stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hongkongin historia
Talouden nousukausi

Toisen maailmansodan jälkeen Hongkong koki taloudellisen rakennemuutoksen, jota vauhditti Kiinan liike-elämän keskuksesta Shanghaista Hongkongiin siirtyneet yrittäjät pääomineen. Teollisuus kasvoi Hongkongissa vauhdilla, ja työvoimaa oli saatavilla. Hongkongiin alkoi virrata pääomaa myös muualta Aasiasta, sillä alueen koettiin olevan Kaukoidän turvallisin paikka poliittisesti ja taloudellisesti.
1950-luvun alussa Kiina vei suuren osan tekstiiliteollisuutensa tuotteista Hongkongin kautta, mutta tilanne muuttui Korean sodan myötä. YK julisti Kiinan kauppasaartoon, sillä Kiina soti Pohjois-Korean puolella YK:n joukkoja vastaan. Yhdysvallat taas kielsi kaiken kaupankäynnin Kiinan kanssa, mikä heikensi Hongkongin talouselämää, kun kauttakulkukauppa väheni. Kauttakulkukaupan vähennyttyä Hongkongin elinkeinoelämää kehitettiin muilla tavoin, jolloin muut teollisuudenalat saivat positiivisen sysäyksen. 1950-luvulla kehittyi tunnetuksi tullut ”Made in Hongkong” -ilmiö.
Väkiluku kasvoi nopeasti, ja kun 1970-luvun alussa väkiluku oli kolme miljoonaa, oli se vuosikymmenen lopulla jo yli neljä miljoonaa. Suuri ihmismäärä ahtaissa asumuksissaan oli kuitenkin aikapommi, mikä Hongkongin hallinnossa osattiin ottaa vakavasti. Alueen terveydenhuoltoa ja infrastruktuuria kehitettiin ja väestön hyvinvointiin panostettiin. Ongelmaa pahensivat Vietnamin sodan jälkeen Etelä-Vietnamin suunnalta paenneet niin sanotut venepakolaiset. Vuosien 1980–1990 välisenä aikana Hongkongiin tulleiden pakolaisten lukumäärä oli lähes 100 000.
Väkiluvun nopea kasvu aiheutti paineita asuntopolitiikalle ja 1960-luvun alussa aloitettu asuntojen rakentaminen pienituloisille muutti rajusti Uusien territorioiden aluetta, jossa elettiin vielä 1960-luvun alussa maaseutumaisissa olosuhteissa. 1990-luvulle tultaessa oli asutettu jo yli kaksi miljoonaa ihmistä. Nopea uusien alueiden rakentaminen edellytti hyviä liikennejärjestelyjä ja Mass Transit Railwayn linja Hongkongin saaren ja Kowloonin välillä on yksi maailman vilkkaimmin liikennöidyistä metrolinjoista.
Vallanvaihtoon valmistautumisen aika

1960-luvulta lähtien Hongkongilla meni taloudellisesti hyvin ja maan sosiaaliset olot parantuivat. Pahimmat levottomuudet tapahtuivat 1960-luvulla, kun Mao Zedongin aloittama kulttuurivallankumous aiheutti pienimuotoista kapitalismin vastaista liikehdintää ja brittihallinnon vastustamista. Britannian siirtomaahallinto onnistui tukahduttamaan pienimuotoiset levottomuudet, eikä Hongkongin väestön enemmistöllä ollut halua vastustaa siirtomaahallintoa. Kulttuurivallankumous kuitenkin säikäytti monet; 1970–1980-luvulla tulevaisuudessa alkoi jo häämöttää vuonna 1997 tapahtuva vallanvaihto, mikä ilmeni muun muassa siinä, että jotkut yritykset siirsivät toimintansa pois Hongkongista.
Deng Xiaopingin aikana Kiina avasi vähitellen ovensa ulkomaan investoinneille, mikä lisäsi Hongkongin kauppaa. Vuonna 1982 Britannia ja Kiina aloittivat neuvottelut Hongkongin tulevaisuudesta. Britannian pääministeri Margaret Thatcher pyrki neuvottelemaan Kiinan kanssa Hongkongin säilymisestä brittihallinnon alaisuudessa. Brittihallinnon jatkumista tuki myös suurin osa Hongkongin väestöstä. Kiinan kanta asiaan oli se, että alueet liitettäisiin osaksi Kiinaa vuonna 1997, mutta alue tulisi säilymään erityistalousalueena, jota tulisi hallitsemaan Hongkongin oma hallinto. Brittiläiset olisivat voineet kuitenkin pitää kiinni Hongkongin saaresta ja Kowloonista, joita vuokrasopimus ei koskenut. Hongkong oli kuitenkin kasvanut esikaupunkien kautta niin tiiviisti kiinni Kiinaan, että rajan veto olisi ollut jo mahdotonta. Britannia päätti näin palauttaa kaikki hallinnoimansa Kiinalle.
Neuvottelujen tuloksena päästiin vuonna 1985 ratifioituun sopimukseen, jonka mukaan Kiinan hallinto tulisi palaamaan brittialueille, joihin kuuluivat Hongkong, Kowloon ja Uudet territoriot. Tämän jälkeen Hongkongista tulisi 50 vuodeksi Kiinan erityishallintoalue, joka takaa Hongkongille ”Yksi maa, kaksi järjestelmää” -politiikan vähintään vuoteen 2047 asti. Sopimuksen mukaan Hongkongin dollari on sen ainoa laillinen valuutta, Hongkong säilyttää vapaasataman asemansa sekä oman verotuksensa ja erityistalousalue pitää tullirajaa Kiinan kanssa. Alueelle sijoitettavat Kiinan kansanarmeijan joukot eivät saa puuttua Hongkongin sisäisiin asioihin.
Vuoden 1989 levottomuudet Pekingissä päättyivät, kun Kiinan demokratialiike kukistettiin verisesti Taivaallisen rauhan aukion mielenosoituksessa. Tämä jätti jälkensä myös Hongkongiin, jonka väestö huolestui alueen tulevaisuudesta Kiinan tapahtumien takia. Epävarmuus kiihdytti muuttoliikettä pois Hongkongista. Hongkongilaisia muutti 1980-luvun lopusta vuoteen 1997 asti pois maasta satojatuhansia. Muuttoliike kohdistui etenkin Kanadaan ja Australiaan. Kiinan demokratialiikkeen kannattajat taas löysivät pakopaikan Hongkongista.
Vallanvaihto

Britannia luovutti Hongkongin takaisin Kiinan hallintaan 2. heinäkuuta 1997. Vallanvaihto sujui rauhanomaisesti ilman mellakoita. Aluksi Hongkongin talous kääntyi laskuun Aasian talouskriisin aikana pian Kiinaan liittämisen jälkeen. Lisäksi Hongkongia koetteli SARS-epidemia, joka lamautti kaupunkia entisestään. Tyytymättömyyttä hongkongilaisten keskuudessa lisäsi se, että Kiina kiristi hongkongilaisten sananvapautta ja asetti rajoituksia kansalaisjärjestöille. Vuonna 2003 Hongkongissa järjestettiin suuri mielenosoitus erityistalousalueen erivapauksien kaventamisen johdosta. Mielenosoitukseen on arvioitu osallistuneen lähes miljoona ihmistä.
Hongkong on myös yrittänyt hyötyä Kiinaan liittämisestä. Hongkongissa on pyritty yhdistämään manner-Kiinan halpa työvoima ja raaka-aineiden saanti erityistalousalueen taloudelliseen osaamiseen. Manner-Kiinaan on kuitenkin siirtynyt paljon tuotannollista toimintaa halvempien tuotantokustannusten houkuttelemana. Naapurimaakunta Guangdongin talous on noussut Kiinaan liittämisen jälkeen.
Kiinan keskushallinto ei kuitenkaan sitoutunut tavoitteeseen, jonka mukaan Hongkong saa valita kaikki lainsäädäntoneuvoston jäsenet vapailla vaaleilla vuoden 2007 jälkeen. Kiinaa johtava kommunistinen puolue pelkää, että demokratiavaatimukset leviäisivät Hongkongista muualle Kiinaan. Kun Kiina ilmoitti, että Hongkongin vuoden 2017 vaaleihin pääsevät ehdokkaiksi vain ne, jotka Kiinan keskushallinto hyväksyy, tyytymättömyys Kiinan hallintoon kasvoi, mikä johti vuonna 2014 suuriin Kiinan hallintoa vastustaviin mielenosoituksiin.
Hallinnon vuonna 2019 esittämä luovutuslaki aiheutti vieläkin suurempia mielenosoituksia. Näiden takia Kiina julisti kesäkuussa 2020 voimaan turvallisuuslain, joka mahdollistaa valtionvastaisesta toimista epäiltyjen luovuttamisen Hongkongista Manner-Kiinaan hyvinkin pitkiin vankeusrangaistuksiin. Tämä hiljensi merkittävästi Hongkongin oppositiota: sen jäseniä pidätettiin tai heitä karkasi maanpakoon Länsimaissa katsottiin, että turvallisuslaki päätti Hongkongin "yksi maa, kaksi järjestelmää"-hannintomallin, tai ainakin merkittävästi heikensi Hongkonin itsemääräämisoikeutta.
Oopiumiluolat olivat yleisiä Kiinassa brittiläisten harjoittaman oopiumikaupan aikana.
Katunäkymää Hongkongista vuonna 1865
Brittiläiset saivat hallintaansa Hongkongin saaren vuonna 1842, Kowloonin niemimaan 1860 ja Uudet territoriot 1898.
Japanilaiset sotilaat ovat pidättäneet länsimaisia pankkiireja.
Hongkong vapautui japanilaismiehityksestä ja brittihallinto palasi vuonna 1945.
Hongkong 1950-luvulla.
Hongkong 1980-luvulla.
Hongkong 2010-luvulla.
Civita

| Civita |
| --- | --- |

 Civita
 Koordinaatit: 39°50′N, 16°19′E 
Valtio:   Italia
Alue:  Calabria
Maakunta:  Cosenza
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  27,62 km²
Korkeus:  132–1 423 m
Väkiluku (31.12.2015):  902
 – Väestötiheys:  33 as./km²
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Civita on kunta Cosenzan maakunnassa Calabrian hallintoalueella Etelä-Italiassa Pollinon kansallispuiston (Parco nazionale del Pollino) läheisyydessä. Civitassa on vajaat 1 000 asukasta.
Kunta on alun perin albanialaispakolaisten (Arbëreshë) 1470-luvulla perustama siirtokunta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Civita Wikimedia Commonsissa
Cosenzan maakunta
Acquaformosa | Acquappesa | Acri | Aiello Calabro | Aieta | Albidona | Alessandria del Carretto | Altilia | Altomonte | Amantea | Amendolara | Aprigliano | Belmonte Calabro | Belsito | Belvedere Marittimo | Bianchi | Bisignano | Bocchigliero | Bonifati | Buonvicino | Calopezzati | Caloveto | Campana | Canna | Cariati | Carolei | Carpanzano | Casole Bruzio | Cassano all’Ionio | Castiglione Cosentino | Castrolibero | Castroregio | Castrovillari | Celico | Cellara | Cerchiara di Calabria | Cerisano | Cervicati | Cerzeto | Cetraro | Civita | Cleto | Colosimi | Corigliano Calabro | Cosenza | Cropalati | Crosia | Diamante | Dipignano | Domanico | Fagnano Castello | Falconara Albanese | Figline Vegliaturo | Firmo | Fiumefreddo Bruzio | Francavilla Marittima | Frascineto | Fuscaldo | Grimaldi | Grisolia | Guardia Piemontese | Lago | Laino Borgo | Laino Castello | Lappano | Lattarico | Longobardi | Longobucco | Lungro | Luzzi | Maierà | Malito | Malvito | Mandatoriccio | Mangone | Marano Marchesato | Marano Principato | Marzi | Mendicino | Mongrassano | Montalto Uffugo | Montegiordano | Morano Calabro | Mormanno | Mottafollone | Nocara | Oriolo | Orsomarso | Paludi | Panettieri | Paola | Papasidero | Parenti | Paterno Calabro | Pedace | Pedivigliano | Piane Crati | Pietrafitta | Pietrapaola | Plataci | Praia a Mare | Rende | Rocca Imperiale | Roggiano Gravina | Rogliano | Rose | Roseto Capo Spulico | Rossano | Rota Greca | Rovito | San Basile | San Benedetto Ullano | San Cosmo Albanese | San Demetrio Corone | San Donato di Ninea | San Fili | San Giorgio Albanese | San Giovanni in Fiore | San Lorenzo Bellizzi | San Lorenzo del Vallo | San Lucido | San Marco Argentano | San Martino di Finita | San Nicola Arcella | San Pietro in Amantea | San Pietro in Guarano | San Sosti | San Vincenzo La Costa | Sangineto | Sant’Agata di Esaro | Santa Caterina Albanese | Santa Domenica Talao | Santa Maria del Cedro | Santa Sofia d’Epiro | Santo Stefano di Rogliano | Saracena | Scala Coeli | Scalea | Scigliano | Serra Pedace | Serra d’Aiello | Spezzano Albanese | Spezzano Piccolo | Spezzano della Sila | Tarsia | Terranova da Sibari | Terravecchia | Torano Castello | Tortora | Trebisacce | Trenta | Vaccarizzo Albanese | Verbicaro | Villapiana | Zumpano
Christine – tappaja-auto

| Christine – tappaja-auto> Christine |
| --- | --- |

Ohjaaja:  John Carpenter
Käsikirjoittaja:  Bill Phillips
Perustuu:  Stephen Kingin romaaniin
Tuottaja:  Barry Bernardi Larry J. Franco Richard Kobritz Kirby McCauley Mark Tarlov
Säveltäjä:  John Carpenter Alan Howarth
Kuvaaja:  Donald M. Morgan
Leikkaaja:  Marion Rothman
Tuotantosuunnittelija:  Daniel A. Lomino
Pääosat:  Keith Gordon John Stockwell Alexandra Paul Robert Prosky Harry Dean Stanton
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Columbia Pictures
Levittäjä:  Columbia Pictures
Ensi-ilta:   9. joulukuuta 1983  30. maaliskuuta 1984
Kesto:  110 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Christine – tappaja-auto (engl. Christine) on John Carpenterin ohjaama, vuonna 1983 ensi-iltansa saanut kauhuelokuva. Elokuva perustuu Stephen Kingin kirjoittamaan samannimiseen romaaniin.
John Carpenter paitsi ohjasi elokuvan, myös sävelsi siihen musiikin. Hän on toiminut säveltäjänä eräissä muissakin ohjaustöissään, kuten vuoden 1978 elokuvassa Halloween – naamioiden yö.
Juoni

Arnie Cunningham on 17-vuotias koulukiusattu nuorukainen, jonka ainoa hyvä ystävä on koulun suosittu jalkapalloilija Dennis. Eräänä päivänä Arnie huomaa eräällä pihalla vanhan 1950-luvun Plymouth Furyn, jota LeBay-niminen vanhus on myymässä. Arnie rakastuu oikopäätä Christineksi ristittyyn autoon ja ostaa vanhan romun itselleen Dennisin epäluulosta huolimatta. Arnien vanhemmatkaan eivät katso hyvällä auton ostoa, joten Arnie päättää viedä sen Darnellin huoltamoon, jossa hän voi kunnostaa sen ajokuntoon.
Pian kuvioihin ilmestyy Leigh-niminen uusi oppilas, jonka kanssa Arnie aikoo seurustella. Sitten alkaa kuitenkin tapahtua outoja kuolemantapauksia. Autolla tuntuu olevan oma tahto, eikä se tunnu pitävän Arnien seuralaisesta. Se ei myöskään katso hyvällä, kun kiusaajat ahdistelevat Arnieta. Jossakin auton sisällä asustaa paha, äärimmäisen raivoisa voima, joka tahtoo kostaa kaikille, jotka ovat kohdelleet Arnieta kaltoin tai yrittävät vietellä Arnien pois läheisyydestään. Ajan myötä myös Arnie tuntuu muuttuvan.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|   Keith Gordon   | … |   Arnie Cunningham   |
|   John Stockwell   | … |   Dennis Guilder   |
|   Alexandra Paul   | … |   Leigh Cabot   |
|   Robert Prosky   | … |   Will Darnell   |
|   Harry Dean Stanton   | … |   Rudolph Junkins   |
|   Christine Belford   | … |   Regina Cunningham   |
|   Roberts Blossom   | … |   George LeBay   |
|   William Ostrander   | … |   Buddy Repperton   |
|   David Spielberg   | … |   Mr. Casey   |
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Christine – tappaja-auto sai kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Yksi elokuvan kuvauksissa käytetyistä 1958 Plymouth Fury -autoista.
NRP Cinco de Otoubro (1900)

| NRP Cinco de Otoubro |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Ramage and Ferguson, Leith
Laskettu vesille:  1900
Poistui palveluskäytöstä:  1937
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 343 t
Pituus:  69,2 m
Leveys:  8,8 m
Syväys:  4,3 m
Koneteho:  1 800 ihp
Nopeus:  125 solmua
Miehistöä:  225
Aseistus
Aseistus:  2 x 45 mm tykkiä 4 x 37 mm tykkiä
NRP Cinco de Otoubro oli Portugalin laivaston vuonna 1900 vesillelaskettu yhteysalus.
Valmistus

Alus tilattiin Ramage and Fergusonilta Leithistä. Alus laskettiin vesille 1900 nimellä SS Banshee.
Palvelus

Alus muutettiin kuninkaalliseksi jahdiksi 1901 nimellä Amélie IV ja se nimettiin vuoden 1910 vallankumouksen jälkeen Cinco de Otoubroksi. Aluksen aseistuksena oli 1921 vain kaksi 37 millimetrin tykkiä ja se muutettiin merentutkimusalukseksi 1924. Alus poistettiin laivastoluettelosta 1937.
Galeazzo Ciano

| Galeazzo Ciano |
| --- | --- |

Italian ulkoministeri
 9. kesäkuuta 1936 – 6. helmikuuta 1943  
Edeltäjä:  Benito Mussolini
Seuraaja:  Benito Mussolini
Italian lehdistö- ja propagandaministeri
 23. kesäkuuta 1935 – 5. syyskuuta 1935  
Edeltäjä:  virka perustettu
Seuraaja:  Dino Alfieri
Lehdistö- ja propagandaministeriön alivaltiosihteeri
 6. syyskuuta 1934 – 26. kesäkuuta 1935  
Edeltäjä:  virka perustettu
Seuraaja:  virka lakkautettu
Hallituksen lehdistöpäällikkö
 1. elokuuta 1933 – 4. syyskuuta 1934  
Edeltäjä:  Gaetano Polverelli
Seuraaja:  virka lakkautettu
Henkilötiedot
Koko nimi:  Gian Galeazzo Ciano
Syntynyt: 18. maaliskuuta 1903 Livorno, Toskana, Italia
Kuollut: 11. tammikuuta 1944 (40) Verona, Italian sos. tasavalta
Kansalaisuus:  Italia
Ammatti:  diplomaatti – poliitikko
Arvonimi: Cortellazzon ja Buccarin kreivi
Vanhemmat:  Costanzo Ciano (isä)   Carolina Pini (äiti)
Puoliso:  Edda Mussolini (vih. 1930)
Lapset:  3
Tiedot
Puolue:  Kansallinen fasistipuolue
Koulutus:  Licentiate (oikeusfilosofia, 1931)
Tutkinnot:  Rooman yliopisto
Hallitus:  Mussolinin hallitus
Uskonto:  roomalaiskatolinen
 Nimikirjoitus
Sotilaspalvelus
Puolustushaara:  ilmavoimat
Sotilasarvo:  kapteeni
Joukkoyksikkö:  pommikonelaivue
Gian Galeazzo Ciano, Cortellazzon ja Buccarin kreivi (18. maaliskuuta 1903 Livorno, Italia – 11. tammikuuta 1944 Verona, Italia) oli italialainen diplomaatti ja fasistipoliitikko, joka toimi vuosina 1936–1943 Italian ulkoministerinä. Ciano oli Benito Mussolinin vävy.
Varhaiset vaiheet

Ciano syntyi Livornossa 1903 kreivi Costanzo Cianon perheeseen. Amiraali Costanzo oli ensimmäisen maailmansodan merivoimien sankari, Italian fasistipuolueen perustajajäsen ja kauppalaivaston uudistaja 1920-luvulla. Koska Costanzo hyötyi julkisesta virastaan rikastuen lahjuksilla hänen perheensä tottui vauraaseen elämään. Ciano oli kiintynyt elämäntyyliinsä loppuun asti. Valmistuttuaan lakiopinnoista Ciano palveli attaseana Rio de Janeirossa. Vuonna 1930 hän meni naimisiin Edda Mussolinin kanssa ja matkusti vaimoineen pian Shanghaihin Italian konsuliksi. Palattuaan Italiaan vuonna 1933 hänestä tuli aluksi Mussolinin lehdistötoimiston johtaja ja lehdistö- ja propagandaministeri kahta vuotta myöhemmin.
Horrea

Ostiassa oleva horrea.
Horrea (lat., mon.; yks. horreum) oli Rooman valtakunnassa varastotila, jossa säilytettiin varsinkin viljaa, mutta myös mausteita, oliiviöljyä, viiniä tai muita ylellisyystarvikkeita. Viljavarastoja rakennettiin suurten kaupunkien läheisyyteen, ja niistä tunnetuimpia olivat Ostiaan 100-luvulla rakennetut kaksikerroksiset horreat.
Clinical Measurement of Speech and Voice

| Clinical Measurement of Speech and Voice> Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Ronald J. Baken
Kieli:  englanti
Genre:  digitaalinen signaalinkäsittely
Kustantaja:  Taylor & Francis Ltd
Julkaistu:  1987
Ulkoasu:  nidottu
Sivumäärä:  518
ISBN:  0-85066-651-1
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Clinical Measurement of Speech and Voice on vuonna 1987 ilmestynyt puhetieteiden professori Ronald Bakenin teos ihmisäänen lääketieteellisestä analysoimisesta digitaalisen signaalinkäsittelyn keinoin.
Horonjärvi

| Horonjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pohjois-Savo
Kunnat:  Vesanto
Koordinaatit:  62°51′45″N, 26°17′16″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Konneveden alue (14.71)
Laskujoki:  Lääminginjoki Lääminkiin
Järvinumero:  14.715.1.002
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  99,2 m  
Pituus:  6,1 km  
Leveys:  1,5 km  
Rantaviiva:  20,362 km  
Pinta-ala:  3,69172 km²  
Tilavuus:  0,00694798 km³  
Keskisyvyys:  1,88 m  
Suurin syvyys:  8,2 m  
Valuma-alue:  20,719 km²  
Saaria:  5 
:  Malvisaari, Pienisaari, Talassaari
 fiHoronjärvi 
Horonjärvi on Keiteleen ja Konneveden välissä Vesannolla Pohjois-Savon länsiosassa Horonkylän lähellä sijaitseva järvi. Sen on saanut nimensä paikallisesta Horn-suvusta .
Maantietoa

Horonjärvi on 6,1 kilometriä pitkä, 1,5 kilometriä leveä, ja sen pinta-ala on 369 hehtaaria eli 3,7 neliökilometriä. Järvi on viereisen Pohjois-Konneveden tapaan pitkänomainen järvi, jossa on vain vähän saaria. Järvessä on viisi saarta, joiden yhteispinta-ala on 3,0 hehtaaria eli alle prosentin järven pinta-alasta. Suurin saari on Malvisaari, jonka pinta-ala on kartasta mitattuna noin kaksi hehtaaria. Sääksniemi muodostaa Malvisaaren ja Pienisaaren kanssa järven keskiosan ylittävän matalikon, joka jakaa järven kahteen matalaan järvialtaaseen. Pohjoinen allas päättyy pohjoisluoteessa Horonpäähän. Sen eteläosassa on pienialainen yli kolmen metrin syvyyteen painuva syvännealue. Syvänteen kaakkoispuolella sijaitsee Talassaari ja sen kaksi luotoa. Eteläinen allas ja pinta-alaltaan pohjoista allasta suurempi ja syvempi. Horonjärven luotauksessa on sieltä löydetty kolmekilometrinen yli kolmen metrin syvännejakso, joka syvenee kaakkoon päin. Siellä on syvimmässä kohdassa mitattu 8,2 metrin syväys järven kaakkoispäässä Soukkasenlahdella . Järven tilavuudeksi on määritetty 6,95 miljoonaa kuutiometriä, jolloin sen keskisyvyydeksi tulee 1,9 metriä. Horonjärven rantaviivan pituus on 20,4 kilometriä. Sen rannat ovat matalia ja rinteiltään loivia. Matalimpien lahtien rannat ovat soistuneet. Silmämääräisesti on korkeintaan neljännes rantaviivasta peltomaata ja loput on metsämaata. Järven ranta-alueen läheisyydessä sijaitsee kartan mukaan noin kymmenen maatilaa ja rannikolle on rakennettu alle 20 vapaa-ajan asuntoa. Järven itäpuolella kulkee seututie 659, josta haarautuu rannoille johtavia yksityisteitä. Taikkokylästä haarautuu Horonkylän kautta järven länsipuolelle johtava yhdystie 16003, joka palaa seututiehen Närhilässä. Yhdystieltä on tieyhteyksiä lähemmäksi järven länsirantaa.
Luontoarvoja > Suojelutoimia

Horonjärven nykyisiä ongelmia tuottavat sinilevä ja vesikasvillisuuden leviäminen. Vaikka ravinteiden päätymistä järveen on vähennetty, laskevat vielä monet pelto- tai metsäojat rantaveteen. Maatilojen karjankasvatus on lähes loppunut ja rannoille on perustettu suojavyöhykkeitä. Järvessä on vuosikymmenten aikana kertynyt paljon ravinteita, jotka aiheuttavat sisäistä kuormitusta. Kuormitus pitää yllä runsaasti leväkasvustoa, runsasta kalakantaa, rehevöittää kasvustoa ja sameuttaa vettä. Vuonna 2020 perustettiin järven suojelutyötä organisoimaan Lääminki-Horonjärven vesiensuojeluyhdistys ry. Yhdistys on jo ehtinyt järjestämään kasvillisuuden niittoa ja hoitokalastusta.
Luontoarvoja > Vedenlaatu

Horonjärven vedenlaatua on seurattu vuoden 2019 jälkeen tiiviisti. Mittaustuloksia on julkaistu esimerkiksi vesiensuojeluyhdistyksen sivulla. Järven pintaveden näkösyvyys on vaihdellut 0,6–2,0 metriä. Veden happipitoisuudet ovat päällysvedessä tavallisesti hyvät, mutta eteläpään syvänteessä ne voivat talvella laskea alle 10 % tai happi voi loppua sieltä kokonaan. Veden happamuustaso on talvisin alle pH 7, mutta kesäisin se kohoaa toisinaan yli pH 7. Veden väriluku on päällysvedessä tavallisesti yli 30 mgPt/l ja alusvedessä se on suurempi. Ravinnepitoisuudet ovat korkeita. Kokonaisfosforipitoisuus vaihtelee 23–34 mikrogrammaa litrassa vettä (μg/l) ja kokonaistyppipitoisuus 500–1 700 μg/l. Yhdessä talvimittauksessa fosforien pitoisuudet olivat 10–20 μg/l, jolloin typen yhdisteet olivat vain 640–1 000 μg/l. Syvänteen arvot olivat usein kaksinkertaiset päällysveden arvoihin nähden, mikä ilmentää yleensä sisäisen kuormituksen vaikutusta. Fosforien numeeriset arvot sijoittavat järven rehevien järvien luokkaan, vaikka typpipitoisuudet ja väriluvut antavat astetta lievemmän luokituksen.
Vesistösuhteet

Horonjärvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Rautalammin reitin valuma-alueen (14.7) Konneveden alueella (14.71), jonka Lääminginjoen valuma-alueeseen (14.715) järvi kuuluu. Lääminginjoen valuma-alueen pinta-ala on 28,24 neliökilometriä , josta järven valuma-alueen pinta-ala on noin 21 neliökilometriä .
Järven lähialueella ei ole muita suuria järviä tai lampia. Horonkylässä Kotivuoren ja Pienivuoren välissä sijaitsee Pitkälampi (2 ha), jonka laskuoja tulee järven luoteispäähän. Järven keskiosan itäpuolella sijaitsevat pienet Kaakkolampi ja Ruutananlampi, joiden laskuoja on kartoissa epäselvä. Muut tulo-ojat ovat sekä lyhyitä ja järvettömiä. Horonjärven vedenpinnan korkeus on kartoissa 100,2 metriä mpy , mutta se on nykyään mittauksissa yleensä 99,2 metriä mpy . Järvi laskee etelään Lääminkiin (41 ha, 98,4 metriä mpy.), joka laskee Lääminginjokea Pohjois-Konneveden Vihinlahteen. Järven länsipuolella on Keiteleeseen kuuluva Kivenkorvanselkä. Horonjärven ja Kivenkorvanselän välinen kannas on alle kilometrin leveä.
Historiaa

Järven pintaa laskettiin vuosina 1902–1906 ja uudelleen vielä lisää vuonna 1971. Silloin rakennettiin järven laskuojaan puurakenteinen säännöstelypato, jolla pyrittiin säätelemään vedenpinnan korkeutta aktiivisesti. Patoa hoitaa luvan kanssa Horon- ja Lääminginjärven järjestely-yhtiö. Yhtiö hallitsee myös Läämingin vedenpinnan korkeuksia. Yhtiöllä on oikeus poiketa normaalista 99,2 metrin korkeudesta 98,9 metrin korkeuteen keväisin ja syksyisin peltotöiden ajaksi.
Vuosien 1973 ja 1987 peruskartoissa ei viljelyalassa ole tapahtunut merkittäviä muutoksia, mutta joitakin kannattamattomia peltoaloja on vuoteen 1987 mennessä metsitetty. Suurimmat muutokset tapahtuivat Horonpään ympäristössä ja Rajalahdella. Vapaa-ajan asutuksesta on ensimmäisiä merkkejä vuoden 1987 peruskartassa, kun rannikolle on rakennettu joitakin uusia teitä ja on lohkottu pieniä mökkitiloja.
Huomioita

↑  Nimestä on Internetissä maininta vain järveä esittelevässä Järvi-meriwikissä.
↑  Järvenlaskuun liittyvät tiedot on poimittu Järvi-meriwikissä järveä esittelevästä artikkelista.
Aiheesta muualla

Lääminki-Horonjärven vesiensuojeluyhdistys ry (kotisivut)
(14.7)