stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Totuus kiihottaa
Vastaanotto > Julkinen keskustelu

Teoksen vastaanotto tiedotusvälineissä oli erittäin kielteinen. Teosta kommentoineiden media- ja politiikkatutkijoiden mukaan kyseessä ei ole tieteellinen tutkimus vaan poliittinen kiistakirjoitus. Heidän mukaansa Hankamäki ei käytä vakiintuneita tieteellisiä menetelmiä eikä pyri kyseenalaistamaan omia ennakko-oletuksiaan. Myöskään lennokas kirjallinen tyyli ei vastaa tieteellistä käytäntöä. Perussuomalaisten Matias Turkkilan mukaan teoksen monet osuudet ovat alatyylisiä ja täysin asiattomia. Sanat ’feminismi’ ja ’feministit’ esiintyvät teoksessa 251 kertaa, sana ’vihervasemmisto’ 233 kertaa ja ’kommunismi’ 80 kertaa.
Helsingin Sanomien Juho Typpö kirjoitti, että Totuus kiihottaa ”sisältää suurimmaksi osaksi perussuomalaisten ja muiden oikeistopopulistien jo tutuksi tullutta ’mediakritiikkiä’.” Uutena ja yllättävänä piirteenä hän piti kirjan naisvihamielistä sisältöä. Ylen artikkelissa Hankamäen katsottiin vähättelevän seksuaalista häirintää. MTV Uutisten Eeva Lehtimäki piti Hankamäen huolta ihmisrotujen sekoittumisesta rasistisena. Kansan Uutiset piti ristiriitaisena tapaa, jolla perussuomalaiset politikoivat maahanmuuttajien Oulussa 2018 tekemillä seksirikoksilla, mutta samalla puoluetta lähellä oleva ajatuspaja julkaisee kirjan, jossa hyväksikäytön uhreiksi joutuneita naisia ja tyttöjä syyllistetään tapahtuneesta. Myös pääministeri Sanna Marin otti kohuun kantaa, joskaan ei maininnut Hankamäkeä tai kirjaa nimeltä: ”Rasismi, naisviha ja syrjintä eivät kuulu sivistyneeseen yhteiskuntaan. Ihmisyyttä on puolustettava sinnikkäästi. Jokaisen äänellä on merkitystä.”
Vastaanotto > Kirja-arvioita

Journalistiikan tutkija Pasi Kivioja katsoi, että teos antaa tarkoittamattaan kuvan siitä, miten ”yhteiskuntaa ja mediaa parhaillaan polarisoidaan tietoisesti kärjistämällä ja demonisoimalla viholliseksi tarkoituksenmukaisia tahoja.” Kivioja kritisoi kirjassa käytettyjä tutkimusmenetelmiä ja kirjaan sisältyviä asiavirheitä. Hänen mukaansa Hankamäellä ei ole minkäänlaista tieteellistä metodia eikä hän myöskään harjoita omaan kokemukseensa perustuvan havainnoinnin kriittistä itsearviointia:
»Todellisesta mediatutkimuksesta ei ole millään muotoa kysymys vaan mielipiteellisestä ja kantaa ottavasta pamfletista, joka on noloimmissa kohdissa ennemminkin pefletti. Teksti vilisee asiantuntemattomuutta, laiskaa tiedonhankintaa ja suoranaisia virheitä. – – Mediatutkimuksesta puhuminen on siinäkin mielessä virheellistä, ettei kirjoittaja ole korkeista oppiarvoistaan huolimatta mediatutkija eikä näytä lähdeviitteistä päätellen tuntevan alan tutkimusta lainkaan.»
Politiikan tutkija Emilia Palonen kommentoi Helsingin Sanomille, että Totuus kiihottaa jakaa ”laitapopulistien” tapaan ihmiset ”meihin” ja ”muihin”. Tämän kirja saavuttaa ”vääristelyn, syyttelyn, katkeruuden ja vihapuheen keinoin”. Teoksessa vahva naisviha yhdistyy median ja tieteen kritiikkiin. Palosen mukaan kirjaa on vaikea arvioida tieteellisin kriteerein, koska se on ”blogiteksteistä koottu lähdeviitteinen pamfletti, joka sisältää perättömiä ja tarkoitushakuisia väitteitä”.
Sisällön ohella teosta kritisoitiin liiallisesta pituudesta. Timo Hännikäinen arvioi Sarastus-verkkolehdessä, että puolet lyhyempänä ja kunnollisen kustannustoimittamisen jälkeen ”kirjasta olisi todennäköisesti saanut varsin hyvän”. Nykymuodossaan se on kuitenkin ”sekava henkilökohtainen purkaus”:
»Hankamäen teoreettinen osuus on niin hyvin jäsennelty ja sisällöltään painava, että jäin odottamaan kirjasta kansallismielisen media- ja julkisuuskritiikin perusteosta. Kokonaisuus kuitenkin hajoaa nopeasti käsiin kirjan seuraaviin osioihin siirryttäessä. Kontrasti on jyrkkä: filosofiseksi tutkimukseksi nimetty kirja muuttuu rähjääväksi pamfletiksi. – – Olen itse pääpiirteittäin samanmielinen Hankamäen kanssa, mutta punavihreä kupla ja toimittajien mädännäisyys ovat minulle ennestään tuttuja ilmiöitä, eikä meuhkaava julistaminen paljasta niistä mitään uutta, varsinkaan kun se jatkuu sivusta ja luvusta toiseen. Erimielisiä valittu lähestymistapa vakuuttaa vielä vähemmän.»
Professori Timo Vihavainen suhtautui teokseen myönteisemmin. Hän huomautti, että Hankamäki on filosofian ammattilainen eikä hänen näkemyksiään siksi pitäisi ohittaa pelkällä retoriikalla.
»Hankamäen järkäle on herättänyt kohua vain ja ainoastaan luvun 11 johdosta, jossa kirjoittaja käsittelee feminismin nykyistä roolia ja asemaa lehdistössä. – – Hankamäki vyöryttää sellaisen määrän faktoja ja teräviä huomioita, että niiden kiistäminen olisi toivotonta. Niinpä ’kritiikki’ onkin kohdistettu pariin varsin yhdentekevään poleemiseen heittoon. – – Uskon, että hänen kirjallaan on suuri tulevaisuus. Se on vaikuttava analyysi nykyisestä mediajulkisuudesta ja perustuu suurelle määrälle faktoja.»
Vastaanotto > Perussuomalaisten reaktiot

Kohun noustua perussuomalaisten johto irtisanoutui teoksesta ja tuomitsi Hankamäen näkemykset naisista. Puolue ei tarkasta ennakolta Suomen Perustan julkaisuja.
Jussi Halla-aho piti kirjan julkaisua virheenä ja arvioi sen vahingoittavan perussuomalaisten julkisuuskuvaa erityisesti naispuolisten kansalaisten keskuudessa. Halla-ahon mukaan puolueen kannattajilta tuli ”hyvin paljon erittäin huonoa palautetta”. Hankamäen media- ja sensuurikritiikkiä hän piti kuitenkin onnistuneena. Varapuheenjohtaja Riikka Purra luonnehti Hankamäen naisnäkemysten olevan ”silkkaa kuraa”.
Suomen Perustan aiempi toiminnanjohtaja Simo Grönroos huomautti havainneensa jo käsikirjoitusvaiheessa, että Totuus kiihottaa ”vaatisi tosi isoa kursimista”, sillä ”se oli liian kärjekäs” eikä vastannut hänen tutkimukselle asettamiaan odotuksia. Ajatuspajan varapuheenjohtaja Matias Turkkila kertoi ottavansa vastuun laadunvarmistuksen pettämisestä. Hän oli kuitenkin pettynyt siihen, ettei Hankamäki ollut oikolukijoiden suosituksista huolimatta poistanut alatyylisiä ja asiattomia kohtia. Suomen Perustan toiminnanjohtajana julkaisun aikaan toiminut Marko Hamilo sen sijaan puolusti teosta: ”Asiasisältö oli hyvin suuressa osassa kirjaa aivan täyttä timanttia”.
Hankamäki on kiistänyt, että kyse olisi naisvihasta ja on todennut kritisoineensa feminismiä, joka hänen mukaansa on käänteistä sovinismia. Hän on myös todennut argumenttiensa kohdistuneen translainsäädännön uudistuksen, Me too-kampanjan ja Suostumus2018-hankkeen mediakäsittelyihin, joita hän pitää yksipuolisina. Hankamäen mukaan perussuomalaisten kielteiset kannanotot ovat pragmaattista kannatuksen tavoittelua muilta puolueilta, ja todellisuudessa suuri osa puolueen jäsenistä yhtyy hänen näkemyksiinsä.
Suomen Perustan valtionavustuksen takaisinperintä

Kirjan sisällön vuoksi opetus- ja kulttuuriministeriö päätti selvittää, onko julkaisu ristiriidassa ajatuspajaa koskevan valtionavustuspäätöksen kanssa. Avustuksen saajan on edistettävä tasa-arvoa ja yhdenvertaisuutta, eikä ministeri Hanna Kososen mukaan julkaisu täytä tätä velvollisuutta. Suomen Perusta keskeytti Hankamäen kirjan julkaisun. Syyskuussa 2020 ministeriö peri Suomen Perustalta takaisin kirjaan käytetyn valtionavustuksen arvioidun määrän eli noin 10 000 euroa.
Jussi Halla-aho kritisoi selvitystä, jota hän piti poliittiseen oppositioon kohdistuvana taloudellisena painostuksena:
»Kirja ei ole yhtä huono kuin sen huonoin luku. Kustantaja ei ole yhtä huono kuin sen huonoin kirja. – – Suomen Perusta tuottaa pelottavaa tietoa vastapainoksi punavihreälle utopialle ja valheelle. Valta-aseman käyttäminen opposition rahoitusaseman ja toimintamahdollisuuksien rajoittamiselle on kuitenkin vaarallinen, epäeurooppalainen ratkaisu, ja sen löytää helposti edestään, kun suhdanteet muuttuvat. Siksi toivon hallituksen ja hallituspuolueiden taistelevan kiusausta vastaan.»
Vastineessaan Hankamäki totesi, ettei tutkijoilla ole velvoitetta edistää tieteen ulkoisia tarkoitusperiä ja kertoo pitävänsä ministeriön toimintaa kiristyksenä, jolla yritetään alistaa tieteellinen tutkimus poliittiseen ohjaukseen. Hankamäen mukaan tasa-arvon ja yhdenvertaisuuden käsitesisällöt eivät ole yksimielisesti määriteltävissä.
Perussuomalaiset valittivat valtionavustuksen takaisinperinnästä hallinto-oikeuteen.
Hankamäen vastine

Hankamäki julkaisi vuonna 2022 vastaanottotutkimuksen Pavlovin koirat. Tieteellinen tuomio median ja byrokraattien kostosta. Siinä hän kirjoittaa, ettei mediatutkimuksen merkityksestä pitäisi päättää arvostelluissa medioissa eikä Totuus kiihottaa -kirjassa kritisoimiensa toimittajien omilla kannanotoilla, joiden tuloksena on syntynyt ”lehdistöreportaasitiedettä”. Hän kirjoittaa teoksensa Totuus kiihottaa joutuneen tuhoisan cancel-aktivismin kohteeksi, mutta katsoo, että tiedotusvälineet ja ministeriö tulivat osoittaneiksi hänen väitteensä todenperäisiksi omilla reaktioillaan. Hankamäen mukaan kirjaa koskenut uutisointi siirsi huomion sukupuolipolitiikkaan ja pois medioihin kohdistetusta arvostelusta. Hän katsoo tutkimuksensa vastaanoton vääristyneen mediassa, koska kirjan sisältämiä tutkimussisältöjä alettiin käsitellä perussuomalaisten puoluekannanottoina ja niistä tehtiin puolueiden välisen kiistelyn välineitä.
Hankamäki vastasi myös syytöksiin naisvihamielisyydestä ja rasismista. Hänen mukaansa Suostumus2018-aloitteen ja Me Too -kampanjan arvosteleminen ei ole seksuaalista ahdistelua eikä raiskausten puolustelua. Sen sijaan toimittajat sekoittivat tutkimuksen esimerkkiaineistona olleiden lehtijuttujen ajatussisältöjä tutkimuksen argumentteihin, joissa Hankamäki arvosteli tekeillä olleita lainuudistuksia. Käsitys ihmisrotujen olemassaolosta ei Hankamäen mukaan ole rotusyrjintää, vaan rotujen tunnustaminen päinvastoin takaa erään ihmisoikeuden: olla omaa rotuaan. Hän on kiistänyt syyllistäneensä seksuaalisen hyväksikäytön uhreja ja katsoo toimittajien yhdistäneen Hankamäen vapaamieliset näkemykset seksistä eräisiin kirjaansa liittymättömiin ahdistelutapauksiin tarkoitushakuisesti. Median väitteistä poiketen Hankamäki paheksui turvapaikanhakijoiden Oulussa 2015 tekemiä raiskauksia kirjassaan Totuus kiihottaa.
Hankamäen mukaan tiedotusvälineet ja viranomaiset jättivät huomiotta, että hän esitti feminismin arvostelunsa homomiehen näkökulmasta, joka poikkeaa tyypillisestä naisten ja miesten sosiaalista tasapainotilaa tavoittelevasta normistosta. Hänen mukaansa syytökset naisvihasta kertoivat valtiollisen tasa-arvopolitiikan puolueellisuudesta.
Timo Vihavainen kirjoitti teosta Pavlovin koirat koskevassa kirja-arviossaan vuonna 2023, että
»Hankamäen tapaus ei ole enempää eikä vähempää kuin aikamme törkein yksittäiseen tutkijaan kohdistuva oikeusmurha.»
Children of the Grave

| ”Children of the Grave” Black Sabbath |
| --- | --- | --- |

Vuoden 1972 Portugalin painoksen kansikuva.
Kappaleen tiedot
 Albumilta: Master of Reality
 Julkaistu: 21. heinäkuuta 1971
 Tyylilaji: heavy metal
 Kesto: 05.17
 Levy-yhtiö:  Vertigo Records    Warner Bros. Records
Master of Realityn muut kappaleet
| ”Embryo” (3.) | ”Children of the Grave” (4.) | ”Orchid” (5.) |
Children of the Grave on brittiläisen Black Sabbath -yhtyeen kappale sen kolmannelta studioalbumilta Master of Reality (1971). Se on albumin tunnetuin kappale ja yksi Black Sabbathin suurimmista klassikoista. ”Children of the Grave” on tunnettu kitaristi Tony Iommin raskaasta riffistä, josta useat uuden aallon yhtyeet saivat vaikutteita 1970- ja 80-lukujen vaihteessa.
Kappale on merkitty yhtyeen yhdessä tekemäksi.
”Children of the Grave” on mukana lukuisilla Black Sabbathin kokoelma- ja livealbumeilla. Se oli yhtyeen suosittu konserttinumero ja myöhemmin myös laulusolisti Ozzy Osbourne esitti kappaleen usein soolouransa konserteissa.
Kappaleesta ovat tehneet cover-version muun muassa White Zombie- ja Tarot -yhtyeet. Suomenkielisen käännösversion ”Hautuumaan lapset” on julkaissut Black Sabbath-covereita levyttävä  Sapattivuosi -yhtye debyyttialbumillaan Sapattivuosi (2003).
Aiheesta muualla

Black Sabbath - "Children of the Grave" Live Cal Jam 1974 YouTubessa
| n k Black Sabbath |
| --- | --- |
 Tony Iommi  Ozzy Osbourne  Geezer Butler  Bill Ward   Entiset jäsenet: Ronnie James Dio  Vinny Appice  Ian Gillan  Glenn Hughes  Tony Martin  Cozy Powell  Geoff Nicholls  Bev Bevan  Neil Murray  David Donato  Dave Spitz  Eric Singer  Ray Gillen  Bob Daisley  Jo Burt  Terry Chimes  Laurence Cottle  Dave Walker 
Studioalbumit:  Black Sabbath  Paranoid  Master of Reality  Vol. 4  Sabbath Bloody Sabbath  Sabotage  Technical Ecstasy  Never Say Die!  Heaven and Hell  Mob Rules  Born Again  Seventh Star  The Eternal Idol  Headless Cross  Tyr  Dehumanizer  Cross Purposes  Forbidden  13 
Livealbumit:  Live at Last  Live Evil  Cross Purposes Live  Reunion  Past Lives  Live at Hammersmith Odeon 
Kokoelmat:  We Sold Our Soul for Rock ’n’ Roll  The Sabbath Stones  The Best of Black Sabbath  Symptom of the Universe: The Original Black Sabbath 1970–1978  Black Box: The Complete Original Black Sabbath 1970–1978  Greatest Hits 1970–1978  The Dio Years  The Rules of Hell 
Videot:  The Black Sabbath Story, Vol 1  The Black Sabbath Story, Vol 2 
Muuta:  diskografia  Heaven and Hell (yhtye)  luettelo jäsenistä
Dave Thompson (tietokirjailija)

Dave Thompson (s. 4. tammikuuta 1960 Devon, Britannia) on brittiläinen kirjailija, joka tunnetaan parhaiten rock- ja popmusiikkia käsittelevistä teoksistaan. Hänen yli sadan kirjan tuotantoonsa kuuluu kuitenkin vähemmissä määrin myös elokuviin, urheiluun, postimerkkeihin, rahatieteeseen ja erotiikkaan suuntautuneita julkaisuja.
Thompson on kirjoittanut muun muassa U2:n, Kurt Cobainin, Genesiksen ja Deep Purplen elämäkerrat.
Käännös suomeksi
HIFK Salibandy

HIFK Salibandy on Helsingin IFK:n salibandyjaosto. Salibandy tuli mukaan toimintaan 1990-luvun alussa. Miesten edustusjoukkue  oli ensimmäinen suomalainen joukkue, joka voitti Euroopan cupin.
Miehet pelaavat kaudella 2020-2021 II-divisioonan Etelä-Suomen lohkossa. Joukkue on muuttunut kaudesta 2019-2020 merkittävästi kun pääosa lopettaneen salibandyseura AC HaKin miesten edustusjoukkueen pelaajista siirtyi HIFK:n riveihin.
Saavutukset

Suomen mestari 2000
SM-pronssia 1998 ja 2003
Euroopan Cupin voitto 2001
Euroopan Cupin pronssia 2002
Suomen Cupin hopeaa 1998
Saavutukset > Naiset

Suomen mestari 2001 ja 2002
SM-hopeaa 2000
SM-pronssia 1999
Euroopan Cupin pronssia 2002
Muut joukkueet

HIFK:in alaisuudessa pelaa lukuisia joukkueita usealla eri sarjatasolla.
Muut joukkueet > Juniorit

HIFK A-pojat
Muut joukkueet > Naiset

HIFK Naiset Edustus
HIFK Naiset Team
Muut joukkueet > Miehet

HIFK KGB
HIFK Ryijy
HIFK Akatemia
HIFK III
HIFK IV
HIFK V
HIFK VI
HIFK VII
HIFK VIII
HIFK Tigga
Muut joukkueet > Seniorisarjat

HIFK M40
Aiheesta muualla

Seuran salibandyjaoston kotisivu
Vincent Stochove

| Vincent Stochove |
| --- | --- |
 Vincent Stochove.
Henkilötiedot
Syntynyt: 25. helmikuuta 1605 Brugge, Belgia
Kuollut: 25. syyskuuta 1679 (74 vuotta) Brugge, Belgia
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Vincent Stochove (25. helmikuuta 1605 Brugge – 25. syyskuuta 1679 Brugge) oli kirjailija ja matkailija.
Stochove matkaili vuosina 1630–1632 yhdessä kolmen Normandiasta kotoisin olevan toverinsa kanssa Välimeren alueella. He kävivät esimerkiksi Kairossa, Siinailla, Syyriassa, Palestiinassa ja Osmanien valtakunnassa. Esimerkiksi vuonna 1630 Stochove kävi Bursan kaupungissa ja kuvaili muun muassa kaupungin vaatetoria. Hänen kuvauksensa ansiosta on saatu tietoa esimerkiksi, millainen asema kaupungilla oli silkkikaupassa.
Tuotantoa

Voyage du Levant.  H.A. Velpius, 1662.  Teoksen verkkoversio. (ranskaksi)
L'Othoman ou l'abrégé des vies des empereurs turcs, depuis Othoman I jusques à Mahomet IV à present regnant.  J. Schipper, 1665.  Teoksen verkkoversio. (ranskaksi)
Jussi Vähämäki

Juhani (Jussi) Vähämäki  (s. 1956) on suomalainen valtiotieteen tohtori ja dosentti. Vähämäki työskentelee yliopistonlehtorina Itä-Suomen yliopistossa.
Vähämäki on tutkinut työelämän ja talouden muutoksia yhteiskuntatieteellisestä näkökulmasta. Teemaa käsittelee erityisesti Tutkijaliiton julkaisema teos Kuhnurien kerho (2002).
Vähämäen yhdessä Jakke Holvaksen kanssa tekemä kirja Odotustila (2005) on kuvaus työelämän viime aikojen ja lähitulevaisuuden muutoksista.
Kirjojen lisäksi Vähämäki on julkaissut artikkeleita tieteellisissä aikakauslehdissä ja kokoelmateoksissa ja suomentanut eurooppalaista filosofiaa.
Teokset

Vähämäki, Jussi & Hänninen, Sakari: Yhteisö ja politiikka.  YTY, 1997.
Elämä teoriassa: Tutkimus toimettomasta tiedosta kommunikaatioyhteiskunnassa.  (Väitöskirja. Helsingin yliopisto. Tutkijaliiton julkaisusarja 84. Paradeigma)  Helsinki:  Tutkijaliitto, 1997.  ISBN 952-5169-01-4
Kuhnurien kerho. Vanhan työn paheista uuden hyveiksi.  Tutkijaliitto, 2003.
Vähämäki, Jussi & Holvas, Jakke: Odotustila. Pamfletti uudesta työstä.  Teos, 2005.
Itsen alistus: Työ, tuotanto ja valta tietokykykapitalismissa.  (Polemos-sarja)  Helsinki:  Tutkijaliitto, Like, General Intellect, 2009.  ISBN 978-952-01-0119-0
Perinnöttömien perinne: Marx ilman marxismia.  (Yhdessä Eetu Virenin kanssa. Polemos-sarja)  Helsinki:  Tutkijaliitto, 2011.  ISBN 978-952-5169-78-2
Aiheesta muualla

Itsen alistus kommentaareineen Radio Moreenin Totuusradiossa
Australianpaimenkoira

| Australianpaimenkoira |
| --- | --- |

Avaintiedot
Alkuperämaa:   Kalifornia,,  Yhdysvallat
Määrä:  Suomessa rekisteröity 4 778 
Rodun syntyaika:  1800-luku
Alkuperäinen käyttö:  paimenkoira
Nykyinen käyttö:  työkoira, harrastuskoira
Elinikä:  12–15 vuotta
Muita nimityksiä:  Australian Shepherd, berger australien, Australischer Schäferhund, perro pastor australiano, austraalia-lambakoer, aussie, apk
FCI-luokitus:  ryhmä 1 Lammas- ja karjakoirat alaryhmä 1 Lammaskoirat #342
Ulkonäkö
Paino:  uros 25–29 kg narttu 18–25 kg
Säkäkorkeus:  uros 51–58 cm narttu 46–53 cm
Väritys:  blue merle, red merle, punainen tai musta - joko valkoisin ja/tai tan-merkein tai ilman
Australianpaimenkoira (engl. Australian Shepherd) on Kaliforniassa 1800-luvulla työkoiraksi kehitetty koirarotu. Se syntyi Yhdysvaltain länsiosien paimenten tarpeesta saada seudun olosuhteisiin sopiva lammaskoira, ja jalostuksessa käytettiin useita eri puolilta maailmaa tulleita paimenkoiria.
Ulkonäkö

Australianpaimenkoira on keskikokoinen ja rakenteeltaan tasapainoinen. Karvapeite on keskipitkää ja melko karkeaa, mahdollisesti hiukan lainehtivaa, pohjavilla tiheää ja pehmeää. Turkin hoidoksi riittää viikoittainen harjaus.
Australianpaimenkoiran häntä typistetään usein maissa, joissa typistäminen on sallittu. Joskus pentu syntyy luonnostaan töpöhäntäisenä. Suomessa hännän typistäminen on kiellettyä. Korvat ovat keskikokoiset ja kolmionmuotoiset, päästään hiukan pyöristyneet ja sivulle tai eteenpäin taittuneet.
Värityksistä hyväksytään samanarvoisina musta ja maksanruskea (punainen) punaruskein merkein tai ilman sekä näiden merlemuunnokset (sini- ja punamarmoroitu). Kaikissa värityksissä voi olla valkoisia merkkejä osittaisena tai täytenä kauluksena, rinnassa, raajoissa, kuonon alaosassa, läsimerkkinä päässä ja vatsassa. Valkoinen ei saa nousta kyljillä kyynärpäiden tasosta kymmentä senttimetriä ylemmäs eikä olla pään alueella vallitseva. Silmänympärysten tulee olla täysin pigmentoituneet. Kirsun, huulten ja silmänympärysten värin tulee olla mustapohjaisilla värityksillä mustat ja punapohjaisilla värityksillä maksanruskeat. Marmoroiduilla koirilla sallitaan alle 25 prosenttia kirsun alasta kattavat vaaleanpunaiset pilkut. Silmien värin tulee olla ruskea, sininen, meripihka tai jokin näiden yhdistelmä.
Värityksen osalta hylkääviksi virheiksi katsotaan valkoinen väri sään ja hännän välisellä tai kyynärpäiden ja reisien takaosan välisellä alueella. Yli yksivuotiailla koirilla 25 prosentin osuuden ylittävä vaaleanpunaisuus kirsussa on vakava virhe.
Luonne ja käyttäytyminen

Työkoiraksi kehitetyn australianpaimenkoiran oppimiskyky on hyvä, joten sen voi kouluttaa hyvin erilaisiin tehtäviin. Siksi se sopiikin hyvin erilaisiin koiraurheilulajeihin, kuten agilityn ja tokon harrastamiseen, sekä palveluskoiratehtäviin. Koira on tarmokas ja nauttii työskentelystä sekä uusien asioiden oppimisesta. Toisaalta rotu vaatii omistajaltaan paljon liikuntaa ja muita aktiviteetteja, muussa tapauksessa ylimääräinen energia voi kanavoitua tuhoisasti esimerkiksi esineiden pureskeluna tai kaivamisena.
Australianpaimenkoira kiintyy omistajaansa ja tulee useimmiten hyvin toimeen myös lasten kanssa. Rodun paimennusvietti on voimakas, samoin vartioimisvietti, mikä saattaa aiheuttaa ongelmia. Vieraisiin australianpaimenkoira saattaa suhtautua pidättyväisesti, mutta ei koskaan arasti eikä aggressiivisesti.
Alkuperä

Australianpaimenkoiran alkuperä on epäselvä, samoin sen harhaanjohtavan nimen syntytapa. Suurin osa rodun esi-isistä lienee kotoisin Baskimaalta Pyreneiden vuoristosta, ja niihin saattoivat kuulua esimerkiksi baskienpaimenkoira ja pyreneittenpaimenkoira. Baskimaalaiset maanviljelijät veivät niitä mukanaan Australiaan, missä niitä risteytettiin erilaisten collieiden (bordercollie, pitkäkarvainen skotlanninpaimenkoira, smithfieldincollie) kanssa. Näiden risteytysten jälkeläisiä vietiin 1800-luvun puolivälissä ja lopulla australialaisten lampaiden mukana Kaliforniaan.
Varhaiset eurooppalaiset uudisasukkaat ottivat paimenkoiria mukaansa muuttaessaan Yhdysvaltojen itäosiin 1800-luvulla. Näiden joukossa oli rotuja, jotka sittemmin ovat kuolleet sukupuuttoon tai sekoittuneet muihin rotuihin. Yhdysvalloissa ilmasto-olosuhteet ja maasto olivat samantapaisia kuin Euroopassa, joten paimenkoirat ja niiden jälkeläiset tulivat hyvin toimeen uudessa elinympäristössään.lähde?
Yhdysvaltain länsiosissa olosuhteet sen sijaan ovat erilaiset. Joitakin espanjalaisia ja baskipaimenia tuli laumoineen ja koirineen Kaliforniaan espanjalaisten lähetyssaarnaajien ja muiden uudisasukkaiden mukana 1700-luvulla ja 1800-luvun alussa. Vuoden 1849 Kalifornian kultaryntäyksen myötä tapahtui laajaa muuttoliikettä Yhdysvaltain itärannikolta länteen, ja ihmisten mukana seurasivat lammaslaumat ja paimenkoirat. Paimenia ja koiria tuli myös muualta maailmasta: latinalaisesta Amerikasta, Euroopasta ja Australiasta.
Australiasta tulleita koiria oli jo alettu jalostaa samantyyppisiin olosuhteisiin, kuin mitä Kaliforniassa vallitsi. Paimenet alkoivat kehittää koiria, jotka voisivat käsitellä karjaa vaikeissa sääolosuhteissa, kylmässä sekä kuumassa ja joilla olisi oma-aloitteisuutta vaikeassa maastossa. Niiden pitäisi reagoida nopeasti omistajansa käskyihin ja lampaiden liikkeisiin. Näin syntyi australianpaimenkoira.
Australianpaimenkoirasta tuli suosittu rodeokoira 1950-luvulla. Yhdysvaltain rotujärjestö The Australian Shepherd Club of America (ASCA) perustettiin vuonna 1957, ja 1970-luvun lopulla se loi tarkan rotumääritelmän. FCI hyväksyi rotumääritelmän vuonna 1996. Rodusta jalostettiin 1960-luvulla pienempi versio, Miniature Australian Shepherd, joka sai myöhemmin nimen Miniature American Shepherd eli pieniamerikanpaimenkoira.
Alkuperä > Etymologia

Rodun nimi on harhaanjohtava, sillä koiralla ei ole paljonkaan tekemistä Australian kanssa. Nimi onkin jäänyt jossain määrin mysteeriksi, sillä eniten australialaisia paimenia saapui Yhdysvaltoihin vasta 1900-luvun alussa, kun rotu oli jo erottunut omaksi tyypikseen. On mahdollista, että monilla Australiasta tuoduilla paimenkoirilla oli marmoroitu (merle) väritys, joka myös tuli tavalliseksi australianpaimenkoiralla. Niinpä saattoi olla, että kaikkia marmoroituja koiria kutsuttiin yksinkertaisesti australialaisiksi. Tätä ei ole kuitenkaan todistettu.