stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Godwin (jaarli)
Godwinin perhe

Godwinilla ja hänen vaimollaan Gythalla (k. maanpaossa 1069) oli kymmenen lasta.
Edith Godwinintytär, lapsista ilmeisesti vanhin, Englannin kuningatar 1042. Syksyllä 1066 ryhtyi varmistamaan asemiaan tekemällä kirjan Vita Ædwardi Regis avulla henkistä eroa veljeensä, kuningas Haraldiin ja esiintymään kuningas Edvardin muistolle omistautuneena leskenä. Hän tarjosi Vilhelmin valloitukselle häivähdyksen laillisuutta,eikä koskaan noussut vastustamaan tätä asein, vain rukouksein ja neuvoin. Vilhelm Valloittajan kruunajaisten jälkeen jouluna 1066 Edith sai pitää omaisuutensa. Hän kuoli Englannissa 19. joulukuuta 1075 ja haudattiin miehensä kuningas Edvard Tunnustajan viereen Westministeriin, eikä omien toiveidensa mukaisesti Wiltonin luostariin.
Svein Godwininpoika, ilmeisesti pojista vanhin, Hertfordshiren jaarli , kuoli maanpaossa 1052. Hänen poikansa Harold oli panttivankina Normandiassa.
Harald Godwininpoika, East-Anglian jaarli 1045–1053, Wessexin jaarli 1053–1066, Englannin kuningas 1066. Kuoli Hastingsin taistelussa 1066.
Tostig Godwininpoika, Northumbrian jaarli 1055–1066. Kuoli Stamford Bridgen taistelussa 1066.
Gyrth Godwininpoika, East-Anglian, Cambridgeshiren ja Oxfordshiren jaarli 1057–1066. Kuoli Hastingsin taistelussa 1066.
Leofwinen Godwininpoika, Kentin, Essexin, Middlesexin, Hertfordin, Surreyn ja luultavasti Buckinghamshiren jaarli 1057–1066. Kuoli Hastingsin taistelussa 1066.
Gunnhilda Godwinintytär , lähti veljenpoikiensa kapinan (1068–1069) jälkeen Bruggeen maanpakoon.Hän siirtyi sieltä Tanskaan,mutta palasi pian Flanderiin, koska ei saanut apua kuningas Sven Estridinpojalta. Gunnhilda kuoli Bruggessa 24. elokuuta 1087.
Ælfgifu Godwinintytär
Eadgifu Godwinintytär saattaa olla se Harald Godwininpojan sisar, jonka avioliittoa Normandiaan Harald suunnitteli vieraillessaan Vilhelm Valloittajan hovissa 1064. Canterburyilainen munkki Eadmerin mukaan Vilhelm Valloittaja myöhemmin tiedusteli Eadgifua, jolloin Harald Godwininpoika vastasi:"Sisareni, josta kysyt [– –] on kuollut. Jos kreivi haluaa hänen ruumiinsa, voin sen lähettää."
Wulfnoth Godwininpoika, mainitaan 1051 panttivankina, mutta kuoli 1094 ilmeisesti vapaana miehenä.
Lisäksi Godwinin perhepiiriin kuului ilmeisesti New Ministerin apotti Ælfwig (Ælfwy) (1063–1066) Winchesterissä, joka sai surmansa Hastingsin taistelussa. Myöhemmän tradition mukaan hän oli Godwinin veli. Vaikka Godwinia yleisesti syytettiin kirkon omaisuuden anastajaksi, hänet erityisesti mainitaan New Ministerin lahjoittajana ja hyväntekijänä.
Arvioita Godwinista > Legendasta roistoksi ja takaisin

Lontoo oli Kuut Suuren aikana Pohjois-Euroopan skaldirunouden keskus. Vaurastuttuaan Godwin palkkasi runoilijan ylistämään omia saavutuksiaan ja varmistamaan maineensa kasvun.Hänen elämäkertaansa on myöhemmin sekoittunut myös legendanomaisia piirteitä: kahdennentoista vuosisadan Tristan-versiossa Godoïne (Godwin) on Isoldea vastaan vehkeillyt paha paroni, joka saa surmansa Tristanin ammuttua nuolen hänen silmäänsä.
Normannivalloituksen jälkeen Godwinin maine muuttui sankarista konnaksi ja oli huonoimmillaan sukupolvi valloituksen jälkeen. Jälkimaine alkoi saada jälleen positiivisia piirteitä kolmannellatoista vuosisadalla, kunnes hänen ihailunsa saavutti huippunsa viktoriaanisen ajan historioitsija A. E. Freemanin näkökannassa, jonka mukaan Godwin ja hänen poikansa olivat englantilaisen parlamentarismin airuita ja sankareita.
Arvioita Godwinista > Aikamme arvioita

DeVriesin (1999) mukaan Godwinia luonnehtii kolme ominaisuutta jotka selittävät sen, kuinka hän nousi valtaan, pysyi siellä ja vielä onnistui siirtämään valtansa pojilleen. Ensiksi Godwinin näyttää olleen kyky kohdata mikä tahansa esiin tullut poliittinen asia ja, huolimatta siitä kuinka hirveältä se aluksi näytti hänen hallinnolleen, lopulta kriisin loputtua hän oli selviytynyt siitä ja jopa hyötynyt. Toiseksi Godwin pysyi lojaalina jokaiselle palvelemalleen kuninkaalle, vaikka oli kahdesti aiheuttaa sisällissodan ja joutui kerran vuodeksi maanpakoon. Kolmanneksi, huolimatta vahvasta poliittisesta asemastaan Englannissa, Godwin näyttää olleen erityisen pidetty saarivaltakunnan asukkaiden keskuudessa. Kaikkia näitä selittää hänen sotilaallinen kyvykkyytensä: hän oli kyvykäs sotaherra, kun Knuut Suuri sitä tarvitsi ja kun kolme muuta kuningasta, Harald Jäniksenkäpälä, Harthaknut ja Edvard Tunnustaja, olivat siitä riippuvaisia.
Howarth (1977) kertoo, kuinka englantilaiset ihailivat Godwinia. Hänen on sanottu olleen lojaali ystävilleen, oikeudenmukainen ja hyvä puhumaan. Kuitenkin erityisesti normandialaisten Godwinista esitetyt arviot olivat nuivia. Guillaume Jumiègeslainen kirjoittaakin:" Siihen aikaan hurja ja häikäilemätön Godwin oli Englannin vaikutusvaltaisin jaarli ja ankarasti piti valtaa suuressa osaa Englannin valtakuntaa, minkä hän oli saavuttanut joko jalojen esivanhempiensa tai väkivallan ja korruption avulla." Samantapaiseen arvioon ovat päätyneet myös osa myöhemmistä historioitsijoista: Trevelyanin (1948) arvion mukaan Godwinin laajat maatilat oli hankittu yhden sukupolven aikana keinoin, jotka eivät ehkä olisi sietäneet lähempää tarkastalua.
R. J. White (1967) katsoo Godwinin perheineen aiheuttaneen anglosaksien vallan kaatumisen. Hänen mukaansa vallan kasaantuminen jaarleille saattoi maan epävakaaseen tilaan ja erityisesti White mainitsee jaarli Godwinin omistushalun, vallanhimon ja sotilaallisen voiman yhteiskuntaa rapauttavan vaikutuksen. Godwinin poikien toimintaa hän kuvaa kohtalokkaaksi Englannin tulevaisuudelle.
Godwinin ja neljän Englannin kuninkaan sukulaisuussuhteet sekä hallitusvuodet
Kuningatar Emma vie lapsensa turvaan Normandiaan. Toinen pojista, Alfred, tuli kuolemaan kuningas Haroldin käsissä 1036 ja toinen, Edvard, nousi Englannin kuninkaaksi 1042.
Knuut Suuren imperiumi.
Englannin jaarlikunnat vuonna 1025
Knuut Suuri sekä vallasta taistelleet pojat Harald ja Hardeknut
Godwin syleilee nuorta Alfredia ennen kuin luovuttaa tämän kuninkaan käsiin. Kuva 1240-luvulta
Edvard palaa Englantiin (vasemmalla) ja kruunataan kuninkaaksi (oikealla)
Kuningas Edvard keskustelee jaarli Godwinin ja tämän pojan Haraldin kanssa. Normandialaista propagandaa levittävän Bayeux´n seinävaatteen ensimmäinen kuva.
Godwinin tytär Edith kuningattarena
Jaarlit neuvovat kuningasta avioitumaan. Kuva 1240-luvulta.
Robert Jumiègeslainen
Boulognen Eustace ratsastaa viiri kädessään. Kuvitus Bayeux´n seinävaatteesta.
Godwinin panttivangiksi luovuttama pojanpoika Hakon. Kuva Bayeux’n seinävaatteesta.
Godwinin luottomies Stigand.
Godwin syö leivän ja kuolee.
Ælfgifu
Kynsiapinat

| Kynsiapinat |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Kädelliset Primates
Osalahko::  Apinat Simiiformes
Heimo::  Kierteishäntäapinat Cebidae
Alaheimo::  Kynsiapinat Callitrichinae  Gray, 1821
Synonyymit
 Callitrichidae  Callithricidae  Hapalidae  Arctopitheci 
Suvut
 Callimico  Callithrix  Leontopithecus  Saguinus - tamariinit 
Katso myös
   Kynsiapinat Wikispeciesissä   Kynsiapinat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kynsiapinat (Callithrichinae, synonyymi Callitrichidae) ovat uuden maailman apinoita. Kynsiapinoiden alaheimoon kuuluvat mm. marmosetit ja tamariinit.
Ulkonäkö

Kynsiapinat ovat pikkumakien ohella pienimpiä kädellisiä. Pienimmät kynsiapinat ovat vain 13 cm:n pituisia ja 100 g:n painoisia. Niiden merkittävin ulkoinen piirre ovat kynnet, jotka ovat kaikissa sormissa ja varpaissa pois lukien isovarpaat. Tutkijat ovat yhtä mieltä siitä, että kynsiapinoiden esivanhemmilla oli tasaiset kynnet kaikissa sormissa ja varpaissa, aivan kuten ihmisellä. Kynsiapinoiden turkki on erittäin pehmeä, ja lajista riippuen turkkeja on monen värisiä. Häntä on yleensä pitempi kuin ruumis, mutta toisin kuin monet muut lajit, uuden maailman apinat eivät voi käyttää sitä tarttumiseen.
Levinneisyys

Kynsiapinat elävät Keski-Amerikan ja Etelä-Amerikan sademetsissä. Useimmat lajit elävät Amazonin ympäristössä.
Käyttäytyminen

Kaikki lajit ovat päivälajeja. Ne elävät puissa ja liikkuvat hyppäämällä puusta toiseen tai juoksemalla oksia pitkin. Kynsiapinat asuvat pienissä perheissä, joiden reviiri on 1 ja 50 hehtaarin välillä.
Ravinto

Kynsiapinoiden ravinto koostuu pääasiassa hyönteisistä. Lisäksi ne syövät mettä, pehmeitä hedelmiä ja puiden mahlaa.
Lisääntyminen

Kun raskaus on kestänyt 140–150 päivää, naaras synnyttää yhdestä kolmeen poikasta kahdesti vuodessa. 80 %:ssa tapauksista syntyy kaksoset. Tutkijat olettavat, että naaraiden on helpompi synnyttää kaksi pientä poikasta kuin yksi iso. Poikasten kasvatukseen osallistuu koko perhe, pääasiassa urokset. Molemmat sukupuolet, etenkin urokset, kantavat poikasia selässään. 12–18 kuukauden kuluttua kynsiapinoista tulee sukukypsiä. Elinajanodote kynsiapinoilla on noin 16 vuotta.
Uhat

Suurin uhka kynsiapinoille on niiden elinympäristön tuhoutuminen. IUCN arvioi, että 11 lajia on vaarassa kuolla sukupuuttoon. Uskotaan, että suurimmassa vaarassa ovat leijonatamariinit.
Lajit

Kynsiapinoiden alaheimo sisältää seuraavat lajit:
Suku Callimico
Callimico goeldii – hyppytamariini
Suku Callithrix
Callithrix jacchus – valkotupsumarmosetti
Callithrix penicillata – mustatupsumarmosetti
Callithrix kuhlii – raitamarmosetti
Callithrix geoffroyi – valkonaamamarmosetti
Callithrix flaviceps – ruskopäämarmosetti
Callithrix aurita – bambumarmosetti
Callithrix argentatus
Callithrix leucippe
Callithrix melanurus
Callithrix intermedius
Callithrix emiliae
Callithrix nigriceps
Callithrix marcai
Callithrix humeralifer – amazonianmarmosetti
Callithrix chrysoleucus
Callithrix mauesi
Callithrix saterei
Callithrix manicorensis
Callithrix acariensis
Callithrix rondoni
Suku Leontopithecus
Leontopithecus rosalia – kultatamariini
Leontopithecus chrysomelas
Leontopithecus chrysopygus – leijonatamariini
Leontopithecus caissara – mustapäätamariini
Suku Saguinus – tamariinit
Saguinus midas – mustatamariini
Saguinus niger
Saguinus nigricollis – mustakaulatamariini
Saguinus graellsi
Saguinus fuscicollis – ruskopäätamariini
Saguinus melanoleucus
Saguinus tripartitus – kultavaippatamariini
Saguinus mystax – viiksitamariini
Saguinus pileatus
Saguinus labiatus – punavatsatamariini
Saguinus imperator – keisaritamariini
Saguinus bicolor – korvatamariini
Saguinus martinsi
Saguinus oidipus
Saguinus geoffroyi – suikkatamariini
Saguinus leucopus – valkojalkatamariini
Saguinus inustus – lyhyttöyhtötamariini
Savustus

Savustettu ja suolattu silakka.
Pieni savustuskioski Vihdissä.
Savustus tai savustaminen on ruoan valmistus- ja säilömismuoto, jossa ruoka kypsennetään altistamalla se savulle pitkäksi aikaa. Savun sisältämien eri kemikaalien, lämmön ja tuotteen osittaisen kuivumisen yhteisvaikutuksella voidaan parantaa elintarvikkeen säilyvyyttä.
Kalansavustus on yksi savustusmenetelmä. Kalansavustukseen sopivat parhaiten kaikkein rasvaisimmat kalalajit. Tällaisia kalalajeja Suomessa ovat muun muassa lohi, kirjolohi, taimen, nieriä, muikku, siika ja lahna.
Historia

Savustus säilömistapana on keksitty ilmeisesti useissa kulttuureissa yhtä aikaa jo esihistoriallisella ajalla. Sumerilaisten tiedetään savustaneen kalaa vuonna 3500 eaa. Mesopotamiassa. Myös hedelmiä on savustettu perinteisesti ainakin Kiinassa, jossa savustettu aprikoosi oli erityinen herkku Tang-dynastian aikana 618–907 eaa. Roomalaiset maksoivat suuria rahasummia Mustanmeren tonnikalasta eli salsamentumista. Toinen roomalaisten erityinen herkku oli savustettu juusto. Nykyisin juustoa valmistetaan savustamalla Italiassa caciocavallo-nimisenä.
Euroopassa savustusta on harrastettu jo varsin varhaisina aikoina ja säilömismuotona se on suolaustakin vanhempi. Irlannista on löydöksiä, joiden perusteella on päätelty, että Bann-joen varrella olisi savustettu kalaa jo vuonna 2000 eaa. Ruoan säilöminen suolaamalla levisi Länsi-Eurooppaan vasta 500 eaa. Keskiaikaisessa Euroopassa savustettu silli oli hyvin yleistä ruokaa ja se voidaan tärkeydessä rinnastaa kuivattuun turskaan (kapakala), joka oli erityisesti yksi köyhemmän väestön ravinnon kulmakivistä. Vuodelta 1349 on säilynyt asiakirjoja, joiden mukaan silloin olisi rakennettu valtava sillisavustamo Englantiin. Se osoittaa, että toiminta on ollut laajamittaista.
Savustettavista kaloista merkittäviä olivat sillin lisäksi ainakin turskan sukulainen kolja ja lohi. Isoissa englantilaisissa savustamoissa lämpötila ei noussut yleensä yli 29 asteen, joten niissä savustus tapahtui niin sanotulla kylmäsavustusmenetelmällä. Samoihin aikoihin Pohjois-Euroopan hansakaupungeissa kehitettiin täysin toisenlainen savustusmenetelmä eli kuumasavustus, jossa savustuslämpötila nousi hyvinkin yli sataan asteeseen. Saksassa tähän tapaan käsiteltyä silakkaa kutsutaan nimellä Bücklinge, joka on käännetty englanniksi muotoon buckling. Samaa menetelmää käytetään silakan lisäksi makrilliin, sampeen, ankeriaaseen ja loheen. Suomessa silakan lisäksi suosittu ja perinteinen savukala on muikku.
Vanhat savustusmenetelmät poikkesivat melko paljon nykyisestä savustuksesta, joka kehitettiin vasta vuonna 1843. Keskiaikana savustettavaan kalaan laitettiin huomattavasti enemmän suolaa kuin nykyään ja kalan savustus esimerkiksi Englannin suuressa savustamossa kesti useita päiviä. Aina välillä tuli sammutettiin ja kalan annettiin levätä. Lopputulos poikkesi melkoisesti nykyään tunnetusta savukalasta tai kylmäsavukalasta. Savustettavaa kalaa prosessoitiin, kunnes se oli täysin kuivaa ja rakenteeltaan hyvin kovaa, sekä hyvin suolaista.
Vaikutus säilyvyyteen

Savustaminen ei ole sama kuin elintarvikkeen mikrobien tuhoaminen: savustetuista ja umpiopakatuista kaloista on tutkimuksissa löydetty merkittäviä määriä patogeeneja mikrobeja. Lämminsavustettu kala säilyy noin viikon, kylmäsavustettu 2-4 viikkoa.
Kuumasavustus

Kuumasavustuksessa kala tai liha savustetaan nopeasti eli 1–2 tunnissa hyvin lämpimässä tavallisesti 60–80 celsiusastessa, joskus 90–100 asteen lämmössä.
Lämminsavustus

Lämminsavustuksessa lihaa tai kalaa savustetaan 40–80 asteessa kolmesta viiteen tuntia. Tuotetta voidaan tämän jälkeen vielä kypsentää esimerkiksi kuumassa vesihöyryssä pitämällä kuten tehdään vaikkapa leikkelemakkaroille. Erityisesti lihan hitaasta savustuksesta suuressa kosteudessa käytetään termiä palvaaminen.
Nestesavustus

1990-luvulta alkaen elintarviketeollisuus on siirtynyt käyttämään nestesavustusta, jossa tuote käsitellään nesteytetyllä savulla. Se on syrjäyttänyt vähitellen perinteistä puupurusavustusta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Savustus Wikimedia Commonsissa
Pasilankatu

Pasilankatua Pasilansillan risteyksestä.
Pasilankatu on pohjois–etelä-suuntainen katu Helsingin Pasilassa. Pasilankatu toimii Länsi-Pasilan ja Keski-Pasilan osa-alueiden rajana, ja se on tärkeä liikenneväylä. Pasilankatu alkaa etelässä Veturitien risteyksestä ja päättyy pohjoisessa Radiokadun liikenneympyrään.
Pasilankadun varrella on eteläpäässä joukko toimistorakennuksia sekä Tripla-kompleksi. Näitä pohjoisemmassa on lisää toimistorakennuksia, 2020-luvulla valmistuneita asuinkerrostaloja sekä Helsingin pääpoliisilaitos.
Raitiovaunu 9 kulkee Pasilankatua pitkin aina Ilmalantorille saakka.
Rakennukset

Huolintatalo, toimistorakennus, Pasilankatu 2. Rakennuttaja John Nurminen Oy, 1982.
Palkkatilanportti 1, toimistorakennus, 1981.
Esterinportti 2, mm. Uudenmaan liiton pääkonttori, 1984.
Esterinportti 1 (”Ester1”), toimistorakennus, 1984.
Pasilankatu 10, toimistorakennus, 1985.
Maistraatinportti 1, entinen Yhtyneiden Kuvalehtien toimitalo. Arkkitehti Ilmo Valjakka, 1987.
Pasilanportti, toimistorakennus, Kyllikinportti 2. Alkuperäinen suunnittelu Jaakko Salonen, 1988. Muutostyöt L Arkkitehdit, 2017.
Pasilan poliisitalo 2, Pasilanraitio 11. Entinen Helsingin käräjäoikeuden talo, 1984.
Pasilan poliisitalo 1, Pasilanraitio 13. Arkkitehdit Toivo Korhonen ja Timo Kannisto, 1982.
Tripla-kompleksi. Arkkitehdit Soini & Horto, 2019.
Helsingin Pilvilinna, Firdonkatu 7, asuinrakennus. Arkkitehdit Hannunkari & Mäkipaja, 2022.
Pasilankatu 11 ja 13, asuinrakennukset. HPK Arkkitehdit, 2022–2023.
Höyrykatu 8, asuinrakennus. Arkkitehtitoimisto Ark7, 2021.
Pasilankatu 17, asuinrakennus. HPK Arkkitehdit, 2021.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pasilankatu Wikimedia Commonsissa
Hanau

| Hanau |
| --- | --- |
 Hanaun raatihuone ja Grimmin veljesten patsas.
 lippu:  vaakuna
 Hanau
 Koordinaatit: 50°8′N, 8°55′E 
Valtio:  Saksa
Osavaltio:  Hessen
Hallintopiiri:  Darmstadt
Piirikunta:  Main-Kinzig-Kreis
Hallinto:  
 – Pormestari:  Claus Kaminsky (SPD)
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  76,5 km²
Korkeus:  104 m
Väkiluku (30.6.2021):  97 459
 – Väestötiheys:  1 274 as./km²
 
 www.hanau.de  
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Hanau on kaupunki Hessenin osavaltiossa Saksassa noin 25 kilometriä itään Frankfurt am Mainin suurkaupungista. Se sijaitsee Mainjoen oikealla rannalla, Mainin sivujoen Kinzigin suulla. Hanau kuuluu Main-Kinzig-Kreisiin ja on väkiluvultaan sen suurin kaupunki. Kaupungin pinta-ala on 76,5 neliökilometriä ja kesäkuussa 2021 asukkaita oli 97 459. Asukastiheys kaupungissa on noin 1 270 as./km². Kaupunki tunnetaan muun muassa Grimmin veljesten syntymäkaupunkina.
Historia

Vanha Hanaun kaupunki perustettiin vuonna 1303. Se oli kasvanut Hanaun linnanherrojen linnan ympärille. Kreivi Filip Ludvig II salli 1500-luvun loppupuolella hollantilaisten ja vallonialaisten protestanttipakolaisten perustaa oman asutuksen lähelle vanhaa Hanauta. Tämä uusi asutus, Neustadt, perustettiin vuonna 1597. Vallonialaiset toivat alueelle jalokivitietämystä. Neustadt liitettiin Hanaun kaupunkiin noin vuonna 1835. Toisen maailmansodan brittiläisissä ilmapommituksissa vuonna 1945 Hanau tuhottiin lähes täysin.
Ystävyyskaupungit

Conflans-Sainte-Honorine
Dartford
Francheville
Jaroslavl
Nilüfer
Taizhou
Tottori
Lähde:
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hanau Wikimedia Commonsissa
Kaupungin verkosivut (saksaksi)
Hanaun sijainti Main-Kinzig-Kreisissa.
Holi

Holin viettoa Alankomaissa.
Holi (hindiksi होली) on hindulaisuuden jokakeväinen värien juhla. Holia vietetään kahden päivän ajan maaliskuussa tai huhtikuun alussa gregoriaanisen kalenterin mukaan. Ensimmäiseen päivään kuuluu suurten nuotioiden polttaminen, toisena päivänä ihmiset heittävät värijauheita tai väriliuosta toistensa päälle. Myöhemmin illalla juhla jatkuu kodeissa, joihin juhlijat kutsuvat toisiaan.
Holi on yleinen hulluttelupäivä, jolloin pilanteko ja kepposet ovat sallittuja. Temppelitaiteeseen ikuistettujen kuvausten perusteella se on hindujen juhlista vanhimpia. Juhlaa vietetään usein myös maissa, joissa asuu paljon intialaisia siirtolaisia.
Juhlaan liittyviä legendoja

Eräs juhlaan liittyvä hindulaisen mytologian tarina kertoo ilkeästä kuninkaasta Hiranyakashipusta, jota oli miltei mahdoton tappaa. Brahma oli lahjoittanut kuninkaalle kuolemattomuuden: häntä ei voisi tappaa. Kuningas tuli tästä ylpeäksi ja vaati ihmisiä palvomaan jumalien sijasta häntä itseään. Hiranyakashipun poika Prahlad pysyi kuitenkin omistautuneena Vishnulle, minkä vuoksi kuningas ja tämän sisar Holika yrittivät eri tavoin tappaa pojan. Kaikki keinot menivät yksi toisensa jälkeen mönkään, jolloin Hiranyakashipu käski Prahladia istumaan rovioon Holikan kanssa. Holika ei voinut vahingoittua, koska hänellä oli tulelta suojaava huivi. Prahlad suostui ja rukoili Vishnua. Kun tuli sytytettiin, huivi lensi Holikan yltä suojaamaan Prahladia ja paha Holika paloi elävältä. Toisen version mukaan Holika tuhoutui, koska hän ei tiennyt kykynsä toimivan vain, mikäli hän menisi tuleen yksin. Holi-juhlan nuotiot kuvaavat Holikan polttamista. Myöhemmin Vishnu itse tuli maan päälle Narasimhan, puoliksi ihmisen ja puoliksi leijonan hahmossa ja tappoi Hiranyakashipun iltahämärässä talon verannalla raadellen kuninkaan kynsillään ja pidellen tätä samalla sylissään.
Värien ruiskutus periytyy erään tarinan mukaan Krishnasta, joka oli kateellinen puolisonsa Radhan vaaleudesta omaan tummaan ihoonsa verrattuna. Krishna valitti epäkohdasta äidilleen, joka käski poikansa värjätä Radhan mieleisekseen. Tähän ilkikurinen jumala suostuikin. Nuorena Krishnalla oli myös tapana kujeilla paimentyttöjen kustannuksella, ja eräs piloista oli värijauheen heittäminen heidän ylleen. Siksi holina juhlitaan myös Krishnan ja Radhan välistä rakkautta esimerkiksi kantamalla jumalparin kuvia kaduilla.
Kolmas holiin liittyvä tarina kertoo Dhundhi-syöjättärestä, joka piinasi lapsia Prithu-nimisessä valtakunnassa. Legendan mukaan pojat karkottivat Dhundhin holi-päivänä kepposillaan ja naurullaan, joille Dhundhi oli erityisen haavoittuvainen Shivan langettaman kirouksen vuoksi. Edelleen holina muistetaan sitä, kuinka Shiva tuhosi rakkauden jumalan Kamadevan, kun tämä yritti auttaa Parvatia lemmenhuolissa. Parvati pyysi Kamadevaa ampumaan Shivaa nuolella, jotta saisi Shivan miehekseen. Kamadeva suostui, mutta meditaatioon keskittynyt Shiva vihastui häirikköön suuresti, avasi kolmannen silmänsä ja poltti Kamadevan tuhkaksi. Parvati sai kuitenkin Shivansa, ja Kamadevan vaimon Ratin pyynnöstä Shiva palautti rakkauden jumalan takaisin henkiin. Tämän vuoksi holi on myös Kamadevan juhla ja tärkeä päivä rakastavaisille, jotka osoittavat kiintymystään värjäämällä toisensa kirjaviksi.
Juhlan vietto

Juhlan valmistelu aloitetaan keräämällä polttopuita suureen kokkoon. Varsinaisen holi-päivän aattoiltana roviolle asetetaan Hiranyakashipun ilkeän sisaren Holikan kuva, joka poltetaan. Joskus Holikan syliin pannaan myös palamattomista materiaaleista valmistettu Prahlad. Rituaali kuvaa hyvän voittoa pahasta. Joillakin paikkakunnilla naiset saavat holi-päivänä kostaa miehille vuoden kärsimykset: he hakkaavat onnettomia uhreja kepeillä ja pukevat nämä naisten asuihin. Myös muu pilanteko ja keppostelu kuuluu holin henkeen.
Toisena päivänä (dhuleti) on varsinainen värien juhla. Värejä roiskitaan erityisesti pohjoisessa Intiassa. Niitä voi viskellä kanssajuhlijoiden niskaan jauheena, mutta toinen suosittu tapa on sekoittaa väri veteen ja ruiskuttaa liuosta esimerkiksi polkupyörän pumpulla. Tunnelma on riehakas, sillä juhlaan kuuluvat myös laulaminen ja tanssiminen sekä kannabiksella terästetyn thandai-juoman nauttiminen. Ihonvärin, sukupuolen tai yhteiskunnallisen aseman asettamat rajoitukset eivät ole voimassa, ja ohikulkijoita saa värjätä vapaasti. Illalla ihmiset tervehtivät sukulaisia ja ystäviä, vierailevat heidän luonaan ja syövät makeisia.
Haitalliset värit

Perinteiset holi-värit valmistetaan kasveista, ja ne ovat turvallisia, jopa hyväksi iholle. Nykyään käytettyjen synteettisten väriaineiden terveys- ja ympäristövaikutuksista on sen sijaan alettu huolestua. Myrkyllisiä kemikaaleja sisältävät värit voivat aiheuttaa allergiaoireita kuten ihottumaa ja pahimmillaan jopa silmäsairauksia sekä syöpää. Vesiin ja maaperään joutuessaan värit ovat haitallisia myös ympäristölle. Siksi juhlassa suositellaan käytettäväksi omatekoisia kasvivärejä.
Holin juhlijan on syytä suojata suurin osa ihostaan vaatteilla. Silmät ovat erityisen suuressa vaarassa, joten aurinkolasien käyttöä suositellaan. Värejä voi olla vaikea huuhtoa pois, joten hiuksia, ihoa ja kynsiä kannattaa suojata voiteilla tai öljyämällä pesemisen helpottamiseksi.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
ReligionFacts.com: Holi. (englanniksi)
Holi - Legends and Myths. (englanniksi)
tajonline.com: Holi. (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Heiskanen, Helena: Holin hauskanpidolla on kääntöpuolensa. Maailman kuvalehti 30.4.2019.
Krishna ja Radha juhlivat holia. Maalaus 1800-luvulta.
Holi-kokko Intiassa.
Holi on lasten suosima juhla (Pune, Intia vuonna 2006).
Juhlijan on mahdotonta välttyä värjäytymiseltä.