stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vetypommi

Vetypommin koeräjäytys Mike -koelaitteistolla Eniwetokin atollilla 1. marraskuuta 1952.
Vetypommi (tai fuusiopommi, lämpöydinpommi) on fuusioreaktioon perustuva ydinase. Tässä fuusiossa kahden vedyn isotoopin, deuteriumin ja  tritiumin, yhdistyminen vapauttaa energiaa. Fuusiopommissakin suuri osa, joskus suurin osa, energiasta syntyy fissiossa, sillä fissiopommia tarvitaan fuusion sytyttimeksi, ja toisaalta fuusio voi käynnistää fissioreaktioita. Vetypommit voidaan luokitella fissio-fuusiopommeiksi tai fissio-fuusio-fissiopommeiksi.
Vetypommit ovat yleensä puhdasta fissiopommia voimakkaampia.
Vetypommi sytytetään aina fissiopommilla, sillä vetypommi vaatii räjähtääkseen suuren paineen ja korkean lämpötilan. Maailmankaikkeudessa samanlaista  fuusioreaktiota tapahtuu tähdissä, kuten Auringossa. Vetypommin räjähdyksen tuhovoima perustuu muun muassa paineaaltoon, kuumuuteen ja radioaktiiviseen säteilyyn. Vetypommin tuhovaikutus riippuu muun muassa pommin voimasta, etäisyydestä räjähdyskohdasta, räjähdyskorkeudesta ja räjäytyspaikan tyypistä.
Vetypommin toimintaperiaate

Musta: pommin kuori, uraania tai muuta metallia
Keltainen: säteilykanava, esimerkiksi polystyreeniä
Punainen: fissiokelpoinen aine
Harmaa: tavanomainen räjähde
Turkoosi: fuusioaineen suojus
Vihreä: fuusioituva aine
Valkoinen: tyhjää
Vasemmalla puolella on fissiovaihe, oikealla fuusiovaihe. Fuusiovaiheen keskellä oleva ontto fissioituva ainesauva on ns. sytytystulppa.
Kaikkien nykyisten vetypommien rakenne on ns. Teller-Ulam-tyyppiä, jossa saman kotelon sisällä on vierekkäin fissio- ja fuusiopommi.[lähde? ]
Fissiopommi pohjautuu fissioreaktion alkamiseen kun koossa on riittävä määrä riittävän pienessä tilavuudessa fissiokelpoista materiaalia. Jos kriittinen massa tai kriittinen tiheys saavutetaan, fissio alkaa. Fissiopommivaiheessa ontto tavanomaisesta räjähteestä koostuva pallo puristaa räjähtäessään alkujaan harvan plutoniummassan kriittiseen tiheyteen ja fissioreaktio alkaa. Tällöin vapautuu välittömästi ennen pommin hajoamista röntgensäteilyä, joka kuumentaa pommikotelon sisustan hehkuvaksi ionisoituneeksi kaasuksi.
Fissiopommin röntgensäteilyn synnyttämä erittäin kuuma kaasu puristaa kasaan suojaavalla aineella kuorrutetun litiumdeuteridilieriön, jonka ydin on fissiokelpoista materiaalia. Puristuminen perustuu suojakuoren materiaalin höyrystymiseen, joka työntää kuorta kasaan joka puolelta kuin rakettimoottori. Kun lieriö puristuu, sisustan fissiokelpoinen materiaali tulee kriittiseksi ja vapauttaa neutroneita, jotka pilkkovat litiumytimiä tritiumiksi. Tritium ja deuterium fuusioituvat keskenään korkeassa lämpötilassa ja pommi räjähtää.
Joissain pommeissa räjähdysvoimaa ja radioaktiivista laskeumaa on kasvatettu koko muuta rakennetta ympäröivällä uraanikuorella. Uraani on luonnonuraania 238U, joka ei halkea kuin fuusioreaktiossa syntyvillä nopeilla neutroneilla.
Uraanikuori tekee vetypommista ”likaisen” ja kasvattaa pommin tehoa noin kaksinkertaiseksi.selvennä[lähde? ]
Vetypommin teho

Vetypommin teho mitataan kilotonneissa tai megatonneissa. Kilotonni on tuhat tonnia eli miljoona kilogrammaa tavanomaista trotyyli-räjähdettä.
Tyypillisesti vetypommin räjähdysvoima on vähintään 10—20 kertaa atomipommia voimakkaampi.selvennä
1950-luvulla räjäytettiin monia megatonnien suuruisia latauksia, ja alkeellisemmissa ohjuksissa oli suuret megatonniluokan taistelukärjet. Näitä ohjuksia ei voitu suunnata kovin tarkasti, joten suuri lataus ”sinne päin” oli käytännöllinen.
Nykyinen ohjusteknologia mahdollistaa tarkat monikärkiohjukset, jotka kuljettavat useamman pienehkön (200–600 kilotonnia) ydinkärjen tarkasti määrättyihin kohteisiin.
Teoreettista ylärajaa vetypommin voimalla ei ole, mutta suuret pommit ovat liian painavia käyttökelpoiseksi aseeksi. Pommien tuhovoimat ovat niin suuria, että niillä voidaan kerralla hävittää suurehko kaupunki. Suurin räjäytetty vetypommi, Neuvostoliiton 30. lokakuuta 1961 räjäyttämä ”Tsar-bomba” (Pommien kuningas) oli voimaltaan noin 60 megatonnia. Tsar-bomban kaltaisilla pommeilla on mahdollista tuottaa ainakin sadan megatonnin räjähdys.[lähde? ]
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vetypommi Wikimedia Commonsissa
Ydintekniikka
| --- | --- |
Ydinfysiikka:   Atomi  Fissio  Fuusio  Säteily  Radioaktiivisuus  Ionisoiva säteily  Ydinräjähdys  Fissiili  Vaikutusala  Kriittinen massa 
Ydinvoima:   Ydinvoiman käyttökohteet  Ydinpolttoainekierto  Säteilyturvallisuus  Ydinturvallisuus  Ydinjätehuolto  Geologinen loppusijoitus  Uraani  Uraanin esiintyminen  Uraanikaivos  Uraanin väkevöinti  Plutonium  Torium  Torium-ydinpolttoainekierto 
Ydinreaktori:   Kevytvesireaktori  Kiehutusvesireaktori  Painevesireaktori  VVER-reaktori  EPR-reaktori  RBMK-reaktori  MKER-reaktori  CANDU-raskasvesireaktori  AP1000-reaktori  Pieni modulaarinen reaktori  Hyötöreaktori  Kiihdytinreaktori  SCWR-reaktori  Nestemäisellä metallilla jäähdytetty reaktori  Sulasuolareaktori  Kaksoisfluidireaktori  Fuusioreaktori 
Ydinaseet:   Ydinsota  Vetypommi  Neutronipommi  Ydinaseriisunta  Vaikutukset 
Ydinonnettomuus:   Fukushiman ydinvoimalaonnettomuus  Tšernobylin ydinvoimalaonnettomuus  Three Mile Islandin ydinvoimalaonnettomuus  Luettelo ydinonnettomuuksista  Luettelo ydinlaitostapahtumista  Ydinvoimalan sydämen sulamisonnettomuus  Ydinaseonnettomuus  INES-asteikko 
Ydinvoima Suomessa:   Olkiluodon ydinvoimalaitos  Loviisan ydinvoimalaitos  Hanhikiven ydinvoimalaitos 
Vetypommin räjähdyksen vaiheet. Fissiopommin räjähdys luo kuumaa kaasua, jonka kuumennus höyrystää fuusio-osan kuoren. Tämä puristaa ja kuumentaa fuusio-osan, jossa käynnistyy fuusioreaktio ja vetypommikin räjähtää.

Yhdysvaltalainen W80-lämpöydinase. Teho: max 150 kt.
Teller-Ulam-tyypin vetypommi.
Miken ”Sausage”-laite 1952 (Operation Ivy).
Castle Bravon ydinräjähdys 1.3.1954 (Operation Castle).
Elaine Kellett-Bowman

Mary Elaine Kellett-Bowman (8. heinäkuuta 1923 – 4. maaliskuuta 2014) oli brittiläinen Konservatiivipuolueen poliitikko. Hän kouluttautui juristiksi.
Kellett-Bowman istui parlamentin jäsenenä Lancasterista vuosina 1970–1997. Hän oli myös europarlamentaarikkona vuosina 1975–1984.
Kellett-Bowmanilla oli neljä lasta ensimmäisen miehen kanssa. Tämän kuoltua hän meni uusiin naimisiin poliitikko Edward Kellett-Bowmanin kanssa.
14. syyskuuta

14. syyskuuta on gregoriaanisen kalenterin mukaan vuoden 257. päivä (258. päivä karkausvuonna). Vuodesta on jäljellä 108 päivää.
Nimipäivät

suomalainen kalenteri: Iida, Iita, Isla
suomenruotsalainen kalenteri: Ida
pohjoissaamenkielinen kalenteri: Iiddá
Tapahtumia

1752 – Brittiläinen imperiumi otti käyttöön gregoriaanisen kalenterin. Siirtymisen vuoksi kyseisenä vuonna syyskuun 2. päivää seurasi syyskuun 14. päivä.
1791 – Ranskan vallankumous: Ludvig XVI vahvisti pakon edessä uuden valtiosäännön.
1808 – Kreivi Nikolai Kamenskin komentamat venäläisjoukot voittivat kenraali Carl Johan Adlercreutzin suomalais-ruotsalaiset joukot Oravaisten taistelussa, jota pidetään yhtenä Suomen sodan ratkaisutaisteluista.
1829 – Venäjän–Turkin sota päättyi Adrianopolin rauhaan.
1882 – Höyrylaiva Asia upposi Suurilla järvillä. Turmassa kuoli 123 henkeä. Eloon jäi kaksi.
1812 – Napoleonin sodat: Napoleonin Grande Armée valtasi Moskovan.
1901 – Theodore Rooseveltista tuli Yhdysvaltain 26. presidentti.
1911 – Salamurha Venäjän pääministeri Pjotr Stolypiniä vastaan Kiovan oopperassa. Stolypin kuoli viiden päivän kuluttua.
1959 – Neuvostoliiton Luna 2 -luotain törmäsi Kuuhun ensimmäisenä sinne päässeenä ihmisen tekemänä laitteena.
1960 – Öljynviejämaiden liitto OPEC perustettiin.
2000 – Windows Me julkistettiin.
2003 – Ruotsi hylkäsi Euron kansanäänestyksessä.
2003 – Viro päätti kansanäänestyksessä liittyä Euroopan unioniin.
2012 – Yhteisöpalvelu Facebook ylitti miljardin kuukausittaisen käyttäjän rajan.
Kuolleita

258 – Pyhä Cyprianus, Karthagon piispa, kristillinen teologi ja kirjoittaja (s. noin 200)
585 – Bidatsu, Japanin keisari (s. 538)
775 – Konstantin V, Bysantin keisari (s. 718)
1495 – Elisabet Tudor, Englannin kuningas Henrik VII:n tytär (s. 1492)
1523 – Hadrianus VI, paavi (s. 1459)
1638 – John Harvard, englantilainen kirkonmies ja lahjoittaja (s. 1607)
1715 – Dom Pérignon, ranskalainen benediktiiniläismunkki (pidetään samppanjan merkittävimpänä yksittäisenä kehittäjänä) (s. 1638)
1836 – Aaron Burr, Yhdysvaltain 3. varapresidentti (s. 1756)
1851 – James Fenimore Cooper, yhdysvaltalainen kirjailija (Viimeinen mohikaani) (s. 1789)
1901 – William McKinley, Yhdysvaltain 25. presidentti (s. 1843)
1916 – José Echegaray y Eizaguirre, vuoden 1904 Nobelin kirjallisuuspalkinnon saanut espanjalainen matemaatikko, valtiomies ja näytelmäkirjailija (s. 1832)
1923 – Ernst Lagus, suomalainen valtiopäivämies ja kirjailija (s. 1859)
1927 – Isadora Duncan, yhdysvaltalainen tanssija (s. 1877)
1937 – Tomáš Masaryk, Tšekkoslovakian ensimmäinen presidentti (1918–1935) (s. 1850)
1943 – Ugo Cavallero, italialainen marsalkka (s. 1880)
1943 – Ernst Linder, suomalais-ruotsalainen ratsuväenkenraali ja kilparatsastaja, Svenska Frivilligkårenin komentaja (s. 1868)
1962 – Erkki Raappana (”Korpikenraali”), suomalainen jääkärikenraalimajuri (s. 1893)
1964 – Tatjana von Rippas, suomalainen viulunsoiton opettaja (s. 1882)
1966 – Cemal Gürsel, Turkin presidentti 1960–1966 (s. 1895)
1969 – Mauno Manninen, suomalainen teatterinjohtaja, teatteriohjaaja, taidemaalari ja runoilija (s. 1915)
1970 – Heikki Huhtamäki, suomalainen vuorineuvos, Huhtamäki-yhtiön perustaja (s. 1900)
1976 – Paul, Jugoslavian sijaishallitsija 1934–1941 (s. 1893)
1977 – Shōgo Kamo, japanilainen jalkapalloilija (s. 1915)
1979 – Erkki Mikael Salmi (”Erkki-Mikael”), suomalainen toimittaja, pakinoitsija ja kirjailija (s. 1924)
1982 – Grace Kelly, yhdysvaltalainen näyttelijä ja Monacon ruhtinatar (s. 1929)
1993 – Ensio Kurki-Suonio, suomalainen lääkäri ja runoilija (s. 1896)
1995 – Aino Räsänen, suomalainen kirjailija (s. 1910)
2002 – Matti Ylöstalo, suomalainen lakimies ja professori (s. 1917)
2005 – Robert Wise, Oscar-palkittu yhdysvaltalainen elokuvatuottaja ja -ohjaaja (Sound of Music, West Side Story) (s. 1914)
2009 – Keith Floyd, brittiläinen kokki (s. 1943)
2009 – Henry Gibson, yhdysvaltalainen näyttelijä (s. 1935)
2009 – Patrick Swayze, yhdysvaltalainen tanssija, laulaja ja näyttelijä (s. 1952)
2011 – Rudolf Mössbauer, vuoden 1961 Nobelin fysiikanpalkinnon saanut saksalainen fyysikko (s. 1929)
2015 – Erkki Jauhiainen, suomalainen maantieteilijä ja professori (s. 1938)
2015 – Corneliu Vadim Tudor, romanialainen poliitikko (s. 1949)
2016 – Kim McGuire, yhdysvaltalainen näyttelijä (s. 1955)
2016 – Hilmar Thate, saksalainen näyttelijä (s. 1931)
2021 – Norm Macdonald, kanadalainen näyttelijä ja koomikko (s. 1959)
Juhlapäiviä

Katolinen kirkko ja ortodoksinen kirkko: Ristinpäivä (Kunniallisen ja eläväksi tekevän ristin ylentämisen juhlapäivä), ortodokseilla suuri juhla
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  |   Lyhyt tiivistelmä päivästä 14. syyskuuta: |  |
:   Hicham el-Guerrouj 1808 – Suomen sodassa käytiin Oravaisten taistelu.  1849 – Venäläinen tiedemies Ivan Pavlov syntyi.  1911 – Vallankumouksellinen Dmitri Bogrov ampui Venäjän pääministeriä Pjotr Stolypiniä, joka kuoli viisi päivää myöhemmin.  1943 – Muusikko Irwin Goodman syntyi.  1960 – Öljynviejämaiden liitto OPEC perustettiin.  1974 – Marokkolainen keskimatkojen juoksija Hicham el-Guerrouj syntyi.  
Katso myös: kalenteri ~ 13. syyskuuta, 15. syyskuuta
Vuoden kuukaudet ja päivät
| --- | --- |
tammikuu:  1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30  31 
helmikuu:  1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  (30 )
maaliskuu:  1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30  31 
huhtikuu:  1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30 
toukokuu:  1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30  31 
kesäkuu:  1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30 
heinäkuu:  1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30  31 
elokuu:  1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30  31 
syyskuu:  1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30 
lokakuu:  1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30  31 
marraskuu:  1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30 
joulukuu:  1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30  31
Elaine Lau

Elaine Lau on kanadalainen pianisti ja äänirautapianisti.
Lau valmistui Cincinnatin yliopiston College-Conservatory of Musicista, jossa opiskeli Eugene ja Elizabeth Pridonoffin johdolla, sekä The Glenn Gould Schoolissa. Hänen oppiaineensa olivat pianonsoitto (esiintyminen) ja pianopedagogiikka. Hänen opettajiensa joukossa olivat myös Peter Longworth, Valerie Tryon, June Caskey, Gwen Beamish, Golda Vainberg-Tatz ja Karl Ulrich Schnabel.
Lau on soittanut solistina useiden orkesterien kanssa. Eri kokoonpanoista hänen yhteistyökumppaneihinsa ovat kuuluneet Canadian Chamber Ensemble, Contact Contemporary Music ja Kitchener–Waterloon sinfoniaorkesteri. Hän on esiintynyt sooloresitalistina muiden muassa Canadian Opera Companyn Piano Virtuoso -konserttisarjassa sekä Canadian Music Centren On the 13th! -pianokonserttisarjassa. Lau on sekä säännöllisesti kantaesittänyt uusia teoksia että tulkinnut standardiohjelmistoon kuuluvia teoksia. Hän oli Stephanie Chuan ja Joseph Ferrettin kanssa mukana perustamassa Torontossa toimivaa palkittua junctQín-kosketinsoitinkollektiivia, joka on omistautunut uuden musiikin esittämiselle. Ryhmä on tilannut teoksia useilta säveltäjiltä. Joseph Ferrettin kanssa Lau on myös soittanut duopianistina Kanadassa ja Yhdysvalloissa. Kaksikko on kantaesittänyt uusia teoksia ja levyttänyt Capstone Recordsille. Vuonna 2006 Laulla ja Ferrettillä oli Banff Centre for the Arts ja Creativityn taiteilijaresidenssi. Laun levytysten joukossa on ollut Redshift Recordsille tehty kuusikätisen nykypianomusiikin levytys reTHiNK (2020, rahoittajina FACTOR ja Canada Council). Vuonna 2021 hän esiintyi sopraano Kristin Mueller-Heaslipin kanssa säveltäjä Alex Eddingtonin albumilla A Present from a Small Distant World (Redshift Records).
Lau toimi vuosien ajan Luccan oopperateatterin valmentajana ja korrepetiittorina. Vuosina 2005–2008 hän oli Pennsylvania Governor's School for the Artsin yhteistyöpianisti ja -kouluttaja. Vuonna 2003 Lau aloitti opettamisen Wilfrid Laurier -yliopistossa. Hän on toiminut henkilökunnan jäsenenä myös Oscar Peterson School of Musicissa (entisessä Royal Conservatory Schoolissa). Vuonna 2013 Lau pääsi Kanadan kansallisen nuoriso-orkesterin kosketinsoitinhenkilökunnan jäseneksi. Vuonna 2018 hänelle myönnettiin Ontarion rekisteröityjen musiikkiopettajien liiton Contribution to Teaching -palkinnon.
Ecgwald

Ecgwald oli Sussexin kuningas noin 683–685. Hän toimi luultavasti Wessexin kuninkaan Cædwallan alikuninkaana, sillä vuonna 685 päivätyssä asiakirjassa Cædwalla lahjoitti piispa Wilfredille maata Sussexissa, ja asiakirjan on allekirjoittanut "Ecguald subregulus".
Ecgberht

Ecgberht, myös Ecgbert tai Egbert (640 tai 645 – 1. heinäkuuta 673) oli Kentin kuningas 664–673. Hän oli Kentin kuninkaan Eorcenberhtin ja tämän vaimon Seaxburgin poika. Ecgberht seurasi isäänsä Eorcenberhtiä valtaistuimella vuonna 664.
Ecgberht murhautti serkkunsa Æthelredin ja Æthelberhtin. Bedan mukaan Ecgberht ja Northumbrian kuningas Oswiu valitsivat Wighardin Canterburyn arkkipiispaksi vuonna 667, mutta tämä kuoli Roomassa ruttoon pian sen jälkeen, kun paavi Vitalianus oli vihkinyt hänet virkaansa. Ecgberht järjesti paavin valitseman uuden arkkipiispan, Theodoros Tarsoslaisen, saapumisen Englantiin vuonna 669. Ecgberht rakennutti myös Chertseyn luostarin ja edisti hopeakolikkojen käyttöönottoa.
Wehrmacht

| Wehrmacht |
| --- | --- |
 Balkenkreuz, Wehrmachtin ja Luftwaffen tunnus.
Toiminnassa:  16. maaliskuuta 1935 – 20. elokuuta 1946
Valtio:   Saksa
Aselajit:  maavoimat   ilmavoimat   merivoimat
Koko:  yli 17 000 000: – maavoimat 13 000 000 – ilmavoimat 3 000 000 – laivasto 1 500 000
Sodat ja taistelut:  Espanjan sisällissota toinen maailmansota
Komentajat
Tunnettuja komentajia:  Wilhelm Keitel Ludwig Beck Franz Halder Adolf Hitler
Wehrmacht (saks.  [ˈveːɐ̯maxt], (ohje) kirjaimellisesti 'Puolustusvoimat') oli kansallissosialistisen Saksan sotavoimien nimi vuosina 1935–1945. Wehrmacht perustettiin Saksan sotavoimista säädetyllä lailla 16. maaliskuuta 1935 alkaen vanhan Reichswehrin tilalle. Wehrmacht virallisesti lakkautettiin toisen maailmansodan jälkeen 20. elokuuta 1946, jolloin suurin osa sen jäsenistä oli liittoutuneiden sotavankeina. Nykyisen Saksan liittotasavallan sotavoimien nimi on Bundeswehr.
Wehrmachtin perustaminen liittyy Versailles’n rauhansopimusta rikkovaan päätökseen ottaa Saksassa käyttöön yleinen asevelvollisuus. Myöhemmin Yhdistynyt kuningaskunta ja Ranska sopeutuivat fait accompli -tilanteeseen ja käytännössä hyväksyivät Saksan toimet.
Toiminta ennen toista maailmansotaa > Reininmaan miehitys

7. maaliskuuta 1936 Wehrmacht suoritti pienellä joukolla Reininmaan miehityksen. Saksa oli kuitenkin valmistautunut perääntymään, mikäli Ranskan armeija olisi ryhtynyt vastatoimiin. Mihinkään vastatoimiin ei kuitenkaan ryhdytty ja näin Reininmaan demilitarisointi, joka oli määrätty Versailles’n rauhassa, purkaantui Locarnon sopimusten vastaisesti.
Toiminta ennen toista maailmansotaa > Espanjan sisällissota

Ennen toista maailmansotaa Wehrmachtin kouluttamat joukot osallistuivat Espanjan sisällissotaan italialaisten rinnalla. Reichswehrin aikainen yhteistyö, jota oli jatkunut Rapallon sopimuksesta alkaen katkesi lähinnä poliittiseen vastakkainasetteluun Neuvostoliiton kanssa.
Toiminta ennen toista maailmansotaa > Organisaatio

Wehrmacht muodostui kolmesta puolustushaarasta:
Heer – maavoimat
Luftwaffe – ilmavoimat
Kriegsmarine – merivoimat
Armeijan ylipäällikkönä toimi koko Wehrmachtin olemassaolon ajan Adolf Hitler. Hitlerin apuna toimi sotilasesikunta Oberkommando der Wehrmacht (OKW).
Wehrmachtin osuus toisen maailmansodan sotarikoksiin on kaksijakoinen: Toisaalta Wehrmachtin johtohenkilöstö koostui lähinnä vanhan saksalaisen sotilasperinteen konservatiivisista seuraajista, jotka eivät varsinaisesti olleet muutamia poikkeuksia lukuun ottamatta kansallissosialisteja. Toisaalta preussilaiseen sotilasperinteeseen kuului uskollisuus ylemmille, joka takasi lojaalisuuden hallintoa kohtaan sodan loppumetreille asti.
Sotavuodet

Hyvin organisoidut panssari- ja ilmavoimat mahdollistivat uudenlaisen taktiikan käytön, salamasodan (saks. Blitzkrieg). Sodan alkuvaiheessa maa toisensa jälkeen valloitettiin ja miehitettiin viikkojen sisällä. Tämä vakuutti sotajohtajat uudesta ideasta, laaja-alaisesta aseistuksesta. Joka tapauksessa vihollisvoimien aloittaessa sinnikkään vastarintansa, salamasotataktiikoita ei kyetty enää käyttämään ja reservien vähyydestä tuli ongelma Wehrmachtille.
Wehrmachtin sotilaallinen vahvuus oli johtaa taktiikoitaan tehtäväpohjaisesti (käskypohjaisen sijasta) ja miehistön keskuudessa vallitsi hyvä mieliala. Nykyään Wehrmachtia pidetään toisinaan huipputeknisenä armeijana, sillä monet sen toisen maailmansodan aikana kehittämät aseteknologiat olivat aikansa moderneimpia, kuten esimerkiksi V1- ja V2-ohjukset, V3-tykki, Messerschmitt Me 262 -suihkuhävittäjä, raskas panssarivaunu Maus ja sen sukellusvenelaivasto. Wehrmachtin varustelutaso oli kuitenkin epätasainen ja yleisesti matalalla tasolla, esimerkiksi vain 40 prosenttia joukoista oli motorisoitu, joten huoltokuljetukset olivat usein riippuvaisia hevosista ja useat sotilaat liikkuivat jalan tai toisinaan polkupyörillä.
Wehrmachtissa palveli myös useita ulkomaalaisia toisen maailmansodan aikana. Heihin kuuluivat etnisiä saksalaisia, hollantilaisia, baltteja, pohjoismaalaisia ja heitä tuli jopa Balkanin niemimaalta. Venäläiset palvelivat erityisessä Venäjän vapautusarmeijassa ja muut neuvostokansat muodostivat Ostlegionenin. Nämä yksiköt olivat kenraali Ernst August Köstringin alaisuudessa ja muodostivat noin viisi prosenttia Wehrmachtin miesvoimasta.
Wehrmachtin osallisuutta holokaustiin ja sotarikoksiin itärintamalla alettiin käsitellä Saksassa laajemmin vasta 1990-luvulla. Sitä ennen vallalla olivat muun muassa Franz Halderin esittämät näkemykset Wehrmachtin syyttömyydestä.
Sodan jälkeen

Saksan ehdoitta antautumisen jälkeen 8. toukokuuta 1945 siltä kiellettiin modernin armeijan pitäminen. Virallisesti armeija lakkautettiin vasta 1946. Kymmenen vuoden päästä kylmän sodan jännitteiden vuoksi Saksan liittotasavallassa ja Saksan demokraattisessa tasavallassa (DDR) luotiin omat erilliset asevoimansa. Saksan liittotasavallan asevoimat ottivat nimekseen Bundeswehr ja DDR:n vastaava nimettiin Nationale Volksarmeeksi. Kumpikaan puoli ei pärjännyt ilman kokeneita sotilaita, joten molempien armeijoiden joukossa oli lukuisia upseereita, jotka olivat palvelleet Wehrmachtissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Wehrmacht Wikimedia Commonsissa
Wehrmacht

Luftwaffe · Heer · Kriegsmarine
Päämajat

Oberkommando der Wehrmacht

Oberkommando des Heeres · Oberkommando der Marine · Oberkommando der Luftwaffe
Joukot

Divisioonat · Komentajat · Aseet
Kampanjat

Puolan offensiivi (Fall Weiss)

Valesota (Sitzkrieg)

Weserübung (Operation Weserübung)

Taistelu Ranskasta (Fall Gelb)

Taistelu Britanniasta

Balkanin sota (Operation Marita)

Pohjois-Afrikka

Itärintama

Länsirintama
Ecdeiocolea rigens

| Ecdeiocolea rigens |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Poales
Heimo::  Ecdeiocoleaceae
Suku::  Ecdeiocolea
Laji::  rigens
Kaksiosainen nimi
 Ecdeiocolea rigens  B.G.Briggs 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ecdeiocolea rigens on Ecdeiocoleaceae-heimoon kuuluva yksisirkkainen kasvilaji. Se kuvattiin tieteelle vuonna 2011 ja on toinen sukunsa kahdesta lajista. Ecdeiocolea rigens eroaa suvun toisesta lajista (Ecdeiocolea monostachya) muun muassa kasvutapansa sekä varren anatomian perusteella.
Ecdeiocolea rigens on juurakollinen ruohovartinen kasvi, joka voi muodostaa pari metriä halkaisijaltaan olevia kasvustoja. Lajin juuret ovat 15 cm pitkiä tai pidempiä ja halkaisijaltaan 0,4–0,6 cm. Juuret sitovat kasvualustana olevaa hiekkaa. Tyvitupet ovat yleensä ruskeita ja yläpäätään kohti vaalenevia. Varret voivat kasvaa 1,8 metriä korkeiksi ja kunkin varren päässä on yksi tukilehdellinen tähkäkukinto. Tähkän kukintoperä on enintään 15 cm pitkä ja halkaisijaltaan 0,8–1,3 mm. Kukinnon tukilehti on noin 3 cm pitkä. Varsinainen tähkä on 2–4,5 cm pitkä ja halkaisijaltaan 0,7–1,2 cm ja sen rangassa on pitkiä, vaaleita karvoja. Tähkässä on hede- ja emikukkia alueittain eri kohdissa tähkää. Tähkään kehittyvien kukkien määrä vaihtelee olosuhteiden mukaan, ja hyvissä olosuhteissa tähkään voi kehittyä 30–45 kukkaa, kun taas kuivissa olosuhteissa vähemmän tai ei ollenkaan. Kukat sijaitsevat yksittäin hyvin lyhyiden kukkaperien päissä ja niissä kussakin on kuusi noin 6 mm pitkää kehälehteä. Hedekukkien heteet ovat noin 3 mm pitkiä ja emikukkien emien vartalot ovat kaksihaaraisia. Hedelmänä on 4–5 mm pitkä ja halkaisijaltaan 3 mm oleva pähkylä, jossa verhiö on jäljellä. Siemenet ovat vaaleita ja hienouurteisia.
Ecdeiocolea rigens kasvaa luonnossa vähäsateisilla hiekkatasangoilla ja pensastomailla läntisessä Australiassa. Laji kasvaa usein sekaisin saman suvun toisen lajin, Ecdeiocolea monostachya, kanssa.