stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suomen hallintolainkäyttö
Oikeudenkäyntikulut

Hallintolainkäytössä asianosaiset maksavat usein omat oikeudenkäyntikulunsa. Oikeudenkäynnin osapuoli on kuitenkin velvollinen korvaamaan toisen osapuolen oikeudenkäyntikulut kokonaan tai osaksi, jos erityisesti asiassa annettu ratkaisu huomioon ottaen on kohtuutonta, että tämä joutuu itse vastaamaan oikeudenkäyntikuluistaan. Korvausvelvollisuuden kohtuullisuutta arvioitaessa voidaan lisäksi ottaa huomioon asian oikeudellinen epäselvyys, osapuolten toiminta ja asian merkitys asianosaiselle. Yksityinen asianosainen voidaan kuitenkin velvoittaa korvaamaan viranomaisen oikeudenkäyntikuluja vain, jos tämä on esittänyt ilmeisen perusteettoman vaatimuksen. Kahden yksityisen osapuolen välistä suhdetta tämä rajoitus ei koske.
Korvaustaso ja kuluriski on keskimäärin olennaisesti pienempi kuin siviiliprosesesissa. Eräissä asiaryhmissä kuten kilpailuasioissa ja julkisia hankintoja koskevissa asioissa taso on kuitenkin lähempänä siviiliprosessia.
Julkinen oikeusapu on muiden oikeudenkäyntien tavoin mahdollinen myös hallintoprosessissa.
Muutoksenhakijan on tuomioistuinmaksulain  nojalla maksettava hallinto-oikeuden päätöksestä oikeudenkäyntimaksu, nykyisin 270 euroa. Jos henkilölle on myönnetty oikeusapua, hänen ei kuitenkaan tarvitse maksaa oikeudenkäyntimaksua. Maksua ei myöskään veloiteta, jos hallinto-oikeus hyväksyy valituksen eli muuttaa valituksenalaista päätöstä muutoksenhakijan eduksi. Muuttaminen tarkoittaa tässä myös kumoamista. Lisäksi oikeudenkäyntimaksua ei peritä esimerkiksi useimmissa yksityishenkilön vireille panemissa sosiaali- ja terveyspalveluja koskevissa asioissa eikä perustoimeentuloa koskevissa valituksissa. Myös lastensuojelulain ja mielenterveyslain mukaiset asiat käsitellään hallinto-oikeuksissa maksutta, samoin ulkomaalaislain mukaiset kansainvälistä suojelua koskevat asiat ja yleisiä vaaleja koskevat valitukset.
Korkeimmassa hallinto-oikeudessa oikeudenkäyntimaksu on nykyisin 530 euroa. Muutoksenhaussa markkinaoikeuden ratkaisemaan asiaan maksu voi olla suurempi. Oikeudenkäyntimaksu on samansuuruinen niin valituslupa- että valitusasioissa kuin ylimääräisessä muutoksenhaussa. Oikeudenkäyntimaksu peritään silloinkin, kun valituslupaa ei myönnetä. Jos asianomaiselle on myönnetty oikeusapua, malsia ei häneltä ei peritä. Maksua ei myöskään peritä, jos korkein hallinto-oikeus muuttaa muutoksenhaunalaista päätöstä muutoksenhakijan eduksi. Maksuttomia ovat korkeimmassa hallinto-oikeudessakin esimerkiksi useimmat yksityishenkilön vireillepanemat sosiaali- ja terveyspalveluja koskevat asiat, perustoimeentuloa koskevat asiat, lastensuojelulain ja mielenterveyslain mukaiset asiat, kansainvälistä suojelua koskevat asiat sekä yleisiä vaaleja koskevat asiat.
Hallintolainkäyttö Ahvenanmaalla

Ahvenanmaan maakunnassa maakunnan viranomaisen ja maakunnan kunnan tekemästä päätöksestä valitetaan Ahvenanmaan hallintotuomioistuimeen, joka toimii Ahvenanmaan käräjäoikeuden yhteydessä. Maakuntalailla voidaan kuitenkin säätää, että maakunnan itsehallinnon alaan kuuluvissa asioissa valitus tehdään maakunnan hallitukseen. Maakunnan hallituksen ja Ahvenanmaan hallintotuomioistuimen päätöksistä saa valittaa korkeimpaan hallinto-oikeuteen. Maakunnan hallituksen tekemästä eläkepäätöksestä valitetaan kuitenkin vakuutusoikeuteen.
Muutoin Ahvenanmaan viranomaisten toimista valitettaessa noudatetaan valtakunnan lainsäädäntöä. Hallintolainkäyttö kuuluu itsehallintolain 27.3 § mukaan muiden oikeusprosessien tavoin valtakunnan toimivaltaan.
Ylimääräinen muutoksenhaku

Ylimääräinen muutoksenhaku käsittää ne oikeussuojakeinot, joilla voidaan pyrkiä muuttamaan jo lainvoiman saanutta päätöstä. Hallintolainkäytössä keinoina ovat purku sekä menetetyn määräajan palauttaminen. Ylimääräistä muutoksenhakua koskeva kirjelmä toimitetaan asian ratkaisevalle tuomioistuimelle.
Hallintoprosessuaalista kantelua muutoksenhakukeinona ei enää ole, mutta laillisuusvalvontaviranomaisille tehtävästä hallintokantelusta säädetään hallintolain 8 a luvussa. Hallintokantelun johdosta hallintopäätöstä ei voida kumota tai muuttaa. Hallintokanteluasiassa annettu ratkaisu ei ole valituskelpoinen.
Ylimääräinen muutoksenhaku > Purku

Korkein hallinto-oikeus voi purkaa lainvoimaisen hallintopäätöksen tai hallintotuomioistuimen lainvoimaisen päätöksen, jos:
asianosaiselle ei ole annettu oikeutta tulla kuulluksi tai asian käsittelyssä on tapahtunut muu menettelyvirhe
päätös perustuu sellaiseen ilmeisesti väärään lain soveltamiseen tai erehdykseen, joka on voinut olennaisesti vaikuttaa päätökseen
asiaan on tullut uutta selvitystä, joka olisi voinut olennaisesti vaikuttaa asiaan, eikä johdu hakijasta, että selvitystä ei ole aikanaan esitetty, tai
päätös on niin epäselvä tai puutteellinen, ettei siitä käy ilmi, miten asia on ratkaistu.
Päätöksen saa purkaa vain, jos päätös loukkaa yksityisen oikeutta tai jos yleinen etu vaatii päätöksen purkamista.
Päätöksen purkamista saa hakea asianosainen sekä viranomainen, jolla on ollut oikeus hakea valittamalla muutosta päätökseen, samoin kuin valtioneuvoston oikeuskansleri ja eduskunnan oikeusasiamies. Lisäksi viranomainen ja hallintotuomioistuin saa hakea oman päätöksensä purkamista. Päätöksen purkamista ei kuitenkaan saa hakea, jos päätöksestä voidaan tehdä samalla perusteella perustevalitus.
Oikeudenkäynnin osapuoli saa hakea samassa asiassa päätöksen purkamista vain kerran, jollei asiaa ole erityisen painavasta syystä välttämätöntä tutkia uudelleen. Muun hakijan kuin viranomaisen ja hallintotuomioistuimen on päätöksen purkamista koskevassa asiassa käytettävä asianajajaa, julkista oikeusavustajaa tai lupalakimiestä.
Purkua on haettava korkeimmalta hallinto-oikeudelta viiden vuoden kuluessa siitä, kun päätös sai lainvoiman. Erityisen painavista syistä päätös voidaan purkaa vielä myöhemminkin.
Ylimääräinen muutoksenhaku > Menetetyn määräajan palauttaminen

Korkein hallinto-oikeus voi palauttaa menetetyn määräajan sille, joka laillisen esteen tai muun erittäin painavan syyn vuoksi ei ole voinut määräajassa: 1) panna vireille oikaisuvaatimusta tai hakea muutosta päätökseen; tai 2) ryhtyä muuhun toimenpiteeseen hallintomenettelyssä tai hallintoasian oikeudenkäynnissä. Hakemus on tehtävä 30 päivän kuluessa laillisen esteen lakkaamisesta. Jos hakemus perustuu muuhun erittäin painavaan syyhyn, uutta määräaikaa on haettava vuoden kuluessa alkuperäisen määräajan päättymisestä. Menetetty määräaika voidaan erityisen painavista syistä palauttaa myöhemmin tehdystä hakemuksesta.
Perustevalitus

Verojen ja maksujen täytäntöönpanosta annetun lain (706/2007) mukaan se, joka katsoo, että julkinen saatava on määrätty tai maksuunpantu virheellisesti, saa tehdä perustevalituksen. Perustevalitus tehdään samalle viranomaiselle kuin säännönmukainen valitus. Jollei sellaista viranomaista ole, perustevalitus tehdään sille hallinto-oikeudelle, jonka tuomiopiirissä julkinen saatava on määrätty tai maksuunpantu. Jos ulosmittaus on toimitettu julkisen saatavan perimiseksi, ulosottomiehen tulee antaa velalliselle tavanomaisen valitusosoituksen lisäksi myös perustevalitusosoitus, jos asianomaisella on oikeus tehdä perustevalitus. Perustevalitus saadaan tehdä niin kauan kuin oikeutta maksun saantiin ei ole vanhentumissäännösten mukaan menetetty.
Päätöksen purkamista ei saa hakea, jos päätöksestä voidaan tehdä samalla perusteella perustevalitus.
Perustevalitukseen sovelletaan, mitä hallintoprosessilaissa säädetään valituksesta, jollei muualla laissa toisin säädetä.
Kirjallisuutta

Koivuluoma, Anu – Paso, Mirjami – Saukko, Petri – Tarukannel, Veijo – Tolvanen, Matti: Hallintolainkäyttö.  Helsinki:  AlmaTalent, 2020.  ISBN 978-952-14-3842-4
Mäenpää, Olli: Oikeudenkäynti hallintoasioissa. Helsinki: AlmaTalent.  2019. ISBN 9789521434020.
Hallituksen esitys HE 29/2018 vp eduskunnalle laiksi oikeudenkäynnistä hallintoasioissa ja eräiksi siihen liittyviksi laeiksi.
Eduskunnan lakivaliokunnan mietintö LaVM 18/2018 vp - HE 29/2018 vp
Katselmukset ovat julkisia tilaisuuksia. Hallintoneuvos Esa Aalto antaa haastattelua Tampereen radiolle katselmustilaisuudessa vuonna 2004.
KHO:n toinen jaosto aloittamassa istuntoa
Ahvenanmaan vaakuna
Chris Mead

Christopher John (Chris) Mead (1. toukokuuta 1940 Hove, Sussex–16. tammikuuta 2003) oli englantilainen lintutieteilijä ja kirjailija.
Chris Meadin isä oli kauppias. Hän opiskeli Aldenham Schoolissa, Hertfordshiressä ja matematiikkaa Peterhousessa Cambridgessa, mutta ei koskaan valmistunut, koska halusi omistaa elämänsä linnuille, jazzille ja bridgelle. Hän avioitui Verityn kanssa 1965 ja heille syntyi kolme tytärtä: Vanella, Harriet ja Miranda.
Mead toimi British Trust fot Ornithology (BTO) järjestössä yli 40 vuotta, vuodesta 1961 kuolemaansa saakka. Valtaosan ajasta, 33 vuotta, hän työskenteli BTO:n rengastusyksikössä. Mead rengasti elämänsä aikana yli 400 000 lintua noin 350 lintulajista kahdeksassatoista maassa. Hän oli BTO:n alaisen Britannian kansallisen rengastustoimiston johtaja.
Vuonna 2002 Mead laski, että eräs pikkuliitäjä (Puffinus puffinus), joka rengastettiin aikuisena lintuna vuonna 1957 Bardsey Islandilla Walesissa, ja pyydystettiin uudelleen heinäkuussa 2002 samalla paikalla, oli todennäköisesti lentänyt noin kahdeksan miljoonaa kilometriä elämänsä aikana. Sama lintu tavattiin samassa paikassa vielä vuonna 2003 ja 2004.
BTO:n satakielitutkimuksen rahoitusta varten Mead suunnitteli CD-levyn, jolla oli runoja ja satakielen laulua, mukana useita historiallisia äänitteitä. Levy nimi on Nightingales: A Celebration. Levyn mukana seuraa Richard Mabeyn kirjoittama kirja.
1995 Mead sairastui ja joutui jäämään "eläkkeelle". Hän kuitenkin jatkoi toimintaansa BTO:ssa ja ryhtyi BTO:n mediakonsultiksi, esiintyen usein radiossa ja lehdissä. Mead palkittiin Britannian kaikilla kolmella arvokkaimmalla lintutieteen mitalilla:
British Ornithologists' Union Union Medal (1996)
BTO Bernard Tucker Medal (1997)
Royal Society for the Protection of Birds RSPB Medal (1999); ansioista lintujensuojelussa ja maalaismaiseman säilyttämisestä.
Meadin kuoleman jälkeen annettiin BTO:n kirjastolle uusi nimi hänen kunniakseen: The Chris Mead Library. Meadin muistotilaisuus järjestettiin BTO:n päämajassa The Nunneryssa 5. toukokuuta 2003. BBC Radio 4 lähetti erikoisohjelman hänen kunniakseen 12. toukokuuta 2003.
Teoksia

Bird Ringing (1974)
The Atlas of Breeding Birds of Britain and Ireland (1976) (avustaja)
Hertfordshire breeding bird atlas (1982)
Bird Migration (1983) ISBN 0600363619
Robins (1984)  ISBN 0905483367
Owls (1987) ISBN 0905483596
The EBCC Atlas of European Breeding Birds, T & A D Poyser, 1997 ISBN 0-85661-091-7 (avustaja)
The State of the Nations' Birds (2000)
Migration Atlas: Movements of the Birds of Britain and Ireland (2002) (avustaja)
Suomen presidentinvaali 1940

Suomen viides presidentinvaali jouduttiin järjestämään ennenaikaisesti 19. joulukuuta 1940, koska tasavallan presidentti Kyösti Kallio erosi huonon terveytensä vuoksi. Hänen seuraajakseen valittiin suurella enemmistöllä edistyspuoluetta edustanut pääministeri Risto Ryti. Uusia valitsijamiehiä ei valittu, vaan eduskunnan säätämän poikkeuslain nojalla vuoden 1937 presidentinvaalin valitsijamiehet kutsuttiin uudelleen koolle valitsemaan presidentti Kallion jäljellä olleen kauden ajaksi eli vuoteen 1943 asti.
Neuvostoliitto ja Saksa pyrkivät vaikuttamaan vaaliin nimeämällä diplomaattikanavien kautta itselleen mieluisia ja epämieluisia presidenttiehdokkaita.
Poikkeuslain säätäminen

Vuonna 1939 julistetun sotatilan takia vaaleja ei katsottu voitavan pitää normaalissa järjestyksessä. Miltei koko Viipurin läänin itäinen vaalipiiri ja suuri osa Viipurin läänin läntisestä vaalipiiristä olivat jääneet Moskovan rauhan nojalla Neuvostoliitolle luovutetulle alueelle, niiden väestö oli hajallaan muun Suomen alueella eikä siirtoväkeä ollut henkikirjoitettu uusille asuinpaikkakunnilleen. Eduskunnan perustuslakivaliokunta katsoi mietinnössään, että ”valitsijamiesvaalia ei nykyisissä oloissa voida sodan ja rauhansopimuksen yhteydessä tapahtuneiden väestönsiirtojen vuoksi suorittaa riittävän nopeasti”. Mietinnön taustalla oli tarkoitus saada normaalit valitsijamiesvaalit pidetyiksi jälleen vuonna 1943.
Perustuslakivaliokunnan mietintöön jätettiin kaksi vastalausetta, joista toisen teki sosialidemokraattien K. H. Wiik ja toisen RKP:n Ernst Estlander ja John Österholm. Wiikin mukaan tasavallan presidentin valinta olisi siirrettävä pysyvästi eduskunnan suoritettavaksi, ja Estlanderin ja Österholmin mielestä presidentti olisi ollut valittava kuudeksi vuodeksi eikä vain Kallion virkakauden loppuajaksi.
Perustuslainsäätämisjärjestyksessä säädettiin poikkeuslaki, jonka nojalla vaalin toimittivat vuonna 1937 valitut valitsijamiehet. Eduskunta hyväksyi lain äänin 150–10, kuusi kansanedustajaa äänesti tyhjää ja 33 oli poissa äänestyksestä. Lain mukaan kuolleiden ja estyneiden valitsijamiesten tilalle oli kutsuttava vuoden 1937 vaalituloksen mukaiset varamiehet. Koska talvisodan ja Karjalan evakuoinnin yhteydessä alkuperäisiä asiakirjoja oli saattanut tuhoutua tai kadota, laissa mainittiin, että Viipurin läänin kahden vaalipiirin valitsijamiesten valtakirjat voitaisiin antaa ”muidenkin saatavilla olevien luotettavien tietojen” perusteella.
Ehdokasasettelu

Kallion eroilmoitus käynnisti puolueissa keskustelun presidenttiehdokkaista. Esillä olleista nimistä muun muassa Väinö Tanner, J. K. Paasikivi ja E. Y. Pehkonen ilmoittivat joulukuun aikana kieltäytyvänsä, minkä seurauksena suurimmat eduskuntapuolueet SDP ja Maalaisliitto päättivät olla asettamatta omaa ehdokasta. Kokoomuksessa suosituin vaihtoehto oli entinen presidentti P. E. Svinhufvud. Myös Antti Tulenheimo mainittiin. Pääministeri Rytiä vastustettiin erityisesti ulkopoliittisista syistä, sillä englantilaismielisenä hänen oletettiin ohjaavan Suomen Ison-Britannian suuntaan, kun taas kokoomuksessa kannatettiin Saksaan nojaavaa politiikkaa. Parempana vaihtoehtona pidettiin Rytin puoluetoveria, entistä pääministeriä ja silloista Berliinin-lähettilästä T. M. Kivimäkeä. Myös Maalaisliiton johdon mielestä Svinhufvud ja Kivimäki olivat sopivimmat vaihtoehdot.
SDP:n puolueneuvosto asettui 17. joulukuuta Rytin kannalle, koska Tanner oli kieltäytynyt ja antanut tukensa Rytille. Pääasiana pidettiin Svinhufvudin valinnan estämistä. Edistyspuolueen valitsijamiesryhmä nimesi samana päivänä yksimielisesti ehdokkaakseen Rytin, vaikka myös entisen presidentin K. J. Ståhlbergin ehdokkuudesta oli keskustelua. SDP:n ja RKP:n valitsijamiesryhmät päättivät 18. joulukuuta miltei yksimielisesti tukea Rytiä. Maalaisliiton ryhmässä päätös Rytin tukemisesta syntyi lopulta äänin 41–14; vastaan äänestäneet olivat siirtokarjalaisia, joiden oli vaikea unohtaa Rytin kylmää suhtautumista siirtoväen korvauskysymyksiin kesällä 1940.
Kokoomuksen valitsijamiesryhmä päätti vielä 17. joulukuuta, että sen ensisijainen ehdokas olisi Svinhufvud, ja jos hän ei saisi tarpeeksi kannatusta muissa ryhmissä, voitaisiin harkita jotain toista henkilöä, esimerkiksi U. J. Castrénia. Samalla päätettiin yksimielisesti, että Ryti ei tulisi kysymykseen. Kahden seuraavan päivän kokouksissa tästä päätöksestä kuitenkin peräännyttiin, kun muiden porvarillisten puolueiden ja myös marsalkka C. G. E. Mannerheimin oli kuultu kannattavan Rytin valintaa. Myös IKL asettui lopulta Rytin kannalle. Kansallista yksimielisyyttä pidettiin niin tärkeänä, että Rytin vastustajat oikeistossa taipuivat.
Ulkovaltojen kannanotot

Neuvostoliiton ulkoasiainkansankomissaari Vjatšeslav Molotov ilmoitti 6. joulukuuta Suomen Moskovan-lähettiläälle J. K. Paasikivelle uhkauksena, että jos presidentiksi valittaisiin Tanner, Kivimäki, Mannerheim tai Svinhufvud, Neuvostoliitto tulkitsisi sen osoitukseksi siitä, että Suomi ei aikoisi täyttää Moskovan rauhansopimuksen ehtoja. Muistelmissaan Paasikivi on pitänyt Molotovin kannanottoa paitsi ennenkuulumattomana puuttumisena naapurimaan sisäisiin asioihin, myös epätarkoituksenmukaisena, koska ketään mainituista henkilöistä ei todennäköisesti olisi muutoinkaan valittu presidentiksi. Päivää ennen vaalia, 18. joulukuuta, Molotov sanoi Paasikivelle, että Neuvostoliitto näkisi mielellään hänet seuraavana presidenttinä. Paasikivi oli tuolloin jo kieltäytynyt ehdokkuudesta.
Myös Saksa puuttui Suomen presidentinvaaliin ilmoittaen, että se piti esillä olleista nimistä Svinhufvudia ja Kivimäkeä suotavina ja Paasikiveä ei-toivottuna. Myös Rytiä pidettiin aluksi vähemmän toivottavana. Mannerheimista Saksan ulkoministeri Joachim von Ribbentrop totesi Saksan Helsingin-lähetystöön annetuissa ohjeissa, että hänen valintansa haittaisi liikaa Suomen ja Neuvostoliiton suhteita ja sitä paitsi hänestä olisi Suomelle enemmän hyötyä silloisessa roolissaan puolustusvoimain ylipäällikkönä kuin presidenttinä. Kun Neuvostoliiton kielteinen kanta useisiin muihin ehdokkaisiin oli ilmennyt, Saksan ulkoministeriö antoi 17. joulukuuta uuden ohjeen, jossa puollettiin Rytin valintaa ja varoitettiin valitsemasta ketään Molotovin nimeämistä ei-toivotuista ehdokkaista.
Saksa ja Neuvostoliitto olivat tässä vaiheessa vielä muodollisesti liittolaisia, mutta – kuten Suomessa vasta myöhemmin saatiin tietää – Saksan johtaja Adolf Hitler allekirjoitti Neuvostoliittoon tehtävää hyökkäystä eli operaatio Barbarossaa koskeneen suunnitelman juuri samana päivänä, jolloin Suomessa toimitettiin presidentinvaali.
Ison-Britannian ulkoministeriö ilmoitti, että Saksan tukeman ehdokkaan valinta vaikuttaisi epäsuotuisasti maiden suhteisiin, mutta Mannerheimin valinta ei olisi ongelma. Svinhufvudin ja Kivimäen annettiin ymmärtää olevan ei-toivottavia Saksan tukemia ehdokkaita sitä kuitenkaan suoraan sanomatta.
Vaalitoimitus

Valitsijamiehet kokoontuivat 19. joulukuuta 1940 Eduskuntatalossa. Puheenjohtajana toimi pääministeri Ryti ja sihteerinä eduskunnan sihteeri E. H. I. Tammio. Kolmestasadasta valitsijamiehestä 276 oli samoja kuin vuoden 1937 vaalia suoritettaessa. Pois jääneet 24 olivat pääosin kuolleita. Naisia oli 20, eli kolme enemmän kuin vuonna 1937.
Rytin valinta ratkesi heti ensimmäisessä äänestyksessä 288 äänellä. SDP:stä aiemmin samana vuonna erotetun Sosialistisen eduskuntaryhmän neljä valitsijamiestä äänestivät omaa ehdokastaan Johan Heloa. Ståhlbergin vaaliliiton listoilta vuonna 1937 valitut Pienviljelijäin ja maalaiskansan puolueen kuusi valitsijamiestä äänestivät tyhjää; heidän alkuaan kannattamansa ehdokas olisi ollut Mannerheim. Kivimäki ja Svinhufvud saivat kumpikin yhden hajaäänen. Svinhufvudia äänesti tiettävästi kokoomuksen Alvar Brejlin.
| Ehdokas | Puolue | Äänet |
| --- | --- | --- |
| Risto Ryti | Edistyspuolue | 288 |
| Johan Helo | Sos. | 4 |
| T. M. Kivimäki | Edistyspuolue | 1 |
| P. E. Svinhufvud | Kokoomuspuolue | 1 |
| Tyhjät äänet |  | 6 |
Lähteet: * Tasavallan presidentin kanslia * Uusi Suomi
Myöhempi presidentti Paasikivi ei vuosien 1939–1941 muistelmissaan kommentoinut Rytin valintaa, mutta hänen kokoelmassaan Valtionarkistossa on sekalaisten mietelmien joukossa vanhan monarkistin kannanotto vuoden 1940 vaaliin:
» Jokaisen presidentinvaalin yhteydessä on ollut intrigiä, agitaatiota ym. huonoa! Se on todistus tasavaltaisen hallitusmuotomme epätarkoituksenmukaisuudesta.»
Virastaan luopunut presidentti Kallio kuoli vaalipäivän iltana saatuaan sairauskohtauksen Helsingin päärautatieasemalla.
Valitsijamiesten valtakirjoja tarkastetaan.
Suomen liikenne- ja viestintäministeriö

| Liikenne- ja viestintäministeriö Kommunikationsministeriet |
| --- | --- |

 Ministeriön nykyinen toimipaikka, Valtion talo eli Eteläesplanadi 4 Helsingissä.
Lyhenne:  LVM
Ministeri(t):  
– Liikenne- ja viestintäministeri:  Lulu Ranne
Kansliapäällikkö:  Minna Kivimäki
Budjetti:  3,6 mrd. € (2024)
Työntekijöitä:  180 (2023)
Osoite:  Liikenne- ja viestintäministeriö Eteläesplanadi 4 Helsinki
Aiheesta muualla
Sivusto
Liikenne- ja viestintäministeriö (lyhenne LVM, ruots. Kommunikationsministeriet) on yksi Suomen valtioneuvoston kahdestatoista ministeriöstä.
Organisaatio

Liikenne- ja viestintäministeriö vastaa liikenne- ja viestintäpolitiikan valmistelusta ja toimeenpanosta sekä hallinnonalan virastojen ja laitosten ohjauksesta. Ministeriössä on neljä osastoa: konserniohjausosasto, palveluosasto, tieto-osasto ja verkko-osasto.
Liikenne- ja viestintäministeriön tehtävät

Liikenne- ja viestintäministeriön perustehtävä on lainvalmistelu. Ministeriö valmistelee valtioneuvostolle lakeja ja asetuksia sekä päätöksiä, joita tehdään eduskunnassa, tasavallan presidentin esittelyssä ja valtioneuvoston istunnoissa. Ministeriö antaa myös omia asetuksia.
Liikenne- ja viestintäministeriön toimialaan kuuluvat valtioneuvoston ohjesäännön mukaan:
1) tie- ja rautatieliikenne, siviili-ilmailu ja vesiliikenne;
2) liikenneväylät, satamat ja lentopaikat;
3) ilmakehän tutkimus ja seuranta, sääpalvelut sekä fysikaalinen merentutkimus ja seuranta;
4) sähköinen viestintä, postitoiminta ja lehdistön tukeminen;
5) viestintäpalvelujen tietoturvallisuus.
Ministeriön tehtävät on tarkemmin määritelty Liikenne- ja viestintäministeriön työjärjestyksessä.
Liikenne- ja viestintäministeriön toiminta ja tavoitteet

Ministeriö on linjannut liikennepolitiikan tavoitteeksi arjen matkojen toimivuuden turvaamisen, elinkeinoelämän kilpailukyvyn ylläpitämisen ja ilmastonmuutoksen hillitsemisen päästöjä vähentämällä.
Viestintäpolitiikan tavoitteena on turvata kaikille kotitalouksille, yrityksille ja organisaatioille toimivat ja luotettavat tietoliikenneyhteydet ja -palvelut. Yleisten muutostrendien lisäksi viestintäpolitiikan toimintaympäristöä muokkaavat vahvasti teknologisen kehityksen ohella toimialan maailmanlaajuinen luonne, muuttuvat käyttötottumukset sekä toiminnan luotettavuuteen ja turvallisuuteen liittyvät haasteet.
Liikenne- ja viestintä nähdään ministeriössä yhtenä kokonaisuutena: asioita käsitellään  ja valmistellaan liikenteen ja viestinnän palveluiden, verkkojen ja tiedon näkökulmista.
Liikenne- ja viestintäministeriö Sipilän hallituksen aikana

Sipilän hallituksen ajan kärkihankkeita oli niin sanottu norminpurku, jossa keskityttiin toimintatapojen uudistamiseen ja hallinnollisen taakan keventämiseen. Hankkeesta vastasi ministeri Anne Berner. Vuosina 2015, 2017 ja 2018 kolmessa vaiheessa säädetty liikennepalvelulaki on puolestaan saanut kansainvälistä tunnustusta edistyksellisyydestään. GSMA Government Leadership Award -palkinto luovutettiin Suomelle Barcelonassa 26. helmikuuta 2019. Palkinnon perusteissa Suomea kiitetään edistyksellistä viestintäpolitiikasta osana liikenteen murrosta. Palkinnon on myöntänyt kansainvälinen mobiilioperaattorien yhteistyöjärjestö GSM Association (GSMA) ja sen vastaanotti ministeri Anne Berner.
Ministeriön alaisia virastoja ja laitoksia

Ilmatieteen laitos
Liikenne- ja viestintävirasto (Traficom)
Väylävirasto
Ministeriön ohjauksessa olevat valtion omistamat yhtiöt

Ministeriö vastaa seuraavien valtionyhtiöiden omistajaohjauksesta: Fintraffic Oy, Cinia Oy ja Pohjolan Rautatiet Oy. Myös Yleisradio Oy kuluu ministeriön hallinnonalaan. Sen ohjauksesta vastaa eduskunta.
Fintraffic Oy
Yleisradio Oy
Cinia Oy
Pohjolan Rautatiet Oy