stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Erich Koch
Muuta

Erich Koch oli tunnettu uskonnollisena henkilönä. Hän erosi kirkosta 1943. Hänen mukaansa kansallissosialismia olisi pitänyt kehittää Martin Lutherin kesken jääneen uskonpuhdistuksen pohjalta.
Kirjallisuutta

Ralf Meindl: Ostpreußens Gauleiter: Erich Koch - eine politische Biographie. Fibre Verlag, 2007.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Puola 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  Internet Encyclopedia of Ukraine  IdRef
Niklas Hagman

| Niklas Hagman |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 5. joulukuuta 1979 (ikä 44) Espoo, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Pikku-Hakki, Nikke, Hakki
Pelipaikka:  vasen laitahyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  183 cm
Paino:  90 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1997–2017
Seurat:  GrIFK (j.) HIFK (SM-liiga)  Espoo Blues (SM-liiga) Kärpät (SM-liiga) Florida Panthers (NHL) HC Davos (NLA) Dallas Stars (NHL) Toronto Maple Leafs (NHL) Calgary Flames (NHL) Anaheim Ducks (NHL) Lokomotiv Jaroslavl (KHL)  Ässät (SM-liiga) Fribourg-Gottéron (NLA) Jokerit (KHL) HPK (SM-liiga)
NHL-varaus:  70. varaus, 1999 Florida Panthers
Niklas Hagman (s. 5. joulukuuta 1979 Espoo) on uransa jo lopettanut suomalainen toisen polven jääkiekkoilija. Hagman teki pitkän uran NHL:ssä, jossa hän pelasi kymmenen kautta viidessä eri seurassa.
Niklas Hagman on ensimmäisen Suomessa kiekko-oppinsa saaneen NHL-pelaajan Matti Hagmanin poika. Isän lempinimestä ”Hakki” juontuu myös Niklaksen lempinimi ”Pikku-Hakki”. Matti ja Niklas olivat ensimmäiset suomalaiset isä ja poika, jotka ovat pelanneet NHL:ssä.
Seuraura > SM-liiga (1997–2001)

Ennen SM-liigauraansa Hagman pelasi HIFK:n juniorijoukkueissa. Hän pelasi ensimmäiset kahdeksan liigaotteluaan SM-liigassa HIFK:ssa kaudella 1997–1998, mutta pelasi vielä suurimman osan peleistä A-junioreissa. Kaudella 1998–1999 Hagman ehti pelata HIFK:ssa liigajoukkueessa 17 ottelua kunnes joukkue vuokrasi hänet kesken kauden Bluesiin, jossa hän vietti loppukauden pelaten 14 ottelua.
Florida Panthers varasi Hagmanin NHL:n varaustilaisuudessa 1999 kolmannella varauskierroksella varausnumerolla 70. Hagmanilla oli juniori-iän jälkeen hankaluuksia löytää pelipaikkaa pääkaupunkiseudun liigajoukkueista, joten hän siirtyi Juhani Tammisen oppiin Oulun Kärppiin kausiksi 1999–2001, joista ensimmäisellä hän oli mukana nostamassa Kärppiä I-divisioonasta SM-liigaan. Hagman teki sopimuksen TPS:n kanssa kaudesta 2001–2002, mutta hän saikin sopimustarjouksen Florida Panthersista ja siirtyi NHL:ään syksyllä 2001.
Seuraura > NHL (2001–2011)

Hagman pelasi tulokaskaudellaan 78 NHL-ottelua ja maaliskuussa 2002 hänet valittiin kuukauden tulokkaaksi hänen tehtyään kuukauden aikana 10 pistettä 14 pelissä. Seuraavien kahden kauden aikana Hagman ei yltänyt tulokaskautensa tehoihin, mutta jatkoi Floridan vakiokokoonpanossa pelaten kaudella 2002–2003 yhteensä 80 ottelua pistein 8+15=23 ja kaudella 2003–2004 75 ottelua pistein 10+13=23.
Kauden 2004–2005 työsulun ajaksi Hagman siirtyi Sveitsin pääsarjaan HC Davosiin ja muodosti siellä sarjan kovimman ketjun yhdessä Joe Thorntonin ja Rick Nashin kanssa. Kolmikko johdatti Davosin Sveitsin mestaruuteen ja Hagman teki pudotuspeleissä kymmenen maalia.
Kaudeksi 2005–2006 Hagman palasi Floridaan, muttei pelannut kautta loppuun joukkueessa, sillä hänet kaupattiin Dallas Starsiin seitsemännen kierroksen varausoikeutta vastaan. Hagman pelasi Floridassa yhteensä 263 ottelua. Ensimmäisellä täydellä Dallas-kaudellaan 2006–2007 Hagman rikkoi ensimmäistä kertaa urallaan kymmenen maalin rajan NHL:ssä tehden 17 maalia. Seuraavalla kaudella hän sai vielä lisää peliaikaa ja teki 27 maalia ja 41 pistettä.
Kesällä 2008 Hagman teki 12 miljoonan dollarin arvoisen neljän vuoden sopimuksen Toronto Maple Leafsin kanssa.
Tammikuussa 2010 Toronto Maple Leafs ja Calgary Flames suorittivat seitsemän pelaajan vaihtokaupan, jonka seurauksena myös Hagman vaihtoi seuraa Torontosta Calgaryyn.
Calgary Flames asetti Hagmanin waivers-siirtolistalle marraskuussa 2011, ja 14. marraskuuta 2011 Anaheim Ducks poimi hänet re-entry –waivers-listalta. Hagman pelasi loppukauden Anaheimissa tehden 63 ottelussa tehot 8+11=19.
Seuraura > KHL (2012–2013)

Hagman ei saanut kauden 2011–2012 jälkeen uutta sopimusta NHL:ssä ja siirtyi kesällä 2012 KHL-seura Lokomotiv Jaroslavliin.
Seuraura > Paluu SM-liigaan (2013–2014)

Heinäkuussa 2013 julkistettiin Hagmanin sopimus Porin Ässien kanssa. SM-liigassa hän on ollut tehopörssin kärjessä ja hänet palkittiin lokakuussa 2013 kuukauden pelaajana hänen tehtyään kuun 12 ottelussa tehot 10+4=14.
Seuraura > Paluu KHL:ään (2014–2016)

Keväällä 2014 Hagman solmi KHL-joukkue Jokereiden kanssa kaksivuotisen sopimuksen. Keväällä 2016 Jokerit ilmoitti, ettei se tarjoa Hagmanille jatkosopimusta. Kaudella 2014–15 hän pelasi runkosarjassa 46 ottelua, joissa teki 19 maalia ja antoi 9 maaliin johtanutta syöttöä. Pudotuspeleissä Hagman pelasi 10 ottelua tehoin 2+0. Seuraavalla kaudella hän esiintyi 44 runkosarjan ottelussa, joissa hän teki tehot 5+9. Pudotuspeleissä hän pelasi viisi ottelua tehden niissä kaksi maalia.
Seuraura > Kärppien paluumuuttajaksi 2016 ja HPK:n riveihin 2017

Niklas Hagmanin yllättävä paluu Oulun Kärppiin jäi lyhykäiseksi. Hän liittyi oululaisseuran vahvuuteen lokakuussa 2016 loppukauden kattavalla sopimuksella ja ehti edustaa Kärppiä 14 SM-liigan runkosarjan pelissä. Sopimus sisälsi marraskuun loppuun saakka ulottuvan koeajan, jonka puitteissa Kärpistä tiedotettiin 28. marraskuuta, ettei try out-muotoista pelaajasopimusta enää jatkettu marraskuun jälkeen. Hagman esiintyi Kärpissä varsin vaatimattomasti, sillä hän keräsi pelaamissaan 14 ottelussa 6 tehopistettä (2+4).
Yle Urheilu tiedotti 18. tammikuuta 2017, että Hagman on saanut pestin Hämeenlinnan Pallokerhon edustusmiehistön riveihin loppukauden kattavalla sopimuksella. HPK:n päävalmentaja Antti Pennanen ilmoitti myös, että Hagman toivoi pääsevänsä pelaamaan nimenomaan HPK:n miehistössä.
Joulukuussa 2017 Hagman ilmoitti lopettavansa jääkiekkouransa.
Maajoukkueura

| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Maa:   Suomi> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Torino 2006 | jääkiekko |  |
|  Pronssia | Vancouver 2010 | jääkiekko |  |
| Maailmancup  | Maailmancup  | Maailmancup  |  |
|  Hopeaa | Maailmancup 2004 | jääkiekko |  |
| Nuorten MM-kilpailut  | Nuorten MM-kilpailut  | Nuorten MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Suomi 1998 | jääkiekko |  |
Hagman edusti Suomea ensimmäisen kerran arvoturnauksessa nuorten MM-kilpailuissa 1998. Suomi voitti kisoissa maailmanmestaruuteen, kun Suomi voitti Venäjän jatkoajalla finaalissa. Hagman ohjasi Olli Jokisen laukoman kiekon maaliin onnekkaasti lonkallaan jatkoajalla ajassa 73.41. Hagman oli mukana nuorten kisoissa myös seuraavana vuonna ja oli Suomen toiseksi paras pistemies Eero Somervuoren jälkeen.
Ensimmäisen kerran miesten arvoturnaukseen Hagman osallistui Salt Lake Cityn olympialaisissa 2002. Samana keväänä pelatuissa MM-kilpailuissa Hagman oli maajoukkueen parhaimpia pelaajia. Hänet valittiin kisojen parhaaksi hyökkääjäksi ja tähdistökentälliseen, vaikka Suomi jäi neljänneksi.
Hagman osallistui maailmanmestaruuskilpailuihin myös vuosina 2003, 2004 ja 2005 ilman mainittavaa menestystä.  Vuonna 2004 Hagman jätettiin viiden ottelun jälkeen pelaavan kokoonpanon ulkopuolelle, kun Jari Viuhkolan kisapassi leimattiin. Hagman oli Suomen joukkueessa lisäksi World Cupissa 2004 ja Torinon olympialaisissa 2006, josta Hagman voitti ensimmäisen aikuisten arvokisamitalinsa, kun Suomi voitti hopeaa.
Sveitsin 2009 MM-kisojen jälkimainingeissa Hagman aiheutti pienimuotoisen kohun näyttämällä paljaan takapuolensa bussin ikkunasta Ylen urheilutoimittaja Inka Heneliukselle. Hagman ei ole tunnustanut asiaa, mutta kaksikko sanaili jo aiemmin keskenään Heneliuksen pyytäessä Pekka Rinnettä haastatteluun.selvennä Vancouverin talviolympialaisissa 2010 Hagman oli Suomen parhaita maalintekijöitä neljällä maalillaan. Hagman sai turnauksesta kolmannen arvokisamitalinsa Suomen voittaessa pronssia.
Yksityiselämä

Hagman oli naimisissa vuoden 2003 Miss Suomen ensimmäisen perintöprinsessan Piritta Hagmanin (o.s. Hannula) kanssa. He avioituivat kesällä 2006 mutta jättivät avioerohakemuksen yhdessä maaliskuussa 2018 ja lopullinen ero astui voimaan joulukuussa 2018. Heillä on kolme lasta, Lukas (s. 2007), Lila (s. 2009) ja Eliana (s. 2012). Hagmanin eno Kai Haaskivi on entinen jalkapalloilija. Hagman osallistui Tanssii tähtien kanssa -tv-ohjelmaan syksyllä 2020, mutta joutui jättämään ohjelman finaalissa sairastuttuaan koronavirukseen.
Niklas Hagmanin täti on entinen pikajuoksija Riitta Salin.
Simo Kokko

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 21. syyskuuta 1963 (ikä 61)
Syntymäpaikka: Helsinki, Suomi
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 181 cm
Junioriseurat
: Honka
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1980–1982 | Honka | 59 | (3) |
| 1983–1985 | HJK | 40 | (2) |
| 1986 | FinnPa | 8 | (0) |
| Yhteensä | Yhteensä | 107 | (5) |
Maajoukkue
| 1980 | Suomi U16 | 3 | (0) |
| 1980–1981 | Suomi U17 | 11 | (0) |
| 1981–1982 | Suomi U18 | 11 | (0) |
| 1982–1983 | Suomi U21 | 6 | (0) |
| 1983 | Suomi | 2 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Simo Kokko (s. 21. syyskuuta 1963 Helsinki) on entinen suomalainen jalkapalloilija.
Keskikentällä pelannut Kokko edusti urallaan mestaruussarjassa Helsingin Jalkapalloklubia 1983–1985 ja 1. divisioonassa FC Honkaa 1980–1982 sekä Finnairin Palloilijoita 1986. Hän voitti HJK:ssa Suomen mestaruuden 1985 ja Suomen Cupin 1984. Kaikkiaan Kokko pelasi kolmen pääsarjakauden aikana 40 ottelua, joissa hän teki kaksi maalia. 1. divisioonan otteluita hänelle kertyi 67.
Kokko pelasi maajoukkueessa kaksi maaottelua vuonna 1983.
Pentti Kokko

Pentti Kokko (s. 2. helmikuuta 1944) on suomalainen jalkapalloilija.
Tukimiehenä pelannut Kokko edusti urallaan Helsingin Jalkapalloklubia 1962–1971, Kiffeniä 1972, Helsingin Palloseuraa 1972, FC Honkaa 1974 ja Finnairin Palloilijoita 1975–1977 sekä 1982. Hän voitti HJK:ssa Suomen mestaruuden 1964 ja Suomen Cupin 1966. Kaikkiaan Kokko pelasi yhdeksän kauden aikana 168 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki viisi maalia.
Kokko pelasi maajoukkueessa yhden maaottelun vuonna 1967.
Koirakalat

| Koirakalat |
| --- | --- |
 Koirakala (Umbra krameri)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Haukikalat Esociformes
Heimo::  Koirakalat  Umbridae  Kramer in Scopoli, 1777
Suvut ja lajit
 Dallia D. admirabilis  D. delicatissima  Viuhkakala (D. pectoralis)  Novumbra Kirjokoirakala (N. hubbsi)  Umbra Koirakala (U. krameri)  Amerikankoirakala (U. limi)  Pikkukoirakala (U. pygmaea) 
Katso myös
   Koirakalat Wikispeciesissä   Koirakalat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Koirakalat (Umbridae) on haukikaloihin kuuluva kalaheimo. Heimon lajit elävät Pohjois-Amerikan, Euroopan ja Aasian koillisosan sisävesissä.
Monimuotoisuus

Koirakaloihin kuuluu 3 sukua ja 5–7 lajia. Ne ovat pienehköjä, yleensä noin 10 senttimetrin pituisia kaloja. Suurin laji viuhkakala (Dallia pectoralis) voi kasvaa 33-senttiseksi. Koirakalojen ruumis on pitkulainen, ja pyöreähköt selkä- ja pyrstöevät sijaitsevat ruumiin takaosassa. Myös pyrstöevä on pyöreäkulmainen. Rintaevät voivat olla suurista ja viuhkamaiset tai pienet. Väriltään koirakalat ovat vihertäviä tai kellertävän ruskeita.
Varhaisimmat koirakalojen heimon fossiilit on ajoitettu eoseeni- ja oligoseenikaudelle.
Levinneisyys ja elinympäristö

Koirakalalajien levinneisyys on hajanainen. Koirakala (Umbra krameri) elää Itä-Euroopassa Tonavan ja Dnestrin vesistöissä. Muita Umbra-suvun lajeja tavataan Yhdysvalloista ja Kanadasta. Dallia-suvun lajit elävät kylmissä vesissä Alaskassa ja Siperiassa. Fossiililöytöjen perusteella koirakalojen levinneisyys on ollut laajempi niin Pohjois-Amerikassa kuin Euroopassakin, mutta syitä lajien paikoittaiseen häviämiseen ei täysin tiedetä. Koirakalalajit elävät sameissa ja mutaisissa vesissä, joissa, puroissa ja soilla ja pystyvät selviytymään myös vähähappisissa olosuhteissa. Ne elävät lähellä pohjaa ja toisinaan myös kaivautuvat siihen. Heimon lajien ravintoa ovat vesihyönteiset.
Koivunhelttakääpä

| Koivunhelttakääpä |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumalliset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Lahko::  Polyporales
Heimo::  Käävät Polyporaceae
Suku::  Helttakäävät Lenzites
Laji::  betulina
Kaksiosainen nimi
 Lenzites betulina  (L.) Fr. 

Katso myös
   Koivunhelttakääpä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Koivunhelttakääpä (Lenzites betulina, joskus L. betulinus) on sukunsa ainoa Pohjoismaissa esiintyvä yleinen kääpälaji. Se esiintyy lahoilla eri lehtipuiden rungoilla ja maapuilla, kannoilla ja myös majavien kaatamilla puilla sekä halkopinoissa. Sen itiöemät ovat yleensä hyllymäisiä, jalattomia, joskus resupinaatisia eli rungonmyötäisiä. Värissä on vaihtelua, mutta yleensä ne ovat päältä vyöhykkeisiä, usein enemmän tai vähemmän karvapintaisia. Kääville epätavalliseen tapaan niillä on helttamainen itiölavamuodostuma, ei siis pillejä kuten käävissä yleensä. Itse sieni on malloltaan kova. Sieni aiheuttaa valkolahoa.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Koivunhelttakääpä (Lenzites betulinus)
Mushroom Expert: Lenzites betulina (englanniksi)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Lenzites betulina:  Wikidata: Q1311151  AusFungi: 60029037  EoL: 160001  EPPO: LENZBE  Fungorum: 199017  GBIF: 5465199  iNaturalist: 56149  IRMNG: 11314956  MycoBank: 199017  NBN: NHMSYS0020811838  Open Tree of Life: 343984  Laji.fi: MX.206079 
Agaricus betulinus:  Wikidata: Q21870073  AusFungi: 60029038  CoL: 65LV2  Fungorum: 206472  GBIF: 2527677  MycoBank: 206472  NZOR: 2bd8fee0-81cb-44a2-b12e-da1bcc17800c
Kokkolan majakka

Kokkolan majakka
| --- | --- |
Sijainti:  Perämeri, Kokkola Suomi
Vesistö:  Perämeri 
| --- | --- |
Korkeus:  22,5 m
Värit:  Punainen, valkoinen 
| --- | --- |
Valmistunut:  1977
| --- | --- |
Valon korkeus:  22,5 m
Valonkanto:  23,2  km 
Valon ominaisuudet:  Fl(2) WRG 10s 
Tutka:  T 
| --- | --- |
ARLHS:  FIN020 
Admiralty:  C4203 
List of Lights:  28705 
MarineTraffic:  1000006020 
NGA:  116-18240 
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Kokkolan majakka on pohjamajakka, joka sijaitsee Kokkolaan johtavan väylän suulla, jossa se ohjaa mereltä tulevia aluksia laajojen matalikkojen ohi. Majakkatornia rakennettiin Ykspihlajan satamassa, ja se valmistui vuonna 1977. Majakan voimanlähde on aurinkoenergia, ja sen valovoima on 4400 kandelaa ja kantomatka 12,5 meripeninkulmaa.
Koirala (Muolaa)

| Koirala Борки |
| --- | --- |
 Koirala Борки
 Koordinaatit: 60°34′10″N, 29°32′25″E 
Valtio:  Venäjä
Alue:  Leningradin alue
Piiri:  Viipurin piiri
Kunta:  Kyyrölä
Nimi v:een 1948 ven. :  Ко́йрала
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  Kylä
Aikavyöhyke:  UTC+3
Postinumero:  188836
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Koirala (ven. Борки, Borki, v:een 1948 Ко́йрала) on kylä Kirkkojärven pohjoispäässä Kyyrölän kunnassa Leningradin alueella Venäjällä. Koirala kuuluu Suomen Neuvostoliitolle luovuttamiin alueisiin ja se oli Suomelle kuuluessaan osa Muolaan kuntaa.
Historia > Kyläkuva

Koirala sijaitsi Muolaan itäosassa aivan kirkonkylän Kirkkorannan pohjoispuolella, jonne oli matkaa noin kaksi kilometriä. Koiralan naapurikyliä olivat lännessä Paakeli, pohjoisessa Ala-Kuusaa ja Peippola, idässä Kannila sekä etelässä Turulila ja Kyyrölä. Vuonna 1936 Koiralan pinta-ala oli 8,85 neliökilometriä, josta oli peltoa 258,02 hehtaaria, niittyä 13,01 hehtaaria ja metsää 612,69 hehtaaria.
Koiralan halki kulki maantie Muolaan kirkonkylästä Äyräpään kirkonkylään, josta Koiralassa erkani kylätie Punnuksen kylään Muolaan itäosaan. Koiralan pellot sijaitsivat pääasiassa kylän itäosassa Kirkkojärven ja sen laskujoen Kannilanjoen rannoilla, jonne myös asutus oli keskittynyt. Kylässä oli kauppa. Kylän peltopinta-alaa oli kasvatettu Kirkkojärven laskun avulla.
Koiralan koulupiiriin kuului Koiralan lisäksi Turulila ja Muolaan kirkonkylä Kirkkoranta, jotka sijaitsivat Koiralan eteläpuolella. Koulupiiri perustettiin vuonna 1922 ja se toimi vuokratiloissa, kunnes oma koulutalo valmistui vuonna 1929. Koulurakennus vaurioitui pahoin talvisodassa, mutta se korjattiin perusteellisesti vuonna 1944. Sitä ei kuitenkaan ehditty ottaa opetuskäyttöön ennen uutta evakuointia.
Historia > Sota-aika

Koiralan väestö evakuoitiin läntisempään Suomeen heti talvisodan alettua vuonna 1939. Moskovan rauhassa 1940 alue luovutettiin Neuvostoliitolle, mutta Suomi valtasi alueen takaisin jatkosodan alussa 1941 ja kylän asukkaat pääsivät palaamaan raunioituneeseen kotikyläänsä. Jälleenrakennus keskeytyi vuonna 1944 Neuvostoliiton suurhyökkäyksen alettua ja kylän asukkaat evakuoitiin uudelleen. Rauhanteossa kylä jäi taas Neuvostoliiton puolelle.
Sodan jälkeen Muolaan siirtoväki asutettiin Lounais-Hämeeseen, jossa Koiralan kylän asukkaat asutettiin pääasiassa Somerolle. Tähän liittyen Someron Terttilän kylässä aiempi yksityistien nimi ja nykyinen osoitenimi Koiralantie on annettu Muolaan Koiralan kylän mukaan.lähde?
Kokoro

Kokoro on japanilainen käsite, joka tarkoittaa mieltä tai sydäntä. Budoharjoittelussa se tarkoittaa mielen läsnäoloa harjoitteessa tai fyysisessä tekniikassa kuten esimerkiksi lyöntiharjoittelussa tai hengitysharjoituksessa (mokuso). Se on yksi budōn viidestä keskeisestä käsitteestä.
Kolarin–Äkäsjoen alue

Kolarin–Äkäsjoen alue (vesistöaluetunnus 67.3) on Tornionjoen vesistössä sijaitseva ensimmäisen jakovaiheen alue, jonka pinta-ala on 2 897 neliökilometriä, ja josta 1 716,32 neliökilometriä kuuluu Suomen puolelle ja 1 180,68 neliökilometriä kuuluu Ruotsin puolelle. Alueen järvisyys on 1,43 %. Vesistön alueen alarajana on Tornionjoki, jonka yläpuolisen valuma-alueen pinta-ala on 14 561,31 neliökilometriä ja sen järvisyys on 3,18 %.
Toisen jakovaiheen alueita ovat seuraavat kahdeksan aluetta tai valuma-aluetta :
Muonionjoen alaosan alue (67.31)
Kolarinsaaren alue (67.32)
Kaalamaniemen alue (67.33)
Äkäsjoen alaosan alue (67.34)
Äkäslompolon valuma-alue (67.35)
Niesajoen valuma-alue (67.36)
Ylläsjoen valuma-alue (67.37)
Lompolojoen valuma-alue (67.38)
Kolarin kirkko

| Kolarin kirkko |
| --- | --- |

Sijainti:  Pappilantie 4, Kolari
Koordinaatit:  67°19′52.6″N, 023°46′19.5″E
Seurakunta:  Kolarin seurakunta
Rakentamisvuosi:  1965
Suunnittelija:  Veikko Larkas
Istumapaikkoja:  400
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kolarin kirkko on kirkko Kolarin kylässä Kolarissa. Se on valmistunut vuonna 1965, sen suunnittelija on arkkitehti Veikko Larkas. Ulkomuodoltaan kirkko muistuttaa kotaa. Kirkossa on tilaa noin 400 hengelle. Vuonna 1977 kirkkoon rakennettiin Kangasalan urkutehtaan valmistamat 15-äänikertaiset urut.
Kirkon alttaritaulun on maalannut taiteilija Urpo Wainio vuonna 1965. Alttaritaulu Jeesus vierailee kolarilaisessa kodissa (325x108 cm öljymaalaus) lienee taiteilijan ainoa alttaritaulu, hänen muut kirkkotaideteoksensa ovat lasimaalauksia.
Kirkon vierelle rakennettiin vuonna 1983 seurakuntakoti- ja virastorakennus. Vanha Kolarinsaaren kirkko on kirkonkylän pohjoispuolella Kolarinsaaressa.
Kokylion

| Kokylion> Κοκύλιον.Sijainti |
| --- | --- |
 Kokylion
Koordinaatit:  39°40′22″N, 26°24′36″E
Valtio:  Turkki
Paikkakunta:  Bahçeli, Çanakkale
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Huippukausi:  400–300-luku eaa.?
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Troas
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kokylion (m.kreik. Κοκύλιον, lat. Cocylium) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Troaksessa Vähän-Aasian luoteisosassa nykyisen Turkin alueella. Se sijoitetaan lähellä nykyistä Çanakkalen maakunnan Bahçelin kylää.
Kokylion sijaitsi Troaksessa tai toisten näkemysten mukaan Myysiassa. Kaupungista länteen sijaitsi Aleksandreia Troas, itään Kebren ja etelään Assos. Kokylionin historiasta ei tiedetä antiikin lähteistä juuri mitään. Ksenofon mainitsee sen yhtenä kolmesta kaupungista Neandreian ja Ilionin ohella, jotka taivuteltiin Derkylidaan puolelle vuonna 399 eaa. Ksenofonin kuvauksen perusteella Kokylion on ollut ympäröity muurein 300-luvun eaa. alussa. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Kokylitēs (Κοκυλίτης).
Plinius vanhemman aikaan tultaessa kaupunki oli lakannut olemasta. Hän mainitsee sen sijainneen Killan ja Theben välissä, mikä ei täysin vastaa sitä, mihin kaupunki nykyisin sijoitetaan.
Kolarin vaakuna

Kolarin vaakuna
Kolarin vaakuna on Kolarin kunnan tunnus, joka on saanut aiheensa kunnan nimestä. Vaakuna kuvaa miilunpolttoa, joka alkoi alueella jo 1600-luvulla ruukin hiilentarpeen tyydyttämiseksi. Miilunpolttajia, sysimiehiä, kutsuttiin nimellä kolari, josta vähitellen muodostui koko pitäjän nimi.
Vaakunan selitys kuuluu ”kilpi alaisen harjakoron jakama hopeiseen ja mustaan kenttään; yläkentässä viisi nousevaa punaista tulikielekettä vieretysten”. Vaakunan on suunnitellut Olof Eriksson, ja Kolarin kunnanvaltuusto hyväksyi sen 24. heinäkuuta 1951. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 10. joulukuuta samana vuonna.
Kokkolan Lehti

Lehden ensimmäisen varsinaisen numeron etusivu.
Kokkolan Lehti oli Kokkolassa vuosina 1884–1887 ilmestynyt sanomalehti.
Jungfennomaani Nils Ferdinand Spolanderin julkaisema ja toimittama Kokkolan Lehti perustettiin Kokkolaan siirretyn svekomaanilehden Norra Postenin vastapainoksi. Tästä huolimatta se oli kielipoliittisesti melko väritön paikallinen uutis- ja ilmoituslehti. Kerran viikossa ilmestynyt lehti lopetettiin heikon talouden takia Spolanderin siirtyessä Jyväskylään.
Aiheesta muualla

Kokkolan Lehti digitoituna kansalliskirjastossa
Valto Kokko

Valto Kokko 1960-luvun puolivälissä.
Valto Kokko (26. toukokuuta 1933 – 25. toukokuuta 2017 Helsinki) oli suomalainen muotoilija, joka suunnitteli valaisimia ja lasiesineitä etenkin Iittalalle.
Maanviljelijäperheessä Pohjois-Karjalan Kuusjärven kunnassa (nyk. Outokumpu) varttunut Valto Kokko opiskeli Taideteollisessa oppilaitoksessa metallitaidetta vuodesta 1958 vuoteen 1961. Kokko suunnitteli 1960-luvun alussa muovivalaisimia lohjalaiselle Oy Plastex Ab:lle. 1960-luvun puolenvälin vaiheilla hän siirtyi Iittalan lasitehtaalle muotoilemaan yrityksen ensimmäistä valaisinmallistoa, joka esiteltiin 1966 Finnish Design Centerin Valomentti-näyttelyssä.
Iittalan valaisinosastosta muodostettiin vuonna 1971 oma yrityksensä, i-Valo. Valto Kokko nimitettiin samana vuonna lasitehtaan visuaalisen osaston päälliköksi. Kokon oma käyttölasituotanto ajoittuu 1970-luvun lopulta vuoteen 1993, jolloin hän jäi eläkkeelle.
Kokon vuonna 1978 suunnittelema Otso-lasisto on valittu New Yorkin modernin taiteen museon kokoelmiin. Hänen muita tunnettuja esineitään ovat kullatut ja hopeoidut Eleglans-pallovalaisimet 1960-luvulta, suorakulmainen Saana-maljakko 1980-luvun alusta sekä jalalliset Avec-lasit.
Kirjallisuutta

Matiskainen, Heikki – Honkasalo, Juha – Koivisto, Kaisa: Valto Kokko.  Riihimäki:  Suomen lasimuseo, 2006.  ISBN 9789525571110
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Taiteenala:  Museum of Modern Art  ULAN