stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Fritz Lang
Nuoruus

Friedrich Christian Anton Lang syntyi Itävalta-Unkarin pääkaupungissa Wienissä 5. joulukuuta 1890. Hänen isänsä Anton Lang oli katolinen wieniläinen arkkitehti, joka toimi kaupunginarkkitehtina. Äiti Paula Lang (o.s. Schlesinger) oli kotoisin Määristä Brnon kaupungista. Hän oli juutalaissyntyinen mutta kääntyi katolisuuteen naimisiinmenonsa jälkeen. Fritz oli perheen toinen lapsi. Vanhempi veli Adolf Lang oli syntynyt 1884. Vanhemmat kohtelivat Adolfia veljeksistä selvästi heikompana, sillä tämä kärsi vakavasta psoriasiksesta. Adolfin ja Fritzin veljessuhde oli huono, eivätkä he aikuisiällä juuri olleet tekemisissä keskenään.
Elämänsä ensimmäiset kymmenen vuotta Fritz asui Wienin ydinkeskustassa kaupungin keskeisimmällä alueella. Vuonna 1900 perhe muutti varakkaiden kaupunginosaan Josefstadtiin. Lang aloitti vuonna 1908 arkkitehtuurin opinnot Wienin teknillisessä yliopistossa. Vanhempiensa toiveesta hänen oli aikomus jatkaa isänsä uraa arkkitehtina. Opiskeltuaan muutaman kuukauden Lang päätti keskeyttää opinnot. Häntä kiinnostivat enemmän kuvataiteet kuin insinööritieteet. Lang pääsi opiskelemaan Wienin kuvataideakatemiaan.
Lang muutti pois kotoa todennäköisesti vuoden 1910 loppupuolella tai seuraavan vuoden alussa. Hän kierteli museoita ja gallerioita Nürnbergissä, Münchenissä ja Frankfurtissa ja päätyi lopulta Brysseliin. Brysselissä hän hankki elantonsa piirtämällä muun muassa postikortteja ja pilapiirroksia, joita hän myi turisteille. Brysselistä Lang muutti Müncheniin, jossa asui todennäköisesti vajaan vuoden. Hän on kertonut matkustelleensa sen jälkeen ympäri maailmaa, mistä ei kuitenkaan ole todisteita. Huhtikuussa 1913 Lang asui Pariisissa pienessä ateljeessa.
Lang palasi Pariisista Wieniin, kun ensimmäinen maailmansota syttyi. Hän värväytyi 12. tammikuuta 1915 vapaaehtoisena Itävallan keisarilliseen armeijaan. Lang lähetettiin palvelemaan Italian rintamalle. Hän yleni sota-aikana luutnantiksi ja osallistui sotatoimiin Itärintamalla, Balkanilla ja Italiassa. Lang haavoittui sodan aikana muutamia kertoja ja menetti yhden vammansa takia näkönsä oikeasta silmästä, minkä vuoksi hän käytti vuosien ajan monokkelia. Toipilasaikanaan Lang laati elokuvakäsikirjoituksia. Hän tutustui myös elokuvaohjaaja ja -tuottaja Joe Mayhyn, jolle hän kirjoitti muutamia käsikirjoituksia. Langia pyydettiin näyttelemään Punaisen ristin teatteriin itävaltalaista luutnanttia, joka oli joutunut ranskalaisten vangiksi. Näytelmän ansiosta hän tapasi tuottaja Erich Pommerin, joka tarjosi hänelle sodan viimeisenä vuotena töitä dramaturgina. Lang pääsi lomalle armeijasta syyskuussa 1918, ja sota päättyi marraskuussa.
Ura > Ranskan kautta Yhdysvaltoihin > Vaikeat ensimmäiset vuodet

Saksasta Lang pakeni Ranskaan, jossa ohjasi yhden elokuvan, fantasiadraaman Liliom. Sen tuotti Erich Pommer, joka oli valittu aiemmin Fox Filmsin Euroopan-osaston johtoon. Myös Pommer oli paennut Saksasta, ja hän oli samalla siirtänyt Fox Filmsin Euroopan päämajan Berliinistä Pariisiin. Lang teki MGM:n kanssa sopimuksen yhdestä elokuvasta ja optiosta useampiin kesäkuussa 1934 ja muutti Yhdysvaltoihin. MGM:llä Langia ei arvostettu. Vuosina 1934–1935 hän sai ohjattavakseen monia elokuvia, joiden tuotanto kuitenkin peruttiin useista syistä. Lopulta syyskuussa 1935 MGM ilmoitti, että Lang ohjaisi Kiihkon, joka tunnettiin vielä työnimellään Mob Rule. Langin ja kuvausryhmän välit olivat Kiihkon kuvauksissa huonot, ja käytännössä tuottaja Joseph L. Mankiewiczin ansiosta MGM ei siirtänyt Langia syrjään ohjaajan paikalta. Mankiewicz puolusti Langia, joka kuitenkin piti häntä vastustajanaan. Saksassa ohjaaja oli elokuvan tärkein tekijä, jonka sana oli kuvauksissa laki. Hollywoodissa Lang ei kuitenkaan ollut enää samassa asemassa. Hän sanoikin Mankiewiczin pilanneen hänen elokuvansa, kun tämä oli leikannut lopullisen version.
Kiihkon valmistuttua vuonna 1936 Lang ei saanut uusia töitä. Häntä ei auttanut se, että hän antoi haastatteluita, joissa haukkui MGM:n toimintaa elokuvan leikkaamisessa. Langin Hollywood-uran pelasti näyttelijä Sylvia Sidney, joka yhtenä harvoista oli pitänyt työskentelystä Langin kanssa. Sidney oli tehnyt henkilökohtaisen sopimuksen suurten elokuvayhtiöiden ulkopuolella työskentelevän tuottaja Walter Wangerin kanssa. Sidney suositteli Langia Wangerin seuraavan elokuvan ohjaajaksi. Wanger antoi Langille vapaat kädet rikosdraaman Karkuri kuvaamiseen. Tammikuussa 1937 ensi-iltansa saanut Karkuri oli suhteellisen hyvä menestys, mutta Lang sai käytöksellään ja puheillaan lisää vihamiehiä. Lang oli ollut työttömänä tammikuusta 1937 toukokuulle, lähes puoli vuotta, kun hän lähetti käsikirjoituksensa Man Without a County Paramountille. Lang teki yhtiön kanssa kahden vuoden sopimuksen, joka kattoi kolmen elokuvan tekemisen. Kesällä 1938 valmistunut Ehdonalaisesti vapauteen oli paha pettymys, ja Paramount syytti Langia sen epäonnistumisesta. Paramount purki Langin sopimuksen keväällä 1939 vain yhden elokuvan jälkeen.
Ura > Ranskan kautta Yhdysvaltoihin > Viimeiset vuodet Yhdysvalloissa

Langin viimeiset kymmenen vuotta olivat hänen tuotteliainta aikaansa Yhdysvalloissa. Hän teki kahdeksassa vuodessa kymmenen elokuvaa. Näistä merkittäviä olivat vain Purkaus yössä ja Gangsterikuningas, joten jakso oli Langin uran heikkotasoisin.
Lang joutui Salaisuus oven takana -elokuvan epäonnistumisen jälkeen etsimään hetken uutta tuottajaa. Itsenäinen tuottaja Howard Welsch halusi Langin seuraavan elokuvan oikeudet, ja Sam Jaffe sopi samalla kahdesta elokuvasta Fidelity Picturesin kanssa. Vuonna 1950 valmistunut House by the River oli Langin ainoa b-elokuva ja menestyi Yhdysvalloissa kohtuullisesti. Elokuvaa ei kuitenkaan levitetty kovin moneen maahan, joten sitä pidetään Langin Hollywood-ajan tuntemattomimpana työnä. Samana vuonna hän teki ohjaustyön myös Foxille, jolle hän oli elokuvan velkaa. Sotadraama Viidakon sissit sai Langin uran huonoimmat arvostelut. Vuonna 1952 Langilta valmistui kolme elokuvaa. Helmikuussa tuli ensi-iltaan Villin lännen villikissa, Purkaus yössä valmistui maaliskuussa 1952 ja Sininen gardenia jouluaattona.
Lang oli taloudellisesti ahtaalla vuoden 1953 alkupuoliskolla, kun Columbia Picturesin johtaja Harry Cohn tarjosi hänelle sopimusta. Lang pysyi yllättäen väleissä temperamenttisen Cohnin kanssa. Langin ensimmäinen ohjaus Columbialle oli Gangsterikuningas. Elokuva oli Langin kansainvälisesti menestyneimpiä elokuvia, vaikka Yhdysvalloissa se menestyi vain keskinkertaisesti. Langin toinen ja viimeinen elokuva Columbialle oli film noir -draama Ihmispeto. Vuonna 1954 Lang palasi MGM:lle ohjaamaan seikkailudraaman Kätketty aarre. Langin kaksi viimeistä elokuvaa Yhdysvalloissa olivat Huulipunamurhaaja ja Sähkötuoli odottaa, jotka tuotti RKO Pictures. Lang ajautui kuvausten aikana ristiriitoihin tuottaja Bert E. Friedlobin kanssa. Lang purki tämän jälkeen vihansa Hollywood-koneistoon ja sanoi, ettei halua tehdä enää ainuttakaan elokuvaa Hollywoodissa. Hän kirjoitti muutamia tarinoita, mutta kukaan merkittävistä tuottajista ei enää halunnut olla hänen kanssaan tekemisissä.
Ura > Paluu Saksaan ja uran loppu

Saksalainen tuottaja Artur Brauner otti Langiin yhteyttä loppuvuodesta 1957 ehdottaakseen uusintaversiota Thea von Harboun romaanista Das indische Grabmal, jonka elokuvaversion Joe May oli ohjannut 1921. Lang pystyi näin toteuttamaan lähes 40 vuoden takaisen haaveensa, kun hän ohjasi romaanista kaksi elokuvaa: Eschnapurin tiikeri ja Maharadjan kosto. Elokuvia kritisoitiin Saksassa voimakkaasti. Brauner ehdotti tämän jälkeen uusintaversioita aiemmista saksalaisista klassikoista, kuten Väsyneestä kuolemasta, Niebelungen laulusta, Metropoliksesta ja Tri Caligarin kabinetista. Lopulta Lang suostui tekemään vielä yhden jatko-osan Tri Mabuse -sarjalle. Rikostarinan Mabusen 1000 silmää ensi-ilta oli vuonna 1960, ja se oli edellisten elokuvien tapaan suuri pettymys.
Lang suunnitteli kolmannen Mabuse-elokuvan jälkeen vielä uusia käsikirjoituksia, mutta Mabusen 1000 silmää jäi hänen viimeiseksi ohjaustyökseen. Langin elokuvaura päättyi kuitenkin vasta Jean-Luc Godardin draamassa Sen täytyi tapahtua vuodelta 1963. Godard oli merkittävimpiä uuden aallon ohjaajia ja Langin suuri ihailija. Godard ehdotti Langille elokuvassaan pientä roolia ohjaajana. Godardin elokuvan jälkeen Lang vetäytyi eläkkeelle Yhdysvaltoihin. Hän kuitenkin suunnitteli välillä paluuta ohjaustöihin ja kirjoitti myös toteumattoman käsikirjoituksen.
Uransa jälkeen Lang sai runsaasti tunnustuksia. Hänet palkittiin Berliinin elokuvajuhlilla 1963, Ranskan hallitus myönsi hänelle Officier des Arts et des Lettres -kunniamerkin 1965 ja Saksassa hän sai Bundesverdienstkreuz-kunniamerkin 1966. Lang palasi 1971 Wieniin 45 vuoden poissaolon jälkeen vastaanottamaan kaupungin kunniamitalia. Langia muistivat myös Italian ja Jugoslavian hallitukset. Wienin yliopisto nimitti Langin kuvataiteiden osaston kunniatohtoriksi. Yhdysvaltain elokuvaohjaajien ammattiliitto palkitsi hänet 1974. Langilla on myös tähti Hollywood Walk of Famella.
Lang kuoli 85-vuotiaana 2. elokuuta 1976.
Yksityiselämä

Lang oli hyvin tarkka julkisuuskuvastaan. Hänen mielestään hänen yksityiselämänsä ei kuulunut ulkopuolisille ja oli täysin yhdentekevää hänen elokuviensa katselijoille. Lang kertoi kuitenkin usein haastatteluissa anekdootteja elämästään.
Kuuluisin Langin anekdooteista oli tarina siitä, kuinka hän pakeni Saksasta 1933. Langin mukaan Joseph Goebbels olisi tarjonnut hänelle paikkaa natsi-Saksan elokuvateollisuuden johdossa keväällä 1933 samassa tilaisuudessa, jossa Goebbels kertoi syitä, miksi Tri Mabusen testamentti kiellettiin. Lang on kertonut lähteneensä Saksasta heti seuraavana päivänä. Goebbelsin päiväkirjoissa ei ole kuitenkaan mitään merkintää tapaamisesta Langin kanssa. Lisäksi Langin omat matkustusasiakirjat todistavat hänen olleen Saksassa vielä kesällä 1933.
Lang oli elämänsä aikana kolme kertaa naimisissa. Lisa Rosenthalin kanssa 1919–1921, Thea von Harboun kanssa 1922–1933 ja Lily Lattén kanssa 1971–1976. Lisäksi hänellä oli lukemattomia suhteita, eikä hän ollut yhdellekään naiselleen uskollinen. Hollywood-aikana hänellä oli lyhyet suhteet muun muassa näyttelijöiden Miriam Hopkinsin, Marlene Dietrichin ja Kay Francisin kanssa.
Langin ensimmäisestä avioliitosta on hyvin vähän tietoa. Hän meni naimisiin todennäköisesti vuonna 1919. Lang käytti julkisuudessa vaimostaan nimeä "L". Ainoa maininta vaimon oikeasta nimestä on Wienin kaupungintalon perhearkistoissa, jossa hänen nimekseen on merkitty Lisa Rosenthal. Kyseessä saattaa olla myös pseudonyymi. Rosenthal oli venäjänjuutalainen ja kotoisin Vilnasta. Lang petti vaimoaan Harboun kanssa, ja Lisa Rosenthal teki itsemurhan 1921 saatuaan tietää Langin ja Harboun suhteesta. Kaikki eivät uskoneet Rosenthalin tehneen itsemurhan. Erityisesti toimittaja Hans Feld, elokuvaaja Karl Freund ja näyttelijä Alfred Zeisler epäilivät itsemurhatarinaa, ja he esittivätkin joitakin päinvastaisia todisteita. Berliinin poliisi hylkäsi kuitenkin jutun.
Lang ja aiemmin näyttelijä Rudolf Klein-Roggen kanssa naimisissa ollut Harbou menivät naimisiin seuraavana vuonna. Lang heitti Harboun pihalle talostaan elokuvan Tri Mabusen testamentti kuvaamisen aikana, kun Harboun suhde toiseen mieheen paljastui. Langilla itsellään oli kuitenkin samaan aikaan avioliiton ulkopuolinen suhde Lily Lattéen. Aiemmin Langilla oli ollut myös suhde Gerda Maurukseen, joka näytteli Langin elokuvassa Vakoilija. Siihen aikaan huhuttiin, että heidän suhteensa olisi ollut sadomasokistinen.
Lang rakastui 1940-luvun lopulla käsikirjoittaja Silvia Richardsiin ja olisi halunnut naida tämän. Heidän suhteensa päättyi elokuvan Salaisuus oven takana valmistuttua. Lang meni ilmeisesti vuonna 1971 naimisiin pitkäaikaisen ystävänsä Lily Lattén kanssa.
Ohjaajana > Ohjaustapa

Lang tunnettiin ohjaajana erityisen ankarana muuta kuvausryhmää kohtaan. Saksassa Lang tottui siihen, että ohjaajalla oli elokuvanteossa täydellinen komento. Yhdysvalloissa studiojärjestelmä oli huomattavasti kurinalaisempi, mikä tuotti Langille vaikeuksia ja minkä takia hän myös lopulta lähti Hollywoodista. Lang tunnettiin jo Saksassa 1920-luvulla vaikeana ohjaajana. Tuottaja Erich Pommeria vaivasi jo tuolloin Langin resursseja kuluttava tapa kuvata useat kohtaukset kymmeniä kertoja.
Monet eivät pitäneet Langin tavasta kohdella näyttelijöitään. Näyttelijä Henry Fondan mukaan Lang ei ymmärtänyt, että näyttelijätkin olivat ihmisiä, joilla oli tunteita, ja Lang piti näyttelijöitä nukkeinaan. Elokuvan Viitta ja tikari kuvauksissa oli kolmipäiväinen seisokki, jonka koko kuvausryhmä oli järjestänyt näyttelijä Lilli Palmerin kohtelun takia. Näyttelijä Brigitte Helm muisteli myöhemmin, että Metropoliksen kuvaukset olivat hänen elämänsä vaikein kokemus, ja Marlene Dietrichin mukaan Lang kuului "sadistien veljeskuntaan".
Ohjaajana > Tyyli ja teemat

Lang oli monipuolinen ohjaaja, ja hän pystyi tekemään elokuvia mistä genrestä tahansa.
Langin 1920-luvun elokuvat olivat usein mykkäelokuvien rajoja etsiviä ja tuon ajan elokuviksi kalliita. Elokuvissa nähtiin vakoilijoita, lohikäärmeitä, legendaarisia sankareita, diktaattoreita, huippurikollisia ja futuristisia kansankiihottajia. Langin saksalaiset ohjaustyöt olivat yleensä joko eeppisiä elokuvia tai kaupunkimaisemaan sijoittuvia jännityselokuvia. Molemmissa lajityypeissä Lang käsitteli erityisesti yksilön voimattomuutta, kaaoksen ja väkivallan läsnäoloa ja kohtaloa. Saksassa tehtyjen elokuvien pääteema oli yleensä teknologian kehittymisen vaikutus moraalin rappeutumiseen. Esimerkiksi elokuvassa Tri Mabuse – ihmispeto Lang kuvaili Saksan yhteiskunnan tilaa ensimmäisen maailmansodan jälkeen ja elokuvassa Metropolis tulevaisuudenvision, jossa uutta tekniikkaa käytetään ihmisten riistämiseen.
Yhdysvalloissa Langin elokuvat keskittyivät tarkkailemaan maan kulttuuria ja yhteiskuntaa. Ensimmäiset elokuvat Yhdysvalloissa, Kiihko ja Karkuri, käsittelivät massojen valtaa 1930-luvun laman aikana ja rasismin joukkopsykologiaa. Langin 1940-luvun melodraamat, kuten Nainen ikkunassa ja Punainen katu, käsittelivät julkisen ja yksityisen elämän kasvavaa eroa sekä yksittäisen henkilön nimettömyyttä yhteiskunnassa. Elokuvien päähenkilöitä olivatkin yksinäiset kaupunkien asukkaat. Lopulta 1950-luvulla Langista tuli entistä skeptisempi nykyajan siunauksia kohtaan.
Langin elokuvien teemat olivat hyvin usein pessimistisiä, ja elokuvien henkilöt eivät saaneet oikeutta joutuessaan suuria organisaatioita vastaan, vaikka totuus olisi ollut heidän puolellaan. Toisaalta Lang oli myös viihdyttäjä. Hän pystyi yhdistämään elokuvissaan korkeakulttuurin ja kioskikirjallisuuden.
Vaikutus

Monet kriitikot pitävät Langia yhtenä merkittävimmistä elokuvaohjaajista. Hän vaikutti urallaan useisiin ohjaajiin. Langin Saksan-ajan mykkäelokuvat olivat mullistavia, ja ne asettivat uusia laatustandardeja elokuvateollisuudelle. Lang käytti elokuvien teossa apunaan Saksan parhaimpia alan tekijöitä, ja pystyi täten kehittämään elokuvaamisen keinoja. Esimerkiksi Metropoliksessa käytettiin ensimmäistä kertaa Eugen Schüfftanin kehittämää menetelmää, jota tarvittiin luomaan elokuvan erikoistehosteita.
Langin vaikutus näkyy erityisesti jännityselokuvan lajityypissä, jonka kehitykseen Langia enemmän on vaikuttanut vain Alfred Hitchcock. Lang oli ekspressionismin merkittävimpiä ohjaajia, ja hänen jännitystä ja pelkoa kuvaava tyylinsä vaikutti moniin jännityselokuvien ohjaajiin sekä jännityselokuvia lähellä oleviin lajityyppeihin, kuten film noiriin ja kauhuun. Lang toi tummien rikosklassikoidensa (Tri Mabuse – ihmispeto ja M – kaupunki etsii murhaajaa) tyylin Hollywoodiin, jossa ekspressionismista kehittyi film noir. Lang ohjasi itse useita uuden lajityypin merkittävimmistä elokuvista.
Langin vaikutus näkyy myös yksittäisissä ohjaajissa ja elokuvissa. Superrikollinen tri Mabuse on esikuva tohtori Nolle ja tohtori Outolemmelle, josta elokuvan tehnyt Stanley Kubrick tutkikin nuorena Langin ohjauksia. Langin tieteisfantasia Väsynyt kuolema voidaan nähdä edeltäjänä Ingmar Bergmanin klassikolle Seitsemäs sinetti, joka käsitteli myös persoonallista Kuolemaa. Lisäksi Langilla on ollut selvä vaikutus esimerkiksi Joseph Loseyyn, Anthony Manniin ja Samuel Fulleriin. 1950-luvulla Cahiers du cinéma -lehden kriitikot, jotka vaikuttivat myöhemmin ranskalaisen uuden aallon ohjaajina, arvostivat Langia yhtenä merkittävimmistä ohjaajista. Langin töiden tutkiminen oli vaikuttamassa auteur-käsitteen syntymiseen elokuvataiteessa.
Metropolis on yksi historian merkittävimmistä elokuvista. Se on vaikuttanut paljon populaarikulttuuriin, kuten tieteisklassikoihin 2001: Avaruusseikkailu ja Blade Runner sekä sarjakuviin ja musiikkivideoihin. Metropolis oli ensimmäinen elokuva, jonka Unesco listasi ihmiskunnan merkittävimpiä kulttuurisaavutuksia sisältävään maailmanmuistoluetteloonsa.
Valikoitu filmografia

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| Ilmestymisvuosi | Nimi | Alkuperäinen nimi | Tietoja |
| 1919 | Halbblut | Halbblut | ensimmäinen ohjaustyö |
| 1921 | Väsynyt kuolema | Der Müde Tod | pidetään ensimmäisenä merkittävänä elokuvana |
| 1922 | Tri Mabuse – ihmispeto | Dr. Mabuse, der Spieler | kaksiosainen |
| 1924 | Niebelungen laulu | Die Nibelungen | kaksiosainen |
| 1927 | Metropolis | Metropolis |  |
| 1931 | M – kaupunki etsii murhaajaa | M | ensimmäinen äänielokuva |
| 1933 | Tri Mabusen testamentti | Das Testament des Dr. Mabuse | viimeinen elokuva Saksassa ennen maanpakoaan |
| 1934 | Liliom | Liliom | ainoa elokuva Ranskassa |
| 1936 | Kiihko | Fury | ensimmäinen elokuva Yhdysvalloissa |
| 1937 | Karkuri | You Only Live Once |  |
| 1941 | Ihmismetsästys | Man Hunt |  |
| 1944 | Erään merkin varjossa | Ministry of Fear |  |
| 1944 | Nainen ikkunassa | The Woman in the Window |  |
| 1945 | Punainen katu | Scarlet Street |  |
| 1952 | Purkaus yössä | Clash by Night |  |
| 1953 | Gangsterikuningas | The Big Heat |  |
| 1956 | Sähkötuoli odottaa | Beyond a Reasonable Doubt | viimeinen elokuva Yhdysvalloissa |
| 1960 | Mabusen 1000 silmää | Die 1000 Augen des Dr. Mabuse | viimeinen ohjaustyö |
| 1963 | Sen täytyi tapahtua | Le mépris | viimeinen elokuva; cameo-rooli Jean-Luc Godardin elokuvassa |
Kirjallisuutta

Laurinen, Sampsa:”Wanted: Fritz Lang – ohjaajan tuntomerkit”, Bernard Eisenschitzin haastattelu, Filmihullu 5–6/2010.
Nissinen, Kari: ”Langettavassa kuvakentässä”, Fritz Langin tuotannosta. Filmihullu 7/1982.
Timonen, Lauri: ”Pimeyden arkkitehti – Fritz Lang 120 vuotta”, Filmihullu 5–6/2010.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Fritz Lang Wikimedia Commonsissa
Fritz Lang Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Fritz Lang Elonetissä.
Fritz Lang Britannian elokuvainstituutin sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Fritz Lang FilmPortal.de-sivustolla (saksaksi)
Fritz Langia käsittelevää kirjallisuutta Kalifornian yliopiston sivuilla (englanniksi)
Fritz Langin elokuvia Internet Archive -sivustolla (englanniksi)
Mykkäelokuvasivusto Langista
Fritz Lang: 10 essential films (British Film Institute)(englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST 2  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz  Museum of Modern Art  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove  Elonet  Yle 
Muut:  SNAC  IdRef 
Kuvaaja Curt Courant ja Fritz Lang (oik.) 1920-luvulla elokuvan Matka kuuhun kuvauksissa.
Sylvia Sidney elokuvan Kiihko ennakkomainoksessa. Sidney ystävystyi Langin kanssa elokuvan kuvauksissa, vaikka monet muut kuvausryhmän jäsenet eivät pitäneet Langin työskentelytavoista.
Joan Bennett elokuvassa Punainen katu. Bennett esiintyi 1940-luvulla pääosassa kolmessa Langin elokuvassa.
Fritz Lang toisen vaimonsa Thea von Harboun kanssa parin Berliinin asunnossa 1923 tai 1924.
Karsinnat jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailuihin 2008

Tällä sivulla seurataan karsintoja jalkapallon vuoden 2008 EM-kisoihin.
Lohkoarvonnat

Karsinta EM-lopputurnaukseen alkoi syyskuussa 2006. Karsintajoukkueet on jaettu seitsemään eri lohkoon aiempien EM-karsintojen sekä vuoden 2006 MM-karsintojen menestyksen perusteella. Jokaisesta lohkosta jatkoon pääsee kaksi joukkuetta. Isäntämaat Sveitsi ja Itävalta ovat kisoissa mukana automaattisesti.
Lohkoarvonta suoritettiin 27. tammikuuta 2006 Sveitsin Montreux'ssä.
| A-lohko | B-lohko | C-lohko | D-lohko |
| --- | --- | --- | --- |
|   Portugali   Puola   Serbia   Belgia   Suomi   Armenia   Azerbaidžan   Kazakstan |   Ranska   Italia   Ukraina   Skotlanti   Liettua   Georgia   Färsaaret |   Kreikka   Turkki   Norja   Bosnia ja Hertsegovina   Unkari   Moldova   Malta |   Tšekki   Saksa   Slovakia   Irlannin tasavalta   Wales   Kypros   San Marino |
| E-lohko | F-lohko | G-lohko |   |
|   Englanti   Kroatia   Venäjä   Israel   Viro   Makedonia   Andorra |   Ruotsi   Espanja   Tanska   Latvia   Islanti   Pohjois-Irlanti   Liechtenstein |   Alankomaat   Romania   Bulgaria   Slovenia   Albania   Valko-Venäjä   Luxemburg |    |
Tilastot

Maalit
13 maalia
David Healy
10 maalia
Eduardo da Silva
9 maalia
Ebi Smolarek
8 maalia
Cristiano Ronaldo
7 maalia
Steffen Iversen
Mladen Petrić
Jon Dahl Tomasson
David Villa
Nikola Žigić
3 maalia
Jari Litmanen
Maaliin johtaneet syötöt
7 syöttöä
Jan Kozak
6 syöttöä
Andrea Pirlo
Dennis Rommedahl
Franck Ribéry
4 syöttöä
Efstathios Aloneftis
Andrei Aršavin
Nicklas Bendtner
Torsten Frings
Bastian Schweinsteiger
John Arne Riise
Jonatan Johansson
Joonas Kolkka
Lohkot > Lohko A

| Lohko A> Joukkue | Ottelut | Voitot | Tasapelit | Tappiot | Maaliero | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Puola | 14 | 8 | 4 | 2 | 24–12 | 28 |
|  Portugali | 14 | 7 | 6 | 1 | 24–10 | 27 |
|  Serbia | 14 | 6 | 6 | 2 | 22–11 | 24 |
|  Suomi | 14 | 6 | 6 | 2 | 13–7 | 24 |
|  Belgia | 14 | 5 | 3 | 6 | 14–16 | 18 |
|  Kazakstan | 14 | 2 | 4 | 8 | 11–21 | 10 |
|  Armenia | 12 | 2 | 3 | 7 | 4–13 | 9 |
|  Azerbaidžan | 12 | 1 | 2 | 9 | 6–28 | 5 |
Puola ja Portugali selviytyivät lopputurnaukseen.
Armenian ja Azerbaidžanin keskinäisiä otteluita ei pelattu.
Lohkot > Lohko A > Suomen ottelut

| Päivämäärä | Pelipaikka | Joukkueet | Tulos | Suomen maalintekijät |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2. syyskuuta 2006 | Bydgoszcz |  Puola –  Suomi | 1–3 | Litmanen 2, Väyrynen |
| 6. syyskuuta 2006 | Helsinki |  Suomi –  Portugali | 1–1 | Johansson |
| 7. lokakuuta 2006 | Jerevan |  Armenia –  Suomi | 0–0 |  |
| 11. lokakuuta 2006 | Almaty |  Kazakstan –  Suomi | 0–2 | Litmanen, Hyypiä |
| 15. marraskuuta 2006 | Helsinki |  Suomi –  Armenia | 1–0 | Nurmela |
| 28. maaliskuuta 2007 | Baku |  Azerbaidžan –  Suomi | 1–0 |  |
| 2. kesäkuuta 2007 | Helsinki |  Suomi –  Serbia | 0–2 |  |
| 6. kesäkuuta 2007 | Helsinki |  Suomi –  Belgia | 2–0 | Johansson, A. Eremenko |
| 22. elokuuta 2007 | Tampere |  Suomi –  Kazakstan | 2–1 | A. Eremenko, Tainio |
| 8. syyskuuta 2007 | Belgrad |  Serbia –  Suomi | 0–0 |  |
| 12. syyskuuta 2007 | Helsinki |  Suomi –  Puola | 0–0 |  |
| 13. lokakuuta 2007 | Bryssel |  Belgia –  Suomi | 0–0 |  |
| 17. marraskuuta 2007 | Helsinki |  Suomi –  Azerbaidžan | 2–1 | Forssell, Kuqi |
| 21. marraskuuta 2007 | Porto |  Portugali –  Suomi | 0–0 |  |
Lohkot > Lohko B

| Lohko B> Joukkue | Ottelut | Voitot | Tasapelit | Tappiot | Maaliero | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Italia | 12 | 9 | 2 | 1 | 22-9 | 29 |
|  Ranska | 12 | 8 | 2 | 2 | 25-5 | 26 |
|  Skotlanti | 12 | 8 | 0 | 4 | 21-12 | 24 |
|  Ukraina | 12 | 5 | 2 | 5 | 18-16 | 17 |
|  Liettua | 12 | 5 | 1 | 6 | 11-13 | 16 |
|  Georgia | 12 | 3 | 1 | 8 | 16-19 | 10 |
|  Färsaaret | 12 | 0 | 0 | 12 | 4-43 | 0 |
Italia ja Ranska selviytyivät lopputurnaukseen.