stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Gustaf L. Rosenqvist
Lapsuus ja opiskelu

Gustaf Lennart Rosenqvist syntyi Lapinjärvellä 1890. Hän kuului pappissukuun, ja hänen isänsä Georg Gustaf Rosenqvist oli Helsingin yliopiston dogmatiikan professorina 1894–1917 ja hänen veljestään Georg Olofista tuli käytännöllisen teologian professori, Åbo Akademin rehtori ja Porvoon piispa. Lisäksi Gustafin setä oli kouluneuvos Vilhelm Rosenqvist.
Gustaf L. Rosenqvist kävi Helsingissä Ruotsalaista normaalilyseota ja valmistui sieltä 1908 ja yliopistosta 1912. Yliopistossa hänen pääaineensa oli ollut maanviljelysoppi.
Ura > Ensimmäiset vuodet

Valmistuttuaan Rosenqvist toimi muun muassa Itä-Uudenmaan pienviljelijäkoulun johtajana 1913–1917, Tegelbrukin tiilitehtaan isännöitsijänä 1914–1917 sekä Porlammin ja Seestan kartanon tilanhoitajana 1917–1920. Hän oli 1920–1925 Tornatorin maanviljelysosaston päällikkö. Tuossa tehtävässä Rosenqvist kiinnitti erityisesti huomiotaan yhtiön laitumiin ja sai monet viljelijät aloittamaan voimaperäisen laidunviljelyn.
Ura > Valiolla AIV-menetelmän puolestapuhujana

Valio palkkasi Rosenqvistin 1928 johtamaan yrityksen laiduntyötä ja AIV-neuvontaa. AIV-rehun varsinainen keksijä A. I. Virtanen, Henning Karström ja Rosenqvist olivat käytännössä AIV-menetelmän yleistymisen merkittävimmät tekijät. Rosenqvistin tehtäviin kuuluivat menetelmän levittäminen ja sen opettaminen maanviljelijöille.
Rosenqvist onnistui hyvin tehtävässään, ja hän rakensi Suomeen tehokkaan AIV-neuvonnan. Rosenqvistin Marieberg-niminen tila, joka oli ollut hänellä ensin vuokralla vuodesta 1918 ja omistuksessa vuodesta 1931 toimi AIV-menetelmän mallitilana vuoteen 1934, jolloin Virtanen hankki oman tilan Sipoosta. Rosenqvistin tilalla tehtiin myös syyskuussa 1928 AIV-menetelmän ensimmäisiä maatilakokeita.
Rosenqvistin työ alkoi 1930-luvulla keskittyä ulkomaille, jolloin hänen Suomen tehtävänsä annettiin agronomi Into Aikkiselle. Rosenqvist matkusti paljon, ja hän oli ulkomailla vuosina 1932–1933 yhteensä 360 vuorokautta. Hänen onnistui innostamaan useita ulkomaalaisia asiantuntijoita, ja AIV-patentti myytiin muutamassa vuodessa Ruotsiin, Norjaan, Tanskaan, Alankomaihin, Britanniaan, Irlantiin ja Islantiin.
Ura > Maanviljelijänä

Rosenqvistin työ alkoi käydä toisen maailmansodan takia mahdottomaksi. Hän ryhtyikin vuonna 1940 päätoimiseksi maanviljelijäksi. Mariebergin maatilalla Lapinjärvellä Rosenqvist kokeili AIV-rehun lisäksi muitakin keksintöjä. Merkittävin niistä oli keinotekoinen kastelujärjestelmä. Sadetuksen käyttökokeet hän aloitti 1938, mutta Suomessa kallis menetelmä yleistyi vasta 1970-luvulla. Rosenqvist omisti Mariebergin tilan vuoteen 1957.
Perhe ja luottamustoimet

Gustaf L. Rosenqvist oli kahdesti naimisissa. Hän nai vuonna 1915 ensimmäisen vaimonsa, serkkunsa Dagny Forsténin, joka oli everstiluutnantti ja eläinsuojelutoiminnan edelläkävijän Torsten Karl Forsténin tytär. Heidän liittonsa kesti Dagnyn kuolemaan 1957. Rosenqvistin toinen puoliso oli Torborg Hedbäck, jonka kanssa hän meni naimisiin vuonna 1958.
Rosenqvistilla oli useita luottamustoimia Lapinjärvellä. Lisäksi hän toimi useita vuosia uskonnollisen liikkeen Moraalinen varustautuminen Suomen puheenjohtajana.
Merkitys ja tunnustukset

Rosenqvist oli keskeisessä asemassa AIV-rehun viemisessä ulkomaille. Professori Torsten Storgårdsin mukaan Rosenqvist oli AIV-rehun ”lähetyssaarnaaja”. Hän levitti taitavasti sanomaa, ja hänellä oli usein tapana säilöntämenetelmää esitellessään pureskella AIV-rehua sen vaarattomuuden osoittamiseksi. Rosenqvist sai työstään 1942 maanviljelysneuvoksen arvonimen.
Haapajärvi (järvi Lappeenrannassa)

| Haapajärvi |
| --- | --- |
Maanosa:  Eurooppa
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Karjala
Kunnat:  Lappeenranta
Koordinaatit:  60°55′19″N, 28°17′11″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Hounijoen vesistö (06)
Järveen tulevat joet:  Rakkolanjoki
Laskujoki:  Rakkolanjoki
Järvinumero:  06.022.1.001
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  43 m 
Rantaviiva:  13,2 km 
Pinta-ala:  2,07 km² 
Tilavuus:  0,00307 km³ 
Keskisyvyys:  1,43 m 
Suurin syvyys:  4 m 
Saaria:  5
:  Lintsaari Pienisaari Suurisaari
 fiHaapajärvi 
Haapajärvi on erittäin matala järvi Lappeenrannassa Etelä-Karjalassa. Sen pinta-ala on 2,1 neliökilometriä ja keskisyvyys 143 senttimetriä. Etäisyys Lappeenrannan keskustasta on 15 kilometriä eteläkaakkoon.
Maantiede

Haapajärven ulottuvuus kaakosta luoteeseen on 3,3 kilometriä. Järvi on leveimmillään luoteessa, josta se kaventuu kohti kaakkoa. Järven kaakkoisimman osan muodostaa Jussilanlahti. Suuri osa Haapajärvestä on enintään puolitoista metriä syvä. Noin kymmenesosa on vähintään kolme metriä syvä. Syvin kohta, neljä metriä, sijaitsee järven länsiosan Haukkavuorensalmessa.
Haapajärven laajin saari on noin 12-hehtaarinen Suurisaari. Sen kaakkoispuolella sijaitsee Pienisaari ja Lintsaari. Suurisaaren pohjoispuolella sijaitsee Ristisaari. Haapajärven saarien yhteispinta-ala on noin 15 hehtaaria. Haapajärvi rajautuu peltoalueisiin pohjoisessa, idässä ja etelässä. Länsiranta on metsämaata. Haukkavuorensalmen kohdalla on jyrkänne ja Haukkavuori, jonka korkeimmat kohdat ovat noin 75 metriä merenpinnan yläpuolella.
Haapajärven pohjoiskolkkaan laskee Rakkolanjoki pohjoisesta. Rakkolanjoki jatkuu Haapajärven kaakkoiskolkasta kohti kaakkoa.
Haapajärven vesitilavuus on 3 067 000 kuutiometriä.
Haapajärvi (06.022.1.001) kuuluu Rakkolanjoen yläosan valuma-alueeseen (06.022), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Hounijoen vesistössä (06). Toinen jakovaihe on Rakkolanjoen valuma-alue (06.02). Haapajärvi on laajin Rakkolanjoen yläosan valuma-alueen seitsemästä vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Toiseksi laajin on noin 14-hehtaarinen Mahalaisenjärvi ja kolmantena tulee Koiralampi.
HMS Indus (1839)

| HMS Indus |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Portsmouthin telakka
Kölinlasku:  heinäkuu 1824
Laskettu vesille:  16. maaliskuuta 1839
Palveluskäyttöön:  30. lokakuuta 1840
Loppuvaihe:  romutettu 1898
Tekniset tiedot
Uppouma:  2 097 86/94 bm
Pituus:  57,51 m (tykkikansi) 47,29 m (köli)
Leveys:  15,67 m
Syväys:  6,83 m
Koneteho:  täystakiloitu purjealus
Miehistöä:  700
Aseistus
Aseistus:  80 tykkiä
HMS Indus oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1839 vesillelaskettu 80-tykkinen toisen luokan linjalaiva.
Valmistus

Aluksen suunnittelu pohjautui Tanskan kuninkaalliselta laivastolta toisessa Kööpenhaminan taistelussa 1807 vallattuun KDM Christian VII:een. Alus tilattiin 11. marraskuuta 1817 74-tykkisenä kolmannen luokan linjalaivana, mutta tilaus siirrettiin 18. toukokuuta 1820 Portsmouthiin 80-tykkiseksi toisen luokan linjalaivaksi. Köli laskettiin heinäkuussa 1824. Alus laskettiin vesille 16. maaliskuuta 1839 ja valmistui 4. elokuuta 1841, jolloin valmistuskustannukset olivat 21 517 puntaa ja varustaminen 19 965 puntaa.
Palvelus

Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Välimeren laivastoon. Se oli 1856 Devonportissa kontra-amiraali Houston Stewart]in lippulaivana, mistä se siirrettiin Pohjois-Amerikan ja Länsi-Intian laivastoasemalle.
Alus muutettiin 1860 vartiolaivaksi ja myytiin 1898 romutettavaksi.
Haapaniemen kartano

Haapaniemen kartano voi viitata useisiin rakennuksiin:
Haapaniemen linnan lähistöllä
Haapaniemen sotakoulun lähistöllä
Haapaniemen kartano Kangasalla
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Haapaniemen kartano”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Halai

Halai (m.kreik. Ἁλαὶ, lat. Halae) voi viitata seuraaviin paikkoihin antiikin Kreikassa:
Halai Aiksonides, Kekropis-fyleen kuulunut Attikan demos
Halai Arafenides, Aigeis-fyleen kuulunut Attikan demos
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Halai”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Happivelka

Happivelka on tilanne, jossa elimistö on niin voimakkaassa rasituksessa, että solut eivät saa tarpeeksi happea kuin tarvitsevat kulutukseen. Tällöin sanotaan syntyvän happivelkaa. Solut eivät pysty hapettamaan glukoosin hajotessa syntyviä palorypälehappoja, jonka takia ne muuttavat ne maitohapoiksi. Tämä kangistaa lihaksia. Rasituksen jälkeen solut muuttavat maitohapot takaisin palorypälehapoiksi ja soluhengityksen kautta vedeksi ja hiilidioksidiksi.
Happisaturaatio

Hapen dissosiaatiokäyrä osoittaa valtimoveren happiosapaineen (PO2) ja happisaturaation (% Saturation) välisen yhteyden.
Happisaturaatiolla eli happikyllästeisyydellä tarkoitetaan kudoksen happipitoisuuden suhdetta sen suurimpaan mahdolliseen arvoon. Useimmiten termillä viitataan erityisesti valtimoveren happisaturaatioon eli siihen, kuinka suuri osuus veren hemoglobiinimolekyylien sitoutumiskohdista on happimolekyylin miehittämä.
Valtimoveren happiosapaine ja veren happisaturaatio liittyvät läheisesti toisiinsa. Happiosapaineen kasvaessa lähestyy happisaturaatio 100 prosenttia.
Normaali happisaturaatio ihmisellä on vähintään 96 prosenttia. Lievä hypoksemia eli happivajaus 89-95 prosenttia, keskivaikea 80-88 prosenttia ja vaikea alle 80 prosenttia.
Valtimoveren happisaturaatiota mitataan yleisesti pulssioksimetrilla.
Erätarkastaja

Erätarkastaja on Metsähallituksen lainvalvontaviranomainen, joka valvoo valtion maa- ja vesialueilla lakien noudattamista. Pääasiassa valvonta on kalastuksen, metsästyksen ja maastoliikenteen lupien tarkastamista sekä rikkomuksien ennalta ehkäisyä valistuksella ja koulutuksella. Kelpoisuusvaatimus erätarkastajan virkaan on poliisin perustutkinto ja perehtyneisyys erävalvontaan sekä nuhteeton elämäntapa. Erätarkastajalla on tunnistettava virka-asu ja virkamerkki.
Tehtävän kuvaus

Erätarkastajat tekevät vuosittain noin 8 000 tarkastusta, joissa noin 10 prosentissa todetaan rikkeitä. Vuonna 2020 Metsähallituksessa työskenteli 11 vakituista erätarkastajaa. Lisäksi SusiLIFE-projektissa työskentelee yksi määräaikainen erätarkastaja yhteispartiossa poliisin kanssa ja vuodesta 2021 alkaen Yhteinen Saimaannorppamme LIFE -projektissa yksi määräaikainen erätarkastaja.
Erätarkastajalla on monia poliisin verrattavia oikeuksia, kuten henkilöllisyyden selvittäminen, kiinniotto, turvallisuustarkastus, liikennejuopumusvalvonta ja haltuunotto-oikeus. Tarkastajat tekevät yhteistyötä poliisin, rajavartiolaitoksen ja tullin kanssa, jotka ovat kolme muuta erävalvonnan lainvalvontaviranomaista. Näiden viranomaisten kanssa tehdään vuosittain keskimäärin yli kolmesataa yhteisvalvontaa. Myös sidosryhmien kuten riistanhoitoyhdistysten ja kalastusalueiden kanssa toimiminen on tiivistä. Paikalliset erävalvojat toimivat erätarkastajien ohjauksessa.
Historia

Nykyisenkaltainen erävalvonta alkoi Lapissa 1960-luvun alussa, myöhemmin 1960-luvulla Oulun läänissä ja sittemmin koko maassa. Aluksi valvojien niminä oli erävartija ja pätevyysvaatimuksena poliisikoulutus. 1970-luvulle asti painopiste oli lupavalvonnassa ja Metsähallituksen omaisuuden suojelemisessa, kuten puuvarkauksissa. Erävartijat olivat aluksi työsopimussuhteessa, sittemmin virkasuhteessa, ja nimike vaihtui erävalvojaksi. Vuodesta 1996 virkanimike on ollut erätarkastaja.
Laki Metsähallituksen erävalvonnasta

Erävalvonnasta ja erätarkastajista säädetään Metsähallituksen erävalvonnasta annetussa laissa (1157/2005).
Erätarkastajat valvovat metsästystä, kalastusta, luonnonsuojelua, luonnonvaraisten eläinten kohtelua, avotulentekoa ja roskaamista. Maastoliikenteestä luontaiselinkeinoille, luonnolle ja sen yleiselle virkistyskäytölle sekä muulle yleiselle edulle aiheutuvien haittojen ehkäisemistä ja oikeutta liikkua maastossa moottorikäyttöisellä ajoneuvolla. Kalastuksen ja muun elinkeinon, luonnon ja sen yleisen virkistyskäytön sekä muun yleisen edun suojelemista koskevien vesiliikennesäännösten noudattamista. Ampuma-aseita ja ampumatarpeita koskevien säännösten noudattamista. Erävalvontaan kuuluu lisäksi Metsähallituksen hallinnassa olevien valtion alueiden ja muun omaisuuden vartiointia.
Rikosasian selvittämiseksi erätarkastaja toimittaa suppean esitutkinnan, jos asia on yksinkertainen ja selvä eikä teosta ole yleisen rangaistuskäytännön mukaisesti odotettavissa ankarampaa rangaistusta kuin sakkoa. Muussa tapauksessa asia siirretään poliisille. Erätarkastaja voi määrätä rikesakon, sakkorangaistuksen ja niiden ohella menettämisseuraamuksen. Päiväsakkojen määrä voi olla enintään 20.
Erävalvontaan kuuluvassa yksittäisessä tehtävässä erätarkastajalla on oikeus pysäyttää henkilö ja kulkuneuvo sekä saada tieto henkilön ja kulkuneuvossa olevien henkilöiden henkilötiedoista. Erätarkastajalla on oikeus ottaa kiinni henkilö, joka kieltäytyy antamasta henkilötietoja. Oikeus kiinniottamiseen on myös silloin, kun kiinniottaminen on välttämätöntä erävalvontaa koskevien säännösten vakavan rikkomisen jatkamisen estämiseksi ja kiinniottaminen on tekoon nähden oikeasuhteinen pakkokeino. Edellä mainituissa tapauksissa erätarkastajalla oikeus suorittaa turvallisuustarkastus henkilölle ja kulkuneuvolle sen varmistamiseksi, että henkilöllä tai kulkuneuvossa ei ole aseita, esineitä tai aineita, joilla voidaan aiheuttaa vaaraa ihmisille tai merkittävää vahinkoa luonnolle. Erätarkastaja voi ottaa haltuun esimerkiksi ampuma-aseiden lisäksi luvattomassa kalastuksessa käytetyn pyydyksen ja veneen sekä luvattomasti metsästetyn riistaeläimen tai muun saaliin.
Jos erävalvontaan kuuluvan tehtävän yhteydessä on syytä epäillä, että moottorikäyttöisen ajoneuvon tai vesialuksen kuljettaja on alkoholin vaikutuksen alainen, erätarkastaja voi velvoittaa hänet suorittamaan puhalluskokeen ja estää ajamisen. Jos erätarkastajaa estetään suorittamasta virkatehtävää, erätarkastaja voi pyytää poliisilta tai rajavartiolaitokselta virka-apua. Jos virka-apu ei ole olosuhteet huomioon ottaen mahdollista, erätarkastajalla on oikeus vastarinnan murtamiseksi, henkilön kiinniottamiseksi ja esteen poistamiseksi.
Voimankäyttö- ja suojavälineinä erätarkastajalla on oikeus kantaa pistoolia ja kivääriä, kaasusumutinta, patukkaa, käsirautoja, suojaliiviä ja muita niihin rinnastettavia välineitä. Erätarkastajalla on GPS-paikannin ja viranomaisradioverkko Virveen kuuluva päätelaite.
Aiheesta muualla

Hallituksen esitys Eduskunnalle laiksi Metsähallituksen erävalvonnasta ja laiksi henkilötietojen käsittelystä poliisitoimessa annetun lain 14 ja 19 §:n muuttamisesta (HE 147/2005) finlex.fi. Helsinki:  Edita.
Rimpiläinen, Tuomas: Uusi erätarkastaja patikoi, mönkii ja veneilee Etelä-Suomessa (ISSN 0356-133X) ts.fi.  10.4.2009. Turun Sanomat. Arkistoitu 2.10.2021. Viitattu 2.10.2021.
Hastings Ismay

| Hastings Ismay |
| --- | --- |
 Ismay vuonna 1945
Naton pääsihteeri
 4. huhtikuuta 1952 – 16. toukokuuta 1957  
Seuraaja:  Paul-Henri Spaak
Henkilötiedot
Syntynyt: 21. kesäkuuta 1887 Nainital, Brittiläinen Intia
Kuollut: 17. joulukuuta 1965 (78 vuotta) Stanton, Gloucestershire, Englanti, Yhdistynyt kuningaskunta
Ammatti:  upseeri, poliitikko
Arvonimi: lordi
Puoliso:  Laura Kathleen Clegg
Tiedot
Sotilaspalvelus
Palvelusmaa(t):   Yhdistynyt kuningaskunta
Palvelusvuodet:  1905–1946
Taistelut ja sodat:  ensimmäinen maailmansota toinen maailmansota
Hastings Lionel Ismay, 1. Ismayn paroni (21. kesäkuuta 1887 Nainital – 17. joulukuuta 1965 Stanton) oli brittiläinen kenraali, poliitikko ja Naton ensimmäinen pääsihteeri vuosina 1952–1957. Ennen Naton perustamista hän toimi Winston Churchillin ja Clement Attleen kansliapäällikkönä ja lordi Mountbattenin valtiosihteerinä tämän neuvotellessa Intian itsenäistymisestä.
Kerrotaan, että lordi Ismay kiteytti Naton tehtävät ytimekkäästi kolmeen: ”pitää venäläiset ulkona, amerikkalaiset sisällä ja saksalaiset matalana”.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hastings Ismay Wikimedia Commonsissa
HMS Montague (1779)

| HMS Montagu |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Chathamin telakka
Kölinlasku:  30. tammikuuta 1775
Laskettu vesille:  28. elokuuta 1779
Palveluskäyttöön:  elokuu 1779
Poistui palveluskäytöstä:  romutettu 1818
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 631 bm
Pituus:  51,51 m (tykkikansi)
Leveys:  14,38 m
Syväys:  6,1 m
Koneteho:  täystakiloitu purjealus
Miehistöä:  600
Aseistus
Aseistus:  74 tykkiä
HMS Montagu oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1779 vesillelaskettu Alfred-luokan 74-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva.
Valmistus

Alus tilattiin 16. heinäkuuta 1774 Chathamin telakalta, missä köli laskettiin 30. tammikuuta 1775. Alus laskettiin vesille 28. elokuuta 1779 ja valmistui 23. syyskuuta. Aluksen valmistuskustannukset olivat 42 331 puntaa 12 shillinkiä ja 10 dimeä sisältäen varustamisen ja kuparoinnin.
Palvelus

Alus otettiin palvelukseen elokuussa 1779 päällikkönään John Houlton. Alus lähti 25. joulukuuta Tuulensuunnansaaristoon.
Alus osallistui 16.-17. tammikuuta 1780 Cabo de São Vicenten taisteluun sekä 1794 Ushantin taisteluun ja Gibraltarin saartorenkaan murtamiseen 19. tammikuuta.
Alus poistettiin heinäkuussa 1816 palveluksesta, minkä jälkeen se makasi ankkurissa Chathamissa. Alus romutettiin 1818.
Happohyökkäys

Demineralisaation ja remineralisaation kaavio.
Usein nautitut ruoat ja juomat joiden pH on alle 5.0–5.7 saavat aikaan happohyökkäyksen.
Demineralisaatiota alahampaissa.
Happohyökkäys eli demineralisaatio tarkoittaa reaktiota, jossa hampaan pinnalta liukenee mineraaleja. Hampaat altistuvat happohyökkäykselle aterioinnin jälkeen, ja sylki kykenee korjaamaan pieniä kiillevaurioita noin puoli tuntia happohyökkäyksen alkamisesta. Syljen korjaamiskykyä kutsutaan remineralisaatioksi, ja sitä voidaan nopeuttaa ksylitolilla, mutta mikäli demineralisaatioprosessia ei pysäytetä tai se ei pysähdy itsestään, kariesvaurio laajenee, ja tällöin syntyy reikä.
Normaali ravinto sisältää aina kariogeenisille mikrobeille sopivia hiilihydraatteja: sakkaroosia (ruokosokeri), glukoosia, fruktoosia, maltoosia, laktoosia ja sorbitolia. Ainoastaan ksylitoli, maltitoli ja aspartaami sekä sakariini eivät sovellu suubakteereiden glykolyysiin, eikä täten synny haitallisia aineenvaihduntatuotteita. Näistä ainoastaan ksylitolin on osoitettu olevan kaikista ei-kariogeenisin, koska ksylitoli lisää syljeneritystä.
Ravintoaineen kariogeenisyyteen vaikuttaa sen sokeripitoisuus, happamuus, viipymisaika suussa, käyttötapa ja -tiheys, vaikutus syljeneritykseen ja mahdollisesti sisältämät hampaita suojelevat ainesosat. Selvästi karioitumista lisääviä ravintoaineita ovat sakkaroosipitoiset sokerimakeiset, leivonnaiset, keksit, siirapit ja sokeriset juomat.
Green Park

| Green Park |
| --- | --- |
 Green Park keväällä 2007.
Sijainti:  Lontoo, Britannia
Pinta-ala:  16 ha
Perustettu:  1668
Rakennuttaja:  Kaarle II
[The Royal Parks Kotisivut]
Green Park on puisto Lontoon Westminsterissä Buckinghamin palatsista pohjoiseen. Tämä 16 hehtaarin laajuinen viheralue on pienin Lontoon kahdeksasta kuninkaallisesta puistosta. Puisto on hyvin suosittu ja se muodostaa St. Jamesin puiston ja Hyde Parkin kanssa yhtenäisen viheralueiden ketjun Lontoon keskustaan. Lähimmät Lontoon metron asemat ovat Hyde Park Corner ja Green Park.
Kuvaus

Green Park sijaitsee Constitution Hillin, Piccadillyn ja Queen’s Walkin väliin jäävällä kolmionmuotoisella alueella. Puisto on läheistä St James’s Parkia rauhallisempi, ja sitä luonnehtivat iäkkäät puut ja laajat nurmikentät.
Yleisimpiä puulajeja ovat puistoplataani ja lehmukset, joiden laajat lehvästöt viilentävät puiston ilmaa kuumina kesäpäivinä. Harvinaisempia puulajeja edustavat esimerkiksi mustapoppeli, hopeavaahtera ja hopealehmus. Puistoon on istutettu myös alkuperäisiä Britanniassa tavattavia tammi- ja orapihlajalajeja. Keväisin lukemattomat narsissit saavat puiston hehkumaan keltaisena, mutta muuten siellä on varsin vähän kukka- ja pensasryhmiä.
Niukan aluskasvillisuuden vuoksi puiston eläimistö ei ole kovin monipuolinen. Siellä voi nähdä kuitenkin tavallisimpia lintulajeja, kuten mustarastaita, kottaraisia ja tiaisia. Talvella nurmikoilla ruokailee muuttolintuja, kuten punakylkirastaita ja räkättirastaita.
Green Parkia käytetään kuninkaallisten kunnialaukauksien ampumiseen Hyde Parkin ja Lontoon Towerin ohella. Siellä juhlistetaan erityisesti kuningattaren syntymäpäivää, virallisia valtiovierailuja ja parlamentin istuntokauden aloittamista. Green Parkissa ammutaan 21 laukauksen tervehdyksen jälkeen 20 ylimääräistä laukausta, koska se on kuninkaallinen puisto. Laukaukset ammutaan yleensä keskipäivällä mutta ei koskaan sunnuntaisin.
Historia

Green Parkin paikalla oli alkujaan niittyä, jota käytettiin lähinnä metsästykseen ja satunnaisiin kaksintaisteluihin. Ensimmäinen kirjallinen maininta puistosta on vuodelta 1554, jolloin Thomas Wyatt nuorempi johti kapinaa kuningatar Maria I:n ja Espanjan prinssi Filip II:n avioliittoa vastaan.
Vuonna 1668 kuningas Kaarle II ympäröi alueen muurilla ja siirtoistutti sinne kauriita. Uuden puiston nimeksi tuli Upper St James’s Park, ja sinne rakennettiin puistonvartijan talo ja yksi Britannian ensimmäisistä jääkellareista, jossa kuningas saattoi tarjoilla vierailleen kylmiä virvokkeita. Kuningas mieltyi uuteen puistoonsa niin, että kävi siellä päivittäisellä kuntolenkillä (engl. constitutional) – muistona tästä puiston eteläreunalla kulkevan kadun nimi on yhä Constitution Hill.
Vuonna 1746 puiston viralliseksi nimeksi vaihdettiin Green Park tuntemattomaksi jääneestä syystä. Nimi saattoi johtua siitä, että puisto oli tuolloin avointa niittyä, jossa kasvoi vain vähän puita. Kerrotaan myös, että Kaarlen puoliso Katariina de Bragança olisi määrännyt puiston kaikki kukat hävitettäviksi kuultuaan kuninkaan poimineen niitä toiselle naiselle. Tarinan totuudesta ei ole varmuutta, mutta puistossa ei ole vieläkään kukkaistutuksia.
1700-luvulla Green Parkista tuli Yrjö II:n puolison kuningatar Carolinen lempipaikka. Hän teetti puistoon suuren vesialtaan, josta saatiin vettä St Jamesin palatsiin. Hän rakennutti sinne myös kirjaston ja vesialtaalle johtavan kävelytien, josta tuli hienoston suosittu näyttäytymispaikka (Queen’s Walk).
Vuonna 1749 Green Parkissa juhlittiin Itävallan perimyssodan päättymistä. Kuningasperhe päätti järjestää suuren ilotulituksen ja tilasi Händeliltä Ilotulitusmusiikki-sarjan tapahtumaa varten. Puistoon rakennettiin valtava Rauhan temppeli, johon ilotulitteet varastoitiin. Esityksen alussa yksi raketeista kuitenkin harhautui suunnasta ja poltti temppelin maan tasalle raketteineen päivineen. Onnettomuudessa kuoli kolme ihmistä. Vuonna 1814 puistoon rakennettiin Sovun temppeli juhlistamaan Hannoverien satavuotista valtakautta. Myös se tuhoutui vastaavanlaisessa onnettomuudessa prinssihallitsijan järjestämän gaalan aikana.
1820-luvulla John Nash muokkasi Green Parkia uudistaessaan viereistä St James’s Parkia. Puistoon istutettiin ensimmäistä kertaa puita. Constitution Hillistä tehtiin suora katu ja sen päähän rakennettiin Wellington Arch Hyde Parkin rajalle. Kuningatar Carolinen vesiallas katosi viktoriaanisella aikakaudella samoin kuin puistonvartijan talo ja kuningattaren kirjasto.
Kuningatar Elisabetin hallituskaudella puistoon on vihitty useita muistomerkkejä maailmansotien veteraaneille. Vuonna 1994 paljastettiin muistomerkki kanadalaisille sotilaille ja vuonna 2002 intialaisille, afrikkalaisille ja karibialaisille sotilaille.
Galleria

Green Park syksyllä.
Canada Gate on yksi Green Parkin sisäänkäynneistä.
Auringonottajia puistossa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Green Park Wikimedia Commonsissa
Keväisin Green Parkissa kukkii narsisseja.
Green Park ja St James’s Park (1833).
Rauhan temppeli paloi maan tasalle 1749.