Sosialismi
Määritelmä > Sosialismin keskeiset tavoitteet ja käsitteet

Sosialismi on yhteisnimitys poliittisille suuntauksille ja ideologioille, joita yhdistää kriittinen suhtautuminen kapitalismiin sekä ”ehdoton vaatimus tasa-arvosta ja usko ihmisten veljeyteen tulevaisuudessa”. Sosialistinen liike syntyi reaktiona teolliseen vallankumoukseen ja 1700–1800-lukujen tehdastyöläisten heikkoon asemaan. Liikkeen keskeisimmät tavoitteet ovat historiallisesti liittyneet työläisten aseman parantamiseen ja tuotannontekijöiden yhteisomistukseen. Sosialismi on perinteisesti luettu osaksi poliittista vasemmistoa.
Sosialistisen näkemyksen mukaan yksilöt eivät elä tai työskentele eristyksissä vaan yhteistyössä toistensa kanssa. Tässä mielessä se, mitä ihmiset tuottavat, on myös osin yhteiskunnan tuottamaa, ja kaikkien, jotka osallistuvat hyödykkeiden tuottamiseen, pitäisi olla oikeutettuja osuuteen niistä. Sosialistien parissa näiden tavoitteiden toteutuskeinoista on suuriakin näkemyseroja. Joidenkin mielestä sosialismi syntyy tuotantovälineiden ja luonnonvarojen yhteisomistuksella. Toisten mielestä riittää, että omistamista säädellään kaikkien yhteiseksi hyväksi.
Sosialismia pidetään usein vastakohtaisena kapitalismille, joka perustuu tuotantovälineiden yksityisomaistukseen ja tavaroiden ja palveluiden jakoon vapaalla kilpailulla markkinatalouden kautta. Sosialistisen näkemyksen mukaan kapitalismi johtaa omaisuuden ja vallan kasaantumiseen harvoille, mistä seuraa epätasa-arvoa ja heikompiosaisten hyväksikäyttöä. Tällaisessa yhteiskunnassa mahdollisuuksien tasa-arvo ei toteudu, vaan vauraus määrittelee ihmisten edellytykset tehdä valintoja ja pärjätä kilpailussa. Sosialistit katsovat, että pelkkä yksilönvapaus ei luo aitoa tasa-arvoa, vaan tarvitaan myös yhteiskunnallisesti kontrolloitua talouselämää, joka takaa kaikille yhtäläiset mahdollisuudet vaurauteen.
Sosialistit ovat erimielisiä siitä, miten laajalle yhteisomistus pitäisi ulottaa. Maltilliset näkevät tavoitteena sekatalouden, jossa eräät hyvinvoinnin kannalta keskeiset osa-alueet (koulutus, terveydenhuolto) ovat yhteiskunnan järjestämiä, mutta talous muutoin on pääosin markkinatalous. Äärimmäisimmät haluavat poistaa yksityisomistuksen kokonaan tai ainakin kansallistaa tuotantovälineet. Jotkut sosialistit kansallistaisivat suurteollisuuden mutta sallisivat yksityisten maatilojen sekä pienten ja keskikokoisten yritysten toiminnan. Sosialistit ovat myös kiistelleet siitä, hallitaanko julkista omaisuutta keskitetysti vai paikallistasolla. Jälkimmäisessä tapauksessa päätöksiä tekevät samat ihmiset, joita päätökset suoraan koskettavat.
Sosialismi jakautuu kahteen pääsuuntaukseen: Karl Marxin 1800-luvulla esittämiin ajatuksiin perustuvaan marxilaisuuteen sekä revisionistiseen liikkeeseen, joka syntyi marxilaisuuden maltillistuessa 1800–1900-lukujen vaihteessa. Marx katsoi, että sosialismi voitaisiin saavuttaa vain luokkataistelun kautta. Lisäksi monet marxilaiset pitävät sosialismin lopullista voittoa lainomaisena prosessina, johon historiallinen kehitys vääjäämättä johtaa. Revisionistit kiistävät sekä vallankumouksen tarpeellisuuden että sosialismin lainomaisuuden ja kannattavat vähittäistä rauhanomaista siirtymää demokratian ja koulutuksen kautta. Lisäksi on olemassa lukuisia pienempiä sosialismin suuntauksia, jotka ovat marxilaisesta perinteestä riippumattomia. Anarkismi luetaan yleensä sosialismin piiriin lukeutuvaksi suuntaukseksi.
Sosiologi Zygmunt Bauman esitti 1970-luvulla, että sosialismi on luontojaan utopistista. 2000-luvun sosialistit ovat kuitenkin keskittyneet nyky-yhteiskunnan ongelmien arvostelemiseen eivätkä utopististen vaihtoehtojen hahmottelemiseen. Susan Mayhew’n mukaan sosialististen liikkeiden tärkein tavoite on perinteisesti ollut tuotantovälineiden ja tuotteiden jakelun yhteisomistus, mutta nykyään keskeisempiä ovat tasa-arvo ja yhteiskunnallinen oikeudenmukaisuus.