stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Päijänteen keskiosa
Päijänteen keskiosa vyöhykkeittäin > Vanhanselän osa

Vanhanselkä alkaa Kuminasaaresta ja päättyy etelässä Taivassalon saarelle. Sen avoin selkä on pohjois-etelä-suunnassa 13 kilometriä pitkä ja poikittain noin 10 kilometriä leveä. Sen luoteispuolelle työntyy pitkä ja leveä lahti, josta haarautuu länteen päin Siikaselän ja luoteeseen päin Juokslahden alueet. Juokslahti on yli viisi kilometriä pitkä ja siitä haarautuu pohjoiseen kapeasuinen Saalahti, jota suojaa ulapalta korkea Saaniemi. Juokslahden suurimmat saaret ovat Lemetti ja Pirronsaaret. Siikaselällä sijaitsee Ohensaari ja rannassa suurempi Särkisaari, jossa on leirikeskus ja kirkko. Siikaselän pohjukkaan laskee Patajoen kanava, joka tuo Patalahden vesiä Himokselta ja Jämsästä.
Vanhanselän itärannikolla sijaitsevan Kilvensalon takana työntyy sisämaahan kapea ja sokkeloinen lahti, jonka eri osilla on vaihtelevia nimiä. Se alkaa salmella nimeltään Mokka, joka kapenee Haljalansalmeksi ennen aukeamistaan Kasseläksi. Kasselän keskellä sijaitsee suuri Viljamensaari ja Peuhanniemi, joka erottaa lahdesta Nokkosen lahdenpohjukan. Lisäksi Peuhanniemen pohjoispuolella sijaitsee suuri lahti Ylisjärvi. Juokslahti–Mokka–Haljalansalmi on muodostunut kallioperän murroslinjaan, joka selittää myös Vanhanselän vedenalaisen syvännejakson .
Siikaselän eteläranta on 15 kilometriä leveää Jämsänniemeä, jonka itärannan etäisyys Jämsästä on 14 kilometriä. Sen länsiranta seuraa Vanhanselkää etelään Saviselän puolelle asti. Vanhanselän eteläosan suuria saaria ovat Kilvensalon eteläpuolella Selkä-Kuivanen, Maa-Kuivanen, Iso-Kello sekä näiden edustalla sijaitseva Paatsalo. Pienen Haukisaaren kautta kulkevat Luhangan, Jämsän ja Jyväskylän (entisen Korpilahden) kuntarajat. Vanhanselkä voidaan katsoa loppuvan Taivassaloon, jonka lähellä sijaitsevat Tupsu ja Kukkaro. Taivassalon ja Kukkaron väliin jää pieni Numarinselkä, joka voidaan kuitenkin myös lukea kuuluvaksi Saviselkään.
Päijänteen keskiosa vyöhykkeittäin > Saviselän osa

Saviselkä on pohjoisessa sijaitsevan Vanhanselkään verrattuna pieni ja ahdas selkävesi, mutta se on silti 8,6 kilometriä pitkä ja 6,4 kilometriä leveä. Se jää pohjoisesta lounaaseen levittäytyvän saariston eteläpuolelle. Siihen kuuluu suurina saarina Taivassalo, Vuorissalo, Kukkaro, Huhtisaari, Kaijansalo ja Karhusalo. Viimeksi mainittujen eteläpuolelta pääsee 0,5 kilometrin levyistä Hyrkköä myöten Lehesselän puolelle, joka kuvaillaan alempana. Lounaispuoli rajautuu suuren Mustassalon rannoille, mutta järvenselkä aukenee etelään päin saaren itäpuolelta. Itäranta seuraa mantereen reunaa Keihäsniemelle, josta on kapea kulku itään päin Kotkatselälle. Se kuuluu alla kuvailtavaan Pien-Päijänteeseen. Etelässä aukeavan Judinsalonselän ja Saviselän välinen alue jää 1,0–2,5 kilometriä leveään kapeikkoon. Kapeikon rannat kuuluvat suurille saarille Haukkasalolle ja Judinsalolle. Saviselällä Kakarin saaren kautta kulkee kolmen kunnan Kuhmoisten, Jämsän ja Luhangan kuntarajat.
Hyrkön länsipuolella Lehesselkä ja Tiirinselkä muodostavat yhtenäisen lahtimaisen vesialueen, joita Kotkassaari ja Vuohisaari erottavat toisistaan. Vesialueen itäosia reunustaa saarien ketju, joihin kuuluvat Karhusalo, Kaijansalo, Mustassalo, Edessalo ja Haukkasalo. Saarien toisella puolella sijaitsee koillisessa Saviselkä ja kaakossa Judinsalonselkä.
Päijänteen keskiosa vyöhykkeittäin > Pien-Päijänne

Toisinaan käytetään nimitystä Pien-Päijänne  siitä itärantaan kuuluvasta Päijänteen osasta, joka sijaitsee Luhangan keskustaajaman ympärillä, jää Vanhanselän ja Saviselän viereen ja Keihäsniemen ja Judinsalon suojaan. Se muodostuu Kotkatselästä, Pilkanselästä ja Tammiselästä sekä näiden läheisistä vesialueista. Onkisalon pitkä saari jakaa sen sisäisesti lähes kahtia. Vesialueen kaksi yhteyttä Päijänteeseen ovat Saviselälle johtava kapea Vuoksensalmi Judinsalon pohjoispuolella ja Judinsalonselän vesialueelle johtava Onkisalon eteläpuolelta Vuorisalon ja Judinsalon välisestä, ja Vuoksensalmeakin vielä kapeammasta, Hopeasalmesta. Vesialuetta voisi kutsua järveksi elleivät sen salmet tasaisi vedenpinnat samalle korkeudelle muun Päijänteen kanssa.
Päijänteen keskiosa vyöhykkeittäin > Judinsalonselän osa

Järvenosa voidaan katsoa alkavan Haukkasalon ja Judinsalon välisestä kapeikosta, josta se aukeaa kohti etelää. Se on suuruudeltaan lähes Vanhanselän kokoinen. Etelässä se vaihtuu huomaamattomasti Tehinselkään, mutta vaihettumisalueen tarkasta sijainnista ei ole tässä tietoa. Sen voi sijoittaa itärannan Soininniemen kohdalle tai etelämmäksi Tehinniemen ja Iso-Juureksen välille.
Haukkasalo sijaitsee selkäalueen länsipuolella ja saaren etelärantaan työntyy osittain suojainen Kurulanlahti. Saaren ja mantereen väliin jää saaristoinen Raiskasselkä, josta kulkee veneväylä Lehesselälle Edessalon edustan  kapeassa Edessalmessa. Näiden eteläpuolella on vielä yksi lahti Pihlajalahti, jonka pohjukassa sijaitsee Pihlajakosken kylä. Järvenselän itäpuolella on Judinsalon eteläpuolella laaja saaristo, jonka suurin saari on Vehkasalo. Muita saaria ovat Kytösaari, Ahosaari, Kaartinsaari, Haapasalo, Iso Varaissaari, Lakusalo ja Kurjensaari. Saaristo päättyy etelässä suureen Soiniemeen. Vehkasalon ja Judinsalon välissä on Herjaanselkä, josta on vesireitti Vuorisalon ohitse Pien-Päijänteelle. Vuorisalon ja Vehkasalon takana aukeaa 16 kilometriä pitkä mutta varsin kapea vesialue, jonka pohjoista osaa kutsutaan Pyhätseläksi, keskiosaa Lentämänseläksi ja eteläosan lahdenpohjukkaa Likolanlahdeksi. Sieltä on olemassa eteläinen vesiyhteys Vähä-Kotkaksen kautta Kurjenselälle, josta aukeaa Kurjensaaren takaa alkava aava Judinsalonselälle.
Soiniemen edusta on järven länsipuolelle asti lähes saaretonta selkää, josta voidaan kuitenkin mainita Selkäsaari ja Kätkytsalo. Soiniemen eteläpuolella sijaitsee suojainen ja saaristoinen Soilahti. Sen vastapuolella länsirannalla sijaitsee pieni Ruolahti, joka jää Tehinniemen pohjoispuolelle.
Päijänteen keskiosa vyöhykkeittäin > Tehinselän osa

Tehinselkä sijoitetaan yleisesti Sysmän ja Kuhmoisten keskustaajamien väliselle vesialueelle. Sen pohjoisraja Judinsalonselkään päin on häilyvä, mutta sen etelärajan voi sijoittaa varmasti Virmailanselälle. Jos tässä kirjoituksessa raja-alue sijoitetaan Tehinniemen ja Iso-Juureksen välille, jää Tehinselälle vielä suuri alue, joka on Päijänteen leveyssuunnassa 30 kilometriä ja pohjois-etelä-suunnassa 15 kilometriä pitkä.
Itärannalla jää Iso-Juureksen taakse Paimenselkä, jota suojaa lounaasta Töijensalo, Sotkettama ja Suopellon niemi. Töijensalon eteläpuolella on vielä Kähärinsaari, jonne yltää mantereelta tuleva maantie. Länsirannalla sijaitsevan Tehinniemen länsipuolelle ja Sarviniemen pohjoispuolelle jää avoin lahti, jonka pohjukkaa kutsutaan Säynätlahdeksi. Sen lahdensuu on lähes viisi kilometriä leveä ja suun eteläpuolelle on muodostunut Sarvisalon ympärille saaristo. Saaristoon kuuluu esimerkiksi Iso Aitasalo, Vähä Aitasalo ja Lampsalo. Sarviniemen länsipuolelle työntyy Kuhmoisten keskustaajamaan asti ulottuva saaristoinen lahti. Lahdella on silmämääräisesti yhtä paljon saaria kuin vettä. Merkittävimmät saaret ovat Rekisalo, Uotilansaari ja Papinsaari. Lahden pohjukan sokkeloista erottuu lahdet Vastiainen ja Kuhmalahti. Kun Tehinselän länsilaitaa seurataan etelään päin tulevat järvenselällä vastaa pienet Lehtisten saaret, joita on yli kymmenen. Niiden takana sijaitsee Varpusenlinnanselkä, josta työntyy länteen päin vielä Harmoistenlahti. Lahdelta lähtee veneväylä kohti kaakkoa pitkin suoraa, kapeaa ja lähes yhdeksän kilometriä pitkää Kellosalmeksi ja Salonsalmeksi kutsuttua salmea. Salmi jää Vähäsalon ja Virmailansaaren puristukseen ja se vie eteläiseen Kelventeen saaristoalueelle. Virmailansaaren itäpuolella ja sen vastarannalta länteen työntyvän Rapalanniemen väliin jää yli neljä kilometriä leveä Virmailanselkä.
Rapalanniemen pohjoispuolella Päijänne työntyy sisämaahan päin. Alkaen pohjoisessa Kähärinsaaresta kapenee lahti itään päin mentäessä ja sen kohtaa pian Päijätsalon, jonka takana sijaitsee saaristoinen Luotikas. Se haarautuu idempänä pohjoiseen jatkavaksi Majutvedeksi ja eteläiseksi Kuhanseläksi. Kuhanselän pohjukkaan laskee Tainionvirta, jonka vapaan juoksun katkaisee Virtaalla sijaitseva Tainionvirran vesivoimalaitos. Tehinselän keskellä sijaitsevan Koreakoivun eli Harhun kautta kulkee kolmen kunnan Padasjoen, Kuhmoisten ja Sysmän kuntarajat.
Päijänteen keskiosa vyöhykkeittäin > Kelventeen saaristo

Virmailanselän eteläpuolista osaa Päijännettä leimaa pienten saarien muodostama saaristo, joka ulottuu etelässä lähes Vähän-Äiniön niemelle ja Pulkkilanharjulle asti. Harjujakson itäpuolella aukeaa Asikkalanselkä, joka on kuvailtu omassa artikkelissaan. Vesi purkautuu sinne kolmen kapean salmen kautta, jotka ovat pohjoisessa Käkisalmi, keskellä Karinsalmi ja etelässä kapeimpana Pulkkilansalmi eli Isosalmi. Monet harjujakson pohjoispuolen saarista kuuluvat Päijänteen kansallispuistoon. Vesialueen pituus on 21 kilometriä ja leveys 16 kilometriä.
Vesialueella on kolme määräävää piirrettä. Sen keskellä sijaitsee Kelvenne, joka on 7,6 kilometriä pitkä ja enintään 700 metriä leveä saari. Se on pitkän harjujakson muodostana hiekka- ja sorasaari. Kelventeen lähelle ulottuu lounaasta työntyvä 6,2 kilometriä pitkä ja alle 3 kilometriä leveä Hirtniemi. Kolmas piirre on etelästä pohjoiseen tuleva 7,5 kilometriä pitkä ja yli 3 kilometriä leveä Vähän-Äiniön niemi. Sen pohjoispuolella sijaitsee Hinttolanselkä, joka jatkuu Pulkkilanharjulle asti. Niemien väliin työntyy 9 kilometriä pitkä Vähän-Äiniön lahti. Hirtniemen pohjoispuolella sen kainaloon jää Nyystölänlahti, joka aukeaa Padasjoenselälle päin. Kelventeen saaristo levittäytyy epätasaisesti näiden vesialueiden yli. Monet suurista saarista lukeutuvat Päijänteen kansallispuiston saariin.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Päijänteen lähialueeseen (14.221) järvenosa kuuluu. Päijänteen vedenpinnan korkeus on 78,3 metriä mpy. Keskiosaan virtaa vettä muilta Kymijoen vesistöalueen valuma-alueilta ja niiden pienemmiltä osa-alueilta. Tämän mutkikkaan vesistösysteemin rakennetta on valotettu seuraavassa.
Vesistösuhteet > Laajat valuma-alueet ja niiden vesireitit

Päijänteen keskiosan läpivirtaus tapahtuu monesta suunnasta. Pohjois-etelä-suuntainen päävirtaus syntyy vesistöalueen pohjoisosissa ja sen vesireitti tulee Kärkistensalmen kautta Ristiselän alueelta (14.23). Pohjoisosissa sijaitsevat Leppäveden–Kynsiveden alue (14.3), Viitasaaren reitin valuma-alue (14.4), Saarijärven reitin valuma-alue (14.6) ja Rautalamminreitin valuma-alue (14.7). Keskiosan aluetta kutsutaan Päijänteen alueeksi (14.22) ja vesireitin vedet poistuvat Pulkkilanharjun salmien kautta järven eteläosaan Asikkalanselän alueelle (14.21). Keskiosan itärantaan Sysmän kohdille laskee Tainionvirta, joka tuo Nuoramoisjärveen kerääntyneet Sysmän reitin valuma-alueen (14.8) vedet Päijänteeseen. Päijänteen itärantaan laskeva lyhyt Jämsänjoki tuo Jämsän reitin valuma-alueen (14.5) vesiä Päijänteen Tiirinselkään.
Suur-Päijänteen alue (14.2) on pituuteensa nähden suhteellisen kapea vesistöalue. Päijänteeseen laskee monia edellisiä ensimmäisen jakovaiheen valuma-alueita huomattavasti pienempiä valuma-alueita. Ne ovat tällä alueella olevia toisen jakovaiheen alueita, mutta niistäkin vain kolme laskee Päijänteen keskiosaan. Näistä Jämsän eteläpuolella sijaitseva Arvajanjoen valuma-alue (14.26) ja sen lasku-uoma Arvajankoski laskee Arvajassa Arvajanlahteen, joka sijaitsee Lehesselän takana. Padasjoen pohjoispuolella laskee Lummennen ja Vesijaon valuma-alue (14.25) Päijänteeseen kahta reittiä pitkin: Harmoistenjoki laskee Harmoistenlahteen Myllylahden järven kautta ja eteläisellä reitillä laskee Kirkkojoki Padasjoen läpi Padasjoenselälle. Sama valuma-alue laskee vielä länteen päin Valkeakosken suuntaan. Samalla puolella järveä sijaitsee Saajoen valuma-alue (14.27), jonka laskujoki Saajoki laskee Saakosken läpi Juokslahteen.
Vesistösuhteet > Päijänteen keskiosan ja sen lähialueen vesistöjä

Päijänteen alueeseen (14.22) tulee pieniä jokia ja ojia, joista osa esitellään alla. Niistä on eroteltu kolmanteen jakoalueeseen yhdeksän valuma-aluetta ja loput ojat on sisällytetytty Päijänteen lähialueeseen (14.221).
Kurujoen–Nytkymenjoen valuma-alueen (14.226) laskujoki on 1,5 kilometriä pitkä Kurujoki, joka alkaa Nytkymestä ja laskee Kaipolassa Olkkolanlahteen. Nytkymeen tulee luoteesta Nytkymenjärvestä (442 ha) alkava Nytkymenjoki. Toinen valuma-alue on pieni Iso-Pihlajajärven valuma-alue (14.225), ja se tulee Isosta Pihlajajärvestä (334 ha) ja laskee Päijänteen länsirantaan Pihlajakoskella. Tämän valuma-alueen eteläpuolella sijaitsee Alainen-Karkjärven valuma-alue (14.224), jonka laskujoki on Kuhmoisten taajaman Ala-Karkjärvestä (93 ha) alkava 650 metriä pitkä joki. Sen valuma-alueella sijaitsevat myös Velisjärvi (142 ha) ja Ylä-Karkjärvi (156 ha). Keskiosan lounaisrantaan laskee Heinjoen valuma-alueen (14.223) laskujoki Heinjoki, jonka sivuhaara alkaa Iso-Tauruksesta (78 ha). Heinjoki laskee Nyystölänlahteen. Etelämpänä sijaitsee vielä Äiniönjoen valuma-alue (14.222), jonka laskujoki Äihiönjoki laskee Vähän-Äihiön lahteen.
Myös keskiosan itärantaan laskee kolmannen jakovaiheen valuma-alueita. Luhangan lähelle Tammiselkään laskee Tammijärven–Hauhajärven valuma-alueen (14.227) laskujoki Tammijoki. Joen valuma-alueen pääjärvi on Tammijärvi–Hauha (728 ha), josta joki alkaa ja se laskee matkallaan Keskijärven ja Myllyjärven läpi. Pieni valuma-alue on Pianakkaojan valuma-alue (14.228), jonka laskee Kirkjärven (143 ha) ja Patajärven (17 ha) kautta ja Pienukkaojaa myöten Liikolanlahteen. Sysmän eteläpuolella sijaitseva Lintulanjoen valuma-alue (14.229) virtaa Lintulanojaa myöten pohjoisessa sijaitsevaan Kuhanselkään. Joki alkaa Auhjärvestä (220 ha), joka on valuma-alueen pääjärvi.
Muut Päijänteeseen laskevat joet ja ojat sisällytetään Päijänteen lähialueeseen (14.221). Keskiosan länsirannan pohjoisosassa laskevat Autionjoki ja Korpijoki Kirkkoselkään ja etelämpänä laskee Särkijoki Ryhinselkään. Juokslahteen laskee Saajoen lisäksi Myllyoja ja sen viereiseen lahteen laskee Himoksen suunnalta tuleva Patajoki. Kuhmoisten pohjoispuolelle Säynätlahteen tulee Säynätjoki, jonka pääjärvi Saaresjärvi (42 ha) sijaitsee joen latvoilla. Kuhmoisten eteläpuolelle Kuhmalahteen laskee Heinjoki. Asikkalan lähellä Maakeskenlahteen laskevat Äiniönjoen pohjoispuolelle Isojoki ja Vähäjoki.
Keskiosan itärannan valuma-alueet ovat pääasiassa pieniä. Siellä laskevat Soilahteen sekä Särkijärvenoja että Kylänoja, jonka pääjärvi on Suojärvi (131 ha). Sysmän taajaman kautta Majutveteen tulee pohjoisesta Huittilanjoki, jonka valuma-alueen suuria järviä ovat Ala-Vehkajärvi (76 ha) ja Ylä-Vehkajärvi (112 ha).
Historiaa

Järven kaikkien järvenosien yhteistä historiaa esitellään Päijänteen historian osiossa.
Huomioita

1 2 3  Mitattu Karttapaikasta etäisyys- ja pinta-alatyökaluilla!
Vanhanselkä jatkuu Kukkarolle asti.
Vanhanselkää Kouhinsalon ja Kilvensalon kohdalla. Vanhanselän eteläosissa on pienialaisia syvänteitä, jotka ovat 50–60 metriä syviä.
Vanhanselän eteläosan saaria Kilvensalon eteläpuolella.
Näkymä Mustassalon yltä Saviselän yli.
Haukkasalon ja mantereen väliin jäävä saaristoinen Raiskasselkä.
Näkymä Mustasalosta etelään, oikealla Haukkasalon rantaa.
Käkisalmen ylittävä Käkisalmen silta Pulkkilanharjulla.
Who’s Next

| Who’s Next The Who |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : maaliskuu – toukokuu 1971
 Studio : Olympic Studios, Lontoo
 Julkaistu: Yhdysvallat 14. elokuuta 1971    Britannia 25. elokuuta 1971
 Formaatti: LP, CD
 Tuottaja(t): The Who, Glyn Johns
 Tyylilaji: hard rock, rock
 Kesto: 42.15
 Levy-yhtiö: Britannia Track   Yhdysvallat Decca
Listasijoitukset
 Britannia: 1.  Suomi: 10.  Yhdysvallat: 4.  Kts. lisää sijoituksia
The Whon muut julkaisut
| Live at Leeds 1970 | Who’s Next 1971 | Quadrophenia 1973 |
Who’s Next on brittiläisen rockyhtyeen The Whon elokuussa 1971 julkaistu viides studioalbumi, jota pidetään yhtenä 1970-luvun hard rockin kulmakivistä sekä usein myös The Whon parhaana albumina. Albumista on olemassa alkuperäisversion lisäksi bonuskappaleita sisältävä remasteroitu CD-versio ja CD-muotoinen Deluxe Edition, jonka tuplapainoksessa toinen levyistä on live-tallenne vuodelta 1971 (Live at the Young Vic).
Who’s Nextin tunnettuimpia kappaleita ovat ”Baba O’Riley”, ”Bargain”, ”Behind Blue Eyes” ja ”Won’t Get Fooled Again”.
Taustaa

The Who oli julkaissut vuonna 1969 mestariteokseksi tituuleratun Tommy-rockoopperan, jota myytiin maailmanlaajuisesti yli kolme miljoonaa kappaletta. Yhtyeen manageri Kit Lambert sai Universal Picturesin kiinnostumaan ideasta tehdä yhtyeen Tommysta elokuvaversio, mistä The Whon johtajahahmo Pete Townshend kuitenkin kieltäytyi.
Yhtenä Townshendin kieltäytymisen syynä on pidetty sitä, että hänellä oli tekeillä paljon Tommyakin kunnianhimoisempi teos. Lifehouse oli science fiction -tarina tulevaisuuden yhteiskunnasta, jossa rock vapauttaa maailman vallanpitäjien sorrolta. Kyseessä oli eräänlainen muunnelma Aldous Huxleyn teoksesta Uljas uusi maailma, mutta paljon naiivimpi. Lifehousesta oli suunnitelmissa niin kaksoisalbumi, näyttämöversio, kirja kuin elokuvakin. Albumin äänitys oli tarkoitus tehdä quadrofonisessa eli nelikanavaisessa formaatissa, mikä olisi ollut tuolloin aivan uutta. Yhtye aloitti demojen tekemisen julkaistuaan Live at Leeds -konserttitaltioinnin (1970), mutta Townshend ymmärsi tarvitsevansa hankkeessa Yhdysvaltoihin muuttaneen Kit Lambertin apua. Sessiot alkoivat Lambertin uusilla Record Plant -studioilla New Yorkissa, vaikka Lambert ja rumpali Keith Moon olivat alkaneet käyttää kovia huumeita ja Townshend itse käytti runsaasti alkoholia. Kaikki se vaikutti kielteisesti nauhoituksiin. The Who palasi Lontooseen sen jälkeen kun humaltunut Townshend oli delirium tremens -kohtauksessa yrittänyt hypätä kymmenennen kerroksen ikkunasta.
Lontooseen palattuaan Townshend otti yhteyttä erityisesti The Rolling Stones -yhtyeen kanssa työskennelleeseen tuottajaan ja äänittäjään Glyn Johnsiin, joka palkattiin Lifehousen nauhoittajaksi ja apulaistuottajaksi. Ensitöikseen Johns kehotti Townshendia tekemään Lifehouse-teeman sijasta tavallisen albumin, vaikka vielä kesäkuussa 1971 kyseisen kaksoisalbumin teko oli suunnitelmissa, tosin eri kappaleilla. Raitistunut Townshend suostui, ja The Who aloitti Who’s Nextin äänitykset. Tulisieluisina tunnettujen Johnsin ja Townshendin yhteistyön kestävyyttä epäiltiin, mutta heidän välilleen syntyi pitkäaikainen työ- ja ystävyyssuhde.
Musiikki

The Who siirtyi Who’s Nextillä monien yllätykseksi kitaravoittoisesta rockista ilmaisuun, jossa syntetisaattorit – erityisesti A.R.P.-syntetisaattori – olivat keskeisiä. Sen ansiosta albumille tuli omaleimainen äänimaailma, ja se oli muutenkin ajalle radikaali veto. Levyn kaikki kappaleet äänitettiin Olympic-studiolla maalis–toukokuussa 1971.
Myös työnteko yhtyeen sisällä muuttui, eikä Pete Townshend enää johtanut yhtyettä ”valistuneena itsevaltiaana". Uudesta albumista tuli The Whon neljän jäsenen kollektiivinen aikaansaannos. Solisti Roger Daltreyn kehutut laulusuoritukset ulottuvat ”Won't Get Fooled Againin” raa’asta energiasta ja karjumisesta ”Behind Blue Eyesin” hienostuneisuuteen. Hänen ääntään on pidetty onnistuneena myös vaativissa kappaleissa ”Getting in Tune” ja ”The Song Is Over”. Basisti John Entwistle puolestaan tehosti kappaleita omalla runsasfillisellä soitollaan. Hän myös kirjoitti Who’s Nextille hienoimpana pidetyn laulunsa ”My Wife”. Keith Moon soitti rumpuja aiempaa tarkemmin. Rumpuraitojen äänitykseen panostettiin nyt enemmän, jotta soundista saataisiin edellislevyjä syvempi, selvempi ja voimakkaampi. Townshendin soitto kasvatti hänen arvostustaan kitaristina. Lisäksi hänen pehmeä lauluäänensä loi jyrkän kontrastin Roger Daltreyn lauluun sellaisissa kappaleissa kuin ”Baba O’Riley”, ”Bargain” ja ”The Song Is Over”.
Joitakin Lifehouseen suunniteltuja kappaleita julkaistiin myöhemmillä singleillä sekä kokoelma-albumilla Odds & Sods (1974). Niitä ovat ”Join Together”, ”Let's See Action”, ”Relay” ja ”Put the Money Down”. Sen sijaan julkaisemattomien kappaleiden ”Time Is Passing” ja ”Mary” masternauhat ovat joko kadonneet tai ne ovat liian huonokuntoisia. Näistäkin kappaleista on kuitenkin versioita julkaistu Townshendin demo-kokoelmilla.
Musiikki > Yleistä kappaleista

Levyn aloituskappale on ”Baba O’Riley”. Se muotoutui Pete Townshendin 9-minuuttisesta A.R.P.-syntetisaattoridemosta, joka yhtyeen kanssa uudistettiin lopulliseen muotoonsa. Kappaleesta tuli livesuosikki, ja siinä soittaa viulua Dave Arbus. ”Baba O'Rileyta” seuraavassa ”Bargainissa” Townshend käyttää Gretsch-kitaraa, jonka hän oli saanut lahjaksi Joe Walshilta. Levylle päätyi kappaleen sähköisin versio, ja ”Bargain” säilyi pitkään yhtyeen settilistassa. ”Love Ain’t for Keeping” nauhoitettiin alun perin hard rock -kappaleena, mutta siitä tehtiin uudelleen akustinen versio, jollaisena se myös levylle päätyi. Who’s Nextin julkaisun aikoihin se oli yhtyeen konserttien avauskappale. ”My Wife” on albumilla ainoa basisti John Entwistlen sävellys. Se ei todennäköisesti kuulunut Lifehouse-projektiin. A-puolen päättävässä ”The Song Is Over” -kappaleessa soittaa koskettimia Nicky Hopkins. The Who ei ole koskaan esittänyt sävellystä konserteissa.
B-puolen aloittavassa ”Getting in Tunessa” Nicky Hopkins soittaa pianoa edellisraidan tapaan. ”Going Mobile” kuului Lifehouse-projektiin ja oli sen kevyimpiä kappaleita. The Who ei esittänyt sitä koskaan konsertissa. Sen sijaan ”Behind Blue Eyes” pysyi konserttilistassa useita vuosia, ja kappale julkaistiin Yhdysvalloissa myös singlenä. Who’s Nextille päätyi kappaleen toisena äänitetty versio (ensimmäinen versio on bonuskappaleena albumin vuonna 1995 julkaistulta remasteroidulta painokselta). Kyseisessä varhaisessa versiossa koskettimia soittaa Al Kooper. Levyn päättävä ”Won't Get Fooled Again” oli ensimmäinen kappale, jonka tekemisessä Glyn Johns oli mukana. Siitä tuli menestys: se nousi Britanniassa singlelistan sijalle 9 ja Yhdysvalloissa sijalle 15. Kappale on soitettu vuodesta 1971 lähtien jokaisessa The Whon konsertissa. Pete Townshendin soittama syntetisaattori editoitiin kappaleeseen hänen erillisestä demostaan.
Julkaisu ja vastaanotto

Who’s Next nousi 18. syyskuuta 1971 viikoksi brittilistan kärkeen, ja Yhdysvalloissa sitä myytiin neljä miljoonaa kappaletta. Myös kriitikot ottivat albumin hyvin vastaan, ja levy lunasti paikkansa 1970-luvun rockin kiistattomana klassikkona. Pete Townshend sen sijaan oli tyytymätön, sillä hän piti lopputulosta vain kompromissialbumina, joka työstettiin suuremman ja kunnianhimoisemman projektin kaaduttua. Myöhemmin Townshend on suhtautunut albumiin myönteisemmin, ja hän pääsi kaipaamiensa rockoopperoiden pariin jo kahden vuoden kuluttua, kun mod-kultin ympärille rakennettu konseptialbumi Quadrophenia (1973) ilmestyi.
Rolling Stone -lehti on valinnut Who’s Nextin kaikkien aikojen 28. parhaaksi albumiksi. VH1 puolestaan valitsi sen kansikuvan kaikkien aikojen toiseksi parhaaksi kanneksi ja itse albumin historian 13. parhaaksi.
Julkaisu ja vastaanotto > Listasijoitukset

| Valtio | Korkein sijoitus | Listaviikot | Nousu listalle | Lähde |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  Britannia | 1. | 18 (Top 50) | 11.9.1971 |  |
|  Ranska | 2. | 8 (Top 10) | 7.10.1971 |  |
|  Yhdysvallat | 4. |  | 1971 |  |
|  Australia | 4. | 20 (Top 20) | 30.10.1971 |  |
|  Alankomaat | 4. | 12 (Top 20) | 11.9.1971 |  |
|  Kanada | 5. |  | 21.8.1971 |  |
|  Norja | 6. | 14 (Top 20) | viikko 18/1971 |  |
|  Länsi-Saksa | 8. |  |  |  |
|  Suomi | 10. |  |  |  |