stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Elokuun teehuone

| Elokuun teehuone> The Teahouse of the August Moon |
| --- | --- |

Kirjoittaja:  Vern Sneiderin romaanin pohjalta John Patrick
Alkuperäiskieli:  englanti
Tyylilaji:  komedia
Tapahtumapaikka ja -aika:  Japani
Kantaesitys:  15. lokakuuta 1953
Kantaesityspaikka:  Martin Beck Theatre, New York
Henkilöt
Henkilöt:  kapteeni Fisby  Sakini  eversti Wainright Purdy III  kapteeni McLean  herra Oshira  geisha Lotus Blossom  tyttären lapsi  herra Sumata  herra Sumatan isä  ikivanha mies  kersantti Gregovich  kyläläisiä
Elokuun teehuone (The Teahouse of the August Moon, suom. myös Teehuone elokuun kuutamossa) on yhdysvaltalaisen John Patrickin näytelmäsovitus Vern Sneiderin samannimisestä romaanista vuodelta 1951. Näytelmästä tehtiin 1956 samanniminen elokuva pääosissa Glenn Ford, Eddie Albert ja Marlon Brando, ja vuonna 1970 Broadway-musikaali Lovely Ladies, Kind Gentlemen.
Kantaesityksensä lokakuussa 1953 jälkeen näytelmästä tuli suuri Broadway-hitti, jonka alkuperäistuotanto sai 1 027 esitystä ja voitti Pulitzer- ja Tony-palkinnot sekä New York Drama Critics’ Circle -palkinnon vuoden parhaana näytelmänä. Elokuun teehuone oli suosittu useita vuosikymmeniä, kunnes uusien sukupolvien poliittinen korrektius kansallisten stereotypioiden ja sukupuolten tasa-arvon suhteen alkoi tehdä siitä vanhanaikaisen.
Juoni

Toisen maailmansodan jälkeisinä päivinä Okinawan saarta miehittää Yhdysvaltain armeija. Nuori kapteeni Fisby, entinen yliopistoprofessori, saa siirron pieneen Tobikin kaupunkiin Okinawalla. Hänen tehtäväkseen eversti Purdy antaa ”suunnitelma B:n” toteuttamisen. Suunnitelmaan kuuluu amerikkalaistaa saaren väestö, opettaa heille kaikenlaista Yhdysvaltojen kulttuuriin liittyvää ja everstin sanoin ”saada heidät oppimaan demokratiaa vaikka sitten kaikki pitäisi ampua”. On määrä myös rakentaa (Pentagonin viisikulmion muotoinen) koulurakennus ja edistää kapitalismia kaikin mahdollisin keinoin.
Fisby saa tulkikseen nuoren Sakinin, jonka hahmo muistuttaa Kesäyön unelman Puckia. Sakini tutustuttaa Fisbyä paikalliseen kulttuuriin ja saaren historiaan.
Saatuaan saarelaisilta monia lahjoja, muun muassa geishan nimeltä Lotus Blossom, Fisby yrittää löytää paikallisia tuotteita perustaakseen niitä myyvän yrityksen, mutta heikoin tuloksin. Amerikkalaisia turhauttaa sekin, että demokraattisesti valittu uusi hallinto päättääkin rakennuttaa teehuoneen geisha Lotus Blossomille raaka-aineista, joista piti syntyä koulu.
Vähitellen kapteeni Fisby alkaa ymmärtää paikallista kulttuuria ja hyväksyy teehuoneen rakentamisen. Hän keksii myös hyvän myyntiartikkelin, bataattiviinan, jota aletaan tislata ja myydä amerikkalaisten tukikohtiin.
Teehuoneen avajaisissa eversti Purdy tekee tarkastuksen ja löytää Fisbyn laulamassa serenadia kyläläisille pelkässä kylpytakissa. Fisby on joutumassa sotaoikeuteen viinanmyynnistä, valtion tarvikkeiden väärinkäytöstä ja saarelaisten liian hitaasta amerikkalaistamisesta. Eversti määrää kaikki viinantislaamot ja teehuoneen purettaviksi. Sakini ja muut kyläläiset ovat alkavinaan purkutöihin, mutta todellisuudessa vain piilottavat viinapannut. Silloin Purdy kuulee Yhdysvaltain kongressin aikovan tehdä Tobikin kylästä malliesimerkin suunnitelma B:n toteutuksesta, ja Purdyn on virkansa ja maineensa puolesta käännettävä kelkkansa. Myös Fisbyä juhlitaan sankarina, ja kylän elämä jatkuu entistä ”amerikkalaisempana” teehuoneineen ja geishoineen.
Näytelmä Suomessa

Elokuun teehuonetta on esitetty monissa suomalaisissa ammattiteattereissa etenkin tuoreeltaan 1950-luvulla. Sittemmin sitä on otettu myös harrastaja- ja kesäteattereiden ohjelmistoon.
Käännös suomeksi
Jooa

| Jooa |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  20. maaliskuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Joa
Vastineita eri kielissä:  –
Nimen alkuperä:  Jooas
Infobox OKNimi-testi OK: 
Jooa on suomalainen miehen, toisinaan naisenkin etunimi. Nimi on todennäköisesti syntynyt muunnelmana Raamatussa esiintyvästä nimestä Joas (vuoden 1938 raamatunsuomennoksessa Jooas), joka oli Vanhan testamentin mukaan sekä yhden Juudan että yhden Israelin muinaisen kuninkaan nimenä.
Suomessa nimi Jooa tuli käyttöön vasta 1900-luvun loppupuolella ja on yleistynyt vasta 2000-luvulla. Vuosina 1980–2019 nimi annettiin kaikkiaan 1 916 pojalle ja 16 tytölle. Lisäksi muodossa Joa nimi annettiin samana aikana 436 pojalle ja 20 tytölle. Sekä Jooa- että Joa-nimisistä suurin osa on 2010-luvulla syntyneitä. Ennen vuotta 1960 nimeä Jooa ei ollut annettu kenellekään, ennen vuotta 1940 ei myöskään nimeä Joa.. Vuodesta 2015 lähtien Jooan nimipäivä on 20. maaliskuuta.
Tunnettuja Jooa- ja Joa-nimisiä

Joa Elfsberg (s. 1980), suomalainen laulaja, kitaristi ja taidemaalari
Joa Korhonen (s. 1979), ruotsalainen jääkiekkoilija
Jononi

α-Jononin rakenne
β-Jononin rakenne
γ-Jononin rakenne
Jononi (C13H20O) on rengasrakenteinen ketoni, jota esiintyy monessa kasvissa. Se tuoksuu orvokille. Jononit ovat tuoksuvia yhdisteitä, joita on eteerisissä öljyissä, esimerkiksi ruusuöljyssä. Jononeja voidaan valmistaa myös synteettisesti. Jononilla on kolme isomeeristä muotoa α-, β- ja γ-jononi. Jononien johdannaisia ironeja eli metyylijononeja käytetään myös hajusteissa.
Tavallisin tapa on lähteä sitraalista ja asetonista, joiden aldolikondensaatiotuotteena muodostuu pseudojononia. Tämä välituote syklisoituu hapon katalysoimana jononiksi. Käytettäessä rikkihappoa katalyyttinä on vallitseva tuote β-jononi, kun fosforihappo katalysoi erityisesti α-jononin muodostumista. Jononeja voidaan valmistaa myös lähtemällä myrseenistä, dehydrolinalolista, Jononi-isomeereja käytetään hajusteissa tuomaan niihin orvokinkaltaista tuoksua. β-jononia tuotetaan paljon myös A-vitamiinin synteesiä varten.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jononi Wikimedia Commonsissa
Elokuvateatteri Moskova

| Elokuvateatteri Moskova> valkoven. Кінатэатр Масква ven.  Кинотеатр Москва |
| --- | --- |
 Arkkitehtien V. U. Kramarenka, M. K.  Vinahradau ja V. I. Štšarbina suunnittelema elokuvateatteri Moskova vuodelta 1980 Valko-Venäjän Minskissä.
Osoite:  Prospekt Pobeditelei 13, Minsk, Valko-Venäjä
Koordinaatit:  53.9098°N, 27.5478°E
Valmistumisvuosi:  1980
Suunnittelija:  arkkitehdit V. U. Kramarenka, M. K.  Vinahradau ja V. I.  Štšarbina.
 Teatteri sulkee vuonna 2014 kunnostustöiden vuoksi ovensa. 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Elokuvateatteri Moskova (valkoven. Кінатэатр Масква, ven. Кинотеатр Москва, Kinoteatr Moskva) on elokuvateatteri Valko-Venäjän pääkaupungissa Minskissä. Elokuvateatteri rakennettiin vuosina 1976–1980 ja otettiin käyttöön Moskovan olympiavuonna 1980. Rakennuksessa oli kaksi salia, joihin sopi 260 ja 1070 katsojaa. Se oli valmistuessaan Valko-Venäjän suurin elokuvateatteri. Tiloja on käytetty myös kokousten ja konferenssien järjestämiseen. Rakennuksen suunnittelivat arkkitehdit Viktar Kramarenka,  Mihail Vinahradau ja V. Štšarbina.
Elokuvateatteri Moskova sijaitsee Minskin ydinkeskustassa osoitteessa prospekt Pobeditelei 13. Lähin metroasema on Njamiha (Nemiga). Nykyään elokuvateatterin pienempi sali on elokuvaopiskelijoiden käytössä. Suuressa salissa on 873 istumapaikkaa. Elokuvateatterissa on baari-kahvila ja usean pöydän biljardisali, jonka läheisyydessä sijaitsee valkovenäläisessä taidehistoriassa arvokkaana pidetty taiteilija Gabriela Vaštšenkon mosaiikkilasityö.
Elokuvateatterin 1980-luvulta olevaa miljötä - niin ulkoasua kuin sisätilojakin - ollaan uusimassa. Rakennus on suunniteltu suljettavan vuoden 2014 jääkiekkokisojen jälkeen noin kahdeksi vuodeksi kunnostustöiden takia. Teatteria on tarkoitus modernisoida ja esimerkiksi jakaa suuri sali kolmeksi pienemmäksi saliksi.
Aiheesta muualla

Elokuvateatteri Moskova, ohjelmisto ja näytösajat Ohjelmisto tänään Minskin elokuvateattereissa (Kinoparkin elokuvateatterit)(venäjäksi) (kinopark.by)
Minskin elokuvateattereita (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi) (infox.by)
Josien Elzerman

Josien Elzerman
Josina "Josien" Alida Elzerman (s. 2. huhtikuuta 1956, Haag, Etelä-Hollanti) on alankomaalainen uimari, joka osallistui kotimaansa edustajana kesäolympialaisiin 1972. Siellä hän karsiutui alkuerissä 200 metrin rintauinnissa ajalla 2.28,18. Lisäksi hän osallistui 4 x 100 metrin vapaauintiviestiin, jossa hän oli viides. Hänen kummatkin veljensä Hans sekä Henk olivat myös kansainvälisen tason uimareita.
Jim Jones

Jim Jones San Franciscossa vuonna 1977.
James Warren ”Jim” Jones (13. toukokuuta 1931 Crete, Indiana, Yhdysvallat – 18. marraskuuta 1978 Jonestown, Guyana) oli yhdysvaltalainen lahkojohtaja. Jones perusti Yhdysvalloissa herätyskristillisen Kansan temppeli -nimisen lahkon, julistautui messiaaksi ja johdatti seuraajansa Etelä-Amerikan viidakoihin, missä koko joukko teki joukkoitsemurhan vuonna 1978.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jim Jones Wikimedia Commonsissa
Kulttijohtajat: Jim Jones perusti Kansan temppeli -kultin Yle Areena. 17.6.2019.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Chile  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Japani  Tšekki  Australia  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef
Elokuun valaat

| Elokuun valaat> The Whales of August |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Lindsay Anderson
Käsikirjoittaja:  David Berry
Perustuu:  David Berryn näytelmään
Tuottaja:  Carolyn Pfeiffer
Säveltäjä:  Alan Price
Kuvaaja:  Mike Fash
Leikkaaja:  Nicolas Gaster
Pääosat:  Bette Davis Lillian Gish
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Nelson Enterntainment
Levittäjä:  Medusa Film Netflix
Ensi-ilta:  1987, Suomessa 1989
Kesto:  92 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Elokuun valaat (The Whales of August) on Lindsay Andersonin ohjaama yhdysvaltalainen draamaelokuva vuodelta 1987. Kahden iäkkään sisaruksen kenties viimeisestä yhteisestä kesästä kertova tarina perustuu David Berryn näytelmään, josta kirjailija itse teki elokuvasovituksen. Sisarusten rooleissa nähdään Bette Davis ja Lillian Gish ja muissa päärooleissa Vincent Price, Ann Sothern, Tisha Doughty ja Harry Carey Jr.
Elokuva jäi Lillian Gishin ja Ann Sothernin viimeiseksi roolityöksi ja brittiohjaaja Lindsay Andersonin toiseksi viimeiseksi ohjaukseksi.
Elokuun valaat kuvattiin Mainen osavaltion Cliff Islandilla.
Vastaanotto ja jälkimaine

Davisin ja Gishin odotettiin saavan rooleistaan Oscar-ehdokkuudet, mutta vain Ann Sothern oli ehdolla sivuosastaan. Elokuva esitettiin kilpailusarjan ulkopuolella Cannesin elokuvajuhlilla 1987, jossa näytökseen osallistunut Lillian Gish sai kymmenen minuutin suosionosoitukset.
The New York Timesin kriitikot valitsivat Elokuun valaat vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa. Video-oppaassa vuodelta 1994 Esko Rautakorpi piti tarinaa charmikkaana ja elämänmyönteisenä, joskin hieman teatterimaisena. Hän antoi elokuvalle neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”.
Aiheesta muualla

Elokuun valaat Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Elokuun valaat Elonet.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:The Whales of August
Käännös suomeksi
Elysium Mons

| Elysium Mons |
| --- | --- |

Korkeus:  14 125 m
Sijaintitiedot
Sijainti:  Elysium Planitia, Mars
Koordinaatit:  25°N, 212°W
Elysium Mons on Marsin neljänneksi korkein tulivuori, joka sijaitsee Elysium Planitian tuliperäisellä alueella. Vuori kohoaa lähes 14 kilometriä ympäröivää tasankoa korkeammalle ja on läpimitaltaan 240 kilometriä. Huipulla on halkaisijaltaan 14 kilometriä oleva kaldera.
Elektra (Euripides)

| Elektra> Ἠλέκτρα |
| --- | --- |
 Orestes, Elektra ja Pylades. Kuvitusta punakuviotekniikalla koristellussa hydriassa, n. 330 eaa.
Kirjoittaja:  Euripides
Alkuperäiskieli:  muinaiskreikka (klassinen)
Tyylilaji:  tragedia
Tapahtumapaikka ja -aika:  Argos, Elektran aviomiehen talo
Kantaesitys:  n. 415–413 eaa.
Kantaesityspaikka:  Dionysoksen teatteri, Ateena
Henkilöt
Henkilöt:  Elektra Orestes Pylades Klytaimnestra Kastor ja Polydeukes Elektran puoliso palvelijoita yms.
Kuoro:  Argoksen naisia
Elektra (m.kreik. Ἠλέκτρα, Ēlektra, lat. Electra) on Euripideen kirjoittama antiikin kreikkalainen tragedia, joka kertoo Elektran ja Oresteen kostosta heidän isänsä Agamemnonin surmanneelle äidilleen Klytaimnestralle.
Historia

Euripideen Elektran kantaesitys oli Ateenan Dionysoksen teatterilla noin vuonna 415–413 eaa. Näytelmä perustuu eeppiseen kyklokseen kuuluviin nostos-laityypin kertomuksiin eli Homeroksen Iliaan ja Odysseian väliseen aikaan sijoittuviin myytteihin, jotka kertovat tapahtumista aikana, jolloin kreikkalaiset palasivat koteihinsa Troijan sodasta. Sofokleen näytelmä on muunnelma Aiskhyloksen Oresteiaan (vuodelta 458 eaa.) kuuluvasta tragediasta Hautauhrintuojat. Myös Sofokles kirjoitti suunnilleen samoihin aikoihin näytelmän nimeltä Elektra.
Sisältö

Tragedia koostuu 1 359 runosäkeestä.
Sisältö > Tausta

Ennen Troijan sotaan lähtöä kreikkalaisten sotajoukon ylipäällikkö Agamemnon uhrasi tyttärensä Ifigeneian Artemiin lepyttämiseksi. Uhraus mahdollisti kreikkalaisten laivaston purjehtimisen Troijaan, mutta suututti Agamemonin puolison Klytaimnestran. Kun Agamemnon palasi sodasta kotiin, Klytaimnestra ja hänen uusi rakastajansa, Agamemnonin serkku Aigisthos murhasivat tämän. Tämän jälkeen Orestes, Elektran pikkuveli, lähetettiin Fokiin kuninkaan Strofioksen luo. Siellä tämä ystävystyi kuninkaan pojan Pyladeen kanssa.
Sisältö > Juoni

Näytelmä alkaa esittelemällä Elektran, Klytaimnestran ja edesmeneen Agamemnonin tyttären. Useita vuosia Agamemonin murhan jälkeen lukuisat kosijat pyysivät Elektran kättä. Klytaimnestra ja Aigisthos pelkäsivät, että Elektran lapsi voisi pyrkiä kostamaan Agamemnonin murhan, ja naittivat tämän sen vuoksi mykeneläiselle talonpojalle. Tämä kunnioittaa Elektran sukutaustaa niin paljon, ettei koske Elektraan. Kiitoksena tästä Elektra auttaa miestään kotitöissä. Tästä huolimatta Elektra on närkästynyt siitä, että hänet on ajettu palatsista, ja valittaa yhteiskunnallisessa asemassaan tapahtunutta muutosta.
Aikuiseksi kasvanut Orestes ja Pylades saapuvat Elektran ja tämän aviomiehen luo. Orestes ei kuitenkaan kerro henkilöllisyyttään vaan esittää olevansa Oresteen viestintuoja. Hän pyrkii ensin selvittämään, kuinka lojaali Elektra on hänelle ja Agamemnonille, ennen kuin paljastaa kostosuunnitelmansa. Elektra kertoo kohtalostaan ja sanoo toivovansa veljensä Oresteen joskus palaavan kostamaan heidän isänsä surman.
Seuraavaksi näyttämölle astuu vanha palvelija, joka aikanaan vei Oresteen Fokiihin. Hän tunnistaa Oresteen tämän lapsena otsaan saamasta arvesta, ja näin Elektrakin saa tietää Oresteen henkilöllisyyden. He alkavat suunnitella Aigisthoksen ja Klytaimnestran murhaa. Palvelija selittää, että Aigisthos on juuri valmistamassa härkää uhria varten. Orestes lähtee surmaamaan tätä, kun taas Elektra lähettää palvelijan kertomaan Klytaimnestralle, että hän on saanut pojan, tietäen, että tämä saisi Klytaimnestran tulemaan hänen kotiinsa.
Sanansaattaja tuo tiedon, että Orestes on murhannut Aigisthoksen. Orestes ja Pylades palaavat kantaen tämän ruumiin paikalle. Kun Klytaimnestra saapuu, Orestes alkaa epäröidä äitinsä surmaamista. Elektra saa Oresteen jälleen vakuuttumaan siitä, että on heidän velvollisuutensa isäänsä kohtaan surmata tämän murhannut äitinsä. Orestes ja Elektra houkuttelevat Klytaimnestran sisälle taloon, jossa he iskevät miekan tämän kurkkuun.
Orestes ja Elektra poistuvat talosta syyllisyyttä tuntien. Tällöin paikalle saapuvat Klytaimnestran jumalveljet Kastor ja Polydeukes. He kertovat Oresteelle ja Elektralle, että heidän äitinsä sai oikeudenmukaisen rangaistuksen, mutta että äidinmurha oli silti häpeällinen teko. Siksi he antavat ohjeet siitä, kuinka Oresteen ja Elektran tulee puhdistatua surmatyön jälkeen.
Sisältö > Aiskhylos-parodia ja Homeros-viittaukset

Euripideen näytelmässä on ilmeinen viittaus Aiskhyloksen suositun Oresteia-trilogian Hautauhrintuojiin. Siinä Elektra tunnistaa veljensä kolmesta merkistä, jotka Oresteelta olivat jääneet Agamemnonin haudalle: hiuskiehkurasta, joka muistuttaa hänen omia hiuksiaan; Oresteen jättämästä jalanjäljestä; sekä vaatekappaleesta, jonka Elektra oli itse tehnyt veljelleen vuosia aiemmin. Euripideen kohtaus, jossa sisarukset tunnistavat toisensa, on selvästi tämän parodia: Euripideella Elektra nauraa sille ajatukselle, että hän voisi tunnistaa veljensä tällaisista merkeistä, sillä ei ole mitään syytä ajatella, että sisaruksilla olisi samanlaiset hiukset; että aikuiseksi kasvaneen Oresteen jalanjälki vastaisi hänen omaa pienempää jalkaansa; tai että aikamies käyttäisi samaa vaatetta, joka tällä oli lapsena ollessaan.
Tämän sijaan Orestes tunnistetaan otsassa olevasta arvesta, jonka hän oli saanut lapsena jossain määrin koomisessa kohtauksessa. Tämä viittaa puolestaan selvästi Odysseiaan, jossa Eurykleia tunnistaa kotiinsa palaneen Odysseuksen tämän lapsena, ja eeppiselle heerokselle sopivammin villikarjunmetsästyksessä, saamasta arvesta.
Tulkintoja

Näytelmän keskeisenä teeman voidaan nähdä, muiden Oresteen ja Elektran suorittamaa äidinmurhaa käsittelevien näytelmien tavoin, sen käsittely, onko murha oikeutettu, jos kyseessä on verikosto eli aiemman murhan kostaminen. Toinen merkittävä teema on murhan katuminen jälkeen päin, sekä tähän liittyen ajatus siitä, että samaa henkilöä, kuten isän murhannutta äitiä, voi sekä vihata että rakastaa.
Kirjallisuutta > Tekstilaitoksia ja käännöksiä

Euripides: Electra. Teoksessa Euripidis fabulae.  (Vol. II (Sup., El., Her., Tro., Iph.Tau., Ion) Toim. James Diggle. Oxford Classical Texts)  Oxford University Press, 1981.  ISBN 978-0-19-814590-5  Kreikankielinen alkuteksti.
Euripides: Electra. Teoksessa Euripides: Suppliant Women. Electra. Heracles.  (Euripides Volume III. Käännös David Kovacs. Loeb Classical Library 9)  Cambridge, MA:  Harvard University Press, 1998.  ISBN 9780674995666  Kreikankielinen alkuteksti ja englanninkielinen käännös.
Kirjallisuutta > Muuta kirjallisuutta

van Emde Boas, Evert: Language and Character in Euripides' Electra.  (Oxford Classical Monographs)  Oxford University Press, 2017.  ISBN 0192512218
Roisman, H. M. & Luschnig, C. A. E.: Euripides' Electra: A Commentary.  (Oklahoma Series in Classical Culture Series 38)  University of Oklahoma Press, 2012.  ISBN 0806186305
Aiheesta muualla

Εὐριπίδης: Ἠλέκτρα. Wikisource. (muinaiskreikaksi)
Euripides: Electra. Perseus. (muinaiskreikaksi) (englanniksi)
Euripideen näytelmät
| --- | --- |
Säilyneet:  Alkestis · Andromakhe · Bakkhantit · Elektra · Foinikian naiset · Hekabe · Helena · Herakleen lapset · Herakles · Hippolytos · Ifigeneia Auliissa · Ifigeneia taurien mailla · Ion · Kyklooppi · Medeia · Orestes · Troijan naiset · Turvananojat · (Rhesos)
Kadonneita ja katkelmallisia:  Aiolos
Elektra Agamemnonin haudalla. E. Teschendorff, 1892.
Elohopea(II)

| Elohopea(II)sulfaatti |
| --- | --- |


Tunnisteet
CAS-numero:  7783-35-9
PubChem CID:  16685312 ja 24544
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  HgSO4
Moolimassa:  296,66
Ulkomuoto:  Väritön tai valkoinen kiteinen aine
Sulamispiste:  450 °C (hajoaa)
Tiheys:  6,47 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Ei liukene veteen
Elohopea(II)sulfaatti eli merkurisulfaatti (HgSO4) on elohopea- ja sulfaatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää metallurgiassa ja katalyyttinä. Elohopea muodostaa myös toisen sulfaatin elohopea(I)sulfaatin, jossa elohopea on hapetusluvulla +I.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa elohopea(II)sulfaatti on väritöntä tai valkoista kiteistä ainetta, joka voi hajaantua valon vaikutuksesta ja muuttuu silloin väriltään mustaksi. Yhdiste liukenee pieniä määriä happamiin liuoksiin, mutta ei veteen. Vedessä se sen sijaan hydrolysoituu niin kutsutuksi emäksiseksi elohopea(II)sulfaatiksi, joka on elohopea(II)sulfaatin ja elohopea(II)oksidin seos ja väriltään keltaista. Elohopea(II)sulfaatista tunnetaan myös kidevedellinen monohydraatti (HgSO4·H2O). Yhdisteelle on tyypillistä muodostaa kaksoissulfaatteja alkalimetallisulfaattien kanssa.
Valmistus ja käyttö

Elohopea(II)sulfaattia tuotetaan vahvan rikkihapon ja metallisen elohopean tai laimean rikkihappoliuoksen ja elohopea(II)oksidin välisellä reaktiolla. Muodostuvasta liuoksesta poistetaan vettä haihduttamalla, jolloin elohopea(II)sulfaatti kiteytyy.
Elohopea(II)sulfaattia on käytetty katalyyttinä valmistettaessa asetaldehydiä vedestä ja eteenistä ja antrakinonisulfonihappojen valmistuksessa. Yhdistettä voidaan käyttää myös analyyttisessä kemiassa kloridi-ionien sitojana, kullan ja hopean erottamiseen pyriittimalmista ja depolarisoivana yhdisteenä sähkökemiallisissa kennoissa.
Myrkyllisyys

Muiden elohopeayhdisteiden tavoin elohopea(II)sulfaatti on myrkyllistä. Veteenliukenemattomuutensa vuoksi sitä ei kuitenkaan luokitella I:n luokan myrkyksi. Yhdiste ärsyttää hengitysteitä aiheuttaen kurkkukipua, vaikeutunutta hengitystä ja yskää. Nieltynä se aiheuttaa pahoinvointia. Elohopea(II)sulfaatti voi iholle tai silmiin joutuessaan aiheuttaa syövytysvammoja.
Elokuva-Aitta

Elokuva-Aitan logo
Elokuva-Aitta oli vuosina 1932–1968 ilmestynyt, elokuviin keskittynyt aikakauslehti. Se oli aikoinaan Suomen suurin elokuvajulkaisu, vuonna 1952 sen levikki oli 30 500. Päätoimittajana toimi muun muassa Seura-lehden perustanut Ensio Rislakki.
Vuonna 1966 päätoimittajana on ollut Kirsti Jaantila ja lehteä on kustantanut  Lehtiaitta Oy, jonka toimitus on sijainnut osoitteessa Fredrikinkatu 48, Helsinki. Lehti on ilmestynyt joka toinen viikko eli 24 numeroa vuodessa. Lehti on painettu Kustannusosakeyhtiö Otavan syväpainossa Helsingissä. Irtonumeron hinta oli 1:20 mk ja vuosikerran 21 mk.
Historia

Elokuva-Aitta-lehden juuret ulottuivat "filmitaiteelliseen"  Filmiaitta-aikakauslehteen, joka ilmestyi ensimmäisen kerran vuonna 1921. Sen ruotsinkielinen rinnakkaispainos Filmrevyn ilmestyi vuosina 1921–1927. Lehden ensimmäinen päätoimittaja oli Ragnar Öller. Lehden ilmestymistiheys vaihteli, mutta se tuli ilmestyi kaksi kertaa kuukaudessa. Vuonna 1927 Suomi-Filmi perusti Filmiaitalle kilpailevan elokuvalehden Elokuva, joka taistelisi sen "trustia" vastaan, ja lehtien välinen nokitus jatkuikin vuoteen 1928 asti. Vuosien 1931–32 taloudellinen lama ajoi lehdet yhteen, ja ne yhdistyivät vuonna 1932 Elokuva-Aitaksi.
Rautatiekirjakaupan irtonumeromyynnissä Elokuva-Aitta oli vuonna 1933 sijalla 38, vuonna 1943 sijalla 14, vuonna 1953 sijalla 27 ja vuonna 1963 sijalla 55.
Historia > Päätoimittajia

Ragnar Öller, ensimmäinen päätoimittaja
Ensio Rislakki 1932–1934
Aino Aurela 1934–1947
Veikko Karumo 1947–1950
Valma Kivitie 1950–1961
Kirsti Jaantila 1961–1967
Olavi Järvi 1968
Jorma Elo

Jorma Elo
Jorma Heikki Oskari Elo (s. 30. elokuuta 1961 Helsinki) on suomalainen balettitanssija ja kansainvälisesti menestynyt koreografi.
Elon isä on arvostettu urologinen kirurgi ja ylilääkäri, professori Jaakko Elo ja äiti odont.lis. Ruth Elo o.s. Carlstedt. Hänen puolisonsa vuodesta 1994 on tanssijatar Nancy Euverink (s. 1968), joka on aiemmin toiminut Jorma Elon assistenttina ja on vuodesta 2012 Haagin kuninkaallisen konservatorion tanssiosaston johtaja.
Elo suunnitteli lapsena urakseen jääkiekkoa, mutta aloitti sisarensa vaikutuksesta tanssiopinnot 12-vuotiaana Tanssistudiossa ja 13-vuotiaana Kansallisbaletin balettikoulussa Aku Ahjolinnan ja Jussi Teräsvuoren johdolla. Hän sai kiinnityksen Suomen Kansallisbalettiin poikkeuksellisen nuorena, jo 16-vuotiaana 1978, ja sai monipuolisen näyttämökokemuksen sekä perehtyi ooppera- ja balettituotannon eri osa-alueisiin. 1979–1980 hän opiskeli silloisessa Leningradissa Kirovin teatterin (nyk. Mariinski-teatteri) Vaganova-balettiakatemiassa, joka on kouluttanut muun muassa Rudolf Nurejevin.