stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mishima – elämän neljä lukua

| Mishima – elämän neljä lukua> Mishima: A Life in Four Chapters |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Paul Schrader
Käsikirjoittaja:   Leonard Schrader  Paul Schrader  Chieko Schrader 
Tuottaja:   Mataichiro Yamamoto  Francis Ford Coppola  George Lucas  Tom Luddy  Leonard Schrader  Mata Yamamoto 
Säveltäjä:  Philip Glass
Kuvaaja:  John Bailey
Leikkaaja:  Michael Chandler
Tuotantosuunnittelija:  Eiko Ishioka
Pääosat:   Ken Ogata  Masayuki Shionoya  Junkichi Orimoto 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Warner Bros.
Levittäjä:  Warner Bros.
Ensi-ilta:  4. lokakuuta 1985
Kesto:  120 minuuttia
Alkuperäiskieli:  japani
Budjetti:  5 000 000 dollaria (arvio)
Tuotto:  502 tuhatta dollaria
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Mishima – elämän neljä lukua (Mishima: A Life in Four Chapters) on Lucasfilmin tuottama ja Paul Schraderin ohjaama elokuva vuodelta 1985. Elokuva käsittelee itsemurhan tehneen japanilaisen kirjailijan Yukio Mishiman viimeistä elinpäivää ja takaumin kuvattua elämää. Mishimaa esittää Ken Ogata.
Arvioita

Helsingin Sanomien Mikael Fränti kirjoitti elokuvan tv-esityksen alla 1993 Mishiman olevan mainettaan parempi elokuva: ”Amerikkalaisohjaaja on pureutunut tyydyttävästi japanilaiseen kulttuuriin. Tiheissä mustavalkoisissa otoksissa näkyy Nagisa Oshiman, Pojan ja Seremonian tekijän tyylillinen vaikutus.” Ogatan roolityötä hän kuvaa sykähdyttäväksi ja Glassin musiikkia jännitteiseksi. Video-oppaassa vuodelta 1994 Ilkka Jauhiainen kuvaa Mishimaa silmiä hivelevän kauniiksi ja hallituksi, kehuu Philip Glassin musiikkia ja antaa elokuvalle neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”.
Palkintoja

Cannesin elokuvajuhlien tuomaristo myönsi kuvaaja John Baileylle, lavastaja Eiko Ishiokalle ja säveltäjä Philip Glassille erityispalkinnon taiteellisesta panoksesta.
Aiheesta muualla

Mishima – elämän neljä lukua Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Ohjaaja Paul Schraderin haastattelu (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Pulakapina

| Pulakapina |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste
Ohjaaja:  Mikko Niskanen
Käsikirjoittaja:  Tapio Suominen, Mikko Niskanen
Perustuu:  Lempi Linna: "Konikapina" (romaani, 1965)
Säveltäjä:  Jorma Panula
Kuvaaja:  Markku Lehmuskallio
Leikkaaja:  Juho Gartz
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Käpy-Studiot Oy
Ensi-ilta:  28.1.1977
Kesto:  123 minuuttia
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pulakapina on vuonna 1977 ensi-iltansa saanut Mikko Niskasen ohjaama suomalainen elokuva. Se kuvaa vuonna 1932 tapahtuneen Nivalan konikapinan tapahtumia.
Tuotanto

Elokuva perustuu Lempi Linnan romaaniin Konikapina vuodelta 1965 ja Niskasen omiin asianosaisten haastatteluihin. Romaanista oli jo tehty kaksi näyttämösovitusta, joita oli esitetty Närpiössä vuosina 1974–1976 sekä 1975–1976 Nivalassa. Elokuvasovituksen Niskanen kirjoitti yhdessä Tapio Suomisen kanssa.
Pulakapina oli Niskasen tuotantoyhtiön Käpy-Filmin (myöhemmin Käpy-Studio) ensimmäinen pitkä elokuva. Se sai tukea yli miljoonaan markkaan nousseille tuotantokuluille opetusministeriöltä 450 000 markkaa ja Suomen elokuvasäätiöltä 115 000 markkaa.
Kuvaukset tapahtuivat pääosin alkuperäisillä tapahtumapaikoilla.
Vastaanotto

Elokuva sai aikalaiskriitikoilta kiitosta Markku Lehmuskallion kuvauksesta ja Mikko Niskasen roolisuorituksesta mutta moitteita paatoksellisuudesta ja joidenkin kohtausten teatraalisuudesta. Helsingin Sanomissa kirjallisuustutkija Vesa Karonen vertasi Pulakapinaa kuukautta aiemmin televisiossa ensiensitettyyn minisarjaan Isännät ja isäntien varjot, joka kertoo saman ajan tapahtumista Suomen maaseudulla Pentti Haanpään romaanin pohjalta. Karonen kirjoitti Pulakapinan sisältävän paikoin sitä intensiivisyyttä ja aitoa tunnetta, joka minisarjasta jää puuttumaan. Hän kuitenkin harmitteli, ettei Niskasen elokuvassa ole ”alkeellisintakaan yhteiskunnallista erittelyä” vaan tarina jää tunnepohjaisen kiihkeäksi kuvaukseksi vakaan kansan kapinasta pahoja voimia vastaan.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Mikko Niskanen  | … |  Heikki Niskanen   |
|  Erkki Ruokokoski  | … |  Juho Koutonen   |
|  Aapo Vilhunen  | … |  Mikko Rättyä   |
|  Eeva-Maija Haukinen  | … |  Olga Rättyä   |
|  Jaakko Häkkilä  | … |  Sigfrid Ruuttunen   |
|  Göran Schauman  | … |  nimismies Bertil Vahlgren   |
|  Martti Heikkilä  | … |  Väinö Ruuttunen   |
|  Heikki Sytelä  | … |  Ville Autio   |
|  Pentti Ranttila  | … |  poliisitarkastaja Suhonen   |
|  Markku Hannula  | … |  kapteeni Nikke Pärmi   |
|  Erkki Vähäsarja  | … |  pankinjohtaja   |
Aiheesta muualla

Pulakapina Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Pulakapina Elonet.
The Legend of Zelda: Twilight Princess

| The Legend of Zelda: Twilight Princess |
| --- | --- |
 Wii-version eurooppalainen kansikuva
Kehittäjä:  Nintendo EAD
Julkaisija:  Nintendo
Jakelija:  Nintendo eShop
Ohjaaja:  Eiji Aonuma
Tuottaja:  Shigeru Miyamoto
Taiteilija:  Yusuke Nakano (käännä suomeksi)
Säveltäjä:  Asuka Ōta Koji Kondo Tōru Minegishi
Pelisarja:  The Legend of Zelda
Pelimoottori:  Muunneltu The Wind Wakerin pelimoottori
Julkaistu:  Wii NA 19. marraskuuta 2006 JP 2. joulukuuta 2006 EU 8. joulukuuta 2006 AUS 1. tammikuuta 2007 GameCube JP 2. joulukuuta 2006 NA 11. joulukuuta 2006 EU 15. joulukuuta 2006 AUS 19. joulukuuta 2006
Lajityyppi:  toimintaseikkailu
Pelimuoto:  yksinpeli
Ikäluokitus:  CERO: B  ESRB: T  Virheellinen ESRB-arvo  OFLC: M  PEGI: 12 USK: 12
Alusta:  Nintendo GameCube Wii
Jakelumuoto:  8 cm:n optinen levy (GameCube) 12 cm:n optinen levy (Wii)
Virallinen sivusto
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK   : 
The Legend of Zelda: Twilight Princess (jap. ゼルダの伝説 トワイライトプリンセス, Zeruda no Densetsu Towairaito Purinsesu) on Nintendo Entertainment Analysis and Developmentin kehittämä toimintaseikkailupeli, jonka Nintendo julkaisi GameCube- ja Wii-pelikonsoleille vuonna 2006. Kyseessä on The Legend of Zelda -pelisarjan kolmastoista osa.
Twilight Princessin tarina sijoittuu noin sadan vuoden päähän Ocarina of Timen tapahtumista. Päähenkilönä toimii nuori karjapaimen Link, joka muuntautuu sudeksi jouduttuaan pimeään rinnakkaismaailmaan, Twilight Realmiin. Link ja hänen salaperäinen liittolaisensa Midna yrittävät estää Hyrulea joutumasta kyseisen maailman nielemäksi.
Wii-versiota varten peliin lisättiin GameCube-versiosta poikkeavia ominaisuuksia, joista merkittävin on Wii Remoten käyttäminen ohjaamiseen. Muita lisäominaisuuksia ovat peilattu pelimaailma ja tuki laajakuvalle. Twilight Princess sai julkaisussaan hyvän vastaanoton, ja monet kriitikot pitävät sitä sarjan parhaana pelinä. Pelistä julkaistiin HD-versio Wii U -konsolille vuoden 2016 maaliskuussa.
Tarina > Hahmot ja maailma

Pelin hahmokaarti on tuttu edellisistä peleistä, mutta mukana on uusiakin hahmoja. Juonen kannalta tärkeimpiä tuttuja hahmoja ovat Link, prinsessa Zelda ja Ganondorf. Uusista hahmoista merkittävimpiä ovat Linkin liittolainen, Midna, ja hämärän maailman vallananastaja, Zant. Uusi rotu on Twilit, joita esimerkiksi Midna edustaa, ja Ooccat, joita Ooccoo edustaa. Hyrule jakaantuu kuuteen maakuntaan, ja kaiken keskustana on Hyrule Castle sekä sen vieressä sijaitseva Castle Town. Muita kyliä pelissä ovat Kakariko Village ja Linkin kotikylä Ordon Village. Tärkeitä alueita ovat Gerudo Desert, aavikko; Snowpeak Mountains, korkea vuoristo; Lake Hylia, järvi; Death Mountain, vuori; ja Hyrule Field, laaja maailman yhdistävä tasankoalue.
Kehitys

Nintendo ilmoitti vuonna 2003 uuden Zeldan olevan kehityksessä GameCubelle. Kehitysryhmä oli sama kuin cel-shading-tyylillä toteutetussa The Wind Wakerissä, ja Shigeru Miyamoto sanoi että uudenkin pelin grafiikka toteutettaisiin samalla tyylillä. Vuoden 2004 GDC-messuilla Eiji Aonuma piti esitelmän, jonka aikana projektin työnimeksi mainittiin The Wind Waker 2. Nintendo of Americalta kuitenkin kerrottiin Aonumalle, että The Wind Waker myi Pohjois-Amerikassa odotettua huonommin. Syyksi mainittiin pelin graafinen tyyli, joka antoi kuluttajille kuvan nuoremmille suunnatusta pelistä. Aonuma kertoi Miyamotolle haluavansa tehdä realistisemman Zeldan, sillä hän pelkäsi että seuraavallakin pelillä olisi vastaavanlaisia ongelmia Pohjois-Amerikan markkinoilla. Miyamoto kehotti Aonumaa aloittamaan uudistuksen pelimekaniikasta ja kiinnittämään huomiota erityisesti asioihin joita ei voitu tehdä The Legend of Zelda: Ocarina of Timessa, kuten taisteluun hevosen selästä.
Aonuma tiimeineen onnistui kehittämään realistiselta näyttävän ratsastuksen neljässä kuukaudessa, ja Nintendo esitteli sen yleisölle trailerissa vuoden 2004 E3-messuilla. Tässä vaiheessa peli oli tarkoitus julkaista vuonna 2005 eikä se ollut enää jatko-osa The Wind Wakerille. Miyamoton mukaan graafinen tyyli vaihdettiin ensisijaisesti vastaamaan kysyntää, ja toisaalta myös siksi että se sopi paremmin vanhemmalle Linkille.
Aikaisemmissa Zelda-peleissä on käytetty teemaa kahdesta erillisestä mutta toisiinsa yhteyksissä olevasta maailmasta. A Link to the Pastissa Link matkustaa valoisan ja pimeän maailman välillä, kun taas Ocarina of Timessa ja Oracle of Agesissa Link matkustaa kahden eri aikakauden välillä. Kehitystiimi halusi käyttää samankaltaista teemaa. Yksi ehdotus oli, että Link muuttuisi sudeksi samaan tapaan kuten hän muuttuu jänikseksi mentyään pimeään maailmaan A Link to the Pastissa. Aonuma antoi tiimin kehittää uusia ideoita sillä aikaa kun hän keskittyi ohjaamaan The Legend of Zelda: The Minish Capin kehitystä Game Boy Advancelle. Tällä välin kehitystiimi joutui vaikeuksiin, sillä keskittyminen muodonmuutokseen ja rinnakkaismaailmoihin oli tehnyt Linkistä päähahmona epäuskottavan. Aonuman mielestä pelaaminenkaan ei tuntunut yhtä tuoreelta kuin samaan aikaan Nintendo DS:lle kehitetyssä Phantom Hourglassissa. Wii oli samaan aikaan kehityksessä työnimellä ”Revolution”, ja Miyamotolle tuli mieleen että Wii Remoten osoitustoiminto sopisi hyvin jousiaseelle. Hän ehdotti Aonumalle sen hyödyntämistä.
Kehitys > Musiikki

Sarjalle ominaisesti musiikki on Twilight Princessissä tärkeässä osassa. Pelin musiikin ovat säveltäneet Tōru Minegishi, Asuka Ōta ja Kōji Kondō. Lisäksi Mahito Yokota on mainittu pelin lopputeksteissä pelin trailerimusiikin säveltäjänä. Tōru Minegishi johti Twilight Princessin sävellystä ja äänisuunnittelua Kōji Kondōn valvonnassa. Säveltäjät hyödynsivät monissa kappaleissa pelisarjan aiemmista osista tuttuja johtoaiheita, kuten prinsessa Zeldan ja Ganonin teemamusiikkeja.
Peliin olisi ollut mahdollista sisällyttää täysin orkesteroidut musiikkiraidat sekvensserin (tai MIDI-sekvensseri) sijaan. Vuoden 2005 E3-trailerissa oli yksi esinauhoitettu kappale, jonka on säveltänyt Kōji Kondō ja orkesterille sovittanut Michiru Ōshima. Yasuzo Takemoto johti myöhemmin kappaleen orkesterin edessä. Eri muusikot sävelsivät kolme hahmotelmaa trailerin musiikille, joista yksi julkaistiin virallisella soundtrackillä nimellä The Legend of Zelda: Orchestra Piece #2. Nintendo ei kuitenkaan päättänyt käyttää kaikissa pelin musiikkikappaleissa nauhoitettua musiikkia, mikä saikin osakseen kritiikkiä. Alun perin Kōji Kondō sanoi että haluaisi käyttää orkesteroitua musiikkia, sillä oikeat soittimet kuulostavat vakuuttavimmilta kuin digitaaliset soittimet. Pelin julkaisun jälkeen hän kuitenkin totesi, että täysin orkesteroidun musiikin käyttö kyseisen pelin kohdalla olisi ollut turhaa.
Kehitys > Tekniset ongelmat

Alkujaan Twilight Princess oli haavoittuvainen ”Twilight Hack” -nimiselle puskurin ylivuotovirheelle, joka mahdollisti koodin ajamisen Secure Digital -kortilta. Oikein laadittu tallennustiedosto aiheutti pelin kaatumisen ja varmistamattoman koodin lataamisen, joka saattoi sisältää esimerkiksi ohjelmatiedoston. Koodin lataaminen pyrittiin estämään jo Wii Menun 3.3- ja 3.4-päivityksillä, mutta ne onnistuttiin kiertämään. Versio 4.0 korjasi haavoittuvuuden.
Vastaanotto

| Vastaanotto> Yhteispisteet.Kerääjä | Vastaanotto> Yhteispisteet.Pisteet |
| --- | --- |
Metacritic: Wii: 95/100 (perustuu 73 arvosteluun)  NGC: 96/100 (perustuu 16 arvosteluun)
Arvostelupisteet
Julkaisu: Pisteet
1UP.com: 10/10 (Wii)
Electronic Gaming Monthly: 10/10/10 (Wii)
Famitsu: 38/40 (Wii)
GameSpot: 8,8/10 (Wii)  8,9/10 (NGC)
GameSpy: 5/5 (Wii)
IGN: 95/100 (Wii)  95/100 (NGC)
Nintendo Power: 9.5/10 (Wii)  9,5/10 (NGC)
Pelit: 96 % (Wii)   94 % (NGC)
Pelaaja: 9/10
Twilight Princess sai erittäin hyvän vastaanoton kriitikoilta. Monet heistä, kuten IGN:n Matt Casamassina, pitivät peliä parhaana Zelda-pelinä. Pelien arvostelupisteiden keskiarvoja laskeva sivusto Game Rankings laski pelin Wii-version keskiarvoksi 94 %. GameCube-version keskiarvo 96 % puolestaan teki siitä parhaiten arvostellun pelin vuonna 2006. Metacriticin valitsemien arvostelujen keskiarvo on Wii-versiolla 95 prosenttia ja GameCube-versiolla 96 prosenttia.
Useimmiten arvosteluissa kehuttiin pelimekaniikkaa ja hyvin toteutettua visuaalista suunnittelua sekä animaatiota. Eniten kritiikkiä sai pelin grafikka, joka ei ollut julkaisuajankohtanaan parhainta mahdollista. Esimerkiksi Ōkamin ohjaaja kertoi pettyneensä pelin visuaalisuuteen. Sekä IGN että GameSpy kiinnittivät huomiota suttuisiin tekstuureihin ja matalaresoluutioisiin hahmomalleihin. GameSpotin Jeff Gerstmannin mielestä Wii-version kontrollit tuntuivat päälleliimatuilta, mutta 1UP.com-sivuston Jeremy Parish piti heilautusliikkeellä toteutettua miekkailua pelisarjan parhaana. IGN:n Matt Casamassina moitti myös MIDI-pohjaista soundtrackia ja ääninäyttelemisen puutetta. Pelit-lehden Petri Heikkisen mukaan pelissä ei ole todellisia puutteita, mutta hän moitti valikkojen käyttöä olomuodonvaihdon yhteydessä. Heikkinen piti ääninäyttelemisen puutetta pikemminkin hyvänä puolena ja sanoi lopuksi, että Twilight Princess on kuin "jännittävä seikkailuromaani". Pelaajan Janne Pyykkönen sanoi peliä innostavaksi ja mielikuvitukselliseksi, mutta ei pitänyt pelin hitaasta aloituksesta. Molempien arvostelijoiden mielestä Twilight Princessin hyvin suunniteltu graafinen tyyli onnistui peittämään muuten vanhentuneen grafiikan.
Peli sai Spike TV:ltä "kriitikon valinta" -palkinnon ja voitti myös X-Playn "paras toimintaseikkailupeli" -palkinnon. Niin 1UP kuin Game Trailerskin antoivat pelille "vuoden peli 2006" -palkinnon, jonka lisäksi Game Trailers palkitsi sen "parhaana seikkailupelinä". Electronic Gaming Monthly antoi pelille palkinnon "parhaasta kenttäsuunnittelusta" ja "parhaasta taistelusysteemistä" sekä palkitsi sen "vuoden peli 2006" -tittelillä. Vuonna 2007 IEAA antoi pelille kaksi palkintoa: "vuoden Nintendo-peli" sekä "parhaiten myynyt roolipeli". Peli voitti myös "paras käsikirjoitus" -palkinnon vuoden 2007 Game Developers Choice Awards -palkintogaalassa sekä oli ehdokkaana "paras peli" -palkinnon saajaksi.
Vastaanotto > Myynnit

Twilight Princessiä myytiin Japanissa 139 000 kappaletta ensimmäisen kahden päivän aikana ja 240 000 kappaletta Euroopassa sen ensimmäisten myyntiviikkojen aikana. Ensimmäisen viikon aikana kolme neljästä Wiin ostajasta osti myös Twilight Princessin, ja pelin myynnit ylittivät miljoonan rajan yksin Pohjois-Amerikassa kolmessa kuukaudessa. GameCube-version ensimmäisen myyntiviikon aikana peli saavutti noin 533 000 kappaleen myynnit, jolloin sitä ostettiin vähän aikaa enemmän kuin Wii-versiota. Kolmen myyntikuukauden jälkeen GameCube-versio oli myynyt maailmanlaajuisesti miljoona kappaletta, ja kuukauden jälkeen miljoonan raja ylittyi myös yksin Pohjois-Amerikassa. Wii-versio myi helmikuun 2008 loppuun mennessä 4,52 miljoonaa ja GameCube-versio heinäkuuhun 2007 mennessä 1,3 miljoonaa kappaletta.
Shigeru Miyamoto ilmaisi julkisesti pettymyksensä Twilight Princessin myyntilukuihin Japanissa. Hän sanoi uskovansa, että Zeldan tyylisten videopelien pelaajat alkavat olla yhä vähemmässä.
Aiheesta muualla

The Legend of Zelda: Twilight Princess, viralliset Euroopan kotisivut (englanniksi)
The Legend of Zelda: Twilight Princess Nintendo Suomen kotisivuilla
The Legend of Zelda: Twilight Princess MobyGamesissa (englanniksi)
The Legend of Zelda -pelisarja
| --- | --- |
Pääsarjan pelit::  The Legend of Zelda  The Adventure of Link  A Link to the Past  Link’s Awakening  Ocarina of Time  Majora’s Mask  Oracle of Ages  Oracle of Seasons  Four Swords  The Wind Waker  Four Swords Adventures  The Minish Cap  Twilight Princess  Phantom Hourglass  Spirit Tracks  Skyward Sword  A Link Between Worlds  Tri Force Heroes  Breath of the Wild  Tears of the Kingdom 
Spinoff-pelit::  Zelda LCD -pelit  Freshly-Picked Tingle’s Rosy Rupeeland  Link's Crossbow Training  Ripening Tingle’s Balloon Trip of Love  Hyrule Warriors 
Uudelleenjulkaisut::  BS Zelda  BS Zelda: Kodai no Sekiban  A Link to the Past/Four Swords  Ocarina of Time Master Quest  Ocarina of Time 3D  The Wind Waker HD  Majora's Mask 3D  Twilight Princess HD 
CD-i-pelit::  Link: The Faces of Evil  Zelda: The Wand of Gamelon  Zelda’s Adventure 
Kokoelmat::  Collector’s Edition 
Julkaisemattomat::  The Triforce Trilogy  Mystical Seed of Courage 
Universumi::  Hahmot Link  Prinsessa Zelda  Ganon  Midna  Tingle  Hyrule 
Link valmiina lyömään miekalla käyttäen L-lukittautumista pelin GameCube-versiossa.
Susi-Link Midna selässään iltahämärän maailmassa.
Pelin ohjaaja Eiji Aonuma kuvassa vuoden 2007 GDC-messuilla.
Kōji Kondō sävelsi pelin musiikin yhdessä Minegishin ja Ōtan kanssa. (Kuva vuoden 2007 GDC-messuilta.)
In Rainbows

| In Rainbows Radiohead |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : helmikuu 2005 – kesäkuu 2007
 Julkaistu: 10. lokakuuta 2007 (Internet) 31. joulukuuta 2007 (Britannia) 1. tammikuuta 2008 (USA)
 Tuottaja(t): Nigel Godrich, Mark ”Spike” Stent
 Tyylilaji: taiderock, alternative rock
 Kesto: 42.34
 Levy-yhtiö: Omakustanne (Internet)   XL Recordings (UK)  TBD Records (US)
Muut kannet
Albumin takakansi.
Radioheadin muut julkaisut
| Hail to the Thief 2003 | In Rainbows 2007 | The King of Limbs 2011 |
In Rainbows on englantilaisen rock-yhtye Radioheadin seitsemäs studioalbumi, joka julkaistiin 10. lokakuuta 2007. Sen pystyi lataamaan digitaalisesti yhtyeen kotisivuilta haluamallaan summalla. 3. joulukuuta 2007 albumista julkaistiin "discbox"-versio, joka sisälsi toisen CD:n, kaksi vinyylilevyä, kansitaiteen ja sanoituslehtisen. Normaalina CD:nä albumi julkaistiin 31. joulukuuta 2007, ja sitä seurasi ensimmäinen single, "Jigsaw Falling into Place", 14. tammikuuta 2008. Pohjois-Amerikassa levyn julkaisi levy-yhtiö TBD Records 1. tammikuuta 2008.
Radiohead työskenteli levyn parissa yli kahden vuoden ajan, sillä sen tekeminen alkoi jo vuoden 2005 alkupuolella. Nauhoitusten välillä yhtye esiintyi Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa kolmen kuukauden ajan vuonna 2006.
In Rainbows on ensimmäinen albumi, jonka Radiohead teki sen jälkeen, kun sen levytyssopimus EMI:n kanssa oli loppunut. In Rainbowsin ja sitä edeltäneen albumin Hail to the Thiefin väli on ajallisesti pisin yhtyeen historiassa. Kun albumi oli julkaistu digitaalisesti, siitä kirjoitettiin monia arvosteluja. Albumin kaupallisesta menestymisestä ei ole varmaa tietoa, koska Radiohead ei ole suostunut ilmoittamaan albumin myyntimäärää. CD-julkaisu oli kuitenkin ensimmäisellä sijalla sekä Britannian albumilistalla että Yhdysvaltojen Billboard 200 -listalla. Levy voitti kaksi Grammy-palkintoa vuonna 2009.
Albumista on tehty remixversio Rainydayz Remixes.
Albumin tekeminen > Musiikki ja sanoitukset

Musiikkinäytteet
"Nude", kappale joka on kirjoitettu vuonna 1997, edustaa Radioheadin minimalistisen, elektronisen ja dub musiikin innoittamaa tyyliä, joka on sekoitettu hiljaiseen balladiin.
Kappaleessa "House of Cards" Radiohead on siirtynyt kohti perinteisiä rakkausballadeja mutta säilyttänyt samalla elektronisen tyylin.
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Albumilla on monia kappaleita, jotka Radiohead esitteli vuoden 2006 kiertueellaan, kuten "15 Step", "Bodysnatchers", "All I Need" ja "Videotape". Lisäksi "Arpeggi" ja "Open Pick", joita myös soitettiin kiertueella, pääsivät levyllä uudelleen nimettyinä: "Weird Fishes/Arpeggi" ja "Jigsaw Falling into Place". "Nude", jonka Radiohead soitti ensimmäistä kertaa OK Computerin maailmankiertueella, julkaistiin lopulta uudelleen sovitettuna In Rainbowsilla. "Reckoner" taas oli esitetty ensimmäisen kerran vuonna 2001, mutta albumiversio on erilainen.
Yhtye värväsi Matrixin musiikkikoulun ja taidekeskuksen oppilaat Oxfordista avukseen aloituskappaleeseen "15 Step". Colin Greenwood ja Nigel Godrich ajattelivat aluksi käyttää taputuksia, mutta kun ne eivät kuulostaneet tarpeeksi hyviltä, he päättivät nauhoittaa tilalle lasten hurraahuutoja. "Bodysnatchers", kappale jonka Yorke kuvaili kuulostavan Wolfmotherilta, Neu!:lta ja hippirockilta, äänitettiin hyperaktiivisen manian aikana, jonka vallassa Yorke oli juuri ennen sairastumistaan. Kappaleeseen "All I Need" Jonny Greenwood halusi äänittää valkoista kohinaa, joka saadaan aikaan soittamalla äänekkäästi, mutta studio-olosuhteissa se ei onnistunut. Hän ratkaisi ongelman käyttämällä jousiorkesteria, joka soitti sävelasteikon jokaista nuottia ja peitti eri taajuudet. "Videotapen" säveltäminen oli Yorken mukaan täydellistää tuskaa. Kun Yorke oli poistunut studiosta, Godrich ja Jonny Greenwood olivat tehneet kappaleesta riisutun, minimalistisen pianoballadin.
Yorke on sanonut albumin sanoituksien perustuvan "pelkoon, siihen tunteeseen kun istuu ruuhkassa ja ajattelee: 'Olen varma että minun pitäisi tehdä jotain muuta'... se on samantyylinen kuin OK Computer, mutta paljon pelottavampi." Toisessa haastattelussa Yorke kertoi albumin kertovan paniikista, joka syntyy kun ihminen tajuaa kuolevansa. Ed O'Brien puolestaan on kutsunut lyriikoita yleismaailmallisiksi ja sanonut niiden kertovan ihmisenä olemisesta. Kappaletta "Bodysnatchers" ovat inspiroineet Viktoriaanisen kauden kummitustarinat ja vuoden 1972 romaani The Stepford Wives. "Jigsaw Falling into Place" kertoo osaksi siitä kaaoksesta, jota Yorke näki käydessään ulkona viikonloppuisin Oxfordissa.
Albumin tekeminen > Kansitaide

Albumin kansikuvan on tehnyt Stanley Donwood. Donwood teki kokeiluja etsauksella, kylvetti tulosteita hapossa ja antoi niiden syöpyä sattumanvaraisesti. Hän aikoi aluksi kuvata lähiöelämää mutta tajusi nopeasti ettei aihe sopinut musiikkiin. Donwood antoi kuvia säännöllisesti yhtyeen kommentoitaviksi albumin nauhoitusten aikana, ja hän latasi myös päivittäin kuvia yhtyeen kotisivuille, vaikka yksikään siellä olleista kuvista ei päässyt lopulliseen kansikuvaan. Donwood on nimittänyt albumin kansitaideteosta värikkääksi ja sanonut, että se on "myrkyllinen sateenkaari, sellainen joita näkee lätäköissä". Juuri ennen albumin digitaalista julkaisua yhtye päätti, ettei käyttäisi kantta vielä vaan säästäisi sen fyysisen levyn julkaisuun. Albumin "disc-box"-versiossa on lehtinen, jossa on Donwoodin taideteoksia.