Omahat
Historia > Omahain voima murtuu

Skidi-pawneet kukistivat omahat vuonna 1800, mutta eivät tehneet sitä taistelussa. New Mexicosta palanneet pawneet toivat ryöstösaaliinsa mukana isorokon, joka levisi omahain keskuuteen. Vaikka tiedot omahain populaation suurista menetyksestä (alta 500 henkiinjäänyttä) ovat saattaneet olla liioiteltuja he kadottivat suurimman osan voimastaan. Samaan aikaan kuollut Blackbird jätti taakseen sekasortoisen joukon vailla kykenevää johtajaa. Hänen hautajaisissaan silminnäkijänä ollut henkilö kertoi, että omahat pelkäsivät kuolleena Blackbirdiä vielä enemmän kuin elävänä, eikä kukaan uskaltanut koskea päällikön ruumiiseen.
Epidemian jälkeen omahat tekivät perinnetietonsa mukaan itsemurhaiskuja pawneita ja cheyennejä vastaan. He ovat kertoneet pitäneensä kuolemaa parempana vaihtoehtona kuin elämää, jossa he joutuivat katselemaan lastensa rokon merkitsemiä kasvoja. Omahoista tuli samoileva, päämäärää vailla oleva kansa, jonka kauppiaat olivat hylänneet, ja joka oli jatkuvasti alttiina muiden naapurien hyökkäyksille.
Omahain kadonnutta vahvaa roolia Missourin jokilaaksoissa yritti elvyttää ylimmäksi päälliköksi valittu Big Elk (Ongpatunga), joka jo hyvin nuorena oli hankkinut pelottoman soturin maineen monissa intiaanisodissa. Hän oli viimeinen täysverinen omahapäällikkö ja ehti tehdä kaksi vierailua Washington DC:ssä Yhdysvaltain presidenttiä tapaamassa ja tuli tunnetuksi näiden vierailujen aikana loistavana puhujana. Hän jatkoi Blackbirdin viitoittamalla tiellä ja huolehti siitä, että välit valkoiseen mieheen pysyivät kunnossa. Big Elk ei onnistunut kuitenkaan koskaan saamaan edeltäjänsä veroista vaikutusvaltaa. Hänet haudattiin vuonna 1846 Bellevuen hautausmaalle Nebraskassa.
Erinomaisena puhujana ja hyvänä neuvottelijana tuli tunnetuksi myös omahain ensimmäinen puoliverinen päällikkö Logan Fontenelle, intiaaninimeltään Shan-ga-sga. Hänen äitinsä oli omaha ja isänsä ranskalais-amerikkalainen turkismetsästäjä. Vuonna 1853 Fontenelle valittiin kaikkien omahojen ylipäälliköksi ja vuotta myöhemmin hän neuvotteli kansalleen reservaatin hyvin läheltä heidän entisiä asuinalueitaan koillisesta Nebraskasta. Hänen elämänkaarensa jäi kuitenkin lyhyeksi, sillä johtaessaan omahain metsästysseuruetta vuonna 1855 hän joutui siouxien surmaamaksi. Fontenelle oli kuollessaan 30-vuotias.
Niin punaisten kuin valkoistenkin suuresti arvostama Fontenelle sai myöhemmin Nebraskassa useita maamerkkejä. Hänen kunniakseen perustettiin kaupunki ja nimettiin metsäalueita, puistoja, kouluja ja katuja.
Loputtomina jatkuneissa vihollisuuksissa siouxien kanssa omahat saivat tukea pawneilta, joiden kanssa olivat tehneet liiton. Nämä intiaanien väliset sotaisuudet jatkuivat pitkälle yli 1800-luvun puolivälin. Mormonit solmivat omahain kanssa ystävälliset suhteet voidakseen rauhassa kulkea näiden maitten läpi matkallaan Utahiin. Vuonna 1865 omahat myivät palan reservaatistaan Yhdysvalloille, joka antoi ostamansa maa-alueen winnebagoille. Seuraavien vuosikymmenien aikana uhkaavasti hupeneva biisonikanta nälkiinnytti omahain väestöä ja heidän oli turvauduttava yhä enemmän Yhdysvaltain tarjoamaan apuun.
Omahain 1800-luvun loppupuolen historiassa on maininta kahdestakin eri naisesta, jotka kumpikin onnistuivat vaikuttamaan toiminnallaan intiaanien tulevaisuuteen. Ensimmäinen mainituista naisista, Susette La Flesche, joka itsekin oli intiaani, ajoi rohkeasti niin omahojen kuin heidän sukulaistensa poncain asioita pyrkimällä säilyttämään näiden kulttuuria ja asuinalueita. Samoilla linjoilla liikkui toinen nainen, joka tuli intiaanien pariin täysin ulkopuolisena ihmisenä. Hän oli nimeltään Alice Fletcher, eräs ensimmäisistä naispuolisista antropologeista Vuonna 1881 hän aloitti tutkimustyönsä intiaanien parissa, ja asui omahain kylissä useamman vuoden tutkien heidän kulttuuriaan ja yhteiskuntaansa.Kun Yhdysvaltain hallitus vuonna 1882 koetti saada omahat siirtymään uuteen reservaatioon Oklahomassa, puuttui Fletcher tapahtumien kulkuun varsin määrätietoisella tavalla. Antaen kaiken tukensa omahoille, hän onnistui estämään muuttohankkeen toteutumisen ja säilyttämään omahojen asuinalueet Nebraskassa. Myöhemmin Fletcher adoptoi nuoren omaha-pojan.