stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Karasuk

| Karasuk |
| --- | --- |

 fiKarasuk 
 53°43′59″N, 78°01′59″E 
Aikavyöhyke:  Omskin aika ja Krasnojarskin aika
Väkiluku 1939, 1959, 1967, 1970, 1979, 1989, 1992, 1996, 2000, 2001, 2002, 2005, 2006, 2007, 2008, 2009, 2010, 2011, 2012, 2013, 2014, 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020 ja 2021:  7 265 , 19 961 , 24 000 , 22 637 , 25 532 , 29 401 , 30 000 , 30 900 , 30 900 , 30 800 , 28 734 , 28 300 , 28 300 , 28 340 , 28 700 , 28 887 , 28 600 , 28 451 , 28 415 , 28 074 , 27 650 , 27 332 , 27 196 , 26 902 , 26 673 , 26 820  ja 24 890 
Karasuk (ven. Карасу́к) on kaupunki Novosibirskin alueella Venäjällä. Vuonna 2020 Karasukissa oli 26 820 asukasta. Kaupunki sijaitsee 386 kilometrin päässä Novosibirskistä, ja se on Karasukin alueen hallintokeskus. Kaupunki on perustettu vuonna 1915.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Карасук в энциклопедии «Мой город»
Kamil Piroš

| Kamil Piroš |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 20. marraskuuta 1978 (ikä 45) Most, Tšekkoslovakia
Kansalaisuus:   Tšekki
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Pirre
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  186 cm
Paino:  91 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1996–2016
Seurat:  HC Litvínov (ČEL) HC Vítkovice (ČEL) Atlanta Thrashers (NHL) Florida Panthers (NHL) Himik Voskresensk (RSL) Neftehimik Nižnekamsk (RSL) EV Zug (NLA) Kölner Haie (DEL) HV71 (SEL) Ässät (SML) Timrå IK (SEL) Avtomobilist Jekaterinburg (KHL)
NHL-varaus:  212. varaus, 1997 Buffalo Sabres
Kamil Piroš (s. 20. marraskuuta 1978 Most, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen entinen ammattilaisjääkiekkoilija. Hän pelasi urallaan useassa Euroopan pääsarjassa, eniten kotimaassaan Tšekissä. Lyhyen NHL-uran jälkeen Piroš pelasi Venäjällä, Sveitsissä, Saksassa, Ruotsissa ja Suomessa.
Piroš oli pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän pystyi pelaamaan sekä keskellä että laidassa. Hänen vahvuuksiinsa kuuluivat pelikäsitys, pelinlukutaito ja syöttötaito. Pirošin heikkouksia olivat verkkainen liike ja suoraviivaisuuden puute.
Ura > Seuraura

Piroš teki debyyttinsä miesten peleissä kaudella 1996–1997 HC Litvínovin paidassa ja hän keräsi 38 ottelussa tehot 4+9=13. Buffalo Sabres varasi Pirošin kahdeksannella kierroksella 212. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 1997. Hän pelasi Litvínovissa vuoteen 2001 asti, ja väliin mahtuu myös iso osa kaudesta 1997–1998 HC Vítkovicessä. Piroš ei siirtynyt pelaamaan Sabresiin, kun hänen oikeudet kaupattiin neljännen kierroksen varausvuoron kanssa Atlanta Thrashersiin vaihdossa Donald Audetteen maaliskuussa 2001.
Kaudeksi 2001–2002 Piroš siirtyi Thrashersin organisaatioon. Hänen kautensa kului suurimmaksi osaksi AHL-joukkue Chicago Wolvesissa, jossa Piroš oli tehoilla 19+30=49 joukkueen neljänneksi paras pistemies. Hän voitti kauden päätteeksi Calder Cupin 2002. Piroš pelasi kauden aikana myös kahdeksan NHL-ottelua antaen niissä yhden syöttöpisteen. Myös kausi 2002–2003 kului hänellä lähinnä farmissa. Piroš pelasi NHL:n puolella kolme ottelua tehoin 3+2=5. Kaudella 2003–2004 hän pelasi Thrashersissa 14 ottelua tehoin 0+1=1, kunnes Piroš kaupattiin maaliskuussa 2004 Florida Panthersiin vaihdossa Kyle Rossiteriin. Hän pelasi Panthersissa kolme ottelua ja teki niissä yhden maalin.
Piroš siirtyi kaudeksi 2004–2005 Venäjän superliigan Himik Voskresenskiin ja kausi 2005–2006 kului saman liigan Neftehimik Nižnekamskissa. Sittemmin Piroš pelasi kauden 2006–2007 sveitsiläisessä EV Zugissa voittaen Nationalliga A:n pronssia ja vuodet 2007–2009 Saksan DEL:n Kölner Haiessa. Ensimmäisellä Köln-kaudellaan 2007–2008 hän voitti hopeaa ja toisella kaudellaan 2008–2009 Piroš siirtyi siirtorajan kynnyksellä HV71:een, jossa hän voitti Elitserien-hopeaa keväällä 2009.
Kesäkuussa 2009 Piroš teki sopimuksen SM-liigajoukkue Porin Ässien kanssa. Hänestä kaavailtiin ykkössentteriä joukkueeseen, mutta Piroš putosi kolmossentteriksi ja teki 22 ottelussa vain tehot 2+3=5. Hän palasi marraskuussa 2009 loppukaudeksi takaisin Elitserieniin ja siirtyi Timrå IK:n riveihin. Piroš aiheutti siellä kohua jo ensimmäisen ottelunsa jälkeen, kun hän kertoi ruotsalaislehti Sundsvall Tidningenille lyöneensä 100 euroa vetoa sen illan vastustajajoukkue HV71:n puolesta. Omien otteluiden veikkaaminen on lainvastaista. Muutama päivä myöhemmin Piroš ilmoitti ettei vetoa koskaan tehty, vaan hän antoi vain ironisen lausunnon. Piroš teki loppukaudella Timråssa 24 ottelussa tehot 8+5=13.
Piroš palasi kaudeksi 2010–2011 HV71:een kaksivuotisella sopimuksella. Hän oli kaudella 2010–2011 tehoilla 12+27=39 joukkueen paras syöttäjä sekä toiseksi paras pistemies Martin Thörnbergin jälkeen. Elokuussa 2012 Piroš teki sopimuksen venäläisen KHL-seuran Avtomobilist Jekaterinburgin kanssa. Piroš pelasi Jekaterinburgissa vain 18 ottelua, minkä jälkeen hänen sopimuksensa purettiin. Piroš palasi kotimaahansa ja siirtyi kauden lopulla HC Litvínoviin.
Piroš pelasi uransa viimeiset neljä kautta HC Litvínovissa. Kaudella 2014–2015 joukkue voitti Tšekin mestaruuden. Piroš lopetti pelaajauransa kauden 2015–2016 jälkeen.
Ura > Maajoukkueura

Piroš pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 1997 ja 1998. Hän jakoi vuoden 1998 turnauksen syöttöpörssin voiton kuudella syötöllään Suomen Olli Jokisen ja Eero Somervuoren sekä Venäjän Maksim Balmotšnihin kanssa.
Vuonna 1996 Piroš pelasi alle 18-vuotiaiden EM-kilpailuissa. Tšekin A-maajoukkueessa hän on pelannut 19 ottelua tehoin 5+9=14.
Karsastus

| Karsastus |
| --- | --- |
 Karsastusta vasemmassa silmässä.
Luokitus
ICD-10:  H49-H50
ICD-9:  378
MedlinePlus:  001004
Huom!:  Tämä artikkeli tarjoaa vain yleistä tietoa aiheesta. Wikipedia ei anna lääketieteellistä neuvontaa.
Karsastuksen eri muotoja.
Karsastus (lat. strabismus) on silmien virheasento, jossa silmät ovat kohdistuneet eri kohteisiin. Tällöin oikean ja vasemman silmän verkkokalvon keskikuoppaan tarkentuu eri alue näkökentästä.
Isoaivojen näkökuorialueen hermosolujen väliset yhteydet muotoutuvat ensimmäisten kahden–kolmen elinvuoden aikana. Yleensä toinen silmä on hallitseva. Ellei karsastusta korjata ajoissa, hermosto alkaa hyljeksiä ”heikommasta” silmästä tulevaa informaatiota. Tällöin näkökenttä kapenee ja stereonäkökyky voi kadota kokonaan. Karsastus voi kehittyä myös aikuisiällä, jolloin vaivana on kahtenanäkeminen.
Karsastusta voidaan hoitaa silmälihaksiin kohdistuvalla kirurgialla. Väliaikaista helpotusta voi saada valon tulosuuntaa muuttavilla silmälasien prismalinsseillä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Karsastus Wikimedia Commonsissa
Keiko

Keiko vuonna 1998
Keiko (1976 Islanti – 12. joulukuuta 2003 Norja) oli miekkavalas, joka tuli tunnetuksi Free Willy – Pelastakaa Willy -elokuvissa ja joka yritettiin valtavan yleisökampanjan siivittämänä vapauttaa ja sopeuttaa villinä elämiseen norjalaisessa vuonossa. Se ei kuitenkaan koskaan oppinut ruokkimaan itseään vaan palasi aina ruokittavaksi.
Alun perin Keiko vangittiin Islannin vesiltä vuonna 1979, ja se myytiin islantilaiseen meriakvaarioon. Kolme vuotta myöhemmin Keiko myytiin eläinteemaiseen Marinelandin huvipuistoon Kanadaan, jossa sille alettiin opettaa temppuja. Keikon terveydentila alkoi heikentyä, ja vuonna 1985 eläin myytiin Reino Aventuran huvipuistoon, jonka nimi on sittemmin muutettu Six Flags Mexicoksi.
Vuonna 1993 Keiko esiintyi elokuvassa Free Willy. Elokuvassa valas oli inhimillistetty, mikä aiheutti yleisössä sympatiaa Keikoa kohtaan. Se haluttiin palauttaa takaisin mereen. Luontoon palauttaminen epäonnistui kuitenkin täydellisesti, sillä eläin oli jo tottunut ihmisiin eikä osannut enää toimia luonnossa. Keiko kuoli aliravittuna Norjassa joulukuussa 2003.
Keiko Hama

| Mitalit> Maa:   Japani.Naisten lentopallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Japani.Naisten lentopallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Japani.Naisten lentopallo. Olympialaiset  | Maa:   Japani> Naisten lentopallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | México 1968 | joukkuekilpailu |  |
|  Hopeaa | München 1972 | joukkuekilpailu |  |
Keiko Hama (jap. 浜 恵子; s. 7. marraskuuta 1947 Chiban prefektuuri) on japanilainen entinen lentopalloilija. Hän kilpaili vuoden 1968 kesäolympialaisissa Méxicossa ja vuoden 1972 kesäolympialaisissa Münchenissä saaden molemmilla kerroilla naisten joukkueen jäsenenä hopeaa.
Kaskad

Kaskad (suom. Vesiputous) on Sveriges Radion tuottama viihteellinen televisio-ohjelma, joka esitettiin ensimmäisen kerran 10. helmikuuta 1962. Sen ohjasi Åke Falck, ja siinä esiintyvät muiden muassa Eartha Kitt, Lill Lindfors ja Jan Malmsjö. Ohjelma voitti Kultaisen Ruusun Montreux’n festivaaleilla vuonna 1962. Eartha Kitt esittää ohjelmassa kappaleet ”I Want to Be Evil” ja ”C’est si bon”.
Kamil Semeniuk

| Kamil Semeniuk |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 16. heinäkuuta 1996 (ikä 28) Kędzierzyn-Koźle
Kansalaisuus:   Puola
Lentopalloilija
Pituus:  194 cm
Paino:  85 kg
Nyk. joukkue:   Sir Safety Susa Perugia
Pelaajaura
Ammattilaisjoukkueet
2012–2018 2018–2019  2019–2022 2022–:   ZAKSA Kędzierzyn-Koźle  Aluron Virtu Warta Zawiercie  ZAKSA Kędzierzyn-Koźle  Sir Safety Susa Perugia
Maajoukkueet
:   Puola
Kamil Semeniuk (s. 16. heinäkuuta 1996 Kędzierzyn-Koźle) on puolalainen lentopalloilija, joka edustaa Puolan miesten lentopallomaajoukkuetta. Hän debytoi maajoukkueessa ystävyysottelussa Belgiaa vastaan 14. toukokuuta 2021.
Seurajoukkuesaavutukset

Puolan-mestaruus:
2016, 2017, 2022
2018, 2021
Puolan cup:
2017, 2021, 2022
Puolan supercup:
2019, 2020
Mestareiden Liiga:
2021, 2022
Italian-mestaruus
2024
Italian cup:
2024
Italian supercup:
2023, 2023
Maajoukkuesaavutukset

Kesäuniversiadit:
2019
Kansojen liiga:
2023
2021
2022, 2024
Euroopan-Mestaruuskilpailut:
2023
2021
Maailmanmestaruuskilpailut:
2022
Olympialaiset:
2024
Henkilökohtaiset palkinnot

2021: Arvokkain pelaaja (MVP) finaaliturnaus Puolan Coupon
2022: Arvokkain pelaaja (MVP) superfinaali Mestarien Liigan
2022: Parhaat vastaanotto Maailmanmestaruuskilpailut
2022: Vuoden lentopalloilija mukaan CEV vuonna 2022
Kallio Kotkas

Kallio Kotkas
Kallio Kotkas (synt. Kalju Kotkas, 1. syyskuuta 1908 Helsinki – 8. kesäkuuta 1982 Helsinki) oli suomalainen urheilu- ja yritysjohtaja sekä varatuomari. Hän toimi useissa johto- ja luottamustehtävissä urheilu- ja liike-elämän palveluksessa.
Perhetausta

Kotkas syntyi virolaisen perheen ensimmäisenä lapsena Helsingissä. Hänen vanhempansa olivat tunnettu viulisti, pedagogi, konserttimestari Juhan Kotkas (1878–1963) ja Linda Johanna o.s. Teiter (1891–1963). Kallio muutti 1919 pysyvästi Suomeen äitinsä ja kolmen sisaruksensa kanssa. Äiti avioitui 1930 suomalaisen varatuomari Hugo Miilumäen kanssa, ja tästä liitosta perheeseen syntyi viides lapsi. Yleisurheilija ja korkeushypyn Euroopan mestari Kalevi Kotkas oli Kallio Kotkaksen pikkuveli, seiväshypyn kaksinkertainen Suomen mestari ja urheilutoimittaja Erkki Mustakari puolestaan hänen sisarenpoikansa.
Opinnot

Kotkas kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1928 Helsingin Suomalaisesta Reaalilyseosta. Tämän jälkeen hän suoritti ylemmän oikeustutkinnon vuonna 1937 Helsingin yliopistossa ja sai varatuomarin arvon vuonna 1942.
Aktiivinen kiinnostus urheiluun johti Kotkaksen jo opiskeluaikoina kilpailu- ja järjestötoimintaan. Ylioppilasvuosina hän osallistui opiskelijoiden kotimaisiin ja kansainvälisiin mestaruuskilpailuihin saavuttaen mestaruuksia muun muassa kolmiottelussa ja pituushypyssä, jossa hänen paras tuloksensa oli 706 cm. Suomen-mestaruuskilpailuissa 1931 hän sai pituushypyn hopeaa.
Työura

Vuosina 1930–1936 Kotkas toimi urheilutoimittajana Suomen Urheilulehdessä ja Aamulehdessä, jonka kirjeenvaihtajana hän seurasi Berliinin olympialaisia vuonna 1936. Vuodet 1937–1939 hän toimi asianajajana ja osakkaana asianajotoimistossa.
Saatuaan Suomen kansalaisuuden Kotkas astui asepalvelukseen vuonna 1937. Hän toimi reserviupseerikurssin nro 40 oppilaskunnan puheenjohtajana. Asepalveluksesta Kotkas kotiutui 1938 reservin vänrikkinä. Pian tämä jälkeen hänet valittiin Helsinkiin aiottujen vuoden 1940 olympiakisojen organisaatioon tiedotustehtäviin.
Lokakuun 1939 yleisessä liikekannallepanossa Kotkas kutsuttiin asepalvelukseen Suomen itärajalle Laatokan Karjalaan. Kotkas palveli Jalkaväkirykmentti 37:n III pataljoonan (III/JR 37) 9. kompanjassa kiväärijoukkueen johtajana. Hän haavoittui 29. joulukuuta 1939 Ruhtinaanmäellä käydyissä taisteluissa. Talvi- ja jatkosodan välillä Kotkas toimi vuonna 1940 perustetun Aseveliliiton tiedotussihteerinä. Jatkosodan aikana Kotkas toimi tiedotuskomppanian päällikkönä Karjalankannaksella. Hänet ylennettiin kapteeniksi vuonna 1944.
Sotien jälkeiset vuodet 1945–1947 Kotkas toimi Kansanhuoltoministeriön tiedotuspäällikkönä. Vuosina 1947–1952 hän toimi Helsingissä pidettyjen XV Olympiakisojen keskuskanslian päällikkönä ja kisojen järjestelytoimikunnan sihteerinä.
Olympialaisten jälkeen Kotkas valittiin SVUL:n pääsihteeriksi. Tässä tehtävässä hän toimi vuodet 1952–1962. Vuosina 1963–1966 hän toimi Oy Veikkaustoimisto Ab:n kaupallisena johtajana ja vuodet 1967–1973 toimitusjohtajana. Kotkaksen johdolla Veikkaus toi Loton Suomeen vuonna 1971.
Luottamustoimet

Kotkas oli Suur-Helsingin Osuuspankin perustajajäsen ja johtokunnan jäsen sen perustamisvuodesta 1946 aina vuoteen 1975 (johtokunnan puheenjohtajana hän toimi vuodet 1972–1975). Oy Veikkaustoimisto Ab:n johtokunnan jäsenenä hän oli vuodet 1953–1962 ja Suomen Olympiakomitean hallituksen jäsenenä vuosina 1969–1973. Lisäksi hän toimi useissa muissa eri luottamustehtävissä, muun muassa Kaatuneiden Muistosäätiössä, Suomen Reserviupseeriliitossa, SVUL:ssa, Valtion urheilulautakunnassa sekä asiantuntijaneuvonantajana Meksikon 1968 olympiakisoissa.
Ansioistaan urheilun järjestö- ja johtotehtävissä Kotkakselle myönnettiin Suomen Olympialainen 1. luokan ansioristi, Suomen liikuntakulttuurin ja urheilun kultainen ansioristi, SVUL:n kunniajäsenyys sekä lukuisia ulkomaisia ansiomerkkejä (myöntäjinä mm. Ruotsi, Norja, Ranska, Brasilia, Argentiina).
Aiheesta muualla

Suomen Olympiakomitean hallitukset 1907- Web Archive 2010 (noc.fi) (PDF)
Kaatuneiden Muistosäätiön hallitukset 1944-
Kansallisarkiston Oulun toimipaikka

Kansallisarkiston Oulun toimipaikka Arkistokadulla.
Kansallisarkiston Oulun toimipaikka on yksi Suomen Kansallisarkiston toimipaikoista. Se oli aiemmin Oulun maakunta-arkisto, yksi Suomen seitsemästä maakunta-arkistosta, jotka yhdessä Kansallisarkiston kanssa muodostivat Arkistolaitoksen. Vuoden 2017 alussa maakunta-arkistot sulautuivat osaksi Kansallisarkistoa. Niistä tuli Kansallisarkiston toimipaikkoja ja vanhan arkistolaitoksen rakenteet purettiin.
Historia

Oulun maakunta-arkisto perustettiin vuonna 1932. Suomen ensimmäisen maakunta-arkiston perustaminen 1927 Hämeenlinnaan sai liikkeelle Pohjois-Suomen yhteiskunnalliset vaikuttajat vaatimaan Pohjois-Suomen alueelle omaa arkistoa. Arkistovaltuuskunta totesi tämän suuren alueen olevan oman arkiston tarpeessa. Vuonna 1929 sattunut Ainolan puiston museo- ja kirjastotalon palo nopeutti omalta osaltaan arkiston perustamista.
Palaneen talon paikalle valmistui vuonna 1931 Hupisaarten puistoalueelle Ainolan kirjasto-, arkisto- ja museotalo, ja toisena maakunta-arkistona Oulun maakunta-arkisto avattiin yleisön käyttöön 1. helmikuuta 1932. Arkiston avaamisen mennessä arkistopiirin piiri- ja paikallisviranomaisilta oli kerätty melkoinen osa ennen vuotta 1882 syntyneestä asiakirjamateriaalista.
Maakunta-arkiston toiminnassa talvisota merkitsi isoa muutosta. Vaikka suurin osa asiakirjoista oli siirretty turvaan Muhokselle jo lokakuun aikana, samaan aikaan Suomen itärajan arkistoja siirrettiin turvaan Oulun maakunta-arkistoon. Talvisodan aikana Ainolaan osui useita palopommeja, joiden aiheuttamien vahinkojen vuoksi arkisto oli puolisen vuotta suljettuna.
Huhtikuussa 1983 arkisto muutti ahtaiksi käyneistä toimitiloistaan Ainolasta Arkistokadulle nykyiseen asianmukaiseen rakennukseensa, joka on entinen tukkuliikkeen varastorakennus.
Vuonna 2017 Oulun maakunta-arkisto sulautui osaksi Kansallisarkistoa muiden maakunta-arkistojen tapaan. Entinen maakunta-arkisto toimii nykyään Kansallisarkiston Oulun toimipaikkana.
Toimipaikalla on käytössään kaikkiaan noin 22 hyllykilometriä hyllytilaa, joka riittää 2020-luvulle saakka tasaisella kartuntavauhdilla.
Maakunta-arkiston johtajina ovat toimineet:
Lauri Kujala 1932–1935
Aslak Outakoski 1936–1972
Aino Paasovaara 1972–1987
Samuli Onnela 1987–2002
Juhani Tikkanen 2002
Vuokko Joki 2002–2016
Aineistot

Oulun maakunta-arkiston arkistopiiri käsitti maantieteellisesti noin puolet Suomesta, ja siihen kuuluivat Pohjois-Pohjanmaan, Kainuun ja Lapin maakuntien alueet. Entisen maakunta-arkiston kokoelmat voidaan jakaa neljään osaan: viranomaisarkistot, yksityisarkistot, jäljennöskokoelmat sekä käsikirjasto.
Nykyinen Kansallisarkiston Oulun toimipaikka on ensisijaisesti viranomaismateriaalia tallentava arkisto. Pohjois-Suomen valtion piiri- ja paikallisviranomaisten arkistoja, joiden asiakirjat ovat pääsääntöisesti 40 vuotta vanhempia, on kertynyt noin 11 hyllykilometriä (v. 2011). 40 vuotta nuoremmat asiakirjat viranomaiset säilyttävät itse. Lisäksi entisessä Oulun maakunta-arkistossa säilytetään yli 3 000 yksityisen arkistonmuodostajan, siis yksityishenkilöiden, sukujen, yhdistysten, seurojen ja liikeyritysten arkistoja. Yhteensä näitä yksityisarkistoja, joita luovutetaan keskimäärin 50 hyllymetriä lisää vuosittain, on vajaa 3 hyllykilometriä (v. 2011).
Toimipaikan erikoisuus on Laestadiana-kokoelma, joka on muodostettu lestadiolaista herätysliikettä edustavien ja sitä lähellä olevien yhdistysten ja yksityishenkilöiden luovutuksista. Myös Heikeliana- ja Simeliana-kokoelmiin on koottu entiselle maakunta-arkistolle luovutettujen edellä mainittujen laajojen sukujen edustajien henkilöarkistoja. Myös maailman tunnetuimman suomalaisen eli joulupukin arkistoa säilytetään Kansallisarkiston Oulun toimipaikassa. Vuodesta 1997 lähtien kokoelmaan liitetään otanta joulupukille vuosittain postitse saapuneista lasten kirjeistä ja korteista. Entisen maakunta-arkiston vanhin asiakirja on vuodelta 1558, vanhin suomenkielinen asiakirja vuodelta 1662 ja vanhin koneella kirjoitettu asiakirja vuodelta 1876.
Erikoistehtävät

Entinen Oulun maakunta-arkisto säilyttää Petsamon alueen 1920–1940-lukujen arkistomateriaaleja. Toimipaikalla on roolinsa saamelaisen asiakirja-aineiston osalta ja valtakunnallinen rooli kotiseutuarkistotoiminnassa. Pohjoissuomalaiset yhdistykset, seurat, liikelaitokset, henkilöt ja suvut luovuttivat Oulun maakunta-arkistolle arkistojaan runsaasti. Lisäksi entisessä maakunta-arkistossa säilytetään ulkoasiainhallinnon edustustojen arkistoja.
Toimipaikasta löytyy useita erikoisluetteloita, jotka helpottavat asiakkaiden ja henkilökunnan tiedonhakua olennaisesti. Useimmat luettelot sisältyvät arkistotietokanta Vakkaan ja osa niistä täydentyy kaiken aikaa syöttötyön jatkuessa tai arkistoluovutusten myötä.
Näitä ovat muun muassa:
Lainhuutokortisto vuoteen 1932
Perunkirjarekisteri ja -kortisto
Kirjeenkirjoittajarekisteri
Kartta- ja rakennuspiirustuskortisto
Valokuvarekisteri
Aiheesta muualla

Kansallisarkiston Oulun toimipaikka
Suomen arkistot
| --- | --- |
Kansallisarkisto:   Hämeenlinnan toimipaikka  Joensuun toimipaikka  Jyväskylän toimipaikka  Mikkelin toimipaikka  Oulun toimipaikka  Saamelaisarkisto  Turun toimipaikka  Vaasan toimipaikka 
Muita arkistoja:   Eduskunnan arkisto  Folkkultursarkivet  Journalistinen kuva-arkisto  Kansallisen audiovisuaalisen instituutin arkistot  Kansallinen äänitearkisto  Kuvataiteen keskusarkisto  Musiikkiarkisto  SKS:n arkisto (ent. Kansanrunousarkisto ja Kirjallisuusarkisto)  Suomen Elinkeinoelämän Keskusarkisto  Suomen Urheiluarkisto  Toimihenkilöarkisto  Urho Kekkosen arkisto  Yhteiskuntatieteellinen tietoarkisto 
Poliittisten puolueiden arkistoja:   Kansan Arkisto  Keskustan ja Maaseudun arkisto  Porvarillisen Työn Arkisto  Svenska Centralarkivet  Työväen Arkisto 
Entisiä arkistoja:   Ammattiyhdistysarkisto  Arkistolaitos  Itä-Karjalan sotasaalisarkisto  Kansallinen audiovisuaalinen arkisto  Laatokan puolustuksen perinnearkisto  Maakunta-arkistot  Päivälehden arkisto  Sota-arkisto  Viipurin maakunta-arkisto
Luettelo Korikobrissa pelanneista koripalloilijoista

Tämä on luettelo lapualaisessa Korikobrissa pelanneista koripalloilijoista. Luettelossa on mainittu kaikki Korikobrien miesten edustusjoukkueessa Suomen pääsarjassa vähintään yhden pisteen tehneet pelaajat. Seuran miesten edustusjoukkue pelasi pääsarjaan noustuaan, kaudesta 2012–2013 lähtien, nimellä (Lapuan) Korikobrat kunnes vaihtoi nimensä kesken kauden 2014–2015 muotoon Kobrat.
Peliaikaa pääsarjassa saaneet mutta pisteittä jääneet pelaajat: Samuel Kujala, Matias Salo ja Joonas Tanninen.
Luettelo päivitetty kauden 2015–2016 jälkeen.
Siirry kirjaimeen → A B C D E F G H I J K L M N O P Q R S T U V W X Y Z Å Ä Ö
B

Givi Bakradze
Damen Bell-Holter
Perttu Blomgren
Jeffrey Bonds
Chris Braswell
Darien Brothers
C

Paul Carter
Dominique Coleman
Chris Commons
Aubrey Conerly
D

Cole Dickerson
Emil Osmanu Djeen
F

Kyle Fogg
G

Trae Golden
H

Samuel Haanpää
Trey Hampton
Lasse Hintsala
Bryan Holmes
Frank Holmes
Aleksi Huuskonen
Roni Hyvärinen
J

Cory Johnson
Lamont Jones
K

Nick Kellogg
Lawrence Kinnard
Marcus Kitts
L

Cedric Latimer
Marcel Liukko
Stephen Lumpkins
M

Dom Morris
N

Juho Nenonen
P

Panu Peltokangas
Jesse Perry
Archili Puluzashvili
R

Pyry Rainamaa
Brad Reese
D. J. Richardson
Austen Rowland
S

Jussi Salo
T

Joonas Tanninen
Dwight Tolbert
Jussi Turja
Ville Turja
U

Henry Umoru
V

Tuomas Viertola
W

Damon Williams
Ö

Niko Övermark
Juho Nenonen pelasi Lapualla pääsarjakauden 2014–2015.
Karri Silventoinen

Karri Tapani Silventoinen (s. 26. syyskuuta 1972) on suomalainen kansanterveystieteilijä, joka on toiminut sosiaalisten terveyserojen professorina Helsingin yliopistossa vuodesta 2019 lähtien. Hän väitteli tohtoriksi Helsingin yliopistossa vuonna 2000. Vuodesta 2014 lähtien hän on ollut vieraileva professori Osakan yliopistossa Japanissa.
Julkaisut

Karri Silventoinen: Body height: determinants and associations with adult life (väitöskirja). Helsinki: Helsingin yliopisto, 2000.
Eero Lahelma, Tea Lallukka, Pekka Martikainen, Ossi Rahkonen, Sirpa Sarlio-Lähteenkorva, Karri Silventoinen, Katariina Kivelä & Eva Roos: Henkilöstön työolot, terveydentila ja terveyskäyttäytyminen: Helsingin kaupungin henkilöstön terveystutkimus. Helsinki: Helsingin kaupungin tietokeskus, 2001.
Mikko Laaksonen & Karri Silventoinen (toim.): Sosiaaliepidemiologia: Väestön terveyserot ja terveyteen vaikuttavat sosiaaliset tekijät. Helsinki: Gaudeamus, 2011.
Antti Latvala & Karri Silventoinen (toim.): Käyttäytymisgenetiikka: Geeneistä yhteiskuntaan. Helsinki: Gaudeamus, 2014.
Aiheesta muualla

Karri Silventoinen Helsingin yliopiston tutkimusportaalissa
Karri Silventoinen ORCID:ssa
Professori Karri Silventoinen tutkii väestön terveyttä ja sen riskitekijöitä – Silventoisen haastattelu Helsingin yliopiston verkkosivuilla 4.5.2020
Jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailut 1976

Jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailut 1976 pelattiin Suomessa, ottelupaikkakuntana toimi Tampere, Turku, Pori ja Rauma.