stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Petri Kemppinen
Julkaisut

Sarjakuva, rakastettuni: uuden sarjakuvan mestareita, Otava 1992. Kirjoitettu yhdessä Juhani Tolvasen kanssa ISBN 9511118536
Sarjakuvastin, Otava 1993, kokoelma uutta suomalaista sarjakuvaa. Toim. yhdessä Harto Hännisen kanssa ISBN 9511126040
Vieraita kaukaisista maista (Suuri sarjakuvakirja #4), Jalava 1994. Toim. yhdessä Harto Hännisen kanssa ISBN 951887042X
Sarjakuvastin 2, Otava 1994, kokoelma uutta suomalaista sarjakuvaa. Toim. yhdessä Harto Hännisen kanssa ISBN 9511131044
Lähtöruutu sarjakuvaan, Yleisradio 1994. Kirjoitettu yhdessä Harto Hännisen kanssa ISBN 9514306252
Sarjakuvastin Special, Otava 1996, kokoelma uutta suomalaista sarjakuvaa. Toim. yhdessä Harto Hännisen kanssa ISBN 9517727194
Sarjakuvastin Special, Otava 1996, kokoelma uutta suomalaista sarjakuvaa. Toim. yhdessä Harto Hännisen kanssa ISBN 9517727194
Sarjakuvastin Special, Otava 1996, kokoelma uutta suomalaista sarjakuvaa. Toim. yhdessä Harto Hännisen kanssa ISBN 9517727194
Sarjakuvastin 4, Otava 1998, kokoelma uutta suomalaista sarjakuvaa. Toim. yhdessä Harto Hännisen kanssa ISBN 9511153269
Selvitys kotimaisen audiovisuaalisen sisällöntuotannon rahoituspohjan vahvistamisen uusista mahdollisuuksista, Opetus- ja kulttuuriministeriö 2020 ISBN 978-952-263-891-5
Suomen malli tilausohjelmapalveluiden investointivelvoitteeksi, Opetus- ja kulttuuriministeriön 2024. ISBN 978-952-263-759-8
Filmografia > Käsikirjoittajana

Lähtöruutu sarjakuvaan 1994, Yle. Käsikirjoitus yhdessä Harto Hännisen kanssa. Tv-sarja sarjakuvan historiasta ja ilmaisumuodoista
Bitit elävät 1996, Yle
Filmografia > Tuottajana

Veturi 2000-2003, Yle
Laura 2002, Jarowskij / Yle. Ohjannut Kaija Juurikkala
Suuri kupla 2003-2006, Susamuru / Yle
Pieni rakkaustarina 2004, Yle. Ohjannut Marjut Komulainen
Laura kesäleirillä 2004, Jarowskij / Yle. Ohjannut Laura Joutsi
Laura kaupungissa 2005, Jarowskij / Yle. Ohjannut Laura Joutsi
Tää ei jää tähän 2006, Yle. Ohjannut Jarmo Heikkinen
Aiheesta muualla

P1 Kemppisen kotisivut
Petri Kemppinen IMDb:ssä
Petri Kemppisen haastattelu Cineuropa-sivustolla
Petri Kemppisen haastattelu Nordisk Film & TV Fond-sivustolla
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Ritva  Elonet
Funktio

Funktio  f:X\rightarrow Y liittää jokaiseen joukon X alkioon täsmälleen yhden maalijoukon Y alkion.
Funktio eli kuvaus kertoo olioiden välisistä riippuvuussuhteista.
Formaalisti funktio  f\, joukolta  A\, joukkoon  B\, on sääntö, joka liittää jokaiseen joukon  A\, alkioon täsmälleen yhden joukon  B\, alkion. Funktiota merkitään yleensä symbolilla  f:A\rightarrow B.
Funktioon  f:A\to B\, liittyviä joukkoja kutsutaan  f\,:n  lähtö- eli määrittelyjoukoksi ( A\,) ja maalijoukoksi ( B\,). Jos  A=B, niin sanotaan, että  f on joukon  A funktio. Määrittelyjoukon alkioita kutsutaan usein funktion argumenteiksi. Sitä, että  f\,:n argumenttiin  x\in A liittämä arvo on  y\in B\ , merkitään yleensä  y=f(x)\,, eli funktion  f kuva-alkio.  Tämän merkinnän otti käyttöön Leonhard Euler vuonna 1734. Esimerkiksi asetetaan kuvitellussa tilanteessa  f\,:n määrittelyjoukoksi  A nelihenkinen perhe.  A on nyt siis ihminen-tyyppisistä alkioista koostuva joukko, jossa on neljä alkiota. Asetetaan sitten maalijoukoksi  B kaikkien mahdollisten suomalaisten etunimien joukko. Koska jokaiseen ihmiseen voimme liittää jonkin yksikäsitteisen etunimen, niin voimme muodostaa funktion  f nelihenkisen perheen ja kaikkien etunimien joukon välille. Tämän funktion argumentit ovat perheenjäseniä ja arvot perheenjäsenten etunimet.
Matematiikassa ja sen sovelluksissa tavallisin funktiotyyppi on sellainen, jossa lähtö- ja maalijoukot ovat lukujoukkoja ja funktion määrittelevä vastaavuus voidaan ilmaista laskutoimituksin. Tällöin on tavallista, joskin muodollisesti epäkorrektia, nimetä funktio määrittelyjoukon yleiseen alkioon kohdistuvan laskutoimituksen osoittavalla kaavalla, esimerkiksi "funktio  x^{2}+1".
Esimerkkejä yleisestä määritelmästä

f:\mathbb {R} \to \mathbb {R} , jolla  f(x)=x, on funktio reaalilukujen joukossa. Tässä funktio  f liittää jokaiseen reaalilukuun luvun itsensä, ks. Identtinen funktio.
g:\mathbb {R} \to \mathbb {R} , jolla  g(x)=x^{2}. Nyt funktio  g liittää jokaiseen reaalilukuun tämän luvun neliön.
h:\mathbb {R} \times \mathbb {R} \to \mathbb {R} , jolla  h(x,y)=x^{2}+y^{2}, on kahden muuttujan funktio (ks. alla). Funktio  h liittää jokaiseen reaalilukupariin lukujen neliöiden summan.
Tarkka määritelmä

Yleensä edellä annettu määritelmä riittää pitkällekin menevissä matematiikan tutkimuksissa ja sovelluksissa. Kuitenkin on tarpeellista joskus määritellä funktio täsmällisemmin kuin lausein ja sanoin. Olkoot jälleen  A\, ja  B\, joukkoja. Tällöin näiden karteesisen tulon osajoukko  f\subset A\times B\, on funktio, jos sille pätevät ehdot
ja
Toisin sanoen pari  (x,\,y) on funktion  f\, alkio, jos ja vain jos jokaisella kuva-alkiosta  y\, poikkeavilla alkioilla  z\, pari  (x,\,z) ei ole funktion  f\, alkio. Siispä funktiossa kukin joukon  A\,alkio esiintyy tarkalleen kerran funktion  f parin ensimmäisenä alkiona. Funktio on siis erikoistapaus yleisemmistä kaksipaikkaisista relaatioista. Eksaktin määritelmän avulla funktiot  f ja  g ovat samat, kun ne ovat sama joukko, eli pätee  f=g.
Esimerkkejä eksaktista määritelmästä

Olkoon joukko  A=\{1,2\} ja joukko  B=\{1,2,3\}.
Nyt näiden karteesinen tulo on joukko  A\times B=\{(1,1),(1,2),(1,3),(2,1),(2,2),(2,3)\}.
Funktiot joukossa  A\times B ovat osajoukot:
F_{1}=\{(1,1),(2,1)\} eli  F_{1}:A\rightarrow B,F_{1}(x)=1
F_{2}=\{(1,1),(2,2)\} eli  F_{2}:A\to B,F_{2}(x)=x
F_{3}=\{(1,1),(2,3)\} eli  F_{3}:A\to B,F_{3}(x)=2x-1
F_{4}=\{(1,2),(2,1)\} eli  F_{4}:A\to B,F_{4}(x)=3-x
F_{5}=\{(1,2),(2,2)\} eli  F_{5}:A\to B,F_{5}(x)=2
F_{6}=\{(1,2),(2,3)\} eli  F_{6}:A\to B,F_{6}(x)=x+1
F_{7}=\{(1,3),(2,3)\} eli  F_{7}:A\to B,F_{7}(x)=3.
Funktion kuvaaja

Funktiota on yleensä tapana mahdollisuuksien puitteissa kuvata myös visuaalisesti. Tämän mahdollistaa funktion kuvaajan käsite. Täsmällisesti jos  f:A\rightarrow B on funktio, niin sen kuvaaja on karteesisen tulon  A\times B osajoukko
Funktion kuvaaja koostuu siis määrittelyjoukon alkion ja vastaavan arvojoukon alkion muodostamista pareista. Funktion kuvaajan määritelmä on identtinen yllä esitetyn funktion eksaktin määritelmän kanssa.
Esimerkiksi funktion  f:\mathbb {R} \to \mathbb {R} ,f(x)=x, kuvaaja on määritelmän mukaan karteesisen tulon  \mathbb {R} \times \mathbb {R}  osajoukko
Tässä tapauksessa koska joukko  \mathbb {R} \times \mathbb {R}  on tavallinen 2-ulotteinen euklidinen avaruus  \mathbb {R} ^{2}, niin voidaan funktion  f kuvaajaa hahmottaa visuaalisesti sijoittamalla tasoon kuvaaja-joukon pisteet kuten oheisessa kuvassa näkyy.
Yhdistetty funktio

Jos  f:A\to B,  B\subset C ja  g:C\to D, niin on määriteltävissä funktio  h:A\to D siten, että  h(x)=g(f(x))\,. Funktio  h\, on funktioista  f\, ja  g\, yhdistetty funktio ja sitä merkitään  g\circ f. Merkintä luetaan "g pallo f".
Jos esimerkiksi  A=B=C=D=\mathbb {R} \,,  f(x)=x+2\, ja  g(x)=x^{2}\,, niin  (f\circ g)(x)=x^{2}+2\, ja  (g\circ f)(x)=(x+2)^{2}=x^{2}+4x+4\,.
Vektorimuuttujan funktiot ja vektoriarvoiset funktiot

Kun funktion lähtöjoukko on hahmotettavissa useamman joukon karteesiseksi tuloksi, on usein tapana puhua usean muuttujan funktiosta tai vektorimuuttujan funktiosta. Jos  x=(x_{1},x_{2},\dots ,x_{n})\in A_{1}\times A_{2}\times \dots \times A_{n}=A, niin funktion  f:A\to B alkioon  x\, liittämää kuva-alkiota  f(x)\, merkitään yleensä  f(x_{1},x_{2},\dots ,x_{n})\,. Esimerkiksi ilmanpaine  p\, tietyssä paikassa  (x,y,z)\, ja tietyllä hetkellä on neljän muuttujan (kolme paikkakoordinaattia ja aika) reaaliarvoinen funktio  p(x,y,z,t)\,. Tutumpi esimerkki on yhteenlaskufunktio  +:\mathbb {R} ^{2}\rightarrow \mathbb {R} : lukuparin  (x,\,y) yksikäsitteinen kuva-alkio  +(x,y) on lukujen  x ja  y summa, ja sitä merkitään yksinkertaisemmin  x+y\, (ks. Laskutoimitus).
Vastaavasti funktion palauttama arvo voi olla usean joukon karteesisen tulon alkio. Tällöin on tapana puhua vektoriarvoisesta funktiosta. Esimerkiksi joen virtaussuunta tasokartalla ja nopeus (kaksi arvoa) voidaan ilmoittaa joen suulta mitatun etäisyyden funktiona  [0,P]\rightarrow \mathbb {R} ^{2}, missä  P>0 on jokin vakio . Erityisesti fysiikassa vektoriarvoisen funktion sijasta puhutaan yleensä vektorikentästä. Esimerkiksi sähkökenttää voi kuvata funktio, joka liittää tiettyyn paikka- ja aika-avaruuden pisteeseen kentän suunnan, eli kyseessä on kuvaus  f:\mathbb {R} ^{4}\rightarrow \mathbb {R} ^{3}.
Joukkojen kuvat ja alkukuvat

Olkoon   f:X\rightarrow Y funktio eli kuvaus.
Joukon  A\subset X kuvajoukko eli kuva kuvauksessa  f\, on joukko
Toisinaan kuvajoukkoa merkitään ilman sulkeita:  f(A)=fA\,. Funktion kuvajoukko on siis maalijoukon  Y\, osajoukko ja se koostuu niistä  Y\,:n kuva-alkioista, joille määrittelyjoukon osajoukon  A\, alkiot kuvautuvat kuvauksessa  f\,. Jos asetamme osajoukoksi  A\, koko määrittelyjoukon  X\,, ei välttämättä vastaava kuvajoukko  f(X) ole koko maalijoukko  Y. Esimerkiksi funktion  f:\mathbb {R} \rightarrow \mathbb {R} ,  f(x)=x^{2}\,, määrittelyjoukon kuva  f(\mathbb {R} )=[0,+\infty [, joka on maalijoukon  \mathbb {R}  aito osajoukko.
Joukon  B\subset Y alkukuva kuvauksessa  f\, on joukko
Funktion alkukuva on siis määrittelyjoukon  X\, osajoukko ja se koostuu niistä  X\,:n alkioista, jotka kuvautuvat joukon  B\, alkioille kuvauksessa  f\,. Yksittäisen alkion  y\in Y alkukuva on  f^{-1}(\{y\}). Jos asetetaan osajoukoksi  B\, koko maalijoukko  Y\,, niin vastaava alkukuva on koko määrittelyjoukko. Koko määrittelyjoukko voi kuitenkin olla jonkin maalijoukon aidon osajoukon alkukuva. Esimerkiksi funktion  f:\mathbb {R} \rightarrow \mathbb {R} ,  f(x)=x^{2}\,, maalijoukon osajoukon  [0,+\infty [ alkukuva on  \mathbb {R}  eli koko määrittelyjoukko.
Alkeisfunktiot

Matematiikassa ja sen sovelluksissa tavallisimpia reaalimuuttujan  x\, funktioita kutsutaan alkeisfunktioiksi. Alkeisfunktioita ovat ensinnäkin polynomit eli funktiot, jotka määritellään muuttujasta ja vakioista yhteen- ja kertolaskun avulla muodostetuilla laskulausekkeilla. Polynomifunktion  p\, yleinen muoto on
Polynomifunktioiden erikoistapauksia ovat vakiofunktiot  f(x)=c\,, missä  c\, on jokin vakio, ja identtinen (reaalimuuttujan) funktio  f(x)=x\,. Rationaalifunktiot  r\, määritellään lausekkein, joissa voi esiintyä yhteen- ja kertolaskun lisäksi myös jakolaskuja. Rationaalifunktion laskulauseke voidaan aina saattaa muotoon
eli kahden polynomifunktion osamaaräksi. Koska nimittäjä voi olla nolla, rationaalifunktion määrittelyjoukko ei yleensä voi olla koko reaalilukujen joukko. Kun funktion lausekkeen muodostamisessa saa käyttää myös juurenottoja, funktio on algebrallinen funktio.
Algebrallisten funktioiden lisäksi alkeisfunktioihin luetaan eksponenttifunktiot, logaritmifunktiot, trigonometriset funktiot käänteisfunktioineen ja kaikki näistä yhdistämällä muodostetut funktiot.
Funktion ydin ja kantaja

Algebrassa voidaan funktioille lisäksi määritellä ytimen käsite, joka on osoittautunut esimerkiksi isomorfisuuden tutkimisessa hyödylliseksi välineeksi.
Olkoon seuraavassa G ja G´ ryhmiä ja  f:G\rightarrow G' jokin funktio.
Funktion  f\, ydin on joukko
missä merkintä  0_{G'}\, tarkoittaa arvojoukon  G'\, nolla-alkiota. Toisin sanoen funktion ydin koostuu niistä määrittelyjoukon alkioista, jotka kuvautuvat nolla-alkiolle. Funktion ydin on siis erityisesti nolla-alkion muodostaman yksiön alkukuva. Esimerkiksi funktion  f:\mathbb {R} \rightarrow \mathbb {R} ,  f(x)=x^{2}\,, ydin koostuu pelkästä luvusta 0 sillä  f(x)=0\, jos ja vain jos  x=0\,.
Erityisesti funktionaalianalyysissä hyödyllinen käsite on funktion kantaja. Jos funktion määrittelyjoukko on topologinen avaruus ja arvojoukko on reaali- tai kompleksilukujen joukko, funktion kantaja on joukon  f^{-1}(\mathbb {R} \setminus \{0\}) ( f^{-1}(\mathbb {C} \setminus \{0\})) sulkeuma eli pienin kyseisen joukon sisältävä suljettu joukko.
Funktiokäsitteen historiaa

Sanan funktio etymologia perustuu latinan verbiin fungi, 'tehdä, toimia, toimittaa'. Sanaa sen matemaattisessa merkityksessä käytti ensimmäisenä saksalainen G. W. Leibniz vuonna 1694. Sveitsiläinen Johann Bernoulli käytti vuonna 1718 merkintää  \phi x\,. Merkintää  f(x)\, käyttivät ensi kerran ranskalainen Alexis Claude Clairaut (1713–1765) ja sveitsiläinen Euler vuonna 1734. Funktiolla ymmärrettiin pitkään laskulausekkeen tulosta, mutta jo Eulerilla esiintyy ajatus funktiosta minä hyvänsä lukujen välisenä yhteytenä. Saksalainen Dirichlet esitti vuonna 1837 olennaisesti nykyisen funktion määritelmän, joka ei sido funktiota lukujen laskutoimituksiin.
Erityisesti Cauchyn, Riemannin ja Weierstrassin havainnot kompleksilukumuuttujan kompleksilukuarvoisista funktioista synnyttivät 1800-luvulla funktioteoriaksi kutsutun matematiikan osa-alueen. Sen tutkimus on ollut elinvoimaista Suomessa 1900-luvulla.
Funktion ominaisuuksia

Funktiolle on määritelty paljon erilaisia ominaisuuksia:
affiinisuus
bijektiivisyys
derivoituvuus
injektiivisyys
integroituvuus
jatkuvuus
konveksisuus ja konkaavisuus
lineaarisuus
surjektiivisuus
symmetrisyys
Kirjallisuutta

Häsä, Jokke; Rämö, Johanna: Johdatus abstraktiin algebraan.  Helsinki:  Gaudeamus, 2015.  ISBN 978-952-495-361-0
Merikoski, Jorma; Virtanen, Ari; Koivisto, Pertti: Diskreetti matematiikka I.  Tampere:  Tampereen yliopisto, 2001 (1993).  ISBN 951-44-3604-0
Pitkäranta, Juhani: Calculus Fennicus – TKK:n 1. lukuvuoden laaja matematiikka (2000–2013) (pdf) Helsinki:  Avoimet oppimateriaalit ry. ISBN 978-952-7010-12-9 ISBN 978-952-7010-13-6 (pdf).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Funktio Wikimedia Commonsissa
Funktion f(x)=x kuvaaja
Kyllönen

Kyllönen on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Anne Kyllönen (s. 1959), yleisurheilun moniottelija
Anne Kyllönen (s. 1987), maastohiihtäjä
Arvo Kyllönen (1932–2017), painija ja kapellimestari
Harri Kyllönen (s. 1988), kumparelaskija
Heli Kyllönen (oik. Kajaste), laulaja
Hilja Kyllönen (s. 1937), korkeushyppääjä
Ilpo Kyllönen (1961–2024), rata-ja maantiepyöräilijä, urheiluvalmentaja
Jarkko Kyllönen (s. 1987), koripalloilija
Jens Kyllönen (s. 1989), pokeriammattilainen
Jooseppi Kyllönen (1886–1933), pienviljelijä, Ryysyrannan Joosepin esikuva
Jyri Kyllönen, pesäpalloilija
Kai Kyllönen (s. 1965), pika- ja aitajuoksija
Kauko Kyllönen (s. 1947), eversti ja yleisesikunta-upseeri
Kerli Kyllönen, näyttelijä
Kimmo Kyllönen (s. 1983), jääpallomaalivahti
Marja Kyllönen (s. 1975), kirjailija
Markku Kyllönen (s. 1962), jääkiekkoilija ja jääkiekkovalmentaja
Matti Kyllönen (s. 1949), urheilutoimittaja ja -selostaja
Merja Kyllönen (s. 1977), vasemmistoliittolainen poliitikko, europarlamentaarikko ja entinen ministeri
Ola Kyllönen (1955−2022), kosketinsoittaja, rumpali ja kitaristi
Sanna Kyllönen (o.s. Hernesniemi, s. 1971), pikajuoksija
Timo-Juhani Kyllönen (s. 1955), säveltäjä, muusikko ja kapellimestari
Yrjö Kyllönen (1899–1967), muurari ja kuvanveistäjä
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Saarijärven Paavo

Saarijärven Paavo ja hänen vaimonsa, Hanna Frosteruksen kuvitusta vuodelta 1887.
Saarijärven Paavo (ruots. Bonden Paavo, myös Högt bland Saarijärvis moar) on J. L. Runebergin alun perin ruotsinkielinen runo, joka ilmestyi vuonna 1830. Se kertoo vaikeuksien koettelemasta Paavosta, kuvitteellisesta saarijärveläisestä talonpojasta. Yhdeksi Runebergin tunnetuimmista noussut runo loi aikanaan suomalaiselle sivistyneistölle ihanteellisen kuvan työteliäästä ja hurskaasta suomalaisesta talonpojasta.
Tausta

Saarijärven Paavo ilmestyi alun perin nimettömänä runona numerolla 25 Runebergin kokoelmassa Dikter (1830). Sen ja kokoelman muiden epigrammien esikuvana toimivat serbialaiset kansanrunot, joita Runeberg oli lukenut Vuk Karadžićin saksantamasta kokoelmasta Serbische Volkslieder (1827) ja joita Runeberg itsekin ruotsinsi. Runo on kirjoitettu syksyllä 1829 tai talvella 1830.
Saarijärven Paavo tunnetaan kuitenkin parhaiten itsenäisenä runona. Se on suomennettu lukuisia kertoja useilla eri nimillä. Ensimmäinen suomennos julkaistiin vuonna 1851 Suomen Talousseuran lehdessä Suomen Huoneenhallitusseuran Sanomia. Runo sisältyy myös 1800-luvulla ja 1900-luvun alkupuolella kouluissa laajasti käytettyyn Zacharias Topeliuksen Maamme kirjaan nimellä ”Kärsivällisyys”. Runosta oman suomennoksensa ovat laatineet muun muassa Elias Lönnrot, joka käänsi alun perin Suomi-aikakauskirjassa Saarijärven Paavon nimellä "Saarijärven Martti", August Ahlqvist, Agathon Meurman, Johan Bäckwall (tosin vain hiukan aikaisemmasta suomennoksesta korjailtuna), Kaarlo Forsman, Paavo Cajander, Otto Manninen ja Risto Ahti.
Lisäksi runo on käännetty ainakin englanniksi, unkariksi, saksaksi, viroksi, liettuaksi ja latinaksi. Katalaaniksi sen on kääntänyt ranskan kautta katalonialainen lääkäri ja kääntäjä Benet R. Barrios. Käännös ilmestyi ensin barcelonalaisessa lehdessä ja uudestaan kuvallisessa kirjasessa Finlandeses (1905).
Juoni

Paavo asuu Saarijärven hallanaroilla mailla vaimonsa ja lastensa kanssa. Siellä hän viljelee peltoaan luottaen Jumalaan. Keväällä kuitenkin tulva vie puolet oraista, kesällä raekuuro kaataa toisen puolen maahan, ja syksyllä halla vie lopunkin sadon. Paavon vaimo on menettää toivonsa koettelemusten vuoksi. Joh. Bäckwallin suomennoksen mukaan:
Tarttui tukkahansa Paavon vaimo, 

Sanoi: ”Paavo-parka, poloseni! 

Ota sauva, hylkäs meidät Herra; 

Kolkko miero, nälkä kauheampi”.
Sen sijaan Paavo itse pysyy vakaana ja järkkymättömänä rohkaisten vaimoaan:
”Vaikka kokee, eipä hylkää Herra. 

Pane leipään puoli petäjätä, 

Minä laitan ojat leveämmät, 

Mutta tulon toivon taivahasta.”
Perhe selviytyy leipomalla leivän puoliksi petäjänkuoresta, siis tekemällä pettua. Paavo kaivaa suuremmat ojat ja myy lampaat siemenviljaa saadakseen. Ojien ansiosta kevättulva ei vahingoita oraita. Sen sijaan kesän raekuuro kaataa oraat ja syksyn halla vie taas loput. Paavon vaimo on vaipua taas epätoivoon, mutta jälleen mies rohkaisee häntä:
”Vaikka kokee, eipä hylkää Herra. 

Pane kaksin verroin petäjätä, 

Kaksin kerroin laitan lannan maalle. 

Mutta tulon toivon taivahasta.”
Paavo levittää pellolle enemmän lantaa ja myy karjan saadakseen siemenviljaa. Tällä kertaa luonnonilmiöt eivät vahingoita satoa lainkaan. Vaimo riemuitsee ajatellessaan selvän leivän ajan koittaneen. Paavo kuitenkin muistuttaa solidaarisuudesta vähemmän onnekkaita kohtaan:
”Vaimo, vaimo! sit’ ei kuri kaada, 

Jok’ ei hylkää toista hädässänsä. 

Pane leipään puoli petäjätä, 

Veihän vilu tou’on naapurimme.”
Tulkinta ja rakenne

Saarijärven Paavon taustana ovat Suomessa koetut katovuodet, joita runon tapahtumat heijastelevat. Aihe oli ajankohtainen Saarijärvellä siksi, että paikkakuntaa oli juuri ennen Runebergin tuloa kohdannut ankara kato. Runon käytännöllinen opettavaisuus nousee esiin ojankaivussa: se patisti talonpoikia parantamaan viljelytekniikkaansa. Runeberg oli nimittäin Turussa ollessaan tutustunut Suomen talousseuran uusiin maatalousoppeihin ja saattoi siksi Saarijärven oloja tarkastellessaan havaita, että ojittaminen ja lannoittaminen olivat pitäjässä kovin puutteellisia.
Runeberg kuvasi samaan tapaan Saarijärven kansaa myös vuoden 1832 kesällä Helsingfors Morgonbladissa ilmestyneessä artikkelissaan ”Några ord om nejderna, folklynnet och lefnadssättet i Saarijärvi socken”, jossa hän vetoaa kansaa auttamaan kadoista kärsineitä.
Runon sävy on aikansa pohjoismaisessa taiderunoudessa hyvin arkirealistinen: se kuvaa jokapäiväistä raatamista, joka nähtiin runon ilmestymisaikana rahvaan hiljaisen sankaruuden ilmentymänä. Saarijärven Paavo loi suomalaiselle sivistyneistölle ihanteellisen kuvan kansasta, joka luotti Jumalaan, mutta teki myös ahkerasti työtä. Runon loppuhuipentumana nousi esiin lähimmäisenrakkaus, kun kovia kokenut Paavo muisti aivan pyytämättä naapuriaankin.
Myöhemmin Saarijärven Paavoa ovat kritisoineet erityisesti marxilaiset kirjallisuusteoriitikot todellisuuden vääristelystä. Kritiikkiä runon vakiinnuttamaa idealistista kansankuvaa taustoitti osaltaan myös Väinö Linnan Täällä Pohjantähden alla -trilogian ensimmäinen osa. Sen ruotsinnos Högt bland Saarijärvis moar (1959) osoitti yhteyden runoon jo nimensä kautta. Trilogiassa Koskelan Jussi asettui Saarijärven Paavon rinnakkaishahmoksi, mutta osoittautui anteliaisuudessa aivan Paavon vastakohdaksi.
Rakenteellisesti Saarijärven Paavossa voidaan erottaa kolme vaihetta. Niistä jokainen päättyy dramaattiseen nousuun, joista kahdessa ensimmäisessä sato menetetään ahkeruudesta ja hurskaudesta huolimatta. Kolmas osio huipentuu Paavon solidaarisuuden osoitukseen naapuriaan kohtaan. Vaikutelma luodaan kielellisesti yksinkertaisin keinoin ja vähäeleisesti, eikä siinä ilmene lainkaan edeltävän aikakauden koristeellisuutta.
Saarijärven Paavo muualla

Useat kuvataiteilijat ovat käsitelleet Saarijärven Paavoa. Runoon on olemassa kaksi mainittavaa kuvitusta: Hanna Frosterus-Segerstrålen kuvitus vuodelta 1887 ja Björn Landströmin vuodelta 1947.
Saarijärven kirkon viereisessä puistossa sijaitsee kuvanveistäjä Heikki Varjan toteuttama pronssiveistos Saarijärven Paavo, joka esittää Paavoa ja tämän polvilleen vajonnutta vaimoa. Muistomerkkihanke käynnistettiin vuonna 1953, ja patsaan paljasti presidentti Urho Kekkonen 16. heinäkuuta 1961. Patsaan jalustan etupuolelle on hakattu runon säe ”mutta Jumalalta kasvun toivoi”. Monien mielestä tämä ei ollut runon ydinajatus, joten paikallisen kulttuurivaikuttajan Eeti Hännisen aloitteesta jalustan takapuolelle lisättiin vuonna 1977 runon kuuluisampi viimeinen säe ”pane leipään puolet petäjäistä veihän naapurimme touon halla”. Patsaan lisäksi paikkakunnalla on useita Paavon mukaan nimettyjä alueita, kuten Paavonrinteet, Paavon aukio, Paavontie. Vuosittain kesällä valitaan myös Saarijärven Paavo.
Kun oikeusministeri Ernst von Born kertoi radiopuheessaan 19. syyskuuta 1944 Suomen kansalle Moskovan välirauhan ankarista ehdoista, hän päätti puheensa lainaukseen Saarijärven Paavosta valaakseen suomalaisten uskoa tulevaisuuteen: ”Älkäämme siis antako tämän päivän raskaiden uutisten masentaa mieltänne, vaan muistakaamme runoilijan vakuutusta: ’Vaikka kokee, ei se hylkää herra’”. Puheen oli kirjoittanut pääministerin sihteeri V. J. Sukselainen.
Maaltamuuton yleistyttyä sotien jälkeen Saarijärven Paavo joutui jopa pilailun kohteeksi. Vuonna 1958 esitettiin radion Tuohikontti-ohjelmassa parodiaruno ”Säärijärven Paavo”, jossa talonpoika selviytyi kadosta tukiaisilla. Tätä pidettiin rienauksena, minkä takia ohjelman tekijälle Aune Haarlalle annettiin huomautus. Maalaisliiton eduskuntaryhmä teki ”näistä maalaisväestöä syvästi loukkaavista ohjelmanumeroista” myös eduskuntakyselyn. Samaa parodiateemaa jatkoi kahdeksan vuotta myöhemmin Irwin Goodman laulussaan ”Uusi Paavo” ja Juha Vainio laulussaan ”Paavo, Paavo”, jotka kumpikin joutuivat Yleisradiossa kiellettyjen levyjen listalle. Päätökset teki Yleisradion hallintoneuvosto.
Kirjallisuutta

Kielletyt, toim. Kai Ekholm, Things To Come, 1990 ISBN 951-8908-01-X
Aiheesta muualla

Lisää luettavaa aiheesta Saarijärven Paavo on Wikiaineistossa
Pavel Vostřák

| Pavel Vostřák> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 8. joulukuuta 1972 (ikä 52) Vlašim, Tšekkoslovakia
Kansalaisuus:   Tšekki
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  oikea laitahyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  187 cm
Paino:  91 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1996–2012
Seurat:  HC Plzeň (ČEL)   JYP (SML)   Jokerit (SML)   HC Dukla Jihlava (ČEL)   HC Kosice (SloEl)   HC Ambrì-Piotta (NLA)   HC Berounští Medvědi (Tšekki II)   Stjernen Hockey (Norja)   HC Kometa Brno (Tšekki II)   Young Sprinters HC (NLB)   Lausitzer Füchse (Saksa II)   Deggendorf Fire (Saksa III)
Pavel Vostřák (s. 8. joulukuuta 1972 Vlašim, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen entinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä. Vostřák pelasi pitkällä urallaan useassa eri seurassa, lähinnä kotimaassaan. Hän pelasi myös SM-liigassa vuosina 2001–2002 JYPissä ja 2002–2003 Jokereissa.