stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jokivoimalaitos

Tyypillisen jokivoimalaitoksen rakennekuva. Yläpuolisen ja alapuolisen osan vedenpintojen korkeusero on pieni.
Chief Josephin pato on jokivoimalaitos, jolla on pieni varastoallas.
Beauharnois'n vesivoimalaitos Quebecissä Kanadassa.
Pieni kelluva putkuriturbiinilaitos Itävallassa.
Jokivoimalaitos (engl. run-of-river hydro power plant, diversion facility , saks. Laufwasserkraftwerk ja norj. elvekraftverk) on joen uomaan rakennettu vesivoimalaitos, joka hyödyntää vesivoiman tuottamisessa pääosin joen virtaamaa. Kaikki nykyiset jokivoimalaitokset tuottavat vesivoimansa sähköenergiana. Tällaiset voimalaitokset sijaitsevat alavien jokilaaksojen suurissa joissa, joiden voimalaitospadot ovat säännöstelyvoimalaitoksien patoja huomattavasti matalampia. Padon yläpuolinen varastoallas jää tämän vuoksi pieneksi eikä sitä voi hyödyntää voimatuotannon säännöstelyssä pitkiä aikoja.
Toiminnan periaatteita

Joen yli rakennettavan voimalaitospadon pääasiallinen tehtävä on varmistaa vesiturbiineille kaikissa tilanteissa riittävästi vettä. Padolla korotetaan vedenpintaa muutamista metreistä jopa 50 metriin. Vedenkorkeus lisää vedenalaista hydrostaattista painetta, joka toimii voimanlähteenä kun vettä ohjataan tulotunneleita pitkin voimalaitoksen vesiturbiineihin. Suurempi vedenpaine kasvattaa veden virtausnopeutta ja samalla sähkögeneraattoreiden tuottamaa tehoa. Jokivoimalaitoksissa on usein mahdotonta rakentaa korkeita patoja niiden suurten kustannuksien takia. Siksi pato jää matalaksi ja vesivoiman tuotanto joutuu seuraamaan veden virtaamien kehitystä. Jokivoimaloiden vesiturbiinit suunnitellaankin tuottamaan vesivoimaa suhteellisen hitaisti virtaavasta vedestä eikä tulva-aikojen suurien virtaamien hyödyntäminen ole ensisijaisena tavoitteena.
Suurten jokien suurta virtaamaa hyödynnetään lukuisten rinnakkaisten turbiinien avulla. Kun vedentulo väliaikaisesti vähenee, suljetaan osa turbiineista ja muita turbiineita käytetään niiden maksimiteholla. Tällä säätelykeinolla pystytään säilyttämään patoaltaassa riittävä vedenpinnan korkeus. Kun toisinaan vettä tulee liikaa, käytetään kaikkia voimalan turbiineja, mutta liikavesi juoksutetaan voimalaitoksen ohi. Ohijuoksutustapa riippuu voimalaitoksen käyttämästä padon rakenteista sekä jokilaakson topografiasta ja maaperän laadusta. Yleensä ohijuoksutus tapahtuu avaamalla padon juoksutusluukut tai se tapahtuu antamalla liikaveden virrata padon yli sen ylijuoksutuskanavia pitkin voimalaitoksen alapuolelle.
Rakenneratkaisuja > Voimalaitospadot

Jokivoimalaitoksien pudotuskorkeus on yleensä vaatimaton ja siksi yleisin valittu patotyyppi on maapato (pengerpato), joka vaihtuu voimalarakennuksen ja juoksutusaukkojen läheisyydessä ripapadoksi. Ripapato on maapadon tapaan myös gravitaatiopato, mutta sillä on joitakin sen massaa keventäviä rakenteita. Kevyempänä osana se tuleekin ankkuroida tukevasti kallio- tai maaperään. Sen rakenteisiin kuuluu juoksutusluukut, joita voi sijaita vierekkäin koko ripapadon matkalla, sekä turvallisuusratkaisuna voi olla joitakin ylijuoksutuskanavia, josta padon yläreunoja hätyyttelevä vesi pääsee purkautumaan padon ohitse alajuoksulle päin. Voimalarakennus voidaan sijoittaa patorakennelmassa mihin kohtaan tahansa, mutta leveissä patoratkaisuissa tuotetaan vesivoimaa lähellä toista tai molempia rantoja.
Rakenneratkaisuja > Käytettävät vesiturbiinit

Jokivoimalaitoksissa veden virtaukset ovat rauhallisia. Kun joen vesi nostetaan padolla muutamia metrejä korkeammalle, saadaan veden virtausnopeus hieman kasvamaan. Joessa on yleensä jatkuvasti vettä ja suurissa joissa sitä virtaa kymmeniä tuhansia kuutiometrejä sekunnissa. Hidas virtausnopeus ei mahdollista vesiturbiinien käyttämistä suurilla pyörimisnopeuksilla. Generaattorin pyörimisnopeutta voidaan kasvattaa kiinnittämällä turbiinin akseliin vaihteisto, johon generaattori kiinnitetään. Vaihteistoja ei kuitenkaan käytetä suurissa voimaloissa. Sen sijaan on ollut tapana käyttää suuria vesipyöriä, joiden läpi virtaa paljon vettä. Silloin vesipyörän pyörimisnopeus on pieni, mutta veden aiheuttamat vääntövoimat ovat suuria. Generaattorin rakenteessa on tämä ominaisuus huomioitu niin, että sillä voidaan tuottaa halutunlaista sähköenergiaa.
Jokivoimalaitoksissa käytettävät vesiturbiinit ovat tyypiltään reaktioturbiineja, jotka hyödyntävät veden liike-energian lisäksi veden paineen tekemää työtä. Kun turbiini on muuttanut veden mekaanisen liike-energian vesipyörän pyörimisenergiaksi, hidastuu samalla veden virtausnopeus sen joutuessa imuputkeen. Täällä vesi vielä osallistuu vesipyörän pyörittämiseen, kun vesi putoaa ilmattomasti imuputken läpi alaspäin. Paine, joka osallistuu energiantuotantoon, syntyy voimalan yläpuolisen veden ja alapuolisen veden korkeuserosta eli putouskorkeudesta. Voimalat jaotellaan putouskorkeuden mukaan pieni-, keski-, keskikorkea- ja korkeapainelaitoksiksi. Pienpainelaitoksesta puhutaan, kun putouskorkeus on 2–15 metriä, keskipaineisesta, kun putouskorkeus on 10–40 metriä ja keskikorkeapaineisesta, kun putouskorkeus on 40–400 metriin. Kun putouskorkeus jää alle 50 metriin, voidaan käyttää vesivoimalassa tehokkaasti kolmea eri vesiturbiinia: putkiturbiini, Kaplan-turbiini ja Francis-turbiini.
Jos jokea ei haluta padota kokonaan vaan tuottaa energiaa pienvoimalassa, on siihen tarjolla potkuriturbiineja. Ne ovat vedessä vapaasti pyöriviä 3–8 siipeä käyttäviä vesipyöriä, joiden sisällä sijaitsee generaattori. Tekniikka on sama kuin mitä käytetään pienissä vuorovesivoimaloissa.
Kaplan-turbiinin potkurimallinen juoksupyörä.
Imatran voimalaitoksen museoitu Francis-turbiinin juoksupyörä.
Putkiturbiinin sivukuva.
Vapaassa vedessä toimiva potkuriturbiini.
Hyödyt ja haitat

Kun hyödynnetään lähinnä veden liike-energiaa, ei tavoitella suuria varastoaltaita eikä yläjuoksulla esiinny veden varastoimisesta johtuvia laajoja varastoaltaita. Jotta turbiinit pysyisivät koko ajan veden alla, voidaan joen vedenpintaa kuitenkin korottaa niin paljon kuin jokilaakson penkereet antavat myöten. Tämä mahdollistaa samalla vesiliikenteen käynnistämisen padon yläpuolisella alueella, sillä vedenpinnan korkeusvaihtelut jäävät pieniksi.
Vesivoima on uusiutuvaa energiaa, joka ei aiheuta tuotantovaiheessa mainittavia päästöjä vesistöihin tai ilmakehään. Jokivoimalaitosten päästöt muodostuvat suurimmaksi osaksi niiden rakentamisesta. Säännöstelyvoimalaitosten tarvitsemia varastoaltaita kritisoidaan niiden vedenalaisista päästöistä, jotka ovat voimakkaampia tropiikissa. Vapaasti virtaavassa joessa vesi säilyttää hapekkuutensa kun taas patoaltaaseen kerätty vesi seisoo paikallaan, lämpenee ja sen pohjaan vajonneet orgaaninen materiaali alkavat hapettomassa ympäristössä hajota sekä hiilidioksidiksi että jopa metaaniksi. Hapen vähyydestä kärsivät myös vesieliöt. Eräissä loivasti laskevissa joissa tilannetta pahentaa se, että vesivoimala on rakennettu joessa sen jyrkkään kohtaan eli yleensä vettä hapettavaan koskeen.
Joen rannasta rantaan ulottuva pato estää vesieliöitä liikkumasta joella sen pitkittäisessä suunnassa. Tästä kärsivät kalat ja vesihyönteiset sekä myös ihmiset vesiliikenteen esteiden vuoksi. Kalaportaiden rakentaminen on kuitenkin mahdollista matalien jokivesivoimaloiden ohitse. Vesiliikenteelle on samasta syystä kehitetty ratkaisuksi sulkujärjestelmiä, joiden kautta laivat ohittavat  padon. Pienen patoaltaan virtauksien vuoksi sedimentit kulkevat jokivoimalaitoksen virtausaukkojen läpi ja vain pieni osa siitä vajoaa patoaltaan pohjalle. Eräät jokivoimalaitokset eivät katkaise joen uomaa kokonaan. Ne ottavat vettä joen yläjuoksulla sijaitsevasta joen puolittain katkaisevan padon takaa. Joen toinen puoli virtaa samaan aikaan vapaana. Esimerkki tällaisesta voimalasta on Ruotsin puolella Tornionjoessa sijaitseva Köngäskosken vesivoimalaitos.
Ekonomisesta näkökulmasta katsoen pieni varastoallas on taloudellinen rakentaa. Korkeanveden aikana altaan pieni koko kuitenkin kostautuu, sillä liikavesi joudutaan juoksuttamaan ohi voimalan turbiinien ja sen tuotto jää saamatta. Tätä epäkohtaa on yritetty ratkaista muilla keinoilla. Esimerkiksi Kemijoen voimalat varastoivat vettä Porttipahdan ja Lokan tekojärviin. Tekojärvet sijaitsevat kaukana joessa toimivista vesivoimalaista, mutta ne keräävät osan kevään sulamisvesistä talteen ja luovuttavat ne vesivoiman tuotantoon vasta kuukausien päästä. Monet jokivoimalat muodostavat jokiuomaan voimalaketjuja, jotka tuottavat vesivoimaa samasta vedestä.
Jokivoimalaitoksia > Lähivaltioiden suuria jokivoimalaitoksia

Lähivaltioista Norjalla, Ruotsilla ja Venäjällä on Suomea suurempi vesivoimatalous. Norjalla ja Ruotsilla on maan topografiasta johtuen enemmän säännöstelyvoimalaitoksia kuin jokivoimalaitoksia. Norjan suurimpia jokivoimalaitoksia ovat Kykkelsrud-Fossumfossin (225 MW), Solbergfossin (208 MW) ja Hunderfossenin (116 MW) voimalaitokset. Ruotsissa sijaitsee suuri Stornorrforsin (600 MW) voimalaitos, mutta muitakin on: Krångeden (248 MW), Vaxvedenin (200 MW), Hojumsin (178 MW) ja Olidansin (130 MW) voimalat. Muut naapurimaat sijaitsevat Suomen tapaan topografisesti alavilla seuduilla, joten Kaunaksen voimalaitos (101 MW) on niistä poikkeavan suuri. Esimerkiksi Virossa sijaitseva Jägala joan (2 MW) ja Tanskan Gudenaan (3 MW) pienvoimalat ovat maidensa suurimmat jokivoimalat. Venäjällä on muutama maailmanlaajuisestikin suuri jokivoimalaitos ja ne löytyvät ylempänä sijaitsevassa luettelosta.[lähde? ]
Jokivoimalaitoksia > Suomalaiset jokivoimalat

Suomessa käytetään runsaasti jokivoimalaitoksia. Jos voimalan yläpuolella on kuitenkin laaja säännöstelty järvi, luokitellaan voimala säännöstelyvoimalaitokseksi. Tuhansien järvien maassa tilanne on varsin yleinen. Luokittelun tulkintaan jää sellainenkin varaus, että mikäli joki alkaa suuresta säännöstellystä järvestä, mutta se varrella on useita voimalaitoksia, onko järvi näiden kaikkien voimaloiden säännöstelyallas. Seuraavat voimalaitokset ovat lähellä jokivoimalaitoksen määritelmää. Kokemäenjokeen on rakennettu neljä vesivoimalaa, joista ylin käyttää säännöstelyaltaanaan Rautavettä ja muut kolme Äetsän (16 MW), Kolsin (45 MW) ja Harjavallan vesivoimalaitos (105 MW) sijaitsevat jokivarressa. Oulujoessa ylin voimala käyttää koko Oulujärveä varastoaltaanaan. Alempana joenvarrella sijaitsee seitsemän muuta vesivoimalaa. Ne ovat laskujärjestyksessä Nuojuan- (85 MW), Utasen (58 MW), Ala-Utoksen (0,5 MW), Pällin (51 MW), Pyhäkosken (147 MW), Montan (47 MW) ja Merikosken voimalaitos (40 MW).[lähde? ]
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jokivoimalaitos Wikimedia Commonsissa
Run of River, Pöyry Global (englanniksi)
Run-of-river hydropower (englanniksi)
Run-of-river hydropower systems (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Detlef Hofmann

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Detlef Hofmann |  Detlef Hofmann |  Detlef Hofmann |  |
Maa:   Saksa
Miesten ratamelonta
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Atlanta 1996 | K-4, 1 000 m |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Pariisi 1991 | K-4, 500 m |  |
|  Kultaa | Pariisi 1991 | K-4, 10 000 m |  |
|  Kultaa | Duisburg 1995 | K-4, 1 000 m |  |
|  Hopeaa | Pariisi 1991 | K-4, 1 000 m |  |
|  Hopeaa | Duisburg 1995 | K-4, 500 m |  |
Detlef Hofmann (s. 12. marraskuuta 1963 Karlsruhe) on saksalainen ratameloja. Hofmann edusti Saksaa Atlantan kesäolympialaisissa 1996, joissa hän kuului Saksan kultaa voittaneeseen joukkueeseen 1 000 metrin kajakkinelosessa. Hofmann saavutti kolme maailmanmestaruutta: kajakkinelosen 500 ja 10 000 metrin kilpailuissa Pariisissa 1991 sekä kajakkinelosen 1 000 metrillä Duisburgissa 1995. Hänellä on lisäksi kaksi MM-hopeaa Pariisista 1991 ja Duisburgista 1995.
Delahaye

Cabriolet Delahaye
Delahaye oli ranskalainen automerkki, jota valmistettiin Toursissa vuosina 1895–1954. Delahaye-yhtiön perusti Emile Delahaye vuonna 1894 Toursiin, Ranskaan. Emile Delahaye kuitenkin jätti yrityksen vuonna 1900.
Ensimmäiset autot olivat hihnavetoisia, yksi- tai kaksisylinterisiä. Vuonna 1900 Delahaye jätti yhtiön tuntemattomasta syystä. Vuonna 1901 Société des Automobiles Delahaye rakensi tehtaan Pariisiin, missä se jatkoi autonvalmistusta. 1908 Delahaye aloitti nelisylinteristen moottoreiden valmistuksen, kooltaan 1,5 ja 2,1 litraa (myös 2,6-litrainen V6). Yhtiö lisensoi tuotteitaan valmistettavaksi Yhdysvalloissa ja Saksassa. Ensimmäisen maailmansodan loppuun mennessä suurimmat tulot saatiin kuorma-autojen valmistuksesta.
Vuonna 1934 yhtiö esitteli 12 CV -mallin, jossa oli 2,15-litrainen 4-sylinterinen moottori ja 18 CV -mallin jossa oli 3,2-litrainen 6-sylinterinen moottori. Molemmat moottorit oli kehitetty yhtiön kuorma-autojen moottoreista. Vuonna 1935 julkistettiin mallit Coupe des Alpes ja 135, joita myytiin menestyksekkäästi. Kuuluisat korinvalmistajat kuten Figoni et Falaschi, Chapron ja Letourneur et Marchand tuottivat tehtaalle koreja.
Tänä aikana autotehtaat usein osallistuivat autokilpailuihin, erityisesti Grand Prix -sarjaan. Delahaye julkisti mallin 145, jota kutsuttiin nimellä Million Franc Delahayen. Tällä autolla, ajajanaan René Dreyfus, se otti Million Franc Race -kilpailun voiton Paun kaupungissa Ranskassa vuonna 1938. Voiton jälkeen Delahaye-autojen kysyntä kasvoi.
Sodan jälkeen vuonna 1948, 135-mallin tuotanto jatkui ja 4,5-litraisella moottorilla varustettu 175-malli julkistettiin. Myynti kuitenkin hidastui ja viimeinen uusi malli, Jeepin näköinen 3,5-litraisella moottorilla varustettu auto julkistettiin vuonna 1951. Vuonna 1954 Hotchkiss osti Delahaye-yrityksen ja lopetti henkilöautojen valmistuksen, jatkaakseen kuorma-autojen tuotantoa Hotchkiss-Delahaye-nimellä muutaman kuukauden. Yrityksen kuitenkin osti Brandt ja vuonna 1956 nimi Delahaye katosi ajoneuvojen nimenä.
Jo vuodesta 1911 sivutoimialana viulu-, kirjoituskone- ja levysoitinkoteloita valmistaneen Delahaye-yrityksen ja Seynhaeve-veljesten vuonna 1946 perustama yhteisyritys Delsey (kontraktio perustajien nimistä) on maailman toiseksi suurin matkalaukkujen valmistaja. Sen osakkaina vuonna 2018 olivat kolme sijoitusrahastoa: Pemberton Asset Management, Permira Debt Advisers ja Avenue Capita.
Aiheesta muualla

Club Delahaye
Detlef Günther

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Detlef Günther, 1980 |  Detlef Günther, 1980 |  Detlef Günther, 1980 |  |
Maa:   Itä-Saksa
Miesten ohjaskelkkailu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Innsbruck 1976 | henkilökohtainen kilpailu |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Königssee 1979 | henkilökohtainen kilpailu |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Olang 1975 | henkilökohtainen kilpailu |  |
|  Hopeaa | Oberhof 1979 | henkilökohtainen kilpailu |  |
Detlef Günther (s. 27. elokuuta 1954) oli itäsaksalainen ohjaskelkkailija. Hän kilpaili 1970-luvun puolivälistä 1980-luvun alkuun. Hän voitti olympiakultaa vuoden 1976 talviolympialaisissa Innsbruckissa. Seuraavissa talviolympialaisissa Lake Placidissä hän oli ennakkosuosikki, ja hän johti kilpailua kahden ensimmäisen laskun jälkeen, mutta menetti kolmannessa laskussa sattuneen kolarin seurauksena 3 sekuntia ja jäi lopputuloksissa neljänneksi.
Günther voitti myös yhden kultamitalin ohjaskelkkailun maailmanmestaruuskilpailuissa ja kaksi mitalia EM-kilpailuissa.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Dettlef Günther
Delanie Walker

| Delanie Walker |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 12. elokuuta 1984 Pomona, Kalifornia
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Amerikkalaisen jalkapallon pelaaja
Pituus:  183 cm
Paino:  112 kg
Pelipaikka:  sisempi laitahyökkääjä
Seura
Pelinumero:  82
Seura:  Tennessee Titans
Sarja:  NFL
Pelaajaura
Aik. seurat:  San Francisco 49ers
NFL-varaus:  175. varaus, 2006 San Francisco 49ers
Pääsarjaura:  2006–
Delanie Walker (s. 12. elokuuta 1984, Pomona, Kalifornia) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, pelipaikaltaan sisempi laitahyökkääjä. Hän pelaa tällä hetkellä NFL-liigan Tennessee Titansissa.
NFL-ura

San Francisco 49ers varasi Keski-Missourin yliopistossa pelanneen Walkerin vuoden 2006 NFL:n varaustilaisuudessa kuudennella kierroksella, tilaisuuden 175. pelaajana. Kesällä 2008 Walker solmi 49ersin kanssa kolmen vuoden jatkosopimuksen, arvoltaan kuusi miljoonaa dollaria. Walker eteni kaudella 2011 49ersin kanssa NFC-konferenssin loppuotteluun, jossa tuleva mestari New York Giants osoittautui kuitenkin paremmaksi. Vuonna 2013 Walker siirtyi Tennessee Titansiin 4 vuoden ja 17,5 miljoonan dollarin sopimuksella. Toukokuussa 2016 Walker solmi Titansin kanssa kahden vuoden jatkosopimuksen, arvoltaan 14,7 miljoonaa dollaria.
Diane Arbus

Diane Arbus (14. maaliskuuta 1923 New York, Yhdysvallat – 26. heinäkuuta 1971 New York, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen valokuvaaja.
Arbus syntyi vauraaseen juutalaiseen perheeseen. Äidin puolanjuutalainen suku omisti menestyvän turkiksia myyvän tavaratalon Russek’sin. Dianen isä David Nemerov oli köyhemmistä oloista, mutta hänenkin sukunsa oli itäeuroopanjuutalainen, lähtöisin Kiovasta. Suvun yritys menestyi, ja Nemerovit elivät ylellistä elämää hienostoalueella Keskuspuiston kupeessa. Arbusin veli on runoilija Howard Nemerov.
Arbus oli naimisissa näyttelijä Allan Arbusin kanssa 1941–1959. He saivat kaksi tytärtä, valokuvaaja Amy Arbusin ja kirjailija ja toimittaja Doon Arbusin. Arbusit perustivat muotikuvausyrityksen. He toimivat työparina ja kuvasivat Vogueen, Glamouriin ja muihin muotilehtiin. Pari erosi 1959, jonka jälkeen Diane keskittyi uraansa kuvajournalistina ja taiteilijana.
Arbusin tuotantoonsa kuuluu useita erityisen tunnettuja valokuvia, kuten Child with Toy Hand Grenade in Central Park, N. Y. C. (1962). Kuvan lapsi on tennispelaaja Sidney Woodin poika Colin. Toinen tunnettu kuva on Identical Twins, Roselle, New Jersey (1967). Arbusia kiinnosti kuvata eritoten ihmisiä yhteiskunnan marginaalissa, muun muassa niin sanottuja friikkejä. Hän sai jo eläessään MoMAan, ja vuonna 1972 hänen kuviaan valittiin Venetsian biennaaliin. Pariisin Jeu de Paume museossa on 5. helmikuuta 2012 asti avoinna retrospektiivi, jossa on esillä kaksisataa kuvaa. Arbusin lempikuvauspaikkoja oli freak showna tunnettu Hubert’s Museum Manhattanin 42. kadulla.
Arbus sairasti masennusta ja teki New Yorkissa 48-vuotiaana itsemurhan. Elokuvassa Fur (2006) häntä esittää Nicole Kidman.
Dee

Dee voi tarkoittaa seuraavia asioita:
D, latinalaisten aakkosten neljäs kirjain
Jokia

Dee, Skotlannin Aberdeenshiren hallintoalueella virtaava joki;
Dee, Pohjois-Walesissa ja Englannin Cheshiren kreivikunnassa virtaava joki;
Dee, Englantiin kuuluvien Cumbrian ja North Yorkshiren kreivikuntien rajalla virtaava joki;
Dee, Skotlannin Dumfriesin ja Gallowayn alueilla virtaava joki;
Dee, Itä-Irlannissa virtaava joki;
Dee, Australian Queenslandin osavaltiossa virtaava joki;
Dee, Australiaan kuuluvalla Tasmanian saarella virtaava joki.
Henkilöitä

Dilnarin Demirbag, Dee (s. 1973), ruotsalainen tanssija, valokuvamalli ja muusikko
Enchong Dee (s. 1988), filippiiniläinen näyttelijä, laulaja, uimari ja malli.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Dee”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Dark & Wild

| Dark & Wild BTS |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 2014
 Julkaistu: 19. elokuuta 2014
 Tyylilaji: K-pop, hip-hop, dance pop
 Levy-yhtiö: Big Hit
BTS:n muut julkaisut
| Skool Luv Affair 2013 | Dark & Wild 2014 | Wake Up 2014 |
Singlet albumilta Dark & Wild
 ”Danger” Julkaistu: 19. elokuuta 2014  ”War of Hormone (호르몬 전쟁)” Julkaistu: 21. lokakuuta 2014
Dark & Wild on eteläkorealaisen poikabändin BTS:n esikoisalbumi, joka julkaistiin 19. elokuuta 2014.
Kappaleet

Intro: What am I to You – 2.45
Danger – 4.05
호르몬 전쟁 (War of Hormone) – 4.26
힙합성애자 (Hip Hop Lover) – 4.17
Let Me Know – 4.15
Rain – 4.25
BTS Cypher Pt. 3: Killer – 4.28  (feat. Supreme Boi)
Interlude:뭐해 (Interlude: What Are You Doing) – 0.42
핸드폰 좀 꺼줄래 (Can You Turn off Your Phone) – 3.54
이불킥 (Blanket Kick) – 4.02
24/7=Heaven – 3.46
여기 봐" (Look Here) – 3.39
2학년" (2nd Grade) – 3.55
Outro: 그게 말이 돼? (Outro: Does that make sense?) – 2.53
Dimitrov

Dimitrov, naisilla Dimitrova on slaavilainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Georgi Dimitrov (1882–1949), bulgarialainen kommunistipoliitikko
Grigor Dimitrov (s. 1991), bulgarialainen tennispelaaja
Mariana Dimitrova (1954–2005), bulgarialainen näyttelijä
Rostislav Dimitrov (s. 1974), bulgarialainen kolmiloikkaaja
Svetla Dimitrova (s. 1970), bulgarialainen yleisurheilija
Valeri Dimitrov (s. 1981), bulgarialainen karateka.
Vangelia Pandeva Dimitrova, Baba Vanga (1911–1996), bulgarialainen selvänäkijä
Viktorija Dimitrova (1976–1994), bulgarialainen taitoluistelija.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Dimitrovgrad

Dimitrovgrad voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Dimitrovgrad, kaupunki Bulgariassa
Dimitrovgrad, kaupunki Venäjällä
Dimitrovgrad, kaupunki Serbiassa.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Dimitrovgrad”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Jokkantii (albumi)

| Jokkantii Erkki Liikanen |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Studio : Mainos-TV   Finnvox-studiot (1)
 Julkaistu: 1976
 Formaatti: LP-levy (YFLP 1-864)   C-kasetti (YFPK 1-864)
 Tyylilaji: iskelmä, pop, folk, country
 Kesto: 34.05
 Levy-yhtiö: Discophon
 Levymerkki: RCA Victor
Listasijoitukset
  Suomi: 8. (marraskuu 1976) 
Erkki Liikasen muut julkaisut
| On ihmeen hyvä tulla kotiin 1975 | Jokkantii 1976 | Kolmen konstin timpermanni 1978 |
Singlet albumilta Jokkantii
 ”Jokkantii” / ”Se on historiaa” Julkaistu: 1976 (YFPB 0-636)
Jokkantii on suomalaisen laulaja-lauluntekijä Erkki Liikasen neljäs studioalbumi vuodelta 1976. Albumi sisältää muun muassa vuoden 1976 Syksyn sävel -laulukilpailun voittajakappaleen Jokkantii, josta tuli suuri hittikappale. Kappale oli parhaimmillaan Suomen jukeboxien toisiksi soitetuin single ja neljänneksi myydyin single. Itse albumi kohosi parhaimmillaan Suomen virallisen listan kahdeksanneksi pysyen listalla yhteensä 18 viikon ajan.
Albumi julkaistiin Discophonin toimesta RCA Victor -levymerkillä LP-levynä ja C-kasettina eikä sitä ole toistaiseksi julkaistu CD-levynä.
Kappaleet

Kaikki kappaleet sovittanut Kaj Westerlund, ellei toisin mainita.
Kappaleet > A-puoli

Jokkantii – 2.55 (säv. & san. Liikanen, sov. Pelli)
Perin juurin maalta – 3.04 (säv. Liikanen, san. Virtanen)
Ruotsiin – 4.12 (säv. Liikanen – Salo?, san. Virtanen)
Kuinka rakastunut olla voin – 4.02 (alkup. ”Secret Love”, säv. & alkup. san. P. F. Webster – S. Fain, suom. san. J. Raittinen)
Kun hämärtää – 2.59 (alkup. ”Twilight Time”, säv. B. Ram – M. Nevins – A. Nevins – A. Dunn, alkup. san. B. Ram, suom. san. Saukki)
Kappaleet > B-puoli

Balladi villistä lännestä – 2.02 (säv. & san. Reino Helismaa)
Kaste aamun – 2.46 (alkup. ”Good Morning Country Rain”, säv. E. Raven, suom. san. E. Liikanen – J. Virtanen)
Teinisenjoriitta – 2.25 (alkup. ”Teenage Senorita”, säv. Barberis, suom. san. Hillevi)
Illasta aamuun on matkaa – 3.37 (säv. E. Liikanen, san. J. Virtanen)
Isontalon Antti – 4.26 (säv. trad., san. trad. – J. Virtanen)
Silakka-apajalla – 1.52 (säv. & san. Veikko Lavi)
Kokoonpano > Muusikot

Erkki Liikanen – laulu
Kokoonpano > Muusikot > Risto Pellin orkesteri (1)

Risto Pelli – orkesterin johto
Esa Katajavuori – kosketinsoittimet
Jari Lappalainen
Heikki Laurila – kitarat
Matti Oiling – rummut
Aarno Raninen
Ilpo Saastamoinen – kitarat
Heikki Virtanen