Ahdistuneisuushäiriö
Hoito

Ahdistuneisuushäiriöiden alihoito on yleistä. Ahdistuneisuushäiriöt tarvitsevat harvoin sairaala- ja erikoissairaanhoitoa. Esimerkiksi paniikkihäiriön hoito voidaan toteuttaa ns. kolmiohoitomallin mukaan, missä yleislääkäri on hoitovastuussa, mutta koulutettu hoitaja koordinoi aikataulutetun hoitosuunnitelman etenemisen ja psykiatri toimii hoidon konsulttina. Ensimmäisen 3 kuukauden ajan hoitoa kutsutaan yleensä akuuttihoidoksi ja yli 3 kuukauden ajan jatkuvaa hoitoa jatkohoidoksi. Jatkohoidon tavoitteena on oireettomuuden jälkeen myös tilan uusiutumisen estäminen.
Hoitosuunnitelman päälinjat riippuvat ennen kaikkea ahdistuneisuushäiriön vaikeudesta, samanaikaissairastavuudesta, iästä ja hoitovasteista. Esimerkiksi erikoissairaanhoidon rooli on nuorilla huomattavasti suurempi. Nuorten lievien ja keskivaikeiden ahdistuneisuushäiriöiden hoito suositellaan myös aloittamaan vain psykoterapeuttisesti ja lääkehoitoa lisätään hoitoon vain, jos hoitovaste jää riittämättömäksi.
Eri psykoterapiamuodot ovat valtaosin tehokkaita ahdistuneisuushäiriöiden hoidossa. Näihin kuuluvat:
Kognitiivinen käyttäytymisterapia (yksilö- tai ryhmämuotoinen): merkityksen annon ja ajatusten muokkaaminen (kognitiivinen restrukturointi) ja altistaminen.
Lyhyt tai pitkäkestoinen psykodynaaminen psykoterapia
Psykoanalyysi
Ratkaisukeskeinen psykoterapia
Hyväksymis- ja omistautumisterapia
Interpersoonallinen psykoterapia
Masennuslääkkeet ovat ensisijaisia monien ahdistuneisuushäiriöiden akuutti- ja pitkäaikaishoidossa, mutta myös joukko muita psykiatrisia lääkkeitä näyttää hyödylliseltä joidenkin ahdistuneisuushäiriön hoidossa. Ahdistuneisuushäiriöissä käytettäviin lääkkeisiin kuuluvat seuraavat:
Selektiiviset serotoniinin takaisinoton estäjät (SSRI), kuten essitalopraami, fluoksetiini, fluvoksamiini, paroksetiini, sertraliini ja sitalopraami.
Muut masennuslääkkeet, kuten agomelatiini, duloksetiini, mirtatsapiini, moklobemidi, venlafaksiini ja vortioksetiini.
Buspironi
Ketiapiini
Gabapentinoidit, kuten pregabaliini ja gabapentiini.
Bentsodiatsepiinit, kuten alpratsolaami, diatsepaami, klonatsepaami, loratsepaami ja oksatsepaami.
Hydroksitsiini
Beetasalpaaja atenololi ei vaikuta tehokkaalta ainakaan sosiaalisten tilanteiden pelon hoidossa; muista tämän ryhmän lääkkeistä ei ole tutkimusnäyttöä.
Bentsodiatsepiinien ja gabapentinoidien käyttö vaatii varovaisuutta niiden väärinkäytön ja riippuvuusriskin vuoksi. Lääkkeistä erityisesti bentsodiatsepiinien käyttö rajataan ahdistuneisuushäiriöiden hoidon alussa vain vaikeimpiin tilanteisiin ja rajatuksi ajaksi riippuvuusriskin minimoimiseksi. Bentsodiatsepiinit aiheuttavat säännöllisesti käytettyinä usein riippuvuutta, joka ilmenee muun muassa lääkkeen vähentämisen tai lopettamisen yhteydessä ilmaantuvina vieroitusoireina. Lisäksi eräät sivuvaikutukset ovat samanlaisia kuin oireet, joihin lääkitys on aloitettu. Oireiden vaikeutuessa bentsodiatsepiinihoidon aikana onkin aina epäiltävä sivuvaikutusten ilmaantumista ennen kuin päätellään perustaudin pahentuneen. Jos bentsodiatsepiinia sisältävää lääkevalmistetta käytetään raskauden aikana, on vaarana, että vastasyntyneellä ilmenee voimakkaita vieroitusoireita.
Kokeellisista hoidoista muun muassa oksitosiinista, D-sykloseriinistä, transkraniaalisesta magneettistimulaatiosta, sähköhoidosta ja tasavirtastimulaatiosta on liian niukasti tutkimusnäyttöä ahdistuneisuushäiriöihin.
Muihin ahdistuneisuushäiriöiden hoitomuotoihin kuuluvat muun muassa seuraavat:
Informointi ja mielenterveys- ja häiriökohtainen koulutus (psykoedukaatio)
Liikuntaharjoittelu (osana muuta hoitoa)
Rentoutusharjoitukset, esim. fysioterapeuttisesti (osana muuta hoitoa)
Työterveystoimenpiteet, kuten työterveysneuvottelu, työnmuokkaus, työyhteisöselvittelyt ja lääkinnällinen kuntoutus