stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Japanin lippu

Japanin lippu.
Japanin lipussa on valkoinen kenttä ja keskellä suuri, punainen kiekko, joka edustaa nousevaa aurinkoa. Lipun virallinen nimi on japaniksi Nisshōki (jap. 日章旗, ”aurinkolippu”), mutta se tunnetaan yleisemmin nimellä Hinomaru (jap. 日の丸, ”auringon kiekko”). Aurinkoaihetta käytettiin laajalti Sengoku-kauden sotilaslipuissa 1400- ja 1500-luvuilla. Meiji-restauraation aikana lippu otettiin virallisesti Japanin kauppalipuksi 27. helmikuuta 1870. Lipusta tehtiin maan kansallislippu kuitenkin vasta 13. elokuuta 1999 laissa kansallislipusta ja kansallislaulusta.
Yhdessä Japanin kansallislaulun Kimi ga yon kanssa Hinomarua pidetään ristiriitaisena militaristisen menneisyyden symbolina. Hinomarun käyttöä rajoitettiin voimakkaasti Yhdysvaltain miehityskauden aikana toisen maailmansodan jälkeen, mutta rajoituksista myöhemmin luovuttiin. Japanin laki ei määritellyt maalle mitään tiettyä kansallislippua vuosina 1885–1999, vaikka Hinomaru olikin lain mukaan kansallislippu lyhyen aikaa vuosina 1870–1885. Tästä huolimatta useat sotaliput on suunniteltu Hinomarun perusteella, mukaan lukien laivaston nousevan auringon lippu. Hinomarua on käytetty myös mallina muiden japanilaisten julkisten ja yksityisten lippujen suunnittelussa.
Historia > Ennen vuotta 1945

Hinomarun tarkkaa alkuperää ei tunneta. Historiallisesti auringolla oli kuitenkin Japanissa uskonnollinen konnotaatio ja nousevalla auringolla tärkeä symbolinen merkitys. Esimerkiksi vuonna 607 prinssi Shōtoku lähetti Suin keisari Yangille kirjeen, jonka hän aloitti kutsumalla itseään ”nousevan auringon prinssiksi”. Erään legendan mukaan lipun suunnitteli buddhalainen pappi Nichiren. Kun mongolit hyökkäsivät Japaniin 1200-luvulla Nichiren antoi shōgunille aurinkolipun taisteluun vietäväksi.
Yksi Japanin vanhimmista tunnetuista lipuista on Unpō-jin temppelissä Yamanashin prefektuurissa. Legendan mukaan keisari Reizei antoi lipun Minamoto no Yoshimitsulle ja Takeda-klaani piti sitä sukuaarteenaan. Tarinan historiallisuus on kuitenkin kyseenalaistettu. Varhaisimmat japanilaiset liput, joista on tallenteita, ovat maan yhdistymisen kaudelta. Liput kuuluivat daimioille, ja niitä käytettiin lähinnä taisteluissa. Suurin osa lipuista oli pitkiä ja niihin oli ommeltu daimion mon-vaakuna. Jopa saman perheen jäsenillä, kuten pojalla, isällä ja veljellä, oli taistelussa käytössään erilaiset liput. Liput auttoivat sotilaan tunnistamisessa, ja taisteluun osallistuvat kiinnittivät niitä selkiinsä ja hevosiinsa. Kenraaleilla oli myös omia lippujaan, mutta suurin osa niistä oli neliön muotoisia. Hinomaru oli lain mukaan maan kansallislippu vuosina 1870–1885. Muulloin Meiji-restauraation jälkeen Hinomaru oli käytännössä Japanin kansallislippu, mutta sen asemaa ei ollut määrätty lailla.
Historia > Sodan jälkeen

Hinomaru oli Japanin lippu käytännössä muttei virallisesti koko toisen maailmansodan ja miehityskauden ajan. Miehityskaudella Hinomarun nostoon tarvittiin liittoutuneiden komentajan lupa. Eri lähteissä annetaan eri tietoja siitä, kuinka paljon Hinomarun käyttöä rajoitettiin: jotkut sanovat lipun käytön olleen kiellettyä. Vaikka alkuperäiset rajoitukset olivatkin tiukkoja, ne eivät kuitenkaan sisältäneet suoranaista kieltoa.
Vuonna 1947 Hinomarun vapaa käyttö sallittiin Japanin parlamenttitalon, keisarillisen palatsin, pääministerin asunnon ja korkeimman oikeuden edustalla. Rajoituksia höllennettiin edelleen vuonna 1948, kun ihmisten sallittiin nostaa lippu salkoon kansallisina juhlapäivinä. Rajoitukset hylättiin kokonaan tammikuussa 1949, ja kuka tahansa sai liehuttaa Hinomarua milloin tahansa ilman lupaa. Taustalla oli MacArthurin toive, että lipusta tulisi rauhan symboli. Niinpä kouluja ja koteja kannustettiin käyttämään Hinomarua aina 1950-luvun alkupuolelle saakka.
Toisen maailmansodan jälkeen Yhdysvaltain Shipping Control Authorityn alla toimivat japanilaiset laivat käyttivät omaa, Japanin kauppalaivastolle tarkoitettua lippuaan. Se oli mukautettu E-viestilipusta ja sitä käytettiin syyskuusta 1945 Yhdysvaltain miehityksen loppuun saakka. Toisin kuin on väitettykenen mukaan?, lippua ei käytetty koskaan Japanin kansallislippuna.lähde?
Toisen maailmansodan päätyttyä Japanin lippua on kritisoitu, koska se on liitetty maan militaristiseen menneisyyteen. Samantyyppistä kritiikkiä on herättänyt myös Japanin kansallislaulu Kimi ga yo. Kansallislippu ja Kimi ga yo määriteltiin Japanin virallisiksi tunnuksiksi laissa kansallislipusta ja kansallislaulusta vuonna 1999. Lipun ja kansallislaulun käytöstä on kiistelty erityisesti kouluissa. Tokion koulutuslautakunta vaatii, että sekä laulua että lippua käytetään tapahtumissa, joita se hallinnoi. Opettajien vaaditaan kunnioittavan molempia symboleita rangaistuksen uhalla. Jotkut ovat syyttäneet sääntöjen rikkovan Japanin perustuslakia, kun taas koulutuslautakunta on väittänyt, että koska koulut ovat valtion instituutioita, niiden työntekijöillä on velvollisuus kouluttaa oppilaitaan kunnollisiksi kansalaisiksi. Opettajat ovat nostaneet kanteita Tokion kuvernööri Shintarō Ishiharaa ja vanhempia virkamiehiä vastaan, mutta syytteet on myöhemmin hylätty.
Suhteet

Vuonna 1870 hyväksytty dajōkanin julistus nro. 57 sisälsi kaksi kansallislippua koskevaa kohtaa. Ensimmäisessä määrättiin, kuka lipun sai nostaa salkoon ja miten sitä käytettiin, ja toisessa käsiteltiin lipun valmistusta. Lipun suhteet olivat julistuksen mukaan seitsemän yksikköä korkeutta ja kymmenen leveyttä (7:10). Punainen, aurinkoa esittävä kiekko oli kolme viidesosaa lipun korkeudesta. Asetuksen mukaan kiekko oli keskellä, mutta yleensä sitä on siirretty sadasosa lipun leveydestä tangonreunaa kohti.
Kun laki kansallislipusta ja -laulusta hyväksyttiin 13. elokuuta 1999, lipun suhteita muutettiin jonkin verran. Lipun uudet kokonaissuhteet ovat kahden suhde kolmeen (2:3). Punainen kiekko siirrettiin aivan lipun keskelle, mutta sen koko pysyi samana. Lipun tausta on valkoinen ja aurinkokiekko punainen, mutta tarkkoja värisävyjä ei vuoden 1999 laissa määritelty. Album des pavillons -kirjan vuoden 2000 painoksessa auringon sävyksi mainitaan ”Pantone 186”; valkoista kenttää ei mainita.
Suhtautuminen nykyään

Valtamedian tekemien kyselytutkimusten mukaan japanilaiset olivat pitäneet lippua kansallislippunaan jo ennen sen aseman virallistamista vuonna 1999. Siitä huolimatta kiistoja lipun käytöstä koulutapahtumissa tai tiedotusvälineissä syntyy edelleen. Esimerkiksi liberaalit sanomalehdet, kuten Asahi Shimbun ja Mainichi Shimbun, julkaisevat usein lippuun kriittisesti suhtautuvia artikkeleita, mikä heijastelee niiden lukijoiden poliittisia mielipiteitä.
Hinomaruun suhtaudutaan edelleen kielteisesti Japanin entisissä siirtomaissa ja Okinawalla. Eräässä huomattavassa tapahtumassa 26. lokakuuta 1987 okinawalainen supermarketin omistaja poltti Hinomarun ennen kansallisen yleisurheilukilpailun alkua. Kiinassa ja Etelä-Koreassa, joita Japani miehitti toisessa maailmansodassa, Japanin lippuja poltetaan maan ulkopolitiikkaa vastustavissa mielenosoituksissa tai kun Japanin pääministeri vierailee Tokion Yasukuni-pyhäkössä. Japanin lakien mukaan Hinomarun polttaminen on sallittua, mutta ulkomaiden lippujen ei.
Käyttö ja tavat

Toisesta maailmansodasta lähtien Japanin lippua on käytetty pääasiassa hallinnollisten rakennusten yhteydessä, kuten kaupungintaloissa, eikä sitä juuri nähdä yksityiskodeissa tai kaupallisissa rakennuksissa. Toisaalta jotkut henkilöt ja yritykset ovat puolustaneet lipun käyttöä juhlapäivinä. Esimerkiksi 23. joulukuuta 2002 (keisarin syntymäpäivästä) alkaen Kyushu Railway Company on nostanut lipun salkoon 330 miehitetyllä rautatieasemalla. Myös monet linja-autoyhtiöt ovat kiinnittäneet lippuja autoihinsa juhlapäiviksi, osin muistuttaakseen matkustajiaan poikkeavista aikatauluista. Maan hallituksella on oikeus nostaa lippu puolitankoon.
Käyttö ja tavat > Protokolla

Lippua pidetään salossa auringonnoususta auringonlaskuun, vaikka kaupoilla ja kouluilla onkin lupa liputtaa avaamisesta sulkemiseen. Kun Japanin lippu nostetaan salkoon yhdessä ulkomaan lipun kanssa, Japanin lippu asetetaan kunniapaikalle ja vierasmaan lippu nostetaan sen oikealle puolelle samalle korkeudelle. Kun salossa on useampien maiden lippuja, Japanin lippu asetetaan Yhdistyneiden kansakuntien määräämän aakkosjärjestyksen mukaiselle paikalle. Kun lippua ei voida enää käyttää, se poltetaan mieluiten yksityisesti.
Suruliputukseen Hinomarulla kehittyi kaksi tapaa. Toisessa lippu nostetaan puolitankoon (jap. 半旗, hanki), kuten muissakin maissa. Tapaa käytetään esimerkiksi valtionpäämiehen kuollessa. Toinen tapa on käyttää erityistä surulippua (jap. 弔旗, chōki). Tapa on peräisin keisari Meijin hautajaisista vuodelta 1912, kun hallitus antoi asetuksen, jossa määrättiin lipun käytöstä Japanin keisarin kuollessa. Lipputangon nuppi täytyy peittää mustalla kankaalla ja lipun levyinen, liehuva musta kangas täytyy nostaa lipun yläpuolelle. Siitä lähtien tapaa on käytetty keisarin tai keisariperheen jäsenen kuollessa. Surulippua on käytetty myös joissakin muissa tapauksissa ja joskus sen käyttöön on liittynyt kiistoja. Esimerkiksi kun entinen pääministeri Ryūtarō Hashimoto kuoli elokuussa 2006, Japanin kommunistinen puolue vastusti surulipun käyttöä Ujin kaupungissa osin siksi, että pääministerin veli ei halunnut lippua käytettävän.
Koulutusministeriön laatimassa vuoden 1999 opetussuunnittelmaohjeessa huomautetaan, että ”kouluunsaapumis- ja valmistumisseremonioissa koulujen täytyy nostaa salkoon Japanin lippu ja ohjeistaa oppilaitaan laulamaan kansallislaulu [lipun ja laulun] merkityksen vuoksi.” Ministeriön kommentaarissa peruskoulujen opetussuunnitelmaohjeeseen sanotaan myös, että ”kansainvälistymisen lisääntyessä, samalla kun vaalitaan isänmaallisuutta ja tietoutta japanilaisuudesta, on tärkeää huolehtia koululaisten kunnioittavasta suhtautumisesta Japanin lippua ja kansallislaulua kohtaan heidän kasvaessaan kunniallisiksi Japanin kansalaisiksi kansainvälistyneessä yhteiskunnassa”.
Muut liput > Asevoimat

Japanin itsepuolustusvoimat ja Japanin itsepuolustusmaavoimat käyttävät aurinkolipun versiota, jossa on kahdeksan sädettä. Lipun nimi on Hachijō-kyokujitsuki (jap. 八条旭日旗). Kultainen reunus ympäröi lippua katkonaisesti.
Hinomarun erittäin hyvin tunnettu muunnelma on 16-säteinen nousevan auringon lippu, jota Japanin asevoimat, erityisesti keisarillisen Japanin laivasto, käyttivät myös historiallisesti. Lippu tunnetaan nimellä Kyokujitsuki (jap. 旭日旗), ja se otettiin laivaston lipuksi 7. lokakuuta 1889. Sitä käytettiin toisen maailmansodan loppuun saakka vuonna 1945 ja se otettiin uudelleen käyttöön 30. kesäkuuta 1954. Nykyään sitä käytetään Japanin itsepuolustusmerivoimien laivastolippuna. Japanin miehittämissä aasialaissa valtioissa lipulla on edelleen negatiivinen konnotaatio. Itsepuolustusmerivoimat käyttävät myös sotaviiriä. Se otettiin käyttöön ensimmäisen kerran vuonna 1914 ja uudelleen vuonna 1965. Sen tangon päässä on yksinkertaistettu versio laivaston lipusta ja sen loppuosa on valkoinen. Viirin suhteet ovat välillä 1:40 ja 1:90.
Japanin itsepuolustusilmavoimat, jotka perustettiin vuonna 1952, käyttävät symbolinaan pelkkää aurinkokiekkoa. Ilmavoimat ovat asevoimien ainoa haara, jonka tunnus ei liity keisarilliseen sädelippuun. Niillä on kuitenkin oma lippunsa, jota ne voivat käyttää tukikohdissaan ja paraateissa. Lippu suunniteltiin vuonna 1972, ja se on kolmas ilmavoimien käyttämä lippu. Siinä on ilmavoimien tunnus sinisen taustan keskellä.
Z-viestilipulla oli merkittävä asema Japanin laivaston historiassa, vaikka se ei ollutkaan virallinen kansallinen lippu. Kun amiraali Tōgō Heihachirō valmistautui Venäjän–Japanin sodan aikana 27. toukokuuta 1905 Tsushiman meritaisteluun Venäjän Itämeren-laivastoa vastaan, hän nosti lippulaivansa Mikasan mastoon Z-lipun ja voitti lopulta taistelun. Lipun nosto kertoi aluksen miehistölle, että ”keisarillisen Japanin kohtalo riippuu tästä yhdestä taistelusta; kaikki miehet ponnistelevat ja tekevät parhaansa”. Z-lippu nostettiin myös lentotukialus Akagille Pearl Harborin hyökkäyksen aattona joulukuussa 1941.
Muut liput > Keisari

Vuodesta 1869 on suunniteltu lippuja Japanin keisarille (silloinen keisari Meiji), hänen vaimolleen (keisarinnalle) ja muille keisariperheen jäsenille. Aluksi keisarin lippu oli koristeellinen ja siinä oli aurinko taiteellisen koristekuvion keskellä. Hänellä oli eri liput käytettäväksi maalla, merellä ja vaunuissa. Keisariperheelle annettiin myös eri liput merelle ja maalle (yksi lippu jalankulkuun ja yksi lippu vaunuihin). Vaunulipuissa oli yksivärisen taustan keskellä yksivärinen krysanteemi, jossa oli 16 terälehteä. Näistä lipuista luovuttiin vuonna 1889, kun keisari päätti käyttää lippua, jossa krysanteemi on asetettu punaiselle taustalle. Vuonna 1889 hyväksytyt liput ovat pienin värisävyihin ja suhteisiin tehdyin muutoksin edelleen keisariperheen käytössä.
Keisarin nykyisessä lipussa on kullanvärinen 16-terälehtinen krysanteemi punaisen taustan keskellä. Lipun suhteet ovat 2:3. Keisarinna käyttää samanlaista lippua, joka on kuitenkin kielekkeinen. Kruununprinssi ja kruununprinsessa käyttävät samantyyppisiä lippuja, mutta niissä on pienempi krysanteemi ja valkoinen reunus lipun keskiosassa.
Muut liput > Alueelliset liput

Kaikilla Japanin prefektuureilla on lippu, joka muistuttaa kansallislippua siten, että niiden keskellä on mon-symboli yksivärisellä taustalla. Jotkin mon-kuviot koostuvat tyylitellyin kirjoitusmerkein kirjoitetusta prefektuurin nimestä, joihinkin taas on kuvattu prefektuurin muoto tai jokin sen erityispiirre. Esimerkiksi Naganon prefektuurin lipussa on valkoinen kiekko, jossa on oranssi katakana ナ (na). Mon-kuvion eräs tulkinta on, että na symboloi vuorta ja valkoinen kiekko järveä. Oranssi väri kuvaa aurinkoa ja valkoinen väri alueen lunta.
Japanin kunnat voivat myös ottaa käyttöön omia lippujaan. Kaupunkien liput muistuttavat prefektuurien lippuja: niissä on mon yksivärisellä taustalla. Esimerkki kaupungin lipusta on Kanagawan prefektuurin Jokohaman lippu. Sen mon-symboli, joka hyväksyttiin vuonna 1909, koostuu katakanalla kirjoitetusta sanasta hama (jap. ハマ). Symboli on virallisesti punaisen värinen ja sen muoto muistuttaa timanttia.
Muut liput > Johdokset

Kansallislippu on toiminut asevoimien lippujen lisäksi inspiraationa myös useille muille lipuille. Vuonna 2000 Japaniin perustettiin uusi lippututkimusta (veksillologiaa) edistävä järjestö, Japanin veksillologinen yhdistys, joka halusi oman lipun. 61 ehdotuksesta valittiin Hinomaruun perustuva lippu. Sen yläosassa on punainen aurinkokiekko ja alaosassa kaksi toisiinsa lomittuvaa köyttä. Jälkimmäistä motiivia käytetään myös Kansainvälisen veksillologisten yhdistyksen liiton lipussa.
Myös laivaston lippu on vaikuttanut muihin lippuihin. Eräs niistä on Asahi Shimbun -sanomalehden käyttämä lippu. Sen alaosassa on neljäsosa aurinkokiekosta. Suuren osan auringosta peittää valkoinen kirjoitusmerkki 朝 ja auringosta lähtee 13 punavalkoista sädettä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Japanin lippu Wikimedia Commonsissa
Aasian valtioiden liput
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Afganistan | Arabiemiirikunnat | Armenia | Azerbaidžan | Bahrain | Bangladesh | Bhutan | Brunei |
| Etelä-Korea | Filippiinit | Georgia | Indonesia | Intia | Irak | Iran | Israel |
| Itä-Timor | Japani | Jemen | Jordania | Kambodža | Kazakstan | Kiina | Kirgisia |
| Kuwait | Laos | Libanon | Malediivit | Malesia | Mongolia | Myanmar | Nepal |
| Oman | Pakistan | Pohjois-Korea | Qatar | Saudi-Arabia | Syyria | Singapore | Sri Lanka |
| Tadžikistan | Taiwan | Thaimaa | Turkki | Turkmenistan | Uzbekistan | Venäjä | Vietnam |
1930-luvun kuva armeijaan lähtevän kunniaksi. Hinomaru riippuu talosta ja lapsilla on pieniä lippuja.
Hinomaru lasketaan tangosta Soulissa Japanin antautumispäivänä 9. syyskuuta 1945.
Japanin lipun suhteet.
Keisari Akihito valmistautuu tervehtimään lippuja heiluttavia kansalaisia syntymäpäivänään.
Japanin lippu linja-autossa.
Kansallislippu suruliputuksessa.
Japanin itsepuolustusvoimien lippu.
Laivaston lippu.
Japanin keisarin lippu.
Japanin kansallislippu yhdessä Okinawan prefektuurin ja Urasoen kaupungin lippujen kanssa.
Jonkeri

| Jonkerinjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi 
Paikkakunta:  Kuhmo
Koordinaatit:  63°50′10″N, 29°55′30″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Laskujoki:  Jongunjoki
Järvinumero:  04.442.1.001 
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  195,6 m
Rantaviiva:  73,55 km
Pinta-ala:  13,981 km² 
Tilavuus:  0,0547 km³
Keskisyvyys:  3,91 m
Suurin syvyys:  18,8 m
 fiJonkeri 
Jonkeri on keskikokoinen järvi Vuoksen päävesistössä Kuhmon kaakkoiskulmassa. Se on sokkeloinen järvi, jonka suurimpia saaria ovat Uittosaari, Lammassaari, Kalmosaari ja Kontusaari. Järven vedet laskevat Lieksan suuntaan Jongunjokea pitkin. Se on suosittu melontareitti.
Historiallisia paikkoja järven alueella

Pyykönniemen Kirkkoniemessä on kolmisenkymmentä kiviröykkiötä. Niistä noin on 20 matalaa, pelkistä kivistä tehtyä, läpimitaltaan alle kaksi metristä kiviröykkiötä sekä seitsemän tai kahdeksan hieman suurempaa maansekaista kivirauniota. Suuremmat ovat uunien jäännöksiä, pienemmät lienevät viljelyröykkiöitä.
Jonkerinjärvessä on myös kaksi hautasaarina pidettyä Kalmosaarta: toinen niemen länsipuolella, toinen itäpuolella. Niihin liittyy perimätieto, jonka mukaan toinen saarista on ollut papiston, toinen tavallisen väen hautapaikka. Järven pohjoisrannalla on Jonkerin kiveksi sanottu paasi. Ilmeisesti Jonkerin kivi tuli valtakunnanrajan merkiksi vuoden 1617 Stolbovan rauhan rajaa maastoon merkittäessä. Sen jälkeen raja säilyi tällä kohdalla muuttumattomana yli 200 vuotta.
Aiheesta muualla

Kylä rajan kainalossa : Jonkerin kyläkirja. Kuhmo : Jonkerin kyläseura, 2015. ISBN 978-952-93-5632-4.
Brita Jokinen-Morris

Brita Jokinen-Morris (ent. Brita Jokinen) on suomalainen toimittaja ja tietokirjailija, joka on lisännyt narsistisen persoonallisuushäiriön tuntemusta.
Ura

Jokinen teki YLElle radio-ohjelmaa Kiusaaja keskellämme vuonna 2001. Vuonna 2007 hän julkaisi kirjan Kiusaaja keskellämme, joka pohjautui radio-ohjelman saamaan palautteeseen. Vuoden 2012 uudistetun painoksen nimi on Narsisti keskellämme.
Radio-ohjelma sai runsaasti palautetta ihmisiltä, jotka halusivat auttaa muita tunnistamaan ongelman. Kun Jokinen kirjoitti WSOY:lle kirjaa Kiusaaja keskellämme vuonna 2007, kustantaja vaati muuttamaan jokaisen narsisti-sanan kiusaajaksi. Jokisen radiosarja on esitetty Ylen radiossa neljä kertaa uudestaan yleisön pyynnöstä vuosien 2001–2012 välillä. Kiusaaja keskellämme -kirjaa varten Jokinen haastatteli 150 henkilöä.
Kun Jokinen kirjoitti vuonna 2012 kirjan Narsisti keskellämme oli jo hänen mukaansa mahdollista käyttää narsisti-sanaa. Jokisen mukaan monet olivat kiitollisia, että saivat epämääräiselle ja vaikealle ilmiölle nimen.
Teokset

Kiusaaja keskellämme, 2007, WSOY. ISBN 9510333697
Narsisti keskellämme, 2012, Minerva Kustannus. ISBN 9789523123250
Tunnustukset

Kiusaaja keskellämme -radiosarjan osa Luonnehäiriöinen perhepiirissä sai Koura-palkinnon vuonna 2001.
Aiheesta muualla

Viisiosaisen Ylen radiosarjan Kiusaaja keskellämme osat 2001
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 2
Otto Joki

Otto Harald Johannes Joki (1. huhtikuuta 1899 Tampere – 22. helmikuuta 1983 Tampere) oli suomalainen jääkärimajuri. Hänen vanhempansa olivat vahtimestari Juho Joki ja Olga Maria Rosenqvist. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1928 Aili Kyllikki Laadun kanssa.
Opinnot

Joki kävi kansakoulun. Vuodet 1923–1926 hän opiskeli ulkomailla kaupallista alaa.
Jääkärikausi

Joki työskenteli Rautatiekirjakauppa oy:n palveluksessa Tampereella ja Seinäjoella enne liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 16. tammikuuta 1916, josta hänet siirrettiin 13. joulukuuta pataljoona haupitsipatteriin. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella Riianlahdella ja Schmardenissa sekä Aa-joella.
Suomen sisällissota

Joki astui Suomen armeijan palvelukseen 7. helmikuuta 1918 Saksassa kirjoittamansa palvelusopimuksen mukaan ja samalla hänet ylennettiin varavääpeliksi. Suomeen hän palasi Vaasaan 18. helmikuuta 1918 jääkärien etujoukon mukana. Vaasasta hänet komennettiin sisällissotaa käyvään Suomen Valkoiseen armeijaan ensin koulutusaliupseeriksi Pietarsaaren tykistökouluun, mistä hänet määrättiin lähteväksi rintamalle jaosjohtajana 21. helmikuuta 1918 Karjalan armeijakunnan 6. patteriin. Matkaan patteri lähti Pietarsaaresta 2. maaliskuuta 1918. Sisällissodan loppuvaiheissa 15. huhtikuuta 1918 hänet nimitettiin edellä mainitun patterin päälliköksi. Joki osallistui sisällissodassa taisteluihin Ahvolassa, Rannilassa ja Viipurissa. Hän haavoittui Suninmäellä 7. maaliskuuta 1918.
Sisällissodan jälkeinen aika

Joki palveli sisällissodan jälkeen 1. heinäkuuta 1918 alkaen komppanianpäällikkönä Lapin 1. rajavartiopataljoonan (tunnettiin myöhemmin nimellä Lapin ryhmän 2. pataljoona) 3. komppaniassa, josta hänet komennettiin 1. huhtikuuta 1919 päälliköksi Kainuun rajavartioston 2. komppaniaan. Armeijasta hän erosi 9. maaliskuuta 1921 ja siirtyi kirjanpitäjäksi Pitkäniemen keskuslaitokseen, kunnes vietti vuodet 1923 – 1926 ulkomailla, missä hän suoritti kaupallisen alan opintoja. Suomeen palattuaan hän toimi edustajana useissa yrityksissä Tampereella. Armeijasta eroamisen syynä oli helmikuussa 1921 tapahtunut rikos. Joki riehui humalassa Vaasan keskustassa ja tultuaan viedyksi poliisilaitokselle ampui hänet pidättäneet poliisit Oskari Lindgrenin ja Juho Järven. Vahvan humalatilansa vuoksi Joki selvisi silloisen lainsäädännön mukaisesti teostaan tuomiotta.  Hänet tuomittiin maksamaan korvauksia surmattujen perheille. Vankilassa hän joutui olemaan vain muutaman kuukauden.
Talvi- ja jatkosota

Joki osallistui talvisotaan komppanianpäällikkönä Jalkaväkirykmentti 7:ssä ja osallistui taisteluihin Summassa. Taisteluiden laannuttua hänet siirrettiin 2. Armeijakuntaan, josta hänet kotiutettiin toukokuussa vuonna 1940 ja hän siirtyi myyntipäälliköksi Rafael Haarla Oy:n palvelukseen. Jatkosodan puhjettua hänet komennettiin 49. Kuljetusesikunnan päälliköksi, mistä hänet siirrettiin vuonna 1942 Viipurin Huoltokeskuksen päälliköksi. Sotien jälkeen hän palasi siviilitehtäväänsä Haarla Oy:n, mistä hän jäi eläkkeelle vuonna 1966. Eläkkeelle siirtymisensä jälkeen hän toimi omistamansa Otto Joki Ky:n johtajana.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Varavääpeli 7. helmikuuta 1918  Vääpeli 7. toukokuuta 1918  Vänrikki 10. toukokuuta 1918  Luutnantti 31. heinäkuuta 1919  Kapteeni 1940  Majuri 1942 |      |  Vapaudenristi 2. lk.  Vapaudenristi 3. lk.  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera (1918 ja 1940)  Vapaudenmitali 1. lk.  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Talvisodan muistomitali  Jääkärimerkki  Saksan Kotkan ritarikunnan 2. lk. kunniamerkki  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi |
Pietarsaaren tykistökoulun oppilaille esitellään tykkikalustoa jääkärien ja jääkärimajuri Lauri Malmbergin johdolla.
Aidon kehityksen mittari

GPI (Genuine Progress Indicator) eli aidon kehityksen mittari on yksi uusista kehityksen mittauksen menetelmistä. Se keskittyy enemmän yksityiseen ihmiseen ja ottaa huomioon myös kotona tehdyn työn. Siinä missä BKT ohjaa seuraamaan teollisuutta ja tuotantoa, GPI ohjaisi erilaiseen politiikkaan ja kiinnittäisi huomiota ihmisten ja luonnon hyvinvointiin.