Venäläinen kirjallisuus
Historia > Pysähtyneisyyden ja perestroikan aika 1960–1990

Aikakautta 1960-luvun lopusta 1980-luvun alkuun kutsutaan pysähtyneisyyden ajaksi ja Neuvostoliitossa sitä kutsuttiin virallisesti "kehittyneen sosialismin" ajaksi. Kirjallisuudella ja kirjallisuuskeskustelulla oli tärkeä poliittinen tehtävä suojasään ja edelleen pysähtyneisyyden aikana. Suojasään aikana kulttuurieliitti oli jakautunut Hruštšovin stalinismin vastaista kampanjaa kannattaviin uudistusmielisiin ja vanhoillisiin. Uudistusmielisten sisällä oli kaksi ryhmää: vähemmän radikaalit "ihmiskasvoiseen sosialismiin" uskovat 60-lukulaiset ja jyrkät toisinajattelijat.
Kirjallisuutta luettiin ja tuettiin edelleen runsaasti. 1960-luvun lopulla Neuvostoliiton väestö alkoi olla hyvin koulutettua ja maassa vallitsi kohtuullinen, mutta vaatimaton elintaso. Usein toistetun käsityksen mukaan neuvostoliittolaiset olivat maailman lukevin kansa, joka näkyi esim. metrossa, jossa kaikki lukivat jotain. Kirjoja julkaistiin sekä virallisesti että epävirallisesti eli niin sanottua samizdat- ja tamizdat (ulkomailla julkaistua) -kirjallisuutta. Glasnostin eli julkisen avoimuuden aikana kirjallisuuden merkitys historian ja politiikan uudistusten välittäjänä neuvostokaudella nousi huippuunsa, mutta Neuvostoliiton romahtaminen muutti sen aseman nopeasti.
Sosialistinen realismi oli pysähtyneisyyden aikakaudella yhä ainoa virallisesti hyväksytty taiteellinen ilmaisutapa, vaikka sen rajoista keskusteltiin jo Stalinin kuoleman jälkeen 1950-luvulla. Jälkeenpäin tarkasteltuna on selvää että suojasään kriittiset äänenpainot olivat aloittaneet syvällisen muutoksen, joka vaikutti monin tavoin myös kirjallisuuteen. Monet Neuvostoliitossa asuvat kirjailijat kehittivät omaa ilmaisuaan siten, että he saattoivat hienovaraisesti rivien välistä tuoda esiin moraalista kritiikkiä yhteiskunnan oloja ja arvoja kohtaan. Näin he jatkoivat venäläisen kirjallisuuden yhteiskuntakriittistä perinnettä poliittis-taloudellisesta pysähtyneisyydestä huolimatta, erityisesti kaupunkilaista intelligentsiaa kuvaavassa proosassa sekä maaseutuproosassa.
Monikerroksisen pysähtyneisyyden aikaan kuuluivat maaseutukirjailijat, kaupunkilaisproosa, "toinen" kirjallisuus, maanpaossa olevat kirjailijat, se mitä ihmiset lukivat metrossa, lastenkirjallisuus ja näytelmäkirjallisuus. Tunnetuimpia tämä ajan runoilijoita oli Jevgeni Jevtušenko. Maaseutukirjailijoita olivat Fjodor Abramov, Viktor Astafjev, Vasili Šukšin, Valentin Rasputin, Nikolai Rubtsov ja Tšingiz Aitmatov. Kaupunkilaisprosaisteja olivat Juri Trifonov, Vasili Aksjonov, Vladimir Makanin, Natalija Baranskaja, I. Irina Grekova (Jelena Ventsel). "Toisen" kirjallisuuden edustajia olivat Andrei Sinjavski, Juli Daniel, Venedikt Jerofejev, Andrei Bitov, Bulat Okudžava ja Vladimir Vysotški.
Emigraation kolmanteen aaltoon eli kirjailijoiden maanpakoon 1970-1980- luvuilla kuuluivat Joseph Brodsky, Saša Sokolov, Sergei Dovlatov, Aleksandr Solženitsky ja feministiaktivisti Julia Voznesenskaja. Tieteiskirjallisuus oli ainoa virallinen kirjallisuudenlaji, jolle sallittiin vapaus poiketa realismin vaatimuksesta. Tieteiskirjallisuuden suosio nousi huippuunsa 1950-1960- luvuilla avaruusteknologian kehittyessä ja Neuvostoliiton noustessa supervallan asemaan Yhdysvaltain rinnalle. Veljekset Arkadi ja Boris Strugatski tekivät venäläisestä tieteisfantasiasta maailmankuulun. Heidän romaaninsa Hankalaa olla jumala on yksi 1900-luvun suosituimmista ja tunnetuimmista tieteisromaaneista. Kertomukseen Piknik na obotšine (Eväsretki pientareella, 1972), pohjautuu Andrei Tarkovskin elokuva Stalker. Lastenkirjallisuutta edusti Eduard Uspenski ja näytelmäkirjallisuutta Aleksandr Vampilov.
Perestroikan aikaan 1980-luvun lopulta 1990-luvun alkuun kuuluivat glasnost-kirjallisuus, naisten uusi proosa sekä kokeellinen kirjallisuus: postmodernismi ja underground-runous. 1990-luku jää venäläiseen kirjallisuuden historiaan aikana, jolloin naiskirjailijat ja naiskirjallisuus murtautuivat esiin toden teolla ja pääsivät huipulle saakka. Glasnostin aikana naisten kirjoittama kirjallisuus täytti tyhjiötä, jonka virallisen ja epävirallisen kirjallisuuden välisen kahtiajaon purkautuminen oli jättänyt.
Vuonna 1990 sensuuri lakkautettiin. Perestroikan aikana lukijoita kiinnostivat eniten aikaisempi 1900-luvulla kielletty ja julkaisematta jäänyt kirjallisuus (Jevgeni Zamjatin, Andrei Platonov, Mihail Bulgakov, Anna Barkova, Anna Ahmatovan Requiem); tuoreempi 1960-1980- luvun kirjallisuus, joka johti kirjailijan karkotukseen tai vangitsemiseen (Venedikt Jerofejev, Andrei Bitov) ja 1960-luvulla kirjoitettu, pöytälaatikkoon jäänyt stalinismin aikaa käsittelevä kirjallisuus (Anatoli Rybakovin Arbatin lapset, Vladimir Dudintsevin Valkeat vaatteet ja Juri Dombrovskin Fakultet nenužnyh veštšei, Turhien tavaroiden tiedekunta).
Suosittuja menneisyyttä käsitteleviä realistisia kirjailijoita ovat Anatoli Pristavkin, Vasili Grossman, Varlam Šalamov ja Irina Ratušinskaja. Naisten uutta proosaa edustavat Svetlana Vasilenko, Tatjana Tolstaja, Ljudmila Petruševskaja, Valerija Narbikova, Nina Iskrenko, Nina Sadur ja Ljudmila Ulitskaja. Kokeellista kirjallisuutta, postmodernismia edustavat Viktor Jerofejev, Jegveni Popov, Dmitri Prigov, Lev Rubinštein, Timur Kibirov, Vladimir Sorokin, Viktor Pelevin ja Bella Ahmadulina. Underground-runoutta edustavat Jelena Švarts ja Olga Sedakova. 1990-luvulla myös naisdekkaristeista tuli erittäin suosittuja, tunnetuin heistä oli ja on edelleen Aleksandra Marinina.
Kirjallisuus uudessa tilanteessa
Venäläisen kirjallisuuden on jo 1990-luvulta lähtien sanottu olevan kriisissä siitä alkaen kun markkinatalouden lait alkoivat hallita kirjojen kustantamista. On pelätty että korkeatasoinen kaunokirjallisuus kärsii ja siltä vievät tilaa muistelmakirjallisuus, dekkarit, rakkausromaanit ja fantasia. Palkintojen, kuten Venäjän Booker-palkinnon avulla on vuodesta 1992 lähtien ylläpidetty korkeakirjallisuuden instituutiota. Toinen huolenaihe on ollut se, että venäläiset eivät enää lue niin paljon kuin ennen. Kirjoja myydään edelleen (vuoden 2015 tilanne): dekkareiden painokset ovat miljoonissa ja joka vuosi julkaistaan runsaasti korkeatasoista kaunokirjallisuutta.