stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Johan Olsson

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Johan Olsson |  Johan Olsson |  Johan Olsson |  |
Maa:   Ruotsi
Miesten hiihto
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Vancouver 2010 | 4×10 km viesti |  |
|  Kultaa | Sotši 2014 | 4×10 km viesti |  |
|  Hopeaa | Sotši 2014 | 15 km (p) |  |
|  Pronssia | Torino 2006 | 4 x 10 km viesti |  |
|  Pronssia | Vancouver 2010 | yhdistelmäkilpailu |  |
|  Pronssia | Vancouver 2010 | 50 km (p) |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Val di Fiemme 2013 | 50 km (p) |  |
|  Kultaa | Falun 2015 | 15 km (v) |  |
|  Hopeaa | Oslo 2011 | 4×10 km viesti |  |
|  Hopeaa | Val di Fiemme 2013 | 15 km (v) |  |
|  Hopeaa | Val di Fiemme 2013 | 4×10 km viesti |  |
|  Hopeaa | Falun 2015 | 4×10 km viesti |  |
|  Pronssia | Falun 2015 | 50 km (p) |  |
|  Pronssia | Lahti 2017 | 4×10 km viesti |  |
Johan Olsson (s. 19. maaliskuuta 1980 Västerås) on ruotsalainen uransa lopettanut maastohiihtäjä. Hän on kaksinkertainen viestin olympiavoittaja sekä 15 ja 50 kilometrin maailmanmestari.
Olsson lopetti uransa kauteen 2016-2017.
Arvokilpailut

Vuoden 2006 talviolympialaisissa Olsson saavutti pronssia miesten viestijoukkueessa ja oli 15 kilometrin perinteisessä kilpailussa kuudes. Hiihdon MM-kisoissa Sapporossa 2007 Olsson oli 15 kilometrin vapaalla seitsemäs. Liberecin MM-kilpailuissa 2009 hän sijoittui 15 kilometrin perinteisen kilpailussa kahdeksanneksi. Vancouverin olympialaisissa 2010 hän saavutti kultaa viestissä, pronssia yhdistelmäkilpailussa sekä 50 kilometrin perinteisellä ja oli 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa yhdestoista. Oslon MM-kilpailuissa 2011 hän sai hopeaa viestissä. Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 2013 hän oli toinen 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa. Hän voitti hopeaa myös viestistä Ruotsin joukkueen kanssa ja voitti maailmanmestaruuden 50 kilometrin matkalla. Sotšin olympialaisissa 2014 hän voitti 15 kilometrin perinteisellä hiihtotavalla hopeaa. Viestissä hän saavutti kultaa Ruotsin joukkueen kanssa. 50 kilometrillä hän oli yhdeksäs. Falunin MM-kilpailuissa 2015 hän voitti kultaa 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa sekä sai hopeaa viestissä ja pronssia 50 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa. Lahden MM-kilpailuissa 2017 hän sijoittui 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa yhdeksänneksi sekä oli mukana voittamassa Ruotsille viestipronssia.
Maailmancup

Olsson voitti ensimmäisen maailmancupin osakilpailunsa Davosissa 13. joulukuuta 2008 oltuaan ykkönen miesten 15 kilometrin perinteisellä hiihdetyssä kilpailussa. Samalla kaudella hän oli lisäksi toinen Otepään ja kolmas Valdidentron 15 kilometrin perinteisen kilpailuissa. Kaudella 2011–2012 hän voitti 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailun Sjusjøenissa, 30 kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähtökilpailun Nové Městossa ja 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailun Szklarska Porębassa. Kaudella 2012–2013 hän voitti Davosin 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailun. Hän on saavuttanut maailmancupin palkintosijoja myös Ruotsin viestijoukkueen jäsenenä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Johan Olsson Wikimedia Commonsissa
John Banville

John Banville (2019)
John Banville (s. 8. joulukuuta 1945 Wexford) on irlantilainen kirjailija.
Banville asui vuosina 1968–1969 Yhdysvalloissa ja aloitti Irlantiin palattuaan toimittajan työt. Hänen ensimmäinen kirjansa Long Lankin julkaistiin vuonna 1970. Banville on kirjailijanuransa ohessa jatkanut uraansa lehtimiehenä. Hän kuului vuosina 1984–2001 Aosdánaan. Hänellä on vaimonsa Janet Dunhamin kanssa kaksi lasta, ja hän on kirjoittanut myös pseudonyymillä Benjamin Black.
Eräs tunnetuimmista Banvillen julkaisemista teoksista on Todistajan kirja (The Book of Evidence, 1989), joka on suomeksi julkaistu Keltaisessa kirjastossa. Hän voitti vuonna 2005 teoksellaan The Sea englanninkielisen kirjallisuuden Booker-palkinnon. Franz Kafka -palkinto hänelle myönnettiin vuonna 2011.
John Ballance

John Ballancea esittävä patsas Wellingtonissa Uudessa-Seelannissa.
John Ballance (27. maaliskuuta 1839 – 27. huhtikuuta 1893) oli uusiseelantilainen poliitikko, joka toimi maansa pääministerinä vuosina 1891–1893 ja perusti Uuden-Seelannin liberaalipuolueen.
Ballance syntyi Pohjois-Irlannissa ja muutti vuonna 1866 vaimonsa kanssa Uuteen-Seelantiin. Hän asettui Wanganuihin, jossa hän ryhtyi toimittajaksi. Hänen vaimonsa kuoli vuonna 1868. Kahden vuoden kuluttua hän meni uusiin naimisiin Ellen Andersonin kanssa.
Ballance pääsi parlamenttiin vuonna 1875. Hän nousi Uuden-Seelannin pääministeriksi 24. tammikuuta 1891. Kun hän kuoli vuonna 1893, hänen seuraajakseen valittiin Richard Seddon.
Uuden-Seelannin pääministerit
Henry Sewell | William Fox | Edward Stafford | Alfred Domett |  Frederick Whitaker | Frederick Weld | George Waterhouse | Julius Vogel | Daniel Pollen | Harry Atkinson | George Grey | John Hall | Robert Stout | John Ballance | Richard Seddon | William Hall-Jones | Joseph Ward | Thomas Mackenzie | William Massey | Francis Bell | Gordon Coates | George Forbes | Michael Joseph Savage | Peter Fraser | Sidney Holland | Keith Holyoake | Walter Nash | Jack Marshall | Norman Kirk | Bill Rowling | Robert Muldoon | David Lange | Geoffrey Palmer | Mike Moore | Jim Bolger | Jenny Shipley | Helen Clark | John Key | Bill English | Jacinda Ardern | Chris Hipkins | Christopher Luxon
Joonialainen stoa

| Joonialainen stoa |
| --- | --- |
 Niin kutsutun Joonialaisen stoan kunnostettua osaa.
Sijainti:  Miletoksen arkeologinen alue, Balat, Didim, Aydın, Turkki
Koordinaatit:  37°31′45″N, 27°16′49″E
Rakennustyyppi:  stoa
Valmistumisvuosi:  n. 69–96 jaa.
Tyylisuunta:  joonialainen
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Joonialainen stoa on tutkimuksessa käytetty nimitys eräästä antiikin aikaisesta stoasta eli pylväshallista Miletoksen kaupungissa Vähässä-Aasiassa, nykyisessä Turkissa.
Joonialaisen stoan ja Pyhän tien alueen raunioita tulvan aikaan.
Stoa rakennettiin roomalaisella kaudella Flaviusten hallitsijasuvun aikana eli vuosien 69–96 jaa. välillä, ja sitä muutettiin vielä keisari Trajanuksen aikana vuosien 98–117 jaa. välillä. Se sijaitsi Miletoksen keskustassa kaupungista Didymaan johtaneen niin kutsutun Pyhän tien alkupään itälaidalla, ja se oli rakennettu Capiton kylpylän ja Eudemoksen gymnasionin etupuolelle. Se muodosti näin Pyhän tien itäpuolisen pylväikön, siinä missä lännenpuoleinen pylväikkö kytkeytyi kaupungin Pohjoiseen agoraan.
Stoan pituus oli noin 100 metriä ja syvyys noin 14 metriä. Se edusti joonialaista tyyliä, mistä se on saanut nykyisen nimensä, ja sen kadun puolen julkisivussa arvioidaan olleen 35 pylvästä. Se oli rakennettu suhteellisen korkealle, seitsenportaiselle krepidomalle. Pylväikön takana oli rivissä 19 huonetta. Sieltä oli pääsy myös Capiton kylpylään.
Pieni osa stoasta, mukaan lukien neljä joonialaista pylvästä ja seinää, on kunnostettu alkuperäiselle paikalle. Sellaisena rakennus on nykyisin Miletoksen arkeologisen alueen näyttävimpiä kohteita. Vuodenajasta riippuen rauniot ovat välillä tulvaveden vallassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Joonialainen stoa Wikimedia Commonsissa
John Anderson (filosofi)

John Anderson vuonna 1926
John Anderson (1. marraskuuta 1893 Stonehouse, Lanarkshire – 6. heinäkuuta 1962) oli skottilaissyntyinen australialainen filosofi, joka toimi Sydneyn yliopiston Challis-oppituolin filosofian professorina vuosina 1927–1958. Hän perusti empiirisen filosofisen suuntauksen nimeltä ”Sydneyn realismi”.
Anderson toimi Australian kommunistisessa puolueessa. Hän kannatti täydellistä ”ajattelunvapautta” joka suhteessa, mukaan lukien politiikassa ja etiikassa. Osa hänen ajatuksistaan herätti kiistelyä, ja hän oli usein riidoissa yliopiston hallinnon kanssa. Andersonilla oli kuitenkin suuri rooli 1950- ja 1960-luvun ”andersonilaisen” ajattelija- ja aktivistisukupolven kouluttamisessa.
Andersonilta ovat saaneet vaikutteita muun muassa John Passmore, David Armstrong, David Stove, J. L. Mackie ja Eugene Kamenka.
Teoksia

Classicism (1960)
Empiricism and Logic (1962)
Relational Arguments (1962)
Studies in Empirical Philosophy (1962)
A Perilous and Fighting Life: From Communist to Conservative; The Political Writings of Professor John Anderson (toim. Mark Weblin) (2003)
Space, Time and the Categories: Lectures on Metaphysics 1949–50 (johdanto D. Armstrong) (2007)
Kirjallisuutta

Baker, A. J.:Australian Realism: The Systematic Philosophy of John Anderson (Cambridge University Press, 1986).
Kennedy, B. : A Passion to  Oppose: John Anderson, Philosopher (Melbourne University Press, 1995).
Franklin, J.: Corrupting the Youth: A History of Philosophy in Australia (Macleay Press, 2003), chs 1–2.
Aiheesta muualla

Australian Dictionary of Biography: John Anderson (englanniksi)
The John Anderson Archive – The Life, Works and Legacy of John Anderson 1893–1962 (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:John Anderson (philosopher)
Käännös suomeksi
Jornal do Brasil

Jornal do Brasil, usein JB, on päivittäin ilmestyvä brasilialainen sanomalehti, jota julkaisee Rio de Janeirossa Editora JB. Lehti on perustettu 1891, ja se on kolmanneksi vanhin ilmestyvä brasilialainen sanomalehti Diário de Pernambucon ja O Estado de São Paulon jälkeen. Siitä tuli 1950-luvulla keskusta-vasemmistolainen keskiluokan lehti, johon kirjoittivat merkittävät brasilialaiset toimittajat ja kirjailijat. Se oli Brasilian diktatuurin vastustaja, joka kuitenkin välttyi lakkauttamiselta vaikka kävi lähellä konkurssia. Toistuvasti se pilkkasi sensuuria julkaisemalla sensuroitujen uutisten tilalla kakkureseptejä, ilmiselviä valheita ja vuosikymmenten takaisia uutisia.
Vuonna 2002 lehden osti liikemies Nelson Tanure, mutta se säilytti edelleen vasemmistolaisen asenteen verrattuna pääkilpailijaansa O Globoon.
Lehden kooksi muutettiin 2000-luvun alun uudistuksissa berliner-koko, ja sen irtonumeromyynti nousi yli neljänneksen vuonna 2007.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Lehden sivusto (portugaliksi)
Lehden verkkoversio (Arkistoitu – Internet Archive) (portugaliksi)
John Baldacci

| John Baldacci |
| --- | --- |

Mainen 73. kuvernööri
 8. tammikuuta 2003 – 5. tammikuuta 2011  
Edeltäjä:  Angus King
Seuraaja:  Paul LePage
Henkilötiedot
Syntynyt: 30. tammikuuta 1955 (ikä 69)  Bangor, Maine
Puoliso:  Karen Baldacci
Tiedot
Puolue:  Demokraatit
Uskonto:  Katolinen
 Nimikirjoitus
John Elias Baldacci (s. 30. tammikuuta 1955 Bangor, Maine, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen demokraattipuolueen poliitikko. Hän toimi Mainen osavaltion kuvernöörinä vuodesta 2003 vuoteen 2011 asti. Sitä ennen hän oli toiminut Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsenenä vuosina 1995–2003.
Jornal de Notícias

Jornal de Notícias on Portugalissa päivittäin ilmestyvä portugalinkielinen sanomalehti. Sen julkaisu aloitettiin Portossa vuonna 1888. Jornal de Notíciasista julkaistaan neljää painosta. Lehden päätoimittaja on Manuel Tavares.
Aiheesta muualla

Viralliset sivut (Arkistoitu – Internet Archive) (portugaliksi)
Jean-Pierre Léaud

| Jean-Pierre Léaud |
| --- | --- |
 Jean-Pierre Léaud vuonna 2000 César palkintoseremoniassa.
Henkilötiedot
Syntynyt: 5. toukokuuta 1944 (ikä 80) Pariisi
Kansalaisuus:  Ranska
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Palkinnot
  Berliinin Hopeinen karhu 1966  Thessalonikin elokuvajuhlat paras näyttelijä 1996[lähde? ]  Kunnia-César 2000  Cannesin elokuvajuhlien Fipresci-palkinto 2001  
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Jean-Pierre Léaud (s. 5. toukokuuta 1944) on ranskalainen näyttelijä. Léaudia pidetään eräänä ranskalaisen uuden aallon elokuvan merkittävimmistä avainnäyttelijöistä.
Hän esiintyi Antoine Doinelin roolissa François Truffaut'n elokuvissa 400 kepposta (1959),  Antoine ja Colette (lyhytelokuva, 1962), Varastettuja suudelmia (1968), Nuoripari (1970) ja Rakkaus karkuteillä (1979). Näiden lisäksi Léaud esiintyi muissa rooleissa Truffaut'n elokuvissa Englantilaiset naiset (1971) ja Amerikkalainen yö (1973).
Léaud on nähty myös muiden merkittävien ohjaajien elokuvissa, kuten Jean-Luc Godardin elokuvissa Hullu Pierrot (1965), Maskuliini feminiini (1966), Made in USA (1966), Kiinatar (1967), Week End (1967), Bernardo Bertoluccin elokuvassa Viimeinen tango Pariisissa (1972), Jean Eustachen elokuvassa Äiti ja huora (1973) sekä Olivier Assayasin elokuvassa Irma Vep (1996).
Léaud on esiintynyt myös Aki Kaurismäen elokuvissa I Hired a Contract Killer (1990) ja Boheemielämää (1992). Lisäksi hänellä on rooli Kaurismäen elokuvassa Le Havre (2011).
Hän on saanut muun muassa Berliinin Hopeisen karhun (1966), Thessalonikin elokuvajuhlien parhaan näyttelijän palkinnon (1996),[lähde? ] kunnia-Césarin (2000) sekä Cannesin elokuvajuhlien Fipresci-palkinnon (2001).
Aiheesta muualla

Lindfors, Jukka: Jean-Pierre Léaud, uuden aallon ikoni Yle Elävä arkisto.  10.3.2009 / Päivitetty 22.11.2011. Viitattu 4.7.2023.
Léaud, Jean-Pierre Encyclopedia.com. Viitattu 4.7.2023. (englanniksi)
Jean-Pierre Léaud Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Jean-Pierre Léaud Elonetissä.
Kiertoliittymä

Viikintien ja Viilarintien risteyksessä Helsingissä on kiertoliittymä, jonka läpi kulkee pikaraitiotie Raide-Jokeri.
Kiertoliittymä  eli liikenneympyrä on yleisnimitys teiden tai katujen risteyskohtaan rakennetulle ympyränmuotoiselle liittymäjärjestelylle, jonka liikennevirta oikeanpuoleisen liikenteen maassa kiertää vastapäivään ja vasemmanpuoleisen liikenteen maassa myötäpäivään. Kiertoliittymässä kiertää yksi tai useampi samansuuntainen ajokaista keskellä olevaa saareketta, joka voi olla pelkkä katuun maalattu sulkuviivaympyrä tai maisemoitu saareke, jopa suuri monumentti. Ajoratojen lisäksi on usein erillinen kevyen liikenteen väylä. Liittymään tulevien ajoratojen yli on yleensä suojatiet.
Sääntöjä

Kiertoliittymää ei ole liikennesäännöissä erikseen määritelty vaan sen ajojärjestys määräytyy normaaleilla väistämissäännöillä, ellei tätä ei ole liikennemerkein toisin määrätty. Suomessa kuitenkin tiehallinto on ohjeistanut tien ylläpitäjiä aina asettamaan kärkikolmion (numero B5) kiertoliittymiin tuleville, jolloin liittymässä jo olevat ovat etuajo-oikeutettuja. Tiellä oleva este, pieni tai suuri, kierretään oikeanpuoleisessa liikenteessä oikealta ja vasemmanpuoleisessa vasemmalta. Suomessa kiertoliittymän varoitusmerkki numero A24 asetetaan vain siinä tapauksessa, että kiertoliittymä ei muuten ole havaittavissa selvästi. Merkki ei osoita etuajo-oikeussuhteita liikenneympyrässä. Se vahvistettiin sääntöineen Liikenneministeriön päätöksellä 384/1994.
Väistämisvelvollisuutta, joka koskee myös kiertoliittymässä ajavan väistämistä, osoittavan kärkikolmion numero B5 säännöt vahvistettiin asetuksella 238/1994.
Jalankulku ja pyöräily kiertoliittymän ajoradalla on kielletty, kuten missä tahansa tiellä, jos sitä varten on liikennemerkein osoitetut kevyen liikenteen väylät. Kiertoliittymä on kokonaisuudessaan risteysaluetta, joten siihen ei saa pysähtyä, eikä pysäköidä.
Kaksi pahinta onnettomuuden mahdollisuutta tutkimusten mukaan on väistämisvelvollisuuden laiminlyönti suojatietä kulkevan jalankulkijan, tai pyörätien jatkeella ajavan pyöräilijän suhteen: ensimmäinen kiertoliittymään tullessa, koska kärkikolmio koskee myös kevyen liikenteen väylän jatketta. Toinen vahingon mahdollisuus on liikenneympyrästä poistuessa, jossa risteävää liikennettä on aina väistettävä ja kevyen liikenteen väylällä kulkeva liikenne on sitä.  Liittymään tulevan väistämisvelvollisuus koskee myös liittymässä olevaa ja juuri sisäkaistalta ulkokaistalle vaihtavaa ajoneuvoa. Kiertoliittymään tuleva ei näytä suuntavilkkua kääntyessään pakolliseen kiertosuuntaan. Liittymässä ajava ei näytä vilkkua kiertäessään kuten kaarreajossa, mutta ehdottomasti näyttää vilkkua vaihtaessaan kaistaa, sekä liittymästä poistuessaan. Kiertoliittymään tullessa on huomioitava myös mahdolliset ryhmittymismerkinnät, erityisesti monikaistaisissa liittymissä. Ajokaistojen lukumäärä voi vaihtua kierroksen jollain osalla.
Suomessa kiertoliittymästä ei ole liikennesäännöissä erityisesti sitä koskevia sääntöjä tai ohjeita. Väistämisvelvollisuus, kaistan vaihto, kiertosuunta ja suuntavilkun käyttö perustuvat yleisiin sääntöihin ja liikennemerkkeihin. Raitiovaunulla on Suomessa etuajo-oikeus myös kiertoliittymässä ja tällöin ohjataan liikennettä raitiotievaloilla kuten missä tahansa risteyksessä.
Kiertoliittymän etuja

Kiertoliittymän liikenteenvälityskyky on vilkkaan liikenteen aikana samaa luokkaa kuin liikennevaloristeyksen ja vähäisen liikenteen aikana parempi. Kiertoliittymä on perinteistä risteystä turvallisempi, sillä ajoneuvojen on pakko käyttää pienempiä nopeuksia. Nokkakolareita ei tule ja muutkin kohtauskulmat ovat loivia. Tutkimusten mukaan henkilövahinkoon johtavia onnettomuuksia tapahtuu kiertoliittymissä noin puolet vähemmän kuin tavallisissa risteyksissä. Kiertoliittymä on myös mahdollista rakentaa hyvin maisemaan sopivaksi.
Turvallisuus

USA:n Transportation Research Boardin (TRB) raportti vuodelta 2007 kertoo, että 55:n perinteisen risteyksen muuttaminen liikenneympyräksi vähensi risteysonnettomuuksia 35 prosenttia ja loukkaantumisiin johtaneita onnettomuuksia 76 prosenttia.
Sakari Montosen diplomityön (2007) mukaan tavanomaisten liittymien muutos liikenneympyröiksi puolitti onnettomuuksien määrän ja henkilövahinkoon johtaneissa onnettomuuksissa vähenemä oli vieläkin suurempi.
Aalto-yliopiston tohtoritutkija Iisakki Kososen mukaan tätä selittää se, että kiertoliittymässä mahdollisia konfliktipisteitä on vähemmän kuin muissa liittymissä. Konfliktipiste on kohta, jossa kahden liikennevirran ajolinjat joko erkanevat, liittyvät toisiinsa tai risteävät. Tavallisessa nelihaaraisessa liittymässä ajoneuvoliikenteellä on 32 konfliktipistettä. Jos otetaan huomioon myös jalankulkijat ja pyöräilijät, konfliktipisteiden määrä kasvaa entisestään. Sen sijaan vastaavassa nelihaaraisessa liikenneympyrässä konfliktipisteitä on vain 8.
Diplomi-insinööri Teemu Kuittisen mukaan valo-ohjatun liittymän korvaaminen kiertoliittymällä saattaa kuitenkin lisätä pyöräilijöiden onnettomuuksia. Pyöräilijöiden onnettomuudet tapahtuivat yleensä auton poistuessa liikenneympyrästä.
Kiertoliittymät Suomessa

Liikenneympyröitä on Suomessa yli tuhat.
Pääkaupunkiseudulla oli vuoden 2007 lopussa 49 kiertoliittymää, joista kyseisenä vuonna valmistui yhdeksän Helsinkiin. Ennen vuotta 1993 niitä oli seudulla vain muutamia, esimerkiksi Helsingin keskustassa Kaisaniemen liikenneympyrä Kaisaniemen-, Unionin- ja Liisankatujen risteyksessä sekä Vihdintien liikenneympyrä Haagan ja Pitäjänmäen rajalla. Vuodesta 1993 lähtien kiertoliittymiä on rakennettu jatkuvasti lisää.[lähde? ]
Helsinkiin 1960-luvulla valmistunut Haagan liikenneympyrä on Suomen suurin.
Esimerkkejä

Yksi maailman kuuluisimpia kiertoliittymä on Pariisissa Riemukaaren ja Place Charles de Gaulle -aukion ympärillä kulkeva kiertoliittymä, johon päättyy muun muassa Pariisin pääkatu Avenue des Champs-Élysées.
Britanniassa Swindonissa on esimerkki erittäin kimurantista liikenneympyrästä. Siinä on ison kiertoliittymän lisäksi viisi pienempää kiertoliittymää. Lisäksi siinä on se kummallisuus, että isossa liikenneympyrässä on sisempi kaista, jolla liikenne menee vastapäivään ja ulompi kaista, jolla liikenne kulkee myötäpäivään. Tätä liikenneympyrää on luonnehdittu maailman vaikeimmaksi ja pelottavimmaksi.
Kuvia

Kiertoliittymä Los Alamosissa, New Mexicossa, Yhdysvalloissa
Kiertoliittymä Bristolissa, Englannissa. Liikenne on vasemmanpuoleista.
Kiertoliittymä Tšekissä
Pariisin Riemukaarta ympäröi kiertoliittymä.
Kirjallisuutta

Maarit Verronen: Turvaa ja taidetta – tarinoita liikenneympyröistä. Aviador, 2021. 159 s. ISBN: 9789527347980
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kiertoliittymä Wikimedia Commonsissa
Liikenneympyrästä varoittava liikennemerkki Suomessa.
Väistämisvelvollisuus on aina kiertoliittymään tulevalla.
Kärkikolmion alla on pakollista kiertosuuntaa osoittava merkki.
Juha Virtanen

Juha Virtanen (s. 6. tammikuuta 1968) on suomalainen painivalmentaja ja entinen painija. Hän toimi Suomen Painiliiton päävalmentajana vuosina 2009–2013.
Virtanen on moninkertainen Suomen mestari. Hän saavutti viidennen sijan kreikkalais-roomalaisen painin MM-kilpailuissa vuonna 1990 ja kuudennen sijan EM-kilpailuissa 1989 ja EM-kilpailuissa 1990. Parhaina painivuosinaan hän edusti Vaajakosken Kuohua.
John Boehner

| John Boehner |
| --- | --- |

Yhdysvaltain 53. edustajainhuoneen puhemies
 5. tammikuuta 2011 – 29. lokakuuta 2015  
Presidentti:  Barack Obama
Edeltäjä:  Nancy Pelosi
Seuraaja:  Paul Ryan
Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsen Ohion 8. vaalipiiristä
 3. tammikuuta 1991 - 31. lokakuuta 2015  
Henkilötiedot
Syntynyt: 17. marraskuuta 1949 (ikä 74) Reading, Ohio, Yhdysvallat
Puoliso:  Deborah Gunlack
Tiedot
Puolue:  Republikaanit
Uskonto:  roomalaiskatolinen
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
www.johnboehner.com
John Boehner (s. 17. marraskuuta 1949) on yhdysvaltalainen republikaanipoliitikko, joka edusti Ohion kahdeksatta vaalipiiriä Yhdysvaltain edustajainhuoneessa.
Ura

Boehner istui Ohion osavaltion kongressissa vuosina 1985–1990, ja hänet valittiin Yhdysvaltain kongressiin vuonna 1990.
Hän toimi edustajainhuoneen enemmistöjohtajana vajaan vuoden kaudella 2006–2007 ja vähemmistöjohtajana 2007–2011 republikaanien hävittyä vuosien 2006 ja 2008 kongressivaalit.
Boehner valittiin tammikuussa 2011 edustajainhuoneen puhemieheksi, josta tehtävästä hän ilmoitti eroavansa lokakuun lopussa 2015. Syyksi on tulkittu republikaanien sisäiset erimielisyydet. Oikea äärilaita syyttää puoluejohtoa ja Boehneria liiallisesta joustamisesta demokraattien vaatimuksille.
Aiheesta muualla

Viralliset sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Nancy Pelosi | Yhdysvaltain edustajainhuoneen puhemies 2011–2015 | Seuraaja: Paul Ryan |
Juha Viitasaari

Juha Viitasaari (s. 21. heinäkuuta 1987 Kuortane) on ollut Soinin kunnanjohtajana vuosina 2017–2019 ja Virtain kaupunginjohtajana marraskuun puolivälistä 2019 vuoden 2021 alkupuolelle. Tammikuussa 2021 hänet valittiin Etelä-Pohjanmaan neljässä kunnassa toimivan Kuusiolinna Terveyden toimitusjohtajaksi.
Jouko Simonen

Jouko Antero Simonen (s. 14. elokuuta 1943 Kaavi) on suomalainen insinööri, ekonomi ja yritysjohtaja, joka on saanut energianeuvoksen arvonimen.
Simosen vanhemmat olivat majuri Paavo Simonen ja Inkeri Turunen. Hänen puolisonsa vuodesta 1972 on filosofian maisteri Riitta-Liisa Peltonen. Simonen tuli ylioppilaaksi Kouvolan lyseosta 1963 ja valmistui insinööriksi Tampereen teknillisestä oppilaitoksesta 1968 ja ekonomiksi Tampereen yliopistosta 1977. Hän oli Kouvolan sähkölaitoksen toimistoinsinööri 1968–1971, Hämeenlinnan sähkölaitoksen toimistopäällikkö 1971, Suomen Sähkölaitosyhdistyksen talous- ja hallintoasiantuntija 1972–1976 ja hallintoasiain osaston osastopäällikkö 1977–198, Oulun energialaitoksen apulaisjohtaja 1980–1986 ja sähkölaitospäällikkö 1980–1982 ja Keskusosuuskunta Oulun Seudun Sähkön toimitusjohtaja 1986–2003. Simonen oli myös talous- ja johtamisopin opettaja Tampereen teknillisessä oppilaitoksessa 1970 ja tuntiopettaja Kouvolan kurssikeskuksessa 1970–1971. Hänellä oli työuransa aikana useita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Energianeuvoksen arvonimen Simonen sai vuonna 2000. Hän on sotilasarvoltaan reservin kapteeni (2000).