stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Extremoduro
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Virallinen sivusto
Lisää tietoa
Fernando Fader

Fernando Fader 1910-luvulla
Fernando Fader (11. huhtikuuta 1882 Bordeaux, Ranska – 25. helmikuuta 1935 Loca Corral Argentiina) oli argentiinalainen jälki-impressionistinen maalari.
Elämänvaiheita

Faderin äiti oli ranskalainen ja isä saksalainen. Perhe muutti Argentiinaan vuonna 1884 ja asettui Mendozaan käynnistämään öljyteollisuutta. Fernando lähetettiin kouluun ensin Ranskaan ja sitten reaalikouluun Saksaan. Hän palasi Mendozaan vuonna 1898 ja sitten vuonna 1901 takaisin Saksaan, Müncheniin, missä hänen opettajanaan oli Heinrich von Zügel.
Faderin isä kuoli vuonna 1905 ja Fernando peri yritykset. Menetettyään konkurssissa omaisuuden vesivoimalaitoksen tuhouduttua tulvassa vuonna 1913 hän muutti Buenos Airesiin ja keskittyi maalaamiseen.
Fader sai mainetta jälki-impressionistina, ja hän liittyi muiden samaa tyylisuuntaa edustaneiden taiteilijoiden Nexus-ryhmään. Se halusi haastaa tuolloin konservatiivisena pitämänsä yleisen taidemaun. Nexus-ryhmä pysyi marginaalissa kunnes vuonna 1910 impressionistista maalaria Martin Malharroa alettiin pitää maan vaikutusvaltaisimpana taidemaalarina. Fader asettui vakituisesti asumaan Buenos Airesiin vuonna 1914. Tuolloin hän voitti ensimmäisen palkinnon Argentiinan kansallisessa taidebiennaalissa.
Biennaalin jälkeen Fader matkusti Espanjaan ja Saksaan. Hän sai kultamitalin San Franciscon kansainvälisestä näyttelystä vuonna 1915. Näihin aikoihin Fader alkoi sairastaa tuberkuloosia. Sairautensa vuoksi hän muutti pois Buenos Airesista Córdobaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Fernando Fader Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi
Extremen diskografia

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Julkaisut
| ↙Studioalbumit | 5 |  |
| ↙Livealbumit | 2 |  |
| ↙Kokoelmat | 2 |  |
| ↙EP:t | 2 |  |
| ↙Singlet | 19 |  |
| ↙Musiikkivideot | 13 |  |
Extreme on yhdysvaltalainen hard rock -yhtye, joka oli suosittu 1990-luvun alussa.
Studioalbumit

Extreme (1989)
Pornograffitti (1990)
III Sides to Every Story (1992)
Waiting for the Punchline (1995)
Saudades de Rock (2008)
Six (2023)
EP:t

Extragraffitti (1990)
Running Gag (1995)
Livealbumit

Take Us Alive (2010,  live)
Pornograffitti Live 25 / Metal Meltdown (2010,  live)
Kokoelmat

The Best of Extreme: An Accidental Collocation of Atoms? (1998)
The Collection (2002)
Singlet

Little Girls (1989)
Kid Ego (1989)
Mutha (Don't Wanna Go to School Today) (1989)
Play with Me (1989)
Decadence Dance (1990)
Get the Funk Out (1990)
More Than Words (1991)
Hole Hearted (1991)
Song for Love (1992)
Rest in Peace (1992)
Stop the World (1993)
Tragic Comic (1993)
Am I Ever Gonne Change? (1993)
There is No God (1994)
Hip Today (1995)
Cynical (1995)
Unconditionally (1995)
Star (2008)
Rise (2023)
Michael Miner

| Michael Miner> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Kansalaisuus:  yhdysvaltalainen
Ammatti:  ohjaaja käsikirjoittaja
Michael "Mike" Miner on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja ja Saturn- palkittu elokuvakäsikirjoittaja, joka tuli tunnetuksi RoboCop-elokuvan myötä.
Aiheesta muualla

Michael Miner Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Michael Milton

Michael Milton Lillehammerin paralympialaisissa 1994.
Michael John Milton (s. 21. maaliskuuta 1973 Canberra, Australia) on australialainen vammaisurheilija, lajeinaan alppihiihto ja nopeuslasku. Miltonilta puuttuu vasen jalka polvesta alaspäin hänen sairastamansa luusyövän takia.
Milton kilpaili paralympialaisissa ensi kertaa jo 14-vuotiaana vuonna 1988. Vuonna 1992 Albertvillessä järjestetyissä paralympialaisissa hän voitti alppihiihdossa kultamitalin. 2002 Salt Lake Cityn paralympialaisissa hän voitti kaikki neljä alppihiihtokilpailua. Kaikkiaan hän on voittanut paralympialaisista yksitoista mitalia, joista kuusi kultaisia, kolme hopeisia ja loput kaksi pronssisia.
Menestyttyään alppihiihdossa Milton ryhtyi etsimään elämässään uusia haasteita ja alkoi harrastaa nopeuslaskua. Huhtikuussa 2004 hän laski uudeksi yksijalkaisten maailmanennätykseksi 191,13 kilometriä tunnissa. Myöhemmin hän yritti rikkoa ensimmäisenä yksijalkaisena 200 kilometrin tuntinopeuden rajaa, mutta jäi vain hieman sen alle. 29. huhtikuuta 2005 hän laski nopeudeksi peräti 210,40 kilometriä tunnissa.
Aiheesta muualla

Kotisivu
Michael Mols

Michael Mols
Michael Alexander Mols (s. 17. joulukuuta 1970, Amsterdam, Pohjois-Hollanti, Alankomaat) on alankomaalainen entinen jalkapalloilija, joka edusti mm. Eredivisiessä pelaavaa ADO Den Haagia.
Uransa Eendracht'82:ssa aloittanut Mols on edustanut urallaan myös SC Cambuuria, FC Twenteä ja FC Utrechtia kotimaassaan sekä Glasgow Rangersia Skotlannissa. Hän pelasi myös nuorempana Amsterdamin Ajaxin juniorijoukkueissa. Hänen uransa koki pahan takaiskun vuonna 1999 hänen saadessaan Mestarien liigan ottelussa vakavan polvivamman.
Ammattilaisuran tilastot

(kausi, seura, ottelut, maalit)
1991/92 SC Cambuur 24 5 (ei Eredivisiessä)
1992/93 SC Cambuur 19 8
1992/93 FC Twente 16 5
1993/94 FC Twente 26 8
1994/95 FC Twente 34 11
1995/96 FC Twente 31 2
1996/97 FC Utrecht 31 13
1997/98 FC Utrecht 32 16
1998/99 FC Utrecht 31 20
1999/00 Glasgow Rangers 9 9
2000/01 Glasgow Rangers 13 5
2001/02 Glasgow Rangers 14 2
2002/03 Glasgow Rangers 27 13
2003/04 Glasgow Rangers 35 9
2004/05 FC Utrecht 14 1
Minolta DiMAGE X

Minolta DiMAGE X-digitaalikamera
Minolta DiMAGE X on Minoltan valmistama, julkaisuhetkellään tammikuussa 2002 maailman kevein ja ohuin 3-kertaisella zoom-objektiivilla varustettu digitaalikamera. Kamerassa on 2 megapikselin CCD-kenno, 1,5 tuuman nestekidenäyttö ja 5 kuvausohjelmaa. Laite tukee SD- ja MMC-muistikorttistandardeja ja toimii litium-ioni-akulla. Se painaa ilman muistikorttia ja akkua noin 135 grammaa.
Tärkeimmät ominaisuudet

2 megapikselin CCD-kenno
3× optinen zoomi
5 kuvausohjelmaa
Videokuvaus QVGA-resoluutiolla 15 kuvaa sekunnissa äänellä (max. 35s)
Ääninauhuritoiminto
Minä taistelen (Arja Korisevan kappale)

| ”Minä taistelen” Arja Koriseva |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Minä taistelen
 Julkaistu: marraskuu 2009
 Tuottaja(t): Ile Vainio, Risto Asikainen
 Tyylilaji: pop, iskelmä
 Kesto: 03.41
 Levy-yhtiö: Edel Records Finland
Arja Korisevan muut singlet
| ”Yövieras” 2009 | ”Minä taistelen” 2009 | ”Leipää, lempee, lämpöö” 2016 |
Minä taistelen on Arja Korisevan toinen single marraskuussa 2009 julkaistulta albumilta, joka myös kantaa nimeä Minä taistelen.
Alkuvuodesta 2010 single pysyi Radio Suomen soitetuimpien listalla kahdeksan viikkoa ja nousi parhaimmillaan sijalle 3. Tosiasiassa viikkomäärä on suurempi, sillä jouluviikkoina Radio Suomi ei listaa julkaissut.[lähde? ]
Kappaleen on säveltänyt Kikka Laitinen yhdessä Janne Halmelan kanssa ja sanoittanut Jukka Saarinen.
Mirza Delibašić

Mirza Delibašić (9. tammikuuta 1954 – 8. joulukuuta 2001) oli bosniahertsegovinalainen koripalloilija.
Delibašić voitti Jugoslavian sosialistisen liittotasavallan kanssa olympiakultaa Moskovassa 1980 ja olympiahopeaa Montréalissa 1976. Maailmanmestaruuden hän voitti Jugoslavian riveissä vuonna 1978 sekä Euroopan mestaruuden vuosina 1975 ja 1977. Hän edusti seurajoukkuetasolla muun muassa Real Madrid Baloncestoa. Hänet nimettiin vuonna 2007 postuumisti FIBA Hall of Fameen.
Delibašić kärsi elokuussa 1983 aivoverenvuodon. Hän toipui, mutta joutui lopettamaan pelaamisen ja kuoli lopulta Sarajevossa vain 47 vuoden ikäisenä.
En Vivo!

| En Vivo! Iron Maiden |
| --- | --- | --- |

Livealbumin tiedot
 Äänitetty : 10. huhtikuuta 2011 Santiago de Chile Estadio Nacional Julio Martínez Prádanos
 Julkaistu:  23. maaliskuuta 2012  27. maaliskuuta 2012  27. maaliskuuta 2012  28. maaliskuuta 2012
 Formaatti: CD, LP
 Tuottaja(t): Kevin Shirley
 Tyylilaji: heavy metal
 Kesto: 01.48.16
 Levy-yhtiö: EMI Universal Music Enterprises
Listasijoitukset
  Saksa: 4.    Kreikka: 5.    Suomi: 8.    Ruotsi: 11.    Unkari: 13.    Norja: 16.    Itävalta: 17.    Italia: 17.    Espanja: 18.    Sveitsi: 19.    Britannia: 19.    Ranska: 24.    Belgia (Wa): 31.    Belgia (Vl): 34.    Alankomaat: 42.    Yhdysvallat: 80.
Iron Maidenin muut julkaisut
| From Fear to Eternity 2011 | En Vivo! 2012 | Maiden England ’88 2013 |
En Vivo! on brittiläisen metallimusiikkia esittävän Iron Maiden -yhtyeen kahdestoista livealbumi. Se nauhoitettiin yhtyeen ”The Final Frontier World Tour” -maailmankiertueella Estadio Nacional -stadionilla Santiagossa, Chilessä. Albumi julkaistiin Australiassa 23. maaliskuuta 2012, Japanissa 28. maaliskuuta ja muualla maailmanlaajuisesti 27. maaliskuuta. Albumin tuottajana toimi Kevin Shirley.
Albumi julkaistiin CD-levynä ja rajoitettuna, kahden kuvavinyylilevyn painoksena. Yhtye julkaisi konsertin myös samannimisenä videojulkaisuna DVD- ja Blu-ray-formaateissa. Suomessa albumin sijoitus oli kahdeksas ja yhtyeen kotimaassa Britannian albumilistalla 19. Videojulkaisuna En Vivo! menestyi albumia paremmin, ja esimerkiksi Suomen musiikki-DVD-listalla videotallenne nousi listakärkeen ja piti kärkipaikkaa hallussaan neljä viikkoa perättäin. Videojulkaisu ylitti kultamyynnin rajan Australiassa ja Puolassa, Yhdysvalloissa platinamyynnin ja Kanadassa kaksinkertaisen platinamyynnin.
Albumin kappale ”Blood Brothers” huomioitiin Grammy-ehdokkuudella kategoriassa ”Best Hard Rock/Metal Performance” vuonna 2012.
Konsertin äänittäminen ja kuvaaminen

En Vivo! nauhoitettiin Chilen pääkaupungissa Santiagossa, Estadio Nacional -stadionilla 50 000 -henkisen yleisön edessä 10. huhtikuuta vuonna 2011. Yhtye nauhoitti Santiagon-konserttinsa ohella myös Buenos Airesissa soittamansa konsertin, mutta päätyi lopulta julkaisemaan Santiagossa taltioidun esityksen. Tuotantoyhtiö Banger Films, Inc, joka vastasi myös yhtyeen vuonna 2009 ensi-iltansa saaneen Iron Maiden: Flight 666 -dokumenttielokuvan kuvauksesta, taltioi myös Santiagon ja Buenos Airesin konsertit
Yhtyeen esiintymiset kuvattiin digitaalisesti 22 teräväpiirtokameralla ja Octocam-kameralla, jonka avulla yhtyeen esiintyminen taltioitiin myös ilmasta käsin. Tavanomaisen stereoraidan ohella konsertti miksattiin myös 5.1-ääniraitaiseksi. Esiintymisen taltiointia varten yhtye kuljetti myös valtavan kokoisen lavarekvisiitaksi valmistetun version maskotistaan Eddie the Headista Santiagoon, vaikka basisti Steve Harrisin mukaan se olisi pitänyt liittää kiertueen lavarakennelmaan vasta kiertueen Euroopan-osion aikana.
»Final Frontier -kiertueella halusin, että keikkamme taltioitaisiin nimenomaan Etelä-Amerikassa jossa yleisö ottaa meidät aina omakseen, kun vierailemme siellä. Halusin välittää saman tunnelman myös videotaltiointiin. Pitkän harkinnan jälkeen päätimme julkaisevamme Santiagon-esiintymisemme albumina ja videona, koska se oli mielestämme yksi kiertueemme parhaista keikoista ja soittaminen Estadio Nacionalilla oli meille kaikille huikea kokemus.» 
(Steve Harris.)
Julkaisu ja menestys

En Vivo! julkaistiin Australiassa 23. maaliskuuta 2012, Japanissa 28. maaliskuuta ja muualla maailmanlaajuisesti 27. maaliskuuta. Yhdysvalloissa albumin julkaisi Universal Music Enterprises ja muualla maailmassa monikansallinen levy-yhtiö EMI. Albumi julkaistiin kahden CD-levyn ja kahden vinyylilevyn formaateissa sekä digitaalisesti ladattavana versiona. Vinyylilevy julkaistiin rajoitettuna kuvavinyylipainoksena.
Saksassa albumin sijoitus oli neljäs, Kreikassa viides, Suomessa kahdeksas, Ruotsissa 11, Unkarissa 13, Norjassa 16, Itävallassa ja Italiassa 17, Espanjassa 18, ja Sveitsissä sekä yhtyeen kotimaassa Britanniassa 19. Yhdysvalloissa albumi nousi Billboard 200 -listalla sijalle 80, Top Hard Rock Albums -listalla kahdeksanneksi ja Top Rock Albums -listalla sijalle 23.
En Vivo! sai lämpimän vastaanoton sekä kuulijoilta että kriitikoilta. Musiikkilehti Metal Hammer kehui albumin olevan ”musiikillisesti iskevä ja toimiva kokonaisuus”, ja Kerrang! suitsutti sen olevan loistava kuvaus ”Iron Maidenin konsertista”. Verkkosivusto Consequence of Soundin Justin Gerberin kirjoittamassa arviossa albumin ja videon kehuttiin olevan ”kiinteitä todisteita siitä, että kuusi rokkaria pystyy viisikymppisenäkin tekemään ikimuistoisen keikan ja albumin”, ja Allmusicin James Christopher Monger kehui albumin ”yhdistävän sulavasti yhtyeen vanhaa ja uutta tuotantoa yhteen konserttihengessä”. Classic Rockin Paul Elliot kirjoitti yhtyeen ”esiintyvän 50 000 hengen yleisön edessä yhtä suvereenilla ja luotettavan nerokkaalla tavalla kuten aina”, mutta mainitsi, ettei enää yksikään yhtyeen livealbumi saavuttaisi yhtä huikeaa klassikkoasemaa kuin vuoden 1985 Live After Death.
Myös videojulkaisun bonusmateriaalina julkaistu, 88-minuuttinen dokumentti Behind the Beast sai positiivisen vastaanoton etenkin Metal Hammerin arviossa, jossa sen kehuttiin olevan ”mielenkiintoinen tietopaketti siitä, miten Iron Maidenin kaltaisen suurluokan yhtyeen maailmankiertue toteutetaan”.
Kappale ”Blood Brothers” huomioitiin Grammy-palkintoehdokkuudella vuonna 2012 kategoriassa ”Best Hard Rock/Metal Perfomance”, jossa muina ehdokkaina olivat Anthrax, Megadeth, Lamb of God, Marilyn Manson ja Halestorm, joka myös voitti palkinnon kappaleellaan ”Love Bites (So Do I)”.
Kappalelista

Kaikki kappaleet säv. ja san. Steve Harris, ellei toisin mainita.
| CD 1 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Säv&san | Kesto |  |  |  |  |  |  |
| 1. | Satellite 15 (albumilta The Final Frontier, 2010)  | Steve Harris, Adrian Smith | 4.36 |  |  |  |  |  |  |
| 2. | The Final Frontier (albumilta The Final Frontier, 2010)  | Harris, Smith | 4.10 |  |  |  |  |  |  |
| 3. | El Dorado (albumilta The Final Frontier, 2010)  | Bruce Dickinson, Harris, Smith | 5.52 |  |  |  |  |  |  |
| 4. | 2 Minutes to Midnight (albumilta Powerslave, 1984)  | Dickinson, Smith | 5.50 |  |  |  |  |  |  |
| 5. | The Talisman (albumilta The Final Frontier, 2010)  | Janick Gers, Harris | 8.45 |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Coming Home (albumilta The Final Frontier, 2010)  | Dickinson, Harris, Smith | 5.57 |  |  |  |  |  |  |
| 7. | Dance of Death (albumilta Dance of Death, 2003)  | Gers, Harris | 9.03 |  |  |  |  |  |  |
| 8. | The Trooper (albumilta Piece of Mind, 1983)  |  | 3.59 |  |  |  |  |  |  |
| 9. | The Wicker Man (albumilta Brave New World, 2000)  | Dickinson, Harris, Smith | 5.06 |  |  |  |  |  |  |
|  |  |  | 53.18 |  |  |  |  |  |  |
| CD 2 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Säv&san | Kesto |  |  |  |  |  |  |
| 1. | Blood Brothers (albumilta Brave New World, 2000)  |  | 7.04 |  |  |  |  |  |  |
| 2. | When the Wild Wind Blows (albumilta The Final Frontier, 2010)  |  | 10.57 |  |  |  |  |  |  |
| 3. | The Evil That Men Do (albumilta Seventh Son of a Seventh Son, 1988)  | Dickinson, Harris, Smith | 4.17 |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Fear of the Dark (albumilta Fear of the Dark, 1992)  |  | 7.30 |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Iron Maiden (albumilta Iron Maiden, 1980)  |  | 5.08 |  |  |  |  |  |  |
| 6. | The Number of the Beast (albumilta The Number of the Beast, 1982)  |  | 4.57 |  |  |  |  |  |  |
| 7. | Hallowed Be Thy Name (albumilta The Number of the Beast, 1982)  |  | 7.28 |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Running Free (albumilta Iron Maiden, 1980)  | Harris, Paul Di'Anno | 7.57 |  |  |  |  |  |  |
|  |  |  | 54.58 |  |  |  |  |  |  |
Kokoonpano

Muusikot
Bruce Dickinson – laulu
Dave Murray – kitara
Adrian Smith – kitara, taustalaulu
Janick Gers – kitara
Steve Harris – basso, taustalaulu
Nicko McBrain – rummut
Vierailevat muusikot;
Michael Kenney – kosketinsoittimet
Muut
Kevin Shirley – tuotanto, äänitys, miksaus
Tony Newton – äänitys
Jared Kvitka – avustus
George Marino – masterointi
Steve Harris – avustava tuottaja
Peacock – kannen suunnittelu ja kuvitus
Melvyn Grant – kannen kuvitus
Daniel Reed – kannen kuvitus
John McMurtrie – valokuvaus
Arvostelut

AllMusic:
Imperiumi: 7½/10
Aiheesta muualla

En Vivo! Discogsissa. (englanniksi)
Albumi En Vivo! Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Iron Maiden
| --- | --- |
Studioalbumit:   Iron Maiden  Killers  The Number of the Beast  Piece of Mind  Powerslave  Somewhere in Time  Seventh Son of a Seventh Son  No Prayer for the Dying  Fear of the Dark  The X Factor  Virtual XI  Brave New World  Dance of Death  A Matter of Life and Death  The Final Frontier  The Book of Souls  Senjutsu 
Livealbumit:   Live After Death  A Real Live One  A Real Dead One  Live at Donington  A Real Live Dead One  Rock in Rio  BBC Archives  Beast over Hammersmith  Death on the Road  Flight 666 – The Original Soundtrack  En Vivo!  Maiden England ’88  The Book of Souls: Live Chapter  Nights of the Dead, Legacy of the Beast: Live in Mexico City 
EP:t:   The Soundhouse Tapes  Live!! +one  Maiden Japan  No More Lies 
Kokoelmat:   Best of the Beast  Ed Hunter  Edward the Great  Best of the 'B' Sides  The Essential Iron Maiden  Somewhere Back in Time  From Fear to Eternity 
Boksit:   The First Ten Years  Eddie's Head  Eddie's Archive 
Singlet:   ”Running Free”  ”Sanctuary”  ”Women in Uniform”  ”Twilight Zone”  ”Purgatory”  ”Run to the Hills”  ”The Number of the Beast”  ”Flight of Icarus”  ”The Trooper”  ”2 Minutes to Midnight”  ”Aces High”  ”Wasted Years”  ”Stranger in a Strange Land”  ”Can I Play with Madness”  ”The Evil That Men Do”  ”The Clairvoyant”  ”Infinite Dreams”  ”Holy Smoke”  ”Bring Your Daughter... to the Slaughter”  ”Be Quick or Be Dead”  ”From Here to Eternity”  ”Wasting Love”  ”Fear of the Dark (live)”  ”Hallowed Be Thy Name (live)”  ”Man on the Edge”  ”Lord of the Flies”  ”Virus”  ”The Angel and the Gambler”  ”Futureal”  ”The Wicker Man”  ”Out of the Silent Planet”  ”Wildest Dreams”  ”Rainmaker”  ”The Reincarnation of Benjamin Breeg”  ”Different World”  ”El Dorado”  ”Satellite 15... The Final Frontier”  ”Coming Home”  ”Speed of Light”  ”Empire of the Clouds”  ”The Writing on the Wall”  ”Stratego” 
Videotallenteet:   Live at the Rainbow  Video Pieces  Behind the Iron Curtain  Live After Death  12 Wasted Years  Maiden England  The First Ten Years  From There to Eternity  Donington Live 1992  Raising Hell  Classic Albums: The Number of the Beast  Rock in Rio  Visions of the Beast  The Early Days  Death on the Road  En Vivo!  Maiden England '88 
Katso myös:   Jäsenet  Diskografia  Kappaleluettelo  Kiertueet  Tribuutit  Eddie  Blaze Bayley  Michael Kenney  Psycho Motel  Samson  Urchin  Lauren Harris
Fernando Gago

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Fernando Rubén Gago
Syntymäaika: 10. huhtikuuta 1986 (ikä 38)
Syntymäpaikka: Ciudadela, Buenos Aires, Argentiina
Pelipaikka: puolustava keskikenttäpelaaja
Pituus: 178 senttimetriä
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2004–2006 2007–2012 2011–2012 2012–2013 2013 2013–2019 | Boca Juniors Real Madrid → Roma (laina) Valencia → Vélez Sarsfield (laina) Boca Juniors | 69 (1) 92 (1) 30 (1) 13 (0) 3 (0) 20 (0) |
Maajoukkue
| 2007– |  Argentiina | 61 (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 13. heinäkuuta 2014.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 17. tammikuuta 2019.
| Mitalit> Maa:   Argentiina.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Argentiina.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Argentiina.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Maa:   Argentiina> Miesten jalkapallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Peking 2008 | jalkapallo |  |
Fernando Rubén Gago (s. 10. huhtikuuta 1986 Ciudadela, Buenos Airesin maakunta, Argentiina) on argentiinalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on pelannut muun muassa argentiinalaisessa Boca Juniorsissa ja espanjalaisessa Real Madridissa.
Gago on Boca Juniorsin kasvatti ja debytoi seuran edustusjoukkueessa vuonna 2004 ollessaan 17-vuotias. Tammikuussa 2007 hän siirtyi espanjalaiseen Real Madridiin, jonka kanssa hän teki heinäkuuhun 2013 ulottuvan sopimuksen. Ensimmäisen ottelunsa uudessa seurassaan Gago pelasi 7. tammikuuta 2007 Deportivo La Coruñaa vastaan. Hän vakiinnutti pian asemansa joukkueessa ja pelasi ensimmäisellä täydellä kaudellaan 2007–2008 yhteensä 31 liigaottelussa, kun Real Madrid voitti mestaruuden. Ura jatkui nousujohteisena myös kaudella 2008–2009, mutta sittemmin hän menetti paikkansa loukkaantumisten ja uusien hankintojen Lassana Diarran, Xabi Alonson ja Sami Khediran saapumisen myötä. Kaudeksi 2011–2012 Gago lainattiin italialaiseen Romaan. Kaudella 2012–2013 hän pelasi espanjalaisessa Valenciassa ja lainalla argentiinalaisessa Vélez Sarsfieldissa. Kesällä 2013 Gago siirtyi Boca Juniorsiin.
Gago pelasi Argentiinan nuorten maajoukkueessa, joka voitti maailmanmestaruuden vuoden 2005 MM-kilpailuissa Alankomaissa. Ensimmäisen ottelunsa Argentiinan maajoukkueessa Gago pelasi 7. helmikuuta 2007 Ranskaa vastaan. Hän kuului joukkueeseen vuosien 2007, 2011 ja 2015 Etelä-Amerikan-mestaruusturnauksessa Copa Américassa sekä vuoden 2014 MM-kilpailuissa. Kaikkiaan hän on pelannut 61 maaottelua.
Saavutukset

Seurajoukkueet
Argentiinan pääsarjamestaruus: 2005 (Apertura), 2006 (Clausura)
Copa Sudamericana: 2005
Recopa Sudamericana: 2005, 2006
Espanjan pääsarjamestaruus: 2007, 2008
Espanjan supercup: 2008
Maajoukkueet
Nuorten maailmanmestaruus: 2005
Olympiakulta: 2008
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Fernando Gago Wikimedia Commonsissa
Argentiinan joukkue – Copa América 2007
1 Abbondanzieri |
2 Ayala |
3 Díaz |
4 Ibarra |
5 Gago |
6 Heinze |
7 Palacio |
8 Zanetti |
9 Crespo |
10 Riquelme |
11 Tévez |
12 Carrizo |
13 González |
14 Mascherano |
15 G. Milito |
16 Aimar |
17 Burdisso |
18 Messi |
19 Cambiasso |
20 Verón |
21 D. Milito |
22 Orión |
Valmentaja Basile
Argentiinan joukkue – Kesäolympialaiset 2008
1 Ustari |
2 Garay |
3 Monzón |
4 Zabaleta |
5 Gago |
6 Fazio |
7 Sosa |
8 Banega |
9 Lavezzi |
10 Riquelme |
11 Di María |
12 Pareja |
13 Acosta |
14 Mascherano |
15 Messi |
16 Agüero |
17 Buonanotte |
18 Romero |
22 Navarro |
Valmentaja Batista
Argentiinan joukkue – Copa América 2011
1 Carrizo |
2 Garay |
3 Zabaleta |
4 Burdisso |
5 Cambiasso |
6 G. Milito |
7 Di María |
8 Zanetti |
9 Higuaín |
10 Messi |
11 Tévez |
12 Andújar |
13 Pareja |
14 Mascherano |
15 Biglia |
16 Agüero |
17 Rojo |
18 Pastore |
19 Banega |
20 Gago |
21 Lavezzi |
22 D. Milito |
23 Romero |
Valmentaja Batista
Argentiinan joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2014
1 Romero |
2 Garay |
3 Campagnaro |
4 Zabaleta |
5 Gago |
6 Biglia |
7 Di María |
8 Pérez |
9 Higuaín |
10 Messi |
11 Rodríguez |
12 Orión |
13 A. Fernández |
14 Mascherano |
15 Demichelis |
16 Rojo |
17 F. Fernández |
18 Palacio |
19 Álvarez |
20 Agüero |
21 Andújar |
22 Lavezzi |
23 Basanta |
Valmentaja Sabella
Argentiinan joukkue – Copa América 2015
1 Romero |
2 Garay |
3 Roncaglia |
4 Zabaleta |
5 Gago |
6 Biglia |
7 Di María |
8 Pereyra |
9 Higuaín |
10 Messi |
11 Agüero |
12 Guzmán |
13 Casco |
14 Mascherano |
15 Demichelis |
16 Rojo |
17 Otamendi |
18 Tévez |
19 Banega |
20 Lamela |
21 Pastore |
22 Lavezzi |
23 Andújar |
Valmentaja Martino