stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pattadakal
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pattadakal Wikimedia Commonsissa
Virtuaalinen kierros Pattadakaliin (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Intian arkkitehtuuri: Pattadakal (englanniksi)
Unescon maailmanperintökohteet Intiassa
Agran linnoitus
Ajantan luolat
Bhimbetkan kalliosuojat
Champaner-Pavagadhin arkeologinen puisto
Chhatrapati Shivaji Terminus
Cholan elävät temppelit
Darjeelingin ja Nilgirin vuoristorautatiet
Elephantan luolat
Elloran luolat
Fatehpur Sikri
Goan kirkot ja luostarit
Great Himalayanin kansallispuisto
Hampi
Humayunin mausoleumi
Jantar Mantar
Kazirangan kansallispuisto
Keoladeo
Khajuraho
Khangchendzonga
Konarakin aurinkotemppeli
Le Corbusierin arkkitehtoniset työt
Länsi-Ghatit
Mahabalipuram
Mahabodhi-temppeli
Manasin kansallispuisto
Nanda Devi ja Valley of Flowers
Pattadakal
Punainen linnoitus
Qutub Minar
Rajasthanin kukkulalinnoitukset
Rani ki vav (kuningattaren porraskaivo)
Sanchi
Sundarbanin kansallispuisto
Taj Mahal
Polynominen interpolaatio

Polynominen interpolaatio eli polynomi-interpolaatio on matematiikassa approksimaatiomenetelmä, jossa sovituskäyrinä käytetään polynomeja. Polynomisella interpolaatiolla halutaan yleensä laskea tunnettujen pisteiden välistä puuttuvia pisteitä tai sovittamaan pisteiden väleihin sileä ja jatkuva käyrä. Toisinaan sovitetaan mutkikkaalle funktiolle helpommin laskettava polynomi, jolla funktion arvot voidaan approksimoida nopeasti.
Polynominen interpolaatio on tehokas menetelmä, jos interpoloitavia pisteitä on vähän. Suuri pistejoukko vaatii polynomin, jolla on korkea asteluku ja sellainen polynomi heilahtelee paljon. Alemmilla asteluvuilla heilahtelua on vain vähän ja sen laskeminen on helppoa. Interpoloitava pistejoukko jaetaankin ryhmiin, joihin sovitetaan erilaisia matala-asteisia polynomeja. Silloin eri polynomien yhtymiskohdissa käyrä on jatkuva, mutta sen derivoituvuus puuttuu. Tätä varten voidaan sovitusalgoritmiin lisätä derivoituvuusehtoja, jolloin käyristä tulee jokaisessa kohdassa sileä. On kehitelty monia menetelmiä, jotka sopivat eri tilanteisiin paremmin ja erilaisia polynomiluokkia, jotka täyttävät kulloinkin vaaditut ominaisuudet.
Jotta polynomin kuvaaja kulkisi kaikkien annettujen pisteiden kautta, tulisi polynomin asteluku olla yhtä pienempi kuin pisteiden lukumäärä. Silloinkin, jos pisteitä sijaitsee päällekkäin tai ne ovat esimerkiksi kollineaarisia, tullaan toimeen alemmallakin asteluvulla. Kun kertoimien laskentamenetelmä on valittu, on saatu interpolaatiopolynomi yksikäsitteinen.
Ensimmäisen asteen polynomi

Lineaarinen interpolaatio toteutetaan joko sovittamalla suoran yhtälö kahden pisteen välille tai luomalla Lagrangen polynomi kahdelle pisteelle. Kun kaksi pistettä merkitään  (x_{0},y_{0}) ja  (x_{1},y_{1}) ja y-koordinaateilla tarkoitetaan funktion  y=f(x) arvoja, voidaan suoran yhtälöllä muodostaa ensimmäisen asteen polynomi
Toinen tapa muodostaa kahden pisteen kautta kulkeva polynomi on luoda lausekkeet, jotka saavat arvon nolla toisen pisteen sijoituksesta ja oman y-koordinaatin omassa kohdassa. Silloin
ja
Polynomi saadaan näiden lausekkeiden summana
Se antaa tulokseksi saman ensimmäisen asteen interpolaatiopolynomin kuin edellinenkin menetelmä. Viimeistä muotoa kutsutaan myös Lagrangen polynomiksi.
Toisen asteen polynomi

Toisen asteen interpolointi voidaan toteuttaa joko sovittamalla toisen asteen polynomin käyrää eli paraabeli kolmelle pisteelle tai soveltamalla Lagrangen menetelmää. Toisen asteen interpolointi kolmelle pisteelle  (x_{0},y_{0}),  (x_{1},y_{1}) ja  (x_{2},y_{2}) voidaan suorittaa viimeksi mainitulla tavalla. Muodostetaan lausekkeet, jotka antavat arvoksi nolla muissa pisteissä paitsi "omassa" pisteessä. Seuraava termi on nolla, kun siihen sijoitetaan  x_{1} tai  x_{2}, mutta se on  y_{0}, kun siihen sijoitetaan  x_{0}
Polynomi saadaan kolmella termillä
Näitä interpolaatiopolynomeja voi liittää moneen peräkkäisen kolmen pisteen sarjoihin. Jos pisteet ovat kollineaarisia, tulee polynomista ensimmäistä astetta. Jos pisteet eivät ole kollineaarisia, tulee siitä toisen asteen interpolaatiopolynomi. Esitettyä muotoa kutsutaan Lagrangen polynomiksi.
Lagrangen interpolaatio

Lagrangen interpolaatio luodaan käyttämällä yleistä Lagrangen interpolaatiopolynomia. Se voidaan kirjoittaa muodossa
missä ensimmäinen kantapolynomi  L_{0}(x) on
ja  i. kantapolynomi on
Polynomin aste on korkeintaan  n, jos pisteitä on  n+1. Mikäli osa pisteistä ovat samoja tai ne ovat kollineaarisia, laskee polynomin asteluku alle  n. Lagrangen interpolaatiopolynomi on vaikea laskea tietokoneella, sillä pyöristysvirheet aiheuttavat joskus yli- tai alivuotoa.
Newtonin interpolaatio

Newtoinin interpolaatiomenetelmässä polynomille haetaan kertoimet muodossa
Kertoimet määräytyvät ehdosta
joka johtaa rekursiivisesti ratkeavaan yhtälöryhmään
Yhtälöryhmän ratkaiseminen voidaan järjestää taulukossa, jota kutsutaan Newtonin erotustaulukoksi.
Newtonin menetelmä on melko suoraviivainen tapa laskea polynomin kertoimet. Kun uuden pisteen lisääminen johtaa Lagrangen menetelmässä uuteen laskutehtävään, tulee Newtonin menetelmässä lisätä vain uusi rivi ja suorittaa sille pikkulaskuja.
Aiheesta muualla

Lehtonen, Ari: 2. Interpolointi (pdf), kurssilla MATA145 Matematiikan laskennallisia menetelmiä, Jyväskylän yliopisto, 2012, viitattu 2.9.2015
Paavo Uusitalo

Paavo Artturi Uusitalo (12. heinäkuuta 1939 Oulu – 2. huhtikuuta 2016 Helsinki) oli suomalainen sosiologi ja professori. Hän oli Helsingin yliopiston sosiologian dosentti vuodesta 1972 ja oikeussosiologian henkilökohtainen ylimääräinen professori vuosina 1984–2004.
Uusitalon väitöskirja Rangaistus rikollisuuden säätelyssä (1966) edusti 1960-luvun uudistuspyrkimyksiä; hän kannatti K. J. Långin kriminaalipolitiikkaa. Uusitalo tutki oikeussosiologian lisäksi myös yhteiskuntasuunnittelua.
Uusitalo oli myös Tampereen yliopiston sosiologian professori vuosina 1975–1978 ja eläkkeelle jäätyään Puolassa Nikolaus Kopernikus -yliopistossa vieraileva sosiologian professori (2004–2008).
Uusitalo kuului pohjoismaisen yhteistyön kannattajiin, ja hän oli varhainen kansalaisaktivisti, joka osallistui muun muassa Alattionjoen mielenosoituksiin 1980-luvun alussa.
Aiheesta muualla

Paavo Uusitalon muistokirjoitus Helsingin Sanomissa.
Pekka Kymäläinen

Pekka Kymäläinen (s. 1958 [lähde? ]) on suomalainen toimittaja ja kirjailija. Hän työskenteli viimeksi Aamulehden toimittajana.
Kymäläinen on kirjoittanut WSOY:n vuonna 2002 julkaiseman kirjan Pussin kuljettaja, joka kertoo sairastumisesta syöpään ja sen hoidoista.
Aamulehden ja Kainuun Sanomien (1989–2005) lisäksi Kymäläinen on työskennellyt oululaisen Radio Kaiun uutispäälliikkönä. Radio Kaiku perustettiin neljän toimittajan voimin vuonna 1986 ja se lopetti toimintansa vuonna 1991.
Kymäläinen raportoi elokuussa 1991 silloisessa Leningradissa Gennadi Janajevin juntan vallankumousyrityksestä ja seurasi myös Viron itsenäistymistä Tallinnassa 1990-1991 valokuvaaja Teijo Määttäsen kanssa.[lähde? ]
Kymäläinen työskenteli Aamulehden ja Alman Lehtien Venäjän kirjeenvaihtajana vuosina 2011–2012. Hän joutui vuonna 2011 hetkeksi pidätetyksi raportoidessaan presidentti Vladimir Putinin vastaisista mielenosoituksia Pietarissa. Hänen lehdistöviisuminsa Venäjälle evättiin keväällä 2012. Kymäläinen seuraa edelleen aktiivisesti Venäjän tapahtumia ja on kirjoittanut kokemuksistaan ja Putinin hallinnon aloittamasta sodasta Ukrainaa vastaan eri kanavilla.[lähde? ]
Venäjän lisäksi Kymäläinen vieraili toimittajana seuraamassa Kosovon sotatoimia 1990-luvun alussa kahteen kertaan Pristinan lähettyvillä.[lähde? ]
Tuotantoa

Pussin kuljettaja (2002)
Aiheesta muualla

http://wsoy.fi/yk/products/show/23400 [vanhentunut linkki]
http://wsoy.fi/yk/products/show/23400?category=147 [vanhentunut linkki]
http://wsoy.fi/yk/products/show/80931 [vanhentunut linkki]
http://www.tammi.fi/kirjat/ISBN/9789513145262/alue/905/navi/Aiemmin/navi2/9015# (Arkistoitu – Internet Archive)
Pascal Dupuis

| Pascal Dupuis |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 7. huhtikuuta 1979 (ikä 45) Laval, Quebec, Kanada
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  laitahyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  185 cm
Paino:  93 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2000–2015
Seurat:  Minnesota Wild (NHL) Cleveland Lumberjacks (IHL) HC Ajoie (NLB) New York Rangers (NHL) Atlanta Thrashers (NHL) Pittsburgh Penguins (NHL)
| Stanley Cup  |
| --- | --- | --- |
|  | Pittsburgh Penguins | 2009  |
Pascal Dupuis (s. 7. huhtikuuta 1979 Laval, Quebec, Kanada) on kanadalainen entinen ammattilaisjääkiekkoilija.
Ura

Dupuis aloitti uransa QMJHL:n Rouyn-Noranda Huskiesissa. Hän pelasi neljä kautta QMJHL:ssä mutta ei tuona aikana onnistunut saamaan NHL-varausta. 18. elokuuta 2000 Dupuis teki sopimuksen NHL-seura Minnesota Wildin kanssa. Ensimmäisen Minnesota-sopimuskautensa Dupuis pelasi kuitenkin kokonaan IHL:n Cleveland Lumberjacksissa lukuun ottamatta neljää ottelua jotka hän pääsi pelaamaan NHL:ssä.
Toisella ammattilaiskaudellaan 2001–2002 Dupuis pelasi jo vakituisesti NHL:ssä ja teki Minnesotassa 76:ssa ottelussa tehopisteet 15+12=27. Kaudella 2002–2003 Dupuis vakiinnutti lopullisesti paikkansa NHL:ssä tehtyään tehot 20+28=48 80:ssä ottelussa.
Kaudella 2004–2005 Dupuis pelasi Sveitsin toisella sarjatasolla HC Ajoiessa koska NHL:ssä oli työsulku.
Työsulun jälkeen Dupuis pelasi vielä yhden kokonaisen kauden Minnesotassa ennen kuin siirtyi kesken kauden 2006–2007 New York Rangersiin vaihdossa Adam Halliin. Dupuis ehti pelata Rangersissa vain 6 ottelua tehoilla 1+0 ennen kuin hänet kaupattiin Atlanta Thrashersiin vaihdossa Alex Bourretiin.
26. helmikuuta 2008 Dupuis siirtyi Pittsburgh Penguinsiin ja oli auttamassa Pittsburghia Stanley Cup -finaaleihin, joissa Detroit Red Wings oli kuitenkin parempi voitoin 4–2. Kaudella 2008–2009 Dupuis pääsi juhlimaan Stanley Cupin voittoa Pittsburghissa kun finaaleissa kaatui edelliskauden finaalivastustaja Detroit voitoin 4–3.
11. joulukuuta 2008 Dupuis teki NHL-uransa ensimmäisen hattutempun ottelussa New York Islandersia vastaan.
Dupuis pelasi Pittsburgh Penguinsissa lopulta yli puolet ammattilaisurastaan, yhdeksällä kaudella. Hän lopetti pelaajauransa joulukuussa 2015, kesken kauden 2015–2016, terveydellisistä syistä. Dupuis pelasi NHL-urallaan yhteensä 871 runkosarja- ja 97 pudotuspeliottelua. Pittsburghin voittaessa Stanley Cupin 2016, Dupuis puki kuitenkin pelipuvun vielä päälle ja hyppäsi jäälle, hän tiesi sen olevan hänen viimeinen kerta kun pukee ne kamat päälle. Hän pyysikin omaa nimeään Stanley Cup pokaaliin, jonka siihen sai.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Pascal Dupuis Jatkoaika.comissa
Parhaan naispääosan Jussi

Parhaan naispääosan Jussi oli yksi Filmiauran jakamista Jussi-palkinnoista vuosina 1944–2022.
Vuosina 1944–1965 sekä vuodesta 1981 eteenpäin palkinnon nimi oli parhaan naispääosan Jussi-palkinto, ja se jaettiin vuosittain yhdelle näyttelijälle; lisäksi sen rinnalla jaettiin parhaan naissivuosan Jussi-palkintoa. Vuosina 1966–1981 ei ollut erikseen pää- ja sivuosa-Jusseja, vaan ainoastaan parhaan naisnäyttelijän Jusseja, joita voitiin jakaa vuosittain useammalle näyttelijälle. Alla on listattu molemmat palkinnot.
Keväällä 2022 Filmiauran hallitus ilmoitti, että sukupuoliperusteisista näyttelijäpalkinnoista luovutaan 2023. Jatkossa jaetaan parhaan pääosan ja parhaan sivuosan Jussit sekä parhaan näyttelijätulokkaan ja valkokankaan valopilkun Jussit.
Useamman palkinnon voittaneet henkilöt

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Neljä Emma Väänänen  |  Kolme Outi Mäenpää  Kati Outinen  Eeva-Kaarina Volanen  |  Kaksi Eeva Eloranta  Tea Ista  Leea Klemola  Krista Kosonen  Liisamaija Laaksonen  Elena Leeve  Rauni Luoma  Tuula Nyman  |
Voittajat > 1944–1998

| Vuosi | Voittaja | Elokuva |
| --- | --- | --- |
| 1944 | Ansa Ikonen | Vaivaisukon morsian |
| 1945 | Lea Joutseno | Dynamiittityttö |
| 1946 | Regina Linnanheimo | Levoton veri, Rakkauden risti |
| 1947 | Emma Väänänen | Loviisa – Niskavuoren nuori emäntä |
| 1948 | Eeva-Kaarina Volanen | Naiskohtaloita |
| 1949 | Eeva-Kaarina Volanen | Ruma Elsa |
| 1950 | Eeva-Kaarina Volanen | Katupeilin takana, Hallin Janne |
| 1951 | Emma Väänänen | Gabriel, tule takaisin |
| 1952 | Mirjami Kuosmanen | Valkoinen peura |
| 1953 | Rauni Luoma | Niskavuoren Heta |
| 1954 | Maija Karhi | Kun on tunteet |
| 1955 | Rakel Laakso | Opri |
1956: ei jaettu
| 1957 | Emma Väänänen | Elokuu |
| 1958 | Emma Väänänen | Niskavuoren naiset |
| 1959 | Tea Ista | Mies tältä tähdeltä |
1960: ei jaettu
1961: ei jaettu
| 1962 | Sinikka Hannula | Rakas... |
| 1963 | Ruth Snellman | Ihana seikkailu |
1964: ei jaettu
1965: ei jaettu
| 1966 | Riitta Elstelä | Onnelliset leikit |
| 1967 | Elli Castrén | Rakkaus alkaa aamuyöstä |
| 1968 | Kristiina Halkola | Lapualaismorsian |
| 1969 | Liisamaija Laaksonen | Mustaa valkoisella, Vain neljä kertaa |
| 1970 | Ritva Vepsä | Ruusujen aika, 69 – Sixtynine |
| 1971 | Hillevi Lagerstam | Takiaispallo |
| 1971 | Siiri Angerkoski | Aliisa (tv-elokuva) |
| 1972 | Eeva-Maija Haukinen | Kun taivas putoaa... |
| 1972 | Eila Pehkonen | Se on sitten kevät |
| 1973 | Tea Ista | Haluan rakastaa, Peter |
| 1974 | Tuula Nyman | Yhden miehen sota |
| 1974 | Anja Pohjola | Rautatie (tv-elokuva) |
| 1974 | Aino Lehtimäki | Solveigin laulu (tv-elokuva) |
1975: ei jaettu
| 1976 | Leena Uotila | Rakastunut rampa |
| 1977 | Tuula Nyman | Loma |
| 1978 | Irma Seikkula | Aika hyvä ihmiseksi |
| 1978 | Raili Veivo | Aika hyvä ihmiseksi |
| 1978 | Nanny Westerlund | Tuntematon ystävä |
| 1979 | Elina Salo | Runoilija ja muusa |
1980: ei jaettu
| 1981 | Rea Mauranen | Tulipää |
| 1981 | Eeva Eloranta | Yö meren rannalla |
1982: ei jaettu
1983: ei jaettu
| 1984 | Eeva Eloranta | Palava enkeli, Zoja (tv-elokuva) |
| 1985 | Rauni Luoma | Niskavuori |
| 1986 | Soli Labbart | Kunniallinen petkuttaja (tv-elokuva) |
| 1987 | Pirjo Leppänen | Elämän vonkamies |
| 1988 | Kaija Pakarinen | Tilinteko |
| 1989 | Liisamaija Laaksonen | Ihmiselon ihanuus ja kurjuus |
| 1990 | Pirkko Hämäläinen | Paperitähti |
| 1991 | Kati Outinen | Tulitikkutehtaan tyttö |
| 1992 | Irma Junnilainen | Viiva vinita - tavallisen ihmisen museo |
| 1993 | Merja Larivaara | Kaivo |
| 1994 | Tiina Lymi | Akvaariorakkaus |
1995: ei jaettu
| 1996 | Päivi Akonpelto | Suolaista ja makeaa |
| 1997 | Kati Outinen | Kauas pilvet karkaavat |
| 1998 | Leea Klemola | Neitoperho |
Voittajat > 1999–

| Vuosi | Voittaja | Elokuva | Muut ehdokkat |
| --- | --- | --- | --- |
| 1999 | Elena Leeve | Tulennielijä |  Heli Takala – Eros ja Psykhe  Päivi Akonpelto – Säädyllinen murhenäytelmä |
| 2000 | Eeva Litmanen | Rakkaudella, Maire |  Vera Kiiskinen – Pikkusisar  Irina Björklund – Rukajärven tie |
| 2001 | Outi Mäenpää | Lomalla |  Maria Järvenhelmi – Bad Luck Love  Tanjalotta Räikkä – Pelon maantiede |
| 2002 | Irina Björklund | Minä ja Morrison |  Elena Leeve – Cyclomania  Maria Järvenhelmi – Rölli ja metsänhenki |
| 2003 | Kati Outinen | Mies vailla menneisyyttä |  Liisa Kuoppamäki – Hengittämättä ja nauramatta  Minna Haapkylä – Kuutamolla |
| 2004 | Sari Mällinen | Eila |  Tiina Lymi – Nousukausi  Elsa Saisio – Pahat pojat |
| 2005 | Outi Mäenpää | Kukkia ja sidontaa |  Tiina Lymi – Juoksuhaudantie  Minna Haapkylä – Lapsia ja aikuisia |
| 2006 | Maria Lundqvist | Äideistä parhain |  Katja Kukkola – Eläville ja kuolleille  Pamela Tola – Tyttö sinä olet tähti |
| 2007 | Susanna Anteroinen | Valkoinen kaupunki |  Liisa Kuoppamäki – Kalteva torni  Elina Knihtilä – Matti |
| 2008 | Outi Mäenpää | Musta jää |  Ria Kataja – Musta jää  Saija Lentonen – Sooloilua |
| 2009 | Elena Leeve | Putoavia enkeleitä |  Minna Haapkylä – Erottamattomat  Tiina Lymi – Erottamattomat |
| 2010 | Minna Haapkylä | Kuulustelu |  Elina Knihtilä – Haarautuvan rakkauden talo  Kaarina Hazard – Postia pappi Jaakobille |
| 2011 | Katja Küttner | Prinsessa |  Anneli Sauli – Kohtaamisia  Auli Mantila – Taulukauppiaat |
| 2012 | Elina Knihtilä | Hyvä poika |  Jessica Grabowsky – Missä kuljimme kerran  Krista Kosonen – Syvälle salattu |
| 2013 | Laura Birn | Puhdistus |  Pamela Tola – Härmä  Pamela Tola – Kaksi tarinaa rakkaudesta |
| 2014 | Leea Klemola | Kerron sinulle kaiken |  Jessica Grabowsky – 8-pallo  Armi Toivanen – 21 tapaa pilata avioliitto |
| 2015 | Anu Sinisalo | Ei kiitos |  Heidi Herala – Eila, Rampe ja Likka  Anna Paavilainen – Kesäkaverit |
| 2016 | Krista Kosonen | Kätilö |  Minna Haapkylä – Armi elää!  Misa Lommi – Toiset tytöt |
| 2017 | Linnea Skog | Tyttö nimeltä Varpu |  Mimosa Willamo – Bodom  Leena Uotila – Nuotin vierestä |
| 2018 | Krista Kosonen | Miami |  Milka Ahlroth – Joulumaa  Sonja Kuittinen – Miami  Pihla Viitala – Kaiken se kestää |
| 2019 | Oona Airola | Oma maa |  Laura Birn – Tyhjiö  Iida-Maria Heinonen – Juice |
| 2020 | Mimosa Willamo | Aurora |  Jaana Saarinen – Äiti  Suvi-Tuuli Teerinkoski – Diva of Finland |
| 2021 | Alma Pöysti | Tove |  Laura Birn – Viimeiset  Emmi Parviainen – Seurapeli |
| 2022 | Seidi Haarla | Hytti nro 6 |  Hannele Lauri – 70 on vain numero  Yasmin Warsame – Guled & Nasra |
Aiheesta muualla

Virallinen kotisivu
Petro Korol

| Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten painonnosto. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten painonnosto. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten painonnosto. Olympialaiset  | Maa:   Neuvostoliitto> Miesten painonnosto. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Montréal 1976 | 67,5 kg |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Manila 1974 | 67,5 kg |  |
|  Kultaa | Moskova 1975 | 67,5 kg |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Moskova 1975 | 67,5 kg |  |
Petro Kindratovytš Korol (ukr. Петро Кіндратович Король; ven. Пётр Кондратьевич Король, Pjotr Kondratjevitš Korol; 2. tammikuuta 1941 Bredy, Tšeljabinsk, Venäjän SFNT – 2. heinäkuuta 2015) oli neuvostoliittolainen painonnostaja ja olympiavoittaja.
Korol voitti Montréalin 1976 olympialaisissa kultaa alle 67,5-kiloisten sarjassa yhteistuloksella 305 kg. Hän nosti tempauksessa 135 kg ja työnnössä 170 kg.
Korol voitti maailmanmestaruuden alle 67,5 kilon sarjassa vuosina 1974 ja 1975. Hän voitti Euroopan-mestaruuden vuonna 1975.
Korol teki urallaan viisi maailmanennätystä: neljä työnnössä ja yhden yhteistuloksessa.
Peter Guthrie Tait

Peter Guthrie Tait
Peter Guthrie Tait (1831–1901) oli skotlantilainen matemaatikko ja fyysikko. Harjoitettuaan opintoja Edinburghin ja Cambridgen yliopistoissa hän sai 1854 matematiikan professorin paikan Belfastin Queen’s Collegessa. Hänet kutsuttiin 1860 fysiikan professoriksi Edinburghiin. Taitin tieteellinen toiminta kohdistui matematiikkaan ja matemaattiseen fysiikkaan.
Taitin aikaisemmat fysikaaliset tutkimukset käsittävät termodynamiikkaa ja matemaattiset etenkin kvaternioita. Jälkimäisistä hän julkaisi kaksi teosta, Elementary treatise on Quaternions (1867) ja Introduction to quaternions (1873), sekä termodynamiikasta teoksen Sketch of thermodynamics (1868). Vuosina 1880–1892 Tait suoritti joukon kineettistä kaasuteoriaa koskevia tutkimuksia. Yhdessä William Thomsonin (lordi Kelvin) kanssa hän toimitti kuuluisan matemaattisen fysiikan kehitykseen vaikuttaneen teoksen Treatise on Natural Philosophy (1868). Taitin julkaisuja ovat Light (1884), Heat (1884); yhdessä Balfour Stewartin kanssa Tait toimitti teoksen The unseen universe (1875).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Peter Guthrie Tait Wikimedia Commonsissa
Treatise on Natural Philosophy (1879) (Internet Archive)
Pascal Dupraz

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 19. syyskuuta 1962 (ikä 62)
Syntymäpaikka: Annemasse, Haute-Savoie, Ranska
Seura
Seura: avoin
Tehtävä: Päävalmentaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1980–1981 1981–1982 1982–1986 1986–1987 1987–1989 1989–1991 1991–2000 |  FC Sochaux  CS Thonon  FC Brest  FC Mulhouse  SC Toulon  FC Gueugnon  FC Gaillard |  |
Valmennusura
1993–2003 2003–2006 2007–2009 2012–2015 2016–2018 2019–2021 2021–2022:  FC Gaillard  O.Croix-de-Savoie  Évian TG FC  Évian TG FC  Toulouse FC  SM Caen  AS Saint-Étienne
Pascal Dupraz (s. 19. syyskuuta 1962) on ranskalainen jalkapallovalmentaja ja entinen hyökkääjä.
Ura

Dupraz aloitti pelaajauransa FC Sochaux'ssa vuonna 1980. Peliaika jäi vähäiseksi ja ura jatkui jo seuraavana vuonna CS Thononiin. Kaikkiaan Dupraz pelasi useissa eri seuroissa Ranskan alemmilla sarjatasoilla, pisimpään FC Brest Armoriquessa neljä kautta. Dupraz siirtyi FC Gaillardin joukkueeseen vuonna 1991 ja kaksi vuotta myöhemmin hänestä tuli seuran pelaajavalmentaja. Pelaajauransa Dupraz lopetti vuonna 2000 ja jatkoi vielä kolme vuotta Gaillardin päävalmentajana.
Vuosina Dupraz valmensi Croix-de-Savoie 74:ää 2003–2006 ja toimi seuran urheilutoimenjohtajana 2006–2007. Vuonna 2007 Croix-de-Savoie 74 ja Olympique Thonon-Chablais yhdistyivät Olympique Croix-de-Savoie 74:ksi, joka Danonen Franck Riboudin tultua mukaan seuran johtoon vaihtoi nimensä Évian Thonon Gaillardiksi. Dupraz valmensi seuraa vuoteen 2009 saakka, kunnes siirtyi urheilutoimenjohtaksi.
Syyskuussa 2012 Dupraz palasi Évianin päävalmentajaksi Pablo Correan saatua potkut. Duprazin johdolla Évian eteni Coupe de Francen finaaliin ensimmäistä kertaa seuran historiassa. Mestaruus jäi kuitenkin haaveeksi, kun FC Girondins de Bordeaux voitti finaalin maalein 3–2. Duprazin johdolla Évian oli liigassa 16:s ja kaudella 2013/14 kaksi pykälää korkeammalla. Kesäkuussa 2015 Dupraz sai potkut yritettyään edistää poikansa työtehtäviin liittyvien väärinkäytösten vuoksi.
Maaliskuun alussa 2016 Dupraz palasi valmennustehtäviin liigan putoamiskamppailuun juuttuneen Toulousen päävalmentajana. Dupraz teki seuran kanssa kaksivuotisen sopimuksen. Pesti alkoi murheellisesti, kun Dupraz joutui huonovointisuuden vuoksi sairaalaan ennen ensimmäistä otteluaan Olympique de Marseillea vastaan. Toulouse kuitenkin piristyi kauden lopussa ja hävisi Duprazin alaisuudessa vain kolme kymmenestä liigaottelusta ja nousi pisteen erolla Stade de Reimsiin viimeiselle säilyjän paikalle. Kaudella 2016/17 Toulouse pelasi tasapaksun kauden sijoittuen liigan alempaan keskikastiin sijalle 13. Duprazin kolmannella Toulouse-kaudella seura aloitti hyvin ja oli parhaimmillaan jopa sarjassa yhdeksäntenä, mutta kauden vanhetessa Toulouse hyytyi putoamiskamppailuun. Seuran vajottua toiseksi viimeiseksi tammikuussa 2018, sai Dupraz potkut tehtävästään.
Lokakuussa 2019 Duprazista tuli Ligue 2:n putoamiskamppailuun vajonneen SM Caenin päävalmentaja. Dubraz sai potkut seurasta maaliskuussa 2021.
Joulukuun puolivälissä 2021 Duprazista tuli Ligue 1:n viimeiseksi juuttuneen AS Saint-Étiennen päävalmentaja. Dupraz ei onnistunut tavoitteessa pelastaa perinteistä seuraa putoamiselta, vaan joukkue sijoittui liigassa sijalle 18 ja hävisi sarjakarsinnoissa AJ Auxerrelle pudoten kauden päätteeksi Ligue 2:een. Kauden jälkeen Dupraz jätti seuran.
Saavutukset

Coupe de France
Hopeaa: 2013
Parvzya

| Parvzya Mastiphal |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : syyskuu 2010
 Studio : Maq Studio & Hunted House Studio
 Julkaistu: 15. toukokuuta 2011
 Formaatti: CD, LP
 Tyylilaji: black metal
 Kesto: 37.18
 Levy-yhtiö: Witching Hour Productions
Mastiphalin muut julkaisut
| Damnatio Memoriae 2009 | Parvzya 2011 |   |
Parvzya on puolalaisen black metal -yhtyeen Mastiphalin toinen studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2011 levymerkillä Witching Hour Productions.
Kappaleet

Intro
The Wall of Phantom – 3.02
Under the Sign of the Morning Star – 4.38
May He Rot in Hell – 4.09
Sovereign's Return – 4.01
Man Strikes God Falls – 3.37
Nihil Esse – 5.11
Parvzya – 3.30
Chosen Obituaries – 3.59
Triumph of Destruction – 5.11
Kokoonpano

Flauros – bassokitara, laulu
Cymeris – kitara, laulu
Daamr – kitara
Opressor – bassokitara, kitara
Senator – rummut
Jarosław Toifl – äänittäjä
Sverker Widgren – miksaaja, masteroija
Arvostelut

Kaaoszine: 7/10