stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sotilasyksiköt Yhdysvaltain sisällissodassa
Armeija

Sisällissodan suurin sotilasyksikkö oli armeija (engl. army), joka muodostettiin armeijakunnista. Yleisen harhaluulon mukaan kummallakin osapuolella olisi ollut sodassa käytössään vain yksi armeija, mutta todellisuudessa kummallakin osapuolella oli useita itsenäisiä armeijoita. Armeijan johtaja valittiin armeijakuntien tapaan tavallisesti käytettävissä olleista kenraaleista kokenein. Lisäksi kummankin osapuolen presidentit (Abraham Lincoln ja Jefferson Davis) saattoivat antaa itse käskyjä armeijoille.
New Yorkin 7. miliisirykmentin sotilaita vuonna 1861.
Tampereen Ilves (salibandy)

Tampereen Ilves (salibandy) on urheiluseura Ilveksen salibandyjaosto, joka perustettiin 1995. Kaudella 2016–2017 seuran miesten edustusjoukkue pelaa Suomisarjaa.
Aiheesta muualla

Salibandyjaoston kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive)
Seuran kotisivu
Ilveksen tilastoja (UrheiluSuomi.com)
Suur Suujärv (Meenikunnu)

| Suur Suujärv |
| --- | --- |
 Auringonnousu Suur Suujärv ellä 2009
Valtiot:  Viro
Maakunnat:  Põlvamaa
Kunnat:  Räpinan kunta
Koordinaatit:  57°56′26″N, 27°19′10″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Järveen tulevat joet:  ei tulouomaa
Laskujoki:  ei lasku-uomaa
Järvinumero:  VEE2129720
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  66,7 m  mpy. 
Pituus:  0,285 km  
Leveys:  0,31 km  
Rantaviiva:  0,863 km  
Pinta-ala:  5 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiSuur Suujärv 
Suur Suujärv (myös Nohipalu Soojärv, Nohipalo Soojärv, Mennikunnu Suur Suujärv) on Virossa Põlvamaalla Räpinan kunnan Nohipalon kylässä sijaitseva järvi. Kaakkoisvirolaisessa vesitönimistössä suujärv tarkoittaa suomalaista suojärveä.
Maantietoa

Järvi on 285 metriä pitkä, 310 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 5,0 hehtaaria. Se sijaitsee laajan Mennikunnun soon eli Lagesoon metsäisella reuna-alueella toisen suojärven Keskmäne Suujärven vieressä. Järvi on autio eikä sinne tule tietä. Retkeilijöille on kuitenkin rakennettu pitkospuut, jotka ohittavat järven sen eteläpuolelta.
Luontoarvoja ja luokittelu

Vuonna 1960 oli järven vesi kirkkaampaa kuin lähellä sijaitsevalla Mustjärvellä . Järvi luokitellaan limnologisesti dystrofiseksi järveksi, jos järven vedessä on korkea humuspitoisuus (vir. düstroofne tai rabade huumustoiteline, DY). Tällainen järvi sijaitsee usein suon äärellä ja järveen laskee humuspitoista suovettä, joka laskee samalla veden happamuuden alhaiselle tasolle (pH on alle 7).
Vesistösuhteita

Suur Suujärv kuuluu Võhandu jõen valuma-alueeseen, jossa sen lasku-uoma Rebasmäe oja on Mädajõen sivuhaara. Järvellä ei ole tulo- taikka laskuojia, mutta se katsotaan silti kuuluvan Rebasmäe ojan valuma-alueeseen yhdessä Mustjärven kanssa. Mustjärvestä alkaa Rebastemäe oja, joka on Mädajõen sivuoja. Rebastemäe oja yhtyy Mädajõgeen 19 kilometriä sen joensuusta. Vesireitti jatkuu Võhandu jõgena, joka laskee Kuumajärveen, joka on Peipsijärven keskiosan nimi. Peipsijärven alue muodostaa Narvanjoen vesistöalueen keskiosan. Peipsijärven pohjoispäästä alkava laskujoki Narvanjoki jatkaa vesireittiä pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Suomenlahteen.
Huomautuksia

1 2  Kohteen ympäristön kasvillisuutta, asutusta ja nimistöä on tarkistettu Internetin Google-, Bing- tai Yandex-karttapalvelusta käyttäen järven koordinaatteja.
Tampereen Infra

Tampereen Infra on Tampereen kaupungin liikelaitos, jonka toimintaan kuuluu yhdyskuntatekniikan suunnittelun, paikkatietopalvelujen, rakentamis- ja kunnossapitopalvelujen sekä kuljetus- ja korjaamopalvelujen tarjoaminen.
Yksiköt

Kalustopalvelut; kaupungin omistaman kaluston vuokraus, kuljetus- ja työkonepalveluiden tuottaminen ja välittäminen
Rakentamispalvelut; yhdyskuntarakentaminen; esim. katujen, puistojen, satamien, torien, meluesteiden, yleisten alueiden sekä jakeluverkostojen rakentaminen ja saneeraaminen.
Kunnossapitopalvelut; katujen ja viheralueiden kunnosta huolehtiminen, metsien, taimistojen ja puiden hoidosta, liikuntapaikkojen, uimarantojen ja leikkipaikkojen hoitaminen
Suunnittelupalvelut; yhdyskuntatekniikan suunnittelun tuottaminen, esim. kunnallistekninen suunnittelu sekä liikenne- ja vihersuunnittelu.
Paikkatietopalvelut; kartta-, maaperätutkimus- ja mittauspalvelut.
Taksoituslautakunta

Taksoituslautakunta oli kunnallinen lautakunta, joka määräsi kunnan verovelvollisten veroäyrit. Taksoituslautakunnat lakkautettiin vuoden 1960 alussa kunnallis-, kirkollis- ja valtionveron määräämisen siirtyessä uudelle laissa säädetylle verolautakunnalle. Verotustoimi muuttui toimenpiteen johdosta valtiojohtoiseksi kunnallisen määräämisvallan vähentyessä taksoitusasioissa ja kunnallisen itsehallinnon menettäessä yksinomaisen määräämisoikeutensa.
Vuoden 1898 kunnallisasetus määritteli taksoituslautakunnan, jonka jäsenet valitsi kuntakokous ja myöhemmin kunnanvaltuusto, kuntakokouksen seuraajaelin.
Taksoituslautakuntaa edeltävä toimielin oli taksoituskomitea.
Suomen marsalkka (elokuva)

| Suomen Marsalkka |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Gilbert Lukalia
Käsikirjoittaja:   Emma Taulo  Sam Kihiu  Andronico Otieno  Anthony Ndu’ngu 
Tarina:   Erkko Lyytinen  Ken Saan 
Tuottaja:   Erkko Lyytinen  Krysteen Savane  Ken Saan 
Säveltäjä:  Sten Sheripov
Kuvaaja:  Kirumburu Ng'anga
Leikkaaja:   Stephen Kibunja  Margus Sikk 
Pääosat:   Telley Savalas Otieno  Beatrice Wangui  Jacky Vike  Ruth Maingi 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Suomi  Kenia  Viro 
Tuotantoyhtiö:   Yleisradio  Savane Productions  Filmistuudio Kalevipojad 
Ensi-ilta:   2012-09-2828. syyskuuta 2012 (R&A)  2012-10-066. lokakuuta 2012 (televisio)  
Kesto:  50 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  noin 20 000 euroa
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Suomen Marsalkka on Gilbert Lukalian ohjaama suomalainen kuvitteellinen elämäkertaelokuva Carl Gustaf Emil Mannerheimista. Elokuvan tuotti Yleisradio yhteistyössä Savane Productionsin ja virolaisen Filmistuudio Kalevipojad -yhtiön kanssa. Elokuvan maailmanensi-ilta oli Rakkautta ja anarkiaa -festivaaleilla 28. syyskuuta 2012, ja televisiossa se esitettiin ensimmäisen kerran Yle Teemalla 6. lokakuuta 2012. Elokuvan rinnalla valmistettiin myös kuusiosainen hankkeesta kertova dokumenttisarja Operaatio Mannerheim. Ennen ensi-iltaa keskustelua herätti tummaihoisen näyttelijän valinta Mannerheimin esittäjäksi. Kriitikot antoivat elokuvalle yleisesti huonoja arvioita.
Juoni

Elokuvan tarinankertoja on nuotion äärellä istuva vanhus, joka pitää satuhetkeä kenialaisen kylän lapsille. Hän kertoo lapsille tarinan Mannerheimista ja hänen epäonnistuneista naissuhteistaan. Tarina alkaa Mannerheimin äidin hautajaisista. Myöhemmin Mannerheim menee naimisiin, mutta kokee pettymyksen, kun hänen vaimonsa Anastasia synnyttää tytön eikä pojan. Tämän jälkeen hän ihastuu ystävänsä tyttöystävään Mariaan. Sodasta tultuaan hän rakastuu Kitty Linderiin, joka kuitenkin vastaa kieltävästi Mannerheimin kosintaan.
Elokuva limittää afrikkalaista kerrontaperinnettä Mannerheimin elämäntarinaan.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Telley Savalas Otieno  | … |  Mannerheim   |
|  Beatrice Wangui  | … |  Anastasia Arapova   |
|  Jacky Vike  | … |  Kitty Linder   |
|  Ruth Maingi  | … |  Maria Lubomirska   |
|  Carl Muniafu  | … |  nuori Mannerheim   |
|  Mukami Njiru  | … |  Kummitäti   |
|  Gitura Kamau  | … |  Pappi   |
|     | … |     |
|     | … |     |
Tuotanto

Tammikuussa 2012 Yle kertoi valmisteilla olevasta Mannerheim-elokuvasta, joka olisi kansainvälinen tuotanto. Julkisuuteen tieto elokuvan kuvaamisesta Keniassa tuli elokuun alkupuolella, ennen kuin Yle ehti järjestää elokuvasta tiedotustilaisuuden 16. elokuuta.
Erkko Lyytinen sai idean elokuvan kuvaamiseen Keniassa virolaiselta tuottajalta Ken Saanilta. Saan oli kysynyt Lyytiseltä, olisiko tällä mielessä mitään hanketta, jonka voisi toteuttaa Keniassa. Lyytisen mukaan Saanin näkökulma tuotannossa oli merkittävä elokuvan kuvaamisen onnistumisen kannalta. Elokuvan käsikirjoituksen loi kenialainen työryhmä. Yle antoi käsikirjoittajille tarpeelliset faktat, mutta ryhmä loi itse Mannerheimin henkilökuvan. Käsikirjoitus tehtiin workshop-menetelmällä. Alkujaan elokuvan piti olla myös sotaelokuva, mutta sotakohtauksia olisi sadekauden takia ollut vaikea kuvata.
Lyytisen mukaan Mannerheim oli liian myyttinen hahmo kuvattavaksi suomalaisen kulttuurin keinoin.. Lyytisen mukaan suomalaisten omat kansalliset sankaritarinat kaipaavat päivitystä ja uudelleen arviointia, mikä on mahdollista etäännyttämällä Mannerheimin tarina vieraaseen kulttuuriin. Gilbert Lukalian mukaan elokuva on ”universaali kertomus miehestä, jolla on vaikeuksia sovittaa yhteen perhe-elämä ja ura”.
Elokuva kuvattiin Nairobin ympäristössä touko-kesäkuussa. Gilbert Lukalia valittiin elokuvan ohjaajaksi vain 12 tuntia ennen kuvausten alkamista. Elokuvan ohella valmistettiin myös kuusiosainen hankkeesta kertova dokumenttisarja Operaatio Mannerheim. Itse elokuvan budjetti oli noin 20 000 euroa, mutta dokumentin hinnaksi saattaa tulla noin 100 000–150 000 euroa. Hankkeeseen kuuluu myös sankaruus-kampanja, jossa erilaiset suomalaiset kertovat omista sankareistaan ja pohtivat sankaruutta nykypäivänä.
Vastaanotto > Kohu ennen ensi-iltaa

Elokuva herätti keskustelua jo ennen sen julkistamista. Media nostatti kohun Mannerheimia esittävästä tummaihoisesta näyttelijästä. Elokuvan tuottaja Erkko Lyytinen ihmetteli ”hommafoorumien” vihareaktiota ja sanoi, että ihmisten turvallisuutta on uhkailtu. Aamulehden mukaan Hommaforumilta ei ollut löytynyt mitään uhkauksia. Tuottaja Markus Selin kutsui elokuvaa ”vedätykseksi” ja ohjaaja Matti Kassila ihmetteli, miksi Yle on antanut elokuvan kuvaukselle luvan. Jörn Donner piti elokuvaa ”bluffina” ja sanoi, että Yle yrittää rahastaa Marsalkan maineella.
Helsingin Sanomien Veli-Pekka Lehtonen arveli, että hankkeella yritetään tutkia, miten Suomessa suhtaudutaan myyttien ravisteluun. Lisäksi hän sanoi, että elokuva on ”valmistuessaan mitä ilmeisimmin taideteos, joka kritisoi suurmieselokuvia”. Suomalainen elokuvatoimittaja Kalle Kinnunen taas nosti esille taiteilijoiden oikeuden tulkita aihettaan haluamastaan näkökulmasta: ”Ainakin minusta jossain Havaijilla tai Nairobissa kuvattu Marski-tarina voisi kertoa turvonneen ja kivettyneen myytin takaa jopa jotain enemmän todellista.” Suomen media uutisoi laajasti aiheesta ja hanke herätti keskustelua puolesta ja vastaan. Myös median osuutta hankkeesta käydyssä keskustelussa pohdittiin.
Vastaanotto > Arvostelut

Elokuva sai kielteisen vastaanoton. Helsingin Sanomien arvostelussa Pertti Avola kutsui elokuvan näyttelijätyötä kömpelöksi ja kohtauksia staattisiksi. Elokuva muistutti hänen mielestään ”kehnoa saippuaoopperan jaksoa”. Afrikkalaisen kerrontaperinteen hyödyntämistä tarinan lähtökohtana hän piti ”kivana ideana”. Veli-Pekka Lehtonen puolestaan kutsui elokuvaa Ylen säästökuurin taustaa vasten ”surulliseksi, yhden katsomiskerran vitsiksi”. Ilta-Sanomien arvostelussa elokuvan sanottiin olevan ”vaisu, melodraamaan tukeutuva sovinnainen tarina”, joka ”kulkee kohtauksesta toiseen vailla todellista tunnelatausta”. Jari Peltonen kuvasi elokuvaa V2.fi-sivuston arvostelussa ”lyhyeksi ja tahattoman koomiseksi tekeleeksi”, joka on ”arvokas teos, koska se on arvoton”. Elokuva on hänen mukaansa lahja sarkasmille, koska se voi viihdyttää ”ivan päälle ymmärtäviä”.
Kansan Uutisten verkkolehdessä Jouko Huru kuvaa elokuvan olevan ”raikas ja rento halpiselokuva”. Hurun mukaan tuloksesta näkyy tekijöiden ammattitaito, mutta myös niukat resurssit. Hän ei pidä elokuvaa rienaavana, vaan lämpimänä kuvauksena yksinäisestä, onnettomasta miehestä. Pääosan esittäjän Huru arvioi olevan omimmillaan kohtauksissa, joissa hän esiintyy ilman marsalkan univormua.
Leena Virtanen sanoo Operaatio Mannerheim -dokumenttisarjan arviossaan Helsingin Sanomissa, että jokaiselle pitäisi viimeistään nyt olla selvää, että elokuvaprojekti on ollut ”alus­ta läh­tien erään­lai­nen vit­si”. Hänen mukaansa halvasti tuotettu elokuva vitsailee sekä säästökuurilla olevalle Ylelle että medialle, ”jo­ka tart­tuu kärp­pä­nä mi­hin ta­han­sa, mis­sä ni­mi Man­ner­heim vi­lah­taa”.
Suomalaisten dokumenttielokuvien etiikasta tohtoriksi väitellyt Timo Korhonen sanoi Helsingin Sanomien haastattelussa tammikuussa 2013, että Suomen marsalkka ja etenkin Operaatio Mannerheim ovat hänen mielestään rasistisia. Korhonen piti dokumenttisarjan suhtautumista kenialaisiin alentavana ja sanoi, että heidät esitettiin yksinkertaisina. Hänen mukaansa Mannerheim suhtautui ihmisiin tasa-arvoisemmin kuin Ylen sarja.
Aiheesta muualla

Suomen Marsalkka Yle Areenassa
Virallinen sivusto Suomen Marsalkka. Arkistoitu 16.8.2012. Viitattu 17.1.2012.
Suomen marsalkka Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Ylen Elävä arkisto: Suomen Marsalkka – The Marshal of Finland
Ylen Elävä arkisto: Operaatio Mannerheim -sarja kertoo kohutun elokuvan teosta
Sortavalan kaupungin historiallis-kansatieteellinen museo

| Sortavalan kaupungin historiallis-kansatieteellinen museo |
| --- | --- |
 Sortavalan museo toimi pisimpään Hallonbladin talossa Raatihuoneenkadulla.
Tyyppi:  kulttuurihistoriallinen museo, kansatieteellinen museo
Sijainti:  Sortavala
Perustettu:  1883
Lakkautettu:  1939
Ylläpitäjä:  Sortavalan kaupunki
    
Sortavalan kaupungin historiallis-kansatieteellinen museo (eli Laatokan Karjalan museo) toimi vuosina 1883–1939 Sortavalassa. Aloitteen museon perustamisesta teki Sortavalan seminaarin lehtori O.A. Forsström (myöh. Hainari), joka lukeutuu myös Laatokka-lehden perustajakolmikkoon. Sortavalan museo oli vanhin Karjalassa toimineista museoista ja yksi koko Suomen vanhimmista museoista. Sortavalan museo on arvotettu alansa uranuurtajaksi, yhdeksi Suomen ensimmäisistä kansatieteellisistä museoista.  Sotien jälkeen Sortavalan museon historialliset kokoelmat sijoitettiin Joensuuhun Pohjois-Karjalan museoon. Esihistoriallinen esineistö on Museovirastolla.
Museon toiminta

Museon tarkoituksena oli suomalaisen kansallistunnon herättäminen. Alkuvaiheessa esineitä kerättiin ”siitä kansatieteellisestä ympäristöstä”, josta kansalliseepoksemme Kalevala oli säilynyt jälkimaailmalle”. Museon kokoelmia kartutettiin erityisesti vuosina 1883–1897. Esineitä kerättiin tuolloin pääasiassa Sortavalasta, Salmin, Ilomantsin ja Kurkijoen kihlakunnista sekä Aunuksen Karjalasta. Kalevalaisesta keruuympäristöstä valikoitiin museon kokoelmiin esimerkiksi metsästysaseita, kansanpukuja, taikakaluja, käspaikkoja ja kuosaleita. Näin museon kokoelmat muodostuivat yhtenäisiksi.
Sortavalan kaupungin historiallis-kansatieteellisen museon toiminta alkoi väliaikaistiloissa lehtori Mäkisen talossa. Sieltä päästiin muuttamaan vastavalmistuneelle raatihuoneelle 1885. Kymmenen vuotta myöhemmin matka jatkui, kun valtioneuvoksetar Elisabeth Hallonblad antoi talostaan yhden huoneen museon käyttöön. Valtioneuvoksetar rakennutti sisätiloihin rajakarjalaisen savutupainteriöörin ja tilasi sinne kuvanveistäjä Robert Stigelliltä kaksi mallinukkea. Tupaan ja huoneeseen siirrettiin museon kansatieteellinen kokoelma raatihuoneelta. Valtioneuvoksetar Hallonbladin kuoleman jälkeen koko rakennus siirtyi Sortavalan kaupungin omistukseen 1912 ja museo sai lisää huoneita. Museon toiminta keskeytyi vuosien 1918–1926 ajaksi. Sisällissodan aikana rakennus toimi sotilassairaalana ja sen jälkeen sotilaskotina.
Museotoiminta vilkastui museon päästyä takaisin omiin huoneisiinsa vuonna 1926. Ehdittiin kerätä laaja valokuvakokoelma Sortavalan kaupungin vanhemmista puurakennuksista ja panna alulle Laatokan kalastustapoja valaiseva kokoelma. Kaikkia esineitä ei voitu laittaa enää esille tilanpuutteen takia. Tämä ongelma ratkesi, kun täysin uudistetun Seurahuoneen yhteyteen rakennettiin kaupungille erityinen valistustalo. Sortavalan museo sai aivan uudet tilat, jotka sijaitsivat 550-paikkaisen juhlasalin alla.   Ennen muuttoa museon esinekokoelmat luetteloi Hulda Kontturi Kansallismuseosta. Museon avajaisia päästiin viettämään Seurahuoneen tiloissa kesällä 1939.  Museonhoitaja Uuno Korhosen arvion mukaan syksyllä 1939 museossa oli yhteensä 2300 luetteloitua esinettä sekä numeroimattomia 600–800 kappaletta.
Sortavalasta Joensuuhun

Sortavalan museon toiminta uusissa tiloissa jäi lyhyeksi. Museoesineitä alettiin pakata lokakuussa 1939 talvisodan uhan alla. Museonhoitaja Uuno Korhonen vastasi lähes kaikkien esineiden pakkaamisesta ja siirrosta kaupungin keskustasta maalaiskunnan puolelle. Heti talvisodan jälkeen Korhonen matkasi Sortavalaan ja huolehti museoesineiden kuljetuksista uuden rajan toiselle puolelle. Esineitä sijoitettiin Kiteelle, Savonlinnan ja Joensuuhun.  Kesällä 1940 kaikki kokoelmat varastoitiin Ilmajoelle kappelin alakertaan. Sortavalan kaupungin hoitokunta olisi halunnut siirtää museon takaisin Sortavalaan vuonna 1942, mutta esitys ei toteutunut ja kokoelmat jäivät yhä Ilmajoelle.
Vuonna 1950 Joensuun kaupunginhallitus otti vastaan Sortavalan museon kokoelmat, jotka sijoitettiin Pohjois-Karjalan museoon. Myöhemmin esihistorialliset kokoelmat siirrettiin muinaismuistolakia noudattaen Museovirastoon.
Pohjois-Karjalan museon kokoelmiin kuuluu 1724 Sortavalan museon esinettä ja kuvakokoelmiin 464 objektia. Sortavalan museon säilyneiden kokoelmien laajuus on esihistorialliset kokoelmat mukaan lukien yhteensä 2620 esinettä. Sodan myötä kokoelmien yhtenäisyys oli hävinnyt 1500 esineen katoamisen myötä. Esimerkiksi aikalaislähteissä arvokkaaksi mainitun kantelekokoelman alkuperäinen soitinten määrä on jäänyt mysteeriksi, koska kaikki esinediaaritkaan eivät säilyneet. Sortavalan museon kokoelmien suurimmaksi arvoksi on arvioitu se, että esineet on kerätty suunnitelmallisesti ja teemoittain yhtenäiseltä alueelta ja ne on ehditty luetteloida. Joensuussa museonhoitaja Uuno Korhonen täydensi Sortavalan museon eli Laatokan Karjalan museon kokoelmaa vielä vuosina 1951–53 karjalaisen siirtoväen lahjoituksilla.
Aiheesta muualla

Pohjois-Karjalan museo Hilma[vanhentunut linkki]
Suomi-Rockin Korkeakoulu

| The Boys: Suomi-Rockin korkeakoulu Eero ja Jussi & The Boys |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Julkaistu: 2004
 Kesto: 111.38
 Levy-yhtiö: Warner Music
Eero ja Jussi & The Boys muut julkaisut
| Pop Show 2004 | The Boys: Suomi-Rockin korkeakoulu 2004 | Kerran vielä, pojat! 2014 |
The Boys: Suomi-Rockin korkeakoulu on suomalaisen rockyhtye Eero ja Jussi & The Boysin kokoelma-albumi.
Kappaleet

Kaikki rakkauteni – 2.50 (All My Loving, säv. Lennon & McCartney, san. Kari Kuuva)
Kaunis nainen – 2.47 (Pretty Woman, säv. Bill Dees, Roy Orbison, san. Sauvo Puhtila)
The Enchanted Sea – 1.50 (säv. ja san. Metis, Starr)
Tahdon saaren – 2.45 (säv. ja san. Erik Lindström)
Liisan koira – 3.21 (Walking the Dog, säv. Rufus Thomas, san. Jussi Raittinen)
Hunajainen – 2.24 (Taste of Honey, säv. Scott, Marlow, san. Jussi Raittinen, Aarno Raninen)
Eikan pumppu – 2.57 (säv. Rauno Lehtinen, san. Pertti Reponen)
If You Need Me – 2.18 (säv. Bateman, Pickett, Sanders)
I Just Wanna Make Love To You – 2.22 (säv. ja san. W. Dixon)
Sinä vain – 2.18 (You're The One, säv. Petula Clark, Tony Hatch, san. Jussi Raittinen)
Salainen rakkaus – 3.19 (Secret Love, säv. Sammy Fain, san. Jussi Raittinen)
Tummanpunainen – 3.11 (Candy Apple Red, säv. Houston Turner, san. Jussi Raittinen)
Ei aika mennyt koskaan palaa – 2.48 (Proshtshai Ljubov, säv. B. L. Andreschewsky, san. Jussi Raittinen, sov. Seppo Paakkunainen)
Ukkopekka-uu-uu – 2.09 (Chattanooga Choo Choo, säv. Harry Warren, san. Sauvo Puhtila)
Fine And Mellow – 3.40 (säv. ja san. Cosby, Hardaway)
Kun Kusti polkee – 2.43 (säv. ja san. Kari Kuuva)
Toisin päin kuin veljelläin – 2.20 (säv. Eero Raittinen, san. Hector)
Vanha tie – 3.27 (Take Me Home Country Road, säv. Danoff, Denver, Nivert, san. Pertti Reponen)
Sampomies – 3.10 (Jambalaya (On the Bayou), säv. Hank Williams, san. Risto Tukiainen)
Tavastia-rock – 3.29 (Crocodile Rock, säv. Elton John, san. Jussi Raittinen)
Mona Lisa – 1.53 (säv. Ray Evans, Jay Livingston, san. Usko Kemppi)
Kesäduuni blues – 2.10 (Summertime Blues, säv. Jerry Capehart, Eddie Cochran, san. Jussi Raittinen)
Blueberry Hill – 3.02 (säv. Rose, san. Mirjam Etelälehto)
Buona Sera – 3.05 (säv. De Rose, Sigman, san. Sauvo Puhtila)
Vankila-rock – 2.33 (Jailhouse Rock, säv. Jerry Leiber ja Mike Stoller, san. Jussi Raittinen)
Metsämökin tonttu – 2.34 (säv. ja san. K. W. Blomqvist)
C’mon Everybody – 2.35 (C'mon Everybody, säv. Jerry Capehart, Eddie Cochran, san. Jussi Raittinen)
Kanteen Suosikin – 2.55 (Cover of the Rolling Stone, säv. Shel Silverstein, san. Jussi Raittinen)
Valtatie 66 – 2.33 (Route 66, säv. Bobby Troup, san. Jussi Raittinen)
Hallelujaa häntä rakastan – 2.15 (Hallelujah I Love Her So, säv. Ray Charles, san. Jussi Raittinen)
Päästä pois tahtoisin – 3.45 (That Lucky Old Sun, säv. Beasley Smith, san. Jussi Raittinen)
Elämä jatkuu – 3.08 (säv. Pekka Pohjola)
Vaahto peilaa – 3.01 (säv. ja san. Pekka Tammilehto)
Hyppää paattiin – 2.30 (Sea Cruise, säv. Huey P. Smith, san. K. W. Blomqvist)
Et voi sä estää – 2.15 (Three Steps to Heaven, säv. Bob Cochran, Eddie Cochran, san. Juha Vainio)
Takaa ajatusten virran – 3.05 (Gentle on My Mind, säv. John Hartford, san. K. W. Blomqvist, Jussi Raittinen)
Skitta pussiin – 3.14 (Cheque Book, säv. Mickey Jupp, san. Juice Leskinen)
Rakkaus on kummaa – 3.25 (Love Is Strange, säv. Baker, McDaniel, Robinson, san. Jussi Raittinen)
Mary Lou – 2.55 (säv. Hawkins, Magill, san. Jussi Raittinen)
Rautalankaa venyttää – 2.46 (Dance to the Guitar Man, säv. Duane Eddy, Lee Hazlewood, san. Jussi Raittinen)
Sulkapallo kesäolympialaisissa 2012

Sulkapallossa kilpailtiin Lontoon vuoden 2012 kesäolympialaisissa 28. heinäkuuta – 5. elokuuta. Tapahtumia oli viisi, jotka olivat miesten sekä naisten kaksin- ja nelinpeli sekä lisäksi sekanelinpeli. Kilpailijoita oli yhteensä 172. Tapahtumat käytiin Wembley Arenalla. Paikalle yleisöön mahtui 12 500 henkilöä. Sulkapallo on painoltaan 4,74–5,50 grammaa, ja sisältää 16 höyhentä.
Karsinnat

Kilpailijat valittiin Badminton World Federationin ranking-listan perusteella 3. toukokuuta 2012. Yhdestä maasta sai osallistua maksimissaan kolme pelaajaa kaksinpeleihin ja kaksi paria nelinpeleihin, jolloin yhdestä maasta voi olla enintään 18 kilpailijaa.
Mitalistit

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| Tapahtuma | Kultaa | Hopeaa | Pronssia |
| Miesten kaksinpeli |  Lin Dan |  Lee Chong Wei |  Chen Long |
| Miesten nelinpeli |  Cai Yun / Fu Haifeng |  Mathias Boe / Carsten Mogensen |  Jung Jae-sung / Lee Yong-dae |
| Naisten kaksinpeli |  Li Xuerui |  Wang Yihan |  Saina Nehwal |
| Naisten nelinpeli |  Tian Qing / Zhao Yunlei |  Mizuki Fujii / Reika Kakiiwa |  Valeria Sorokina / Nina Vislova |
| Sekanelinpeli |  Zhang Nan / Zhao Yunlei |  Xu Chen / Ma Jin |  Joachim Fischer Nielsen / Christinna Pedersen |
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Sulkapallo Lontoon 2012 olympialaisten sivuilla (englanniksi)
Epävirallinen luettelo tämänhetkisistä ranking-listoista ja kilpailijoista[vanhentunut linkki] (englanniksi)
Kesäolympialaisten 2012 lajit ja kilpailutapahtumat
Ammunta | Jalkapallo | Jousiammunta | Judo | Koripallo | Käsipallo | Lentopallo | Maahockey | Melonta | Miekkailu | Nykyaikainen viisiottelu | Nyrkkeily | Paini | Painonnosto | Purjehdus | Pyöräily | Pöytätennis | Ratsastus | Soutu | Sulkapallo | Taekwondo | Taitouinti | Tennis | Triathlon | Uimahypyt | Uinti | Vesipallo | Voimistelu | Yleisurheilu
Sulkapallo olympialaisissa
1896–1968 •
1972 (Näytöslaji) •
1976–1984 •
1988 (Ystävyysottelu) •
1992 •
1996 •
2000 •
2004 •
2008 •
2012 •
2016 •
2020 •
2024
Sekanelinpelin puolivälierä, Indonesian Tontowi Ahmad–Liliyana Natsir vastaan Saksan Michael Fuchs–Birgit Michels.