Helgi Þóririnpojan tarina
Helgi Þóririnpojan tarina suurvalta-ajan Ruotsissa

Helgi Þóririnpojan tarina herätti myöhemmin kiinnostusta myös suurvalta-ajan Ruotsissa. Monia muinaissaagoja pidettiin varteenotettavina lähteinä suurvallan muinaisesta ja loistokkaasta menneisyydestä. Koska ruotsalaiset eivät tuolloin enää ymmärtäneet saagojen kieltä, muinaisislantia, tärkeiksi koetuista teksteistä tehtiin käännöksiä. Helgi Þóririnpojan tarina ilmestyi Ruotsissa vuonna 1737 Eric Julius Björnerin kääntämänä kokoelmassa Nordiska kämpa dater (Stockholm, 1737). 



Helgi Þóririnpojan tarina ei monien Ruotsin historiaan tai valtapolitiikkaan linkittyviksi nähtyjen muinaissaagojen tavoin sijoittunut Ruotsin alueelle eikä kertonut muinaisista ruotsalaisista kuninkaista. Tarinan ruotsinkielisen käännöksen otsikosta Þattur Helga Þoris-Sonar. Kårt berättelse om Helge Thoris son (samt hornen Grimar, dem Kong Godmund på Glaesiswallar skickade til Kong Olof Tryggvason) käy kuitenkin ilmi, että yksi motiivi kääntämiselle oli tarinassa esiintyvä Glæsisvellirin kuningas Guðmundr. Kyseisestä tarunhohtoisesta kuninkaasta kerrottiin myös muissa Ruotsin suurvalta-aikana käännetyissä muinaissaagoissa, kuten Hervörin saagassa, Bósin saagassa ja Thorsteinn Talonvoiman tarinassa. Ruotsalaisessa muinaisuudentutkimuksessa Glæsisvellirin Guðmundr oli tärkeä teema, ja kaikki sitä valottavat lähteet pyrittiin hyödyntämään.  



Kuvaukset Glæsisvellirin sijainnissa olivat saagoissa epämääräisiä, mutta se sijoitettiin yleensä jonnekin kauas pohjoiseen. Glæsisvellirille pääsy edellytti näin ollen saagasta riippuen kulkemista Idäntiellä (isl. Austrvegr) tai suuntaamista Finnmarkiin ja Gandvíkin alueelle tai Bjarmien maahan (isl. Bjarmaland).  Mainituista alueista esimerkiksi Gandvíkin on katsottu viittaavan Vienanmereen. Joissain yhteyksissä on myös esitetty, että sillä olisi voitu tarkoittaa Pohjanlahtea tai Jäämerta, mutta nämä tulkinnat eivät ole saaneet juurikaan kannatusta. Kirjaimellisesti nimi Gandvík tarkoittaa taika-, noita- tai hirviölahtea ja viitannee skandinaavien parissa mahdollisesti olleisiin uskomuksiin alueella elelleistä hirviöistä. Keskiajan islantilaisille Vienanmeri oli todennäköisesti kaukainen ja tuntematon paikka, mikä on saattanut vahvistaa mielikuvaa.. 



Finnmark taas vastasi alueellisesti nykyistä Norjan Finnmarkin lääniä tai historiallista Ruijan maakuntaa. Saagoissa Finnmarkilla viitataan niin kutsuttujen Finnien asuinsijoihin. Finnit (isl. Finnar) taas tarkoittavat saagoissa yleensä saamelaisia.   Idäntiellä ei tarkoitettu pelkästään merireittiä vaan myös idässä sijaitsevia alueita. Idäntielle sijoitettiin monia alueita, kuten esimerkiksi Vendien maa (Vindland/Wendland), jonka katsotaan viitanneen alueisiin Pohjois-Saksan ja Puolan alueella. Idäntielle sijoittui myös todennäköisesti Karjalan kannakseen ja Viipurin alueeseen viittaava Kirjálaland. Idäntiellä on voitu viitata myös nykyisen Venäjän, Suomen ja Baltian alueeseen.  Bjarmaland taas on vanha nimitys alueelle, jonka katsotaan sijainneen Vienanmeren alueella Pohjois-Venäjällä. Tulkittaessa muinaissaagojen antamaa kuvaa Glæsisvelliristä kritiikittömästi, voitiin näin myös Glæsisvellir nähdä sijoittuneeksi Ruotsin suurvallan vaikutuspiiriin kuuluneelle alueelle.