stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kirsi Ylijoki
Ura

Ylijoki on esiintynyt monissa televisio­rooleissa. Ensimmäinen televisio­sarja, jossa hän esiintyi, oli MTV3:lla 1990-luvun lopulla esitetty draama­sarja Sydän toivoa täynnä, jossa hän esitti yhtä pää­henkilöä, Millaa. Myöhemmin hän on näytellyt Paulaa TV1:n vuonna 2000 esittämässä komedia­sarjassa Töissä rakas, Ritva Kerästä Nelosella vuonna 2004 esitetyssä draama­komedia­sarjassa Headhunters, Nella Kvistiä TV1:n draama­sarjassa Kotikatu vuosina 2004–2006 ja Kiti Kuikkaa, yhtä päähenkilöistä, MTV3:n vuosina 2007–2010 esittämässä draamasarjassa Sydänjää. Vuonna 2000 ensiesitettiin Veijo Meren näytelmään perustuva televisio­elokuva Sotamies Jokisen vihkiloma, jossa Ylijoki esittää Anelmaa, ja vuonna 2005 hänet nähtiin TV1:n kolmi­osaisessa mini­sarjassa NDA – Salassa­pito­sopimus. Hänet on nähty myös televisio­sarjoissa Hyvät neuvot kalliit ja Tahdon asia. Vuonna 2018 Ylijoki nähtiin Susanna Reinbothin roolissa televisio­sarjassa Keisari Aarnio.
Ensimmäinen teatteri­elokuva, jossa Ylijoki esiintyi, oli Ere Kokkosen ohjaama, Arto Paasilinnan romaaniin perustuva komedia­elokuva Kymmenen riivin­rautaa (2002), jossa hän esittää Tuula Virtasta. Muita elo­kuvia, joissa hän on näytellyt, ovat pitkä elo­kuva Musta jää (2007), jonka ohjasi Petri Kotwica, ja lyhyt­elo­kuvat Perinteinen 60 km (2001) ja Milja (2005).
Kirsi Ylijoella ja Apocalyptica-yhtyeestä tunnetulla Eicca Toppisella on yhteinen musiikki­projekti, kellari­bändinä 2010 aloittanut Cherry & the Vipers, jossa Ylijoki laulaa ja Toppinen soittaa rumpuja. Yhtye julkaisi ensi­albuminsa Cherry & the Vipers syyskuussa 2013.
Yksityiselämä

Ylijoen puoliso oli Eicca Toppinen. Heillä on kaksi poikaa. Toppinen ja Kirsi Ylijoki seurustelivat vuodesta 1996 alkaen ja menivät naimisiin vuonna 1997. He ilmoittivat maalis­kuussa 2020 eronneensa. Vuonna 2022 Ylijoki seurusteli valokuvaaja Nestori Lönngrénin kanssa.
Filmografia > Elokuvat

Sotamies Jokisen vihkiloma (1999)
Perinteinen 60 km (2001)
Kymmenen riivin­rautaa (2002)
Milja (2005)
Musta jää (2007)
Aikuisten poika (2014)
Filmografia > Televisio

Sydän toivoa täynnä (1997–1999)
Töissä rakas (1999)
Head­hunters (2004)
Tahdon asia (2005)
NDA – Salassa­pito­sopimus (2005)
Kotikatu (2004–2006)
Ilonen talo (2006)
Sydänjää (2007–2010)
Helppo elämä (2010)
lovemilla (2014)
Syke (2015)
Onnela (2017)
Keisari Aarnio (2018)
Modernit miehet (2019–2020)
Roba (2019)
Kummeli esittää: Kontio & Parmas (2019)
Pohjolan laki (2020, 2023)
Eva Norberg

Eva Norberg Hagberg (24. joulukuuta 1915 Tukholma, Ruotsi – 25. toukokuuta 2004 Sunnansjö, Värmlanti) oli ruotsalainen kirjailija, kääntäjä ja virsirunoilija.
Elämänvaiheet ja työ

Norberg olisi halunnut valmistua kansankoulunopettajaksi, mutta perheen taloudellisen tilanteen vuoksi se ei ollut mahdollista. Hän työskenteli 1939–1944 Ruotsin Diakoniahallituksen (Diakonistyrelsen) kustantamossa Tukholmassa. Avioiduttuaan papin Karl-Erik Hagbergin kanssa he asuivat eri puolilla Ruotsia. Eva Norberg sai kotitöittensä ohella huolehtia seurakuntien lapsiryhmistä ja ompeluseuroista. 1960-luvulta alkaen hän toimi kirjastohoitajna Sigtunassa ja Märstassa. Eläkkeelle jäätyään hän asettui asumaan Värmlantiin.
Ensimmäisen runokokoelmansa Evig låga hän julkaisi 1941. Siihen sekä runojen kirjoittamiseen häntä oli kannustanut virsirunoilija Karl-Gustaf Hildeband. Hän julkaisi kahdeksan runokokoelmaa ja sekä proosateoksia. Norberg tunnetaan etenkin virsirunoilijana ja etenkin englantilaisten joululaulujen kääntäjänä. Suosituimpia hänen kääntämiään joululauluja on "Adeste fideles" (Dagen är kommen) vuodelta 1978
1950 hän oli jäsenenä työryhmässä joka valmisteli uutta laulukirjaa lasten jumalanpalveluksia ja pyhäkouluja varten Kyrkvisor för barn. Muita työryhmän jäseniä olivat muun muassa Britt G. Hallqvist ja Anders Frostenson. Kirjaan tuli kahdeksan Norbergin kirjoittamaa laulua.
Ruotsin kirkon vuoden 1986 virsikirjassa on kahdeksan hänen kirjoittamaansa virttä ja kahdeksan hänen kääntämäänsä tai muokkaamaansa virttä. Hän on kirjoittanut virsiä tietoisesti naisnäkökulmasta. Kyrkvisor för barn -kirjassa julkaistu kynttilänpäivän virsi "Jungfru Maria" (virsi 479) kuvaa anakronisesti miten Maria kulki lapsi sylissään ”kirkon kuoria kohti”, vaikka Raamatun kertomuksessa hän vei lapsen Jerusalemin temppeliin. Tällä hän on halunnut kuvata omaa kokemustaan siitä miten Maria seisoo Kristuksen rinnalla ja voi naisena ymmärtää naisten arkipäivää. Virsi on samalla ainoa virsi Ruotsin kirkon virsikirjassa, jossa nimitys Jungfru Maria – neitsyt Maria esiintyy. Myös virressä 437 on selkeä naisnäkökulma. Virsi kertoo Johanneksen evankeliumin kertomuksen Jeesuksen Sykarin kaivolla tapaaman naisen tapaamisesta naisen näkökulmasta ja mitä hänelle tapahtui.
Inhimillinen elämä ja Raamatun runous ovat vaikuttaneet hänen runouteensa. Ehkä tunnetuin hänen virsistään (virsi 629) on vuoden 1968 virsikomitean pyynnöstä kirjoittama "lohdutuksen ja toivon virsi" kansankoraaliin, joka tunnetaan Oskar Lindbergin urkusovituksena "Vanha virsi Taalainmaan karjamajoilta". Norberg on kertonut, miten hän ollessaan Taalainmaalla karjamajalla tuli ajatelleeksi kesän yli karjaa paimentanutta ”karjamajatyttöä”, joka syksyn koittaessa odottaa että hänen ystävänsä tulisi hakemaan hänet sieltä kotiin. Virressä on Raamatun Laulujen laulun rakkauslyriikan kaikuja ja se liittyy myös Psalmin 121 ajatuksiin. Siitä huokuu myös Pohjolan lyhyen kesän haikeus, kaipaus, jota myös virren sävelmä toistaa. Tosin virren sävelmäksi ei tullut Lindbergin käyttämä sävelmämuoto, vaan sen toisinto Älvdalenista. Norberg on varustanut virren otsikolla "Bastbergin (toimivilla) karjamajoilla kotiseudullani Grangärdessä ja älvdalenilainen melodia ajatuksissani soimassa, Jesaja 52ː7 ja Psalmien kirjan Psalmi 121 mielessä, kesällä 1984".
Norbergin kirjoittamia virsiä suomenkielisissä virsikirjoissa

Ruotsin kirkon virsikirja
68 Jumalaan, Isään uskomme / Jag tror på Gud som med sitt ord. )Thomas Kingo 1689 virren ajatusten mukaan 1979, suom. Pekka Kivekäs 1995, säv. Ruotsissa 1697)
129 Pitkää tietä Betlehemiin / Och det hände vid den tiden, C. F. Alexanderin ”Once in royal David’s city” muk. 1971. Suom. Pekka Kivekäs 1995 säv. Henry J. Gauntlett 1849
360 Ole kiitetty, Herra /  Lovad vare du, Herre Jesus Kristus! 1980. Suom. Pekka Kivekäs 1995, säv. etelä-afrikkalainen
437 Kun kaivoista vettä käyn ammentamaan / Till möten och brunnar min kruka 1983. Suom. Niilo Rauhala 1996, säv. Daniel Helldén 1983, 1984
472 Ystävästä laulelen / Jag vill sjunga om min vän 1971. Suom. Anna-Mari Kaskinen 1997, säv. Johann Ulich 1674
479 Neitsyt Maria, Herramme äiti / Jungfru Maria 1957. Suom. Anna-Mari Kaskinen 1996, säv. Per-Erik Styf 1957
606 Hän keinuen käy, Isä ihmisien /  Det gungar så fint 1982, 1984. Suom. Anna-Mari Kaskinen 1996, säv. Lars Åke Lundberg 1982
625 Kuoleman laaksoon kun kerran / En dag jag lämnar 1962. Suom. Anna-Mari Kaskinen ja Pekka Kivekäs 1997, säv. Åke Kullnes 1965
629 Vain tuokion onnea maailma toi / Så kort var den fröjd 1984. Suom. Anna-Mari Kaskinen 1998, säv. kansansävelmä Älvdalenista
Suomen ev.-lut. kirkon virsikirja
909 Ole kiitetty, Herra 1980. Suom. Pekka Kivekäs 1995, säv. zimbabweläinen sävelmä
Luc Frieden

| Luc Frieden |
| --- | --- |
 Luc Frieden vuonna 2024.
Luxemburgin pääministeri
 17. marraskuuta 2023 –  
Monarkki:  Henri
Edeltäjä:  Xavier Bettel
Luxemburgin valtiovarainministeri
 23. heinäkuuta 2009 – 4. joulukuuta 2013  
Pääministeri:  Jean-Claude Juncker
Luxemburgin puolustusministeri
 31. heinäkuuta 2004 – 22. helmikuuta 2006  
Pääministeri:  Jean-Claude Juncker
Luxemburgin oikeusministeri
 30. tammikuuuta 1998 – 23. heinäkuuta 2009  
Pääministeri:  Jean-Claude Juncker
Valtiovarain- ja budjettiministeri
 30. tammikuuuta 1998 – 23. heinäkuuta 2009  
Pääministeri:  Jean-Claude Juncker
Henkilötiedot
Syntynyt: 16. syyskuuta 1963 (ikä 61) Esch-sur-Alzette, Luxemburg
Kansalaisuus:  luxemburgilainen
Puoliso:  Marjolijne Frieden
Tiedot
Puolue:  CSV
Aiheesta muualla
gouvernement.lu/fr/gouvernement/luc-frieden.html
Luc Frieden (s. 16. syyskuuta 1963 Esch-sur-Alzette, Luxemburg) on luxemburgilainen poliitikko ja asianajaja, joka on toiminut Luxemburgin 25. pääministerinä marraskuusta 2023 alkaen. Hän on Kristillissosiaalinen kansanpuolueen (CSV) jäsen ja toiminut puolueen puheenjohtajana 16. maaliskuuta 2024 lähtien.
Kansanedustajana ja ministeritehtävissä

Frieden toimi kansanedustajana vuosina 1994-1998. Hän on toiminut useissa ministeritehtävissä Luxemburgin hallituksessa vuosina 1998–2013. Frieden toimi Luxemburgin valtiovarain- ja budjettiministerinä euron käyttöönoton aikana, ja hänellä oli merkittävä rooli siirtymisessä Luxemburgin frangista euroon. Hän vetäytyi aktiivisesta politiikasta noin yhdeksäksi vuodeksi ennen paluutaan politiikan pariin vuonna 2023.
Kaupallisella sektorilla

Frieden toimi Deutsche Bankin konsernin varapuheenjohtajana Lontoossa ja johti Deutsche Bank Luxembourgin valvontakuntaa vuoteen 2016 saakka.Vuosina 2016–2023 Luc Frieden toimi Luxemburgin kansainvälisen pankin "Banque Internationale à Luxembourg (BIL)" hallituksen puheenjohtajana sekä Luxemburgin pörssin hallituksen jäsenenä. Ammatillisten tehtäviensä lisäksi hän on myös johtanut Luxemburgin kauppakamaria sekä Euroopan kauppakamariyhdistystä, Eurochambresiä.
Paluu politiikkaan

1. helmikuuta 2023 CSV-puolueen kansalliskokous nimesi Luc Friedenin puolueen pääehdokkaaksi lokakuussa 2023 pidettäviin vaaleihin. Puolueen voitettua 21 paikkaa 60:stä, Luxemburgin suurherttua  nimitti Friedenin hallitusneuvottelijaksi, antaen hänelle tehtävän muodostaa uusi hallitus. Tämä merkitsi hänen paluutaan politiikkaan.
Luc Frieden nimitettiin pääministeriksi Luxemburgin suurherttuan toimesta 17. marraskuuta 2023. Hän johtaa tällä hetkellä koalitiohallitusta, johon kuuluvat hänen puolueensa kristillisdemokraatit ja liberaalit.
Koulutus

Frieden suoritti yritysjuridiikkan maisterin tutkinnon Université Panthéon-Sorbonnessa Ranskassa vuonna 1986. Seuraavana vuonna hän jatkoi jatko-opintojaan Cambridgen yliopistossa Isossa-Britanniassa, jossa hän sai vertailevan oikeuden maisterin tutkinnon (LLM). Vuonna 1988 hän suoritti oikeustieteen maisterin tutkinnon (LLM) Harvardin yliopistossa Yhdysvalloissa.
Muita tietoja

Vuosina 1989–1998 ja 2016–2023 Luc Frieden oli Luxemburgin asianajajakunnan jäsen.
Vuonna 2016 hän toimi vierailevana yritysjuridiikkan professorina St. Gallenin yliopistossa Sveitsissä.
Yksityiselämä

Vuonna 1992 Frieden meni naimisiin Alankomaista kotoisin olevan asianajajan Marjolijne Droogleever Fortuynin kanssa, jonka hän tapasi opiskellessaan Cambridgessä. Heillä on kaksi lasta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Luc Frieden Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Xavier Bettel | Luxemburgin pääministeri 17. marraskuuta 2023 – | Seuraaja: (nykyinen) |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Belgia  Yhdysvallat  Alankomaat 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  IdRef 
Pääministeri Frieden ja Suomen pääministeri Petteri Orpo (oikealla) Euroopan kansanpuolueen kokouksessa Brysselissä vuonna 2024.
Pääministeri Frieden ja Puolan pääministeri Donald Tusk (vasemmalla) 2024.
Nummi-Seura

| Nummi-Seura ry |
| --- | --- |
 Nummi-Seuran logo
Perustettu:  1979
Toimiala:  kotiseututyö
Kotipaikka:  Nummi, Uusimaa
Jäsenmäärä:  200
Puheenjohtaja:  Henri Sarvi
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Nummi-Seura ry on vuonna 1979 perustettu kotiseutuyhdistys, jonka kotipaikkana on Nummi. Seura ylläpitää Nummen seurataloa sekä Nummen kotiseutumuseota. Nummi-Seuralla on noin 200 jäsentä. Nummi-Seura on saanut käyttöoikeuden entiseen Nummi-Pusulan kunnanvaakunaan.
Nummi-Seuran toimintaan kuuluu museotoiminnan lisäksi keskeisesti Nummen seuratalolla järjestettävät kotiseutuaiheiset tapahtumat, eri kotiseuturetket, kotiseutuaiheisten kirjojen julkaisu ja valokuva-arkiston hoito. Lisäksi seura vuokraa seurataloa juhlatilaksi.
Julkaisut

Nummi-Seura on julkaissut kotiseutuaiheisia kirjoja, joiden tuotot ovat käytetty seuran hyväksi esimerkiksi seuratalon ylläpitoon.
| Nimi | Tekijät(t) | Vuosi | Sivumäärä | ISBN |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Kummost silloon oikein mahroi olla | Olli Hiidensalo | 2000 | 144 | ISBN 952-91-2664-6 |
| Nummen Seuratalon Vaiheilla | Olli Hiidensalo,  Pekka Keinänen | 2005 | 173 | ISBN 952-91-9024-7 |
| Tämmöttis mei se muistetaa | Pekka Keinänen,  Esa Saario | 2007 | 159 | ISBN 978-952-92-2210-0 |
| Nummilaist kiälentampaamist | Esa Saario | 2013 | 115 | ISBN 978-952-93-1520-8 |
| Sana on jalkava -se menee pian ja pitkält | Esa Saario | 2016 | 134 | ISBN 978-952-93-7056-6 |
Kunniajäsenet

Seuran jäsen, joka on erityisesti ansioitunut seuran hyväksi tehdyssä työssä voidaan nimetä Nummi-Seuran kunniajäseneksi. Kunniajäsenelle luovutetaan Nummen vaakuna -litografiataulu.
Kunniajäsenet > Kunniajäseniä

Pekka Keinänen
Esa Saario, näyttelijä
Alpine (automerkki)

| Société des Automobiles Alpine SAS |
| --- | --- |

Perustettu:  1955
Kotipaikka:   Dieppe, Seine-Maritime, Ranska
Toimiala:  autoteollisuus
Emoyhtiö:  Renault
Tytäryhtiöt:  Alpine F1 Team Alpine Endurance Team
Kotisivu:  www.alpinecars.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Alpine (myös Alpine-Renault tai Renault Alpine) on ranskalainen urheilu- ja kilpa-automerkki jonka Renault omistaa. Jean Rédélé perusti valmistajayhtiön Société des Automobiles Alpine vuonna 1955 Dieppessä. Yhtiö siirtyi Renaultin omistukseen vuonna 1973.
Alpinen tuotanto lakkautettiin alun perin 1995. Renault herätti merkin uudelleen henkiin 2017.

Lokakuussa 2022 yhtiö esitteli Alpine Alpenglow vetyauton. Auto on yksipaikkainen konseptiauto, jonka inspiraation sanotaan olevan peräisin Formula 1- ja FIA World Endurance Championship -sarjoista. Auto on suunnattu ratakäyttöön. Yritys ei ole kertonut yksityiskohtia sen moottorista, mutta yritys viittaa hybridijärjestelmään ja vetyä käyttävään polttomoottoriin.
Moottoriurheilussa

Yrityksen Alpine A110 menestyi rallissa 1970-luvulla ja Alpine voitti valmistajien mestaruuden rallin maailmanmestaruussarjassa vuonna 1973.
Merkki esiintyy Formula 1 -sarjassa nimellä Alpine F1 Team.
Vuonna 2013 merkki osallistui European Le Mans Series (ELMS) -sarjaan nimellä Signatech Alpine. Seuraavana vuonna merkki osallistui FIA WEC -sarjaan ja Le Mansin 24 tunnin ajoon LMP2-luokassa.
Mallit > Nykyiset mallit

Alpine A110 (2017-)
Alpine A290 (2024-)
Alpine A390 (2025)
Alpine A110
Alpine A290
Mallit > Entiset mallit

Alpine A106 (1955-1961)
Alpine A108 (1958-1965)
Alpine A110 (1962-1977)
Alpine A310 (1971-1984)
Alpine GTA (1984-1991)
Alpine 610 (1991-1995)
Alpine A106
Alpine A108
Alpine A110
Alpine A310
Alpine GTA
Alpine A610
Mallit > Konseptiautot

Renault Alpine A110-50 (2012)
Alpine Vision Gran Turismo (2015)
Alpine Vision (2016)
Alpine Alpenglow (2022)
Alpine A290_β (2023)
Alpine A390_β (2024)
Renault Alpine A110-50
Alpine Vision Gran Turismo
Alpine Vision
Alpine Alpenglow
Alpine A290_β
Alpine A390_β
Mallit > Kilpa-autoja

Alpine M63
Alpine M64
Alpine M65
Alpine A210
Alpine A220
Alpine A364
Alpine A440
Alpine A441
Alpine A442
Alpine A443
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Alpine Planet (ranskaksi)
Alpine maahantuojansa sivustolla (suomeksi)
Renault Alpine Owners Club (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Club Alpine Renault (englanniksi)
Mille Miles (ranskaksi)
Renault-mallit
| --- | --- |
Nykyiset: Alaskan | Arkana | Austral | Captur | Kiger | Kwid | Triber | Twingo | Clio | Duster | Sandero | Mégane | Kangoo | Scénic | Taliant | Talisman | Espace | Koleos
Numeraaliset: 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | 19 | 20 | 21 | 25 | 30
Nimelliset: Alliance/Encore | Fluence | Fuego | Kadjar | Medallion | Safrane | Premier | Torino | Rodeo | Avantime
Toisen maailmansodan jälkeiset: 4CV | Caravelle | Colorale | Dauphine | Dauphinoise | Floride | Frégate | Ondine
Maailmansotien väliset: Celtaquatre | Juvaquatre | Nervastella | Primaquatre | Reinastella | Viva Grand Sport | Vivaquatre | Vivasix
Ensimmäistä maailmansotaa edeltävät: 10CV | 12CV | 35CV | 40CV | 50CV / 50/60CV | A | AG/AG-1 | B | C | D | E | G/H/J | L/M | N(a)/N(b)/S | N(c)/Q/U(a/e) | R/T | U | AS/V | X/X-1 | Y
Alpine–Renault: A106 | A108 | A110 | A305 | A310 | A610/GTA
Renault Sport: Clio Renault Sport | Spider | Mégane Renault Sport | Clio V6 Renault Sport
Konseptit: Alpine 210 RS | Altica | Argos | BRV | Espace F1 | EPURE | EVE | Egeus | Etoile Filante | Fiftie | Initiale | Koléos | Laguna | Mégane | Next | Racoon | Scénic | Talisman | VESTA 2 | Wind | Steppe
Paketti- ja kuorma-autot: Estafette | Fourgonette | Kangoo | Express | Kerax | Magnum | Mascott | Master | Messenger | Midlum | Trafic | 50-sarja
Dacia-merkki: Lodgy | Logan | Sandero | Duster | Dokker
Renault-Samsung Motors: SM3 | SM5 | SM7
Alpine A310 V6.
Wu Cheng’en

| Wu Cheng’en> 吳承恩.Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: noin 1504 Lianshui, Jiangsu
Kuollut: 1582
Kansalaisuus:  kiinalainen
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Pääteokset:  Xiyouji
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Wu Cheng’en (perint.: 吳承恩; yksink.: 吴承恩; pinyin: Wú Chéngēn; n. 1504 – n. 1582) oli Ming-dynastian aikainen kiinalainen kirjailija ja poliitikko. Wu syntyi ja eli nykyisen Jiangsun maakunnan alueella.
Wun tunnetuin teos on humoristinen romaani Xiyouji eli Matka länteen, joka on yliluonnollinen kertomus Tang-dynastian aikaisen buddhalaisen munkin Xuanzangin todellisesta matkasta Intiaan. Matka länteen -teosta pidetään yhtenä Kiinan neljästä suuresta klassisesta romaanista.
Firefly Aerospace

Firefly Aerospace on yhdysvaltalainen avaruusalan yhtiö.
Sen päämaja ja tehtaat ovat Cedar Parkisssa. Firefly on vuokrannut laukaisupaikat Vandenberg Space Launch Complex 2 Kaliforniassa ja Cape Canaveral Space Launch Complex 20 Floridassa.
Tuotteet

Kantoraketit:
Firefly Alpha - kertakäyttöinen kevyt kantoraketti
Medium Launch Vehicle (MLV) - kehitteillä oleva keskiraskas kantoraketti
Alihankkijana:
Antares-raketin uuden version ensimmäinen vaihe - keskiraskaan kantoraketin ensimmäinen vaihe Northrop Grummannin alihankkijana
Kuulaskeutujat:
Firefly Aerospace Blue Ghost
Rakettimoottorit
Reaver - Alphan ensimmäisen vaiheen moottori
Lightning - Alphan toisen vaiheen moottori
Miranda - MLV:n ensimmäisen vaiheen moottori
Vira (aiemmin Miranda Vacuum, Viranda ja Lightning 2) - MLV:n toisen vaiheen moottori
Internet Explorer

| Internet Explorer |
| --- | --- |

 Internet Explorer 9 Windows 7:ssä.
Kehittäjä:  Microsoft, Spyglass
Kehityshistoria
Vakaa versio:  11.0.220 (10. marraskuuta 2020, kumulatiiviset tietoturvapäivitykset 8. maaliskuuta 2022)
Tiedot
Ohjelmistotyyppi:  verkkoselain
Alusta:  Windows
Lisenssi:  EULA
Aiheesta muualla
Verkkosivusto
Windows Internet Explorer (aiemmin Microsoft Internet Explorer, lyhenne IE) on verkkoselain, joka toimitettiin Microsoft Windows -käyttöjärjestelmän mukana. IE:stä on julkaistu versioita myös muille alustoille, kuten Macintoshille, HP-UXille ja Solarikselle.
Selain on toteutettu COM-komponentteina, joiden toiminnallisuuden avulla useat ulkopuoliset ohjelmat näyttävät webbisivuja tai lataavat tiedostoja verkosta. Näin ne käyttävät IE:n välimuistia ja välityspalvelinasetuksia.
Osana Euroopan unionin kilpaoikeudellista kannetta Microsoftia vastaan Windowsin käyttäjille sanottiin vuonna 2009 esitettävän valinta selaimelle. Vuonna 2013 Euroopan unioni sakotti Microsoftia, koska se ei ollut hoitanut asiaa kuntoon.
Chromium-pohjainen Microsoft Edge -selain on korvannut Internet Explorerin. Edgessä on mukana "IE mode" -tila, joka käyttää Internet Explorer 11:tä Trident MSHTML -komponenttia sisäänrakennetun Chromium-selainmoottorin sijaan taaksepäin yhteensopivuuden vuoksi.
Windows 10:n Internet Explorerin tuki päättyi 15. kesäkuuta 2022. Windows 8.1:n Internet Exploreria tuettiin 10. tammikuuta 2023 asti. Windows Server 2022:ssa Internet Exploreria tuetaan kuitenkin vielä 14. lokakuuta 2031 asti.
Historia

Internet Explorerin ensimmäinen versio 1.0 julkaistiin Microsoft Plus! -paketissa Windows 95:lle vuonna 1995. Microsoft osti selainteknologiansa Spyglass Inc. -yhtiöltä, jonka oma selain, Spyglass Mosaic, perustui teknisesti NCSA Mosaiciin.
Windows 98 sisälsi Internet Explorer 4.0 -version ja Windows 98 Second Edition Internet Explorer 5.0 -version. Windows Me:ssa tuli mukana Internet Explorer 5.5. Versio 5 oli viimeinen, joka tuki 16-bittisiä Windowseja, Macintoshia ja Unixia. Siinä esiteltiin ensi kertaa XMLHttpRequest-objekti, joka mahdollisti Ajax-tekniikan käytön, sekä tuki verkkosivujen favicon-ikoneille.lähde?
Internet Explorer 6 esiteltiin muutama kuukausi ennen Windows XP:ta, jonka mukaan se on paketoitu. Internet Explorer 6 on viimeinen versio, joka tukee Windows 2000:ta. Internet Explorer 8 on viimeinen versio, joka tukee Windows XP:ta. Internet Explorer 9 on viimeinen versio, joka tukee Windows Vistaa.
Windows 10 -käyttöjärjestelmään on sisällytetty Microsoftin uusi selain Microsoft Edge (Modern UI -sovellus), mutta se sisältää myös Internet Explorer 11 -selaimen perinteisenä työpöytäsovelluksena.
Kritiikki

Internet Explorerin tietoturva, ohjelmointivirheet ja yleisiä web-standardeja kunnioittamattomat ratkaisut ovat saaneet arvostelua. Macintosh-IE:n myöhemmät versiot tukivat läpinäkyviä PNG-kuvia ja CSS-tyylisivuja paremmin kuin Windows-versiot. Internet Explorer 8:ssa jälkimmäiseen on kiinnitetty entistä suurempaa huomiota, ja selain läpäisi Acid2-testin, mutta ei Acid3-testiä, jossa se sai 20/100 pistettä.
Kritiikki > Tietoturva

Vuonna 2010 Saksan hallitus varoitti verkon käyttäjiä Internet Explorerista ja suositteli vaihtoehtoista selainta johtuen vakavista ongelmista tietoturvassa.
Australian ja Ranskan hallitukset antoivat varoituksensa pian tämän jälkeen.
Markkinaosuus

Internet Explorerin markkinaosuus oli vielä 2000-luvun alkupuolella yli 80 prosenttia. 2010-luvulla kilpailun kovenemisen vuoksi kuluttajille tuli uusia selainvaihtoehtoja, joista Google Chrome ja Mozilla Firefox ohittivat IE:n markkinaosuuden vuonna 2011. IE:n markkinaosuus laski ensimmäisen kerran alle 10 prosenttiin vuonna 2013.
Vuonna 2002 tehdyn OneStat.com -tutkimuksen mukaan Internet Explorer oli ylivoimaisesti suosituin kilpailijoihin verrattuna: maailmanlaajuinen markkinaosuus oli noin 95 prosenttia. Toisella sijalla oli tuolloin Netscape Navigator noin kolmella prosentilla, ja kolmanneksi tuli avoimeen lähdekoodiin perustuva Mozilla, jonka markkinaosuus oli noin 1,1 prosenttia.
Muun muassa Applen Safarin, Firefoxin ja Chromen suosion kasvaessa IE:n markkinaosuus on yli kymmenen vuoden ajan jatkuvasti pienentynyt.
Net Applicationsin mukaan 2015 maaliskuussa IE:n markkinaosuus työpöytätietokoneissa oli 55,83, Chromen 25,68 ja Firefoxin 11,70 prosenttia. Elokuussa 2016 NetMarketShare kertoi IE:n työpöytäkoneiden markkinaosuuden olevan 27,38 prosenttia.
Lokakuussa 2020 NetMarketSharen viimeiseksi jääneessä mittaustuloksissa IE:n työpöytäkoneiden markkinaosuudeksi mitattiin enää 4,53 prosenttia.