Caporetton taistelu
Peräytyminen > Vaikea päätös ilman varmoja tietoja

Italialaisten ylin päällikkö kenraali Cadorna ei vielä 26. lokakuuta iltapäivällä ollut saanut vaikeasta tilanteesta niin varmoja tietoja että olisi uskaltanut antaa peräytymiskäskyn. Rintamalta tuleviin huonoihin uutisiin ei oikein haluttu uskoa. Korkean kuumeen saanut 2. armeijan komentaja kenraali Capello oli sairautensa takia päättänyt luovuttaa komentonsa kenraali Luca Montuorille, mutta ennen Padovan sairaalaan hakeutumistaan Capello komensi 2. armeijan peräytymään Tagliamentojoen länsipuolelle. Capello yritti myös vakuuttaa Cadornaa siitä että, ottaen huomioon vihollisen ilmeisesti tekemän läpimurron leveyden, ei ollut järkevää enää yrittää vastahyökkäystä Isonzojoen vuoristoisessa maastossa. Parempi vaihtoehto oli määrätä kaikki Isonzon rintaman italialaiset joukot peräytymään Torrejoen tai Tagliamenton yli ja organisoida sitten vastahyökkäys. Välittömästi tämän keskustelun jälkeen Cadorna määräsi varmuuden vuoksi myös 3. armeijan valmistautumaan tähän vaihtoehtoon. Hän otti kuitenkin samalla yhteyden kenraali Montuoriin, kysyen tämänkin mielipidettä siitä oliko perääntyminen todella välttämätöntä. Paniikin lyömä Cadorna ei uskaltanut tai halunnut ottaa sitä päätöstä mikä oli hänen vastuullaan ylipäällikkönä. Montuori soitti puolestaan armeijakuntien komentajille, jotka eivät tienneet tilanteesta taistelukentällä mitään, saaden kaikilta optimistiset vastaukset. Nämä hän välitti Cadornalle, joka vuorostaan perui Capellon antaman peräytymiskomennon. Udinessa pitämässään lehdistötilaisuudessa Cadorna sanoi reporttereille että molemmat Monte Neroa puolustavat divisioonat pystyisivät pitämään asemansa ainakin 15 päivää, tietämättä että ne oli jo lyöty.
Hermonsa menettänyt Cadorna vietti lopun päivästä kirjoittaen kirjeitä vaimolleen ja tyttärilleen. Näissä hän syytti sosialisteja ja Giovanni Giolittin kannattajia katastrofista. Kirjeet sisälsivät myös täysin perättömiä väitteitä tilanteesta taistelutantereella, josta hänellä ei ollut mitään varmaa tietoa. Hän kirjoitti muun muassa että edellisenä päivänä (25. lokakuuta) kymmenen italialaista rykmenttiä oli antautunut taistelematta. Vasta myöhään illalla saapuivat Udineen ensimmäiset luotettavat tiedot vihollisen etenemisestä, ja ne olivat hälyttäviä. Oli olemassa suuri vaara että itävaltalaiset ja saksalaiset ehtisivät pohjoisessa Tagliamentojoelle ennen italialaisia. Täysin paniikin vallassa oleva Cadorna määräsi puolenyön jälkeen 27. lokakuuta koko Italian armeijan, josta 90 % ei ollut edes osallistunut Caporetton taisteluun, peräytymään kaikilta sodan aikana vallatuilta alueilta, ja luovuttamaan viholliselle satoja tuhansia kaatuneita maksaneet valloitukset, sekä osan Italiaa. Pääministeri Paolo Bosellille lähettämässään sähkeessä Cadorna selitti että armeija oli romahtanut mutta että sitä ei ollut vielä lyönyt ulkoinen vihollinen vaan ainoastaan ”se sisäinen jota vastaan taistelemista olen turhaan vaatinut neljässä kesä- ja heinäkuussa kirjoittamissani kirjeissä, joista yhteenkään ei annettu vastausta”. Oli ilmiselvää että Cadorna ei aikonut ottaa itse mitään vastuuta tappiosta. Iltapäivällä lokakuun 27. ylin sotilasjohto jätti Udinen nopeasti lähestyvän vihollisen käsiin.