stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Haapahiippasammal
Aiheesta muualla

Pinkka – Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Haapahiippasammal (Orthotrichum obtusifolium) (Arkistoitu – Internet Archive)
Luopioisten kasvisto: Haapahiippasammal (Orthotrichum obtusifolium)
ITIS: Orthotrichum obtusifolium (englanniksi)
Bryophyte Flora of North America: Orthotrichum obtusifolium (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q2359068  Wikispecies: Orthotrichum obtusifolium  CoL: 6SXMS  EoL: 929737  EUNIS: 197790  FNA: 200001655  GBIF: 2672635  iNaturalist: 165960  IRMNG: 11313092  ITIS: 15881  NatureServe: 2.124506  NBN: NBNSYS0000036699  NCBI: 61564  Observation.org: 17483  Open Tree of Life: 116510  Plant List: tro-35173619  PLANTS: OROB70  Tropicos: 35173619  WFO: wfo-0001189446  Laji.fi: MX.43740
Haapasuomusammal

| Haapasuomusammal |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Ryhmä::  Sammalet Bryobionta
Kaari::  Maksasammalet Marchantiophyta
Lahko::  Suomusammalten lahko Radulales
Heimo::  Suomusammalten heimo Radulaceae
Suku::  Suomusammalet Radula
Laji::  complanata
Kaksiosainen nimi
 Radula complanata  (L.) Dumort. 
Katso myös
   Haapasuomusammal Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Haapasuomusammal (Radula complanata) on maksasammallaji suomusammalten heimossa (Radulaceae). Sitä esiintyy Maan pohjoispuoliskon lauhkealla ja viileällä vyöhykkeellä. Suomessa haapasuomusammalta esiintyy aivan koko maan alueella. Se on yleinen ja uhanalaisuusluokituksessa elinvoimainen laji (LC).
Haapasuomusammal kasvaa metsähaapojen (Populus tremula) ja jalojen lehtipuiden rungoilla, sekä myös kivialustalla.
Béla Guttmann

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Béla Guttmann
Syntymäaika: 13. maaliskuuta 1900
Syntymäpaikka: Budapest, Itävalta-Unkari
Kuolinaika: 28. elokuuta 1981 (81 vuotta)
Kuolinpaikka: Wien, Itävalta
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1919–1921 1922–1926 1926 1926–1929 1929–1930 1930 1931–1932 |  MTK Hungária FC  SC Hakoah Wien  Brooklyn Wanderers  New York Giants  New York Hakoah  New York Soccer Club  Hakoah All-Stars |       83 (2) 21 (0) 22 (0) 50 (0) |
Maajoukkue
| 1921–1924 |  Unkarin maajoukkue | 4 (1) |
Valmennusura
1932–1933 1933–1934 1938–1939 1945 1946 1947 1947–1948 1949–1950 1950–1952 1952–1953 1953–1955 1955–1956 1957 1957–1958 1958–1959 1959–1962 1962 1964 1965–1966 1966–1967 1967 1973 1973–1974:  SC Hakoah Wien  SC Enschede  Újpest FC  Vasas SC  Ciocanul  Újpest FC  Kispest AC  Calcio Padova  US Triestina Calcio  APOEL FC  AC Milan  Vicenza Calcio  Budapest Honvéd FC  São Paulo FC  FC Porto  SL Benfica  CA Peñarol  Itävallan maajoukkue  SL Benfica  Servette FC  Panathinaikos FC  SK Rapid Wien  FC Porto
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Béla Guttmann (13. maaliskuuta 1900 – 28. elokuuta 1981)  oli unkarinjuutalainen jalkapallovalmentaja ja keskikenttäpelaaja. Hänet muistetaan erityisesti pitkästä ja menestyksekkäästä valmennusurastaan, jolla hän johdatti portugalilaisen SL Benfican kahteen peräkkäiseen Euroopan Cupin mestaruuteen.
Guttmann oli yhdessä maanmiestensä Márton Bukovin ja Gusztáv Sebesin kanssa 4-2-4 -pelitavan ennakkoluulottomia pioneereja. Valmennusurallaan Guttmann ei viihtynyt yhdessä seurassa kahta kautta pidempään ja hän sanoikin kolmatta kautta tuhoisaksi. Guttmann oli ristiriitainen persoona ja toimi usein omapäisesti. Hän sai muun muassa potkut AC Milanista seuran johtaessa Serie A:ta ja lähti SL Benficasta, koska seura kieltäytyi maksamasta hänelle lisää palkkaa.
Ura pelaajana

Guttmann aloitti pelaajauransa MTK Hungáriassa 1919. Hän osoitti jo nuorena taitonsa joukkueen keskikentällä ja oli tärkeässä roolissa seuran voittaessa kaksi Unkarin mestaruutta 1920–21. Vuonna 1922 Guttmann muutti Budapestista Wieniin paetakseen Miklós Horthyn antisemitistista hallintoa ja hän liittyi juutalaiseen seuraan SC Hakoah Wieniin. Vain juutalaisista pelaajista koostunut seura voitti Itävallan mestaruuden kaudella 1924/1925.
Huhtikuussa 1926 Hakoah Wien lähti ottelukierrokselle Yhdysvaltoihin ja Guttmann päätti muutaman seurakaverinsa tavoin jäädä pelaamaan maahan. Hän pelasi lyhyen aikaa Brooklyn Wanderersissa siirtyen New York Giantsiin, jossa hän pelasi 83 ottelua. Vuonna 1928 Giants suljettiin Yhdysvaltain jalkapalloliigasta ASL:stä ja seura siirtyi pelaamaan Eastern Soccer Leagueen. Pian tämän jälkeen Guttmann jätti Giantsin ja siirtyi Hakoah-seurakaveriensa perustamaan New York Hakoahiin ja voitti seurassa U.S. Open Cupin 1929. Guttmann pelasi vuonna 1930 New York Soccer Clubissa, kunnes siirtyi Hakoah All-Starsiin, joka oli perustettu Brooklyn Hakoahin ja New York Hakoahin yhdistyttyä vuotta aiemmin. Guttmann lopetti uransa seurassa vuonna 1932.
Unkarin maajoukkueessa Guttmann pelasi kuusi maaottelua vuosina 1921–1924.
Meriitit pelaajana

Unkarin mestaruus (2): 1920, 1921
Itävallan mestaruus: 1925
U.S. Open Cup: 1929
Ura valmentajana

Lopetettuaan pelaajauransa Guttmann palasi Eurooppaan ja aloitti 1932 SC Hakoah Wienin päävalmentajana. Ennen toista maailmansotaa hän valmensi myös SC Enschedeä ja Újpestiä, jonka hän luotsasi Unkarin mestariksi ja Mitropa Cupin voittajaksi 1939. Guttmannin vaiheet sotavuosina ovat hämärän peitossa. Omien sanojensa mukaan hän oli internoituna Sveitsissä.
Sodan päätyttyä Guttmann jatkoi valmennusuraansa toimien lyhyen aikaa Vasas Budapestin ja Ciocanulin päävalmentajana. Hän palasi Újpestiin 1947 ja voitti seuran kanssa Unkarin mestaruuden. Seuraavan kauden hän toimi Kispestin päävalmentajana.
Vuonna 1949 Guttmann siirtyi valmentajaksi Italiaan. Hän toimi ensin Calcio Padovan päävalmentajana siirtyen sitten Nereo Roccon seuraajaksi US Triestina Calcioon. Hän pelasti seuran niukasti putoamiselta Serie A:sta kahdella kaudella ja jätti seuran 1952. Hän valmensi vuoden kyproslaista APOELia, kunnes palasi Italiaan 1953. AC Milanissa Guttmann rakensi menestyksekästä joukkuetta ruotsalaisen tähtikolmikon Gunnar Grenin, Gunnar Nordahlin ja Nils Liedholmin ympärille. Kaudella 1954/55 Milan johti Serie A:ta 19 kierroksen jälkeen, mutta seurajohto antoi Guttmannille yllättäen potkut. Tästä lähtien Guttmann vaati sopimuksiinsa pykälän, joka esti erottamisen mikäli seura johti sarjaa. Milan-potkujensa jälkeen hän toimi Vicenza Calcion päävalmentajana.
Valmennettuaan 1957 lyhyen aikaa Budapest Honvédia Guttmann siirtyi valmentajaksi Brasiliaan. São Paulon valmentajana hän voitti kaupungin mestaruuden ja juurrutti 4-2-4 pelitapansa Brasiliaan, joka käytti sitä MM-kisoissa 1958. Vuonna 1958 Guttmann siirtyi FC Porton päävalmentajaksi ja tästä alkoi hänen uransa menestyksekkäimmät vuodet Portugalissa. Hän voitti ensin liigamestaruuden Portossa ja siirtyi tämän jälkeen SL Benficaan. Guttmann uudisti joukkuettaan rajulla kädellä nostaen pelaavaan kokoonpanoon sellaisia nuoria lahjakkuuksia kuin Eusébion. Guttmannin johdolla Benfica voitti kahdesti perättäin Euroopan Cupin mestaruuden kaatamalla finaalissa 1961 FC Barcelonan ja 1962 Real Madridin. Hän voitti Benficassa myös kaksi liigamestaruutta sekä cupin. Vuonna 1962 Guttmann pyysi Benficalta palkankorotusta, mutta seurajohto ei suostunut menestysvalmentajansa vaatimuksiin. Guttmann ilmoitti jättävänsä joukkueen ja vannotti, ettei seura tule voittamaan Euroopan Cupia seuraavaan sataan vuoteen. Guttmannin "kirous" on pitänyt paikkansa, sillä tämän jälkeen Benfica on ollut finaalissa peräti viidesti muttei ole kertaakaan onnistunut voittamaan.
Benficasta lähtönsä jälkeen Guttmannin ura ei enää lähtenyt uuteen nousukiitoon. Hän valmensi muun muassa uruguaylaista Club Atlético Peñarolia, Itävallan maajoukkuetta sekä toistamiseen SL Benficaa. Hän lopetti pitkän uransa FC Porton päävalmentajana 1974.
Guttmann kuoli 28. elokuuta 1981 Wienissä 81-vuotiaana.
Meriitit valmentajana

Euroopan Cup (2): 1961, 1962
Mitropa Cup: 1939
Unkarin mestaruus (2): 1939, 1947
Portugalin mestaruus (3): 1959, 1960, 1961
Portugalin cup: 1962
São Paulon mestaruus: 1957
Haapaniemenkatu (Helsinki)

Haapaniemenkatu Hämeentien risteyksestä katsottuna. Vasemmalla puita Väinö Tannerin kentän reunalla, oikealla asuintalojen jälkeen Kone ja Silta Oy:n entinen separaattoritehdas. Taustalla Merihaan tornitaloja.
Haapaniemenkatu Sörnäisten rantatien risteyksestä etelään katsottuna. Kadun näkyvissä oleva osuus johtaa tunneliin.
Haapaniemenkadun tunneli Merihaassa
Haapaniemenkatu (ruots. Aspnäsgatan) on katu Helsingin Sörnäisissä. Se kulkee Hämeentieltä Sörnäisten rantatien yli Merihakaan. Sen alkupäässä on Väinö Tannerin kenttä, jonka varhaisempi nimi oli Haapaniemen urheilukenttä. Kentän ja kadun nimi on vuonna 1928 käyttöön otettu suomennos Aspnäsistä, joka on vanha paikannimi. Kadun nimeksi otettiin vuonna 1893 Aspnäsgatan, joka johtuu vanhasta vuokra-alueen nimestä Aspnäs. Ehdotettiin myös nimeä Aspnäs allen. Suomenkieliseksi nimeksi tuli vuonna 1909 Aspnäsinkatu ja 1928 siis Haapaniemenkatu, jota ehdotettiin jo 1908.
Aiemmin Hämeentien toisella puolella oli Haapaniemenkuja, jonka nimi vuonna 1969 muutettiin Ässärinteeksi. Uusi nimi annettiin sotien aikaisen Ässärykmentin mukaan.
Haapaniemenkatu 4:ään, Väinö Tannerin kentän itälaidalle, valmistui vuonna 1974 niin sanottu Elinkeinohallituksen talo, valtava toimistokolossi, jonka suunnitteli arkkitehti Kaj Salenius. Elinkeinohallituksen ja sen seuraajien (Kilpailuvirasto, Kuluttajavirasto, sitten Kilpailu- ja kuluttajavirasto) lisäksi rakennuksessa toimi pitkään myös työvoimatoimisto. Rakennus purettiin 2010-luvun lopulla lukuun ottamatta Kaikukadun puoleista osaa.  Senaatti-kiinteistöt kaavaili paikalle uutta valtion virastotaloa, jossa olisi myös hotelli ja asuntoja, mutta vetäytyi hankkeesta toistaiseksi niin, että tontti on ollut tyhjänä vuodesta 2017.
Kadun varrella numerossa 5 on entinen Wärtsilä yhtymä Oy Kone ja Sillan separaattoritehdas, joka on nykyisin toimistotalo. Separaattoritehdas on Näkinpuiston asuinalueeksi muutetun tehdaskorttelin ainoa jäljelle jäänyt teollisuusrakennus. Sen ovat suunnitelleet arkkitehdit Armas Lindgren ja Bertel Liljequist.
Entisessä Kokos-saippuatehtaassa Haapaniemenkatu 6:ssa on vuodesta 2000 toiminut Taideyliopiston Teatterikorkeakoulu.
Haapaniemenkadun Merihaassa oleva osuus Sörnäisten rantatien ja Hakaniemenrannan välillä kulkee katetussa tunnelissa, jonka yläpuolella betonikannella on jalankulkutaso. Tunnelin kautta on ajoyhteys kannen alla oleville pysäköintipaikoille.
Monet pitävät Haapaniemenkatua yhtenä Helsingin rumimmista kaduista. Erityisesti tunneliin sijoittuvaa osuutta kadusta pidetään vastenmielisenä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Haapaniemenkatu (Helsinki) Wikimedia Commonsissa
Go

| Go |
| --- | --- |
 Go-lauta kivineen pelin keskivaiheessa.
Pelaajia:  kaksi
Ikäsuositus:  mikä vain
Pelin kesto:  muutamasta minuutista useisiin tunteihin
Monimutkaisuus:  monimutkainen
Strategisuus:  korkea
Satunnaisuus:  ei lainkaan
 BoardGameGeek 
Perinteinen japanilainen go-pöytä (jap. goban), pelikivet (go-ishi), ja kivien säilyttämiskupit (go-ke).
Go [goː] eli wéiqí (圍棋) kiinaksi, on kiinalainen kaksin pelattava lautapeli. Peli on levinnyt myös muihin maihin ja sitä kutsutaan igo (囲碁) japaniksi ja baduk (바둑) koreaksi. Peli on kiinalaisen mytologian mukaan yli 4 000 vuotta vanha, historiallisesti syntynyt ennen vuotta 500 eaa. Säännöt ovat hyvin yksinkertaiset, mutta pelaaminen tarjoaa runsaasti haasteita ja vaatii kaikessa monimuotoisuudessaan runsaasti strategista silmää kuten esimerkiksi länsimaissa tunnetumpi shakki. Gossa on tavoitteena vallata pelilaudalta pinta-alaltaan suurempi alue kuin vastustaja. Pelaaja ansaitsee pisteitä vallatun alueen koosta riippuen. Gossa voi myös vangita vastustajan kiviä, joista myös saa pisteitä. Eniten pisteitä kerännyt voittaa. Go on erityisen suosittua Japanissa, Kiinassa ja Etelä-Koreassa, mutta pelaajia löytyy runsaasti ympäri maailman. Suomessa gota harrastaa yli tuhat ihmistä ja yli puolet heistä on kerhopelaajia.
Peli tunnetaan länsimaissa yleensä sen japaninkielisellä nimellä go (lausutaan suomeksi yleensä "goo", vaikka japaniksi "o" on lyhyt). Japanissa nimi voidaan kirjoittaa kanjeilla 囲碁 (igo) tai 碁 (go). Kiinan kielessä käytetään nimitystä wéiqí (perinteisillä merkeillä 圍棋, yksinkertaistetuilla merkeillä 围棋) ja koreassa baduk (hangul: 바둑).
Historia

Go syntyi muinaisessa Kiinassa, mutta tarkkaa ajoitusta sen synnylle ei ole pystytty antamaan. Ensimmäinen jälkipolville säilynyt kirjallinen viittaus gohon on peräisin vuodelta 548 eaa. Vanhin kiinalaisten arkeologien löytämä go-lauta on läntisen Han-dynastian ajalta. Go on säilynyt lähes muuttumattomana syntymästään lähtien aina tähän päivään asti. Go onkin maailman vanhin lautapeli, jota pelataan nykyään sen alkuperäisessä muodossa.
Legendan mukaan keisari Yao 堯 (2337–2258 eaa.) määräsi kehitettäväksi haasteellisen ja strategisen pelin poikansa Danzhun pelattavaksi, koska keisarin mielestä hänen poikansa tarvitsi kuria, keskittymistä ja tasapainoa. Laiska kruununperijä ei kuitenkaan pelistä innostunut. Toinen pelin alkuperää selittävä tarina on, että muinaiset kiinalaiset sotaherrat ja kenraalit käyttivät kiviä karttojen päällä hahmottaakseen vihollisen ja omien joukkojensa asemat. Tällöin heidän oli helpompi neuvotella taktisista mahdollisuuksista voittaa vihollinen.lähde?
Ennen Kiinan teollistumista go oli suosittu peli ylimystön keskuudessa samalla, kun Xiangqi (Kiinalainen shakki) oli suurten massojen eli tavallisen kansan peli. Gota pidettiin kalligrafian, maalaamisen ja Guqin soittamisen lisäksi yhtenä kiinalaisen oppineen (Junzi) perustaitona, joita sen aikaisen oppineen kuului harjoittaa.lähde?
Go levisi vähitellen Kiinasta Japaniin 600-luvulla ja se saavutti suuren suosion keisarillisessa hovissa 700-luvulla. 1600-luvun alkuun mennessä gota pelattiin julkisesti Japanissa. Gon kehityksen merkittävin vaihe Japanissa alkoi 1600-luvun alussa, jolloin perustettiin neljä valtion tukea nauttivaa koulukuntaa. Nämä neljä koulukuntaa nostivat pelaamisen tasoa merkittävästi. Merkittävin koulukunta oli Hon’inbō, josta myös nousi kaksi gon historian arvostetuinta pelaajaa: Dōsaku (1645–1702) ja Shūsaku (1829–1862). Koulukunnat kehittivät gohon budolajin kaltaisen pelaajien luokittelujärjestelmän. Valtion tuki koulukunnille lakkautettiin Meiji-restauraation yhteydessä ja niiden toiminta hiipui.lähde?
1900-luvun alkupuolella japanilaiset gon pelaajat perustivat oman ammattilaisorganisaationsa (Nihon Ki-in) ja go-turnausten sponsorointi yleistyi. 1900-luvun loppupuolella myös Kiinaan ja Koreaan perustettiin samankaltaiset ammattilaisorganisaatiot, joiden puitteissa japanilaisten ammattilaisten etumatka kurottiin kiinni.lähde?
Go on ollut ennen 1900-lukua länsimaissa käytännössä tuntematon peli. 1900-luvun aikana go on kuitenkin levinnyt laajalle ja kerännyt tuhansia harrastajia ympäri maailmaa. Suomessa järjestäytynyt kerhotoiminta alkoi 1970-luvulla. Go on edelleenkin maailmanlaajuisessa jatkuvassa kasvussa esimerkiksi internet-pelaamisen ansiosta.lähde?
Vuoden 2000 tienoilla Japanissa julkaistu Hikaru no Go -manga – ja myöhemmin televisiossa esitetty sarjakuvaan perustuva anime – nosti gon pinnalle japanilaisen nuorison keskuudessa. Tammikuussa 2004 gon suosiota levittänyt anime-sarja esitettiin myös Yhdysvalloissa.lähde?
Pelivälineet

Gon pelaamiseen käytetään pelilautaa (goban) ja valkoisia sekä mustia pelinappuloita, kiviä (goishi). Kiviä on yleensä 180 valkoista ja 181 mustaa. Kivet valmistetaan perinteisesti liuskekivestä (mustat) ja simpukankuorista (valkeat). Koska ”simpukkakivet” ovat arvokkaita, useimmiten pelataan lasista tehdyillä kivillä. Muoviset kivet ovat vielä lasikiviäkin halvempia, mutta niitä käytetään harvoin, koska lasikivet ovat sopivamman painoisia sekä tuottavat napakamman äänen laudalle pelattaessa. Kiviä säilytetään yleensä tarkoitukseen tehdyissä kupeissa (goke), mutta mikä tahansa muukin astia käy. Go-lauta on perinteisesti puuta ja siihen on piirretty 19 pysty- ja vaakaviivan (18 × 18 ruudun) muodostama ristikko, jossa on yhteensä 361 viivojen risteyskohtaa.
Aloittelijat harjoittelevat pelimekaniikkaa usein pienemmillä laudoilla, joissa on joko 9 × 9 tai 13 × 13 risteyskohtaa. Periaatteessa gota voi pelata minkä kokoisella laudalla tahansa. Pienemmällä laudalla pelatessa säännöt kuitenkin muuttuvat hieman (tasoituskivien määrä ja niiden asettelu).
Perinteisesti go-lauta on 1,5 shakua (45,45 cm) pitkä ja 1,4 shakua (42,42 cm) leveä. Aloittelijoita usein hämmästyttääkin se, ettei lauta olekaan neliön muotoinen. Laudan pituus on suurempi kuin sen leveys suhteessa 15:14. Laudan ”kummallisen” muodon on esitetty johtuvan kahdesta syystä. Ensinnäkin pelaajien istuessa laudan äärellä he näkevät sen niin, että se näyttää lyhyemmältä. Tämän takia lauta asetetaan pelaajien väliin niin, että sen leveyttä suurempi pituus luo illuusion, jossa lauta näyttää neliöltä. Toisen selityksen mukaan japanilaisen estetiikan mukaan symmetrisen muodon käyttäminen kuvastaa ”huonoa makua”.lähde?
Oikeaoppisesti valmistettujen pelikivien mustat kivet ovat hieman valkoisia suurempia. Syynä tähän on optinen illuusio; valkoiset kivet näyttävät laudalla isommilta kuin mustat. Mustat kivet tehdään siis isommiksi, jotta ne näyttäisivät laudalla samankokoisilta valkoisten kanssa. Kivien kokoero ei kuitenkaan ole kovin suuri, ja useimmilta pelaajilta tämä yksityiskohta jää huomaamatta. Perinteisesti kiveä pidellään etu- ja keskisormien päiden välissä, ja se asetetaan laudalle niin, että siitä kuuluu pieni, mutta selvä ”klik”-ääni.
Gota voi pelata hyvinkin yksinkertaisilla ja halvoilla pelivälineillä, kuten esimerkiksi vanerilevyllä ja maalatuilla pikkukivillä. Monet pelaajat arvostavat kuitenkin laadukkaita pelivälineitä ja ovat myös valmiita maksamaan niistä. Kalleimmat go-varustepaketit (lauta, kivet ja kupit) kipuavat hinnaltaan satoihin, jopa tuhansiin euroihin.lähde?
Peliä pelataan myös useilla tietokoneohjelmilla, joita on kehitetty kotitietokoneiden lisäksi muun muassa useille pelikonsoleille, kämmentietokoneille sekä matkapuhelimille. Useat ohjelmat mahdollistavat myös pelaamisen internetissä.
Säännöt

Gon säännöistä on muutamia laajalti käytettyjä muunnelmia, jotka voidaan karkeasti jakaa japanilais- ja kiinalaistyylisiin sääntöihin. Kaikki muunnelmat kuitenkin kuvailevat strategisesti ja taktisesti saman pelin – erot ovat lähinnä pisteidenlaskun yksityiskohdissa ja harvinaisten poikkeustapausten käsittelyssä. Aloittelijan näkökulmasta kaikki säännöt ovat käytännössä samanlaisialähde?.
Säännöt ovat peräisin pitkästä historiallisesta perinteestä, jossa ne eivät esiintyneet tarkoissa formalisoiduissa muodoissa. Nykyään tarvitaan kuitenkin selkeitä sääntöjä ja gon säännöistä onkin kirjoitettu monia toisistaan poikkeavia kokonaisuuksia, jotka kuitenkin sisältävät samat perusperiaatteet. Säännöt ovat yksinkertaisia ja ne voidaan esittää lyhyesti yhdeksällä säännöllä. Tässä esitetään yksi sääntöjen yksinkertaistettu japanilaistyylinen kokoelma:lähde?
Peliä pelaa kaksi pelaajaa. Toinen pelaa mustilla ja toinen valkeilla kivillä. Musta aloittaa pelin.
Aluksi lauta on tyhjä. Pelaajat asettavat vuorotellen yhden kiven kerrallaan laudalle. Pelaaja voi myös halutessaan olla laittamatta kiveä eli passata. Peli jatkuu kunnes kumpikaan ei enää halua laittaa laudalle kiviä eli molempien pelaajien passattua peräkkäin.
Kivet asetetaan laudalle piirrettyjen viivojen risteyskohtiin. Pelaaja saa asettaa kivensä mihin tahansa laudalla olevaan tyhjään viivojen risteyskohtaan elleivät säännöt 7 tai 8 sitä kiellä.
Asetettua kiveä ei enää siirretä paitsi jos se poistetaan laudalta säännön 6 mukaisesti.
Pelaaja, jolla on enemmän aluetta ja vankeja (vastustajan vangittuja kiviä) yhteensä voittaa pelin.  Valkoinen saa lisäksi ylimääräisiä pisteitä (komi), koska mustalla on pelin aloittajana etu puolellaan.
Kiviryhmä jää vangiksi, eli poistetaan laudalta, silloin kun se menettää kaikki vapautensa eli yhteytensä vielä tyhjään viivojen risteyskohtaan.
Kiveä ei saa asettaa sellaiseen paikkaan, jossa sillä ei olisi yhtään vapautta, jos se ei vangitse yhtään vastustajan kiveä. "Itsemurha" on siis kielletty.
Toistokielto – Kiveä ei saa pelata niin, että laudalla aikaisemmin ollut koko laudan tilanne toistuisi.
Tasoituspeli – Vahvempi pelaaja pelaa valkeilla. Musta pelaa ensimmäisenä siirtonaan pelaajien tason erotuksen verran mustia kiviä. Näiden kivien paikat on merkitty lautaan.
Säännöt > Lisäselvennystä > Alue ja voittaja (sääntö 5)

Gon lopullisena tavoitteena on alueen muodostus. Alue on ryhmä vapaita viivojen risteyskohtia, joita vain omat kivet ympäröivät. Vaikka vastustajan kivien vangitsemisesta saakin pisteitä, on se vain eräs keino alueen valtaamiseen ja vastustajan aseman heikentämiseen. Kivien vangitseminen ei ole gon pääasiallinen tarkoituslähde?.
Pelin päättyessä molemmat pelaajat laskevat valtaamansa alueet ja vangitsemansa vastustajan kivet. Kukin vapaa viivojen risteysalue on yhden pisteen arvoinen. Vangitkin ovat yhden pisteen arvoisia vangitsijalleen. Vangeiksi lasketaan jo vangittujen kivien lisäksi myös ne kivet, jotka pelin päättyessä ovat sellaisessa asemassa, josta niitä ei enää voi pelastaa (Esimerkiksi viereisessä kuvassa mustan ryhmä vasemmassa alanurkassa on "kuollut"). Mikäli pelaajien välille syntyy erimielisyyttä siitä, mitkä ovat kuolleita kiviä, tulee kiista ratkaista jatkamalla peliä niin kauan, kunnes kiistanalaiset kivet on vangittu tai todettu selvästi eläviksi. Elävät ja kuolleet kivet määritellään tarkemmin täällä.
Yleensä gossa menetellään siten, että vangeilla vähennetään vastustajan pisteitä, eikä kasvateta omia. Tämä tarkoittaa sitä, että vangit asetetaan takaisin laudalle vastustajan alueelle, jolloin vastustaja menettää hallitsemiaan vapaita viivojen risteyskohtia eli pisteitään vankien lukumäärän verran. Näiden kivien vangitsija ei enää saa näistä takaisin asetetuista kivistä pisteitä. Valkoinen saa lähes aina komin eli ylimääräisiä tasoituspisteitä lopulliseen pistemääräänsä korvaukseksi siitä, että musta saa aloittaa pelin.lähde?
Viereisessä kuvassa valkea saa 32 pistettä alueistaan ja 16 pistettä vangeistaan eli yhteensä 48 pistettä. Musta saa vain neljä pistettä. Valkoinen voi viedä mustalta nämä neljä pistettä laittamalla saamiaan vankeja laudalle, jolloin sekä valkea että musta menettävät molemmat neljä pistettä. Laskettiinpa tulos miten tahansa, valkea voittaa 44 pisteellä. Gossa voittaja ilmoitetaan esimerkiksi näin: valkea voittaa viidellä pisteellä.
Gossa laudalle jää useinkin sellaisia yksittäisiä tyhjiä risteyskohtia, joita ympäröivät molempien  pelaajien kivet. Näillä risteyskohdilla ei ole selvää omistajaa, eikä niistä saa yhtään pistettä. Jos risteyskohtaan pelaaminen ei muuta pistetilannetta, näitä risteyskohtia kutsutaan dameiksi ja ne täytetään pelikivillä viimeistään pistelaskentavaiheessa, jolloin pisteiden laskeminen helpottuu.lähde?
Kivien mahdollinen loppuminen ei saa vaikuttaa pelin kulkuun tai sen tulokseen millään lailla. Mikäli pelaajalta loppuvat pelikivet, on niitä hankittava hänelle lisää. Hätätapauksessa puuttuvat pelikivet voi korvata jollain muulla materiaalilla, kuten esimerkiksi napeilla. Lisää kiviä voi hankkia myös vaihtamalla vankeja. Jos molemmilla pelaajilla on esimerkiksi vähintään kymmenen vankia, molemmat pelaajat voivat vähentää vankikupistaan kymmenen kiveä ja antaa ne takaisin vastustajalle. Yleensä kivet loppuvat vain kun kiviä on alkujaankin ollut merkittävästi vähemmän kuin 180.lähde?