5.2.2009 |  Norja | 2-1 |  Kazakstan | Oslo |  |
19:00: 
| 19:00 | (0-0, 2-1, 0-0)  | (0-0, 2-1, 0-0)  | (0-0, 2-1, 0-0)  | Yleisömäärä: 2 069 |  |
| 19:00 |  | IIHF:n raportti |      | Yleisömäärä: 2 069 |  |
19:00: 
19:00: 
19:00: 
19:00: 
19:00: 
19:00: 


| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 7.2.2009 |  Tanska | 3-2 |  Kazakstan | Oslo |  |
13:00: 
| 13:00 | (1-1, 1-0, 1-1)  | (1-1, 1-0, 1-1)  | (1-1, 1-0, 1-1)  | Yleisömäärä: 455 |  |
| 13:00 |  | IIHF:n raportti |      | Yleisömäärä: 455 |  |
13:00: 
13:00: 
13:00: 
13:00: 
13:00: 
13:00: 


| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 7.2.2009 |  Ranska | 2-3 |  Norja | Oslo |  |
17:00: 
| 17:00 | (0-1, 1-2, 1-0)  | (0-1, 1-2, 1-0)  | (0-1, 1-2, 1-0)  | Yleisömäärä: 2 313 |  |
| 17:00 |  | IIHF:n raportti |      | Yleisömäärä: 2 313 |  |
17:00: 
17:00: 
17:00: 
17:00: 
17:00: 
17:00: 


| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 8.2.2009 |  Kazakstan | 8-2 |  Ranska | Oslo |  |
13:00: 
| 13:00 | (2-0, 3-1, 3-1)  | (2-0, 3-1, 3-1)  | (2-0, 3-1, 3-1)  | Yleisömäärä: 314 |  |
| 13:00 |  | IIHF:n raportti |      | Yleisömäärä: 314 |  |
13:00: 
13:00: 
13:00: 
13:00: 
13:00: 
13:00: 


| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 8.2.2009 |  Norja | 5-3 |  Tanska | Oslo |  |
17:00: 
| 17:00 | (1-2, 2-0, 2-1)  | (1-2, 2-0, 2-1)  | (1-2, 2-0, 2-1)  | Yleisömäärä: 3 014 |  |
| 17:00 |  | IIHF:n raportti |      | Yleisömäärä: 3 014 |  |
17:00: 
17:00: 
17:00: 
17:00: 
17:00: 
17:00: 


Saksa, Latvia ja Norja selvisivät Vancouverin olympiaturnaukseen, jonne pääsi suoraan myös Kansainvälisen jääkiekkoliiton IIHF:n maailmanrankingin yhdeksän parasta maata.
Karsiutuneiden lopulliset olympiasijoitukset

Sijoituksilla oli merkitystä IIHF:n maailmanrankingiin.
Matagalpa (departementti)

Matagalpan sijainti.
Matagalpa on departementti Nicaraguassa. Sen pääkaupunki on Matagalpa ja pinta-ala  6 803,86 neliökilometriä. Vuonna 2012 departementin asukasluvuksi arvioitiin 542 419.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Matagalpa (departementti) Wikimedia Commonsissa
Nicaraguan departementit
| --- | --- |
Departementit:   Boaco  Carazo  Chinandega  Chontales  Estelí  Granada  Jinotega  León  Madriz  Managua  Masaya  Matagalpa  Nueva Segovia  Rivas  Río San Juan 
Autonomiset alueet:   RACCN  RACCS
Kalson viilutehdas

Kalson viilutehdas on UPM Plywood Oy:n Kouvolan Vuohijärvellä sijaitseva sorvattua kuusiviilua valmistava tehdas.
Karl Grahnin omistama Kalso Oy rakensi Vuohijärvelle vuonna 1934 sahan ja vaneritehtaan. Kuusiviilun valmistuskokeilut alkoivat 1974 ja varsinainen viilun tuotanto alkoi 1979. Tehdas siirtyi 1986 Kalso-Teollisuus Oy:n omistukseen kun tehtaan omistanut Grahn-konserni teki konkurssin. Vuonna 1993 tehdas siirtyi Kymmene Oy:lle ja vuonna 1998 tehdas tuli osaksi UPM-Kymmene konsernia.
Kalson viilutehtaan tuotantokapasiteetti on nykyisin 80 000 kuutiota kuusiviilua vuodessa ja tehtaalla on henkilöstöä 120. Tuotanto menee pääasiassa parkettiteollisuuteen parketin taustaviiluksi.
Karl Kurtén

Karl Henrik Kurtén (12. maaliskuuta 1867 Vaasa – 22. kesäkuuta 1940 Helsinki) oli suomalainen Vaasassa vaikuttanut liikemies ja varakonsuli.
Kurténin vanhemmat olivat kauppaneuvos Anders Joachim Kurtén ja Rosa Julie Emilia Stening. Hän pääsi ylioppilaaksi Vaasan ruotsalaisesta lyseosta 1884. Kurtén suoritti Helsingin yliopistossa 1895 merioikeustutkinnon dispasööri(merivahingon laskija)virkoja varten.
Kurtén oli vuosina 1886–1888 konttoristina Hampurissa. Hän tuli vuonna 1888 isänsä Vaasassa omistaman voin-, viljan- ja puutavaranvientiliikkeen palvelukseen ja muutaman vuoden kuluttua hänestä tuli liikkeen johtaja. Kurtén sai liikkeen omistukseensa isänsä kuoltua 1899 ja hän omisti liikkeen vuoteen 1915 saakka, jolloin se lopetti toimintansa. Kurtén oli Vaasan Pohjanmeren Höyrylaiva Oy (Wasa Nordsjö Ångbåts Aktiebolag)-varustamon toimitusjohtajana 1905–1926 aina siihen saakka kun varustamo liitettiin Suomen Höyrylaiva Osakeyhtiöön. Hän oli myös Oy Vaasan Puhelinyhdistyksen johtaja 1899–1920 ja Vaasan Sähkö Oy:n apulaisjohtaja vuoteen 1926 saakka. Kurtén muutti Helsinkiin vuonna 1926 ja hän toimi sitten Suomen Höyrylaiva Osakeyhtiön tilintarkastajana. Hän oli Suomen edustajana Lontoon merenkulkukongressissa 1929.
Kurtén oli Vaasan kunnallisraatimiehenä 1899–1904 ja hän oli useiden vuosien ajan Vaasan kaupunginvaltuuston jäsenenä. Vuosina 1908–1926 hän oli Britannian varakonsulina Vaasassa.
Kurtén oli naimisissa vuodesta 1892 englantilaisen Florence Emma Elliottin kanssa. Heidän poikansa Anders Henrik Kurtén (1903–1999) oli diplomi-insinööri ja Länsi-Suomen Voima Oy:n ja Kolsi Oy:n toimitusjohtaja.
Masanobu Chiyonoyama

Masanobu Chiyonoyama vuonna 1958.
Masanobu Chiyonoyama (jap. 千代の山 雅信, oikea nimi Masaharu Sugimura (jap. 杉村 昌治), Sugimura Masaharu, 2. kesäkuuta 1926 Fukushima, Hokkaidō, Japani – 29. lokakuuta 1977), sittemmin valmentajanimeltään Kokonoe Masanobu (九重 雅信) oli ammattisumopainin historian 41. suurmestari (yokozuna). Chiyonoyama syntyi Japanissa, Hokkaidōn eteläkärjessä sijaitsevassa Fukushiman kylässä mustekalanpyytäjä Yonematsu Sugimuran viidentenä poikana.
Lapsuus ja nuoruus

Perheen vaatimaton elanto tuli merestä eikä köyhällä Japanin maaseudulla voitu 1930-luvulla olettaa, että perheen kaikki lapset voisivat saada pitkän koulutuksen. Vasta viidenneksi vanhimpana poikana nuoren Masaharun paikka oli selvä. Hän auttoi isäänsä usein iltamyöhään koulutyön kustannuksella selvittelemään verkkoja, lajittelemaan saalista ja lähti usein isänsä avuksi merelle. Kova työ kalastusaluksella karkaisi poikaa ja paransi hänen tasapainoaistiaan. Kymmenvuotiaana hän oli poikkeuksellisen kookas ja häntä kehotettiinkin osallistumaan paikalliseen lasten sumoturnaukseen, jonka hän voitti peittoamalla viisi itseään vanhempaa poikaa. Sumopainitaipumukset olivat alusta asti ilmeiset.
Eräs pojan opettajista järjesti hänelle tapaamisen paikallisen Dewanoumi-tallin kannatusyhdistyksen jäsenen kanssa. Tämä oli niin vakuuttunut pojan lahjakkuudesta, että kehotti tätä välittömästi liittymään talliin. Setänsä (tai enonsa) seurassa Masaharu matkusti heinäkuussa 1941 Tokioon ja tapasi siellä ammattisumoliiton elokuvaustoiminnasta vastanneen Torahiko Isen, joka oli yhtä vakuuttunut pitkän nuorukaisen potentiaalista kuin muutkin häntä ammattisumouralle kehottaneet.
Ise vei pojan Dewanoumi-talliin näytille. Entinen suurmestari Tsunenohana eli tuolloinen valmentaja Fujishima ei hänkään epäröinyt pyytää Masaharua liittymään välittömästi Dewanoumi-talliin. Asia ei kuitenkaan ollut näin yksioikoinen. Masaharu itse ihaili yli kaiken tuolloin valtansa huipulla ollutta Tatsunami-tallin suurmestari Futabayamaa ja olisi halunnut hänet valmentajakseen ja esikuvakseen.
Asian saamasta käänteestä tuskastunut Ise muistutti poikaa siitä, että tällä olisi Dewanoumissa mahdollisuus nousta ottelemaan itseään Futabayamaa vastaan ja mahtitallin valmennuksen turvin jopa voittaa hänet, joka ei Tatsunamissa olisi mitenkään mahdollista, sillä tallitoverit eivät tuolloin otelleet toisiaan vastaan edes silloin kun kaksi heistä päätyi turnauksen loputtua samaan, muiden rikishien tuloksia parempaan ottelusaldoon. Chiyonoyama muisteli myöhemmin kuinka kylmät väreet kävivät hänen lävitseen tuolloin. Hän ei itse ollut edes uneksinut ottelevansa suurta esikuvaansa vastaan, puhumattakaan että olisi kuvitellut voivansa voittaa moisen ottelun.
Chiyonoyama mietti ratkaisuaan pari kuukautta ja liittyi syyskuussa 1941 Dewanoumi-talliin. Ammattisumoliiton lääkärintarkastuksessa 4. tammikuuta 1942 15-vuotias debytantti oli 185 cm pitkä ja painoi 86 kg. Hän ei milloinkaan ehtinyt otella Futabayamaa vastaan, sillä noustessaan aikanaan ylimpään makuuchi-divisioonaan marraskuussa 1945 Futabayama lopetti juuri oman aktiiviuransa.
Aktiiviura > Sekitori-vaihe > Kakkosdivisioona (Jūryō)

Viimeisen toriteki-vaiheen turnauksen vaikeuksista ei ollut tietoakaan marraskuussa kun Chiyonoyama otteli uransa ensimmäisen turnauksen sekitorina. Arvossa läntinen jūryō nro 13 hän saavutti yhdeksän voittoa häviten vain yhden ottelun ja voittaen samalla koko kakkosdivisioonan. Chiyonoyama oli yhä vasta 18-vuotias. Toinen turnausvoitto seurasi heti seuraavassa turnauksessa. Perättäiset kakkosdivisioonan turnausvoitot takasivat paikan ylimmässä makuuchi-divisioonassa.
Aktiiviura > Sekitori-vaihe > Ykkösdivisioona (Makuuchi) > Hiramaku

Marraskuussa 1945 vain 19 vuoden ja viiden kuukauden iässä hokkaidōlaisteini nousi makuuchiin. Hänen uransa oli vasta yhdeksän turnauksen mittainen. Vain suurmestari Haguroyama Masaji oli noussut makuuchiin yhtä turnausta nopeammin vajaata vuosikymmentä aiemmin. Oli selvää, että Chiyonoyamaan kohdistui suuria odotuksia. Hän oli tuolloin kasvanut 191-senttiseksi ja painoi varsinkin pituuteensa nähden vaatimattomat 116 kiloa.
Nuoren hurjapään nimi putoili kaikkien huulilta heti hänen ensimmäisessä makuuchi-turnauksessaan. Kymmenen voittoa ilman tappioita arvossa itäinen maegashira nro 10 olisi vain pari vuotta myöhemmin taannut hänelle playoff-ottelun niin ikään tappiotonta suurmestari Haguroyamaa vastaan, mutta vielä vuonna 1945 tätä niin sanottua kettei-sen (決定戦) -järjestelyä ei ollut käytössä, joten Chiyonoyama joutui taipumaan kohtaloonsa kun häntä ranking-listassa korkeammalla oleva painija voitti turnauksen. Pettymyksen kerrotaan olleen niin kovan, että Chiyonoyama oli vannonut itselleen vielä itsekin nousevansa suurmestariksi.
Erinomainen tulos ei aivan vielä riittänyt nostamaan häntä korkeisiin sanyaku-arvoihin vaan marraskuussa 1946 Chiyonoyama oli itäinen maegashira hitto eli korkein hiramaku-arvoinen painija, ja pääsi ensimmäistä kertaa urallaan ottelemaan koko turnauksen ajan vaikeimpia mahdollisia vastustajia vastaan. Ottelupäivien lukumäärä oli nostettu kymmenestä kolmeentoista tämän turnauksen ajaksi. Chiyonoyama saavutti tuloksen 10–3, mikä riitti nostamaan hänet seuraavaan turnaukseen suoraan sekiwaken kolmanneksi korkeimpaan arvoon ohi neljänneksi korkeimman komusubin arvon. On lievä erikoisuus, että Chiyonoyama ei missään vaiheessa uraansa otellut komusubin arvossa.
Aktiiviura > Sekitori-vaihe > Ykkösdivisioona (Makuuchi) > Komusubi & sekiwake

Aivan uran alussa saatu polvivamma paheni tässä vaiheessa eikä Chiyonoyama voinut osallistua kesäkuun 1947 turnaukseen, mikä pudotti hänet arvoon läntinen maegashira hito. Tässä arvossa marraskuussa saavutettu 8–3 nosti hänet takaisin sekiwakeksi. Toukokuun 1948 turnaus oli kuitenkin pettymys; neljä voittoa, kuusi tappiota ja poissaolo yhdestä ottelusta.
Sumopainijat ovat varsin taikauskoisia. He pyrkivät varmistamaan hyvän otteluonnen mitä moninaisimmilla taikakeinoilla. Nelijalkaisten (ja siis olemukseltaan nelinkontin kaatunutta painijaa muistuttavien) eläinten lihaa ei syödä turnausten aikana. Partaa ei ajeta tai areenalle johtavaa reittiä vaihdeta siinä pelossa, että voittoputki katkeaa. Huonojen tulosten vaivatessa saatetaan vaihtaa otteluvyötä (tai nyttemmin jopa sen väriä värikkäiden shimekomien yleistyttyä 50-luvun lopussa) tai muunnella  joko vaihtamalla se kokonaan uuteen vai muuttamalla sen yhtä tai useampaa kirjoitusmerkkiä, jolloin suurta huomiota kiinnitetään siihen, että uuden merkin kirjoittamiseen käytettyjen siveltimenvetojen määrä on sopusoinnussa shikonan muuhun kirjoitusasuun. Niinpä ennen lokakuun 1948 turnausta Chiyonoyama otti käyttöön muunnellun shikonan Chiyonoyama Masanobu (千代ノ山 雅信).
Tulos 8–3 nosti hänet takaisin sekiwakeksi tuottaen samalla uran ainoan, esimerkillisestä taisteluhengestä annettavan kantō-shō (敢闘賞) -palkinnon. Samalla tallitoveri, sekiwake Masuiyama I toi Dewanoumi-talliin turnausvoiton tuloksella 10–1 nousten samalla mestarin arvoon. Hänestä ja aikanaan samaa nimeä käyttäneestä pojastaan tuli muutamaa vuosikymmentä myöhemmin ensimmäinen isä-poika-pari, jonka kummatkin jäsenet ylsivät mestarin arvoon.
Tammikuun 1949 8–5 vakiinnutti Chiyonoyaman aseman sekiwakena, josta oli nyt tullut aika ponnistaa kohti mestarin arvoa Masuiyama I:n vanavedessä. Toukokuussa, ensimmäisessä toisen maailmansodan jälkeisessä 15-päiväisessä turnauksessa, kaikki osui kohdalleen. Suurmestarit Azumafuji, Maedayama ja Terukuni kohtasivat voittajansa ja Chiyonoyama otti uransa ainoan shukun-shō (殊勲賞) -palkinnon tuloksella 12–3. Tallitoveri, mestari Masuiyama I vei uransa toisen ja samalla viimeisen turnausvoiton tuloksella 13–2.
Aktiiviura > Sekitori-vaihe > Ykkösdivisioona (Makuuchi) > Mestari (ōzeki)

30. toukokuuta 1949 Chiyonoyama nousi 23-vuotiaana mestarin, ōzekin, toiseksi korkeimpaan arvoon. Yleisesti pidettiin varmana, että nousu aina suurmestariksi asti olisi vain ajan kysymys. Chiyonoyaman tsuppari (突っ張り, vastustajan kasvoihin ja ylävartaloon kohdistuvat, vuorotellen molemmin käsin tapahtuvat, nopeat ja voimakkaat työnnöt avokämmenin) pakotti jopa suurmestarit Haguroyaman ja Terukunin perääntymään ja hänen kykynsä otella vyöltä perinteistä yotsuzumōa oli koko ajan paranemassa.
Lokakuussa oli vuorossa uran ensimmäinen ykkösdivisioonan turnausvoitto lukemin 13–2. Kaikki oli valmiina suurmestariksi nousua varten heti seuraavassa turnauksessa tammikuussa 1950, kun Chiyonoyama voitti toistamiseen. Voittoon riitti tulos 12–3, jota hieman poikkeuksellisesti ei tarvinnut varmistaa playoff-voitoin muiden parhaimmin menestyneiden oteltua sopivasti keskenään ristiin. Kaksi perättäistä turnausvoittoa ōzekin arvossa on normaalisti riittävä osoitus suurmestariksi nousemisen edellytyksistä jopa nykyaikana, vaikka kriteereitä 1980-luvulla jonkin verran kiristettiinkin Futahaguron tapauksen johdosta.
Suurmestaruus ei kuitenkaan ollut yksiselitteinen. Kaikki kolme tuolloista suurmestaria olivat joutuneet jättämään turnauksen kesken. Haguroyama otti kuusi voittoa, neljä tappiota ja oli viitenä päivänä poissa. Azumafujin vastaava saldo oli 6–6–3 ja Terukunin 2–2–11. Lisäksi Chiyonoyaman turnausvoitto oli edellä mainittuun tapaan tullut suhteellisen vaatimattomalla tuloksella 12–3.
Niinpä ei ollut täydellinen yllätys, että Chiyonoyaman shishō, Dewanoumi Oyakata, ilmoitti oppilaansa puolesta olevansa imarreltu tämän kutsusta suurmestariksi, mutta kieltäytyvänsä siitä tällä erää poikkeuksellisten olosuhteiden vuoksi. Vaikka Dewanoumi painotti olevansa varma siitä, että Chiyonoyama joka tapauksessa nousisi lähitulevaisuudessa suurmestariksi, tämä tiettävästi oli pettynyt päätöksestä. Julkinen vastalause oli kuitenkin luonnollisesti mahdottomuus.
Seuraavat kolme turnausta sujuivat vaatimattomasti; 9–6, 11–4 ja huomattavan heikko 8–7, joka havahdutti Chiyonoyaman kiristämään harjoitteluaan ja keskittymään äärimmilleen, jotta nousu suurmestariksi vihdoin toteutuisi. Hän keskittyi parantamaan erityisesti taitojaan yotsuzumōssa aikomuksenaan estää liian helposti aiheutuvat tappiot yotsu-painijoita vastaan käytävissä otteluissa. Tässä häntä auttoivat paitsi oma shishō Dewanoumi myös valmentaja Kasugano, entinen suurmestari Tochigiyama.
Toukokuun 1951 turnaukseen Chiyonoyama lähti itsevarmuutta uhkuen. Yhdeksää perättäistä voittoa seurasi tappio 202-senttiselle komusubi Ōuchiyamalle, mutta se jäikin ainoaksi. Uran kolmas turnausvoitto lukemin 14–1 tuotti yksiselitteisen suosituksen suurmestariksi korottamisesta 28. toukokuuta 1951.
Chiyonoyamasta tuli ensimmäinen ammattisumoliiton itsensä suurmestariksi ylentämä mestari. Samalla hän oli ensimmäinen suurmestari, joka oli kotoisin Japanin neljästä pääsaaresta pohjoisimmalta, Hokkaidōlta. Sittemmin hokkaidōlaisia on noussut suurmestareiksi huomattavan moni.
Mohamed Sissoko

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Mohamed Lamine Sissoko Gillan
Syntymäaika: 22. tammikuuta 1985 (ikä 39)
Syntymäpaikka:  Mont-Saint-Agnain, Ranska
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 189 senttimetriä
Lempinimi: Momo
Seura
Seura:  Levante
Pelinumero: 22
Junioriseurat
:  Troyes
1998–2002:  Auxerre
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2002–2003 |  Auxerre | 0 | (0) |
| 2003–2005 |  Valencia | 45 | (0) |
| 2005–2008 |  Liverpool | 51 | (1) |
| 2008–2011 |  Juventus | 71 | (3) |
| 2011–2014 |  Paris Saint-Germain | 28 | (2) |
| 2013 | →  Fiorentina (laina) | 5 | (0) |
| 2014– |  Levante | 0 | (0) |
Maajoukkue
| 2004– |  Mali | 34 | (2) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 31. tammikuuta 2014.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 31. tammikuuta 2014.
Mohamed Lamine Sissoko (s. 22. tammikuuta 1985 Mont-Saint-Agnain, Ranska) on malilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa espanjalaista Levantea.
Vuosina 2003—2005 Sissoko edusti espanjalaista Valenciaa, missä hän kaudella 2003/04 voitti Espanjan mestaruuden ja UEFA-cupin. Vuonna 2005 hän siirtyi englantilaisseura Liverpooliin, jonka managerina toimii entinen Valencian valmentaja Rafael Benítez, kahdeksan miljoonan euron siirtosummalla. Liverpoolissa hän voitti 2005 Mestarien liigan ja UEFA Super Cupin. Tammikuussa 2008 hän siirtyi Liverpoolista Juventukseen 13milj€ siirtosummalla.
Sissoko käyttää kentällä usein koviakin otteita. Mestarien liigan ottelussa Benficaa vastaan hän loukkasi silmänsä pahoin saatuaan potkun päähänsä ja kausi näytti hänen kohdallaan olleen ohi, mutta hän palasikin takaisin jo 21. maaliskuuta FA Cupin otteluun Birminghamia vastaan, minkä Liverpool voitti 0-7.
Malin joukkue – Jalkapallon AM-kilpailut 2004
1 M. Sidibé |
2 Diamoutene |
3 F. Diawara |
4 A. Coulibaly |
5 Thiam |
6 M. Diarra |
7 M. Sidibé |
8 Touré |
9 Abouta |
10 S. Coulibaly |
11 D. Sidibé |
12 Keita |
13 Kone |
14 D. Coulibaly |
15 Demba |
16 Bathily |
17 S. Traoré |
18 Sissoko |
19 Kanouté |
20 D. Traoré |
21 M. Traoré |
22 Tangara |
Valmentaja Stambouli
Malin joukkue – Jalkapallon AM-kilpailut 2008
1 M. Sidibé |
2 Koné |
3 Tamboura |
4 A. Coulibaly |
5 Diamoutene |
6 M. Diarra |
7 M. Sidibé |
8 Touré |
9 A. Sidibé |
10 D. Traoré |
11 D. Sidibé |
12 Keita |
13 Diallo |
14 D. Diakité |
15 Kanté |
16 S. Diakite |
17 S. Traoré |
18 Dembélé |
19 Kanouté |
20 M. Sissoko |
21 Dissa |
22 O. Sissoko |
22 M. Coulibaly |
Valmentaja Jodar
Malin joukkue – Jalkapallon AM-kilpailut 2010
1 Sidibé |
2 Berthé |
3 Tamboura |
4 Sow |
5 Diamoutene |
6 Diarra |
7 N'Diaye |
8 Diallo |
9 Bagayoko |
10 Maiga |
11 Samassa |
12 Keita |
13 Soumare |
14 A. Traoré |
15 B. Traoré |
16 Diakité |
17 M. Traoré |
18 M. Sissoko |
19 Kanouté |
20 Fané |
21 Yatabaré |
22 O. Sissoko |
23 Maïga |
Valmentaja Keshi
Maserati Quattroporte V

| Maserati Quattroporte V |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Italia
Valmistaja:  Maserati
Valmistusvuodet:  2004–2012
Korimalli:  4-ovinen sedan
Luokka:  F-segmentti
Edeltäjä:  Maserati Quattroporte IV
Seuraaja:  Maserati Quattroporte VI
Tekniset tiedot
Moottori:  V8
Iskutilavuus:  4 244 cm3
Teho:  295 kW
Huippunopeus:  275 km/h
Kiihtyvyys:  5,2 s (0–100 km/h)
Vetotapa:  takaveto
Kulutus:  15,8 l/100 km (yhd.)
Maserati Quattroporten viides sukupolvi on esitelty vuonna 2003 ja se on Pininfarinan muotoilema loistoluokan sedan, jolla on kuitenkin lähes urheiluauton suorituskyky.
Maserati Quattroporte Sport GT S
Yleistä

Nykyinen Quattroporte on vuonna 1963 aloitetun sarjan viides sukupolvi. Quattroporte on italiaksi neliovinen. Viimeisimmän sukupolven ulkomuodoissa on edelleen nähtävissä paljon samaa verrattuna ensimmäiseen sukupolveen. Lähes puolet auton 3 500 kappaleen vuosituotannosta on tarkoitettu Yhdysvaltojen markkinoille. Vuodesta 2003 vuoden 2006 loppuun Quattroporte on saanut lehdistöltä yhteensä 28 erilaista kunniamainintaa tai palkintoa.
Tekniikka

Autossa on 4,2-litrainen V8-moottori sijoitettuna etuakselin taakse ja vaihteisto sijaitsee takana tasauspyörästön yhteydessä transakselirakenteessa. Tämä sijoittelu antaa autolle hyvän painojakauman. Jarrut ovat Brembon valmistamat ja sekä edessä että takana on jäähdytetyt levyt. Jousitus on elektronisesti ohjattu.
Vaihteistona on Coupé Cambiocorsassa aikaisemmin nähty 6-vaihteinen ZF:n valmistama automatisoitu (hydraulisesti ohjattu) kytkimetön Duo-Select-manuaalivaihteisto, jota voidaan käyttää automaattina tai vaihtoehtoisesti ohjata ratin vivuista. Vaihteisto on saanut lehdistössä jonkun verran kritiikkiä epätäsmällisestä toiminnastaan ja Sport GT:ssä onkin pyritty asia korjaamaan.
Joulukuussa 2006 esiteltiin Quattroporte Automatic, jossa vaihteistona on nimensä mukaisesti 6-vaihteinen automaattivaihteisto. Auto oli ensimmäisen kerran esillä Detroitin autonäyttelyssä ja tuli maailmanlaajuiseen myyntiin tammikuussa 2007. Uusi vaihteisto aiheuttaa muutoksia auton painojakaumaan. Automaticissa suhde on 49/51 (edessä/takana) kun Duo-Selectillä varustetussa autossa vastaavat lukemat ovat 47/53.