stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Speak Now
Speak Now (Taylor’s Version)

Uudelleen levytetty versio albumista, nimeltään Speak Now (Taylor’s Version) julkaistiin 7. heinäkuuta 2023. Swift levyttää vanhaa tuotantoaan uudelleen albumien master-äänitysten oikeuksiin ja omistajuuteen liittyvän kiistan takia. Uusi albumi sisältää uusia levytyksiä albumin kappaleista sekä kuusi aikaisemmin julkaisematonta kappaletta. Albumi nousi Yhdysvalloissa Billboardin albumilistan ykköseksi.
Huomioita

1 2  Kreikan, Saksan, Itävallan ja Sveitsin listat vuodelta 2023 yhdistivät Speak Now -albumin ja sen vuoden 2023 uuden levytyksen Speak Now (Taylor’s Version). Speak Now (Taylor’s Version) erotettiin omaksi albumikseen Itävallan ja Saksan listoilla marraskuussa 2023 ja Portugalin listalla huhtikuussa 2024.
Aiheesta muualla

Speak Now AllMusic-sivustolla
Speak Now Discogs-sivustolla
| n k Taylor Swift |
| --- | --- |
 Diskografia  Palkinnot 
Studioalbumit:  Taylor Swift  Fearless  Speak Now  Red  1989  Reputation  Lover  Folklore  Evermore  Midnights  The Tortured Poets Department 
Uudelleen levytetyt albumit:  Fearless (Taylor’s Version)  Red (Taylor’s Version)  Speak Now (Taylor’s Version)  1989 (Taylor’s Version) 
Livealbumit:  Speak Now World Tour – Live  Lover (Live from Paris)  Folklore: The Long Pond Studio Sessions 
EP:t:  The Taylor Swift Holiday Collection  Beautiful Eyes 
Kappaleet:  Luettelo kappaleista  ”The 1”  ”22”  ”All Too Well”  ”Anti-Hero”  ”Back to December”  ”Bad Blood”  ”Begin Again”  ”Bejeweled”  ”Betty”  ”Blank Space”  ”Cardigan”  ”Carolina”  ”Change”  ”Christmas Tree Farm”  ”Coney Island”  ”Cruel Summer”  ”Delicate”  ”End Game”  ”Everything Has Changed”  ”Exile”  ”Eyes Open”  ”Fearless”  ”Fifteen”  ”Fortnight”  ”Getaway Car”  ”I Bet You Think About Me”  ”I Can Do It with a Broken Heart”  ”I Can See You”  ”I Don’t Wanna Live Forever”  ”I Knew You Were Trouble”  ”Is It Over Now?”  ”Karma”  ”The Lakes”  ”The Last Time”  ”Lavender Haze”  ”Long Live”  ”Look What You Made Me Do”  ”Love Story”  ”Lover”  ”The Man”  ”Me!”  ”Mean”  ”Message in a Bottle”  ”Mine”  ”New Romantics”  ”New Year’s Day”  ”No Body, No Crime”  ”Our Song”  ”Ours”  ”Out of the Woods”  ”Picture to Burn”  ”...Ready for It?”  ”Red”  ”Ronan”  ”Safe & Sound”  ”Shake It Off”  ”Should’ve Said No”  ”"Slut!"”  ”Sparks Fly”  ”The Story of Us”  ”Style”  ”Teardrops on My Guitar”  ”Tim McGraw”  ”Today Was a Fairytale”  ”We Are Never Ever Getting Back Together”  ”White Horse”  ”Wildest Dreams”  ”Willow”  ”You Belong with Me”  ”You Need to Calm Down” 
Kappaleet vierailevana artistina:  ”Highway Don’t Care”  ”The Joker and the Queen”  ”Renegade” 
Kappaleet muille artisteille:  ”This Is What You Came For” 
Videojulkaisut:  Speak Now World Tour – Live  City of Lover  Folklore: The Long Pond Studio Sessions  Taylor Swift: The Eras Tour 
Kiertueet ja konsertit:  Luettelo kiertueista  Fearless Tour  Speak Now World Tour  The Red Tour  The 1989 World Tour  Reputation Stadium Tour  The Eras Tour  City of Lover
Werner Streib

| Werner Streib> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 13. kesäkuuta 1911  Pforzheim, Saksa
Kuollut: 15. kesäkuuta 1986 (75 vuotta)  München, Saksa
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):   Natsi-Saksa  Saksan liittotasavalta
Palvelusvuodet:  1934–1945, 1956–1966
Komentajuudet:  NJG 1 -yöhävittäjälaivue
Taistelut ja sodat:  Toinen maailmansota
Sotilasarvo:  
Kunniamerkit:  Rautaristin ritariristi tammenlehvin ja miekoin
Werner Streib (13. kesäkuuta 1911 – 15. kesäkuuta 1986) oli saksalainen hävittäjälentäjä toisessa maailmansodassa. Hänestä tuli hävittäjä-ässä yötoiminnassa. Kenraalin arvoisena Streib palveli Länsi-Saksan Luftwaffessa aina vuoteen 1966 saakka. Streibiä on luonnehdittu eräänä yöhävittäjien taistelutoiminnan isänä, yhdessä Wolfgang Falckin kanssa.
Streib toimi NJG 1:n eli yöhävittäjälaivueen komentajana, yleten tuona aikana kapteenista majuriksi. Yötaistelulaivue oli tuolloin tukeutunut Hollannin Venloon. Nachtjagdgeschwader 1 käytti lentokalustonaan tuolloin Messerschmitt Bf 110 -hävittäjiä, jotka olivat raskaita (Zerstörer) ja kaksimoottorisia.
Werner Streib sai suoritettua 65 vahvistettua vihollislentokoneen pudotusta, sekä 68 mikäli vahventamattomat lasketaan lisäksi tuohon lukuun. Werner Streib siirrettiin yöhävittäjätoiminnan tarkastajaksi, yleten tuolloin everstin sotilasarvoon. Hän ei voinut siten jatkaa mukana itse aktiivissa hävittäjälentotoiminnassa. Tähän tehtävään hänet oli nimittänyt yöhävittäjälennoston komentaja, kenraali Josef Kammhuber.
Tunnustuksena tekemistään saavutuksista, sai eversti Werner Streib rautaristin ritariristin tammenlehvillä ja miekoilla.
Aiheesta muualla

http://www.asisbiz.com/il2/Bf-110/Bf-110-NJG1.2-(G9+HL)-Streib.html (Arkistoitu – Internet Archive)
http://ww2gravestone.com/general/streib-werner
http://www.ritterkreuztraeger-1939-45.de/Luftwaffe/S/St/Streib-Werner.htm (saksaksi)
http://www.oisterwijk-marketgarden.com/the_crash_of_halifax-ii_jd207_on_the_kampina.html
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Saksa 
Henkilöt:  Deutsche Biographie
Diana Muldaur

| Diana Muldaur |
| --- | --- |
 Diana Muldaur vuonna 1990.
Henkilötiedot
Syntynyt: 19. elokuuta 1938 (ikä 86) New York, New York, Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:   James Mitchell Vickery (vih. 1969; k. 1979)  Robert Dozier (vih. 1981; k. 2012) 
Näyttelijä
Aktiivisena:  1954–1993
Merkittävät roolit:   Chris Coughlin  (Sheriffi McCloud)  Dr. Katherine Pulaski  (Star Trek – uusi sukupolvi)  Rosalind Shays  (L.A. Law) 
Palkinnot
 Emmy (1990, 1991) 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Diana Muldaur (s. 19. elokuuta 1938 New York, New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten rooleistaan TV-sarjoissa Sheriffi McCloud,  Star Trek – uusi sukupolvi ja L.A. Law.
Muldaur aloitti näyttelijänuransa vuonna 1954 pienellä roolilla TV-sarjassa The Secret Storm. Tämän jälkeen hän esiintyi pienissä rooleissa useissa TV-sarjoissa. Vuonna 1969 hän sai roolin TV-sarjassa The Survivors, jossa hän esiintyi kaikkiaan kymmenessä jaksossa. Vuosina 1970–1977 hän esiintyi TV-sarjassa Sheriffi McCloud kaikkiaan 15 jaksossa Chris Coughlinin roolissa. Viimeksi hän on esiintynyt ääninäyttelijänä Batman-animaatiossa vuonna 1993.
Muldaur esiintyi 1960-luvulla myös Broadwaylla kaikkiaan kolmessa eri produktiossa.
Muldaur oli naimisissa kahdesti, hänen esimmäinen miehensä James Mitchell Vickery kuoli vuonna 1979, käsikirjoittaja Robert Dozierin kanssa hän avioitui lokakuussa 1981 aina hänen kuolemaansa asti tammikuussa 2012.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Diana Muldaur Wikimedia Commonsissa
Diana Muldaur Biography (1938-) Film Reference. Viitattu 28.12.2023. (englanniksi)
Diana Muldaur NNDB. Viitattu 28.12.2023. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Korea 
Taiteenala:  Emmy Awards 
Henkilöt:  Elonet 
Muut:  IdRef
Edgars Rinkēvičs

| Edgars Rinkēvičs |
| --- | --- |
 Edgars Rinkēvičs vuonna 2022.
Latvian presidentti
 8. heinäkuuta 2023 –  
Pääministeri:  Krišjānis Kariņš Evika Siliņa
Edeltäjä:  Egils Levits
Latvian ulkoministeri
 25. lokakuuta 2011 – 8. heinäkuuta 2023  
Edeltäjä:  Ģirts Valdis Kristovskis
Seuraaja:  Krišjānis Kariņš
Kansanedustaja
 2014–  
Ryhmä/puolue:  Yhtenäisyys
Vaalipiiri:  Riika
Henkilötiedot
Syntynyt: 21. syyskuuta 1973 (ikä 51)  Jūrmala, Latvian SNT, Neuvostoliitto
Kansalaisuus:   latvialainen
Tiedot
Puolue:  Yhtenäisyys
Edgars Rinkēvičs (s. 21. syyskuuta 1973) on latvialainen Yhtenäisyys-puolueen poliitikko. Hän on toiminut Latvian presidenttinä 8. heinäkuuta 2023 lähtien. Sitä ennen hän toimi Latvian ulkoministerinä vuodesta 2011 lähtien.
Tausta ja yksityiselämä

Rinkēvičs valmistui kandidaatiksi Latvian yliopiston historian ja filosofian tiedekunnasta vuonna 1995. Vuonna 1997 hän suoritti politiikan tutkimuksen maisterintutkinon. Vuonna 2000 hän suoritti maisterintutkinnon yhdysvaltalaisessa National Defense Universityssä. Vuosina 1993–1994 Rinkēvičs työskenteli Latvijas Radio -yleisradioyhtiössä toimittajana. Vuonna 1995 alkoi työskennellä maansa puolustusministeriössä, mikä avitti hänen poliittista uraansa myöhemmin.
Rinkēvičs ilmoitti vuonna 2014 Twitterissä olevansa homoseksuaali. Noustessaan presidentiksi hänestä tuli ensimmäinen valtionpäänmies EU-maiden keskuudessa, joka kuuluu avoimesti seksuaali- ja sukupuolivähemmistöihin.
Poliittinen ura

Vuosina 2002–2003 hän toimi Latvian Natoon liittymisestä neuvottelevan delegaation varajohtajana. Vuosina 1997–2008 hän toimi valtiosihteerinä valtiovarainministeriössä. Vuosina 2008–2011 hän toimi Latvian presidentinkanslian kansliapäällikkönä. Lokakuussa 2011 hänet nimitettiin Latvian ulkoministeriksi. Vuoden 2014 parlamenttivaaleissa hänet valittiin saeimaan.
Toukokuussa 2023 Latvian parlamentti saeima valitsi Rinkēvičsin maan presidentiksi, ja hän astui virkaan 8. heinäkuuta 2023. Hän sai vaalin kahdella ensimmäisellä kierroksella 42 ääntä ja kolmannella kierroksella 52 ääntä.
Kunnianosoituksia

Marianmaan ristin ritarikunnan 1. luokka (Viro, 2019)
Italian tasavallan ansioritarikunnan suurristi (Italia, 2019)
Kansallisen ansioritarikunnan kunniaseuralainen (Malta, 2024)
Norjan kuninkaallinen ansioritarikunnan suurristi (Norja, 2015)
Ansioritarikunnan 1. luokka (Ukraina, 2022)
Mehedeby

| Mehedeby |
| --- | --- |

 Mehedeby
 Koordinaatit: 60°27′01″N, 17°24′10″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Uppsalan lääni
Maakunta:  Upplanti
Kunta:  Tierp
Väkiluku (31.12.2023):  450
Mehedeby on taajama Tierpin kunnassa Uppsalan läänissä Upplannin historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli vuoden 2023 lopussa 450 asukasta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mehedeby Wikimedia Commonsissa
Elannon kortteli

Senaatti-kiinteistöjen pääkonttori vanhassa juuresvarastossa Lintulahdenkadun ja Lintulahdenkujan kulmassa.
Elannon kortteliksi kutsutaan Helsingin Sörnäisissä sijaitsevaa korttelia, jonka alueella on 1900-luvulta alkaen sijainnut entisen Osuusliike Elannon tuotanto-, varasto- ja hallintorakennuksia. Korttelia rajaavat kadut ovat Hämeentie, Kaiku­katu, Lintulahdenkatu ja kaareva Lintulahdenkuja. Korttelin Lintulahdenkujan puoleisessa osassa on nykyään valtion virastoja, Hämeentien puolella suosittuja ravintoloita.
Korttelin historiaa > Vanha tulitikkutehdas

Korttelin vanhin rakennus on vuonna 1874 Helsingfors Tändsticksfabriks Ab:n rakennuttama vanha tulitikkutehdas, joka toimi alkuperäisessä käyttötarkoituksessaan vuoteen 1882 asti, kunnes yritys meni vararikkoon. Vuonna 1889 rakennusmestari K. G. Järvinen muutti rakennuksen työväen asuntokasarmiksi ja laati samalla suunnitelmat koillispäätyyn sijoittuneesta pajasta. Seuraavalla vuosikymmenellä vuonna 1896 K. F. Andersson sijoitti rakennukseen leipomon, minkä jälkeen rakennus vaihtoi käyttäjäänsä useasti vuosisadan vaihteessa ollen muun muassa Leonard Lindelöfin konetehtaan ja Helsingin Uuden rautasänkytehtaan käytössä.
Korttelin historiaa > Elannon tulo kortteliin

Vuonna 1906 Elanto hankki tontin omistukseensa ja jo seuraavana vuonna syntyi kortteliin Elannon ensimmäinen leipätehdas. Vanhaan tulitikkutehtaaseen sijoitettiin vuonna 1917 silloinen keskusvarasto, makkaratehdas, korjauspaja, puusepän verstas sekä maalaamo. Korttelia alettiin kokonaisuutena suunnitella vuonna 1919, kun Elannon arkkitehti Väinö Vähäkallio palkattiin suunnittelemaan korttelille kokonaissuunnitelma. Tämän jälkeen syntyivät Vähäkallion suunnittelemat keskusvarasto vuonna 1921, suurleipomo vuonna 1924 (laajentanut Jouko Ylihannus ja Paavo Lehtinen vuonna 1955) ja neljä vuotta myöhemmin Hämeentien ja Kaiku­kadun kulmassa oleva maamerkkimäinen Elannon pääkonttori 1928. Lintulahdenkujan puoleiset vihannesvarastot ja viljasiilot syntyivät 1930- ja 1940-luvuilla. Korttelin arkkitehtuuri on vielä nykypäivänäkin pitkälti yhtenevää 1920-luvun pohjoismaista klassismia ja monelta osin Museoviraston suojelemaa. Siitä onkin puhuttu ”punatiilisenä osuusliikearkkitehtuurina”.
Korttelin alueella on tiettävästi toiminut myös saippuatehdas.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Elannon Leipätehtaan pakkauksia 1970-luvulta
Juuresvarastosta ja uudisrakennuksesta edustava toimitilakokonaisuus Sörnäisiin. (Julkaistu lehdessä numero 4/2002) Projektiuutiset. Arkistoitu 29.4.2013.
Kaiku- gallerian näyttelyt
Vanhan leipätehtaan kunnostus (Arkistoitu – Internet Archive)
Leipätehdas Helsinki
Entinen Elannon pääkonttori Hämeentien ja Kaikukadun kulmassa.
Korttelin sisäpihaa, oikealla leipätehdas, taustalla vanha Elannon pääkonttori.
Iso Oravajärvi

| Iso Oravajärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa‎
Kunnat:  Vesilahti
Koordinaatit:  61°13′42″N, 23°25′38″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Sarkolanjoen valuma–alue‎ (35.17)
Laskuoja:  oja Ruokojärveen 
Järvinumero:  35.173.1.003
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  106,7 m  
Pituus:  1,8 km  
Leveys:  350 m  
Rantaviiva:  4,198 km  
Pinta-ala:  22,666 ha  
Saaria:  ei saaria
 fiIso Oravajärvi 
Iso Oravajärvi on Pirkanmaalla Vesilahdella Krääkkiössä sijaitseva järvi.
Maantiede

Järven pinta-ala on 22,7 hehtaaria ja sen pituus on 1,8 kilometriä ja leveys 350 metriä. Se on muodostunut kaakko-luodesuuntaiseen kalliomurrokseen ja erityisesti sen pohjoisrannat ovat jyrkkärinteisiä. Korkein mäki kohoaa 54 metriä vedenpinnan yläpuolelle. Nimettyjä mäkiä ovat Rantakallio ja Oravajärvenvuori. Järven rantaviiva on 4,2 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Poikkeuksen muodostaa länsipäässä alava peltomaisema, jonka järvenranta on suomaata. Pletomaat ovat Krääkkiön kylää ja järven eteläpuolella sijaitsee Ammeenkulma. Järven lähialueella vaikuttaa viisi maatilaa ja järven rannoille on rakennettu yli 20 vapaa-ajan asuntoa. Niille tulee tiet Krääkkiön kautta kulkevalta yhdystieltä 2986.
Vesistösuhteita

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Kokemäenjoen alueen (35.1) Sarkolanjoen valuma-alueella (35.17). Järveen laskee muutama suo- ja pelto-oja ja sen luusua sijaitsee järven länsirannalla, josta saa alkunsa 600 metriä pitkä laskuoja Ruokojärveen. Järven vedenpinnan korkeus on 106,7 metriä ja Ruokojärvellä 106,3 metriä mpy., joten laskuojalle kertyy pudotusta 0,4 metriä.
Historiaa

Vuosina 1855–1856 valmistuneessa Kalmbergin kartastossa järven nimi on ”Arovajärvi”. Sen etelärannassa sijaitsee kaksi maatilaa, joista toinen on Arova torppa. Järven laskupuron varsi on raivattu heinäniityksi. Vuoden 1930 Tyrvään seudun taloudellisessa kartassa on järven karttanimi ”Oravajärvi”. Kräkkiöstä alkava peltoaukea on saavuttanut järven länsirannan. Muuallakin on raivattu peltomaata. Sitä on yksi palsta pohjoisrannassa ja muutama etelärannassa ja itäpäässä. Järven eteläpuolella on neljä maatilaa ja pohjoisrannassa yksi tila. Vuonna 1959 julkaistussa peruskartassa on järven karttanimi edelleen ”Oravajärvi”. Ihmistoiminnan merkit ovat samat kuin vuoden 1930 talouskartassa.
Suomen Sosialidemokraattinen Puolue

| Suomen Sosialidemokraattinen Puolue> Finlands Socialdemokratiska Parti |
| --- | --- |
  
  
  
Perustettu:  1899
Puheenjohtaja:  Antti Lindtman
Puoluesihteeri:  Mikkel Näkkäläjärvi
Varapuheenjohtajat:   Nasima Razmyar (1. vpj.)  Niina Malm (2. vpj.)  Matias Mäkynen (3. vpj.) 
Ideologia:   sosiaalidemokratia  EU-myönteisyys 
Poliittinen kirjo:  keskusta-vasemmisto
Toimisto:  Siltasaarenkatu 18–20 C, 6. krs 00530 HELSINKI
Ajatushautomo:  Kalevi Sorsa -säätiö
Äänenkannattaja:  Demokraatti
Jäsenmäärä:  29 000 (2024)  
Värit:       punainen
Kansanedustajia:  43 / 200 (2023)
Europarlamentaarikkoja:  2 / 14 (2024)
Kunnanvaltuustot:  1 451 / 8 859 (2021)
Aluevaltuustot:  277 / 1 379 (2022)
Kansainväliset jäsenyydet:  – Sosialistinen internationaali – Progressiivinen allianssi – Euroopan sosiaalidemokraattinen puolue – Euroopan parlamentin sosialistien ja demokraattien ryhmä – Sosiaalidemokraattinen ryhmä
Naisjärjestö:  Sosialidemokraattiset Naiset
Nuorisojärjestö:  Sosialidemokraattiset Nuoret
Varhaisnuorisojärjestö:  Nuorten Kotkain Keskusliitto
Opiskelijajärjestö:  Sosialidemokraattiset Opiskelijat
Ruotsinkielinen järjestö:  Finlands Svenska Socialdemokrater
Tunnuslaulu:  ”Työväen marssi”
Kotisivu:  sdp.fi
Infobox OKNimi-testi OK: 
Suomen Sosialidemokraattinen Puolue (lyhyemmin sosiaalidemokraatit, ruots. Finlands Socialdemokratiska Parti, lyhenne SDP, puhekielessä monesti demarit; jäsenlyhenne sd.) on suomalainen puolue, joka perustettiin vuonna 1899 nimellä Suomen Työväenpuolue. Puolueen tarkoituksena on koota kansalaiset yhteiseen toimintaan sosiaalidemokraattisten tavoitteiden toteuttamiseksi: päämääränä vapauden, tasa-arvon ja solidaarisuuden yhteiskunta, yhteistyön ja rauhan maailma sekä puhdas ja turmeltumaton ympäristö.
Puolue kuuluu Euroopan sosiaalidemokraattiseen puolueeseen (PES) ja Euroopan parlamentissa SDP:n edustajat istuvat sosialistien ja demokraattien ryhmässä (S&D). Pohjoismaiden neuvostossa puolue kuuluu sosiaalidemokraattiseen ryhmään. Kansainvälisesti puolue kuuluu muun muassa Progressiiviseen allianssiin ja Sosialistisen internationaalin. Puolue on juuriltaan työväenliike ja on edustanut aikaisemmin varsinkin teollisuustyöläisiksi luettuja palkansaajia. Puolueella on ollut kytkös ammattiyhdistysliikkeeseen, jonka vastapuolena työmarkkinoilla ovat varsinkin suuria teollisuusyrityksiä edustavat työnantajajärjestöt.
Vuoden 2023 eduskuntavaaleissa SDP sai 43 kansanedustajaa ja on siten eduskunnan kolmanneksi suurin puolue. Vuoden 2024 europarlamenttivaalien jälkeen puolueella on ollut kaksi edustajaa Euroopan parlamentissa. Sosialidemokraattien puheenjohtajana on toiminut vuodesta 2023 lähtien Antti Lindtman.
Ideologia

Sosiaalidemokraattien ideologinen pohja on sosiaalidemokratia. Puolueen keskeisiä arvoja ovat vapaus, tasa-arvo ja solidaarisuus .
Periaateohjelmassaan (2020) puolue nostaa keskeisiksi tavoitteikseen vapauden, solidaarisuuden, tasa-arvon sekä oikeudenmukaisuuden toteutumisen yhteiskunnassa, kestävän kehityksen ja ympäristövastuun edistämisen, kansainvälisen yhteistyön, osallisuuden ja demokratian vahvistamisen sekä hyvinvoinnin edistämisen ja reilun kilpailun sekä varallisuuden oikeudenmukaisen jakautumisen toteutumisen .
Puolue korostaa humanismin arvoja ja pohjoismaisen hyvinvointivaltion saavutuksia. Puolue vastustaa jatkuvaa pyrkimystä materiaaliseen kasvuun yhdistettynä kapitalistiseen talousjärjestelmään.
Suomen Työväenpuolueena alkuvaiheessa tunnettu puolue perustettiin sosiaalisen kysymyksen, yhteiskuntaluokan ja sosialismin pohjalle. SDP oli pitkään ainoa joukkopuolue Suomessa. Vuonna 1907 SDP oli suhteellisesti Euroopan voimakkain sosialistinen puolue, mistä osoituksena oli myös määräenemmistöinen Tokoin senaatti vuonna 1917. 1900-luvun alussa SDP sai pääasiallisen kannatuksensa tilattoman väestön ja maaseutuväestön ryhmistä. Vuonna 1919 SDP:n puoluekokouksessa tehtiin pesäero radikaalin aineksen kanssa, minkä seurauksena kommunistit erkaantuivat SDP:sta ja perustivat SSTP:n. Sisällissodan ja lokakuun vallankumouksen seurauksena työväenliike jakautui laajemmin.
1950-luvulla SDP:n asevelisiipi johdatteli puoluetta oikealle ja harrastamaan yhteistyötä kokoomuksen kanssa. Oikeistosiiven miehitettyä puolueen johdon 1958, puolueen oppostio jakaantui skogilaisiin, jotka perustivat TPSL:n vuonna 1959. Sosiaalidemokraattinen liike hajaantui poliittisesti, mikä näkyi puoluejärjestöjen lisäksi myös ammattiyhdistyksissä ja urheiluliikkeessä. 1950-luvulla SDP:n ohjelma oli verraten sosialistinen, minkä lisäksi puolue on edustanut Sosialistisessa Internationaalissa vasenta laitaa. 1960-luvulla SDP siirtyi poliittisesti vasemmalle.
Puolue on sijoittunut 2000-luvulla poliittisella arvokartalla keskustavasemmistoon ja on luonteeltaan liberaaleja arvoja edistävä liike . Puolueen laajan jäsen- ja kannattajakunnan vuoksi puolueessa on kuitenkin arvioitu olevan jakolinjoja niin sanottujen vasemmisto- ja oikeistodemarien välillä .
Historia > Alkutaival

Puolue perustettiin 1899 nimellä Suomen Työväenpuolue, ja ensimmäinen puoluekokous pidettiin Turussa 17.–20. heinäkuuta 1899. 1900-luvun alussa puolue esitti vaatimuksia torpparikysymykseen, työllisyyden hoitoon, työläisten aseman parantamiseen, sananvapauteen ja kahdeksantuntiseen työpäivään. Puolueen nimi vaihdettiin Suomen Sosialidemokraattiseksi Puolueeksi Forssassa vuonna 1903 pidetyssä II puoluekokouksessa. Suomen kenraalikuvernööri Bobrikov kielsi puoluetta käyttämästä nimeä ”sosialidemokraattinen”, mutta tätä kieltoa ei noudatettu. Samalla hyväksyttiin myös Saksan sosiaalidemokraattisen puolueen mallin mukainen ohjelma, tuolloin radikaali Forssan ohjelma, joka oli voimassa vuoteen 1952. Ohjelman tavoitteita olivat 8 tunnin työpäivä, vähimmäispalkka, yleinen kouluvelvollisuus sekä yleinen alkoholin kieltolaki. Forssan ohjelma on miltei suoraan peräisin Saksan sosiaalidemokraattisen puolueen vuonna 1891 hyväksymästä Erfurtin ohjelmasta. Ohjelman välittömät vaatimukset ovat toteutuneet lukuun ottamatta äänioikeutta (listan määritelmän mukaan vain vaalioikeus on toteutunut), kirkon ja valtion eroa, koulujen uskonnonopetuksen lakkauttamista ja alkoholin kieltolaista on sittemmin luovuttu.
Historia > Eduskuntapuolueeksi ja senaattiin

Venäjän vuoden 1905 vallankumous ja suurlakko joukkoprotesteineen toi Suomeen yksikamarisen 200-paikkaisen eduskunnan ja yleisen ja yhtäläisen äänioikeuden, joka oli puolueen ohjelman vaatimuslistalla. Suomen Sosialidemokraattiselle Puolueelle uudistukset olivat suuri voitto ja puolueeseen liittyi työväen lisäksi runsaasti sivistyneistöä. Tästä sivistyneistösiivestä käytettiin nimitystä "marraskuun sosialistit". Vuonna 1906 SDP oli jäsenmäärältään suhteellisesti suurin sosialistinen puolue Euroopassa. Uudistusten avulla saavutettuja tuloksia vähensi kuitenkin tsaarin haluttomuus vahvistaa merkittäviä valtiopäivillä tehtyjä päätöksiä.
Ensimmäisissä eduskuntavaaleissa SDP nousi suureksi puolueeksi. Vuoden 1916 vaaleissa se sai haltuunsa enemmistön, 103 paikkaa. Tämän seurauksena nimitettiin maailman ensimmäinen sosialistienemmistöinen senaatti, puheenjohtajanaan Oskari Tokoi. Tämä sosiaalidemokraattien hallitsema eduskunta hyväksyi Venäjän maaliskuun vallankumouksen jälkeen kesällä 1917 valtalain, jossa eduskunta julistettiin korkeimman vallan haltijaksi Suomessa. Eduskunnassa vähemmistöön jääneiden porvareiden suosituksesta Venäjän väliaikainen hallitus hajotti eduskunnan valtalain vastaisesti. Seuranneissa vaaleissa puolue koki vaalitappion ja joutui oppositioon. Seuraava senaatti oli kokonaan porvarillinen.
Syksyn mittaan SDP radikalisoitui, koska se ei saanut haluamiaan uudistuksia läpi eduskunnassa, minkä seuraus oli suurlakko 14.-20. marraskuuta 1917. Lakon avulla puolue saavutti tavoitteistaan 8 tunnin työpäivän ja kunnallisen äänioikeuden.