Ilves
Ilves ja ihminen > Metsästys > Metsästys Suomessa

Ruotsin hallitus kehotti 1700-luvulla maaherroja edistämään susien pyyntiä. Myrkkyä alettiin käyttää myös ilvesten ja ahmojen metsästämiseen. Tapporahoja alettiin susien lisäksi maksaa myös ilveksistä. Suomen ruhtinaskunta sai vuonna 1868 ensimmäisen metsästyslakinsa, jonka tavoitteena oli muun muassa petojen hävittäminen. Hävitysvimma kohdistui alkuun susiin, mutta susisaaliin pienentyessä metsästäjät siirtyivät myös ilvekseen.
Suurimman osan 1800-lukua ilvestä kaadettiin noin sata ilvestä vuodessa, mutta vuosien 1880–1892 välillä ilvessaalis oli yli 3 800 yksilöä. Kanta romahti metsästyksen takia, ja Ahvenanmaan viimeinen ilves kaadettiin 1890-luvulla.  Ilves oli hävitetty 1900-luvun alkuun mennessä lähes koko Lounais- ja Länsi-Suomesta, ja 1930-luvulle tultaessa laji oli hävitetty lähes koko Suomesta. Yhtenäinen levinneisyysalue talvella 1954 oli Ilomantsin ja Pielisjärven rajaseuduilla sekä Lapin itäosissa. Tapporahaa maksettiin kuitenkin vielä vuoteen 1962.
Ilves rauhoitettiin osittain vuonna 1962, mutta itärajan kunnissa metsästys oli edelleen sallittu. Suomen kanta oli tuolloin 30–40 yksilöä. Metsästyskielto asui voimaan vuonna 1976, ja ilveskanta alkoi toipua. Metsästys sallittiin erikoisluvalla taas vuonna 1983, ja saalismäärät alkoivat taas kasvaa kannan kasvaessa. Vuonna 1990 ilveksiä oli jo noin 700, ja 1980-luvun lopulla ilveksiä kaadettiin noin 90 vuodessa. Ilveksien minimikanta-arvio vuonna 2010 oli peräti 2 300 – 2 500 yksilöä. Tuolloin maa- ja metsätalousministeriö asetti kannanhoidollisen metsästyksen tavoitteeksi kannan kasvun pysäyttämisen ja alueellisen pienentämisen.
Ilvekset, kuten muutkin Suomessa esiintyvät suurpedot, ovat pääosin rauhoitettuja. Kannansäätelyllisten toimien takia Suomen riistakeskus antaa kuitenkin poikkeuslupia ilveksen metsästämiseen. Niitä annettiin poronhoitoalueen eteläpuolisen Suomen metsästyskaudelle 2021–2022 yhteensä 320. Lupia pyritään kohdentamaan alueille, joissa ilveskanta on suurin tai voimakkaasti kasvanut. Ilveksen metsästyskausi on 1. joulukuuta – 28. helmikuuta poronhoitoalueilla metsästys alkaa jo lokakuun alussa.
Suomen ilveskannan hoitosuunnitelman mukaan maa- ja metsätalousministeriön tavoitteena on, että ilveskanta on elinvoimainen ja suotuisalla suojelutasolla. Hoitosuunnitelmassa katsotaan kannanhoidolla olevan neljä päätavoitetta: Suomen ilveskannan tulee säilyä elinvoimaisena, elinvoimaisen ilveskannan läsnäolosta koituvat haitat tulee minimoida, kansalaisten ilvestietämystä tulee lisätä ja ilveskannan tulee säilyä ihmisarkana.
Koska ilveskannan kehitys kasvoi koko rauhoittamisen jälkeisen ajan vuoteen 2014 asti ja sen kasvua seurataan, Riista- ja kalatalouden tutkimuslaitos on voinut laatia Suomen ilveskannalle ennustemallin ja siihen pohjautuvan ilveskannan suositeltavan verotustason. Ennusteessa suositeltu ilveskannan verotustaso, jolla kanta pysyy nykyisen kokoisena, on 16 prosenttia. Mallia hyödynnettiin ensimmäisen kerran vuonna 2012, mutta vuonna 2013 todettiin ettei 16 prosentin verotustaso riittänyt pysäyttämään kannan voimakasta kasvua, joten metsästyskauden 2013–2014 verotus nostettiin yli 20 prosenttiin.
Suomen luonnonsuojeluliiton mukaan ilveksen poikkeuslupakiintiö on liian suuri, ja sitä pitäisi vähentää. Liiton mukaan suuremmasta ilveskannasta olisi taloudellistakin hyötyä, koska se voisi hillitä kauriskannan kasvua.