stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ramoviisut
Tuomaristot

Kilpailussa on ollut esikarsintatuomaristo eli raati, joka on valinnut loppukilpailuun päässeet kappaleet.
2005: Kirjailija Leena Lehtolainen, muusikko Joey Luumäki ja Ramopunk.com-sivuston ylläpitäjä Mika Vesterinen.
2007: Kolme kaikki Converse-kerhot läpikäynyttä aktiivista ramopunkkaria Kimmo Aaltonen, Ilari Ylijärvi ja Riina Suvanto.
2008: Ne Luumäet-yhtyeen jäsenet.
2009: Muusikko ja kaupunginvaltutettu Tumppi Varonen, muusikko Jyrki Liikka, radiotoimittaja Njassa ja edesmenneen Converse-kerhon puuhanainen Anu Vihma.
2010: Muusikko ja toimittaja Vesa Häkli, Muusikko Teemu Bergman, Muusikko Isa-Eerika ja Ramo-aktiivi Hartza Miettinen.
2013: Hallitsevan mestarin, Me Wokkivihannesten edustaja Eetu Mantere, Ramopunk.com –sivuston ylläpitäjä Mika Vesterinen, Hiljaiset levyt-levy-yhtiön Jukka Junttila sekä ramopunkkari Essi Kannisto.
2014: Levymoguli Epe Helenius, äänittäjä/tuottaja Mikko Karmila, muusikko Miika Söderholm, sekä yleisön edustajana Ramopunk.com -tukiyhdistys ry:n puheenjohtaja Minna Wallenius.
Ramoviisujen voittajat

Loppukilpailussa voittaja on valittu yleisöäänestyksellä.
2005: Kesä-Vantaa - Ilkka Hendolin
2006: Pogoomaan - Ratpack
2007: Kutosdivariin - Iskuryhmä
2008: Takaisin Havannaan - Nixonix
2009: Kesätennarit - ES&Co
2010: Inno no Senomar - Me Wokkivihannekset
2013: Hullu nainen - Psykoterapia
2014: Mielisairaalaan - Rakas Rappio
Aiheesta muualla

Ramoviisut 2005 (Arkistoitu – Internet Archive)
Ramoviisut 2006 (Arkistoitu – Internet Archive)
Ramoviisut 2007 (Arkistoitu – Internet Archive)
Ramoviisut 2008 (Arkistoitu – Internet Archive)
Ramoviisut 2009 (Arkistoitu – Internet Archive)
Ramoviisut 2010 (Arkistoitu – Internet Archive)
Ramoviisut 2013 (Arkistoitu – Internet Archive)
Ramoviisut 2014 (Arkistoitu – Internet Archive)
Rhino Bucket (albumi)

| Rhino Bucket Rhino Bucket |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1990
 Julkaistu: 14. syyskuuta 1990
 Tyylilaji: heavy metal, hard rock
 Kesto: 39.13
 Levy-yhtiö: Warner Bros. Records
Rhino Bucketin muut julkaisut
|   | Rhino Bucket 1990 | Get Used to It 1992 |
Rhino Bucket on Rhino Bucketin esikoisalbumi. Se julkaistiin vuonna 1990 levymerkillä Warner Bros. Records.
Kappaleet

One Night Stand – 4.03
Beg for Your Love – 4.30
Train Ride – 4.14
Going Down Tonight – 4.04
Even the Sun Goes Down – 3.59
Blood on the Cross – 3.52
Shot Down – 4.25
I’d Rather Go Insane – 3.24
Inside/Outside – 3.39
Ride the Rhino – 2.53
Kokoonpano

Georg Dolivo – kitara, laulu
Greg Fields – kitara
Reeve Downes – basso
Liam Jason – rummut
Singlet

Blood on the Cross
One Night Stand
Train Ride
Rampart

| Rampart |
| --- | --- |
Kehittäjä:  Atari Games
Julkaisija:  Atari Games
Julkaistu:  1990
Lajityyppi:  strategiapeli (en) ja pulmapeli
Pelimuoto:  yksinpeli
Alusta:  kolikkopeli, Amiga, Atari ST, Commodore 64, DOS, Game Boy, Game Boy Color, Sega Mega Drive, Atari Lynx, NES, Sega Master System, SNES
Jakelumuoto:  Q1942227
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Rampart on Atari Gamesin kehittämä ja julkaisema toiminta- ja strategiapeli. Peli on julkaistu vuonna 1990 kolikkopelinä ja sen jälkeen useille muille alustoille.
Pelin sanotaan olleen ensimmäinen tornipuolustuspeli.
Pelaaminen

Pelaamista on kuvattu yhdistelmäksi Tetristä ja tornipuolustuspeliä. Peli on yhdistelmä pulmapeliä ja räiskintäpeliä.
Pelissä on tavoitteena puolustaa linnaa hyökkääviltä joukoilta, jotka etenevät aluksi laivoilla kohti rannikkoa ja etenevät maajoukkoina jos pääsevät perille. Hyökkäyksen torjumisen jälkeen pelaajalla on käytettävissä Tetris-tyylisiä palikoita, joilla linnaa voi korjata, mutta palat eivät aina ole sopivia. Laivoja voi torjua tykeillä, jotka joiden lataaminen kestää oman aikansa ja pelaajan on ennakoitava vastustajan liikkeitä. Rakennusvaiheessa pelaaja voi yrittää vallata lisää aluetta itselleen.
Kolikkopelin joissakin versioissa oli trackball-ohjain mutta toisissa käytettiin joystick-ohjausta.
Vastaanotto

Amiga Format -lehti on antanut pelin Amiga-versiolle arvosanaksi 75% arvostelussaan.
CU Amiga -lehti on antanut pelin Amiga-versiolle arvosanaksi 61% arvostelussaan.
Aiheesta muualla

Rampart MobyGamesissa (englanniksi)
Rampart Arcade History -sivustolla (englanniksi)
Rampart Killer List of Videogamesissä (englanniksi)
Rampart Hall of Light -sivustolla (englanniksi)
Ricky Bell

| Ricky Bell |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Ricardo Bell
Syntynyt: 18. syyskuuta 1967 (ikä 57)
Muusikko
Taiteilijanimi:  Ricky Bell Slick
Aktiivisena:  1978–
Tyylilajit:  R&B, pop, new jack swing
Yhtyeet:  New Edition, Bell Biv DeVoe
Levy-yhtiöt:  CD Baby (2000) So So Def / Geffen (2008–)
Aiheesta muualla
myspace.com/rickybellakaslick
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Ricardo ”Ricky” Bell (s. 18. syyskuuta 1967), joka tunnetaan myös nimellä Slick, on yhdysvaltalainen laulaja, joka tunnetaan yhtenä rhythm and bluesia ja popmusiikkia tuottaneen yhtyeen New Editionin perustajajäsenenä ja Bell Biv DeVoen päälaulajana. Sooloartistina Bell on julkaissut albumin Ricardo Campana vuonna 2000.
Diskografia > New Edition

Candy Girl (1983)
New Edition (1984)
All for Love (1985)
Under the Blue Moon (1986)
Heart Break (1988)
Home Again (1996)
One Love (2004)
Diskografia > Bell Biv DeVoe

Poison (1990)
Hootie Mack (1993)
BBD (2001)
Three Stripes (2017)
Diskografia > Soolojulkaisut

Ricardo Campana (2000)
Noita (täsmennyssivu)

Wikisanakirjassa on tähän liittyvä sananselitys: .
Noita voi tarkoittaa seuraavia asioita:
noita, henkilö, jolla uskotaan olevan yliluonnollisia kykyjä
Noita (Häxan), Benjamin Christensenin ohjaama vuoden 1922 ruotsalaiselokuva
Noita (Season of the Witch), George A. Romeron ohjaama vuoden 1973 yhdysvaltalainen kauhuelokuva
Noidat (The Witches of Eastwick), George Millerin ohjaama elokuva vuodelta 1987
Noita, vuonna 2019 julkaistu videopeli
Noita, Muumilaakson tarinoiden hahmo
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Noita”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Reposaaren saha

Reposaaren höyrysahan savupiippu.
Reposaaren saha oli vuosina 1872–1974 Porin Reposaaressa toiminut saha. Se perustettiin alun perin nimellä Reposaaren Höyrysaha Oy (Räfsö Ångsågs Aktiebolaget).
Perustaminen ja omistajat

Reposaaressa oli jo aikaisemmin toiminut saha, joka kuitenkin oli joutunut konkurssiin nälkävuosien myötä vuonna 1866.
Reposaaren höyrysahan perustamisen pani alulle Itä-Suomesta Porin seudulle muuttanut liikemies Gustaf Tigerstedt, joka oli toiminut saha-alalla myös kotiseudullaan. Hän sai senaatilta luvan höyrysahan perustamiselle, mutta myi luvan vuonna 1871 tukholmalaiselle J. E. Franckelle.
Franckella oli suurin osa perustetun yhtiön osakkeista. Muita omistajia oli muun muassa porilainen kauppaneuvos Gustaf Sohlström.
Vuonna 1917 saha siirtyi raumalaisen liikemiehen Alfred Kordelinin omistukseen. Vuonna 1935 omistajaksi tuli Rauma Wood Ltd ja 1951 Rauma-Repola.
Reposaaren Höyrysaha Oy perusti sahalaitoksia myös muun muassa Nokian Siuroon. Lisäksi yhtiö rakennutti tukinuittoa varten Tampereelle Pispalanharjun ylittäviä tukkiteitä.
Sahan merkitys Reposaarelle

Reposaaren sahalla työskenteli parhaimmillaan yli 500 työntekijää se oli 1900-luvun alussa Suomen suurimpia sahalaitoksia. Höyrysahan myötä Reposaaresta muodostui maan suurin puutavaran vientisatama.
Suuri höyrysaha muutti aiemmin kalastaja- ja satamayhteisönä olleen Reposaaren suureksi teollisuusyhdyskunnaksi. Toinen suuri teollisuuslaitos saarella oli 1900-luvun alussa toimintansa aloittanut Reposaaren Konepaja.
Sahan työläisille rakennettiin oma asuinalue. Lisäksi Reposaari sai muun muassa oman kirkon ja koulun sekä lennätinyhteyden. Sahan ansiosta aloitti toimintansa myös Reposaaren VPK vuonna 1891.
Reposaaren höyrysahalla oli kaksi omaa hinaajaa, jotka toivat sahalle suuria tukkilauttoja Pohjanlahden rannikkoseuduilta. Sahalle uitettiin raaka-ainetta myös sisämaasta Kokemäenjokea myöten.
Tulipalot ja lakkauttaminen

Sahalla sattui sen historian aikana useita suuria tulipaloja. Vuonna 1901 koko laitos paloi, mutta se rakennettiin uudelleen. Toukokuussa 1919 paloi sahan lautatarha. Vuonna 1936 tuhoutui tulipalossa viisi työläisten asuintaloa sekä 150 metriä pitkä varastorakennus. Saman vuoden lopulla paloi vielä yksi sahan alueella ollut varastorakennus. Nämä tulipalot paljastuivat myöhemmin erään naisen sytyttämiksi tuhopoltoiksi.
Viimeisinä vuosinaan saha työllisti noin 200 henkeä. Se lakkautettiin vuonna 1974. Sahasta suunniteltiin pitkään sahateollisuusmuseota, mutta se tuhoutui pyromaanin sytyttämässä tulipalossa vuonna 1995. Jäljellä on nykyään enää sahan tiilirakenteinen savupiippu.
Aiheesta muualla

Reposaaren höyrysaha Poritiedossa
https://www.porssitieto.fi/poistuneet/reposhoyrys.shtml
Sammunut "ikuinen tuli", Suomen Kuvalehti, 20.09.1930, nro 38, s. 21, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Reposaaren saha 1980-luvulla.
Retkeilyalue

Neitijärvi Ruunaan retkeilyalueella.
Retkeilyalue on pinta-alaltaan laaja retkeilytarkoituksiin varattu maa-alue.
Retkeilyalueita on perustanut varsinkin Metsähallitus valtion maille. Ulkoilulaissa todetaankin:"Valtion maalle, jolla ulkoilun kannalta on huomattava yleinen merkitys, voidaan perustaa retkeilyalue. Tällaisella alueella on metsätalouden harjoittaminen, metsästys ja kalastus samoin kuin maa- ja vesialueen muukin käyttö järjestettävä niin että ulkoilutoiminnan tarpeet tulevat riittävästi otetuiksi huomioon".
Retkeilyalueiden lisäksi Metsähallitus on omalla päätöksellään perustanut virkistysmetsiä. Myös monet kaupungit, kuten Helsinki, Espoo ja Vantaa, ovat perustaneet samantyyppisiä alueita lähinnä virkistys- ja ulkoilualue -nimikkeellä muun muassa Uudellemaalle.
Retkeilyalueella on monipuoliset palvelut retkeilijöille: kävely- ja hiihtoreittejä, luontopolkuja, tulentekopaikkoja ja laavuja. Alueella voi olla luonto- tai retkeilykeskus ja vuokra-asuntoja. Liikuntarajoitteisten tarpeet on pyritty huomioimaan palveluissa ja rakenteissa.
Retkeilyalue ei ole varsinainen luonnonsuojelualue, vaikka retkeilyalueeseen sisältyykin myös suojeltuja alueita. Suojeluun kuulumattomia retkeilyalueen metsiä hoidetaan kevyemmillä tuottovaatimuksilla ja käsittelytavoilla, lajistollista monimuotoisuutta edistäen sekä muutoinkin virkistyskäytön ehdoilla.
Valtion retkeilyalueita on tällä hetkellä seitsemän.
Valtion retkeilyalueet

Evo, Lammi, (nyk. Hämeenlinna) Padasjoki, Häme, 4 862 hehtaaria.
Ruunaa, Lieksa, Pohjois-Karjala, 32 km².
Oulujärvi, Vaala, Kainuu, 78 km².
Kylmäluoma, Taivalkoski, Oulun lääni, 74 km².
Iso-Syöte, Pudasjärvi, Oulun lääni, 11,5 km².
Napapiiri, Rovaniemi, Lappi, 30 km².
Inari, Inari, Lappi, 1215 km².
Valtion retkeilyalueet > Aiemmat valtion retkeilyalueet

Hossa, kansallispuistoksi 2017
Tervalammen kartanon metsäalue, muutettiin kansallispuistoksi
Teijon retkeilyalue, kansallispuistoksi 2014
Aiheesta muualla

Metsähallitus: Metsätalous Oy:n ympäristöopas 2018: Valtion retkeilyalueet, sivut 7, 13, 40 ja 69
Valtion retkeilyalueet
Evo
Inari
Iso-Syöte
Kylmäluoma
Napapiiri
Oulujärvi
Ruunaa
Rottumerplaat

Rottumerplaat
Rottumerplaat sijaitsee Friiseinsaarilla.
| --- | --- |
Sijainti:  Eemsmond Groningen Alankomaat
Saariryhmä:  Länsifriiseinsaaret (Friiseinsaaret)
Sijaintipaikka:  Vattimeri 
Vesialue:  Pohjanmeri 
Pinta-ala:  7,82 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  asumaton
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Rottumerplaat on asumaton saari Länsifriiseinsaarilla, Vattimeren alueella Pohjanmeressä. Saari on osa Alankomaihin kuuluvaa Eemsmondin kuntaa. Pinta-alaa saarella on 7,82 neliökilometriä. Rottumerplaatin naapurisaari lännessä on Schiermonnikoog ja idässä Rottumeroog.
Alankomaiden pohjoisin kohta sijaitsee Rottumerplaatilla.
Alankomaiden hallitus aloitti aikoinaan rakentamaan patoa saarelle ottaakseen Waddenzeeta hyötykäyttöön. Hanke ei koskaan toteutunut ja vuonna 1991 Alankomaat jätti saaren rauhaan; kenelläkään ei ole pääsyä sinne. Saarella pysähtyvät miljoonat linnut muuttomatkojensa aikana.
Kirjailija ja televisiokasvo Godfried Bomans sekä kirjailija, kuvanveistäjä ja maalari Jan Wolkers oleilivat saarella vuonna 1971.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rottumerplaat Wikimedia Commonsissa
Stichting Vrienden van Rottumeroog en Rottumerplaat (hollanniksi)
Retki-Roope

| Retki-Roope> Ranger Rob |
| --- | --- |

Tyyli:  animaatio
Kestoaika:  11 min
Luoja(t):  Alexander Bar
Pääosissa:  Roope, Teresa, Tamppa, Vinha, Samuli, Isä, Äiti
Alkuperämaa:   Kanada,  Iso-Britannia
Verkko:   Treehouse,  Yle TV2/Yle Areena
Julkaistu:  2016
Esitetty:  16. helmikuuta 2017 (Yle TV2/Yle Areena) – jatkuu edelleen
Tuotantokausia:  1
Jaksoja:  33
Ikäraja:  
Tuotanto
Tuotantoyhtiö(t):  Nelvana
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Retki-Roope (engl. Ranger Rob) on Nelvana-tuotantoyhtion kanadalais-brittiläinen lasten animaatiosarja. Sarja alkoi syyskuussa 2016, alun perin Treehouse TV -kanavalla Pohjois-Amerikassa. Suomessa sarjaa on esittänyt keväällä 2017 alkaen torstaisin Yleisradion Pikku Kakkonen, jaksot julkaistaan myös Yle Areenassa.
Animoinnin on toteuttanut englantilainen animointistudio Studio Liddell.
Retki-Roope asuu isänsä ja äitinsä kanssa Päivänpaisteen puistossa, jossa Roopen isä ja äiti työskentelevät puistonvartijoina.
Roopella on erikoisvarusteet, joiden avulla hän tutkii eräpuistoa. Kun Roope nappaa matkaansa kiikarit, retkihatun ja –pakin ja virittää kellokameran ja pomppukengät valmiuteen, voi Retki-Roopen vauhdikkaat seikkailut alkaa. Vinha-autolla voi niin lentää ilmassa kuin kiitää pitkin puiston teitä. Vaijeriradan ja liaanien avulla Roope ystävineen pääsee nopeasti paikasta toiseen.
Roopen parhaat ystävät ovat Teresa-tyttö ja karvainen lumimies, Tamppa.
Hahmot

Rob / Roope on sarjan päähahmo. Hän on nuori poika.
Dakota / Teresa on Roopen paras ystävä.
Stomper / Tamppa
Chipper / Vinha on Roopen muuntuva kulkuneuvo/auto.
Sam / Samuli on Roopen suurin fani.
Dad / Isä
Mom / Äiti
Woolly Wiligo / Kolle Karvajalka Tampan serkku
Suomenkielisten hahmojen ääninäyttelijöinä toimivat:
Hermanni Kemppainen
Bruno Lähteenmäki
Arto Nieminen
Esteri Seppälä
Markus Niemi
Merita Seppälä
Saara Lehtonen
Randy Savage

Randy Savage vuonna 1986.
Randall Mario Poffo (15. marraskuuta 1952 Columbus, Ohio – 20. toukokuuta 2011 Tampa, Florida), esiintyjänimeltään "Macho Man" Randy Savage, oli yhdysvaltalainen showpainija ja näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten ajoistaan World Wrestling Entertainmentin ja World Championship Wrestlingin kanssa. Hän esiintyi myös vähän aikaa Total Nonstop Action Wrestlingissa.
Ura

Floridan Sarasotassa asunut Savage teki showpainidebyyttinsä vuonna 1973. 188-senttinen ja 115-kiloinen Savage voitti uransa aikana kymmeniä mestaruuksia, muun muassa seitsemän World Heavyweight Championshipia, kaksi WWE Championshipia, neljä WCW World Heavyweight Championshipia ja yhden USWA Unified World Heavyweight Championshipin.  WWE- ja WCW-aikoinaan Savagea valmensi tämän vaimo Miss Elizabeth.
Myös esiintyjänimiä Macho King Randy Savage, The Big Geno ja The Spider Friend käyttäneen Savagen tunnusmerkkejä tämän esiintyessä olivat matala ja karhea ääni, värikkäistä aurinkolaseista, huivista, lassosta ja Cowboy-hatusta koostunut asu (myöhemmin mustavalkoiset vaatteet) ja Ooh yeah! -nimikkohuudahdus. Lopetusliikkeenään Savage käytti Savage Elbow Dropia (Diving Elbow Drop).
Sisääntulomusiikkeinaan Savage käytti 1980-luvulla Edward Elgarin Land of Hope and Glorya, vuosina 1997-1998 Jimmy Hartin Rockhousea, vuonna 1998 NWo:n Wolfpac Themeä ja vuonna 1999 What Up, Machia. Eläkkeelle Savage jäi vuonna 2005.
Kuolema

Savage kuoli äkillisesti 20. toukokuuta 2011 kello 09.25 paikallista aikaa Tampassa, Floridassa. Hän ajoi autoa vaimonsa kanssa kun hän sai äkkikuolemaan johtaneen sydänkohtauksen, jonka johdosta hän menetti ajoneuvonsa hallinnan ja ajautui vastaantulevien kaistalle ja edelleen pientareelle, jossa auto törmäsi puuhun. Savage ei kuitenkaan saanut törmäyksestä vammoja. Savagella oli jo pitkään ollut laajentunut sydän sekä ateroskleroosi.  Tapauksen on vahvistanut hänen veljensä.
Ritva Bergman

Ritva Helinä Bergman (o.s. Rautiainen, 5.  kesäkuuta 1939 Viipuri – 5. syyskuuta 2009 Helsinki) oli suomalainen kirjailija. Hän kirjoitti asiatekstiä, kertomakirjallisuutta, näytelmiä, runoja ja satuja. Hän ohjasi lukuisia kirjoittajakursseja. Bergman asui Helsingissä.
Teokset

Lintu Ruupertti ja Memo Menninkäinen (satu, 1982)
Sano AA. Kuvittaja: Heljä Lassila. Kunnallispaino 1985 (kuvakirja)
Lepotähti ja muita kertomuksia (satuja, 1999)
Yllätys nousee bussiin. Kuvittaja: Pirre Vaijärvi. Cultura 2001 (nuortenkirja, selkokirja)
Mies menneisyydestä (2004) (lastenkirja, selkokirja)
Pieni merenneito. Kuvittaja: Kaisa Lehikoinen. Ilias 2008
Ritva Grunberg

Ritva Mirjam Grunberg (15. huhtikuuta 1943 Ruokolahti – 21. heinäkuuta 2015 Lappeenranta) oli suomalainen keraamikko. Hän asui Lappeenrannassa, jossa hänellä oli työpaja. Hän on työskennellyt myös farmaseuttina. Hänen töitään on Suomen valtion kokoelmassa.
Aiheesta muualla

Kuvia teoksista (Arkistoitu – Internet Archive). Pihkala.info (1999).
Paluumuuttaja Ritva Grunberg haluaa kokeilla uudella mantereella oppimaansa. Etelä-Saimaa 22.10.1997, n:o 286, s. 10.
Keraamikko Ritva Grunberg herkuttelee kirkkailla väreillä. Karjala-lehti 26.10.1995, n:o 43, s. 16.
Roomari

Roomari on ammattinimike, joka oli käytössä Pohjois-Pohjanmaalla. Ammattinimikettä voi myös kutsua nimillä lossimies
tai lautturi. Nimi ”roomari” tulee ilmeisesti murresanasta ”roomu” (proomu), joksi lauttaa tai lossia myös kutsutaan. Roomarin tehtävänä oli kuljettaa ”roomua” eli lossia, jolla ihmiset ylittävät jokia, järviä tai salmia.
Roomarin työnantaja, useimmiten kunta, maksoi hänelle kiinteää vuosipalkkaa. Lisäksi hän sai periä pienen maksun kulkijoilta, jalankulkijat pääsivät halvimmalla, hevosmiehet maksoivat ylityksestä enemmän. Myös autoja roomari pääsi kuljettamaan, vaikkakin ne olivat harvinaisia silloin, kun roomarit vielä ammattiaan harjoittivat. Autoliikenteen lisääntyminen vaikutti osaltaan roomarin ammatin katoamiseen. ”Roomujen” tilalle rakennettiin siltoja liikenteen nopeuttamiseksi.
Aiheesta muualla

Roomari-patsas (Arkistoitu – Internet Archive) Utajärvellä
Utajärvi
| --- | --- |
Kylät:  Ahmas | Alakylä | Ala-Naama | Ala-Niska | Autio | Juorkuna | Järvikylä | Kangaskylä | Kernilä | Kivijärvi | Kormunkylä | Marttisjärvi | Murronkylä | Naamankylä | Niska | Ojakylä | Potku | Sanginkylä | Sipolankylä | Sapilasmaa | Sotka | Särkijärvi | Tervolankylä | Utanen | Ylisuvanto | Yli-Utos
Järvet, lammikot ja lähteet:  Ahmasjärvi | Ahvenlampi (Sanginkylä) | Ahvenlampi (Juorkuna) | Hakojärvi | Iso Karvasjärvi | Iso Kivijärvi | Iso Olvasjärvi | Iso-Timonen | Juorkuna | Kaihlanen | Kirkaslampi | Kivi-Sorsua | Kivijärvi | Korpinen | Kärkkäänjärvi | Lauttalampi | Marttisjärvi | Matkalampi | Mustalampi | Nuanjärvi | Palonen | Penikkajärvi | Pieni Torvenjärvi | Pikku Karvasjärvi | Pikku Olvasjärvi | Pikku-Säynäjä |Pikku-Timonen | Pontema | Puutturinjärvi | Saari-Sorsua | Sanginjärvi | Siiralampi | Sotkajärvi | Särkijärvi | Säynäjä |Torvenjärvi | Vaaranlampi | Valkiaisjärvi | Vähä-Ruohonen
Joet ja purot:  Kiiminkijoki | Kivijoki | Koivujoki | Korpisenoja | Naamanjoki | Nuanjoki | Oilinginoja | Oulujoki | Piltuanjoki | Piltunginjoki | Poikajoki | Potkunjoki | Sanginjoki | Särkijoki | Säynäjäjoki | Tilanjoki | Timo-oja | Utosjoki
Luonnonsuojelualueet:  Olvassuon luonnonpuisto | Rokuan kansallispuisto
Rakennukset ja rakennelmat:  Ahmaksen kalevalainen perinnekylä | Ahmaskosken silta | Ala-Utoksen voimalaitos | Maijan kivi |  Utajärven kirkko | Utajärven kivipuisto | Utasen voimalaitos
Muistomerkit, laatat ja veistokset:  Sankarivainajien muistomerkki (1950) | Karjalaan jääneiden muistomerkki (1958) | Roomari-patsas (1985) | Veteraanikivi (1991) | Merilän suvun koskenlaskijoiden muistomerkki (2000) | Runonlaulajien muistomerkki (2003)
Museot:  Utajärven kotiseutumuseo | Ylisipolan kotiseutumuseo
Liikenne:  Ahmaksen rautatieasema | Niskan seisake | Oulu–Kontiomäki-rata | Rokuan rautatie | Seututie 836 | Seututie 837 | Sotkan seisake | Utajärven rautatieasema | Valtatie 22 | Yhdystie 8300
Ruby on Rails

| Ruby on Rails |
| --- | --- |

Luoja:  David Heinemeier Hansson
Kehityshistoria
Ensijulkaisu:  heinäkuu 2004
Vakaa versio:  7.2.1 / 22. elokuuta 2024
Kehitystilanne:  aktiivinen
Tiedot
Ohjelmistotyyppi:  ohjelmistokehys
Ohjelmointikielet:  Ruby
Lisenssi:  MIT-lisenssi
Aiheesta muualla
Verkkosivusto
Versiohallinta
Ruby on Rails, yleensä lyhyesti Rails tai RoR, on Ruby-ohjelmointikieleen pohjautuva ohjelmistokehys (engl. framework). Se on avointa lähdekoodia.
Rails pohjautuu MVC-arkkitehtuuriin, ja on tarkoitettu lähinnä WWW-pohjaisten sovellusten luomiseen.
Muista WWW-kehyksistä Rails erottuu lähinnä tarvittavan ohjelmakoodin pienestä määrästä ja konfigurointitarpeen puutteesta. Malli, eli ohjelmointikielen näkemys tietokannan tauluista, rakennetaan lähes kokonaan automaattisesti: Ohjelmoija luo tyhjän luokan, ja Rails löytää automaattisesti samannimisen taulun tietokannasta ja päättelee mitä sarakkeita siinä on. Näkymä, eli HTML jonka käyttäjä näkee, luodaan suoraan HTML-paloista. Ohjain, eli luokka joka vastaa käyttäjän antamiin komentoihin, määritellään luokkana jonka metodiksi koodi kirjoitetaan - ja Rails tukee myös tyypillisten tietueiden luonnin, lukemisen, päivittämisen ja tuhoamisen mahdollistavien metodien automaattista määrittelyä.
Rails tukee myös muita toimintoja, kuten asynkronisia JavaScript-toimintoja (ns. Ajax-toiminnot), sähköpostin lähettämistä ja vastaanottamista, sekä Web Services -toimintoja.
Rails toimii lähes kaikissa käyttöjärjestelmissä missä Rubykin. Web-palvelimeksi sopii niin Rubyn mukana tuleva pieni WebRICK-palvelin kuin myös Apache tai Lighttpd. Tietokannaksi sopii myös moni – niin MySQL, PostgreSQL kuin SQLite ovat tuettuina, kuten myös moni kaupallisista palvelimista, kuten Oracle ja IBM DB2.
Aiheesta muualla

Ruby on Railsin kotisivu (englanniksi)
Ohjeita Ruby on Railsin käyttöön (englanniksi)
Robert Craft

Robert Craft (vas.) ja Igor Stravinski (oik.) Suomen-vierailulla syksyllä 1961. Heitä isännöi Kai Maasalo.
Robert Lawson Craft (20. lokakuuta 1923 Kingston, New York – 10. marraskuuta 2015 Gulf Stream, Palm Beach County, Florida) oli yhdysvaltalainen kapellimestari. Hän teki aikoinaan yhteistyötä Stravinskin kanssa ja tuli tunnetuksi myös toisen Wienin koulukunnan teosten johtamisesta. Hän opiskeli Juilliard Schoolissa ja Berkshire Music Centerissä sekä lisäksi yksityisesti Pierre Monteux’n johdolla.
Craft oli ensimmäinen Wozzeckin ja Lulun esitykset johtanut yhdysvaltalainen. Hän myös kantaesitti Stravinskin teoksia tämän myöhäiseltä uralta. Suurelta osin Craftin ansiosta Stravinski alkoi hyödyntää kaksitoistasäveljärjestelmää. Craftille myönnettiin kaksi Grand Prix du Disqueta ja Edison-palkinto. Vuonna 2002 Craft sai kansainvälisen Prix du Disque -palkinnon elinaikaisista saavutuksista. Hän kirjoitti lukuisia kirjoja muun muassa Stravinskista; osassa teoksista hän työskenteli Stravinskin itsensä kanssa. Hän sai Yhdysvaltain akatemian ja taide- ja kirjallisuusinstituutin erikoispalkinnon luovasta työstään kirjallisuuden alalla.
Craftin johtamiin orkestereihin lukeutuivat New Yorkin filharmonikot, Philadelphian orkesteri, Chicagon sinfoniaorkesteri, Clevelandin orkesteri, San Franciscon sinfoniaorkesteri, Los Angelesin filharmonikot, Saint Louisin sinfoniaorkesteri, Minneapolisin sinfoniaorkesteri ja monet ulkomaalaiset orkesterit. Tavoitteena oli julkaista Stravinskin, Schönbergin ja Webernin koko tuotannot Naxoksella Craftin johtamina.
Teoksia

Craft, Robert: Stravinsky: Discoveries and Memories.  New York:  Naxos Books, 2013.  ISBN 978-1-84379-753-1.
Stravinski, Igor – Craft, Robert: Keskusteluja Robert Craftin kanssa.  ((Conversations with Igor Stravinsky, 1958–1960.) Suomentanut Riitta Björklund)  Helsinki:  Kirjayhtymä, 1963.
Aiheesta muualla

Viralliset sivut (englanniksi)