stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Oum El Bouaghin maakunta

| Oum El Bouaghin maakunta |
| --- | --- |
 Oum El Bouaghin ylänköä Tellin Atlakselta nähtynä.
 Maakunnan sijainti Algerian kartalla.
Valtio:  Algeria
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Oum El Bouaghi
Pinta-ala:  6 187,56 km²
Väkiluku (2018):  763 100
Oum El Bouaghin maakunta (arab. ولاية أم البواقي‎, wilāya ’Umm al-Buwāqī) eli wilaya on hallintoalue Algerian koillisosassa. Sen keskus on Oum El Bouaghin kaupunki. Maakunnan pinta-ala on 6 187,56 neliökilometriä. Asukkaita on 763 100 henkeä (vuonna 2018, arvio).
Oum El Bouaghin maakunta rajoittuu pohjoisessa Constantinen, koillisessa Guelman ja Souk Ahrasin, kaakossa Tébessan, etelässä Khenchelan, lounaassa Batnan ja luoteessa Milan maakuntiin. Maisemaa leimaavat Tell-Atlas pohjoisessa, ylätasangot ja Aurèsvuoriin kuuluvat erilliset huiput keskiosassa ja suolajärvien täyttämät vajoamat etelässä. Vuotuinen sademäärä on 200–400 millimetriä. Talvet ovat viileitä ja kesät kuumia ja kuivia.
Maakunta jakautuu hallinnollisesti 12 piirikuntaan eli daïraan, joihin kuuluu 29 kuntaa. Piirikuntien keskukset ovat Aïn Babouche, Aïn Beïda, Aïn Fakroun, Aïn Kercha, Aïn M’lila, Dhalâa, Fkirina, Ksar Sbahi, Meskiana, Oum El Bouaghi, Sigus ja Souk Naamane.
Ouem El Bouaghista on maantieyhteydet lähimaakuntiin. Sen kautta kulkee myös Constantinen ja Tébessan välinen rautatie.
Maakunnan pääelinkeino on maatalous. Lisäksi on muun muassa kemian, metalli- ja elintarviketeollisuutta. Oum El Bouaghissa toimii Larbi Ben M’hidin yliopisto. Nähtävyyksiin kuuluvat vuoret, metsät ja lintujärvet sekä historialliset ja uskonnolliset kohteet.
Oulun–Kemin 10 metrin väylä

Oulun–Kemin 10 metrin väylä on Oulun edustalta Kemiin johtava 10 metrin nimelliskulkusyvyyteen harattu vesiväylä Perämerellä. Se on saman suuntainen ulompana merellä kulkevan Raahen–Oulun–Kemin rannikkoväylän kanssa. Väylän pituus on noin 82,3 kilometriä, ja se on viitoitettu valo-ohjauslaittein.
Väylä alkaa Oulun 10 metrin väylältä Hanhikarin ja Hietakarin saarten eteläpuolelta, (karttakuva pdf:n sivulla 2) ja jatkuu rannikkoa seuraillen kohti pohjoista. Pohjoisempana väylä johtaa halki Krunnien saariston, jonka pohjoispuolella se kääntyy ulommas merelle, yhtyen Ajoksen 10 metrin väylään Kemi II -majakan koillis- ja Lallin Möylyn matalan kaakkoispuolella.</ref> (karttakuva pdf:n sivulla 2)
Pajulampi (Keuruu)

| Pajulampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Keuruu
Koordinaatit:  62°12′48″N, 24°38′02″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Keurusselän alue (35.62)
Laskujoki:  salmi Hepolampeen 
Järvinumero:  35.625.1.002
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  108,1 m  
Rantaviiva:  1,557 km  
Pinta-ala:  7,93 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiPajulampi 
Pajulampi  on Keski-Suomessa Keuruulla Valkealahden kylän lähellä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 7,9 hehtaaria ja se on 500 metriä pitkä ja 300 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,6 kilometriä..
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Keurusselän alueella (35.62), jonka Hepolammen valuma-alueeseen (35.625) se kuuluu.
Onnen oikotie

| Onnen oikotie Isto Hiltunen |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 1998
 Formaatti: CD
 Tyylilaji: iskelmä
 Kesto: 41.42
 Levy-yhtiö: Tosiviihde
Isto Hiltusen muut julkaisut
| 20 suosikkia – Saavatko he joskus toisensa 1997 | Onnen oikotie 1998 | Täältä ikuisuuteen 2000 |
Onnen oikotie on Isto Hiltusen neljäs studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1998. Kun kolme aiempaa albumia olivat perustuneet pääosin entisen Jugoslavian alueen muusikoiden sävellyksiin ja Turkka Malin teksteihin, tällä albumilla Isto Hiltunen esiintyy ensi kertaa myös säveltäjänä ja sanoittajana. Valtaosan teksteistä on kuitenkin tehnyt Jari Salonen. Mukana on myös kaksi ulkomaista käännöskappaletta sekä coverversiot Pave Maijasen ja Veikko Lavin levytyksistä.
Kappaleet

Aamu ja ilta – 3.31 (säv. Isto Hiltunen, san. Jari Salonen)
Sade – 2.49 (Rain, säv. Jose Feliciano, Hilda Feliciano, san. Tuula Valkama)
Maailman kaunein – 3.52 (säv. Isto Hiltunen, san. Jari Salonen)
Jos saavut kuitenkin – 3.19 (säv. Isto Hiltunen, san. Jari Salonen)
Meillä on toisemme – 3.16 (säv. Isto Hiltunen, san. Jari Salonen)
13. ja perjantai – 3.02 (säv. Isto Hiltunen, san. Jari Salonen)
Ilta tullut on Roomaan – 3.58 (Sotto er cello de Roma, säv. Alessandro Taccani, san. Sauvo Puhtila)
Suloinen rytmi – 4.26 (säv. Isto Hiltunen, san. Jari Salonen)
Sateella – 3.21 (säv. ja san. Maija Paavonen)
Villinlännen Sanomat – 2.39 (säv. Kaarlo Valkama, san. Veikko Lavi)
Jäi sydämein sateeseen – 3.45 (säv. Isto Hiltunen, san. Jari Salonen)
Onnen oikotie – 3.38 (säv. Isto Hiltunen, san. Isto Hiltunen, Jari Salonen)
Batagurkilpikonna

| Batagurkilpikonna |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Äärimmäisen uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Matelijat Reptilia
Lahko::  Kilpikonnat Testudines
Alalahko::  Pystytaivuttajat Cryptodira
Heimo::  Geoemydidae
Alaheimo::  Geoemydinae
Suku::  Batagur
Laji::  baska
Kaksiosainen nimi
 Batagur baska  (Gray, 1831) 
Katso myös
   Batagurkilpikonna Wikispeciesissä   Batagurkilpikonna Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Batagurkilpikonna eli mangrovekilpikonna (Batagur baska) on äärimmäisen uhanalainen kilpikonna, joka elää Bangladeshissa, Intiassa, Indonesiassa, Kambodžassa ja Malesiassa. Sukupuuttoon se on kuollut Myanmarissa, Singaporessa, Thaimaassa ja Vietnamissa.
Kooltaan batagurkilpikonna kasvaa korkeintaan 60 senttimetriä pitkäksi. Kilpikonnan pää on pieni ja ylöspäin suuntautunut.
Batagurkilpikonna elää Etelä-Aasian joissa, erityisesti Malesiassa Kedahin, Perakin ja Terengganun osavaltioiden joissa, jotka ovat myös sen tärkeimpiä lisääntymisalueita. Batagurkilpikonnat ovat vähentyneet voimakkaasti niiden metsästyksen ja laittoman maasta kuljetuksen vuoksi. Lisäksi kilpikonnia on perinteisesti käytetty kansanlääketieteen parissa sekä ravintona: muun muassa Kambodžassa batagurkilpikonnan munat ovat suurta herkkua.
Oracle Database

| Oracle Database |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Oracle Corporation
Kehityshistoria
Ensijulkaisu:  1979
Tiedot
Ohjelmistotyyppi:  tietokannan hallintajärjestelmä
Lisenssi:  omisteinen ohjelmisto
Aiheesta muualla
Verkkosivusto
Oracle Database (usein lyhyesti Oracle) on tietokannan hallintajärjestelmä relaatiotietokannoille, jota kehittää Oracle Corporation.
Historia

Ohjelmiston ensimmäinen julkaistu versio oli Oracle V2 (1979), joka oli ensimmäinen kaupallisesti saatava relaatiotietokannan hallintajärjestelmä. Versiota 1 ei koskaan julkaistu, vaan markkinointikikkana ensimmäinen versio oli 2 koska Larry Ellison uskoi, että kukaan ei ostaisi versiota 1.
Ominaisuudet

Oraclen tietokanta tallettaa datan loogisesti taulualueisiin (tablespace) ja fyysisesti tiedostoihin. Taulualueilla voi olla erilaisia lohkoja (segments), esimerkiksi indeksilohkoja ja datalohkoja. Segmentit puolestaan koostuvat ilmenemistä (extents). Ilmenemät ryhmitellään yhtenevien datablokkien perusteella. Datablokki on tiedon talletuksen perusyksikkö. Fyysisellä tasolla tiedostot muodostuvat yhdestä tai useammasta datablokista, missä blokkikoko voi vaihdella. Oracle hallinnoi kaikkea talletettua tietoa sen tiedon avulla, joka on talletettu systeemitaulualueelle.
Tietokantaan voi tallentaa myös funktioita, ja ne voidaan suorittaa tietokantaohjelmiston sisällä. Funktiot kirjoitetaan SQL-, PL/SQL- tai Java-ohjelmointikielellä.
Järjestelmätuki

Oracle Database 12c -versiota tuetaan seuraavilla alustoilla:
Linux: x86-64
Microsoft Windows: x86-64,
Oracle Solaris: SPARC, x86-64
IBM AIX: Power-arkkitehtuuri
IBM Linux z Systems
HP-UX: Itanium
Aiemmin tuettuina ovat olleet myös muun muassa OpenVMS ja DEC Alpha.
Vuonna 2023 tuettuihin suoritinarkkitehtuureihin on lisätty ARM.
Triviaa

Perinteisesti Oracle-tietokannan esimerkkikäyttäjä on scott ja salasana tiger. Bruce Scott oli yksi Ellisonin perustajakumppaneista ja Tiger hänen kissansa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Oracle-tietokanta
Osvald Moberg

| Mitalit> Maa:   Ruotsi.Miesten voimistelu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Ruotsi.Miesten voimistelu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Ruotsi.Miesten voimistelu. Olympialaiset  | Maa:   Ruotsi> Miesten voimistelu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Lontoo 1908 | joukkuekilpailu |  |
Karl Osvald ("Moppe") Moberg (14. syyskuuta 1888 Tukholma – 22. joulukuuta 1933 Tukholma) oli ruotsalainen voimistelija. Hän kilpaili vuoden 1908 kesäolympialaisissa Lontoossa ja oli siellä mukana voittamassa kultaa joukkuekilpailussa.
Opastin (rautatietekniikka)

Siipiopastimia National Railway Museumissa, Yorkissa
Siipiopastimia Kościerzynassa
Englantilainen kaksikäsitteinen valo-opastin seis-asennossa
Rautateillä käytettävä opastin on mekaaninen tai sähköinen laite, jolla junien kuljettajille annetaan tieto edessä olevan ratalinjan tilasta. Niillä ohjataan junaliikennettä tiukkojen turvalaitekriteerien perusteella. Tieliikenteen ohjauksesta poiketen rautatien opastimet eivät toimi syklisesti, vaan ajon sallivat opasteet vaativat aina tiettyjen kulkutiehen liittyvien ehtojen toteutumista. Opastimella annettava informaatio eli opaste voi olla pysähtymiskäsky, määräys hidastaa tiettyyn nopeuteen esimerkiksi poikkeavalle raiteelle asetetun vaihteen vuoksi, valmistautua pysähtymään seuraavalla opastimella, tai lupa jatkaa matkaa suurimmalla sallitulla nopeudella.
Visuaalisisten opastimien lisäksi käyttöön on otettu niitä täydentäviä automaattisia kulunvalvontatekniikoita. Kulunvalvontajärjestelmiä on käytössä useita, alkaen yksinkertaisista järjestelmistä joissa opaste ainoastaan toistetaan kuljettajan näyttölaitteeseen, aina järjestelmiin jotka on suunniteltu estämään inhimillisen virheen mahdollisuus esim. hätäjarruttamalla juna pysähdyksiin.
Opaste

Opastimella annettava visuaalinen opaste muodostuu yleensä eri värisistä valoista tai siipiopastimen siivistä, jotka on ryhmitelty tietyllä tavalla. Jokaisella opasteella on oma merkityksensä, joka kertoo kuljettajalle, mihin toimiin hänen on ryhdyttävä. Jokaisella opasteella on oma nimitys, joka yleensä ilmaisee samalla myös opasteen tarkoituksen.
Eri rautatieyhtiöt ovat pääsääntöisesti käyttäneet omia sääntöjään, joten visuaalisesti samankaltaisille opasteille on ollut useita eri merkityksiä yhtiöistä riippuen. Tämä on aiheuttanut ongelmia etenkin silloin, kun yhtiötoimintoja on fuusioitu: seurauksena on ollut rataosia, joilla on  ollut täysin erilaiset säännöt opasteista.
Yleisimmät opasteet kuitenkin ovat vihreä, keltainen ja punainen. Käytännössä kaikilla rautateillä punainen valo tarkoittaa aina pysähtymiskäskyä, keltaisen valon tarkoittaessa että seuraava opastin on punainen. Vihreä valo on lähes kaikkialla ollut vapaan kulun opaste.
Kuitenkin eri maissa ja eri rautateillä on ollut suuria variaatioita opasteiden määrässä ja merkityksessä. Esimerkiksi Suomessa yksi punainen valo tarkoittaa aina seis-opastetta. Kuitenkin esimerkiksi Ranskassa vasta kaksi punaista valoa on ehdoton seis-opaste, yhden punaisen valon tarkoittaessa että rataosuus edessäpäin on varattu, ja että opastimen saa ohittaa korkeintaan nopeudella 15 km/h. Nopeus on pidettävä tässä arvossa seuraavan opastimen sivuutukseen saakka.
Myös pohjoisamerikkalaisissa opastinjärjestelmissä punainen valo ei aina tarkoita seis-opastetta. Yhdessä muun väristen valojen kanssa sen merkitys muuttuu siten, että jos punainen valo on ylinnä, mennään seuraavasta vaihteesta poikkeavalle raiteelle, ja jos punainen valo on alinna, sitä ei tarvitse huomioida lainkaan. Pohjoisamerikkalaisilla radoilla opastimien suhteen onkin voimassa muistisääntö If it is not all red, it's not red at all, eli mikäli opastimen kaikki valot eivät ole punaisia, ei opastin näytä seis-opastetta vaan jotain ajon sallivaa opastetta.
Opastimien ohjaus

Opastimien ohjaus tapahtuu pääasiassa sähköisesti. Lähes kaikkien sähköisesti asetettavien opastimien perusopaste on seis. Automaattisen opastimen, kuten linjasuojastusopastimen, perusopaste voi kuitenkin olla ajon salliva opaste.
Opastimien ohjaukselle kaikkialla yhteistä on, että ne palautuvat seis-asentoon junan sivuutettua opastimen. Tämä tapahtuu raidevirtapiirien avulla: kun junan etumainen akseli oikosulkee opastimen takana olevan raidevirtapiirin, palauttaa virtapiiriä valvova rele opastimen punaiselle. Opastinta ei voida asettaa ajon sallivaan asentoon, ennen kuin raidevirtapiiriosuus vapautuu junan poistuttua sen alueelta. Automaattisen opastimen ollessa kyseessä tällöin opastimeen ohjautuu välittömästi jokin ajon salliva opaste, muissa opastimissa liikenteenohjaajan on asetettava ajon salliva opaste joka kerta uudelleen.
Automaattiset opastimet

Linjasuojastuksen yhteydessä käytetään automaattisia opastimia. Näihin opastimiin ohjautuu automaattisesti ajon salliva opaste, kun niiden suojaava osuus on vapaa. Automaattisia opastimia ei myöskään yleensä voida asettaa erikseen seis-asentoon.
Opastimien sijoitus

Opastimet sijoitetaan sen raiteen lähelle, jonka liikennettä ne koskevat. Suomessa opastimet sijaitsevat ensisijaisesti kulkusuuntaan nähden raiteen oikealla puolella. Opastin voi myös sijaita normaalista sijoituskäytännöstä poikkeavasti toisella puolella raidetta, jolloin siihen on kiinnitetty merkki, joka ilmaisee mitä raidetta opastin koskee. Opastin voidaan myös sijoittaa portaaliin raiteen yläpuolelle. Tämä ratkaisu on yleinen ratapihoilla, joilla raiteiden välissä on vähän tilaa.
Opastintyypit > Siipiopastin

Opastintyypeistä varhaisimpia ovat siipiopastimet. Niillä annettiin opasteita asettamalla siivet eri asentoihin. Eri yhdistelmillä saatiin aikaan riittävä määrä opasteita aikana, jolloin junien nopeudet olivat hiljaisia. Siipiopastimen haittapuolena oli huono näkyvyys yöaikaan, sillä opastimissa käytetty kynttilä- tai öljylyhdyt eivät olleet riittävän tehokkaita.
Opastintyypit > Valo-opastimet

Hehkulampun keksimisen myötä värillisten ja valoteholtaan riittävän voimakkaiden sähkövalojen käyttö tuli mahdolliseksi. Sähkövalolla kyettiin tuottamaan niin kirkas valo, että se oli nähtävissä myös päivällä. Tämän johdosta useat rautatieyhtiöt muuttivat nopeaan tahtiin siipiopastimia valo-opastimiksi.
Valo-opastimissa ei yleensä käytetä heijastimia, jotta vältettäisiin auringonvalon tai veturin kirkkaan valonheittimen heijastuminen. Tällainen heijastuminen saattaa tuottaa väärän opasteen ja siten heikentää turvallisuutta. Auringonvalosta aiheutuvia heijastumia pyritään myös ehkäisemään asentamalla opastimiin varjostimia.
Suomalaisissa rautatien pääopastimissa käytetyt värit ovat ylhäältä alas vihreä, punainen ja keltainen. Ellei vaihteita ole, keltaista valoa ei käytetä. Kaksivaloisessa opastimessa vihreä ja punainen voivat olla toisessa järjestyksessä.Yleisimmin valot on aseteltu päällekkäin siten, että punainen on alinna ja vihreä ylinnä. Valojen järjestys riippuu käytössä olevastasta opastinjärjestelmästä. Britteinsaarilla ja Pohjois-Amerikassa punainen on sijoitettu alimmaksi, koska tällöin valon alla ei ole varjostinta, jonka päälle satava lumi voisi muodostaa esteen ja siten estää opasteen näkymisen.
Jokaiselle värille on yleensä oma erillinen hehkulamppunsa, mutta Pohjois-Amerikassa on myös käytössä opastinmalli, jossa yhdestä valoaukosta näkyvä valo muutetaan erivärisillä linsseillä kulloinkin vaaditun väriseksi. Näissä opastimissa laitteisto liikuttaa hehkulampun edessä kolmea eriväristä linssiä, tuottaen siten kulloinkin vaaditun värin.
Hehkulamppuja on alettu korvata LED-valoilla, sillä ledit ovat pitkäikäisiä ja kestäviä. Niiden virrankulutus on myös alhainen, ja nykyisillä ledeillä voidaan tuottaa tavallista hehkulamppua kirkkaampi valo. Ledien hyödyiksi lasketaan yleensä myös tasaisempi valon väri.
Viat valo-opastimissa

Valo-opastinten yhteydessä yleisin vika on punaisen valon tuottavan hehkulampun palaminen. Tämän vuoksi on annettu määräys, että pimeänä oleva opastin on aina seis-opaste. Jotta opastimen pimeneminen saataisiin estettyä, on käytössä kaksoishehkulankalamppuja. Näissä lampuissa käytetään pääasiallisesti niin sanottua päähehkulankaa, ja virta kytkeytyy varahehkulankaan vasta päähehkulangan vaurioiduttua. Tällöin opastin voi edelleen näyttää punaista korjausmiesten tuloon saakka. Päähehkulangan rikkoutumisesta ja virran kytkeytymisestä varahehkulankaan saadaan myös vikailmaisu, jonka perusteella paikalle voidaan lähettää korjaaja. Suomessa kaksoishehkulangalla varustettuja hehkulamppuja käytetään pääasiassa vain punaisen valon yhteydessä, mutta niiden käyttö kaikkien värien yhteydessä on yleistymässä uusien turvalaitteiden myötä.
Ordo Ad Chao

| Ordo Ad Chao Mayhem |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : marras–joulukuu 2006
 Julkaistu: 23. huhtikuuta 2007
 Tuottaja(t): Attila Csihar ja Blasphemer
 Tyylilaji: black metal
 Kesto: 40.46
 Levy-yhtiö: Season of Mist
Listasijoitukset
  12.  57.
Mayhemin muut julkaisut
| Chimera 2004 | Ordo Ad Chao 2007 | Life Eternal 2009 |
Ordo Ad Chao on  norjalaisen black metal -yhtye Mayhemin neljäs albumi. Albumin nimi on latinaa ja suomeksi se tarkoittaa järjestys kaaokseen.
Kappaleet

A Wise Birthgiver – 3.30
Wall of Water – 4.40
Great Work of Ages – 3.52
Deconsecrate – 4.07
Illuminate Eliminate – 9.40
Psychic Horns – 6.32
Key to the Storms – 3.52
Anti – 4.34
Kokoonpano

Attila Csihar – laulu
Blasphemer (Rune Eriksen) – kitara
Necrobutcher (Jørn Stubberud) – basso
Hellhammer (Jan Axel Blomberg) – rummut
Arvostelut

About.com:
Imperiumi: 7 /10
PopMatters:
Soundi:
Sputnikmusic:
Aiheesta muualla

Ordo Ad Chao Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Ordo Ad Chao Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Barış Ermiş

| Barış Ermiş |
| --- | --- |
 Ermiş vuonna 2018.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Barış Ermiş
Syntynyt: 3. tammikuuta 1985 (ikä 39) Istanbul, Turkki
Kansalaisuus:   Turkki
Koripalloilija
Pelipaikka:  Pelintekijä
Pituus:  194 cm
Paino:  92 kg
Pelaajaura
Seurajoukkueet
2003–2004 2004–2007 2007 2007–2008 2008–2009 2009–2012 2012–2014 2014 2014–2015 2015–:  → Beşiktaş JK Efes Pilsen → Türk Telekom Karşıyaka Basket Türk Telekom Banvit BK Fenerbahçe → Gaziantep Basketbol Türk Telekom Tofaş Bursa
Maajoukkueet
:   Turkki
Aiheesta muualla
FIBA
| Mitalit> Maa:   Turkki.Miesten koripallo.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Turkki.Miesten koripallo.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Turkki.Miesten koripallo.MM-kilpailut  | Maa:   Turkki> Miesten koripallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Turkki 2010 |  |  |
Barış Ermiş (s. 3. tammikuuta 1985 Istanbul) on turkkilainen koripalloilija.
Pelintekijänä pelaava Ermiş on pelannut koko uransa kotimaansa seuroissa. Hän voitti Turkin mestaruuden vuonna 2005 ja Turkin cup-mestaruuden vuosina 2006, 2007 ja 2013. Hän on myös pelannut useasti Turkin pääsarjan tähdistöottelussa. Ermiş on pelannut myös Turkin miesten maajoukkueessa ja edustanut maataan miesten arvokisoissa. Vuonna 2010 hän saavutti kotikisoissa Turkin mukana MM-hopeaa.
Aiheesta muualla

Profiili FIBA (englanniksi)
Turkin joukkue – Koripallon MM-kilpailut 2010
4 Akyol |
5 Güler |
6 Ermiş |
7 Onan |
8 İlyasova |
9 Erden |
10 Tunçeri |
11 Savaş |
12 Gönlüm |
13 Arslan |
14 Aşık |
15 Türkoğlu |
Valmentaja Tanjević
Otto H. Meurman

Otto H. Meurman (29. tammikuuta 1921 Helsinki – 8. toukokuuta 2011 Helsinki) oli lääkäri ja korva-, nenä- ja kurkkutautiopin professori, joka toi Suomeen 1950-luvulla kuulonparannuksesta uutta tietoa ja uusia menetelmiä ja oli otoskleroosi-kirurgian uranuurtaja Suomessa.
Meurmanin vanhemmat olivat professori Yrjö Meurman ja Edit Sigrid Andersson ja puoliso vuodesta 1948 Elsa Margareta Ignatius. Meurman tuli ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta lyseosta 1938 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1947. Tohtoriksi Meurman väitteli  1948. Uransa alkuvaiheessa Meurman toimi muun muassa Kuulonhuoltoliiton, SPR:n ja Muurolan parantolan palveluksessa. Turun yliopiston korva-, nenä- ja kurkkutautiopin professori hänestä tuli 1959.  Tässä tehtävässä hän toimi vuoteen 1986 asti, jolloin hän jäi eläkkeelle. Meurman oli yliopiston lääketietellisen tiedekunnan dekaani 1963–1969 sekä Turun yliopistollisen keskussairaalan johtajaylilääkäri 1970–1986. Hän perehtyi alan uusiin tutkimuksiin muun muassa Yhdysvaltoihin tekemillään matkoilla ja oli tiiviisti yhteydessä myös eurooppalaisiin tutkijoihin. Näiden yhteyksien ansiosta ala kehittyi Suomessa. Meurman oli alan järjestöjen Suomen korvalääkäriyhdistys ja Pohjoismainen korvalääkäriyhdistys puheenjohtaja ja toimi myös kunnallispolitiikassa.
Batagur affinis

| Batagur affinis |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Äärimmäisen uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Matelijat Reptilia
Lahko::  Kilpikonnat Testudines
Alalahko::  Pystytaivuttajat Cryptodira
Heimo::  Geoemydidae
Alaheimo::  Geoemydinae
Suku::  Batagur
Laji::  affinis
Kaksiosainen nimi
 Batagur affinis  Cantor, 1847 
Katso myös
   Batagur affinis Wikispeciesissä   Batagur affinis Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Batagur affinis on harvinainen aasialainen kilpikonnalaji.
Batagur affinis on suurikokoinen joissa elävä kilpikonna, kilven pituus voi olla yli 60 cm. Se syö monenlaista ravintoa, etenkin kasveja ja hedelmiä. Se munii kuivalla kaudella, kun hiekkaiset penkereet paljastuvat jokiveden laskiessa.
Sen levinneisyysaluetta ovat Kambodža, Thaimaa, Malesia ja Sumatra. Sekä munia että aikuisia yksilöitä käytetään ruokana. Sille sopivaa elinympäristöä tuhoutuu tekoaltaiden rakentamisen ja hiekanoton takia. Niinpä IUCN on luokitellut lajin äärimmäisen uhanalaiseksi.
Kambodžassa, Thaimaassa ja Malesiassa on tarhoja, joissa tämän lajin kilpikonnia kasvatetaan valvotuissa oloissa. Niitä on laskettu luontoon, mutta vielä ei tiedetä, pärjäävätkö tarhakasvatit luonnossa lisääntymisikäisiksi asti.
Aurélie Vaneck

Aurélie Vaneck (15. syyskuuta 1982) on ranskalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten Ninon Chaumettena tv-sarjasta Mistralin tuulet, ranskaksi Plus belle la vie.
Elämä ja ura > Lapsuus ja koulutus

Aurélie on näyttelijä Pierre Vaneckin lapsenlapsi ja Thibaud Vaneckin sisar, joka näyttelee myös tv-sarjassa Mistralin tuulet, Nathania. Aurélie ja Thibaud kasvoivat Bergeracissa Dordognessa. Aurélie päätti jo viisitoistavuotiaana, että hänestä tulisi näyttelijä ja meni Bordeaux'n näyttelijälukioon. Aurélie sai tyttölapsen 17. tammikuuta 2009.
Elämä ja ura > Rooli Mistralin tuulissa

Aurélie sai uransa tärkeimmän roolin, kun pääsi Mistralin tuuliin vuonna 2004. Hän on Ninon Chaumette, Vincent Chaumetten tytär, joka työskentelee Marseillen lehdessä.
Filmografia > Elokuvat

2002 : Ben et Thomas
2004 : L'Audition
Filmografia > Televisioroolit

2004 : Le Tuteur
2004 : Blandine l'insoumise
2004- Mistralin tuulet : Ninon Chaumette (kaudet 1, 2, 3, 4 ja 5)
2008 : Une maman pour un cœur: Myriam
Filmografia > Teatteriroolit

1999 : Chroniques
2000 : Prunus
2000 : Ubu Roi
2000 : La Mastication des morts
2001 : Chambre
2004 : Vues de Koltes
2009 : La vadrouille des enfants
Aiheesta muualla

Virallinen sivu (ranskaksi)
Aurèlie Vaneck Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Bettie Wilson

Bettie Antry Wilson, o.s. Rutherford, (13. syyskuuta 1890 Bentonin piirikunta, Mississippi, Yhdysvallat – 13. helmikuuta 2006 New Albany) oli yhdysvaltalainen nainen. Wilson kuoli 115 vuoden ja 153 päivän iässä, ja hän on vanhimmaksi koskaan elänyt mississippiläinen. Wilson oli orjien tytär. Hänen vanhin poikansa eli 98-vuotiaaksi. Häneltä jäi kuollessaan viisi lastenlasta, 46 lastenlastenlasta, 95 lastenlastenlastenlasta ja 38 lastenlastenlastenlastenlasta[lähde? ].