stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Stig Wennerström
Tuomio ja jälkipuinti

Wennerström paljastui vuonna 1963 ja hänet tuomittiin seuraavana vuonna elinkautiseen vankeuteen, menettämään sotilasarvonsa sekä maksamaan Ruotsin valtiolle rikoksen tuottamana hyötynä 490 350 kruunua (silloin runsaat 300 000 Suomen markkaa). Wennerström ei ollut tuomiota julistettaessa läsnä oikeudessa, vaan tuomio lähetettiin hänelle kirjallisena Långholmenin vankilaan. Ennen tuomion julistamista Wennerström yritti tehdä vankilassa itsemurhan ottamalla suuren annoksen unilääkettä.
Wennerströmin tapaus aiheutti Ruotsin valtiopäivillä syksyllä 1963 poliittisen myrskyn sen vuoksi, että hänen toimintansa katsottiin aiheuttaneen Ruotsin valtiolle miljardien kruunujen vahingot sekä vahingoittaneen vakavasti Ruotsin mainetta. Valtiopäivien jäsenistä muodostettiin puhemies Axel Strandin johtama kuusihenkinen tutkijaryhmä selvittämään hallituksen menettelyä Wennerströmin asiassa. Tutkijaryhmä julkisti raporttinsa keväällä 1964 ja kehotti valtiopäivien perustuslakivaliokunnan tekemään jatkotutkimuksia. Perustuslakivaliokunta päätyi antamaan entiselle ulkoministerille Östen Undénille moitteet sen vuoksi, ettei tämä ollut erottanut Wennerströmiä ulkoministeriön palveluksesta huolimatta siitä, että hänelle oli ilmoitettu Wennerströmiä koskeneista epäilyistä.
Vapautuminen

Myöhemmin Wennerströmin saamaa tuomiota lievennettiin ja hänet vapautettiin syyskuun alussa 1974. ´Ruotsin hallituslähteistä kerrottiin syyksi Wennerströmin vapauttamiselle, että hän "ei ole enää turvallisuusriski eikä vaaraksi hallitukselle oltuaan eristettynä vankilassa kymmenen vuotta".
Ruotsalaiselle Året Runt -lehdelle syksyllä 2003 antamassaan haastattelussa Wennerström sanoi, että hän ei kadu mitään elämässään ja että hän toimisi samoin uudestaan. Wennerström kuoli tukholmalaisessa sairaskodissa 99-vuotiaana.
Kirjallisuutta

Käki, Matti: Wennerströmin juttu. Mitä-Missä-Milloin, Kansalaisen vuosikirja 1965, s. 168−170. Helsinki: Otava, 1964.
Rönblom, H.-K.: Vakooja Wennerström. (Wennerström, spionen.) Suomentanut Osmo Mäkeläinen. Porvoo: WSOY, 1965.
Wennerström, Stig: Vakoilijan tunnustus. (Från början till slutet: en spions memoarer.) Suomentanut Aaro A. Vuoristo. Helsinki: Otava, 1973. ISBN 951-1-00285-6.
Wiima (linja-autokorivalmistaja)

Vuonna 1954 Helsingin maalaiskunnan Veromieheen valmistunut Oy Uusi Autokoriteollisuus Ab:n tehdas.
Wiiman Sisu-alustalle rakentama HKL:n bussi Helsingissä 1980-luvun alussa.
Oy Wiima Ab oli vuonna 1934 perustettu linja-autovalmistaja. Oy Wiima Ab nimi otettiin käyttöön 1964. Se valmisti linja-auton koreja siihen asti, kunnes se yhdistettiin Ajokki Oy:n ja Delta Planin kanssa, ja fuusiosta syntyi Carrus Oy. Tämä tapahtui vuonna 1989. Kun Volvo osti Carruksen, Wiiman vanhat toiminnot siirrettiin Puolaan. Wiiman malleja ovat esimerkiksi Wiima M68 Volvo B57, Wiima K202 ja Carrus Wiima 311.
Historia

Wiiman varhaisin edeltäjä oli Helsingin maalaiskunnan Tapanilassa toiminut Autokori- ja Puuteollisuus E. Virtanen, joka oli aloittanut toimintansa vuonna 1926. Tehtaan laajetessa perustettiin vuonna 1929 Oy Autokoriteollisuus Ab, jolle valmistui uusi tehdasrakennus vuonna 1934. Samana vuonna valmistui ensimmäinen yhtiön rakentama linja-auton kori, jolla yhtiö osallistui seuraavana vuonna järjestetyille messuille ja voitti kultamitalin. Tämä oli läpilyönti, ja 1930-luvulla uusia koreja tehtiin vuosittain noin 40 kappaletta. Vuonna 1938 yhtiössä oli jo 180 työntekijää. Yritys valmisti koreja kaikkiin automerkkeihin ja -tyyppeihin, ja se oli alansa suurin Suomessa.
Sotien jälkeen korien valmistusta haittasi tarvike- ja materiaalipula. 1940-luvun lopulla yhtiö rakensi alihankintana ohjaamoja Oy Ford Ab:n maahantuomiin Ford- ja Fordson-kuorma-autoihin.  Yrityksen perustaja Emil Virtanen hukkui kesämökillään Vihdissä vuonna 1950, ja pari vuotta tämän jälkeen yhtiö ajautui konkurssiin. Vuonna 1952 tehdaskiinteistön osti Kesko, ja liikemies Umberto Casagrande perusti koritehtaan raunioille Linjakori Oy:n, joka sekin joutui vararikkoon seuraavana vuonna.
Marraskuussa 1953 merenkulkuneuvos Antti Wihuri ja hänen lankonsa kauppaneuvos Raul Hellberg ostivat Linjakori Oy:n konkurssipesän ja perustivat Oy Uusi Autokoriteollisuus Ab:n. Tämä yhtiö alkoi vuonna 1954 rakentaa puurunkoisia linja-auton koreja, joita valmistui vuoteen 1959 mennessä 440 kappaletta. Vuonna 1959 esiteltiin uusi teräsrunkoinen kori, ja samaan aikaan Helsingin kaupungin liikennelaitos tuli yhtiön suurimmaksi asiakkaaksi. Vuonna 1961 Antti Wihuri muodosti omistamistaan yhtiöistä Wihuri-yhtymän, jonka tytäryhtiöksi Oy Uusi Autokoriteollisuus Ab tuli. Vuonna 1964 yrityksen uudeksi nimeksi tuli Oy Wiima Ab. Vuonna 1969 Wiima rakensi Suomen ensimmäisen nivelbussin, jonka osti Helsinki-Maaseutu-Liikenne Oy.
Vuonna 1979 Wiiman toimitusjohtaja, diplomi-insinööri Ilmari Mustonen osti yhtiön koko osakekannan itselleen. 1980-luvulla Wiima oli Suomen suurin linja-auton korien rakentaja. Vuonna 1982 valmistui 239 koria, joista 124 eli yli puolet meni vientiin. Vuonna 1987 Ilmari Mustonen osti myös toisen suuren korivalmistajan Ajokki Oy:n. Lokakuun lopussa 1997 Volvo Bussar Ab osti Mustoselta ja hänen perheeltään Carrus-konserniin kuuluneet Wiiman, Delta Planin ja Ajokin tehtaat. Kauppa tuli voimaan vuoden 1998 alussa. Loppuvuonna 1998 Volvo ilmoitti sulkevansa Wiiman tehtaan ja keskittävänsä linja.autojen valmistusta entistä enemmän uuteen tehtaaseensa Puolan Wroclawissa. Viimeinen linja-auto valmistui Wiiman tehtaalta 28. syyskuuta 2001 ja se toimitettiin Koskilinjat Oy:lle Ouluun. Tehtaan lakkauttamisen yhteydessä 150 henkilöä menetti työpaikkansa.
Siv Widerberg

| Siv Widerberg |
| --- | --- |
 Kirjailijat Clas Engström, Siv Widerberg ja Svante Foerster syksyllä 1969.
Henkilötiedot
Syntynyt: 12. kesäkuuta 1931 Bromma, Tukholma, Ruotsi
Kuollut: 24. joulukuuta 2020 (89 vuotta) Tukholma
Kansalaisuus:  Ruotsi
Vanhemmat:  Nils Palmgren
Kirjailija
Äidinkieli: ruotsi
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Siv Widerberg (o.s. Palmgren; 12. kesäkuuta 1931 Tukholma – 24. joulukuuta 2020 Tukholma) oli ruotsalainen kirjailija ja journalisti. Hän teki erityisesti lastenkirjoja, ja hän oli Ruotsin lastenkirja-akatemian jäsen. Widerberg tunnetaan lukuisista antologioista, runokokoelmista ja kuvakirjoista. Hän kirjoitti uransa aikana noin 80 kirjaa.
Widerbergin ensimmäinen teos Gertrud på daghem julkaistiin vuonna 1966. Se oli suunnattu esikoulunsa aloittaville lapsille. Hänen tunnetuin teoksensa on Barnens första bok vuodelta 1989, jota monet ovat luonnehtineet klassikoksi. Yhteen aikaan kirjaa annettiin lahjaksi vastasyntyneille useissa Ruotsin kunnissa. Widerbergin viimeiseksi työksi jäi vuoden 2011 Den långa sömnen. Widerbergin tuotannosta on suomennettu muun muassa Melkein seitsemäntoista: Tyttöromaani.
Suomennetut teokset

Melkein seitsemäntoista: Tyttöromaani. (Snart sjutton.) Suomentanut Taneli Tolsa. Helsinki: Weilin + Göös 1967.
Isä, äiti, lapsi: Lapsille kirjoitettu kirja rakkaus- ja sukupuolielämästä. (Mamma, pappa, barn.) Suomentanut Meri Starck, Tampere: Lehtimiehet 1968.
Tyttö joka ei halunnut lähteä tarhaan. (Flickan som inte ville gå till dagis.) Suomentanut Paula Karlsson. Helsinki: WSOY 1988 ISBN 951-0-14751-6
Olipa kerran isä ja äiti. (Det var en gång en mamma och en pappa.) Suomentanut Paula Karlsson, Helsinki: WSOY 1988 ISBN 951-0-15028-2
Palkinnot

Astrid Lindgren -palkinto 1983
Lars Widding

| Lars Widding |
| --- | --- |
 Lars Widding
Henkilötiedot
Syntynyt: 1924 Uumaja, Ruotsi
Kuollut: 1994 (69–70 vuotta) Tukholma, Ruotsi
Kansalaisuus:  Ruotsi
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Tuotannon kieli: ruotsi
Pääteokset:  Ratsumestari-sarja
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Lars-Gustav Axelsson Widding (1924 Uumaja, Ruotsi – 1994 Tukholma, Ruotsi) oli ruotsalainen kirjailija, toimittaja ja käsikirjoittaja.
Widding julkaisi 1700-1800-luvulla eläneen "Årstafrun" päiväkirjaan pohjautuvia romantisoituja ja stilisoituja teoksia. Esikuvanaan Boris Pasternak hän kirjoitti herooisen kansallishistoriallisen Ratsumestari- eli Sorunda-sarjan. Toinen historiallinen sarja on Karolinersviten.
Palkinnot ja tunnustukset

BMF-plaketten:1968
Suomennetut teokset

Ratsumestarin aika (På ryttmästarns tid, 1969), suom. Juhani Koskinen, Helsinki: Tammi 1972 ISBN 951-30-2302-8
Majurin jäähyväiset (Majors avsked, 1969), suom. Pirkko Talvio-Jaatinen, Helsinki: Tammi 1973 ISBN 951-30-2464-4
Majurin sydän (1812, 1970), suom. Pirkko Talvio-Jaatinen, Helsinki: Tammi 1974 ISBN 951-30-2757-0
Joutsenlaulu (Svanesång, 1971), suom. Pirkko Talvio-Jaatinen, Helsinki: Tammi 1975 ISBN 951-30-2936-0
William Wynn Westcott

| William Wynn Westcott |
| --- | --- |
 Westcott ruusuristiläisasussaan
Henkilötiedot
Syntynyt: 17. joulukuuta 1848 Warwickshire, Englanti
Kuollut: 30. heinäkuuta 1925 (76 vuotta) Durban, Etelä-Afrikka
Kansalaisuus:  englanti
Ammatti:  okkultisti
William Wynn Westcott (17. joulukuuta 1848 Warwickshire, Englanti – 30. heinäkuuta 1925 Durban, Etelä-Afrikka) oli englantilainen lääketieteen tohtori, esoteerikko, rituaalimaagikko ja vapaamuurari.
Hermetic Order of the Golden Dawn

Westcott oli liittynyt vapaamuurareihin vuonna 1871. Hän tutki ahkerasti Kabbalaa ja liittyi englantilaisen ruusuristiläisjärjestö Societas Rosicruciana in Anglian jäseneksi vuonna 1880. Järjestön Supreme Magus hän oli vuodesta 1891 kuolemaansa asti. Elämä ja harrastukset salatieteiden parissa johtivat lopulta siihen, että hän perusti okkultisen järjestön nimeltä Hermetic Order of the Golden Dawn, yhdessä William Robert Woodmanin ja Samuel Liddell MacGregorin kanssa. Okkultismiharrastuksen koettiin olevan ristiriidassa Westcottin coroner-viran (kuolemansyytutkija) kanssa, ja Westcott ei 1890-luvun viimeisinä vuosina esiintynyt ulospäin järjestön nimissä. Westcottin asemaa hankaloitti myös se, että hänen esittämiään ruusuristiläisiä asiakirjoja ja kirjeenvaihtoa, jossa hän saa ohjeita ruusuristiläisen järjestön perustamiseksi saksalaiselta adeptilta, todettiin väärennöksiksi.
Westcott toimi myös aktiivisesti Teosofisen Seuran piirissä, ja hänen kirjoituksiaan julkaistiin Madame Blavatskyn toimittamassa Lucifer-lehdessä.
Westcott jäi eläkkeelle coronerin virasta vuonna 1910, muutti Etelä-Afrikkaan ja kuoli siellä vuonna 1925.
Teokset

An introduction to the study of the Kabalah. London, J. M. Watkins 1926.
The Isiac tablet - or, The Bembine table of Isis. Los Angeles, Philosophical Research Society 1976.
The Rosicrucians - past and present, at home and abroad. Mokelumne Hill, Health Research 1966.
Teokset > Suomennetut teokset

Johdatus Kabbalaan, Hermeetikko 2013. ISSN 2323-4474
Käärmemyytti. Helsinki, Biokustannus 2002. ISBN 952-5132-28-5
Numeroiden salainen voima. Helsinki, Biokustannus 1993. ISBN 951-9413-58-8
Seitsenluku. Helsinki, Biokustannus 2003. ISBN 952-5132-53-6
Aiheesta muualla

Biography of Dr. William Wynn Westcott (Arkistoitu – Internet Archive)
Bishop Wilkins College SRIA
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Alankomaat  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef
Francis Willughby

Francis Willughby
Francis Willughby (22. marraskuuta 1635 Middleton Hall, Warwickshire – 3. heinäkuuta 1672 Middleton) oli englantilainen matemaatikko, lintutieteilijä ja kalatieteilijä.
Francis oli Sir Francis Willoughbyn ja tämän vaimon Cassandran ainoa poika. Hän opiskeli Cambridgen yliopistossa vuodesta 1652 ja valmistui kandidaatiksi 1659. Hänet valittiin Royal Societyn jäseneksi jo vuonna 1663. Yhdessä opettajansa ja ystävänsä John Rayn kanssa hän matkusti laajalti Britanniassa ja Euroopassa 1660-luvulla. Tammikuussa 1667/1668 Willughby avioitui Emma Barnardin kanssa (1644–1725) ja heille syntyi ainakin kolme lasta, Francis, Thomas ja Cassandra.
Teoksen Ornithologia libri tres kuvitusta, varislintuja
Willughby kuoli keuhkopussitulehdukseen ja jätti jälkeensä keskeneräiset, itse kuvittamansa kirjoitukset linnuista ja kaloista, jotka Ray julkaisi 1676 nimellä Ornithologia libri tres (Lintutiede) ja 1686 De Historia Piscium. Hänen kirjoituksensa History of Insects jäi kesken, mutta Ray muokkasi sen uudelleen, sen toimitti William Derham ja julkaisi Royal Society vuonna 1710. Matkakirjoitus A Relation of a Voyage made through a great part of Spain, etc julkaistiin osana Rayn teosta Observations ... made in a journey through part of the Low Countries, etc. (1673).
Peter Weiss

| Peter Weiss |
| --- | --- |
 Peter Weiss vuonna 1982.
Henkilötiedot
Syntynyt: 8. marraskuuta 1916 Nowawes, Potsdam
Kuollut: 10. toukokuuta 1982 Tukholma, Ruotsi
Kansalaisuus:  Saksa (vuoteen 1945), Ruotsi
Ammatti:  näytelmäkirjailija, taidemaalari, graafikko ja kokeellisten elokuvien tekijä
Kirjailija
Salanimi: Sinclair
Äidinkieli: saksa
Pääteokset:  Marat/Sade, Tutkimus
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Peter Weiss 1918.
Peter Ulrich Weiss, kirjailijanimi Sinclair, (8. marraskuuta 1916 Nowawes, Potsdam – 10. toukokuuta 1982 Tukholma, Ruotsi) oli saksalais-ruotsalainen kirjailija, taidemaalari, graafikko ja kokeellisten elokuvien tekijä. Hänet tunnetaan parhaiten näytelmäkirjailijana muun muassa draamasta Marat/Sade, joka sai Tony-palkinnon. Näytelmän virallinen nimi on hyvin pitkä, suomennettuna Jean Paul Marat’n vainoaminen ja murha Charentonin mielisairaalan potilaiden näyttelijäryhmän esittämänä herra de Saden johdolla.
Toinen Weissin tunnettu näytelmä, ”dokumentaarista teatteria” edustava ”Auschwitz-oratorio” Die Ermittlung (suom. Tutkimus), herätti kantaesityksensä jälkeen 1960-luvun puolenvälin Länsi-Saksassa uudenlaista keskustelua maan lähihistoriasta. Weissin pääteoksena ja yhtenä 1970–1980-lukujen tärkeimmistä saksankielisistä romaaneista pidetään kuitenkin kolmiosaista teosta Die Ästhetik des Widerstands (”vastarinnan estetiikka”). Siitä on suomennettu ote.
Suomeksi esitettyjä näytelmiä

Nacht mit Gästen (1963, suom. Yövieraat)
Marat/Sade (1964)
Die Ermittlung (1965, suom. Tutkimus)
Der Gesang vom Lusitanischen Popanz (1967, suom. Laulu linnunpelättimestä tai Laulu karhunaamioista)
Der Prozess (1975, suom. Oikeusjuttu, Kafkan romaanista)
Suomennetut teokset

Kolmen kulkijan keskustelu (Das Gespräch der drei Gehenden), suom. Aarno Peromies, Otava 1965.
Jäähyväiset vanhemmille (Abschied von den Eltern), suom. Aarno Peromies, Otava 1966
Jean Paul Marat'n vaino ja murha (=Marat/Sade), näytelmä (Die Verfolgung und Ermordung Jean Paul Marats); suom. Mikko Kilpi, Helsinki: Otava 1965 – 2. p. Helsinki: Otava 1984 Sarja: Delfiinikirjat ISBN 951-1-07739-2
Elokuvia

Hägringen (1959, käsikirjoitus ja ohjaus)
Ruotsalaistyttöjä Pariisissa (1962, käsikirjoitus)
Kirjallisuutta

Hoffmann, Raimund: Peter Weiss : Malerei, Zeichnungen, Collagen, Henschelvlg Kunst u. Gesellschaft, 1984.
Järvi, Anna-Kaisa: Peter Weissin dramaturgia, Oulun yliopisto, 1985.
Palmstierna-Weiss, Gunilla ja Schutte, Jürgen (toim.): Peter Weiss : Leben und Werk, Suhrkamp, 1991, ISBN 3-518-04412-5.
Huss, Markus: Motståndets akustik. Språk och (o)ljud hos Peter Weiss 1946–1960, väitöskirja, Lund:
Ellerströms 2014.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  ADK  FID  KulturNav  MusicBrainz  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove  Elonet 
Muut:  SNAC  IdRef 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäiset artikkelit: en:Peter Weiss & de:Peter Weiss
Käännös suomeksi
Joe Weider

Josef Edwin "Joe" Weider (29. marraskuuta 1919 Montreal, Quebec, Kanada – 23. maaliskuuta 2013 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvalloissa vaikuttanut quebeciläissyntyinen kehonrakentaja ja liikemies. Hän perusti veljensä Ben Weiderin kanssa IFBB:n (International Federation of BodyBuilders) sekä Mr. Olympia ja Ms. Olympia -kehonrakennuskilpailut kuin myös vuosina 1994–2003 järjestetyn Masters Olympia -kilpailun. Weider julkaisi lukuisia kehonrakennus- ja fitnesslehtiä, kuten Muscle & Fitness, Flex, Men's Fitness ja Shape. Lisäksi hän valmistutti kuntoilulaitteita ja lisäravinteita. Vuonna 1995 hän oli mukana Warren Chaneyn ohjaamassa elokuvassa America: A Call to Greatness.
Elämä

Joe Weiderin vanhemmat olivat muuttaneet Kanadaan Puolasta. Weider julkaisi ensimmäisen numeron Your Physique -aikakauslehdestä vuonna 1936. Samana vuonna hän kehitti autojen renkaista ja akseleista eräänlaisen levytankojärjestelmän. 1950-luvulta lähtien hän loi lukuisia harjoitteluohjelmia, kuten The Weider System of Bodybuilding.
Vuonna 1950 Joe Weider tapasi tulevan puolisonsa Betty Brosmerin, joka oli tuolloin Yhdysvaltain eniten ansaitseva pin-up -tyttö. Brosmer oli uranuurtajia naisten fitness-toiminnan saralla.  Weider ja Brosmer avioituivat 1961. Brosmer alkoi työskennellä miehensä kanssa nimellä Betty Weider. Yhteistyö poiki muun muassa kehonrakennusaiheisia kirjoja.
Julkaisuja

Vuonna 1953 Your Physique -lehti sai uudeksi nimekseen Muscle Builder. Vuonna 1980 julkaisun nimeksi annettiin Muscle & Fitness. Muita Weiderin julkaisemia lehtiä ovat Mr. America, Muscle Power, Shape magazine, Fit Pregnancy, Men's Fitness, Living Fit, Prime Health and Fitness, Cooks, Senior Golfer ja Flex. Valtavirrasta poikkeavia lehtiä olivat Jem Magazine ja Monsieur, joiden sisältö oli osin ristiriidassa oman aikansa moraalikäsitysten kanssa.
Weider kirjoitti useita kirjoja, kuten The Weider System of Bodybuilding (1981), ja omaelämäkerrallisen teoksen Brothers Of Iron (2006) Ben Weiderin kanssa. Vuonna 1983 The Periodical and Book Association -järjestö nimesi Weiderin "Vuoden julkaisijaksi" ("Publisher of the Year"). Weider Publications myytiin American Medialle vuonna 2003.
Weider Nutrition

Weider Nutrition näki päivänvalon vuonna 1940. Sitä pidetään varhaisimpana urheilulisäravinneyrityksenä. Yritys toi markkinoille muun muassa Tiger's Milk -ravinnepatukat. Weider Nutrition joutui toisinaan juridisiin vaikeuksiin tuotteidensa markkinoinnissa käytettyjen väitettyjen terveysvaikutusten takia. Ongelmat liittyivät liioiteltuihin väittämiin tuotteiden vaikutuksesta lihaskasvuun tai laihduttamiseen. Myös niin kutsutut "ennen ja jälkeen" -valokuvat aiheuttivat oikeudellisia toimenpiteitä. Vuonna 1972 Weider joutui juridiseen kahnaukseen itsepuolustusaiheisen teoksensa Be a Destructive Self-Defense Fighter in Just 12 Short Lessons takia. Nykyisin Weider Nutritionin nimi on Schiff Nutrition International.
Muuta

Labor Day -päivänä syyskuussa 2006 Kalifornian kuvernööri ja seitsenkertainen Mr. Olympia -voittaja Arnold Schwarzenegger myönsi Weiderille palkinnon tämän elämäntyöstä Venicen kaupungissa sijaitsevan Muscle Beachin Hall of Famella. Schwarzenegger kertoi Weiderin inspiroineen häntä aloittamaan kehonrakennuksen ja muuttamaan Yhdysvaltoihin.
Joe Weider kuoli sydämen vajaatoimintaan kotonaan Los Angelesissä 93-vuotiaana.
Kirjallisuutta

Brothers of Iron: How the Weider Brothers Created the Fitness Movement and Built a Business Empire, Joe and Ben Weider, with Mike Steere, Sports Publishing (2006) ISBN 1-59670-124-2
Aiheesta muualla

"Joe Weider True Story" kehonrakentajamestari Leroy Colbertin kertomana
Homegymsonline.com (Arkistoitu – Internet Archive)
Weiderin biografia IFBB:n sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Schiff Nutrition
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Muut:  IdRef
Robert L. Whetten

Robert L. Whetten (s. 1959) on yhdysvaltalainen fyysikko ja professori. Hän on eräs kansainvälisesti tunnetuimpia molekulaaristen nanorakenteiden sekä nanopartikkelien synteesin ja karakterisoinnin tutkijoita.
Tieteellinen ura

Whetten on opiskellut State Universityssä ja Cornellin yliopistossa. Väiteltyään tohtoriksi hän työskenteli tutkijana Exxon Corporaten tieteellisessä tutkimuslaboratoriossa. Whetten toimi vuoteen 1994 professorina Kalifornian yliopistossa Los Angelesissa (UCLA). Sen jälkeen hän toimi vuosina 1994–2012 professorina Georgia Institute of Technologyssa Atlantassa. Hän on työskennellyt myös vierailevana professorina useissa yliopistoissa Sveitsissä, Saksassa ja Ranskassa.
Whettenin erikoisalaa tutkijana ovat diskreetti metallurgia ja molekulaarimetallurgia. Hän on tutkinut erilaisten metallinanoklustereiden rakennetta, sidoksia ja niiden pinnan kemiallisia ominaisuuksia. Spektroskopiaa hyödyntäen hän on tutkinut suuria molekyylejä, molekyylien muodostamia klustereita ja useiden klustereiden muodostamia kokonaisuuksia. Whetten on lisäksi tehnyt merkittävää tutkimusta liukoisten fullereenimolekyylien C60 ja niiden johdannaisten synteesissä ja karakterisoinnissa. Hän tutki jo vuonna 1990 fullereenimolekyylien fotofysikaalisia ominaisuuksia. Tutkimuksissaan fullereenien rakenteen selvittämiseksi Whetten on soveltanut optista spektroskopiaa ja massaspektrometriä.
Tieteellinen ura > Vierailevana professorina Suomessa

Whetten toimi vuosina 2010–2011 Jyväskylän yliopiston kemian laitoksen ja Nanotiedekeskuksen (Arkistoitu – Internet Archive) yhteisenä FiDiPro-professorina (engl. Finland Distinguished Professor). Hän työskenteli yhdessä professori Hannu Häkkisen kanssa. Suomen akatemian rahoittamassa tutkimushankkeessa kemiallisesti stabiloituja, metallisia nanopartikkeleita käsiteltiin (mm. synteesin, karakterisoinnin ja funktionalisoinnin avulla) eri sovelluksiin sopiviksi. Hankkeen päämääränä oli valmistaa nanopartikkeleja, joiden rakenne ja ominaisuudet tunnetaan tarkasti. Käsittelyjen jälkeen partikkelit voidaan suojata erilaisiin kemiallisiin ympäristöihin sopivilla, niin kutsutuilla ligandikerroksilla. Valmiita partikkeleita voidaan käyttää esimerkiksi katalyytteinä, nanomittakaavan ilmaisimina, fotoniikassa, bioleimoina ja molekyylielektroniikassa.
Jyväskylän yliopistossa tehtiin vuosina 2010–2011 Whettenin ja Hannu Häkkisen johdolla tutkimusta muutaman nanometrin kokoisilla kultahiukkasilla. Whetten havaitsi ensimmäisenä, että kultananopartikkelien elektronirakenteen kvantittumisesta nanopartikkelille aiheutuvat tietynlaiset optiset ja sähkökemialliset ominaisuudet. Stanfordin yliopisto toimitti vuonna 2010 Jyväskylän yliopistolle Au102-partikkelinäytteitä, jotka Jyväskylän yliopiston fysikaalisen kemian professori Mika Petterssonin johtama tutkimusryhmä analysoi spektroskopian avulla. Whettenin tutkimushankkeessa saavutettiin merkittäviä tuloksia. Tutkimustuloksia hyödynnettiin sittemmin monitieteellisissä (kemia, fysiikka ja biotieteet) jatkotutkimuksissa. Kultananohiukkasilla voidaan esimerkiksi merkitä viruksia ja seurata sitten niiden liikkeitä kudoksissa. Virus on niin pienikokoinen, että sitä ei voi havaita optisilla laitteilla. Siksi se "leimataan". Leimauksessa viruksen pintaan kiinnitetään pieni, 1...3 nanometrin kokoinen kultapartikkeli. Sen jälkeen viruksen pystyy erottamaan elektoronimikroskoopilla. Menetelmää on sovellettu mm. enterovirusten tutkimuksessa. Havainnot auttavat tutkijoita rokotteiden kehittämisessä.
Tieteellinen ura > Paluu kotimaahan

Whettenin toimikausi vierailevana professorina päättyi 2011, ja hän palasi takaisin Yhdysvaltoihin. Vuodesta 2012 hän on toiminut kemiallisen fysiikan professorina Texasin yliopiston fysiikan ja astronomian laitoksella San Antoniossa. Hän asuu Mesassa Arizonassa.
Aiheesta muualla

Uusi FiDiPro-professori Jyväskylän yliopistoon, Jyväskylän yliopisto 06/2010 (Arkistoitu – Internet Archive)