stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Donji Kraljevec
Historia

Kylä nimeltä Kralovecz mainitaan ensi kerran vuonna 1478 osana Čakovecia. Kylä kuului 1600-luvulla kroatialais-unkarilaisen Zrinskin suvun läänityksiin Kroatian kuningaskunnassa, mutta vuonna 1671 kruunu takavarikoi Peter Zrinskiltä tämän maat. Vuonna 1689 mainitaan katolilaisessa kylässä olleen Maria Magdalenalle pyhitetty kappeli ja hautausmaa. Tuolloin kylässä oli vain 11 taloa. Vuonna 1715 kylässä oli 13 verotusyksikköä (taloutta). Itävallan keisari Kaarle VI eli Unkarin kuningas Kaarle III antoi alueen läänityksenä 25. toukokuuta 1719 Johann Michael von Althannille. Kylän väkiluku alkoi kasvaa voimakkaasti 1700-luvulla ja vuonna 1771 kylässä oli 62 taloa ja 483 asukasta. Vuonna 1791 unkarilainen kreivi  György Festetics osti alueen ja seuraavat 132 vuotta kylä ja sen alue kuuluivat Festetics de Tolnan suvulle.
Kylän historian suurin mullistus oli rautatien rakentaminen vuonna 1860, mikä toi kylään uusia asukkaita. Näistä kuuluisin lienee filosofi Rudolf Steinerin (s. 1861) isä, Itävallan rautateiden lennättäjänä toiminut Johannes Steiner. Kylässä Steinerin syntymäpaikalla on muistolaatta. Vuonna 1889 perustettiin kylän vapaapalokunta.
Vuoteen 1920 asti kylä kuului Unkarin kuningaskunnan Zalan komitaattiin, mutta sen jälkeen siitä tuli uuden Jugoslavian osa. Vuonna 1934 suuri tulipalo hävitti kylää polttaen 108 taloa. Kirkon kunnostamisen ja seurakuntatalon rakentamisen myötä kylästä tuli oma seurakuntansa. Vuosina 1941–1945 kylä kuului jälleen Unkariin, kunnes palautettiin sodan jälkeen Jugoslavialle. Vuonna 1991 Jugoslavian hajotessa ja Kroatian itsenäistyttyä kylästä tuli osa Kroatiaa.
Väestö

Vuonna 1900 kylän 1 366 asukkaasta 1 304 oli kroaatteja, 47 unkarilaisia ja 7 saksalaisia.
Vuonna 1910 asukkaita oli 1 672 ja he katsoivat pääasiassa olevansa kroaatteja.
Vuonna 1941 kaikki asukkaat yhtä miestä lukuun ottamatta ilmoittivat olevansa Unkarin kansalaisia.
Vuonna 1991 1 653 asukkaasta 1 580 ilmoitti olevansa kroaatteja, 12 jugoslaaveja, viisi serbejä, viisi muslimeja, 2 sloveeneja, 2 tšekkejä ja 1 makedonialainen.
Vuonna 2011 kylässä oli asukkaita 1 560. Koko kunnassa oli 4 659 asukasta, joista kroaatteja oli 98,26 %.
Ekenäs Sport Club

Ekenäs Sport Club (ESC) on Tammisaaressa Raaseporin kaupungissa toimiva jalkapallo- ja futsalseura. Se on perustettu vuonna 2007.
ESC pelasi kaudet 2012–2013 ja 2013–2014 Suomen futsalin korkeimmalla sarjatasolla Futsal-liigassa ja säilytti molemmilla kausilla paikkansa karsintojen kautta. Kaudeksi 2014–2015 seura kuitenkin luopui paikastaan ja pudottautui Kakkoseen. Vuonna 2011 ESC selvisi Futsal Cupin loppuotteluun, jonka se hävisi Ilves FS:lle.
Jalkapallossa ESC voitti kaudella 2014 Uudenmaan piirin Kolmosen 1. lohkon.
Ennen Kakkosen kauden 2016 alkua ESC ilmoitti luopuvansa sarjapaikastaan resurssipulaan vedoten.
ESC pelaa kotiottelunsa Tammisaaren palloiluhallissa ja Tammisaaren keskuskentällä.
Aiheesta muualla

ESC:n sivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
ESC Raaseporin kaupungin sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
Thomas Gainsborough

| Thomas Gainsborough |
| --- | --- |
 Omakuva, 1759
Henkilötiedot
Syntynyt: 14. toukokuuta 1727 Sudbury, Suffolk
Kuollut: 2. elokuuta 1788 (61 vuotta) Lontoo
Taiteilija
Taidesuuntaus:  rokokoo
Thomas Gainsborough (14. toukokuuta 1727 Sudbury, Suffolk – 2. elokuuta 1788 Lontoo) oli englantilainen taidemaalari.
Gainsborough oli 1700-luvun huomattavimpia englantilaisia maisema- ja muotokuvamaalareita. Hän maalasi usein lapsia maalaisympäristössä. Hän syntyi Suffolkissa, opiskeli Lontoossa, ja palasi Suffolkiin 1748, missä hän maalasi maisemia ja muotokuvia. Vuonna 1759 hän muutti Bathiin, missä hänestä tuli seurapiirien suosima muotokuvamaalari. Vuonna 1774 hän muutti Lontooseen, joskin hän oli pitänyt siellä säännöllisesti näyttelyjä jo vuodesta 1761.
Gainsborough oli Royal Academy of Artsin perustajajäsen vuonna 1768. Vuonna 1780 Gainsborough maalasi muotokuvan kuningas Yrjö III:sta ja kuningattaresta ja sen jälkeen useista muistakin kuninkaallisista. Tämä antoi hänelle vaikutusvaltaa taidepiireissä ja kuninkaallisessa taideakatemiassa.
Noin vuonna 1770 valmistunut Sininen poika on Gainsborough’n tunnetuimpia teoksia.
Tärkeimpiä teoksia

Andrewsien pariskunnan muotokuva, maalattu noin 1748–1749.
Taiteilijan tyttäret ja perhonen, maalattu ehkä vuonna 1757.
Kuormavankkurit, 1767.
Linleyn sisarukset, 1772.
Johann Christian Bachin muotokuva, 1776.
Mary Grahamin muotokuva, 1777.
Madame Lebrun, 1780.
Pariskunta aamukävelyllä, 1785.
Jokimaisema, maalausaika tuntematon.
Arvioita elämäntyöstä

Gainsborough maalasi maisemia ja ihmisiä tekemiensä havaintojen pohjalta. Häntä eivät kahlinneet jäykät akateemiset säännöt. Hän inspiroi monia myöhempiä taiteilijoita, kuten James Abbott McNeill Whistleriä ja William Turneria. Myös maisemamaalari John Constable piti Gainsboroughia suuressa arvossa.
Taidokkaista muotokuvistaan tunnettua Gainsboroughia kiinnosti myös maisemamaalaus. Häntä innoittivat erityisesti alankomaalaisten taiteilijoiden tapa kuvata maisemaa. Hän oli tutustunut teoksiin käydessään keräilijöiden kodeissa. Hänen ensimmäisissä maisemamaalauksissaan on suoraan alankomaalaisilta taiteilijoilta otettuja elementtejä. Hänen ensimmäisissä maisematöissään on myös paljon ranskalaisen rokokoon elementtejä, jotka tekevät niistä pastoraalisia.
Nykyään Gainsborough tunnetaan siitä, että hän oli kehittämässä omaa brittiläistä tyyliä maalata maisemia ja muotokuvia. Hänen pensselin käyttöään, joka elävöittää maisemia, on alettu arvostaa vasta modernismin lyötyä itsensä läpi. Hänen töitään pidetään jopa impressionismin esiasteina.
Aiheesta muualla

https://www.nationalgalleries.org/art-and-artists/artists/thomas-gainsborough
https://www.gallery.ca/collection/artist/thomas-gainsborough (Arkistoitu – Internet Archive)
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Thomas Gainsborough Wikimedia Commonsissa
Emilio Ogñénovich

Emilio Ogñénovich (25. tammikuuta 1923 Olavarría – 29. tammikuuta 2011) oli argentiinalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihki papiksi Mercedesiin Anunciado Serafini 17. joulukuuta 1949. Hänet nimitettiin Bahía Blancan vihkipiispaksi sekä Mibiarcan titulaaripiispaksi 1. lokakuuta 1979, ja piispaksi vihkiminen seurasi 18. marraskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Jorge Mayer, jota avustivat Alejo Benedicto Gilligan ja Rómulo García.
Ogñénovich sai 8. kesäkuuta 1982 nimityksen Mercedesin piispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 10. kesäkuuta. Vuonna 1989 hiippakunnan nimeksi tuli Mercedes-Luján, ja 21. marraskuuta 1997 se korotettiin arkkihiippakunnaksi. Ogñénovich jatkoi sen johtamista arkkipiispana, kunnes jäi eläkkeelle 7. maaliskuuta 2000.
El Caco

| El Caco |
| --- | --- |

Tiedot
Toiminnassa:  1998–
Tyylilaji:  Stoner
Kotipaikka:  Lillestrøm, Norja
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Øyvind Osa, laulu ja basso   Anders Gjesti, kitara   Thomas Fredriksen, rummut 1998–2007   Fredrik Wallumrød, rummut 2008–  
Levy-yhtiö:  Black Balloon Records  
Aiheesta muualla
elcaco.com
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kitaristi Anders Gjesti yhtyeen konsertissa vuonna 2007.
El Caco on norjalainen stoner rock -yhtye.
Historia

Yhtyeen perustivat Lillestrømissä Oslon lähistöllä Øyvind Osa, Thomas Fredriksen ja Anders Gjesti vuonna 1998. Jo ennen sitä Anders Gjesti ja Øyvind Osa esiintyivät usean eri rumpalin ja yhtyenimen alla, kunnes Thomas Fredriksenin liityttyä joukkoon muotoutui El Caco. Ensialbumi Viva julkaistiin vuonna 2001 Black Balloon Records -levy-yhtiölle, kansainvälisen jakelun hoiti Music for Nations. Levy sai kehuja lähes kaikissa alan julkaisuissa[lähde? ].
Toinen albumi ilmestyi pitkän Euroopan-kiertueen jälkeen, jonka aikana yhtye opittiin tuntemaan erinomaisena livebändinä[lähde? ]. Kesällä 2002 El Caco sulkeutui studioon tuottajansa Daniel Bergstrandin (Meshuggah, In Flames) kanssa äänittämään toista pitkää albumiaan. Tuloksena oli vuonna 2003 julkaistu Solid Rest.
Pari seuraavaa vuotta kului kiertueella, kunnes yhtye aloitti 2004 loppupuolella kolmannen albuminsa The Searchin nauhoitukset. Aluksi oli tarkoitus tuottaa albumi itse, mutta he päätyivät kuitenkin palaamaan yhteistyöhön Daniel Bergstrandin kanssa. Lopputuloksena oli muun muassa vuoden 2005 "Norwegian Alarm Award for best metal album" ("Alarmprisen") ja Norwegian Grammy -ehdokkuus samassa kategoriassa.
Vuonna 2007 julkaistu neljäs albumi From Dirt jatkoi edeltäjiensä linjoilla, tuottajana toimi jälleen Daniel Bergstrand. Loppuvuodesta 2007 tuli ilmoitus yhtyeen rumpalin Thomas Fredriksenin erosta. Uusi rumpali Fredrik Wallumrød (Span, Dog Almighty) liittyi mukaan maaliskuussa 2008. Seuraava levy uudella kokoonpanolla, nimeltään Heat, julkaistiin 2009.
El Cacon managerina toimii entinen jalkapalloilija Dan Eggen.
Diskografia > Albumit

Viva, 2001
Solid Rest, 2003
The Search, 2005
From Dirt, 2007
Heat, 2009
Hatred, Love & Diagrams, 2012
7, 2016
Diskografia > Singlet

Cosmic (2001)
A Nice Day (2003)
Someone New (2005)
I Feel For You (2008)
Heat Heat (2009)
Hatred (2012)
Sickness (2015)
Curious (2015)
Ambivalent (2015)
Aiheesta muualla

El Cacon viralliset verkkosivut
El Caco Myspacessa (englanniksi)
Emilio Márquez

| Emilio Marquez> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1974
Ammatti:  muusikko, lauluntekijä
Muusikko
Taiteilijanimi:  El Sadistico
Aktiivisena:  1998–
Tyylilajit:  death metal, alternative rock
Soittimet:  rummut, kitara
Yhtyeet:  Asesino, Brujeria, Engrave, Coffin Text, Possessed, Brainstorm, Sadistic Intent, LADC
Levy-yhtiöt:  Odio Records
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Emilio Marquez (s. 1974) on meksikolais-yhdysvaltalainen rumpali, joka soittaa yhtyeissä Asesino, Engrave, Coffin Text, Possessed, ja Sadistic Intent.
El Camino

| El Camino The Black Keys |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : maalis–toukokuu 2011
 Studio : Easy Eye Sound Studio Nashville, Tennessee
 Julkaistu: 6. joulukuuta 2011
 Formaatti: CD, LP
 Tuottaja(t): Danger Mouse, The Black Keys
 Tyylilaji: garage rock, blues rock
 Kesto: 38.18
 Levy-yhtiö: Nonesuch (529099-2)
Listasijoitukset
  18.
The Black Keysin muut julkaisut
| Brothers 2010 | El Camino 2011 | Turn Blue 2014 |
Singlet albumilta El Camino
 ”Lonely Boy” Julkaistu: 2011  ”Gold on the Ceiling” Julkaistu: 2012  ”Dead and Gone” Julkaistu: 2012  ”Run Right Back” Julkaistu: 2012  ”Little Black Submarines” Julkaistu: 2012
El Camino on The Black Keysin seitsemäs studioalbumi, joka julkaistiin 6. joulukuuta 2011. Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 38, yltäen parhaimmillaan sijalle 18.
Albumi on nimetty Chevroletin automallin mukaan.
Kappaleet

Kaikki kappaleet kirjoittanut Dan Auerbach, Patrick Carney ja Brian "Danger Mouse" Burton.
Lonely Boy – 3.13
Dead and Gone – 3.41
Gold on the Ceiling – 3.44
Little Black Submarines – 4.11
Money Maker – 2.57
Run Right Back – 3.17
Sister – 3.25
Hell of a Season – 3.45
Stop Stop – 3.30
Nova Baby – 3.27
Mind Eraser – 3.15
Kokoonpano

| --- | --- |
 Yhtye Dan Auerbach – sähkökitara, laulu  Patrick Carney – rummut Studiomuusikot Danger Mouse (Brian Burton) – kosketinsoittimet  Leisa Hans – laulu  Heather Rigdon – laulu  Ashley Wilcoxson – laulu :  Tuotanto Danger Mouse (Brian Burton) – tuottaja  The Black Keys – tuottaja  Kennie Takahashi – äänitys  Collin Dupuis – äänitysassistentti  Tchad Blake – miksaus  Tom Elmhirst – miksaus "Lonely Boy"  Ben Baptie – miksausassistentti "Lonely Boy"  Brian Lucey – masterointi  Michael Carney – kannen suunnittelu, valokuvaus
Arvostelut

AllMusic:
The Guardian:
Rolling Stone:
Soundi:
Aiheesta muualla

El Camino discogs.com -sivustolla (englanniksi)
Egon Kapellari

Egon Kapellari

Egon Kapellari (s. 12. tammikuuta 1936) on itävaltalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Seckaun hiippakuntaan 9. heinäkuuta 1961 ja nimitettiin Gurkin hiippakunnan piispaksi 7. joulukuuta 1981. Piispaksi vihkiminen seurasi 24. tammikuuta 1982. Pääkonsekraattorina toimi Karl Berg, jota avustivat Johann Weber ja Maximilian Aichern.
Kapellari sai 14. maaliskuuta 2001 nimityksen Graz-Seckaun piispaksi, joksi hänet asetettiin 22. huhtikuuta.
Eino Tammisto

Eino Samuel Tammisto, vuoteen 1906 Ekroth  (21. kesäkuuta 1898 Perho – 9. toukokuuta 1985 Helsinki) oli suomalainen professori ja maitotalousalan asiantuntija.
Henkilöhistoria

Eino Tammiston vanhemmat olivat rovasti Akseli Edvard Tammisto ja Anna Maria Korhonen ja puoliso vuodesta 1929 Anna Alfhild Rantanen. Tammisto tuli ylioppilaaksi 1917 ja valmistui diplomi-insinööriksi 1925, tekniikan tohtoriksi hän väitteli 1935. Tammisto toimi juuston valmistuksen ja teknisenä asiantuntijana Valiolla Tampereella 1928–1930, valtion maitotalouden koelaitoksen vt. johtajana 1930–1935 ja johtajana 1935–1948. Hän oli maitotaloustuotteiden tarkastuslaitoksen johtaja professorin nimikkeellä 1948–1965. Maitotalouden opettajana Tammisto toimi muun työnsä ohella 1932–1948. Hänellä oli myös useita alansa kotimaisia ja kansainvälisiä luottamustehtäviä.
Julkaisuja

Untersuchungen über die Lipasen der Bakterien, 1933 (väitöskirja)
Puijo-juuston valmistuksesta, 1934, Eino S. Tammisto, Armas Smalén
Voihappobasilleista ja basillikokeesta, 1936, Eino S. Tammisto, Armas Smalén
Juustonvalmistus, 1938, A. E. Sandelin, J. Tarnanen, E. S. Tammisto
Selluloosasta valmistetun "Selu"-maitosiivilävanun tarkastus, 1941
Ohjeita laihan juuston valmistamiseksi, 1941, Eino S. Tammisto, Erkki Peltola
Kokeita liiallisen happamuuden torjumiseksi emmentaljuustossa, 1945
Juustolamaidon standardisoiminen ja juustosaaliin suuruus formolititrausten valossa, 1945
Kokeita homeen kasvun estämiseksi edamjuustojen pinnalla kypsymiskellarissa, 1948, Eino S. Tammisto, Erkki Peltola
Eroavaisuuksista lehmien kaseiinintuotannossa, 1948
Maitoa pastöroitaessa muodostuvista pelkistävistä aineista ja niiden vaikutuksesta, 1948
Happamuuden ja lämpötilan vaikutus diasetyylin muodostumiseen kirnuttaessa, 1948, Eino S. Tammisto, Lauri Tuomainen
Kotivoin ja puijojuuston valmistuksen opas, 1950, Lauri Tuomainen, Eino S.Tammisto
Tutkimuksia suomalaisen emmentaljuuston varastoimiskokeista vv. 1951–53, 1955, Eino S. Tammisto, R. Kjäldman
Kananmunien peseminen laadun vihollinen n:o 1: mitä tuottaja- ja tuontimaissa ajatellaan laatukysymyksistä, 1956
Egon Drews

| Mitalit> Maa:   Saksa.Miesten ratamelonta. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Saksa.Miesten ratamelonta. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Saksa.Miesten ratamelonta. Olympialaiset  | Maa:   Saksa> Miesten ratamelonta. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Helsinki 1952 | C-2 1 000 m |  |
|  Pronssia | Helsinki 1952 | C-2 10 000 m |  |
Egon Drews (1. kesäkuuta 1926 – 13. tammikuuta 2011) oli saksalainen ratameloja ja olympiamitalisti.
Drews voitti parinsa Wilfried Soltaun kanssa miesten kanadalaiskaksikkojen olympiapronssia sekä 1 000 että 10 000 metrillä Helsingissä 1952. Hän kilpaili samoilla matkoilla myös Melbournen kesäolympialaisissa 1956 sijoittuen 10 000 metrillä Soltaun kanssa neljänneksi.
Ekebyholmin linna

Päärakennus
Ekebyholmin linna on historiallinen rakennus Rimbon taajamassa, Norrtäljen kunnassa, Ruotsissa. Linnan rakennutti 1600-luvulla Bengt Oxenstierna. Päärakennus on rakennettu luultavasti vuosien 1624 ja 1637–1638 välillä. Nykyisen ulkonäkönsä rakennus kuitenkin sai poliitikko Arvid Hornin aikana 1700-luvulla. 1600-luvun lopussa linnan ja sen maat siirtyivät valtiolle, jolta ne osti myöhemmin poliitikko Arvid Bernhard Horn. Vuonna 1932 rakennuksen osti adventtikirkko, ja se perusti rakennukseen sisäoppilaitos Ekebyholmsskolanin.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Ekebyholmsskolan (ruotsiksi)
Rimbo.nu: Ekebyholms slott (Arkistoitu – Internet Archive) (ruotsiksi)
Ekeby (Bjuv)

| Ekeby |
| --- | --- |
 Ekeby
 Koordinaatit: 56°0′0″N, 12°58′24″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Skånen lääni
Maakunta:  Skåne
Kunta:  Bjuvin kunta
Pinta-ala:  
 – Maa:  3,03 km²
Väkiluku:  3 230
 – Väestötiheys:  1 066,0 as./km²
 Tilastotiedot koskevat taajamaa ja niiden lähteenä on Statistiska centralbyrån (SCB). Väkiluku ja maapinta-ala ovat ajankohdan 31.12.2010 mukaiset. 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ekeby on taajama ja entinen kunta Bjuvin kunnassa Skånessa, Ruotsissa. Kylä sijaitsee 20 kilometriä Helsingborgista itään.[lähde? ] Kylässä toimii muun muassa peruskoulu, kirjasto ja muita palveluita.
Kaakelivalmistajan CC Höganäs byggkeramikin pääkonttori sijaitsi Ekebyssä, mutta se suljettiin vuonna 2008 huonon myynnin takia. Ekebyn kuuluisin yritys on nykyään huonekaluliike Ekeby Möbelaffär, joka aloitti toimintansa vuonna 1980 vain 600 neliömetrin tiloissa ja on nykyään kasvanut 13 000 neliömetrin kokoiseksi, Skånen kuuluisammaksi huonekaluliikkeeksi Ikean jälkeen.
Väestönkehitys

| Ekebyn taajaman väestönkehitys 1960–2010 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1960 | 1960 |    | 2 127 | 2 127 |
| 1965 | 1965 |    | 2 537 | 2 537 |
| 1970 | 1970 |    | 2 496 | 2 496 |
| 1975 | 1975 |    | 2 760 | 2 760 |
| 1980 | 1980 |    | 2 914 | 2 914 |
| 1990 | 1990 |    | 3 033 | 3 033 |
| 1995 | 1995 |    | 3 037 | 3 037 |
| 2000 | 2000 |    | 2 983 | 2 983 |
| 2005 | 2005 |    | 3 054 | 3 054 |
| 2010 | 2010 |    | 3 230 | 3 230 |
Lähde: Statistiska centralbyrån (SCB). Ekebyn nimenä oli aiemmin Skromberga.
Taru Väyrynen

Taru Väyrynen
Taru Väyrynen (o.s. Järvilehto, ent. Mäkinen; s. 2. tammikuuta 1944 Vaasa) on suomalainen kirjailija.
Väyrynen on työskennellyt opettajana ja ohjaajana ja on nykyisin päätoiminen kirjailija. Vuoden 1988 jälkeen nimimerkillä Taru Mäkinen julkaistut kirjat ovat Taru Väyrysen ja hänen miehensä Tarmo Väyrysen yhdessä kirjoittamia. Vuonna 1998 hän sai Tarmo Väyrysen kanssa Topelius-palkinnon Vuorileijonan varjo -sarjaan kuuluvasta teoksesta Jääsilmä. Vuonna 2001 hänelle myönnettiin Vantaan kulttuuripalkinto.
Väyrynen on väitellyt tohtoriksi yleisen kirjallisuustieteen alalta ja tutkinut Pentti Holapan tuotantoa ja toimittanut tämän kolumneista kootun kirjan Ajan hermolla: kolumnit 1968–1978.
Teoksen Kissan kuolema pohjalta on Raimo O. Niemi ohjannut elokuvan Kissan kuolema (1994).
Teokset > Tietokirjat

Odysseia Ouluun: Kirsti Simonsuuren Pohjoisen yökirjan viesti ja vastaanotto (SKS, 1999)
Pentti Holappa: kirjailijakuva vuoteen 1961 (Yliopistopaino, 2001)
Pentti Holappa: kypsyysvuodet (Yliopistopaino, 2003)
Pentti Holappa: vuodet 1961–1980 : puolesta ihmisoikeuden (Yliopistopaino, 2002)
Olli-Matti Ronimus (omakustanne, 2005)
Teokset > Romaanit

Aurinko astunut mereen (Karisto, 1991)
Pimeän pelko (Tammi, 1991)
Ei millään pahalla (BoD, 2007)
Miehen malli (BoD, 2007)
Meren vaahto (BoD, 2007
Eleusiin tie (BoD, 2007)
Teokset > Nuortenkirjat

Pilven varjo (WSOY,1989)
Kissan kuolema (Tammi, 1990)
Teokset > Nimellä Taru Mäkinen julkaistut

Kaisa ja kivenheittäjä (Tammi, 1980)
Kaisa ja uusi opettaja (Tammi, 1982)
Salakielisakki ja suuret setelit (Tammi, 1984)
Salakielisakki ja suuri pamaus (Tammi, 1987)
Ninnan musta pilvi (Tammi, 1982)
Ninnan sininen kevät (Tammi, 1983)
Ninna ja kultainen nuoruus  (Tammi, 1983)
Tinka ja unelmien aika (Tammi, 1985)
Tinka ja Tiikeri (Tammi, 1986)
Tinka ja tummat vuoret (Tammi, 1988)
Kultainen Salama ja myrkkykätkö (Tammi, 1989)
Kultainen Salama ja miljoonakeikka (Tammi, 1989)
Kultainen Salama ja kaahariauto (Tammi, 1989)
Kultainen Salama ja murtovarkaat (Tammi, 1990)
Kultainen Salama ja polttopullo (Tammi, 1990)
Kultainen Salama ja katoavat tavarat (Tammi, 1991)
Kultainen Salama ja pankkiryöstö (Tammi, 1991)
Kultainen Salama ja vanha kirje (Tammi, 1993)
Kultainen Salama ja jälkien arvoitus (Tammi, 1994)
Kultainen Salama jälleen yhdessä (Tammi, 1994)
4x ja Vanain aarre (Karisto, 1990)
4x ja Aulangonvuoren arvoitus (Karisto 1991)
4x ja linnan ritari (Karisto, 1992)
4x ja puiston salaisuus (Karisto, 1993)
4x ja pitkät varjot (Karisto, 1993)
4x ja harmaa veli (Karisto, 1994)
4x ja vapaa keihäs (Karisto, 1996)
Jade ja autiotalon jengi (Tammi,1992)
Jade ja kummitus (Tammi, 1992)
Jade ja unelmien kauppiaat (Tammi, 1993)
Jade ja oravaliiga (Tammi, 1993)
Jade ja iso pomo (Tammi, 1994)
Jade ja Killerin arvoitus (Tammi, 1995)
Jade ja hakkeri pulassa (Tammi, 1995)
Tatun sankariteot 1 Rosvojahti (Tammi 1996)
Tatun sankariteot 2 Tuntomerkki (Tammi 1997)
Tatun sankariteot 3 Vaarallinen kirje (Tammi 1997)
Tatun sankariteot 4 Kiristäjät (Tammi 1998)
Tatun sankariteot 5 Karkulaiset (Tammi 1999)
Tatun sankariteot 6 Salaperäinen tapaus (Tammi 2000)
Tatun sankariteot 7 Öinen aave (Tammi 2001)
Teokset > Yhdessä Tarmo Väyrysen kanssa julkaistut > Valkolilja-sarja

Valkoliljan poika (2019)
Valkoliljan aika (2020)
Jäljet hiekassa (2020)
Teokset > Yhdessä Tarmo Väyrysen kanssa julkaistut > Vuorileijonan varjo -sarja

Kuuman tuulen aika (Tammi, 1996)
Kuningastie (Tammi, 1997)
Tähtien kosketus (Tammi, 1997)
Jääsilmä (Tammi, 1998)
Tulisydän (Tammi, 1999)
Tuulen tavoittelua (Tammi, 2000)
Talvisateet (2015)
Tuulien koti (2016)
Raudanluja (2017)
Tilinteon aika (2018)
Teokset > Yhdessä Tarmo Väyrysen kanssa julkaistut > Karri-sarja

Karri ja öiset valot (Tammi, 1998)
Karri ja Karhukopla (Tammi, 1999)
Karri ja epäilyksen varjo (Tammi, 2000)
Palkinnot ja tunnustukset

Topelius-palkinto Tarmo Väyrysen kanssa teoksesta Jääsilmä (1998)
Vantaan kulttuuripalkinto (2001)
Aiheesta muualla

Taru ja Tarmo Väyrysen kotisivu
Energiapyramidi

Energiapyramidi on kaavio, jonka avulla voidaan kuvata ekosysteemien ravintoketjuja ja samalla myös energian ohivirtausta. Energiapyramidissa, missä on kolme trofiatasoa, yhdellä taholla alimpana ovat kasvien loiset, niitä ylempänä kasvinsyöjien loiset ja ylimpänä petojen loiset. Toisella taholla alimpana ovat alimpana kasvit, niiden yläpuolella kasvinsyöjät ja ylimpänä pedot. Kolmannella taholla alimpana ovat kasvien hajottajat, niiden yläpuolella kasvinsyöjien hajottajat ja ylimpänä petojen hajottajat. Energiapyramidissa ei yleensä ole trofiatasoja viittä enempää, koska energiaa ei tavallisesti riitä pidempiin ravintoketjuihin.
Dr. Stein

| ”Dr>  Stein” Helloween |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Keeper of the Seven Keys Part II
 Julkaistu: heinäkuu 1988
 Tekijä(t): Michael Weikath
 Tuottaja(t): Tommy Hansen
 Tyylilaji: heavy metal
 Kesto: 05.03
 Levy-yhtiö: Noise
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 11.
Helloweenin muut singlet
| ”Future World” 1987 | ”Dr. Stein” 1988 | ”I Want Out” 1988 |
Dr. Stein on Helloweenin kolmannelta albumiltaan Keeper of the Seven Keys Part II irrottama single, joka ilmestyi vuonna 1988. Kitaristi Michael Weikathin kirjoittama kappale kertoo Frankensteinin oloisesta hullusta tiedemiehestä, joka tekee ihmiskokeita laboratoriossaan. Tuloksena on mm. saksalaisia rockmuusikkoja ja poliitikkoja.
Single nousi Suomen virallisen listan sijalle 11.
Kappaleet

Dr. Stein – 5.03 (säv. Michael Weikath)
Savage – 3.26 (säv. Michael Kiske)
Livin’ Ain’t No Crime – 4.43 (säv. Weikath)
Victim of Fate – 6.58 (säv. Hansen)
Kokoonpano

Michael Kiske – laulu
Kai Hansen – kitarat
Michael Weikath – kitarat
Markus Grosskopf – basso
Ingo Schwichtenberg – rummut
Teatteri Sokkelo

Teatteri Sokkelon näyttelijöitä vuonna 2015
Teatteri Sokkelo ry on näkövammaisteatteri. Teatteri Sokkelo on ollut olemassa vuodesta 2006 alkaen, ja on näkövammaisteatterityön pioneeri. Teatteri toimii pääsääntöisesti Pirkanmaalla. Teatteri on Vuoden 2016 Taiteen Tiedotuskeskuksen rekisterin tietojen perusteella ainoa ammattimaisesti johdettu näkövammaisteatteri Suomessa.
Teatterin johto, ohjaustyö, näytteleminen, sekä harjoittelu on keskittynyt näkövammaisten omaan luovaan prosessiin.
Teatterin johto

Teatteri Sokkelo ry:n perustamisesta, aina vuoteen 2015, teatteria johti pitkäaikainen teatterivaikuttaja Erkki Aura. Vuodesta 2015 eteenpäin teatterin johtajana on toiminut Santtu Salminen.