Tiikeri
Saalistaminen ja ravinto

Tiikeri käyttää suurimman osan ajastaan ravinnon etsimiseen. Tiikeri liikkuu etupäässä öisin, kuten sen saaliseläimetkin. Saalistuksista yli 90 prosenttia tapahtuu alkuillan ja varhaisen aamun välillä. Itä-Venäjän tiikerit vaeltavat saalista etsiessään tavallisesti arviolta 15–20 kilometriä vuorokaudessa, ja nepalilaisen Chitwanin kansallispuiston tiikerit 7–10 kilometriä. Intian Nagarholen kansallispuistossa, missä saalista on erityisen runsaasti saatavilla, tiikerit vaeltavat vain kolmisen kilometriä yössä.
Tiikeri ei harhaile saalistaessaan sinne tänne, vaan se liikkuu päämäärätietoisesti yhdeltä saalisalueelta toiselle usein teitä, polkuja ja rotkoja pitkin. Pohjoiset tiikerit välttelevät kaikkein lumisimpia alueita, koska niillä on vain vähän saalista ja liikkuminen on vaikeaa.
Tiikerin tärkeintä ruokaa ovat villisiat ja peurat, mutta se syö kaikenlaisia eläimiä pienistä suuriin, myös kädellisiä. Suurimpien nisäkkäiden, kuten gaurien, vesipuhvelien ja villisikojen, saalistaminen on vaarallista, ja tiikereitä toisinaan kuolee saalistuksessa. Tiikeri ei kuitenkaan karta vaarallistakaan saalista, jos se vain on sille mieluisaa syötävää. Esimerkiksi norsujen ja sarvikuonojen poikaset ovat aina tavoiteltavaa ravintoa joskin niitä puolustavat emot asettavat tiikerin todelliseen hengenvaaraan. Suuren vaaran tiikerille aiheuttavat myös pienikokoiset piikkisiat, joiden terävät piikit aiheuttavat osuessaan pahoja, märkiviä haavoja.
Kun tiikeri löytää sopivan saaliin, se kyyristyy matalaksi ja jää väijymään. Tiikerin raidoitus kätkee sen hyvin kasvillisuuden joukkoon ja tekee siitä vaikeasti havaittavan. Se saattaa hiipiä varovaisesti lähemmäs saalista, mutta pysyy yleensä hievahtamatta paikallaan, kunnes uhri on tullut noin 10 metrin etäisyydelle. Silloin se ponkaisee saaliinsa kimppuun muutamalla loikalla. Tiikeri tähtää iskunsa useimmiten uhrin niskaan, mutta usein saalis onnistuu välttämään iskun täpärästi väistäen. Jos tiikeri ei onnistu takertumaan uhrinsa niskaan, se voi yrittää estää tätä liikkumasta pureutumalla jalkaan kiinni.
Tiikeri tappaa saaliinsa saaliin koosta ja lajista sekä tiikerin omasta iästä ja koosta riippuen. Pienet saaliseläimet tiikeri tappaa puraisulla niskaan. Suuret ja vaaralliset saaliseläimet tiikeri tappaa yleensä puremalla kurkusta niin kauan että eläin tukehtuu. Joskus saalis kuolee sen niskan katkettua tiikerin hyökkäyksen voimasta.
Usein tiikerin saalis pääsee karkuun. Saalistavan tiikerin onnistumisprosenttia on vaikea arvioida. Erilaisten arvioiden mukaan saalistus onnistuu 5–50 prosentin todennäköisyydellä.
Saatuaan saaliinsa tapettua tiikeri yleensä raahaa raadon kasvillisuuden suojaan, ellei se ole liian suuri liikutettavaksi. Pienet saaliit tiikeri hotkaisee nopeasti paikan päällä. Tiikeri aloittaa syömisen yleensä saaliinsa takamuksesta. Välillä se saattaa lepäillä raadon vieressä ja käydä juomassa vettä, jolloin se peittää raadon lehdillä ja muulla materiaalilla.
Tiikeri syö päivässä keskimäärin viitisentoista kilogrammaa lihaa. Tiikeri pystyy syömään yhdessä päivässä noin viidesosan omasta painostaan, mikä suurella uroksella vastaa noin 45 kilogrammaa. Suuren saaliin syömiseen kokonaan tiikerillä saattaa kulua usein kolmekin päivää, joskus jopa viikko. Suurikokoista gauria yksi tiikeri ei jaksa syödä kokonaan. Joskus useampi tiikeri jakaa saman saaliin. Tiikeri voi syödä mädäntyvääkin lihaa, mutta löytämiään haaskoja tiikerit eivät syö.