stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Nivelrikko
Syyt

Aiemmin ajateltiin, että nivelrikkoon liittyvä nivelen rappeutuminen johtuu yksinkertaisesti siitä, että nivel kuluu, kun sitä käyttää. Nykykäsityksen mukaan nivelrikko on itsenäinen tulehduksellinen sairaus. Postraumaattinen nivelrikko voi saada alkunsa esimerkiksi luunmurtumasta.
Uusi selitysmalli hyväksyttiin yleisesti vasta 2010-luvun alussa, kun Standfordin yliopiston tutkijat huomasivat, että nivelrikkovauroiden taustalta löytyy matala-asteinen tulehdus jo kauan ennen oireiden ilmaantumista, mikä viittasi siihen, että nivelen rappeutuminen johtuu tulehduksesta eikä toisin päin. Jo paljon aiemmin olitiin havaittu, että nivelrikon vaurioittamissa nivelissä esiintyy paljon muualta tulleita tulehdussoluja ja niiden aineenvaihduntatuotteita vaikkakin vähemmän kuin nivelreumassa. Tutkijat havaitsivat myös, että nivelrikkoisten nivelten nivelnesteessä on  ylimäärä tulehdusta kiihdyttäviä proteiineja ja liian vähän tulehdusta hillitseviä proteiineja. He osoittivat myös, että ruston tuhoutumisesta syntyvät aineenvaihduntatuotteet kuten fibromoduliini, kykenevät aiheuttamaan kroonisen tulehduksen.
Riskitekijät

Elimistön matalat kilpirauhashormonien pitoisuudet.
Elimistön korkeat virtsahappo- ja uraattipitoisuudet
Alkaptonuria
Nivelten loukkaamiset onnettomuuksissa
Nivelsidevauriot
ikääntyminen
kyykyssä, konttausennossa tai polvien päältä suoritettavat lattiatyöt, muut etukumarat työasennot ja kumartelu sekä kyykistely, nostaminen, kantaminen ja kuorman kanssa suoritettavat kiertoliikkeet, staattiset työasennot
Nivelen toistuva kuormittaminen työssä tai vapaa-ajalla
Eräät metaboliset sairaudet kuten diabetes ja hemochromatoosi.
Nivelrikko iskee sitä varmemmin ja vakavammin, mitä useampia riskitekijöitä ihmisellä on. Nivelrikon suurimmat riskitekijät ovat ikääntyminen, nivelvammat, nivelruston rakennemolekyylien geenivirheet sekä raskas ruumiillinen työ.
Vamman aiheuttama nivelrikko saattaa kehittyä vielä 15–20 vuoden kuluttua vammasta. Myös tupakointi lisää riskiä sairastua nivelrikkoon.
Säännöllinen kävelyharrastus lisää polven nivelrikon riskiä ja raskas liikunta kuten juokseminen 1-3 kertaa viikossa lisää istumatyöntekijöillä lonkan nivelrikon riskiä. Myös tapaturma-alttiit urheilulajit kuten jalkapallo lisäävät nivelrikon riskiä. Vamman aiheuttama nivelrikko saattaa kehittyä vasta 15–20 vuoden kuluttua.
Lievän lihavuuden eli 25–29,9:n painoindeksin on havaittu suojaavan alle 55-vuotiaita naisia nivelrikolta, mutta vaikea lihavuus eli yli 35:n painoindeksi lisää yli 54-vuotiaiden naisten riskiä sairastua polven tai lonkan nivelrikkoon. Miehillä puolestaan jo lievä ylipaino tai lihavuus moninkertaistavat riskin. Ylipaino altistaa polvien nivelrikolle erityisesti silloin, jos polvilla on taipumus kääntyä "pihtipolviksi".
Tutkimuksissa on havaittu, että niillä potilailla esiintyy enemmän nivelrikkokipua ja kulumia, jotka saavat eniten omega-6-rasvahappoja suhteessa omega-3-rasvahappoihin.
Myös perimä on riskitekijä. Nivelrikko ei periydy kuitenkaan suoraan, vaan sen tausta on osin sattumanvarainen ja osin geneettinen..
Nivelrikon riski kasvaa, jos niveleen ja nivelrustoon (nestettä sisältävä, joustava ja erilaisia kuiturakenteita sisältävä "tyyny") kohdistuu tavallista enemmän painoa ja varsinkin jos paine on pitkäaikaista ja staattista. Paine voi syntyä tavallista painavammasta kehosta/yläruumiista, kantamisesta, istumisesta 90 asteen kulmassa, seisomisesta tai kaikkien näiden yhdistelmänä. Huonoryhtinen (eli tavallinen pyöreäselkäinen) istunta ja istunnan aikaiset virheelliset, mahdollisesti hyvinkin staattiset niskan ja yläselän asennot aiheuttavat keski-ikäisille helposti nivelrikkoa yläselän ja niskan nikamissa. Kantaminen, istuminen ja etukumara työasento ovat huomattavia riskitekijöitä myös alaselän fasettinivelille, erityisesti lantiorangan kahdessa alimmassa nikamamavälissä (nikamavälit L4/L5 ja L5/SI), koska niihin kohdistuu suurin kokonaiskuorma.
Eräässä vuonna 2012 julkaistussa tutkimuksessa havaittiin, että diabetespotilailla oli lähes neljä kertaa normaalia suurempi riski sairastua nivelrikkoon.
Seuraukset

Nivelrikosta johtuva kipu ja toimintakyvyn heikkeneminen saattavat aiheuttaa masennusta ja unihäiriöitä.
Nivelrikosta aiheutuu Suomessa vuosittain noin 600 000 lääkärikäyntiä.
Liitännäissairaudet

Nivelrikkopotilailla muita yleisemmin seuraavia nivelrikon riskiä lisääviä sairauksia:
tulehdus eli Infektio
Nivelten synnynnäinen sairaus
Diabetes
Perthesin tauti
Borrelioosi
kostokondriitti
kihti
reuma
Hemokromatoosi
Wilsonin tauti
Ehlers–Danlosin oireyhtymä
Marfanin oireyhtymä
Historiaa

Nivelrikkoa esiintyi jo esihistoriallisena aikana. Esimerkiksi Alppijäätiköstä löytyneeltä yli 5 000 vuotta vanhasta Ötz-muumiosta löytyi nivelrikon merkkejä sekä viitteitä siitä, että sairautta oli hoidettu akupunktiolla.
Erotusdiagnostiikka

Nivelrikon aiheuttamat tulehdusmuutokset ovat vähäisempiä kuin nivelreumassa.
Kirjallisuutta

Nivelkirja. Nivelrikon ehkäisy, tekonivelleikkaukset ja kuntoutuminen (WSOY, 2010)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Polven nivelrikko – terveyskirjasto.
Lonkan nivelrikko – terveyskirjasto.
Samnaunin Alpit

Muttler (3 293 m)
Samnaunin Alpit on Itäisiin Alppeihin kuuluva vuoristoalue Itävallan Tirolin osavaltion ja Sveitsin Graubündenin kantonin rajalla.
Vuoristoalueen korkein huippu on Muttler 3 293 m (koordinaatit 46°54′02.3″N, 10°22′43.4″E).
Huippuja

Muttler (3 293 m)
Piz Tschütta (3 258 m)
Piz Mundin (3 146 m)
Vesilspitze (3 115 m)
Piz Rots (3 097 m)
Vesulspitze (3 092 m)
Hexenkopf (3 038 m)
Bürkelkopf (3 033 m)
Gemspleiskopf (3 017 m)
Rothbleiskopf (2 938 m)
Michael Keane

Michael Keane
Michael Vincent Keane (s. 11. tammikuuta 1993) on englantilainen jalkapalloilija, joka edustaa Valioliigassa pelaavaa Evertonia. Keane on pelipaikaltaan keskuspuolustaja.
Keane pelasi Manchester Unitedin junioreissa mutta aloitti aikuisten liigapelinsä lainalla Leicester Cityssä, Derby Countyssa, Blackburn Roversissa ja  Burnleyssä kausina 2012–2015. Manchester Unitedissa hän pelasi vain yhden valioliigaottelun elokuussa 2014. Keane siirtyi Burnleyn omistukseen tammikuussa 2015 ja pelasi joukkueessa laina-aika mukaan lukien 56 valioliigaottelua, joissa hän teki kaksi maalia, sekä kaudella 2015–2016 mestaruussarjassa 44 ottelua, joissa hän teki viisi maalia. Kesällä 2017 hän siirtyi Evertoniin. Valioliigakaudella 2017–2018 hän pelasi 30 ottelua ja seuraavalla kaudella 33 ottelua, joissa hän teki yhden maalin.
Seuraavinakin kausina Keane kuului Evertonin vakiokokoonpanoon. Kaudella 2019–2020 hän pelasi 31 valioliigaottelua ja teki niissä kaksi maalia. Kaudella 2020–2021 otteluita kertyi 35 ja maaleja kolme. Kaudella 2021–2022 hän pelasi 32 valioliigaottelua ja teki jälleen kolme maalia. Kaudella 2022–2023 Keane sai paremmin peliaikaa vasta vuodenvaihteen jälkeen; hän pelasi 12 valioliigaottelua ja teki huhtikuun alussa viime hetken tasoitusmaalin kotiottelussa Tottenhamia vastaan. Kaudella 2023–2024 hän pelasi vain yhdeksän valioliigaottelua, joista neljä avauskokoonpanossa ja teki yhden maalin. Kaudella 2024–2025 hän on lokakuun loppuun mennessä ollut avauskokoonpanossa kahdeksassa liigaottelussa ja tehnyt kaksi maalia.
Keane edusti Irlannin alle 17- ja 19-vuotiaiden maajoukkueita mutta siirtyi sitten Englannin alle 19-vuotiaiden maajoukkueeseen ja oli mukana ikäluokan EM-kilpailuissa 2012, kun Englanti ylsi välieriin. Hän on pelannut myös Englannin alle 20- ja 21-vuotiaiden maajoukkueissa.
Keane pelasi Englannin A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran maaliskuussa 2017 ystävyysottelussa Saksaa vastaan. Ainoan maaottelumaalinsa hän on tehnyt maaliskuussa 2019 EM-karsintaottelussa Montenegroa vastaan. Toukokuun 2023 loppuun mennessä hän on pelannut 12 maaottelua, joísta viisi on EM-karsinta- ja kolme MM-karsintaotteluita. Hänen viimeisin maaottelunsa on marraskuussa 2020 pelattu ystävyysottelu Irlantia vastaan.
Nathan Patterson

Nathan Patterson (s. 16. lokakuuta 2001 Glasgow) on skotlantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan laitapuolustaja. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Evertonia.
Patterson pelasi Skotlannissa Rangersin junioreissa. Hän pääsi pelaamaan edustusjoukkueessa kaudella 2019–2020 yhdessä Skotlannin cupin ja yhdessä Eurooppa-liigan ottelussa. Kaudella 2020–2021 hän pelasi seitsemän Skotlannin Valioliigan ottelua ja neljä Eurooppa-liigan ottelua ja teki jälkimmäisissä yhden maalin, ensimmäisellä pudotuspelikierroksella kotikentällä Royal Antwerpia vastaan. Myös Skotlannin cupissa hän teki yhden maalin. Syksyllä 2021 hän pelasi kuusi Skotlannin Valioliigan ottelua ja kaksi Eurooppa-liigan ottelua.
Patterson siirtyi tammikuussa 2022 Englannin Valioliigassa pelaavaan Evertoniin mutta ei pelannut kevätkaudella vielä yhtään liigaottelua, kun huhtikuussa sattunut nilkkavammakin pilasi loppukauden. FA Cupissa hän pelasi maaliskuussa 45 minuuttia viidennen kierroksen ottelussa alasarjajoukkue Boreham Woodia vastaan. Kaudella 2022–2023 Patterson pelasi 19 valioliigaottelua, joissa hän oli 14 kertaa avauskokoonpanossa. Kaudella 2023–2024 hän pelasi 20 liigaottelua, joista yhdeksän avauskokoonpanossa.
Patterson pelasi useissa Skotlannin nuorisomaajoukkueissa. Hän pelasi Skotlannin A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran kesäkuussa 2021 ystävyysottelussa Luxemburgia vastaan. Hän pääsi kesällä 2021 pelatuissa Euroopan-mestaruuskilpailuissa kentälle muutamaksi minuutiksi viimeisessä alkulohko-ottelussa Kroatiaa vastaan. Hän on pelannut lokakuun 2024 loppuun mennessä 21 A-maaottelua, joissa hän on ollut 12 kertaa avauskokoonpanossa. Hän teki maalin marraskuussa 2021 MM-karsintaottelussa Moldovaa vastaan. Häneltä jäivät reisivamman vuoksi väliin EM-kilpailut 2024.
Puolan kansantasavalta

Puolan kansantasavalta (puol. Polska Rzeczpospolita Ludowa) oli Puolan virallinen nimi vuodesta 1952 vuoteen 1990. Vaikka stalinistit ottivatkin valtion valtaansa heti vapautuksen natsi-Saksasta jälkeen vuonna 1944, valtion nimeä muutettiin vasta kahdeksan vuotta myöhemmin.
Vaikka Puolan kansantasavalta oli virallisesti itsenäinen valtio, sen johtajat hyväksyttiin Kremlissä. Valtion käytännöt säädettiin Moskovassa, ja Puolan kansantasavallasta tuli itäblokin nukkevaltio, joka oli lähes kokonaan Neuvostoliiton vallassa. Neuvostoliitto vaikutti paljon myös itse valtiossa, ja puna-armeijalla oli aina joukkoja Puolassa (500 000 vuonna 1945, 135 000 vuonna 1955, 40 000 vuonna 1989). Neuvostoliiton kenraalien ja sotilaiden osuus Puolan asevoimista oli noin 80 %. Puolan yhdistyneestä työväenpuolueesta (puol. Polska Zjednoczona Partia Robotnicza, PZPR) tuli valtapuolue, ja Puolan kansantasavallasta tuli virallisesti kommunistinen valtio.
Historia > Ensimmäiset vuosikymmenet

Toisen maailmansodan jälkeinen Puolan tasavalta (joka uudelleennimettiin vuonna 1952 Puolan kansantasavallaksi) hallitsi noin 20 prosenttia pienempää aluetta kuin ennen sotaa. Holokausti sekä Potsdamin konferenssissa hyväksytty miljoonien saksalaisten karkottaminen teki Puolasta käytännössä etnisesti homogeenisen valtion. Sodanjälkeinen Puola oli tuhottu: Varsova, Wrocław ja Gdańsk olivat raunioina ja yhteiskunnalliset olosuhteet olivat erittäin huonot. Suuret muuttoaallot Saksan entisiin alueisiin lännessä lisäsivät epävakautta. Bolesław Bierut, joka oli muodollisesti puolueeton mutta tosiasiallisesti entinen kommunisti, nousi valtionpäämieheksi Puolan presidenttinä. Kommunistisen hallituksen pääministeriksi puolestaan nousi Stanisław Mikołajczyk.
Kansantasavallan ensimmäisinä vuosina Puolaa venäläistettiin: teollisuus kansallistettiin, ja yli 50 hehtaarin kokoiset yksityisomistuksessa olevat maat pakkolunastettiin. Władysław Gomułkan noustua Yhdistyneen työväenpuolueen ensimmäiseksi pääsihteeriksi – eli täten valtionpäämieheksi – hän sai Neuvostoliiton johtajan Nikita Hruštšovin vakuutettua omistautuneisuudestaan kommunismille sekä uudistusten tarpeelle kotimaassaan: Puolan ja Neuvostoliiton välillä tehtiin sopimuksia taloudellisesta ja sotilaallisesta yhteistyöstä, hirmuvaltaa lamaannutettiin, kollektivisointi lakkautettiin ja yhteydet länteen suurennettiin muun muassa vapaamman liikkumisen kannalta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Puolan kansantasavalta Wikimedia Commonsissa
Puolan historia
Norjan löytäminen

Norjan löytäminen (isl. Fundinn Noregr) on toinen niistä keskiajan islantilaiseen saagakirjallisuuteen kuuluvista teksteistä, jotka luetaan myyttisestä Fornjótr-jättiläisestä ja tämän suvusta kertoviin tarinoihin (Frá Fornjóti ok hans ættmönnum). Toinen näistä sisällöllisesti samalle tarinamateriaalille ja mahdollisesti samasta lähteestä juontuva teksti on pelkästään Flateyjarbók-käsikirjoituksessa säilynyt Hversu Noregr byggðist. Norjan löytäminen kertoo Norjan synnystä myyttisessä alkuhämärässä ja kuvaa samalla muutamien norjalaisten kuninkaiden polveutumista tarinassa mainituista myyttisistä ja tarunhohtoisista hahmoista. Teksti käsittelee samankaltaista tarinamateriaalia kuin useat muinaissaagat, minkä vuoksi myös Norjan löytäminen luetaan muinaissaagoihin, vaikka se poikkeaakin näistä muodoltaan ja tyyliltään. Norjan löytäminen ei ole itsenäinen saaga vaan 1100-luvun lopulla tai 1200-luvun alussa kirjoitetun Orkneylaisten saagan aloittava, kolme lukua käsittävä osio.  Se on säilynyt esimerkiksi Flateyjarbókissa.  Norjan löytäminen on ilmestynyt suomeksi teoksessa Egill Yksikätinen. Muinaissaagoja Pohjolasta (Helsinki: Finn Lectura, 2013) sekä osana Antti Tuurin kääntämää Orkneylaisten saagaa (Helsinki: Otava, 2008).
Synopsis > Sukupuu

Tarinan alussa kerrotaan ensin Fornjótrista, jonka teksti kertoo olevan kuningas ja hallitsevan:
Fornjótrilla on kolme poikaa, Hlér eli Ægir, Logi sekä Kári [kauri]. Kárin jälkeläisistä mainitaan tämän poika Frosti, pojanpoika Snær Vanha (isl. inn gamli), tämän poika Thorri ja Thorrin pojat Nórr ja Górr sekä tytär Gói.
Synopsis > Górrin etsintämatka

Thorrin kerrotaan uhraavan pakanajumalille ja eräänä talvena uhrijuhlien aikaan Goi katoaa. Jumalille uhraaminen ei auta löytämään tytärtä. Kolmen vuoden jälkeen Nórr lähtee etsimään sisartaa mantereelta ja Górr mereltä. Górr saapuu Ahvenanmerelle (isl. Allanzhaf), tutkii kaikki Svealaisten luodot (isl. Svíasker) ja Itäisen meren (isl. Eystrasalt) saaret. Sitten hän jatkaa Göötanmaan saaristoon (isl. Gautasker) ja matkaa sitten Tanskanmaalle ja saapuu lopulta sukulaisensa Hlérin jälkeläisten luo Hlérinsaarelle (isl. Hlésey).
Synopsis > Nórrin etsintämatka

Nórr lähtee hiihtäen Kveenien maasta ja saapuu alueelle, joka on Finnmörkin takana ja jossa kerrotaan asuvan "lappalaisia" (isl. Lappir). Nórrin ja lappalaisten välille syttyy taistelu, mutta lopulta lappalaiset pakenevat Nórrin voiman ja taikuuden vuoksi. Nórr lähtee sitten länteenpäin kohti Kölivuoria (isl. Kilir). Sieltä he kulkevat jokea pitkin tunturin länsipuolelle ja saapuvat vuonolle, jonka Nórr ottaa haltuunsa ja ryhtyy alueen kuninkaaksi. Seuraavana talvena Nórr suuntaa etelään Trondheimin alueelle. Hän alistaa valtansa alle kaikki ne alueet, joissa kulkee, aina Mjøsa-järvelle (isl. Mjörs) saakka. Sitten hän ottaa hallintaansa vielä Sókni-nimisen kuninkaan hallitseman Sókninlaakson (isl. Sóknadalr eli nykyinen Sogndal Norjassa).
Synopsis > Nórrin tie eli Norvegr

Tämän jälkeen  Nórr ja Górr tapaavat, eikä kumpikaan ole löytänyt sisartaan. Górr on vallannut kaikki luodot ja saaret, joiden ohi on purjehtinut ja veljekset jakavat maat keskenään niin, että Nórr saa kaikki mantereella olevat alueet ja Górr saaret ja luodot. Nórr lähtee sitten kohti Ylämaata (isl. Oppland) ja saapuu Heiðmörkiin. Siellä asuu Svaði-jättiläisen poika kuningas Hrólfr, joka on ryöstänyt Gói-sisaren. Nórr ja Hrólfr taistelevat, mutta sopivat lopulta keskenään niin, että Nórr saa puolisokseen Hrólfrin siskon ja Hrólfr saa pitää Nórrin siskon. Sitten Nórr kääntyy takaisin pohjoiseen ja palaa valtakuntaansa, jota kutsuu ”Norrin tieksi” (isl. Norvegr). Sitä hallitsevat tarinan mukaan myöhemmin hänen jälkeläisensä.
Synopsis > Gorrin jälkeläiset

Górria kutsutaan tarinan mukaan merten kuninkaaksi (isl. Sækonungr), ja hänen jälkeläisensä asettuivat tarinan mukaan myöhemmin Trondheimiin. Norjan löytäminen listaa vielä Górrista polveutuvien jälkeläisten nimet. Sukupuun lopussa mainitaan seuraavat nimet: Ylämaan jaarli Ívarr (isl. Ívarr Upplendinga jarl), tämän poika Eysteinn Meluista (isl. glumra) sekä tämän poika, Møren jaarli Rögnvaldr Mahtava ja Neuvokas (isl. inn ríki ok inn ráðsvinni Eysteinsson).
Ajoitus ja alkuperä

Tekstin Norjan löytäminen iästä ja sen suhteesta toiseen edellä mainittuun tekstiin Hversu Noregr byggðist on esitetty erilaisia näkemyksiä. Yleisesti ottaen Norjan löytäminen -tekstiä pidetään näistä kahdesta lähteestä vanhempana, vaikka onkin esitetty myös sellaisia näkemyksiä, joiden mukaan Norjan löytäminen juontuisi viimeksi mainitusta tekstistä. 


 
On myös esitetty, että Snorri Sturluson olisi myöhemmin lisännyt Norjan löytäminen -tekstin Orkneylaisten saagaan, jolloin teksti ajoittuisi 1200-luvun alkupuolelle. Tutkijat ovat erimielisiä siitä, kirjoittiko Snorri tekstin vai ei, mutta Margaret Clunies Ross (1983) on havainnut sen ja Snorrin Proosa-Eddan välillä selviä temaattisia ja ajatuksellisia yhteyksiä. Snorrin tiedetään myös tunteneen Orkneylaisten saagan, sillä hän käytti sitä kirjoittaessaan ensimmäisen elämäkertansa Pyhästä Olavista. Snorrilla tiedetään myös olleen yhteyksiä Oddaverjar-sukuun, jonka parista Orkneylaisten saagan kirjoittajan on epäilty tulleen. Näiden kiinnostus Orkneyn jaarleihin oli henkilökohtaista: Norjan löytäminen mainitsee esimerkiksi Møren jaarli Rögnvaldr Eysteinssonin, josta myös Oddaverjar-suku katsoi polveutuvansa.
Norjan löytäminen lähteenä

Sekä Norjan löytäminen että Hversu Noregr byggðist -tekstejä on joissain yhteyksissä tulkittu lähteinä, jotka kertoisivat historiallisista tapahtumista ja todellisista muinaisista kuninkaista. Kyseiset tekstit edustavat kuitenkin myyttejä eivätkä historiankirjoitusta. Fornjótrin eli "Muinaisen jätin" jälkeläisten nimistä suuri osa viittaa johonkin talviseen elementtiin (esim. Snær eli ”lumi”, Drífa   eli ”räntä”). Fornjótrin  pojat taas näyttävät kukin olevan jonkin luonnonelementin antropomorfinen ilmentymä: tuli (Logi), ilma (l. tuulet, Kári) ja vesi (l. meri, Hlér). Nimet ovat näin ollen symbolisia, eivätkä todennäköisesti viittaa todellisiin historiallisiin henkilöihin. On myös oletettu, että Fornjótrin sukupuu, jossa norjalaisten kuninkaiden alkuperä jäljitettiin muinaisiin jättiläisiin pakanajumala Óðinnin sijaan, olisi suhteellisen nuorta alkuperää.
Norjan löytäminen lähteenä > Norjan löytäminen suurvalta-ajan Ruotsissa

Norjan löytäminen kuvaa norjalaisten ja orkneylaisten myyttistä esihistoriaa ja Norjan ja Orkney-saarten muinaisia kuninkaita ja jaarleja. Vaikka se ei suoraan kuvaakaan ruotsalaista muinaisuutta, pohjolan eri alueiden ja muinaisten kuninkaiden kuvaus kiinnosti oppineita myös suurvalta-ajan Ruotsissa, missä islantilaiset muinaissaagat ylipäätään olivat alkaneet herättää kiinnostusta erityisesti 1600-luvulta alkaen. Niiden katsottiin olevan lähteitä, jotka voisivat kertoa jotain Ruotsin muinaisesta ja loistokkaasta menneisyydestä, josta muuten oli saatavilla hyvin vähän lähteitä. Tämän seurauksena muinaissaagoja käytettiin ilman asianmukaista lähdekritiikkiä myös suurvaltaideologian rakennusaineena ja propagandatarkoituksessa, huolimatta siitä, että osa aikalaistutkijoista suhtautui muinaissaagojen lähdearvoon epäillen jo tuolloin. Ruotsalaiset eivät kuitenkaan enää ymmärtäneen saagojen kieltä, muinaisislantia, ja monia tekstejä käännettiin siksi ruotsiksi tai latinaksi. Norjan löytäminen ilmestyi  käännettynä Eric Julius Björnerin teoksessa Nordiska kämpa dater vuonna 1737 (Stockholm: Horn).
Käännökset ja editiot

Fundinn Noregr. Teoksessa Rafn, C. C. (toim.) 1829–1830. Fornaldar sögur Nordrlanda, 2. Kaupmannahöfn: [s.n.], 17-21.
Guðbrandur Vigfússon & C. R. Unger (toim.). 1860–1868. Flateyjarbók, 1. Christiania: Malling, 219-221.
Frá Fornjóti ok hans ættmönnum. Teoksessa Guðni Jónsson (toim.). 1954. Fornaldar sögur Norðurlanda, 2. Akureyri: Íslendingasagnaútgáfan, 73-91.
Norjan löytäminen. Suomentanut Annakaisa Alander. Teoksessa Egill Yksikätinen. Muinaissaagoja Pohjolasta, toim. Helga Hilmisdóttir, Kirsi Kanerva ja Sari Päivärinne. Helsinki: Finn Lectura, 2013.
Orkneylaisten saaga. Suomentanut Antti Tuuri. Helsinki: Otava, 2008.
Rask, Rasmus (toim.). 1817. Snorra-edda ásamt Skáldu og þarmeð fylgjandi ritgjördum. Stockholm, 369-372.
Björner, Eric Julius. 1737. Nordiska kämpa dater . Stockholm: Horrn.
Aiheesta muualla

Funding Noregr muinaisislanniksi Heimskringla.no -sivustolla
Frá Fornjóti ok hans ættmönnum muinaisislanniksi Snerpa.is -sivustolla
Frá Fornjóti ok hans ættmönnum -bibliografia Stories for All Time: The Icelandic Fornaldarsögur (Arkistoitu – Internet Archive) -sivustolla
Fundinn Noregr englanniksi Germanic Mythology -sivustolla
Luettelo jalkapallon Euroopan cupin ja Mestarien liigan loppuotteluista

| UEFA Champions League Mestarien liiga |
| --- | --- |

Laji:  jalkapallo
Perustettu:  1955
Joukkueita:  32
Hallitseva mestari:   Real Madrid
Eniten mestaruuksia:   Real Madrid (15)
Sivusto:  UEFA Champions League
Mestarien liiga (UEFA Champions League) on Euroopan jalkapalloliiton järjestämä vuosittainen jalkapallokilpailu Euroopan eri maiden korkeimpien sarjatasojen parhaimmille joukkueille. Ensimmäistä kertaa kilpailu järjestettiin kaudella 1955–1956, jolloin se tunnettiin nimellä Euroopan Cup. Kaudesta 1992–1993 lähtien kilpailu on tunnettu nimellä Mestarien liiga. Alun perin turnaukseen osallistuivat vain eri maiden korkeimpien sarjatasojen mestarit sekä kilpailun puolustava mestari. Vuonna 1997 sääntöjä muutettiin niin, että myös kovatasoisten sarjojen toiseksi sijoittuneet saivat osallistua kilpailuun. Uudessa formaatissa puolustava mestari ei saanut automaattisesti paikkaa kilpailun seuraavalle kaudelle, ennen kuin vuonna 2005 sääntömuutoksen johdosta silloinen hallitseva mestari englantilainen Liverpool sai osallistui kaudelle 2005–2006.
Ennen vuotta 2009 oli voimassa säännös, jonka mukaan joukkueen voittaessa kilpailun kolme kertaa peräkkäin tai yhteensä viisi kertaa historiansa aikana, sai se kauden voittajalle jaettavan palkintopokaalin pysyvään omistukseensa. Kilpailun historian aikana yhteensä viisi joukkuetta ovat olleet etuoikeutettuja tähän menettelyyn Real Madrid, Ajax, Bayern München, Milan ja Liverpool. Vuodesta 2009 eteenpäin alkuperäinen palkintopokaali, joka myönnetään kilpailun voittaneelle joukkueelle, palautetaan UEFA:n haltuun ja voittajalle valmistetaan pokaalista oikeita mittasuhteita vastaava kopio.
Kilpailu on saanut koko historiansa aikana yhteensä 22 eri voittajaa. Entinen voittoja kilpailussa on saavuttanut espanjalainen Real Madrid, joita on kertynyt yhteensä 15 kappaletta. Samainen seura pitää myös hallussaan ennätystä peräkkäisistä voitoista, joita on viisi vuosina 1956–1960. Eniten toisia sijoja (7) kilpailussa on saavuttanut Juventus. Ainoa joukkue, joka on ollut kolme kertaa loppuottelussa ja hävinnyt ne kaikki, on Atlético Madrid. Maista Espanjalla on eniten kilpailun voittoja yhteensä 19 kappaletta, jotka ovat jakautuneet kahden joukkueen kesken (Real Madrid 14 ja Barcelona 5). Englantilaisten seurojen osallistuminen kilpailuun estettiin viideksi vuodeksi vuonna 1985 Heysel-stadionilla tapahtuneen mellakan seuraumuksena.