Eväjalkaiset
Käyttäytyminen ja elinkaari > Ravinnonhankinta ja uhkaavat pedot

Kaikki eväjalkaiset ovat lihansyöjiä ja petoeläimiä. Kokonaisuutena eväjalkaisten ryhmä käyttää ravinnokseen pääasiassa kaloja ja pääjalkaisia, jossain määrin äyriäisiä ja simpukoita sekä vähemmässä määrin eläinplanktonia ja tasalämpöisiä eläimiä, kuten merilintuja. Vaikka useimmat lajit ovat ravinnon suhteen generalisteja tai opportunisteja, jotkin ovat erikoistuneita. Esimerkiksi krillihylje syö ensisijaisesti krilliäyriäisiä, norppa syö pääasiassa äyriäisiä, etelänmerinorsu on erikoistunut kalmareihin ja partahylje ja mursu taas syövät simpukoita ja muita selkärangattomia pohjaeläimiä. Eväjalkaiset voivat saalistaa yksin tai yhteistyössä muiden kanssa. Yksilöllinen saalistustapa on tyypillistä kun pyydetään yksinäisiä kaloja, hitaasti liikkuvia tai liikkumattomia selkärangattomia tai tasalämpöisiä saaliita. Saalistus tapahtuu tavallisesti rannikkovesissä, lahdissa tai joissa. Pohjanmerikarhu kuitenkin pyytää kaloja hyvin syvältä avomereltä. Myös mursut saalistavat itsenäisesti, mutta ovat usein muiden mursujen läheisyydessä pieninä tai isoina ryhminä, jotka voivat nousta pintaan ja sukeltaa samaan tahtiin. Kun suuria kala- ja kalmariparvia on liikkeellä, eräät korvahyljelajit saalistavat niitä yhteistyössä isoina ryhminä. Jotkin lajit, kuten kalifornianmerileijona ja patagonianmerileijona, voivat saalistaa valaiden ja merilintujen kanssa.
Eväjalkaiset syövät saalinsa tavallisesti veden alla ja nielevät sen kokonaisena. Liian suuri tai hankalasti syötävä saalis viedään pinnalle hampailla revittäväksi. Merileopardi, joka saalistaa runsaasti pingviinejä, voi ravistella saalistaan rajusti edestakaisin, kunnes sen pää irtoaa. Vaikka eväjalkaiset saalistavat enimmäkseen vedessä, patagonianmerileijonat  jahtaavat pingviinejä myös maalla. Jotkin lajit voivat syödä kiviä, tuntemattomista syistä. Vaikka eväjalkaiset pystyvät juomaan merivettä, vedensaannista suurin osa saadaan syödystä ruoasta.
Eväjalkaiset voivat myös joutua itse saaliiksi. Miekkavalas saalistaa useimpia eväjalkaislajeja. Heikentääkseen ja tappaakseen saalistaan miekkavalaat toistuvasti puskevat niitä päällään, lyövät pyrstöllään ja viskaavat niitä ilmaan. Tavallisesti eväjalkaisia saalistavat enintään kymmenen yksilön miekkavalasryhmät, mutta joskus myös suuremmat ryhmät tai yksinäiset miekkavalaat. Miekkavalaat pyydystävät yleensä poikasia, mutta joskus myös aikuisia. Myös suurikokoiset hait, tavallisesti valkohai, mutta myös tiikerihai, makrillihai ja makohai, uhkaavat ja saalistavat eväjalkaisia. Hait hyökkäävät tavallisesti yllättämällä hylkeet alapuolelta. Saalis yleensä pääsee pakoon, ja hylkeillä nähdään usein hain aiheuttamia vammoja. Korvahylkeillä  vammoja on tavallisesti takaraajoissa, varsinaisilla hylkeillä taas eturaajoissa.
Eväjalkaisia uhkaavat myös maapedot. Jääkarhut ovat sopeutuneet hyvin metsästämään arktisen alueen hylkeitä ja mursuja, erityisesti poikasia. Ne käyttävät odottelutaktiikkaa tai voivat aktiivisesti vaania tai jahdata jäällä tai vedessä olevia saaliita. Muita uhkaavia maapetoja ovat mm. puumat, ruskohyeenat ja jotkin koiraeläimiin kuuluvat lajit, jotka enimmäkseen saalistavat poikasia. Eväjalkaiset vähentävät saaliiksijoutumisriskiään kerääntymällä ryhmiksi. Eräät lajit pystyvät aiheuttamaan suurta vahinkoa hyökkääjille terävillä kulmahampaillaan. Esimerkiksi aikuinen mursu pystyy tappamaan jääkarhuja. Pohjanmerinorsut sukeltavat merellä ollessaan pintavesissä saalistavien miekkavalaiden ja valkohaiden ulottumattomiin. Antarktisella alueella, jossa ei ole maapetoja, eväjalkaiset viettävät enemmän aikaa jäällä kuin arktisen alueen eväjalkaiset. Norpat rakentavat pesänsä jään alle piiloutuakseen petoeläimiltä, kuten jääkarhuilta.
Eväjalkaislajit saalistavat myös toisiaan. Merileopardit saalistavat lukuisia muita lajeja, erityisesti krillihylkeitä. Krillihylkeenpoikaset ovat tarkeitä merileopardien ruokavaliota marraskuusta tammikuuhun. Vanhemmilla krillihylkeillä on usein arpia muistona merileopardien epäonnistuneista hyökkäysyrityksistä. Vuoden 1977 tutkimuksessa 85 tutkitusta krillihylkeestä 75 prosentilla oli näitä arpia. Vaikka mursut ovat erikoistuneet saalistamaan selkärangattomia pohjaeläimiä, ne toisinaan pyytävät myös arktisia hylkeitä. Ne tappavat saaliin pitkillä syöksyhampaillaan ja syövät niiden nahan ja rasvan. Stellerinmerileijonien on havaittu syövän kirjohylkeiden, pohjanmerikarhujen ja kalifornianmerileijonien poikasia. Uudenseelanninmerileijonat saalistavat joidenkin merikarhulajien poikasia, ja patagonianmerileijona saattaa saalistaa eteläamerikanmerikarhuja.