stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vuoristotauti
Hoito ja torjunta

Kenttäoloissa ainoa toimiva hoito on paluu alemmas. Hätätilassa voidaan antaa lisähappea. "Gamow Bag" on kannettava, pumpattava painekammio, jolla voidaan antaa ensiapua. Asetatsoliamidi (Diamox, Ödemin) on nesteenpoistolääke, joka nopeuttaa korkeaan ilmaan tottumista ja helpottaa usein vuoristotautia. Deksametasoni (steroidi) helpottaa myös turvotusta, mutta sitä voi käyttää vain lääkärin valvonnassa. Myös sildenafiili (Viagra) on todettu tehokkaaksi lääkkeeksi vuoristotautia vastaan. Vuoristotautia voi torjua nousemalla vuoristossa kyllin hitaasti, nyrkkisääntönä on enintään 300 metrin nousu päivässä 3 600 metrin jälkeen sekä ylimääräinen lepopäivä aina 1 000 metrin välein. Yksilön herkkyys vuoristotaudille on suurelta osin perinnöllistä, minkä vuoksi herkkyyden toteaminen vaatii DNA-tutkimuksen. Fyysisellä suorituskyvyllä ei ole osuutta vuoristotaudin kestoon, mutta yli 50-vuotiailla sairastumisriski on todettu pienemmäksi. Hyvä hapenottokyky ja korkea hemoglobiinitaso lieventävät oireita.
Aiheesta muualla

Heikki Karinen: Vuorikiipeily ja vuoristotaudin ehkäiseminen Matkailijan terveysopas, terveyskirjasto.fi.  17.5.2016. Terveyden- ja hyvinvoinnin laitos. Viitattu 31.5.2016.
Arkistoitu kopio (Uutinen Heikki Karisen väitöksestä) terveyskirjasto.fi.  27.9.2013. Arkistoitu 30.6.2016. Viitattu 31.5.2016.
Vuoristotauti uhkaa vasta yli 2500 metrin korkeudessa terveyskirjasto.fi.  30.04.2003. Duodecim, lähteenään brittiläinen lääketieteellinen julkaisu (BMJ 2003; 326: 915-919). Viitattu 31.5.2016.[vanhentunut linkki]
Altitude Illness Clinical Guide For Physicians (8.5.2000) (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (high-altitude-medicine.com)
Acute High-Altitude Illnesses (New Engl J Med 2013; 368:2294-2302; vaatii sisäänkirjoittautumisen) (englanniksi) (nejm.org)
Vyötärö–lantio-suhde

Vasemmalla olevan vartalon vyötärö–lantio-suhde on 0,7 ja oikealla olevan 0,9. Naisvartalon suhdetta 0,7 pidetään usein seksuaalisesti viehättävimpänä, mutta asia vaihtelee kulttuurien välillä.
Vyötärö–lantio-suhde tarkoittaa vyötärön ja lantion ympärysmittojen suhdetta. Vyötärö–lantio-suhdetta käytetään mittarina, jonka avulla voidaan arvioida ihmisen sairastumisriskiä. Tutkimukset ovat osoittaneet, että omenan muotoisilla vartaloilla on suurempi riski sairastua kuin niillä, joiden vartalo on päärynän muotoinen. Suhdetta käytetään myös ylipainon mittarina.
Mittaaminen

Tarkasti ottaen vyötärön ympärysmitta mitataan alimman kylkiluun ja lantion yläosan välisen alueen keskeltä. Lantion ympärysmitta mitataan reisiluun pallomaisen pään kohdalta silloin kun jalat ovat yhdessä.
Käytännössä helpompaa on mitata vyötärön ympärysmitta siitä kohtaa missä vyötärö on kapeimmillaan. Yleensä tämä on juuri navan yläpuolella. Lantio taas on helpointa mitata pakaroiden tai lantion leveimmästä kohdasta.
Kirjallisuutta

Väisänen, Riitta & Isoviita, Kikka: Vyötärö takaisin.  Helsinki:  Otava, 2007.  ISBN 978-951-1-21795-4
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vyötärö–lantio-suhde Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Waist–hip ratio
Käännös suomeksi
Ingrid Stengård

| Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten pyöräsuunnistus.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten pyöräsuunnistus.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten pyöräsuunnistus.MM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Naisten pyöräsuunnistus. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Nové Město na Moravě 2007 | viesti |  |
|  Kultaa | Ostróda 2008 | viesti |  |
|  Kultaa | Veszprém 2012 | viesti |  |
|  Kultaa | Rakvere 2013 | viesti |  |
|  Kultaa | Liberec 2015 | viesti |  |
|  Kultaa | Águeda 2016 | viesti |  |
|  Kultaa | Vilna 2017 | viesti |  |
|  Hopeaa | Joensuu 2006 | viesti |  |
|  Hopeaa | Montalegre 2010 | viesti |  |
|  Hopeaa | Vicenza 2011 | pitkä matka |  |
|  Hopeaa | Veszprém 2012 | keskimatka |  |
|  Hopeaa | Viborg 2019 | viesti |  |
|  Hopeaa | Kuortane 2021 | viesti |  |
|  Pronssia | Joensuu 2006 | keskimatka |  |
|  Pronssia | Joensuu 2006 | pitkä matka |  |
Ingrid Stengård (s. 31. heinäkuuta 1975) on suomalainen pyöräsuunnistaja. Seuratasolla hän edustaa OK Triania. Aiemmin hän edusti IF Sibbo-Vargarnaa.
Joensuun MM-kilpailuissa 2006 Stengård voitti viestistä hopeaa ja keskimatkalta ja pitkältä matkalta pronssia. Seuraavana vuonna Nové Město na Moravěn MM-kisoissa hän voitti viestikultaa joukkuetovereinaan Taija Jäppinen ja Päivi Tommola. Ostródan MM-kisoissa 2008 hän voitti viestikultaa joukkuetovereinaan Maija Lång ja Marika Hara. Montalegren MM-kilpailuissa 2010 hän voitti viestihopeaa. Vicenzan MM-kilpailuissa 2011 hän voitti hopeaa pitkällä matkalla. Veszprémin MM-kilpailuissa 2012 hän saavutti viestissä kultaa ja keskimatkalla hopeaa. Rakveren MM-kilpailuissa 2013 hän voitti viestissä kultaa, ja samaan hän ylsi Liberecissa 2015, Águedassa 2016 ja Vilnassa 2017. Vielä Viborgissa 2019 ja Kuortaneella 2021 hän saavutti viestissä MM-hopeaa. Stengårdilla on neljä henkilökohtaista MM-mitalia, joista viimeisin vuodelta 2012, mutta neljänneksi hän on sijoittunut MM-kilpailuissa pitkällä matkalla vuosina 2008, 2009, 2016, 2017 ja 2019 sekä keskimatkalla vuosina 2011 ja 2017. Sprintissä hänen paras MM-sijoituksensa on viides vuodelta 2007.
EM-kilpailuissa Stengård on voittanut seitsemän kultaa, kolme hopeaa ja kolme pronssia, joista kolme kultaa on vuodelta 2008 ja viimeisin mitali vuodelta 2019. Kultamitaleista kolme on henkilökohtaisilta matkoilta.
Väinö Voipio -palkinto

Väinö Voipio -palkinto on Vapaa-ajattelijain liiton myöntämä palkinto. Se on nimetty liiton entisen puheenjohtajan, tuomari ja kirjailija Väinö Voipion mukaan. Ensimmäinen palkinto myönnettiin neurologian professori Jorma Palolle Voipion syntymäpäivänä 12. joulukuuta 1993. Palkinnon tarkoitus on antaa julkista tunnustusta henkilölle, joka on myönteisellä tavalla tuonut esille humanistista elämänasennetta, puolustanut tieteellistä todellisuuskäsitystä ja edistänyt yhteiskunnan uskontoriippumattomuutta.
Väkäkärsämadot

| Väkäkärsämadot |
| --- | --- |
 Profilicollis altmani
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Alakunta::  Eumetazoa
Pääjakso::  Väkäkärsämadot Acanthocephala  Kohlreuther, 1771
Luokat
 Kehäväkäkärsämadot Palaeacanthocephala  Kantaväkäkärsämadot Archiacanthocephala  Sädeväkäkärsämadot Eoacanthocephala 
Katso myös
   Väkäkärsämadot Wikispeciesissä   Väkäkärsämadot Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Väkäkärsämadot (Acanthocephala) on eläinkunnan pääjakso. Tunnetut tuhatkunta lajia elävät aikuisvaiheessaan loisina selkärankaisten suolistossa. Toukkavaiheen väli-isäntinä toimivat puolestaan niveljalkaiset (hyönteiset ja äyriäiset).
Ruumiin etupäässä on ulos työnnettävä, sylinterinmuotoinen koukkupintainen kärsä eli proboscis, jolla mato tarrautuu isäntäeläimen suolistoon. Madolla itsellään ei ole ruoansulatuselimistöä, vaan ravinto imeytyy ihon läpi. Väkäkärsämadoista esimerkiksi Echinorhynchus-lajit elävät kaloissa, toiset suvut taas loisivat linnuissa, nisäkkäissä tai sammakkoeläimissä. Poikkeuksellisen suuri laji on sioissa loisiva 50 cm pitkäksi kasvava jättiväkäkärsämato (Macracanthorhynchus hirundinaceus). Väkäkärsämadot eivät loisi ihmisessä.
Rhadinorhynchus-madon väkäkärsä
Aiheesta muualla

Laji.fi: Väkäkärsämadot (Acanthocephala)
ITIS: Acanthocephala (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q178235  Wikispecies: Acanthocephala  AFD: Acanthocephala  BOLD: 11  EoL: 2  Fauna Europaea: 15463  Fauna Europaea (new): ac029666-9a7a-4946-baad-6f741b761215  GBIF: 67  iNaturalist: 151826  IRMNG: 121  ITIS: 64238  NCBI: 10232  Open Tree of Life: 49622  Paleobiology Database: 67118  uBio: 4053880  WoRMS: 18814
Vytenis

| Vytenis |
| --- | --- |
 Vytenis teoksessa Sarmatiae Europeae descriptio vuodelta 1578.
Liettuan suuriruhtinas
Valtakausi:  1295–1316
Edeltäjä:  Pukuvertas
Seuraaja:  Gediminas

Syntynyt:  n. 1260
Kuollut:  1315 tai 1316
Puoliso:  Vikinda
Lapset:  Žvelgutis
Suku:  Gediminid
Isä:  Butvydas
Vytenis (? - 1315 tai 1316) oli Liettuan suuriruhtinas vuosina 1295–1316. Vytautasin valtakaudella Liettua kävi sotaa puolalaisia ja Saksalaisen ritarikunnan joukkoja vastaan. Hän oli ensimmäinen Liettuan hallitsija, jonka valtakausi on dokumentoitu melko hyvin, vaikka esimerkiksi hänen tarkkaa kuolinvuottaan ei osata sanoa.
Suuriruhtinaaksi

Vytenis peri kruunun isältään Pukuvertasilta vuonna 1295. Pukuvertasin valtakaudesta aikalaislähteet eivät kerro juuri mitään. Vytenis mainitaan ensimmäisen kerran 1292, jolloin hän johti isänsä määräyksestä sotaretkeä Saksalaisen ritarikunnan maille Preussissa. Hänen tiedetään myös käyneen voittoisan taistelun puolalaisia vastaan Trojanowissa vuonna 1294. Taistelussa kaatui monien puolalaisten ritarien lisäksi Lęczycan hallitsija Kasimir II.
Noustuaan valtaan vuonna 1295 hän kävi sotaa Saksalaisen ritarikunnan lisäksi sen liivinmaalaista haaraa vastaan. Taistelua käytiin ensin Liivinmaalla, mutta liettualaisten tukeman semgallien kapinan kukistuttua taistelut siirtyivät Liettuan hallitsemaan Žemaitijaan. Vytenis haki tukea Riian arkkipiispalta ja kaupungilta, jotka liittoutuivat liettualaisten kanssa vuonna 1298. Vuonna 1298 ritarikunta kärsi tappiot Karkhusin, Treidenin ja Neuermühlenin taisteluissa. Samana vuonna Vytenis sijoitti liettualaisen varuskunnan Riikaan. Tehdäkseen varuskunnan läsnäolon asukkaille hyväksyttävämmäksi hän lupasi Riian arkkipiispan kehotuksesta ottaa kasteen vastaan, mutta varsinaista kastamista ei tiettävästi koskaan tapahtunut. Vytenis oli sotinut myös Puolassa Masovian Boleslav II:en pyynnöstä, jolla oli ongelmia paikallisen kruununtavoittelijan kanssa. Sota puolassa jatkui vuoteen 1306 saakka. Vuonna 1312 Vytenis salli kahden fransiskaanimunkin asettua tuolloin Liettuan alaisuudessa olleeseen Novgorodiin. Liettualaisten läsnäolo Riiassa päättyi vuonna 1313, kun riikalaiset karkottivat heidät ritarikunnan painostuksesta. Vytenisin loppukaudella paine Žemaitijassa kasvoi edelleen, ja hän lopulta vuonna 1315 tai 1316 luopui vallasta Gediminasin hyväksi. Viimeinen maininta Vytenisistä on vuodelta 1315, jolloin hän johti ankariin tappioihin johtanutta retkeä Preussiin.
Kuoleman jälkeen

Aikalaislähteet pitivät Vytenisiä pontevampana hallitsijana kuin seuraajaansa. Vytenis oli vielä 1400-luvulla hallitsijana tunnetumpi kuin Gediminas, mutta jäi lopulta hänen varjoonsa historiankirjoituksessa. Vytenisin sukulaisuussuhde Gediminasiin ei ole täysin selvä, hän oli eri tulkintojen mukaan joko tämän vanhempi veli tai serkku.
Kirjallisuutta

S. C. Rowell: Lithuania ascending: a pagan empire within east-central Europe, 1295-1345.  Cambridge University Press, 1994.  ISBN 9780521450119  Google kirjat. (englanniksi)
Aulis Kallio: Liettuan historia.  Tampere:  Jagellonica-kulttuuriyhdistys ry, 2009.  ISBN 978-951-98665-3-6
Välttämättömyys

Välttämättömyys viittaa johonkin, mikä ei voisi olla toisin. Metafysiikassa ja modaalilogiikassa (looginen) välttämättömyys on yksi modaliteeteista mahdollisen ja kontingentin ohella.
Loogisesti välttämättömän väittämän voi katsoa olevan väittämä, joka ei voisi olla epätotta ilman loogista ristiriitaisuutta. Loogista välttämättömyyttä voidaan analysoida mahdollisten maailmojen avulla. Tällöin jonkin asiantilan välttämättömyys tarkoittaa sitä, että asiantila vallitsee (on totta) kaikissa mahdollisissa maailmoissa.
Valentina Stenina

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Valentina Stenina |  Valentina Stenina |  Valentina Stenina |  |
Maa:   Neuvostoliitto
Naisten pikaluistelu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Squaw Valley 1960 | 3000 m |  |
|  Hopeaa | Innsbruck 1964 | 3000 m |  |
| yleisluistelun MM-kilpailut  | yleisluistelun MM-kilpailut  | yleisluistelun MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Östersund 1960 | yleisluistelu |  |
|  Kultaa | Tønsberg 1961 | yleisluistelu |  |
|  Kultaa | Trondheim 1966 | yleisluistelu |  |
|  Hopeaa | Sverdlovsk 1959 | yleisluistelu |  |
|  Hopeaa | Oulu 1965 | yleisluistelu |  |
|  Pronssia | Karuizawa 1963 | yleisluistelu |  |
Valentina Sergejevna Stenina  (ven. Валентина Сергеевна Стенина, o.s. Miloslavova, s. 29. joulukuuta 1934) on neuvostoliittolainen pikaluistelija.
Stenina saavutti pikaluistelussa kaksi olympiamitalia: hän sijoittui 3 000 metrillä hopealle sekä Squaw Valleyssa 1960 että Innsbruckissa 1964. Molemmilla kerroilla hänen maannaisensa Lidija Skoblikova oli häntä nopeampi. Lisäksi hän sijoittui 1 500 metrillä viidenneksi 1960 ja seitsemänneksi 1964 sekä 1 000 metrillä viidenneksi 1964.
Yleisluistelun maailmanmestaruuden Stenina voitti vuosina 1960, 1961, 1966. Lisäksi hän sai MM-hopeaa vuosina 1959 ja 1965 sekä MM-pronssia vuonna 1963.
John Didrik Stenberg

John Stenberg vuonna 1867
John Didrik Stenberg (31. maaliskuuta 1841 Helsinki – 30. tammikuuta 1886 Helsinki) oli suomalainen insinööri ja liikemies, joka perusti Helsinkiin nimeään kantavan konepajan.
Stenbergin vanhemmat olivat tehtailija Johan Daniel Stenberg ja Mathilda Johanna Hartmuth. Hän valmistui koneinsinööriksi Saksassa vuonna 1861, opiskeli valtion avustuksella ulkomailla, hoiti omaa teknillistä toimistoa Viipurissa ja johti vuosina 1867–1871 Paul Wahl & Co:n konepajaa Varkaudessa. Vuonna 1871 hänestä tuli isänsä perustaman konepajan J. D. Stenberg & Sönerin johtaja, mutta 1882 hän perusti oman yrityksen Helsingin Siltasaarelle, joka muutettiin hänen kuolemansa jälkeen 1892 osakeyhtiöksi. Stenberg oli Helsingin taide- ja teollisuus­näyttelyn johtohenkilöitä 1876 ja teki lahjoituksia ruotsinkielisen kulttuuritoiminnan hyväksi. Jonatan Reuter laati vuonna 1928 teoksen John Didrik Stenberg: en minnesteckning, John Stenbergin ranta -niminen katu taas tuli Siltasaareen vuonna 1984.
Stenbergin puoliso vuodesta 1867 oli Pauline Siliverstov (k. 1930).
Aiheesta muualla

Koneinsinööri John Stenberg perusti konepajan Siltasaareen. Yritys valmisti höyrykoneita, -pannuja, -pursia ja kehäsahoja (Viitattu 4.5.2014)
Vuoristojuutalaiset

| Vuoristojuutalaiset |
| --- | --- |
 Piirros vuoristojuutalaisista 1900-luvun alulta
Asuinalueet:   Venäjä  Azerbaidžan
Kielet:  tati, venäjä, azeri
Uskonnot:  Juutalaisuus
Vuoristojuutalaiset (tatiksi džuhur) ovat Venäjän Kaukasiassa ja Azerbaidžanissa asuva iranilaista tatin kieltä puhuva juutalaisryhmä.
Asuinalue ja lukumäärä

Vuonna 1989 Neuvostoliitossa laskettiin olevan 18 500 vuoristojuutalaista, joista 5 500 asui Azerbaidžanissa, 3 600 Dagestanissa, 3 200 Kabardi-Balkariassa sekä 2 600 Tšetšeniassa ja Ingušiassa. Huomattava osa kansasta oli rekisteröity tateiksi. Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen suurin osa vuoristojuutalaisista on muuttanut Israeliin. Venäjän vuoden 2002 väestönlaskennassa rekisteröitiin 3 400 vuoristojuutalaista, joista 1 100 asui Dagestanissa, 1 000 Moskovassa ja 200 Kabardi-Balkariassa.
Etninen historia

Ryhmä polveutuu pääosin juutalaisista, jotka muuttivat Iranista Kaukasiaan 400–500-luvuilla ja vielä myöhempinäkin vuosisatoina aina 1780-luvulle saakka. Azerbaidžanissa juutalaiset omaksuivat paikallisen väestön puhuman tatin kielen. Heidän puhumassaan tatin muodossa on heprealaisia elementtejä. Vuoristojuutalaiset todennäköisesti tapasivat kasaareja, ja ennen geneettistä tutkimusta jotkut tutkijat olivat esittäneet heidän polveutuvan osittain näistä. Vuoristojuutalaisten uniparentaaliset haploryhmät ja autosomaalinen DNA eivät kuitenkaan osoita merkkejä turkkilaisesta perimästä. Heidän isälinjansa viittaavat juutalaistaustaan, ja autosomaalisesti he ovat paljolti samankaltaisia Iranin ja Irakin mizrahijuutalaisten kanssa. Jo 1200-luvun puolivälissä Willem van Rubroeck kertoi, että Itä-Kaukasiassa asuu paljon juutalaisia. He ylläpitivät kontakteja Välimerenmaiden juutalaisyhteisöihin. Dagestanissa vuonna 1690 käynyt hollantilainen tutkimusmatkailija Nicolaes Witsen kertoo juutalaisia olleen varsinkin nykyisen Buinakskin kaupungin lähellä ja Kara-Kaitagissa. Hän arvioi heidän lukumääränsä 15 tuhanneksi. Pohjois-Azerbaidžanin Quban  ja Etelä-Dagestanin Derbentin välillä oli yhtenäinen juutalaiskylien alue. Iranilaiset ja dagestanilaiset hävittivät juutalaisasutuksia vuosina 1742 ja 1797. Kaukasian sodan aikana vuosina 1839–1854 monien kylien asukkaat pakotettiin kääntymään muslimeiksi.
1820–1830-luvuilla alkaneet yhteydet Venäjän aškenasijuutalaisiin vilkastuivat 1860-luvulta lähtien. 1900-luvun alussa Bakuun, Derbentiin ja Qubaan perustettiin venäjänkielisiä juutalaiskouluja. Vuosina 1908–1909 alettiin julkaista tatinkielistä kirjallisuutta. Samoihin aikoihin vuoristojuutalaisia alkoi muuttaa Palestiinaan. Venäjän kansalaissodan aikana osa juutalaiskylistä hävitettiin ja niiden asukkaat muuttivat kaupunkeihin. 1920–1930-lukujen vaihteessa perustettiin vuoristojuutalaisten kolhooseja Dagestaniin, Azerbaidžaniin, Krasnodarin aluepiiriin ja Krimille. Sotien välillä kehittyi tatinkielinen kaunokirjallisuus, julkaistiin sanomalehteä, perustettiin juutalainen ammattiteatteri ja tanssiyhtye. Toisen maailmansodan aikana saksalaiset tuhosivat suuren osan Kislovodskin, Pjatigorskin, Krasnodarin aluepiirin ja Krimin vuoristojuutalaisista. Kansallinen kulttuuritoiminta oli kielletty vuosina 1948–1953. Sodan jälkeen monet vuoristojuutalaiset alkoivat käyttää venäjän kieltä.
Elinkeinot ja kulttuuri

Perinteisiä elinkeinoja ovat maanviljely ja käsityöammatit. 1900-luvun vaihteessa alettiin harjoittaa myös kaupankäyntiä, mutta varsinaisia suurkauppiaita oli vähän.
1920–1930-lukujen vaihteeseen saakka vuorijuutalaiset asuivat kolmen–neljän sukupolven muodostamina jakamattomina suurperheinä. Moniavioisuus oli yleistä. Perheen päänä toimi isä tai tämän kuoltua vanhin poika. Naiset ja tytöt eivät näyttäytyneet ulkopuolisille. Perheet muodostivat pieniä naapuriyhteisöjä, joihin usein kuului myös naapurikansojen edustajia. Kaupungeissa vuorijuutalaiset asuivat erillisissä esikaupungeissa tai kortteleissa. Aineellinen kulttuuri ei juurikaan poikennut naapurikansoista.
Uskonnollisina johtajina toimivat Temir-Han-Šuran (nykyinen Buinaksk) ja Derbentin päärabbit eli dajanit, jotka edustivat yhteisöä myös maallisissa asioissa. Naapurikansoilta oli lainattu monia pakanallisia uskomuksia. Kaukasialaisia perinteitä olivat vieraanvaraisuus, naapuriapu ja verikosto. Vuoristojuutalaiset noudattavat edelleen juutalaisia tapoja, ruokaan liittyviä sääntöjä ja viettävät juutalaisia kalenterijuhlia. Suullinen kansanperinne käsittää satuja, runoja ja lauluja, joita aikaisemmin esittivät ammattimaiset sadunkertojat ja runonlaulajat.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Dagestanissa tatiksi ja venäjäksi ilmestyvän Vatan-lehden sivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
Vuoristojuutalaisten sivusto Gorskie.ru (venäjäksi)
Vuoristojuutalaisten sivusto Juhuro.com (venäjäksi)
Viktor Stepanov

Viktor Stepanov.
Viktor Nikolajevitš Stepanov (ven. Ви́ктор Никола́евич Степа́нов, s. 27. tammikuuta 1947 Vitele) on venäläinen poliitikko.
Viktor Stepanov on kansallisuudeltaan karjalainen. Hän työskenteli Alavoisen sahan Vitelen osaston huonekalupuuseppänä vuosina 1962–1966 ja Komsomolin Aunuksen piirikomitean osastopäällikkönä ja sihteerinä vuodesta 1966. Vuonna 1973 Stepanov siirtyi Komsomolin Karjalan aluekomitean osastopäälliköksi ja sihteeriksi. Hän valmistui Karjalan pedagogisesta instituutista vuonna 1975, Leningradin puoluekorkeakoulusta vuonna 1980 ja suoritti jatkotutkinnon Tšekkoslovakian kommunistisen puolueen korkeakoulussa vuonna 1987.
Stepanov työskenteli NKP:n Aunuksen piirikomitean toisena sihteerinä vuodesta 1980 ja Prääsän piirikomitean ensimmäisenä sihteerinä vuodesta 1982. Vuosina 1987–1989 hän toimi Karjalan aluekomiteassa ja NKP:n keskuskomitean instruktorina. Stepanov valittiin Karjalan autonomisen neuvostotasavallan (myöhemmin Karjalan tasavallan) korkeimman neuvoston puheenjohtajaksi vuosina 1989 ja 1990. Hän oli Karjalan tasavallan hallituksen puheenjohtaja vuosina 1994–1998.
Venäjän kommunistiseen puolueeseen kuulunut Stepanov oli Venäjän federaation kansanedustaja vuosina 1990–1993. Vuosina 1993–1998 hän toimi Venäjän liittokokouksen liittoneuvoston jäsenenä. Stepanov on ollut Karjalan tasavallan lainsäädäntökokouksen edustaja vuodesta 2006. Hän työskenteli Venäjän ja Valko-Venäjän valtioliiton toimeenpanevassa komiteassa vuosina 1998–2002, Karjalan päämiehen edustajana Venäjän liittoneuvostossa vuosina 2002–2006 ja Itsenäisten valtioiden yhteisön parlamenttienvälisen komission puheenjohtajana vuosina 2008–2011. Nykyään Stepanov kuuluu Oikeudenmukainen Venäjä -puolueeseen.
Välimatka

Välimatka kertoo kuinka kaukana jokin on jostakin; kahden paikan, pisteen tai asian välinen todellinen tai abstrakti etäisyys – myös kuvaannolisesti; ottaa johonkuhun välimatkaa, ottaa suhteessa etäisyyttä tai tarkastella asiaa etäisyyden päästä.
Välimatka on siis myös numeerinen suure, joka kertoo kuinka paljon on kahden paikan, pisteen tai asian välinen etäisyys. Fysiikassa välimatkalla ja etäisyydellä tarkoitetaan fyysistä pituutta tai ajanjaksoa. Matematiikassa välimatkalla oletetaan useimmiten tarkempaa kriteeriäselvennä.
Useimmiten on olemassa symmetria ja ”välimatka A:sta B:hen” tarkoittaa samaa kuin ”välimatka A:n ja B:n välillä”.lähde?
Matematiikassa > Geometria

Analyyttisessä geometriassa voidaan löytää kahden pisteen välinen välimatka xy-koordinaatistossa välimatkakaavan avulla. Välimatkan välillä (x1, y1) ja (x2, y2) voidaan laskea kaavalla
d={\sqrt {(\Delta x)^{2}+(\Delta y)^{2}}}={\sqrt {(x_{2}-x_{1})^{2}+(y_{2}-y_{1})^{2}}}\,
Samanlaisesti voidaan laskea välimatka kolmiulotteisessa koordinaatistossa pisteiden (x1, y1, z1) ja (x2, y2, z2) välillä:
d={\sqrt {(\Delta x)^{2}+(\Delta y)^{2}+(\Delta z)^{2}}}={\sqrt {(x_{2}-x_{1})^{2}+(y_{2}-y_{1})^{2}+(z_{2}-z_{1})^{2}}}\,
Tietokoneohjelmaa kuvaavalla pseudokoodilla (näennäiskoodi) tarvittava etäisyys xy-koordinaatistosta voitaisiin ratkaista esimerkiksi seuraavanlaisella koodilla:
reaaliluku laske_välimatka(x1, y1, x2, y2)
 {
   reaaliluku erotukset_toiseen = potenssi( x2 - x1, 2 ) + potenssi( y2 - y1, 2 );
   reaaliluku välimatka = neliöjuuri ( erotukset_toiseen );
   palauta välimatka;
 }
Sama myös C#-kielellä:
double laske(int x1,int y1,int x2,int y2)
 {
   double ero = Math.Pow(x2 - x1,2)+ Math.Pow(y2-y1,2);
   double valimatka = Math.Sqrt(ero);
   return valimatka;
 }
Stepanoz II

Stepanoz II (georg. სტეფანოზ II) oli Iberian (eli Georgian itäosan Kartlin) ruhtinas Khosroiani-dynastiasta vuosina 637/642–n. 650.
Stepanoz oli Adarnase I:n poika ja seuraaja. Hän jatkoi isänsä Bysanttia myötäilevää politiikkaa ja Bysantin keisari antoi hänelle luultavasti patricius-arvonimen. Hänen täytyi kuitenkin tunnustaa vuonna 645 kalifi hallitsijakseen, kun arabit etenivät Georgiaan. Valtaistuimelle häntä seurasi hänen poikansa Adarnase II.
Kivilaatassa Džvarin luostarissa Mtskhetassa mainitaan kirkon tärkeimmät rakentajat: Stepanoz patricius, Demetre hypatos ja Adarnase hypatos. Georgialaiset tutkijat ovat perinteisesti pitäneet heitä samoina henkilöinä kuin Guaramin poika Stepanoz I, Stepanoz I:n veli Demetre ja Adarnase I. Professori Cyril Toumanoff on tästä kuitenkin eri mieltä: hänen mielestään kyse on Stepanoz II:sta, Stepanoz I:n veljestä Demetrestä ja Stepanoz II:n pojasta Adarnase II:sta.
Stendhalin syndrooma

Syndrooma on saanut nimensä Stendhalin (Marie-Henri Beyle) mukaan. Maalaus Olof Johan Södermark.
Stendhalin syndrooma eli Firenzen syndrooma on epävirallinen diagnoosi, jolla tarkoitetaan voimakkaasta tai liiallisesta taide-elämyksestä aiheutuvaa, nykyään hyvin harvinaista oireyhtymää. Kokija hurmioituu erityisen pakahduttavasta taide-elämyksestä tai taide-elämyksistä (eritoten niitä paljon sisältävässä kohteessa, kuten Firenzessä) niin voimakkaasti että kokee mm. heikotusta, pahoinvointia, paniikkia, sekavuutta ja sydämentykytystä. Italialainen psykiatri Graziella Magherini nimesi oireyhtymän vuonna 1989 ranskalaisen kirjailijan Stendhalin mukaan, joka kuvasi Firenzen-kokemustaan teoksessaan Rome, Naples et Florence. Magherini tapasi useita oireyhtymästä kärsiviä potilaita, erityisesti ulkomaisia matkailijoita.