stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Filmiaura

Filmiaura ry on vuonna 1962 perustettu elokuva-alan järjestö. Sen edeltäjänä toimi Elokuvajournalistit-yhdistys. Filmiaura on jakanut vuodesta 1963 lähtien vuosittaista elokuva-alan Jussi-palkintoa ja vuodesta 2013 Vuoden uroteko -palkintoa.
Filmiauran yli 500-henkinen jäsenistö koostuu elokuvantekijöistä, elokuvalevittäjistä, -toimittajista, -teatterinpitäjistä ja muista valkokangaslevityksen saaneiden kotimaisten elokuvien parissa työskentelevistä ammattilaisista.
Historia

Filmiaura perustettiin elokuvatoimittaja Paula Talaskiven aloitteesta 17. marraskuuta 1962. Yhdistyksen perustivat 21 helsinkiläistä elokuvan ystävää. Vuonna 1963 yhdistys otti tehtäväkseen jakaa vuosittaiset Jussi-palkinnot. Aikaisemmin niitä oli jakanut elokuvatoimittajista koostunut Elokuvajournalistit-yhdistys.
Filmiauran ensimmäisenä puheenjohtaja toimi Ahti Sonninen ja sihteerinä Glory Leppänen.
Tällä hetkellä yhdistyksen puheenjohtaja on Emma Ilves.
Puheenjohtajat

| Nimi | Toimikausi alkoi | Toimikausi päättyi |
| --- | --- | --- |
| Ahti Sonninen | 1962 | 1966 |
| Kaarlo Nuorvala | 1966 | 1967 |
| Paula Talaskivi | 1967 | 1968 |
| Kari Uusitalo | 1968 | 1969 |
| Hans Haataja | 1969 | 1972 |
| Leo Stålhammar | 1972 | 1974 |
| Hans Haataja | 1974 | 1992 |
| Kaarle Stewen | 1992 | 1993 |
| Jukka Vilhunen | 1993 | 1997 |
| Harry Päiväläinen | 1998 | 1999 |
| Kati Sinisalo | 2000 | 2006 |
| Mika Nieminen | 2007 | 2008 |
| Mika Siltala | 2009 | 2015 |
| Manna Katajisto | 2016 | 2019 |
| Riina Liukkonen | 2020 | 2024 |
| Emma Ilves | 2024 |  |
Aiheesta muualla

Filmiauran jäsenet elokuussa 2021
Merkinnän syy: Historiasta ja Jussi-palkinnosta puuttuu vielä keskeisiä tietoja. Toiminnasta kaivattaisiin kuvausta.
Luettelo Suomen pääministereistä

Suomen pääministeri on Suomen valtioneuvoston eli hallituksen johtaja. Ensimmäinen pääministeri oli senaatin puheenjohtaja Pehr Evind Svinhufvud, joka aloitti pääministerinä 27. marraskuuta 1917.
Suomen pääministerit > Väliaikaiset pääministerit

| Pääministeri (syntynyt–kuollut) | Pääministeri (syntynyt–kuollut) | Toimiaika | Puolue | Lisätietoa (th>  = toimea hoitanut) |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Juho Vennola (1872–1938) |  | 18. helmikuuta – 21. maaliskuuta 1931 | Ed. | toimi th. pääministerinä Svinhufvudin II hallituksessa pääministeri P. E. Svinhufvudin tultua valituksi tasavallan presidentiksi |
| Rudolf Holsti (1881–1945) |  | 17. helmikuuta – 12. maaliskuuta 1937 | Ed. | toimi th. pääministerinä Kallion IV hallituksessa pääministeri Kyösti Kallion tultua valituksi tasavallan presidentiksi |
| Rudolf Walden (1878–1946) |  | 19. joulukuuta 1940 – 4. tammikuuta 1941 | amm. | toimi th. pääministerinä Rytin II hallituksessa pääministeri Risto Rytin tultua valituksi tasavallan presidentiksi |
|  Ernst von Born (1885–1956)   |  | 14. – 21. syyskuuta 1944 | RKP | toimi th. pääministerinä Hackzellin hallituksessa pääministeri Antti Hackzellin saatua sairauskohtauksen Moskovan välirauhansopimusneuvotteluissa |
| Carl Enckell (1876–1959) |  | 9. maaliskuuta – 26. maaliskuuta 1946 | amm. | toimi th. pääministerinä Paasikiven III hallituksessa pääministeri J. K. Paasikiven tultua valituksi tasavallan presidentiksi |
| Viljami Kalliokoski (1894–1978) |  | 15. helmikuuta – 3. maaliskuuta 1956 | ML | toimi th. pääministerinä Kekkosen V hallituksessa pääministeri Urho Kekkosen tultua valituksi tasavallan presidentiksi |
| Eemil Luukka (1892–1970) |  | 3. – 14. heinäkuuta 1961 | ML | toimi th. pääministerinä Sukselaisen II hallituksessa pääministeri V. J. Sukselaisen jätettyä sekä eroilmoituksen että toimen hoitamisen saatuaan hovioikeudelta tuomion Kansaneläkelaitoksen jutussa |
| Eino Uusitalo (1924–2015) |  | 26. lokakuuta 1981 – 19. helmikuuta 1982 | Kesk. | toimi th. pääministerinä Koiviston II hallituksessa pääministeri Mauno Koiviston tultua ensin hoitamaan tasavallan presidentin tehtäviä ja sitten valituksi tasavallan presidentiksi |
Arved Viirlaid

Arved Viirlaid (11. huhtikuuta 1922 − 21. kesäkuuta 2015) oli virolainen kirjailija. Hän pakeni 1943 Suomeen ja osallistui jatkosotaan. Myöhemmin hän siirtyi ensin Ruotsiin ja Englantiin, sittemmin Kanadaan.
Suomennokset

Ristittömät haudat. Tekijän lyhentämästä laitoksesta suom. Martti Rauhala. Karisto, 1968
Henki ja kahleet: erään vapaustaistelijan kertomus, suom. Martti ja Elina Rauhala. Karisto, 1981
Merkityt: dokumentaarinen romaani, [käännös: Annely Mesikäpp]. LampLite, 2010
Pohjantähden pojat, suomentanut Eero Riuttala. Ajatus, 2010
Kissan koronavirus

| Kissan koronavirus> Virusten luokittelu |
| --- | --- |
Ryhmä::  (+)ssRNA-virukset
Kunta::  Virukset
Lahko::  Nidovirales
Heimo::  Coronaviridae
Suku::  Alphacoronavirus
Lajeja
 FCoV1  FCoV2 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kissan koronavirus eli FCoV (lyhenne englanninkielen sanoista feline coronavirus) on nimi ryhmälle RNA-koronaviruksia, jotka voivat tartuttaa kissoja. Tartunnat ovat yleisiä maailmanlaajuisesti. Tartunnat ovat kissoilla usein oireettomia tai aiheuttavat lievää ohimenevää ripulia. Noin 5–10 %:lla kissoista tartunta kuitenkin aiheuttaa usein tappavan kissan tarttuvan vatsakalvontulehduksen (FIP-taudin). Tartuntaa vastaan on FCoV-rokotteita.
Rakenne

FCoV:t jaetaan kahteen serotyyppiin, jotka ovat FCoV1 ja FCoV2. Näistä on olemassa useita viruskantoja. Yhdysvalloissa ja Euroopassa FCoV1-serotyyppiin kuuluvat kannat ovat yleisiä. FCoV2-kannat ovat yleisiä Aasiassa.
FCoV:t ovat positiivisjuosteisia RNA- eli ssRNA(+)-viruksia. Niiden yksijuosteinen RNA:sta koostuva perimä on lipidikuoren sisällä. Kuoret ovat epäsäännöllisen pallomaisia ja niiden halkaisija on noin 80–120 nanometriä. Perimän pituus on noin 29 000 nukleotidia. Perimän geenit koodaavat muun muassa seuraavia proteiineja: S-proteiini (eng. spike), E-proteiini (envelope), M-proteiini (matrix) ja N-proteiini eli nukleokapsidi. Näitä proteiineja on useita kussakin viruksessa. N-proteiinit päällystävät perimää. Muut edellä mainitut proteiinit taas ovat kiinni lipidikuoressa.
FCoV2:t tartuttavat kissoja kiinnittymällä pintansa S-proteiineista kissojen solujen pinnan alaniiniaminopeptidaasi-reseptoreihin (eli AAP- tai APN-reseptoreihin). Reseptoria, jonka kautta FCoV1:t tartuttavat soluja, ei tunneta.
Koiran koronaviruksen (CCoV) genotyyppi 2 eli CCoV2 ja FCoV1 ovat läpikäyneet geeniensä osittaisen vaihdon (homologisen rekombinaation) S-proteiineja ja osin myös muita proteiineja koodaavien geeniensä kohdalta. CCoV1 ja FCoV2 ovat muodostuneet tämän rekombinaation seurauksena.
Tartunta ja sen oireet

FCoV:t tarttuvat kissasta kissaan ulosteiden ja suun välisen kontaktin kautta. Näitä viruksia on kaikkialla maailmassa ja niiden aiheuttamat tartunnat ovat yleisiä eritoten paljon kissoja sisältävissä laitoksissa, kuten löytöeläinkodeissa. Kissat saavat tartunnan usein jo pentuna.
FCoV:t jaetaan kahteen tartuttamiskyvyltään eroavaan viruslajiin eli patotyyppiin. Nämä virukset ovat FECV (eng. feline enteric coronavirus) ja FIPV (eng. feline infectious peritonitis virus). FECV voi tarttua kissasta toiseen. FECV voi myös mutatoitua tätä patotyyppiä kantavassa kissassa FIPV:ksi kesken tartunnan. Mutaatio aiheuttaa kissan tarttuvan vatsakalvontulehduksen eli FIP-taudin, joka on yleensä tappava sairaus. FIPV:n siirtyminen taas kissasta toiseen on epätodennäköistä. FCoV-tartunnan saaneista kissoista arviolta vain 5–10 % saa FIPV-tartunnan ja siten FIP-taudin. Lopuilla ilmenee FECV-tartunta.
FECV tartuttaa ensisijaisesti enterosyyttejä eli suolisoluja. Tartunta voi siksi aiheuttaa ainakin lievää ripulia tai sitten se on kokonaan oireeton. FIPV taas tartuttaa ensisijaisesti makrofageja. Nämä solut levittävät viruksia kissan koko kehoon. FIPV-tartunta voi siksi aiheuttaa kissan koko elimistön kattavan vaarallisen oireiston eli edellä mainitun FIP-taudin. Taudin oireisiin voi kuulua esimerkiksi uveiitti-silmätulehdus ja vatsan turpoaminen (askiitti) vatsakalvontulehduksen aiheuttaman nesteen kertymisen takia. FIPV:tä vastaan on kehitetty FCoV-rokotteita.
Aiheesta muualla

National Center for Biotechnology Information (NCBI): Feline coronavirus, taxonomy (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q454829  Wikispecies: Feline coronavirus  NCBI: 12663
Alexander von Etter

Alexander von Etter (17. elokuuta 1867 Helsinki – 21. marraskuuta 1939 Helsinki) oli suomalainen kartanonomistaja ja virka- ja valtiopäivämies.
Von Etterin vanhemmat olivat kenraaliluutnantti Sebastian Albrekt von Etter ja Emilia von Jacobson. Kenraalimajurit Paul von Etter ja Johan Emil von Etter sekä diplomaatti Nikolai von Etter olivat hänen veljiään. Alexander von Etter oli entinen hovitallimestari ja todellinen valtioneuvos, joka oli toiminut Suomen ministerivaltiosihteerin apulaisena ja palvellut Venäjän keisarillisen hovin ministeriössä suuriruhtinatar Maria Pavlovnan seurueessa. Hän omisti veljensä kanssa Haikon kartanon.
Von Etter  oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1882 ja 1885.
Indium(III)

| Indium(III)bromidi |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  13465-09-3
PubChem CID:  26046 ja 167051
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  InBr3
Moolimassa:  354,53 g/mol
Ulkomuoto:  Vaaleankeltaisia kiteitä
Sulamispiste:  420 °C (693 K)
Kiehumispiste:  425 °C (698 K) 656 °C (929 K)tarvitaan parempi lähde
Tiheys:  4,74 g/cm3
Liukoisuus veteen:  414 g / 100 ml
Indium(III)bromidi (tai indiumtribromidi) on indiumista ja bromista muodostuva epäorgaaninen yhdiste, jossa bromi esiintyy hapetusluvulla −I ja indium +III. Näin muodostuva yhdiste on kaavaltaan InBr3. Se on hygroskooppinen kiinteä aine, joka muodostaa vaaleankeltaisia kiteitä, joiden kiderakenne on samankaltainen kuin alumiinikloridilla. Aine liukenee sekä veteen että etanoliin. Se on Lewis-happo ja sitä on käytetty orgaanisen kemian synteeseissä.
Valmistus

Indium(III)bromidia saadaan kuumentamalla indiumia bromi-ilmakehässä:
tai sitä voidaan valmistaa metallisesta indiumista ja vetybromidin vesiliuoksesta (vetybromidihaposta):
Aiheesta muualla

PubChem: Indium(III) bromide (englanniksi)
Tiisu

| Tiisu> Tiedot |
| --- | --- |
Toiminnassa:  2013–
Tyylilaji:  pop, rock
Kotipaikka:  Suomi
Laulukieli:  suomi
Jäsenet:  Henrik ”Tiisu” Illikainen, laulu, kitara   Petteri Pulkkinen, kitara   Väinö Karjalainen, basso   Riku Sonkkanen, rummut   Antti Vuorenmaa, koskettimet  
Entiset jäsenet:  Mikko Aaltio, kitara, puhaltimet, perkussiot (2013–2023)  
Levy-yhtiö:  Sony Music (2014–2017)   Kaiku Entertainment (2019–)  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tiisu on suomalainen rockmusiikkia soittava yhtye. Yhtye on tunnettu etenkin kappaleistaan ”Elämältä turpiin sain” sekä ”Tänään sä musta hullaannut”, jotka molemmat ovat nousseet suomalaisten radiokanavien viidentoista soitetuimman kappaleen joukkoon. Yhtyeen esikoisalbumi Elämän koulu julkaistiin 28. elokuuta 2015. Toinen albumi Tänne ei jää kukaan julkaistiin maaliskuussa 2017.
Somerolta alkujaan kotoisin oleva laulaja-kitaristi Henrik ”Tiisu” Illikainen perusti yhtyeen ja kokosi sen jäsenet Sibelius-lukion koulutovereistaan. Yhtye solmi vuonna 2014 levytyssopimuksen Sony Music Entertainment -levy-yhtiön kanssa, joka julkaisi myös yhtyeen ensimmäisen albumin.
Jäsenet

Henrik Illikainen – laulu & kitara
Petteri Pulkkinen – kitara
Väinö Karjalainen – basso
Riku Sonkkanen – rummut
Antti Vuorenmaa – koskettimet
Entiset jäsenet

Mikko Aaltio – kitara, puhaltimet, perkussiot
Diskografia > Albumit

| Nimi | Julkaisutiedot | Lista> Albumilista | Myynti |
| --- | --- | --- | --- |
| Elämän koulu |  Julkaistu: 28. elokuuta 2015  Formaatti: CD / LP / digitaalinen lataus  Levy-yhtiö: Sony Music | #2  | – |
| Tänne ei jää kukaan |  Julkaistu: 17. maaliskuuta 2017  Formaatti: CD / digitaalinen lataus  Levy-yhtiö: Sony Music | #13  | – |
| III |  Julkaistu: 14. tammikuuta 2022  Formaatti: LP / digitaalinen lataus  Levy-yhtiö: Kaiku Entertainment | #20  | – |
Diskografia > Singlet

| Vuosi | Single | Singlelista | Radiolista | Albumi |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2014 | ”Suomalaisen suurin riesa on sisu” | – | 82  | Elämän koulu |
| 2015 | ”Elämältä turpiin sain” | – | 12  | Elämän koulu |
| 2015 | ”Tänään sä musta hullaannut” | – | 7  | Elämän koulu |
| 2015 | ”Virtaset” (mukana Sallamarja) | – | – | Elämän koulu |
| 2015 | ”Mitä maailma multa odottaa” | – | 87  | Elämän koulu |
| 2016 | ”Kuka sillä aasilla ratsastaa” | – | – | Tänne ei jää kukaan |
| 2016 | ”Sinkkuelämää” | – | – |  |
| 2017 | ”Suomi on poliisivaltio” | – | – | Tänne ei jää kukaan |
| 2017 | ”Pusuttelemaan” | – | – | Tänne ei jää kukaan |
| 2017 | ”Tunnistatko itsesi tänään” | – | 98  | Tänne ei jää kukaan |
| 2019 | ”Maidon ja hunajan maa” | – | – | Mullan alta |
| 2019 | ”Kuollaan me kaikki” | – | – | III |
| 2020 | ”On se kyllä vaikeeta” | – | – | III |
| 2020 | ”Valitettavasti valintamme ei osunut sinuun” | – | – | III |
| 2020 | ”Kesä lähetti kirjeen” | – | – | III |
| 2021 | ”Me olemme me” | – | – | III |
Diskografia > Musiikkivideot

Uusi aika (2013 – ohj. Kalle Tulander)
Suomalaisen suurin riesa on sisu (2014)
Elämältä turpiin sain (2015 – ohj. Marek Sabogal ja Henrik Illikainen)
Tänään sä musta hullaannut (2015 – ohj. Marek Sabogal ja Henrik Illikainen)
Virtaset (2015 – ohj. Kalle Tulander ja Henrik Illikainen)
Mitä maailma multa odottaa (2015 – ohj. Anton Baer)
Kuka sillä aasilla ratsastaa (2016 – ohj. Anton Baer)
Suomi on poliisivaltio (2017 – ohj. Jarno Elonen)
Kuollaan me kaikki (2019)
On se kyllä vaikeeta (2020)
Tarja Keinänen

| Tarja Keinänen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 29. kesäkuuta 1950 (ikä 74) Oulu
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  näyttelijä
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Tarja Keinänen (s. 29. kesäkuuta 1950 Oulu) on suomalainen näyttelijä, joka on esiintynyt useissa suomalaisissa elokuvissa ja näytelmissä. Hän on esiintynyt myös Kotikatu, Olipa kerran löytöretkeilijä ja Avaruusarkki -sarjoissa.
Keinänen sai parhaan naissivuosan Jussi -palkinnon elokuvasta Ihmiselon ihanuus ja kurjuus vuonna 1989.
Filmografia > Pitkät elokuvat

Rikos ja rangaistus, 1983 (Pennasen vaimo)
Kello, 1984 (Ulla Valjakka, Laurin vaimo)
Lumikit - eli kohtauksia naisen elämästä, 1986
Pohjanmaa, 1988 (Laina)
Ihmiselon ihanuus ja kurjuus, 1988 (kettupuuhkainen nainen)
Ariel, 1988 (nainen satamassa)
Tavallinen luokka, 1993 (keittäjä)
Kultainen salama, 1994 (Niinan äiti)
Kivenpyörittäjän kylä 1995 (Saimi, Jalmarin vaimo)
Pala valkoista marmoria, 1998 (lipunmyyjä)
Lakeuden kutsu, 2000 (Laina Hakala)
Tappava säde, 2002 (rouva Airaksinen)
Kirje isältä, 2003 (Anni Suokas)
Rock'n Roll Never Dies, 2006 (opiston Kaarina)
Suuri performanssi, 2008 (kollegion virkailija)
Lumihiutalemuodostelma, 2012 (Martta)
Punainen nauha, 2012 (Heyno)
Filmografia > Lyhytelokuvat

Saaren Heta, 1987
Murhakopla, 1988 (Irene)
Pankkiherroja, 1993 (Margit)
Patriootin kuolema, 1999 (lukija)
Laina-aika, 2000 (Virtanen, Nooran esimies tavaratalossa)
Larry Donald

| Larry Donald> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Larry Ali Donald
Syntynyt: 6. tammikuuta 1967 (ikä 57)
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Nyrkkeilijä
Lempinimi:  Legend
Pituus:  190  cm
Paino:  93 kg
Painoluokka:  raskassarja
Kätisyys:  oikeakätinen, eli nyrkkeilytermein Orthodox
Ammattilaistilastot
Ottelut:  50
Voitot:  42
– tyrmäysvoitot:  24
Tappiot:  5
Ratkaisemattomat:  3
Ei tuomiota/ mitätöity:  0
Larry Ali Donald (s. 6. tammikuuta 1967) on uransa lopettanut raskaansarjan nyrkkeilijä. Hän saavutti MM-pronssia amatöörien MM-kisoissa 1991 Sydneyssä ja otteli Yhdysvaltain joukkueessa vuoden 1992 olympialaisissa Barcelonassa.
Ammattilaisura

Larry "The Legend" Donald siirtyi ammattilaiseksi 3. tammikuuta 1993. Ensimmäisessä ottelussaan hän voitti teknisellä tyrmäyksellä Craig Brinsonin. Vuonna 1994 hän voitti siihen asti voittamattoman Jeremy Williamsin sekä Bert Cooperin. Ensimmäisen tappionsa hän kärsi joulukuussa 1994 Riddick Bowelle. Vuonna 1997 Donald onnistui voittamaan entisen maailmanmestarin Tim Witherspoonin, mutta monta vuotta matalaa profiilia nyrkkeilyssä pitänyt promoottori Don King moitti hänen ottelutyyliään.
Heinäkuussa 2001 Donald kärsi uransa toisen tappion hävitessään Kirk Johnsonille. Saman vuoden marraskuussa hän matkusti Saksaan ottelemaan Vitali Klytškoa vastaan. Donald hävisi nuoremmalleen tyrmäyksellä 10. erässä.
Marraskuussa 2004 Donald säväytti nyrkkeilymaailmaa voittamalla entisen maailmanmestarin Evander Holyfieldin pistein 12-eräisessä kamppailussa. Lokakuussa 2005 hän hävisi "Venäjän jätti" Nikolai Valujeville ottelussa, jossa panoksena oli pääsy ottelemaan maailmanmestaruudesta John Ruizia vastaan. Tämän jälkeen Donald piti yli 1,5 vuoden ottelutauon. Hän palasi kehään 30. kesäkuuta 2007 ottelemaan venäläisen Aleksandr Povetkinin kanssa. Donald hävisi ottelun pistetuomiolla. Ottelun jälkeen Donald lopetti uransa.
Ammattilaisurallaan Larry Donald otteli 50 kertaa. Otteluista hän voitti 42 kertaa, kärsi viisi tappioa ja ratkaisemattomaan hän on päätyi kolme kertaa.
Aiheesta muualla

Ammattinyrkkeilyottelut Boxrec.com tietokannassa
Eurooppa-liiga

| UEFA Europa League Eurooppa-liiga |
| --- | --- |
 Meneillään oleva kausi Eurooppa-liigan kausi 2024–2025 

Laji:  jalkapallo
Maa(t):  Eurooppa (UEFA)
Perustettu:  1971
Joukkueita:  48 (lohkovaiheessa) +8 joukkuetta Mestarien liigan lohkovaiheen jälkeen 160 (yhteensä)
Hallitseva mestari:   Atalanta BC
Eniten mestaruuksia:   Sevilla (7)
Sivusto:  Eurooppa-liiga
Eurooppa-liiga (UEFA Europa League) on Euroopan jalkapalloliitto UEFA:n järjestämä jalkapallokilpailu. Se on Euroopan toiseksi tärkein seurajoukkueiden kansainvälinen jalkapallokilpailu Mestarien liigan jälkeen.
Eurooppa-liigan voittaja on vuodesta 2000 lähtien kohdannut Mestarien liigan voittajan UEFA Super Cupissa.
Pelisysteemi

Kilpailu perustettiin vuonna 1971 nimellä UEFA-cup (engl. UEFA Cup), kun UEFA otti vuodesta 1955 lähtien pelatun Messukaupunkien cupin (engl. Inter-Cities Fairs Cup) alaisuuteensa.
Eurooppa-liigaan tai sen karsintaan osallistuvat ne kansallisissa sarjoissa parhaiten sijoittuneet joukkueet, jotka eivät pääse osallistumaan Mestarien liigaan karsintoineen. Pienempien liigojen kohdalla tämä sisältää jo sarjan toiseksi tulleen ryhmän, mutta suurimmista liigoista Eurooppa-liigaan osallistuu vasta neljänneksi tai viidenneksi sijoittunut joukkue. Lisäksi kilpailuun ovat vuodesta 1999 ja Cup-voittajien cupin lakkauttamisesta lähtien osallistuneet kansalliset cup-voittajat. Ranskasta ja Englannista kilpailuun pääsee myös toissijaisen cupin (”liigacup”) voittaja. Maapaikat määräytyvät UEFAn maapisteiden perusteella.
Eurooppa-liigan maakohtainen kiintiö vaihtelee yhdestä joukkueesta neljään. Yleisesti ottaen korkeammalla UEFAn sarjarankingissa olevat maat saavat enemmän paikkoja, mutta näin ei ole aina, sillä paikat ovat kytköksissä Mestarien liigan paikkamäärään. Esimerkiksi kaudella 2006–2007 eniten paikkoja, neljä, oli Kreikalla ja Alankomailla, kun taas niitä ylemmäksi rankingissa sijoitetuilla mailla oli vain kolme paikkaa johtuen suuremmasta määrästä Mestarien liigan paikkoja.
Maakiintiöstä riippumatta Eurooppa-liigaan voi selvitä Mestarien liigan kautta. Mestarien liigan karsinnan kolmannella kierroksella pudonneet ja lohkovaiheessa lohkojen kolmansiksi sijoittuneet pääsevät Eurooppa-liigan eri vaiheisiin. Tämän lisäksi kilpailuun voi selviytyä voittamalla UEFAn reilun pelin palkinnon, ja ennen kautta 2009–2010 myös Intertoto Cupin voittajat pääsivät kilpailuun. Ennen 1990-lukua, jolloin Euroopan cupiin osallistuivat yksinomaan mestarit, osallistuivat kilpailuun myös esimerkiksi suurliigojen toiseksi sijoittuneet joukkueet. Tällöin turnaus olikin urheilullisesti arvostetumpi.
Vuoteen 1997 myös loppuottelu pelattiin kaksiosaisena, mutta vuodesta 1998 lähtien voittaja on ratkaistu yhdellä ottelulla, jota ei pelata kummankaan finaaliin päässeen joukkueen kotikentällä. Kaudesta 2004–2005 lähtien kilpailuun on kuulunut cup-kierrosten lisäksi lohkovaihe.
Pelisysteemi > Muutokset kaudella 2009–2010

Kaudeksi 2009–2010 kilpailun nimi muuttui muotoon Eurooppa-liiga (engl. UEFA Europa League) ja uusi pelisysteemi otettiin käyttöön. Suurimpana muutoksena oli, että kilpailussa on jatkossa 12 neljän joukkueen lohkoa, joiden joukkueet pelaavat keskenään kaksinkertaisen sarjan. Intertoto Cup lakkautettiin ja sulautettiin uuteen Eurooppa-liigaan.
Myös karsintajärjestelmä koki suuria muutoksia. UEFAn rankingissa sijoilla 7–9 olevista maista karsintoihin osallistuvat cup-voittaja sekä kolme muuta joukkuetta. Edelleenkin mitä korkeammalla rankingissa sarja on, sitä myöhemmin sen joukkueet tulevat mukaan karsintoihin. Kuitenkin hallitsevaa kilpailun voittajaa lukuun ottamatta kaikki pelaavat ainakin yhden karsintakierroksen. Muutoksena aiempaan myöskään tilanteessa, jossa kansallisen cupin voittaja pääsee liigasijoituksensa perusteella Mestarien liigaan, ei sen Eurooppa-liigan paikka mene enää loppuottelun hävinneelle joukkueelle, vaan korkeimmalla sarjasijoituksella ilman europaikkaa olevalle joukkueelle. Mestarien liigan karsintojen toisen kierroksen 15 hävinnyttä joukkuetta jatkavat Eurooppa-liigan neljännellä karsintakierroksella, joka aiemmin tunnettiin UEFA-cupin ensimmäisenä kierroksena.
Lohkovaiheesta lohkovoittajat ja -kakkoset sekä kahdeksan Mestarien liigan lohkokolmosta etenevät ensimmäiselle pudotuspelikierrokselle eli kahdeksannesvälieriin.
Eniten voittoja > Seuroittain

| Sija | Seura | Voittoja |
| --- | --- | --- |
| 1 |  Sevilla | 7 |
| 2 |  Juventus | 3 |
| = |  Internazionale | 3 |
| = |  Liverpool | 3 |
| = |  Atlético Madrid | 3 |
| 6 |  Borussia Mönchengladbach | 2 |
| = |  Tottenham Hotspur | 2 |
| = |  Real Madrid | 2 |
| = |  IFK Göteborg | 2 |
| = |  Parma | 2 |
| = |  Feyenoord | 2 |
| = |  Porto | 2 |
| = |  Eintracht Frankfurt | 2 |
| = |  Chelsea | 2 |
Eniten voittoja > Sarjoittain

| # | Sarja | Voittoja |
| --- | --- | --- |
| 1. |  Espanja | 14 |
| 2. |  Italia | 10 |
| = |  Englanti | 9 |
| 4. |  Saksa | 7 |
| 5. |  Alankomaat | 4 |
Maalikuninkuuden voittaneet

| Kausi | Paras maalintekijä | Maalit | Joukkue |
| --- | --- | --- | --- |
| 1990–1991 |  Rudi Völler | 10 |  AS Roma |
| 1991–1992 |  Dean Saunders | 9 |  Liverpool FC |
| 1992–1993 |  Gérald Baticle | 8 |  AJ Auxerre |
| 1993–1994 |  Dennis Bergkamp  Edgar Schmitt | 8 |  Inter  Karlsruher |
| 1994–1995 |  Ulf Kirsten | 10 |  Bayer Leverkusen |
| 1995–1996 |  Jürgen Klinsmann | 15 |  Bayern München |
| 1996–1997 |  Maurizio Ganz | 8 |  Inter |
| 1997–1998 |  Stéphane Guivarc’h | 7 |  AJ Auxerre |
| 1998–1999 |  Enrico Chiesa  Tomasz Kulawik | 8 |  Parma  Wisła Krakova |
| 1999–2000 |  Hakan Şükür  Darko Kovačević | 10 |  Galatasaray  Juventus |
| 2000–2001 |  Dimităr Berbatov  Bolo | 7 |  TsSKA Sofia  Rayo Vallecano |
| 2001–2002 |  Pierre van Hooijdonk | 8 |  Feyenoord |
| 2002–2003 |  Derlei | 12 |  Porto |
| 2003–2004 |  Didier Drogba  Sonny Anderson  Eldar Hadžimehmedović  Mateja Kežman  Alan Shearer  Nikola Žigić | 6 |  Marseille  Villarreal  Lyn  PSV Eindhoven  Newcastle United  Punainen tähti |
| 2004–2005 |  Alan Shearer | 11 |  Newcastle United |
| 2005–2006 |  Matías Delgado | 9 |  FC Basel |
| 2006–2007 |  Walter Pandiani | 11 |  Espanyol |
| 2007–2008 |  Luca Toni  Pavel Pogrebnjak | 10 |  Bayern München  Zenit Pietari |
| 2008–2009 |  Vágner Love | 11 |  TsSKA Moskova |
| 2009–2010 |  Óscar Cardozo  Claudio Pizarro | 9 |  Benfica  Werder Bremen |
| 2010–2011 |  Radamel Falcao | 17 |  Porto |
| 2011–2012 |  Radamel Falcao | 12 |  Atlético Madrid |
| 2012–2013 |  Libor Kozák | 8 |  Lazio |
| 2013–2014 |  Jonathan Soriano | 8 |  Red Bull Salzburg |
| 2014–2015 |  Alan  Romelu Lukaku | 8 |  Red Bull Salzburg  Everton |
| 2015–2016 |  Aritz Aduriz | 10 |  Athletic Bilbao |
| 2016–2017 |  Edin Džeko  Giuliano | 8 |  AS Roma  Zenit Pietari |