stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Golanin kukkulat
Väestö

Golanin kukkuloiden asukasluku on noin 47 000 ja alue kuuluu Israelin harvimmin asuttuihin alueisiin. Juutalaiset siirtolaiset muodostavat asukkaiden vähemmistön. Heitä on alueella Israelin tilastokeskuksen mukaan 20 500. Juutalaiset asuvat alueen ainoassa kaupungissa Katzrinissa, sekä kibbutseilla ja mošaveilla eri puolilla Golania. Juutalaisia siirtokuntia on kaikkiaan yli kolmekymmentä. Golanin kukkuloiden druusit asuttavat pääasiassa Masaden, Ein Qiniyyen, Majdal Šamsin ja Buqatan kyliä Golanin koillisosassa. Suurin osa druuseista ei ole ottanut vastaan Israelin kansalaisuutta. Golaniin kuuluu myös yksi alaviittien asuttama kylä Ghajar lähellä Libanonin vastaista rajaa.
Talous

Golanin kukkuloilla on kibbutseja, Golanin kukkuloiden viinitehdas sekä vesipullottamo. Golanin kukkuloiden pohjoisosassa on laskettelukeskus Hermonvuorella.
Emma Morano

Emma Morano vuonna 1930
Emma Martina Luigia Morano (29. marraskuuta 1899 – 15. huhtikuuta 2017) oli italialainen nainen, joka oli maailman vanhin ihminen 337 päivän ajan kuolemaansa saakka. Samalla Morano oli viimeinen elänyt tiettävästi 1800-luvulla syntynyt henkilö. Morano on myös kaikkien aikojen kolmanneksi vanhimmaksi todistettavasti elänyt eurooppalainen, vanhimmaksi elänyt italialainen ja kuudes henkilö maailmassa, joka on saavuttanut vähintään 117 vuoden iän. Morano on tällä hetkellä tiettävästi yhdeksänneksi vanhimmaksi koskaan elänyt henkilö.
Morano oli kotoisin Piemonten alueelta. Hänen vanhempansa olivat Giovanni Morano ja Matilde Bresciani, ja hän oli kahdeksanlapsisen perheen vanhin lapsi. Perheessä on muutoinkin esiintynyt pitkäikäisyyttä, sillä hänen äitinsä ja osa sisaristaan saavuttivat 90 vuoden iän ja sisar Angela Morano eli 102-vuotiaaksi.
Salaisuudeksi pitkään ikäänsä Morano kertoi, että hän ei käyttänyt päihteitä, söi kolme kananmunaa päivässä ja suhtautui tulevaisuuteen positiivisesti.
Lawrence

Lawrence voi tarkoittaa seuraavia:
Lawrence, Uusi-Seelanti
Lawrence, Indiana, Yhdysvallat
Lawrence, Kansas, Yhdysvallat
Lawrence, Massachusetts, Yhdysvallat
Lawrence, Michigan, Yhdysvallat
Lawrence, Nebraska, Yhdysvallat
Lawrence, New York, Yhdysvallat
Lawrence, Wisconsin, Yhdysvallat
Lawrence, englanninkielinen miehen etunimi, Lauri-nimen (Laurentius) vastine
Lawrence, sukunimenä:
Allan Lawrence (1930–2017), australialainen kestävyysjuoksija ja olympiamitalisti
Andrea Mead-Lawrence (1932–2009), yhdysvaltalainen alppihiihtäjä ja olympiavoittaja
Andrew Lawrence (s. 1988), yhdysvaltalainen näyttelijä
Anna Lawrence (s. 1972), uusiseelantilainen maahockeypelaaja
Arnold Walter Lawrence (1900–1991), brittiläinen arkeologi ja historioitsija
Ashley Lawrence (s. 1995), kanadalainen jalkapalloilija
Brijesh Lawrence (s. 1989), saintkittsnevisläinen pikajuoksija
Caroline Lawrence (s. 1954), yhdysvaltalainen kirjailija
Charlotte Lawrence (s. 2000), yhdysvaltalainen laulaja ja malli
Charles B. Lawrence (n. 1790–1864), yhdysvaltalainen taidemaalari
Chris Lawrence (1933–2011), brittiläinen Formula 1 -kuljettaja
David Herbert Lawrence (1885–1930), englantilainen kirjailija
Dennis Lawrence (s. 1974), trinidadtobagolainen jalkapalloilija
Edmund Lawrence (1952–2015), yhdysvaltalainen koripalloilija
Elliot Lawrence (1925–2021), yhdysvaltalainen jazzmuusikko
Ernest Orlando Lawrence (1901–1958), yhdysvaltalainen fyysikko ja Nobelin fysiikanpalkinnon saaja, jonka mukaan sai nimensä myös alkuaine lawrencium
Florence Lawrence (1886–1938), kanadalainen näyttelijä
Francis Lawrence (s. 1971), yhdysvaltalainen elokuva-, televisio- ja musiikkivideo-ohjaaja
George Newbold Lawrence (1806–1895), yhdysvaltalainen liikemies ja amatöörilintutieteilijä
Gertrude Lawrence (1898–1952), englantilainen näyttelijä
Henry Lionel Lawrence (1908–1990), brittiläinen fantasiakirjailija
Jack Lawrence (1912–2009), yhdysvaltalainen lauluntekijä
James Lawrence (s. 1992), walesilainen jalkapalloilija
Jennifer Lawrence (s. 1990), yhdysvaltalainen näyttelijä
Joey Lawrence (s. 1976), yhdysvaltalainen näyttelijä ja muusikko
Josh Lawrence (s. 2002), kanadalainen jääkiekkoilija
Judy Lawrence, uusiseelantilainen ilmastontutkija
Marc Lawrence (1910–2005), yhdysvaltalainen näyttelijä
Martin Lawrence (s. 1965), yhdysvaltalainen näyttelijä, koomikko, ohjaaja ja tuottaja
Matthew Lawrence (s. 1980), yhdysvaltalainen näyttelijä
Richard Lawrence (1906–1974), yhdysvaltalainen rattikelkkailija
Margery Lawrence (1889–1969), englantilainen kirjailija
Sharon Lawrence (s. 1961), yhdysvaltalainen näyttelijä
Steve Lawrence (1935–2024), yhdysvaltalainen laulaja ja näyttelijä
Steven Anthony Lawrence (s. 1990), yhdysvaltalainen näyttelijä
Tayna Lawrence (s. 1975), jamaikalainen pikajuoksija
Thomas Lawrence (1769–1830), englantilainen taidemaalari
T. E. Lawrence ("Arabian Lawrence") (1888–1935), brittiläinen everstiluutnantti, arkeologi ja kirjailija
Tom Lawrence (s. 1994), walesilainen jalkapalloilija
Trevor Lawrence (s. 1999), yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja
Wendy Lawrence (s. 1959), yhdysvaltalainen avaruus ja helikopterilentäjä, insinööri ja laivaston upseeri.
Heikki Rinne

| Heikki Rinne> Kansanedustaja |
| --- | --- |
 21.3.1987–23.3.1999  
Ryhmä/puolue:  SDP
Vaalipiiri:  Turun pohjoinen
Henkilötiedot
Syntynyt: 24. lokakuuta 1941 Nousiainen
Kuollut: 25. huhtikuuta 2022 (80 vuotta) Nousiainen
Ammatti:  hallintotieteiden maisteri
Heikki Untamo Rinne (24. lokakuuta 1941 Nousiainen – 25. huhtikuuta 2022 Nousiainen) oli suomalainen hallintotieteiden maisteri ja poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1987–1999. Työvoimapolitiikan asiantuntijana profiloitunut Rinne tunnetaan erityisesti 1980-luvulla esitellystä Rinteen mallista, jonka tarkoituksena oli työllistää pitkäaikaistyöttömiä. Hän edusti SDP:n vasemmistosiipeä, ja puolueen istuessa hallituksessa, Rinne äänesti usein hallitusrintamaa vastaan ja  tunnettiin erityisesti työttömien puolustajana. Hän oli myös ainoa Suomen EU-jäsenyyttä vastaan äänestänyt SDP:n kansanedustaja.
Ura

Nousiaisten Saksalan kylästä kotoisin oleva Rinne valmistui sosionomiksi Yhteiskunnallisesta korkeakoulusta 1965 ja hallintotieteiden maisteriksi Tampereen yliopistosta 1971. Vuosina 1971–1973 hän työskenteli Porin sosiaalisihteerinä, 1973 Loimaan sosiaalijohtajana, 1973–1974 Forssan työvoimatoimiston johtajana, 1975–1983 Rauman työvoimatoimiston johtajana ja 1983–1986 projektipäällikkönä työvoimaministeriössä.
Rinne nousi eduskuntaan Turun läänin pohjoisesta vaalipiiristä vuonna 1987. Tuolloin hän kertoi asettaneensa tavoitteeksi vähintään 10 000 ääntä, ja ilmoitti olevansa pettynyt saatuaan 4 444. Rinteen 12 vuotta kestänyt kansanedustajakausi päättyi vuonna 1999, jolloin hän asettui ehdolle Varsinais-Suomen vaalipiirissä ja putosi eduskunnasta. Vaalipiirin vaihtoa Rinne perusteli kotipaikan muuttumisella Porista Ruskoon. Putoamisensa jälkeen hän työskenteli Varsinais-Suomen TE-keskuksen suunnittelijana. Porissa asuessaan Rinne oli myös Porin kaupunginvaltuuston jäsen.
Hänet muistetaan myös värikkäistä puheistaan ja nokkelista välihuudoistaan. Rinnettä on kutsuttu populistiksi, joka poliitikkona herätti usein ristiriitaisia tunteita. Rinteen puoluetoverit ovat luonnehtineet häntä julkisuudenkipeäksi, turhan särmikkääksi ja liian isolla egolla varustetuksi.
Rinne herätti myös omassa eduskuntaryhmässä paheksuntaa kesäkuussa 1993 kun Eduskunnassa oli keskusteltu kansanedustajien lomarahan lakkauttamisesta, jota Rinne itse vastusti, oli hän esittänyt antisemiittisen kommentin kokoomuksen kansanedustaja Ben Zyskowiczia vastaan johon reagoi myös Helsingin juutalainen seurakunta sekä SDP:n eduskuntaryhmä  joka tuomitsi Rinteen kommentin. Rinne  itse perääntyi kommenteistaan mutta ei katunut kommentteja.
Rinteellä oli usein myös erimielisyyksiä työvoimahallinnon ja työmarkkinajärjestöjen virkamiesten kanssa. Rinne arvosteli heitä kärkkäästi muun muassa 1980 julkaistussa kirjassaan Juoppojen työllisyys. Ensimmäisellä kansanedustajakaudellaan Rinne sai puolueeltaan useita huomautuksia ja menetti eduskuntaryhmän luottamuksen äänestettyään vastoin hallituksen linjaa. Marraskuussa 1989 hän esitti hallituspuolueen jäsenenä epäluottamuslausetta kauppa- ja teollisuusministeri Ilkka Suomiselle Wärtsilä Meriteollisuuden konkurssiin johtaneiden epäselvyyksien vyuoksi. 1990-luvulla Rinne äänesti ainoana SDP:n kansanedustajana Suomen EU- ja EMU-jäsenyyksiä vastaan.
Rinteen malli

Rinteen malli oli 1980-luvulla toteutettu suoran työllistämistuen kokeiluprojekti, joka pohjautui Rinteen vuosina 1979–1982 virkavapaalla tekemään tutkimukseen pitkäaikaistyöttömien työllistämisestä. Työvoimaministeri Urpo Leppäsen tukemana tehty kokeilu ei tuottanut odotettuja tuloksia, mistä Rinne syytti työvoimaministeriön virkamiehiä ja työmarkkinajärjestöjä, jotka hänen mukaansa vesittivät suunnitellun mallin. Osia siitä päätyi kuitenkin vuonna 1987 säädettyyn työllisyyslakiin eli niin sanottuun Lex Leppäseen.
Teoksia

Yhteiskuntaoppi 1. Runoja.  Rusko:  H. Rinne, 1978.  ISBN 951-99166-5-2
Yhteiskuntaoppi 2. Kolme kirjoitusta.  Rusko:  H. Rinne, 1978.  ISBN 951-99169-9-7
Yhteiskuntaoppi 3. Näytelmiä nykypäivästä.  Rusko:  H. Rinne, 1978.  ISBN 951-99177-2-1
Juoppojen työllisyys.  Jyväskylä:  Gummerus, 1980.  ISBN 951-20-1989-2
Oikeus työhön I. Työ perusoikeutena.  Tampere:  Tampereen työvoimapiiri, 1982.  ISBN 951-46655-6-2
Työtä!.  Helsinki:  Otava, 1984.  ISBN 951-10774-6-5
Välinpitämättömyyden valtakunta.  Rusko:  H. Rinne, 1988.  ISBN 952-90018-5-1
Kansakunta kynittävänä.  Rusko:  H. Rinne, 1992.  ISBN 952-90415-8-6
Politiikan teoria ja käytäntö.  Rusko:  H. Rinne, 1998.  ISBN 951-97990-1-X
Välihuuto : balsamia sosialistin haavoille, salpietaria porvarin.  Rusko:  H. Rinne, 1998.  ISBN 951-97990-0-1
Yrjö Collan (yritysjohtaja)

Yrjö Wilho (Vilho) Rafael Collan (27. kesäkuuta 1887 Nurmes –  20. helmikuuta 1937 Turku) oli suomalainen osuustoimintamies ja yritysjohtaja.
Collanin vanhemmat olivat lääketieteen ja kirurgian tohtori Johannes Collan ja Anna Charlotta Sallmén ja puoliso vuodesta 1909 Lyyli Vilhelmiina Sinisalo. Collan tuli ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta yhteiskoulusta 1905 ja valmistui agronomiksi 1908, filosofian kandidaatin tutkinnon hän suoritti 1909. Toimittuaan lyhyen ajan Tuusulan kansanopiston maatalousaineiden opettajana sekä Pellervo-Seuran osuusmeijereiden kirjanpidon ja taloudenhoidon konsulenttina Collan siirtyi Ilmajoelle karjanhoidon konsulentiksi 1910–1914 ja samalla karjanhoitokoulun johtajaksi 1912–1915. Julkaistuaan 1915 Sianhoidon oppikirjan hänestä tuli Suomen Sianjalostusyhdistyksen sihteeri ja konsulentti 1915–1917. Karjanmyyntiosuuskuntien perustettua keskusjärjestön Collan pyydettiin sen johtajaksi 1916–1919 ja hän toimi myös järjestön Helsingin liikekonttorin johtajana 1917–1918. Järjestön muotouduttua keskusliike Suomen Karjakeskuskunnaksi Collanista tuli sen toimitusjohtaja vuonna 1919. Tätä tehtävää hän hoiti aina vuoteen 1935 asti ja oli vielä sen jälkeen keskusliikkeen johtokunnan jäsen. Collan oli myös maanviljelijä, joka hoiti Korsossa omistamaansa tilaa.
Collanin sisaruksia olivat poliitikko ja sotilas Mikko Collan sekä kouluneuvos Anni Collan.
Julkaisuja

Muistiinpanoja sikalassa : Suomen sianjalostusyhdistyksen toimituksia. WSOY 1915
Sianhoidon oppikirja. WSOY 1915,   3. täydennetty painos 1922, 4. täydennetty painos 1926, 5. täydennetty painos 1931
Kokemuksia lihakaupan järjestelystä ja suunnitteluja vastaisuutta varten tällä alalla. Elintarvetuotannon edistäminen v. 1919, n:o 6. Helsinki 1919
Suomen karjakeskuskunta r.l. vv. 1919-28. Suomen karjakeskuskunta, Hyvinkää 1929
Osuustoiminnallisen karjanmyyntijärjestön järjestömuodosta. Hleisnki 1931
Arnold Jeannesson

| Arnold Jeannesson |
| --- | --- |
 Arnold Jeannesson Tour de l'Ain -kilpailussa 2009.
Henkilötiedot
Syntynyt: 15. tammikuuta 1986 (ikä 38)
Kansalaisuus:   Ranska
Pyöräilijä
Joukkue:  lopettanut
Laji:  maantie
Rooli:  ajaja
Ura
Amatöörijoukkue(et)
2006–2007:  Auber 93 (harjoittelija)
Ammattilaisjoukkue(et)
2008 2009–2010 2011–2015 2016 2017:  Auber 93 Caisse d'Epargne FDJ Cofidis Fortuneo-Oscaro
 Tiedot päivitetty: 5. helmikuuta 2018 
Aiheesta muualla
www.arnold-jeannesson.fr
Arnold Jeannesson (s. 15. tammikuuta 1986 Pariisi) on ranskalainen maantiepyöräilijä. Hän aloitti ammattilaisuransa Auber 93 -joukkueessa 2008, kilpaili Caisse d'Epargne -tallissa 2009–2010, FDJ-joukkueessa 2011–2015, Cofidis-tallissa 2016 ja Fortuneo-Oscarossa viimeisenä ammattilaisvuonnaan 2017. Hän on kilpaillut myös maastopyöräilyssä ja cyclocrossissa.
Jeannesson voitti vuonna 2008 Tour de l'Avenir -kilpailun kahdeksannen etapin ja sijoittui kokonaiskilpailussa kolmanneksi. Ensimmäisessä suuressa ympäriajossaan, Italian ympäriajossa 2009, hän oli 57:s. Ranskan ympäriajossa 2011 hän sai nuorten kilpailun johtajan paidan, Maillot blancin, haltuunsa Luz-Ardidenille päättyneen 12. etapin jälkeen Hän menetti paidan kaksi päivää myöhemmin. Kokonaiskilpailussa hän oli lopulta neljästoista. Pariisi–Nizza-ajossa 2012 hän sijoittui kuudenneksi. Ranskan ympäriajossa 2013 hän oli 16. etapilla kolmas.
Shirin van Anrooij

| Shirin van Anrooij |
| --- | --- |
 Shirin van Anrooij Amstel Gold Racessa 2022.
Henkilötiedot
Syntynyt: 5. helmikuuta 2002
Kansalaisuus:  Alankomaat
Pyöräilijä
Joukkue:  Lidl-Trek / Baloise Trek Lions
Laji:  maantiepyöräily, cyclocross
Rooli:  ajaja
Ura
Ammattilaisjoukkue(et)
2020–  cyclocross 2021–:  Trek-Segafredo Women / Lidl-Trek  Baloise Trek Lions
Suurimmat voitot
 Maantiepyöräily: Trofeo Alfredo Binda-Comune di Cittiglio 2023 Cyclocross: Nuorten maailmanmestaruus 2020 Alle 23-v. maailmanmestaruus 2023 3 maailmancupin osakilpailua 
 Tiedot päivitetty: 1. huhtikuuta 2024 
Shirin van Anrooij (s. 5. helmikuuta 2002 Goes, Zeeland) on alankomaalainen cyclocross- ja maantiepyöräilijä. Hän edustaa cyclocrossissa Baloise Trek Lions -joukkuetta ja maantiepyöräilyssä Lidl-Trekiä.
Van Anrooij on voittanut cyclocrossisssa nuorten maailmanmestaruuden vuonna 2020, alle 23-vuotiaiden maailmanmestaruuden 2023, alle 23-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden 2021 sekä maailmancupin kilpailut Beekse Bergenissä, Gaveressa ja Zonhovenissa kaudella 2022–2023.
Maantiepyöräilyssä van Anrooij on voittanut nuorten aika-ajon Euroopan-mestaruuden 2019, alle 23-vuotiaiden aika-ajon ja maantieajon Euroopan-mestaruuden 2022 sekä UCI Women's World Tour -kilpailu Trofeo Alfredo Binda-Comune di Cittiglion vuonna 2023.
Saavutuksia > Cyclocross

Lähteet: Pro Cycling Stats, Cycling Archives
Saavutuksia > Maantiepyöräily

Lähteet: Pro Cycling Stats, Cycling Archives
Maarit Leskelä-Kärki

Maarit Leskelä-Kärki (s. 1973) on suomalainen kulttuurihistorioitsija. Hän väitteli filosofian tohtoriksi Turun yliopistossa vuonna 2006 Krohnin sisarten kirjallisia elämiä tarkastelevalla teoksella Kirjoittaen maailmassa. Krohnin sisaret ja kirjallinen elämä (SKS 2006). Vuodesta 2013 lähtien hän on toiminut kulttuurihistorian yliopistonlehtorina Turun yliopistossa. Vuosina 2022–2023 hän oli myös kulttuurihistorian professori samassa yliopistossa. Vuonna 2012 hänet nimitettiin kulttuurihistorian dosentiksi ja vuonna 2022 hänet nimitettiin lisäksi elämänkerronnan ja kulttuurihistorian dosentiksi Lapin yliopistossa.
Leskelä-Kärki kertoo olevansa kiinnostunut "erilaisista omaelämäkerrallisista aineistoista (kirjeet, päiväkirjat, omaelämäkerrat, elämäkerrat), (oma)elämäkertatutkimuksen metodologisista haasteista, feministisestä historiantutkimuksesta, uskonnollisuuden historiasta sekä kirjallisuuden ja erityisesti naisten kirjoittamisen historiasta." Hän toimii Aino Kallas -seuran puheenjohtajana. Aiemmin hän on toiminut myös Suomen Historiallisen Seuran puheenjohtajana.
Julkaisut

Maarit Leskelä-Kärki (toim.): Outsiders or insiders? constructing identities in an integrating Europe. Turun yliopisto 1999.
Kari Immonen, Ritva Hapuli, Maarit Leskelä-Kärki ja Kaisa Vehkalahti (toim.): Modernin lumo ja pelko: kymmenen kirjoitusta 1800-1900-lukujen vaihteen sukupuolisuudesta. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura 2000.
Maarit Leskelä-Kärki (toim.): Puheenvuoroja monitieteisyydestä. Turun yliopisto 2001.
Kari Immonen ja Maarit Leskelä-Kärki (toim.): Kulttuurihistoria: johdatus tutkimukseen. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura 2001.
Maarit Leskelä-Kärki: Kirjoittaen maailmassa: Krohnin sisaret ja kirjallinen elämä (väitöskirja). Suomalaisen Kirjallisuuden Seura 2006.
Maarit Leskelä-Kärki, Kukku Melkas ja Ritva Hapuli (toim.): Aino Kallas: tulkintoja elämästä ja tuotannosta. Suomen kirjastopalvelu 2009.
Kukku Melkas, Heidi Grönstrand, Kati Launis, Maarit Leskelä-Kärki, Jussi Ojajärvi, Tutta Palin ja Lea Rojola: Läpikulkuihmisiä: muotoiluja kansallisuudesta ja sivistyksestä 1900-luvun alun Suomessa. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura 2009.
Maarit Leskelä-Kärki, Anu Lahtinen ja Kirsi Vainio-Korhonen (toim.): Kirjeet ja historiantutkimus. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura 2011.
Maarit Leskelä-Kärki, Kirsi Tuohela ja Kaisa Vehkalahti (toim.): Ritvan ystäväkirja. k&h-kustannus 2013.
Erla Hulda Halldórsdóttir, Tiina Kinnunen, Maarit Leskelä-Kärki ja Birgitte Possing (toim.): Biography, gender and history: Nordic perspectives. Turun yliopisto 2016.
Hanne Koivisto, Kimi Kärki ja Maarit Leskelä-Kärki (toim.): Ilmestyskirja: Vietnamin sodan kulttuurihistoriaa. Työväen historian ja perinteen tutkimuksen seura 2016.
Maarit Leskelä-Kärki: Toisten elämät: kirjoituksia elämäkerroista. Avain 2017.
Maarit Leskelä-Kärki, Karoliina Sjö ja Liisa Lalu (toim.): Päiväkirjojen jäljillä: historiantutkimus ja omasta elämästä kirjoittaminen. Vastapaino 2020.
Marjut Hjelt, Maarit Leskelä-Kärki ja Hilkka Oksama-Valtonen: Helmi Krohnin ihmeellinen elämä kulttuurivaikuttajana ja spiritualismin edelläkävijänä. Into Kustannus 2021.
Maarit Leskelä-Kärki ja Antti Harmainen (toim.): Uuden etsijät: salatieteiden ja okkultismin suomalainen kulttuurihistoria 1880–1930. Teos 2021.
Otto Latva ja Maarit Leskelä-Kärki: Meri ja Tove: elämää saaristossa. John Nurmisen säätiö 2022.
Mitä jos mä rakastan

| Mitä jos mä rakastan Yö |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 7. syyskuuta 2018
 Formaatti: CD
 Tuottaja(t): Rauli Eskolin
 Tyylilaji: suomirock
 Kesto: 42.14
 Levy-yhtiö: Sony Music
Listasijoitukset
  3.
Yön muut julkaisut
| Hyvän yön lauluja 2017 | Mitä jos mä rakastan 2018 |   |
Mitä jos mä rakastan on Yön 23. studioalbumi, joka julkaistiin 7. syyskuuta 2018. Se debytoi Suomen virallisen listan kolmannella sijalla, ja nousi fyysisten albumeiden listan ensimmäiseksi. Kappaleet ”Mitä jos mä rakastan sua” ja ”Onnellisia vuosia” julkaistiin singlenä. Levy jäi myös Olli Lindholmin viimeiseksi.
Levyn kanssa ilmestyi myös fanilehti, joka oli saatavilla Lehtipisteen myyntikanavista yhdessä albumin kanssa. Lehti sisältää kappaleiden sanat sekä tarinat niiden takaa, yhtyeen jäsenten fanihaastattelut, fanien kertomia Yö-muistoja, 100 valokuvaa, fanien kokoama top 10 -kappalelista, sekä paljon muuta sisältöä.
Kappaleet

Onnellisia vuosia – 3.27 (säv. Antti Kleemola, Mikko Karjalainen, san. Karjalainen, sov. Kleemola, Karjalainen, Rauli Eskolin)
Toinen elämä – 3.38 (säv. Petri Somer, san. Lasse Wikman, sov. Somer, Eskolin)
Tällainen mies – 4.15 (säv. Kleemola, san. Sanna Häkkinen, sov. Jari Latomaa, Samuli Sirviö, Mikko Kangasjärvi)
Joku muu – 3.22 (säv. Somer, san. Eija Hinkkala, sov. Somer, Latomaa, Kangasjärvi)
Haavoitetut – 3.29 (säv. Latomaa, san. Mirjam Paaso, sov. Latomaa)
Mitä jos mä rakastan sua – 4.12 (säv. Kleemola, san. Karjalainen, sov. Kleemola, Karjalainen, Eskolin)
Sen piti olla kaunista – 3.44 (säv. Lasse Kurki, san. Hinkkala, sov. Eskolin, Kangasjärvi, Latomaa, Jimmy Westerlund)
Maasta sataa taivaaseen – 4.06 (säv. Latomaa, san. Paaso, sov. Jyri Sariola, Latomaa)
Kipeä kohta – 3.27 (säv. Somer, san. Häkkinen, sov. Somer, Kangasjärvi)
Yönuotion tuhkaa – 4.06 (säv. Latomaa, san. Paaso, sov. Latomaa)
Rauha – 4.29 (säv. Somer, san. Häkkinen, sov. Somer, Eskolin)
Kokoonpano

Olli Lindholm – laulu
Mikko Kangasjärvi – piano, kosketinsoittimet, haitari, taustalaulu
Jari Latomaa – akustinen kitara, kosketinsoittimet, taustalaulu
Jussi Turpeinen – kitarat
Timo Mynttinen – basso
Ari Toikka – rummut
Kokoonpano > Vierailevat muusikot

Stella Christine – laulu (5)
Mia Suszko – laulu (11)
Sanette Sevón – taustalaulu (10)
Mirja Mattinen – sello (3, 5, 8)
Matti Kallio – tinapilli (8)
Rauli Eskolin – kosketinsoittimet, akustinen kitara, taustalaulu (1, 2, 6, 7, 11)
Samuli Sirviö – koskettimet, kitarat, taustalaulu (3)
Jyri Sariola – koskettimet, perkussiot, taustalaulu (8)
Keltahäiväkkä

| Keltahäiväkkä |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Alaluokka::  Agaricomycetidae
Lahko::  Helttasienet Agaricales
Heimo::  Bolbitiaceae
Suku::  Häiväkät Bolbitius
Laji::  titubans
Kaksiosainen nimi
 Bolbitius titubans  (Bull.) Fr. 
Katso myös
   Keltahäiväkkä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Keltahäiväkkä (Bolbitius titubans) on kellomainen sitruunan- tai munankeltainen häiväkkälaji. Sen lakki on tahmea kostealla säällä. Jalka on valkoinen tai kellertävä. Heltat ovat vaaleat ja muuttuvat vanhemmilla sienillä ruosteensävyisiksi. Heltat ovat irtotyviset eli eivät kiinnity jalkaan. Itiöt ovat punaruskeat, sileät. Sieni kasvaa lannoitetuissa paikoissa, olkikasoissa, nurmilla ja lantakasoissa. Sienen maku ei ole erityisen karvas, mutta se ei ole ruokasieni. Keltahäiväkkä on yleinen sienilaji Suomessa.
Sieni nuorena ja värikkäänä.