stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jon Bon Jovi
Bon Jovissa

Bongiovi äänitti ensimmäisen singlensä ”Runaway” vuonna 1982. Levy-yhtiöt eivät olleet siitä kiinnostuneita, mutta paikallinen radioasema ryhtyi soittamaan kappaletta paikallisten lupaavien artistien  kappalekokoelman osana, ja siitä tuli paikallinen hitti. Kappaleensa menestyksen innoittamana Bongiovi ja David Bryan kokosivat yhtyeen, josta tuli Bon Jovi ja John Bongiovista sen laulaja. Yhtye sai vuonna 1983 New Yorkin -keikkansa jälkeen levytyssopimuksen PolyGramille. Samalla yhtiön toimitusjohtajan aloitteesta Bongiovin sukunimen kirjoitusmuodoksi tuli Bon Jovi.
Bon Jovi -yhtyeen esikoisalbumi Bon Jovi julkaistiin tammikuussa 1984. Voimaballadeja, kitarariffejä ja taitavia melodioita sisältänyt albumi myi kultaa. Seuraavien vuosien aikana yhtyeen suosio ja arvostus kasvoivat, kunnes Slippery When Wet (1986) nosti heidät suursuosioon. Vuonna 1990 yhtye siirtyi tauolle mutta jatkoi levyttämistä vuonna 1992 ja on jatkanut albumien julkaisua 2010-luvulle asti. Jon Bon Jovi on kirjoittanut yhtyeen hitit yhdessä sen kitaristin Richie Samboran kanssa. Bongiovin äänihuulet jouduttiin leikkaamaan vuonna 2022 ja on erittäin todennäköistä ettei hän pysty enää esiintymään livekonserteissa sen vuoksi.
Sooloura ja näyttelijänura

Yhtyeensä tauon aikana Jon Bon Jovi aloitti soolouran ja julkaisi albumit Blaze of Glory (1990) ja Destination Anywhere (1997). Hän näytteli elokuvassa Nuoret sankarit 2 (1990), josta hän voitti kappaleellaan ”Blaze of Glory” parhaan laulun Golden Globe -palkinnon. Hän näytteli 1990-luvulla myös pääosia elokuvissa Kultaiset aamut, siniset illat ja Petoksen näyttämö sekä niiden lisäksi joissain indie-elokuvissa. Televisiossa Bon Jovi näytteli vakituisena vierailijana Ally McBeal -sarjassa vuoteen 2002 asti sekä on vieraillut esimerkiksi sarjoissa 30 Rock, West Wing ja Sinkkuelämää.
Muu toiminta

Bon Jovi oli perustamassa ja omisti enemmistön arena football -jalkapalloseura Philadelphia Soulista.
Bon Jovi perusti vuonna 2006 Jon Bon Jovi Soul Foundation -säätiön, joka rahoittaa työtä köyhyyttä ja kodittomuutta vastaan. Hän on osallistunut hyväntekeväisyyteen myös esimerkiksi Special Olympicsin, Amerikan Punaisen Ristin, Elizabeth Glaser Pediatric AIDS Foundationin, Habitat for Humanityn, Covenant Housen ja Project H.O.M.E.:n kautta.
Bon Jovi on Yhdysvaltain demokraattisen puolueen jäsen ja poliittisesti aktiivinen. Hän on osallistunut 2000-luvulla demokraattiehdokkaiden kuten John Kerryn ja Barack Obaman presidentinvaalikampanjoihin. Presidentti Obama nimitti Bon Jovin vuonna 2010 Valkoisen talon yhdyskuntaneuvostoon.
Yksityiselämä

Bon Jovi avioitui high school -vuosien tyttöystävänsä Dorothea Hurleyn (s. 29. syyskuuta 1962) kanssa vuonna 1989. Hän matkusti Los Angelesista Las Vegasiin kesken yhtyeensä New Jersey Syndicate Tour -kiertueen muiden tietämättä, ja pari vihittiin 29. huhtikuuta Las Vegasin tunnetussa Graceland-kappelissa. Parilla on neljä lasta: tytär Stephanie Rose (s. 31. toukokuuta 1993) sekä kolme poikaa, Jesse James Louis (s. 19. helmikuuta 1995), Jacob Hurley (s. 7. toukokuuta 2002) ja Romeo Jon (s. 29. maaliskuuta 2004).
Diskografia > Albumit

Blaze of Glory (1990)
Destination Anywhere (1997)
John Bongiovi: The Power Station Years (1999, demokappaleista koostuva kokoelma-albumi)
The Power Station Years: The Unreleased Recordings (2001, julkaisemattomista kappaleista koostuva kokoelma-albumi)
At The Starland Ballroom Live (2009, digitaalisesti julkaistu livealbumi)
Diskografia > Singlet

Blaze of Glory (1990)
Miracle (1990)
Never Say Die (1991)
Dyin' Ain't Much of a Livin' (1991)
Santa Fe (promo) (1991)
Levon (1992)
Please Come Home for Christmas (1994)
Midnight in Chelsea (1997)
Queen of New Orleans (1997)
Janie, Don't Take Your Love to Town (1997)
Ugly (1998)
Staring at Your Window with a Suitcase in My Hand (promo) (1998)
Everybody Hurts (2010)
Not Running Anymore (2012)
Love Songs to the Earth (2015)
Beautiful Day (2015)
Filmografia

Nuoret sankarit 2 (1990)
Kultaiset aamut, siniset illat (1995)
Petoksen näyttämö (1996)
Destination Anywhere: The Film (1997)
Little City (1997)
Hamppukunkut (1998)
Unohda menneet (1998)
Row Your Boat (1998)
Sinkkuelämää (1999)
U-571 (2000)
Anna hyvän kiertää (2000)
Ally McBeal (2001–2002)
Vampires: Los Muertos (2002)
Cry Wolf (2005)
Pucked (2005)
West Wing (2006)
30 Rock (2010)
New Year’s Eve (2011)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Jon Bon Jovi Elonetissä.
Jon Bon Jovi Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| n k Bon Jovi |
| --- | --- |
 Jon Bon Jovi  Richie Sambora  Tico Torres  David Bryan   Hugh McDonald  Alec John Such 
Studioalbumit:  Bon Jovi  7800° Fahrenheit  Slippery When Wet  New Jersey  Keep the Faith  These Days  Crush  Bounce  Have a Nice Day  Lost Highway  The Circle  What About Now  This House Is Not for Sale  Bon Jovi: 2020  Forever 
Livealbumit:  One Wild Night Live 1985–2001  Inside Out 
Kokoelmat:  Cross Road  Tokyo Road: Best of Bon Jovi  This Left Feels Right  100,000,000 Bon Jovi Fans Can't Be Wrong  Greatest Hits 
Videojulkaisut:  Breakout: Video Singles  Slippery When Wet: The Videos  New Jersey: The Videos  Access All Areas: A Rock & Roll Odyssey  Keep the Faith: An Evening with Bon Jovi  Keep the Faith: The Videos  Cross Road  Live from London  The Crush Tour  This Left Feels Right Live  Lost Highway: The Concert  When We Were Beautiful  Live at Madison Square Garden  Greatest Hits: The Ultimate Video Collection 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI 2  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  Grammy Awards  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Synchronkartei  DDB  Trove  Elonet 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Torpvikin lentotukikohta

Torpvikin lentotukikohta oli Venäjän Itämeren laivaston 2. ilmailuprikaatin 4. Ilmailudivisioonan Granbodan lentoasemaan kuuluva laskusillalla varustettu lentoveneiden lentotukikohta ensimmäisessä maailmansodassa.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  | Venäjän Itämerenlaivaston 2. ilmailuprikaatin lentoasemat ja lentotukikohdat ensimmäisessä maailmansodassa |  |
|  | Lentoasemat, lentotukikohdat ja laskusillat: luettelo Suomen sisällissodan aikaisista lentokentistä  Hermannin lentoasema (1915) | Kotkan lentotukikohta (1917) | Granbodan lentoasema (1916) / 4. Ilmailudivisioona | Torpvikin lentotukikohta | Saltvikin lentotukikohta | Jungfrusundin lentoasema / 5. Ilmailudivisioona | Vähä-Heikkilän lentoasema / 5. Ilmailudivisioona | Jurmon lentotukikohta | Lappohjan lentotukikohta | Mäntyluodon lentotukikohta |  |
| n k Perustiedot Wikidatassa: Torpvikin lentotukikohta (Q18682740)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: lentotukikohta
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Eckerö
Liselott Willén

Liselott Willén (s. 1972, Ahvenanmaa, Suomi) on ahvenanmaalainen kirjailija. Hän asuu nykyään Örebrossa Ruotsissa ja työskentelee dermatologina.
Teokset

Sten för sten (2001)
Eldsmärket (2003)
Islekar (2008)
Ingenstans under himlen (2011)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Ruotsi  Alankomaat 
Henkilöt:  Uppslagsverket Finland
Suomalainen jazz

Dallapé harjoituksissa vuonna 1962.
Suomalaista jazzia on tehty ainakin 1920-luvulta alkaen. Aluksi jazzin käsite oli Suomessa epäselvä. Sillä viitattiin usein kaikenlaiseen musiikkiin, jossa yhtye käytti rumpuja. Suomalainen jazz alkoi kuitenkin kehittyä 1920-luvun loppupuoliskolla huomattavasti, ja siihen tuli mukaan useita alkuperäisen yhdysvaltalaisen jazzin elementtejä. 1960-luvulla suomalaisesta jazzista tuli omalaatuisempaa ja se yhdisti alkuperäistä yhdysvaltalaista jazzia ja suomalaisia vaikutteita keskenään. 1990-luvulla suomalaisesta jazzista tuli ammattitaitoisempaa ja kansainvälisesti arvostetumpaa kuin koskaan ennen. Viimeisin kehitys suomalaiseen jazziin on nu-jazz-liike, joka yhdistää elektronista musiikkia ja samplausta jazzsoittimiin ja improvisoituihin sooloihin.
Suomalaisen jazzin alkuhetkenä on yleisesti pidetty kesäkuuta 1926, jolloin matkustajalaiva S/S Andania toi joukon amerikansuomalaisia vierailulle vanhaan kotimaahansa. Laivalla soittanut yhtye kiinnitettiin esiintymään Ruotsalaisen teatterin yhteydessä sijainneeseen Oopperakellariin, jossa sen kuulijoina oli vaikutteille alttiita muusikonalkuja. Peter von Baghin ja Ilpo Hakasalon mukaan amerikkalainen jazz tunkeutui 1920-luvun koulunuorison tajuntaan samanlaisella koko elämää muuttavalla voimalla kuin rock and roll 30 vuotta myöhemmin. Toimittaja Sakari Warsell on kuitenkin huomauttanut, että jazzia oli soitettu Suomessa jo ennen vuotta 1926; vaikutteet oli tosin saatu Saksasta ja Britanniasta. Vuonna 1922 Laivaston soittokunnassa oli oma ”jazzband”, jossa soittivat muiden muassa veljekset Georg ja Eugen Malmstén.
Suomalaisia jazzmuusikoita ja -yhtyeitä

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Ossi Aalto  Juhani Aaltonen  Olli Ahvenlahti  Dallapé  DDT Jazzband  Henrik Otto Donner  Asser Fagerström  Onni Gideon  Olli Hämäläinen  Markku Johansson  |  Herbert Katz  Eero Koivistoinen  Jukka Linkola  Esko Linnavalli  Eugen Malmstén  Matti Oiling  Seppo Paakkunainen  Esa Pethman  Pekka Pohjola  Severi Pyysalo  |  Iiro Rantala  Ossi Runne  Gusse Rössi  Heikki Sarmanto  Antti Sarpila  Goony Strömmer  Teuvo Suojärvi  Edward Vesala  Matti Viljanen  Jorma Weneskoski  |
Suomalaisia jazzpalkintoja

Andania-palkinto
Louis Armstrong -palkinto
Suomen Jazzlegenda
Yrjö-palkinto
Varjo-Yrjö
Sjökvarteret

Sjökvarteret Ahvenanmaalla.
Sjökvarteret on historiallinen kortteli Ahvenanmaan keskuskaupungissa Maarianhaminassa, Österhamnin satama-alueella, Slemmernin rannalla. Kortteliin on sijoitettu muun muassa käsityötalo SALT, korupaja Guldviva sekä museo ja veneveistämö. Siellä sijaitsee myös vierassatama, jossa on yli 300-metriä pitkä laituri.
Aiheesta muualla

Viralliset sivut
Scandia-Musiikki

| Scandia-Musiikki |
| --- | --- |

Perustettu:  1952
Lakkautettu:  1992
Toimiala:  Musiikki
Emoyhtiö:  Musiikki-Fazer
Tytäryhtiöt:  Hi-Hat, Finndisc
Huomioitavaa:  Emoyhtiön osti kansainvälinen Warner Music Group, jonka jälkeen 30.11.1994 sulautui Warner Music Finlandiin.
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Scandia-Musiikki Oy oli Suomen ensimmäinen moderni indie-levy-yhtiö. Scandian perustivat vuonna 1952 Paavo Einiö, Herbert Katz ja Johan Vikstedt, joista Vikstedt kuitenkin myi pian osuutensa Harry Orvomaalle.
Scandian alkutaival

Scandia syntyi alkujaan Paavo Einiön ja Johan Vikstedtin musiikkiharrastuksesta ja yhtiön alkuperäisenä toiminta-ajatuksena oli korkeatasoisen ulkomaisen jazzin tuonti Suomeen. Vuonna 1953 Scandia julkaisi yhdeksän levyä ja seuraavana vuonna 1954 yksitoista. Yhtiön toiminta oli vähällä loppua lyhyeen, kunnes käänne parempaan tapahtui Harry Orvomaan ostettua Vikstedtin osuuden. Scandian pelastukseksi koitui uusi kyky Annikki Tähti. Erik Lindströmin säveltämää "Muistatko Monrepos'n" -kappaletta myytiin savikiekkona 34 620 kappaletta. Vuonna 1956 Annikki Tähden menestyksiä olivat kappaleet "Kuningaskobra" ja "Balladi Olavinlinnasta".
Scandian Karuselli jatkuu

Brita Koivunen teki läpimurtonsa Olli Hämeen jazzyhtyeen laulusolistina hitillään "Suklaasydän" vuonna 1956. Vuonna 1957 Scandian kolmas laulajakyky Laila Kinnunen läpimurrollaan "Lazzarella" uudella Karuselli-levymerkillä. 
Yhtiö oli 1950- ja 1960-luvuilla merkittävä tekijä suomalaisen kevyen musiikin alalla, mikä oli paljolti sanoittaja Sauvo Puhtilan, sovittaja ja levytyskapellimestari Jaakko Salon sekä äänittäjä Aarre Elon ansiota. Paavo Einiön tehtävänä oli etsiä maailmalta levytettäväksi soveltuvaa materiaalia ja Harry Orvomaa vastasi yhtiön taloudesta. Heidän lisäkseen Scandiassa oli vain pari kolme muuta työntekijää. Levytykset tehtiin Helsingin Kulttuuritaloon rakennetussa Alppi-studiossa. Äänityksen merkitys levytuotannossa oli kasvanut. Konkreettinen esimerkki tästä oli vuoden 1959 "Pikkuoravien joululaulu", ja Sauvo Puhtilan, Eino Virtasen ja Jaakko Salon ideoimia "Saukki ja Oravat" -lauluja tehtiin seuraavina vuosina toistakymmentä. Sarjaa jatkoi vuonna 1967 ilmestynyt Batman - Suuri kultalevyryöstö singlekuunnelma.
Scandialle levyttäneitä artisteja olivat mm. Teuvo Valo, Annikki Tähti, Brita Koivunen, Laila Kinnunen, Vieno Kekkonen, Olavi Virta, Pauli Räsänen, Eino Grön, Reijo Taipale, Danny (Ilkka Lipsanen), Tapani Kansa, Kirka Babitzin ja Arto Sotavalta, harmonikkataiteilija Lasse Pihlajamaa sekä yhtyeistä Kullervo Linnan Humppa-Veikot ja Four Cats.
Scandian henki oli nuorekas ja etsivä sekä poikkesi siinä suhteessa yhtiön pahimmasta kilpailijasta Musiikki-Fazerista, jossa Toivo Kärki johti levytuotantoa itsevaltiaan ottein ja syyti markkinoille levyjä tasaiseen tahtiin. Paavo Einiö laski Scandian onnistumisprosentin olleen paljon Fazeria parempi, sillä Scandia sai hittilistoille miltei saman verran levyjä kuin Fazer, vaikka sen levytysmäärä oli vain noin puolet Fazerin määrästä. Einiön mukaan Scandialla ei koskaan ollut erityisempiä odotuksia siitä, miten jonkin kappaleen uskottiin tuottavan: "Me vain kuuntelimme kappaleita: tästä me tykätään, levytetään tämä. Ja sitten me olimme vain iloisia, kun levy meni hyvin kaupaksi."
Kultainen 1960-luku

Vuonna 1959 Scandia käynnisti levymerkin Nor-Disc . Sillä ilmestyi mm. Pirkko Mannola ja Olavi Virran "Hopeinen kuu" sekä "Kultainen nuoruus". Scandialla oli myös keskeinen rooli humppamusiikin nousussa. Pysyvä panos 
tangokulttuuriin oli Reijo Taipaleen "Satumaa"-tango vuonna 1962. Eino Grönistä tuli toinen Scandian mittavista tangolaulajista. Vuonna 1965 Kari Kuuvan parodinen "Tango pelargonia" antoi tangolle lempeän kuoliniskun. Scandian uutta särmäkkyyttä edustivat Danny, Johnny, Tapani Kansa, Ann-Christine ja Kristina Hautala. Lasse Mårtensonin ja Carolan hitti oli "Mä lähden stadiin". Vuosi 1968 toi esiin Kirka Babitzinin Islandersin levyillä "Hetki lyö" ja "Leijat". Tapani Kansa teki läpimurron levyillä "Delilah" ja "Käymme yhdessä ain". Dannyn hitti oli "Tuuliviiri". Lapsitähti Mari Laurilan "Aja hiljaa, isi" soi pitkään radiossa. Huumoria edustivat mm. Simo Salminen ja Spede Pasanen.
Vuonna 1963 Scandia oli käynnistänyt ruotsalaisen yhteistyökumppanin kanssa Sonet-levymerkin. Varsinainen yllätys oli Taisto Ahlgrenin vuonna 1970 levyttämä "Pettäjän tie".
Scandian kaupankäynti 1970-luvulta

Vuonna 1964 perustetun Finndisc-levy-yhtiön Scandia osti vuonna 1971. Finndiscille perustettiin levymerkit Delta ja Rondo. Scandian osti Musiikki-Fazer vuonna 1972, mutta Scandia jatkoi yhtiönä kuitenkin Fazerin alaisena ja merkin toiminta jatkui vuoteen 1992. Kalervo Kärjen mukaan kauppaan eivät johtaneet niinkään taloudelliset syyt, vaikka Scandian suurimman menestyksen ajat olivat jo takanapäin, vaan Harry Orvomaan halu päästä eroon yhtiöstä. Lisäksi Paavo Einiöllä oli paljon muita töitä muun muassa televisiossa. Kaupan ehdot saneli Einiö, ja Kalervo Kärki on kertonut kauppasumman olleen "melkoinen". Kaupan yhteydessä myös Scandian keskeinen hahmo Jaakko Salo siirtyi Fazerille, ja Salon oman kertoman mukaan Fazerin tytäryhtiöksi uudelleen perustettu Finndisc järjestettiin hänen "hiekkalaatikokseen". Paavo Einiön kertoman mukaan Finnlevyn tuotantopäällikkö Toivo Kärki oli suhtautunut häneen ja Jaakko Saloon kovimman kilpailun vuosinakin erittäin ystävällisesti, kun taas Harry Orvomaan ja Kärjen välit olivat aina olleet hyvin huonot.
Jussi Raittinen voitti 1974 Syksyn sävel -kilpailun laulullaan "Metsämökin tonttu". Vuonna 1975 myös Katri Helena siirtyi Scandialle ja syntyi "Vasten auringon siltaa", "Paloma blanca" ja "Kesän lapsi". Scandialla seurasivat Hurriganesin albumit Jailbird (1979) ja 10/80 (1980), Kari Tapio sekä Armi ja Danny duetot.
Scandian tarina itsenäisenä levy-yhtiönä päättyi 1982 sen yhdistyttyä Finnlevyn ja Finndiscin kanssa FinnScandia Musiikki Oy:ksi. Scandia-levymerkillä julkaistiin edelleen vuonna 1984 Pirkka-Pekka Peteliuksen 
"Muistan sua, Elaine" ja "Olen suomalainen" varmisti Kari Tapiolle pysyvän sijan suomalaisessa populaarimusiikissa.
Hi-Hat levymerkki

Vuonna 1975 Fazerille perustettiin Hi-Hat-levymerkki Scandian Finndiscin alaisuuteen. Vuonna 1978 Toivo Kärki jäi eläkkeelle Finnlevyltä. Perinteisen iskelmän rinnalle oli noussut Suomi-rock. 
Hi-Hatin tuottajaksi nimitettiin Tommi Liuhala. Seppo Närhestä tuli Hi-Hatin alkuvuosien kaupallisesti menestynein artisti.
Hi-Hat-merkille levyttäneitä ovat mm. Mikko Alatalo, Juice Leskinen, Urpo (Upi Sorvali), Kaija Koo, Puolikuu, Kalevala, Seppo Närhi, Heikki Sarmanto, Broadcast, Pave Maijanen, Tapani Kansa, Kassu Halonen ja Vanha Isäntä. Tuotteliaasta Alatalosta tuli Hi-Hatin loppuvaiheen menestynein artisti. Hi-Hatilla on vajaa 70 albumia ja reilut 100 singleä sisältävä katalogi.
Aiheesta muualla

Scandian äänitetuotanto kronologisessa järjestyksessä tekijätietoineen ja eri julkaisuineen verkkosivustolla Discogs.com (englanniksi)
Rondon äänitetuotanto kronologisessa järjestyksessä tekijätietoineen ja eri julkaisuineen verkkosivustolla Discogs.com (englanniksi)
Deltan äänitetuotanto kronologisessa järjestyksessä tekijätietoineen ja eri julkaisuineen verkkosivustolla Discogs.com (englanniksi)
Hi-Hatin äänitetuotanto kronologisessa järjestyksessä tekijätietoineen ja eri julkaisuineen verkkosivustolla Discogs.com (englanniksi)
Lippe Suomalainen

Lippe ja Kari Suomalainen 1950-luvulla.
Liisi Marjatta ”Lippe” Suomalainen (o.s. Hokkanen; 28. kesäkuuta 1931 Viipuri – 20. marraskuuta 2023 Helsinki) oli suomalainen kirjailija, laulaja ja näyttelijä.
Suomalainen valittiin 17. tammikuuta 1954 Miss Suomi -kilpailuissa perintöprinsessaksi ”Kansikuvatyttö”-tittelillä.
Monet Lippe Suomalaisen kirjat ovat omaeläkerrallisia muistelmateoksia, kuten Vuosi Karin kanssa (1982), Harkittua utopiaa (1985) ja vuonna 2009 ilmestynyt laaja omaeläkerta Elämässä kiinni. Hän on myös julkaissut romaanin Pilvisen poika (1992) ja novellikokoelman Kivenhalaajat (1988).
Lippe Suomalaisen puoliso oli pilapiirtäjä Kari Suomalainen, jonka kanssa hän avioitui vuonna 1955. Heidän lapsiaan ovat Petteri (s. 1955), Valtteri (1957–1995) ja Lilli (s. 1964). Lippe Suomalainen on kertonut avioliiton olleen vaikea hänen miehensä ajoittain runsaan alkoholinkäytön vuoksi, mutta toisaalta hän pääsi sen myötä tutustumaan moniin tunnettuihin taiteilijoihin ja poliitikkoihin.
Teokset

Vuosi Karin kanssa. Otava, 1982. ISBN 951-1-06645-5
Harkittua utopiaa. Otava, 1985. ISBN 951-1-08366-X
Kivenhalaajat. Otava, 1988. ISBN 951-1-10369-5
Pilvisen poika: kertomus. Otava, 1992. ISBN 951-1-10773-9
Elämässä kiinni.  Helsinki:  Otava, 2009.  ISBN 978-951-1-12896-0
Sukellusvene

Toisen maailmansodan aikainen Yhdysvaltain laivaston Gato-luokan sukellusvene pintakulussa.
Tummansiniset maat ovat maita, joissa vuonna 2006 oli käytössä sukellusveneitä. Vaaleansiniset maat ovat maita, joissa on ollut käytössä sukellusveneitä.
Sukellusvene on alus, joka on suunniteltu kulkemaan pintakulun lisäksi veden alla. Sukellusveneen toiminta perustuu Arkhimedeen lakiin, jonka mukaan kappaleen noste on sama kuin sen syrjäyttämän nestetilavuuden paino. Mikäli syrjäytetyn vesimäärän tilavuutta (painoa), voidaan muuttaa, alus saadaan kellumaan tai sukeltamaan.
Sukellusveneitä on sotilaallisten alusten lisäksi hyvinkin erilaisia tutkimus- ja siviilikäyttöön suunniteltuja sukellusveneitä, joista osa voi olla vedenpinnalta kauko-ohjattavia ja ilman sukellusmiehistöä käytettäviä. Pienillä, syvälle sukeltavilla sukellusveneillä voidaan kuunnella merenalaista tietoliikennettä sekä paikallistaa tai tehdä toimintakyvyttömäksi sukellusveneiden liikkeitä kuuntelevia poijuja, minkä vuoksi teoriassa myös tutkimussukellusveneitä voidaan pitää sotilaallisina.
Historia > Ihmisvoimin toimivat sukellusveneet

Italialainen yleisnero Leonardo da Vinci suunnitteli sukellusveneen paperilla 1400-luvun lopulla. Veneen toteuttaminen ei kuitenkaan onnistunut. Ensimmäinen tunnettu toimiva sukellusvene oli Cornelius Drebbelin noin 1620 rakentama laite, jota testattiin Thamesjoella useampaan kertaan. Laite oli soutukäyttöinen ja se sukelsi 4–5 metrin syvyyteen. Aluksessa oli jopa jonkinlainen ilmanpuhdistinkin eli astiallinen alkalista ainetta, joka sitoi hiilidioksidia.
Yhdysvaltain vapaussodassa David Bushnell rakensi 1775 Turtleksi nimetyn sukellusveneen, jota käytettiin veivattavalla ruuvilla ja sen oli tarkoitus kiinnittää vihollislaivan pohjaan miina. Alusta myös kokeiltiin käytännössä englantilaisen laivasto-osaston lippulaivaan HMS Eagleen, mutta aluksen pohjan kuparilaatoitus esti kiinnityksen.
Robert Fultonin sukellusveneessä Nautiluksessa noin vuodelta 1800 oli sukelluksissa käytössä paineilma. 6,5-metrinen alus kulki sukelluksissa kampilaitteistolla pyöritettävällä kolmilapaisella potkurilla, ja pinnalla sillä oli apuna purjeet. Se onnistui upottamaan maalialukseksi valitun kuunarin. Fulton ei kuitenkaan saanut sen paremmin Ranskaa kuin Englantiakaan innostumaan keksinnöstään, ja hän jatkoi höyrylaivojen parissa.
Vuonna 1850 rakennettiin Schweffel & Howaldtin telakalla Kielissä Wilhelm Bauerin suunnittelema sukellusvene Brandtaucher. Niitatuista rautalevyistä kootussa 8-metrisessä aluksessa oli kahden miehen pyörittämä potkuri. Alus upposi toisella koesukelluksella Kielin kanavaan, josta se myöhemmin nostettiin ja pantiin näytteille Dresdenin Militärisches Museum der Bundeswehriin.
Bauer jatkoi uraansa Venäjällä. Pietarissa laskettiin 1855 vesille Seeteufel, jossa oli irtoköli ja keskellä pelastautumista varten sulkukammio. Alus upposi vasta 134. sukelluksella. Bauerin ura suunnittelijana kuitenkin päättyi.
Yhdysvaltain sisällissodassa Konfederaatiolla oli käytössään yksi lihasvoimalla kulkeva sukellusvene, CSS Hunley. Ainoassa tehtävässään 1864 alus onnistui ruutimiinalla upottamaan Unionin USS Housatonicin. Sukellusveneen miehistö kuitenkin kuoli samalla matkalla.
Historia > Konevoimin toimivat sukellusveneet

Ensimmäinen ei-ihmisvoimaa käyttävä sukellusvene oli Narcís Monturiolin peroksidikäyttöinen Ictineo II vuodelta 1864. Se oli alun perin suunniteltu korallin keräämiseen merestä.
George Garret suunnitteli 1879 ensimmäisen pinnalla kulkiessaan höyryvoimaa käyttäneen sukellusveneen Resurgamin. Hänen keksintöään kehitteli edelleen ruotsalainen Torsten Nordenfelt, joka valmisti Nordenfelt I -veneen..
Isaac Peral suunnitteli 1885 Espanjassa laivastolle rautaisen sukellusveneen, joka kulki sähkömoottorilla. Siinä oli myös keulassa putki, josta voi laukaista torpedon sukelluksissa.
Irlantilaissyntyinen John Philip Holland suunnitteli Yhdysvalloissa ensimmäiset sen laivaston virallisesti käyttöön ottamat sukellusveneet. Niiden valmistamiseksi Isaac Rice perusti Electric Boat Companyn vuonna 1899. Yhdysvallat otti käyttöön USS Hollandin vuonna 1900. Hollandin kehittämä sukellusvenemalli oli siinä määrin vakuuttava että Vickers rakensi niitä lisenssillä Kuninkaalliselle laivastolle viisi.
Venäjällä laskettiin 1903 vesille ensimmäinen aseistettu sukellusvene Delfin. Venäjän-Japanin sodan aikana Venäjä tilasi saksalaisen Kruppin Germaniawerftilta kolme venettä, jotka eivät kuitenkaan ehtineet sotaan. Saksassa samojen suunnitelmien mukaan valmistettu ensimmäinen Saksan keisarikunnan laivaston sukellusvene SM U-1 otettiin käyttöön 1906.
Historia > Aseistus

Käyttökelpoisia aseita sukellusveneet olivat ensimmäisessä maailmansodassa. Yleisen käsityksen mukaan saksalaiset sukellusveneet olivat kehittyneimpiä. Kehitys jatkui toisessa maailmansodassa, jossa sukellusveneet olivat merkittävä merisota-ase. Sukellusveneiden pääaseeksi vakiintui torpedo. Vuonna 1954 otettiin käyttöön ensimmäinen ydinkäyttöinen sukellusvene, USS Nautilus (SSN 571). Ydinkäyttöisyys mahdollisti sukellusveneiden omavaraisen toiminnan kuukausiksi.