stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Puck Pieterse

| Puck Pieterse |
| --- | --- |
 Puck Pieterse Namenissa joulukuussa 2019.
Henkilötiedot
Syntynyt: 13. toukokuuta 2002
Kansalaisuus:  Alankomaat
Pyöräilijä
Pituus:  169 cm
Joukkue:  Fenix-Deceuninck
Laji:  maastopyöräily, cyclocross, maantiepyöräily
Rooli:  ajaja
Ura
Amatöörijoukkue(et)
2021 2022:  Ciclismo Mundial Plantur-Pura
Ammattilaisjoukkue(et)
2020–  cyclocross 2021–:  Fenix-Deceuninck   Alpecin-Fenix / Alpecin-Deceuninck / Fenix-Deceuninck
Suurimmat voitot
 Maastopyöräily: Olympiamatkan maailmanmestaruus 2024 Olympiamatkan Euroopan-mestaruus 2023, 2024 Olympiamatkan alle 23-v. Euroopan-mestaruus 2022 Olympiamatkan maailmnacup 2023 Sprinttimatkan maailmancup 2023 7 maailmancupin osakilpailua Cyclocross: Alle 23-v. maailmanmestaruus 2022 Alle 23-v. Euroopan-mestaruus 2020, 2022 7 maailmancupin osakilpailua 
 Tiedot päivitetty: 26. syyskuuta 2024 
Puck Pieterse (s. 13. toukokuuta 2002 Amersfoort) on alankomaalainen maastopyöräilijä, cyclocrossajaja ja  maantiepyöräilijä. Hän edustaa Fenix-Deceuninck-joukkuetta.
Maastopyöräily

Pieterse voitti maastopyöräilyssä olympiamatkan maailmanmestaruuden Pal Arinsalissa 2024. Hän saavutti MM-kilpailuissa olympiamatkalla pronssia ja sprinttimatkalla hopeaa Glasgow'ssa 2023. Hän voitti olympiamatkan Euroopan-mestaruuden Krakovassa 2023 ja Cheile Grădișteissa 2024. Sprinttimatkalla hän sai hopeaa 2024. Pariisin olympialaisissa 2024 hän sijoittui neljänneksi. Hän voitti maailmancupin kokonaiskilpailun sekä olympiamatkalla että sprinttimatkalla 2023. Hän on voittanut maailmancupin osakilpailun olympiamatkalla Nové Městossa, Leogangissa ja Val di Solessa 2023 sekä Haute-Savoiessa 2024. Sprinttimatkan maailmancupkisan hän on voittanut Les Portes du Soleilissa 2023 sekä Val di Solessa ja Crans-Montanassa 2024. Hän on voittanut olympiamatkan Alankomaiden-mestaruuden 2023.
Pieterse saavutti alle 23-vuotiaiden MM-kilpailuissa olympiamatkalla hopeaa 2022 ja saman ikäluokan EM-kilpailuissa olympiamatkalla kultaa 2022 ja hopeaa 2021. Junioreiden EM-kilpailuissa hän sai olympiamatkalla pronssia 2020. Junioreiden Alankomaiden-mestaruuden hän voitti olympiamatkalla 2019 ja 2020.
Cyclocross

Pieterse on  saavuttanut cyclocrossissa MM-hopeaa kaudella 2022–2023 sekä MM-pronssia kausilla 2023–2024 ja 2024–2025. Hän voitti alle 23-vuotiaiden maailmanmestaruuden kaudella 2021–2022 sekä sai samassa ikäluokassa EM-kultaa kausilla 2020–2021 ja 2022–2023 sekä EM-hopeaa 2021–2022. Hän saavutti junioreiden Euroopan-mestaruuden ja MM-hopeaa kaudella 2019–2020.
Pieterse on sijoittunut maailmancupin kokonaiskilpailussa toiseksi kausilla 2022–2023 ja 2023–2024 sekä kolmanneksi 2021–2022. Hän on voittanut maailmancupin osakilpailun Overijsessa, Hulstissa, Val di Solessa ja Besançonissa kaudella 2022–2023 sekä Gaveressa, Hulstissa ja Zonhovenissa kaudella 2023–2024. Hän on voittanut Alankomaiden-mestaruuden kausilla 2022–2023 ja 2024–2025..
Maantiepyöräily

Pieterse sijoittui viidenneksi Strade Bianchessa 2023. Seuraavana vuonna hän oli kolmas UCI Women's World Tour -kilpailuissa Ronde van Drenthessä ja Trofeo Alfredo Binda - Comune di Cittigliossa. Flanderin ympäriajossa hän sijoittui kuudenneksi. Saman vuoden Tour de France Femmes -kilpailussa hän voitti nuorten kilpailun ja neljännen etapin. Kokonaiskilpailussa hän oli yhdestoista ja mäkikirikilpailussa kolmas. MM-kilpailujen maantieajossa hän sijoittui 13:nneksi. Vuonna 2025 hän sijoittui Omloop Het Nieuwsbladissa neljänneksi.
Walter Sjöberg

Walter Sjöberg (vas.), Mary Gallen-Kallela ja Eliel Saarinen Porvoossa vuonna 1911.
Walter Sjöberg (24. toukokuuta 1865 Porvoo – 1937) oli suomalainen liikemies, joka tunnettiin muun muassa antiikkikauppiaana ja -keräilijänä. Hän kuului 1900-luvun alkuvuosina myös sortokausien aktivistiliikkeeseen.
Elämä

Walter Sjöberg oli vapaa-ajattelija, joka jo 1880-luvun lopulla vaikutti Tukholmassa toimineessa utilitaristisessa Utilistiska samfundet -järjestössä. Sjöberg toimi muun muassa yhdistyksen luennoitsijana, kun sen perustaja Viktor Lennstrand joutui uskonnonvastaisten puheidensa vuoksi vankilaan. Sortokausien aikana Sjöberg oli mukana aktivistiliikkeessä avustamalla venäläisiä vallankumouksellisia. Suomessa vaikuttaneen bolševikin Vladimir Smirnoffin mukaan hän avusti eri tavoin jopa tuhatta venäläistä vallankumouksellista. Sjöberg muun muassa antoi Helsingin keskustassa sijainneen liikehuoneistonsa bolševikkien kohtauspaikaksi, piilotteli heitä asunnossaan ja järjesti väärennettyjä passeja. Vuoden 1906 Viaporin kapinan jälkeen hänen asunnossaan piileskeli kymmeniä venäläisiä matruuseja, joille Sjöberg hankki matkustusasiakirjoja ja auttoi heitä pois Suomesta. Myös Vladimir Leninin sanotaan kuuluneen hänen ystäväpiiriinsä. Sjöberg ei kuitenkaan itse kuulunut mihinkään poliittiseen puolueeseen.
Vuonna 1909 Sjöberg perusti Porvooseen Oy Suomalainen Lelupaja -nimisen leikkikalutehtaan yhdessä taidemaalari John Engelbergin kanssa. Lisäksi hankkeessa olivat mukana kauppias Axel Ahlqvist ja kuvanveistäjä Alpo Sailo. Muutettuaan takaisin syntymäkaupunkiinsa, hän jatkoi edelleen myös vallankumouksellisten avustamista. Lokakuussa 1910 poliisi teki Venäjän pääministerin määräyksesta etsinnän Sjöbergin asuntoon, jossa erään venäläisen epäiltiin piileskelevän. Etsittyä henkilöä ei kuitenkaan löytynyt.
Lokakuun vallankumouksen jälkeen 1920-luvun alussa Sjöberg käytti hyväkseen aktivistiaikoinaan luomiaan suhteita ja osti bolševikeilta suuret määrät Romanovien hallitsijasuvulle kuuluneita tavaroita. Hän toi Pietarista erityisesti viimeisen tsaariperheen huonekaluja ja hopeaesineitä, joita liikkuu edelleen säännöllisesti suomalaisilla antiikkimarkkinoilla. Lisäksi Sjöbergin taidekeräilijä Karl Hedmanille hankkimia hopeaesineitä on runsaasti Vaasassa toimivan Pohjanmaan museon kokoelmissa. Akseli Gallen-Kallelan maalaama Sjöbergin muotokuva puolestaan on esillä Porvoon museossa, jonne hän vuonna 1905 lahjoitti laajan kokoelman historiallista esineistöä. 1910-luvulla Sjöberg painatti myös lukuisia Porvoo-aiheisia kuvapostikortteja.
Viimeiset vuotensa Walter Sjöberg asui Porvoossa sijaitsevassa Myllykylän kartanossa.
Kirjallisuutta

Pietilä-Castrén, Leena: ”Marmorpojken och donator Walter Sjöberg”, artikkeli teoksessa Björklund, Magnus (toim.): Svenska Gården i Borgå: 75 år i kulturens tjänst, Fastighets Ab Svenska gården i Borgå, Porvoo, 2010. ISBN 978-952-92795-2-4.
Tubular Bells

| Tubular Bells Mike Oldfield |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : The Manor, syksy 1972 - kevät 1973
 Julkaistu: 25. toukokuuta 1973
 Tuottaja(t): Tom Newman, Simon Heyworth, Mike Oldfield
 Kesto: 48.50
 Levy-yhtiö: Virgin Records
Mike Oldfieldin muut julkaisut
|   | Tubular Bells 1973 | Hergest Ridge 1974 |
Tubular Bells on vuonna 1973 julkaistu Mike Oldfieldin ensimmäinen studioalbumi. Sävellykset ovat ”Tubular Bells Part I” ja ”Tubular Bells Part II”, joiden sisällä on vaihtelevia teemoja. Oldfield sekä sävelsi musiikin että soitti suurimman osan albumilla kuultavista instrumenteista päällekkäisten äänitysten avulla. Musiikillisesti sen ainekset ulottuvat kansanmusiikista rockiin ja se määritti Oldfieldin tyylin aina 1980-luvun alkuun saakka. Tubular Bells oli suurmenestys ja albumi on nykyisen niin sanotun New Age -musiikin edeltäjiä.
Albumin taustaa

Oldfieldilla oli nuoresta iästään huolimatta jo studiokokemusta Sallyangie-duosta ja Kevin Ayersin Whole World -yhtyeestä.
Virgin Records -levy-yhtiön toinen perustaja Simon Draper muistelee: ”Hän teki sessiotöitä Manor-studiolla ja soitti tämän tekemänsä nauhan Tom Newmanille ja Simon Hayworthille, jotka työskentelivät studiolla. Se teki heihin lievästi sanottuna vaikutuksen ja he esittelivät nauhan minulle, valtavan hyvä. Hän oli 4-raitalaitteella kotonaan äänittänyt koko A-puolen paljolti jo sellaisena kuin se on levyllä. Studiossa hän äänitti sen uudelleen ja jatkoi siitä. Meillä oli jakelusopimus EMI- ja Island-yhtiöiden kanssa. Kun ihmiset yhtiöillä kuulivat sen, he putosivat niille sijoilleen. Levy alkoi kerätä vauhtia ja lähti, koska se oli niin erilaista kuin mikään muu.”
A-puoli nauhoitettiin syksyn 1972 aikana noin viikossa, ja B-puolta nauhoiteltiin 1973 vuoden keväällä pidemmällä aikavälillä. Nauhoituksessa on käytetty 16-raitaista kelanauhuria, joka tuohon aikaan edusti äänitystekniikan yleistä huipputasoa.
Sekä B-puolen ensimmäinen teema että luolamiesosiota seuraava hyvin hidas teema on sävelletty Oldfieldin ollessa 15-vuotias. Tuolloin häntä vaivasi levottomuus ja hän rauhoitti itseään säveltämällä rauhallista musiikkia.
Levy ei kelvannut muille levy-yhtiöille, joten levykauppias Richard Branson joutui perustamaan levyn julkaisuun Virgin-yhtiön, joka oli tulevan jättikonsernin ensimmäinen osa. Levystä tuli lopulta jättimenestys ja se on edelleen Virginin myydyin levy. Britannian albumilistalla levy nousi kärkipaikalle.
Albumin toteutuksesta

Soitinlistassa näkyvä ”Piltdown Man” -soitin viittaa B-puolen karjuntaan. Sana tarkoittaa ihmisen esi-isäksi väitettyä löydöstä, ”Piltdownin ihmistä”, joka paljastui lopulta huijaukseksi. Levyn takakannesta ei käy ilmi, että myöhemmin monia Oldfieldin levyjä tuottanut Tom Newman soittaa B-puolen lopussa akustista kitaraa. ”Double speed guitar” on analogisen nauhan kaksinkertaisella nopeudella äänitettyyn verrattuna muutettu kitaraosuus, joka näin soi oktaavia ylempää. Efektejä on käytetty muutenkin runsaasti muun muassa muokkaamaan kitaran sointia toisen instrumentin kaltaiseksi. Tästä esimerkki on toisen osan säkkipilliltä kuulostava osuus ennen ”Piltdown Man” -osuutta.
B-puoli päättyy ”Sailor’s Hornpipe” -nimiseen merimieslauluun. Siihen nauhoitettiin alun perin puheraita, mutta sitä ei otettu käyttöön ennen kuin vasta myöhemmin vuoden 1979 Exposed-livealbumilla julkaistulla versiolla.
Levyn kannessa on pila, jossa viitataan stereolevyjen informaatioteksteihin mahdollisuudesta soittaa niitä tuohon aikaan vielä yleisissä monosoittimissa: ”This stereo record cannot be played on old tin boxes no matter what they are fitted with. If you are in possession of such equipment please hand it into the nearest police station.” (suom. ”Tätä levyä ei voi soittaa vanhoilla peltipurkeilla vaikka niissä olisi minkälainen kytkentä. Jos omistat sellaisen laitteen, ole hyvä ja vie se lähimmälle poliisiasemalle”). Vitsi jatkui Oldfieldin uudelleensoittamalla 30-vuotisversiolla muodossa ”This stereo recording can still not...” (”...ei edelleenkään voi...”).
Muualla populaarikulttuurissa

Levyn A-puolen alkua on käytetty Manaaja-elokuvassa ja Suomessa esitetyssä, lapsille tarkoitetussa Hello Hello Hello -englanninkielenopetusohjelmassa.
Levystä on olemassa sinfoniaorkesterin levyttämä David Bedfordin sovittama versio, jonka nimi on Orchestral Tubular Bells (1975).
Suomalainen rock-yhtye Paska on tehnyt A-puolesta cover-version.
Kappaleet

Sävellys Mike Oldfield.
Musiikkinäytteet
Säkkipillin kaltaiseksi muokattu kitarasointi, singlen albumisovitus
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Kesto |  |  |  |  |  |  |  |
| 1. | "Part One" | 25.00 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | "Part Two" | 23.50 |  |  |  |  |  |  |  |
Albumilta julkaistiin Mike Oldfield's Single. Sen kappaleina olivat Part 2 kitara-/säkkipilliteema ja B-puolena lastenlaulu "Froggy Went a Courtin[']", jonka hän laulaa Vanessa Bransonin kanssa. Instrumentaaliteema on sovitettu hitaammaksi ja sen johtavana soittimena on aluksi oboe, joka vaihtuu albumiversion kaltaiseksi päällekkäisäänitetyille kitaroille sovitetuksi hitaampana ja vähemmän efektoituna. Loppuosuuden Oldfield soittaa klassisella kitaralla.
Muusikot

Mike Oldfield – flyygeli, kellopeli, Farfisa- ja Lowrey-urut, urut servovahvistimen kautta, pilliurut, urkuharmooni, sähkö- ja akustiset kitarat, efektoidut kitarat, nauhanopeuksilla käsitellyt kitaraosuudet, basso, piano, honky-tonk-piano, nokkahuilu, putkikellot, patarummut, Piltdown Man, Moribund Chorus (kuolevien kuoro), Nasal-choir (Mike Oldfield itse päällekkäisäänityksillä), Manor-kuoron (Oldfield, Hayworth, Newman) johto
John Field – huilut
Lindsay Cooper – kontrabasso, oboe
Mundy Ellis, Sally Oldfield – kuorolaulu
Steve Broughton – rummut
Vivian Stanshall – seremoniamestari ja instrumenttien esittely Part One
Tekninen toteutus

Mike Oldfield, Tom Newman, Simon Hayworth – äänitys ja tuotanto
Trevor Key – levykannen suunnittelu ja valokuvat
Skardstinden

Skardstinden
Skardstindenin itäinen seinämä.
| --- | --- |
Sijainti:  Opplandin lääni, Norja
Vuoristo:  Skandit
Korkeus merenpinnasta:  2 373 m
Prominenssi:  280  m 
Suojelualue:  Jotunheimenin kansallispuisto 
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Skardstinden tai Skarstind on Skandeihin kuuluva vuorenhuippu Jotunheimenin kansallispuistossa, Norjassa, lähellä Galdhøpiggeniä. Huipun korkeus merenpinnan tasosta on 2 373 metriä.
Kirjallisuutta

Helgesen, Morten & Helgesen, Julia 2013: Norges Fjelltopper over 2000 meter. - Glittertind Forlag AS. Skrautvål. ISBN 978-82-997013-7-2
Cowboy Bebop

| Cowboy Bebop |
| --- | --- |

カウボーイビバップ   (Cowboy Bebop)
Genre: Sci-fi, Komedia 
TV-anime
Ohjaaja: Shinichirō Watanabe
Studio: Sunrise
Lähetyskanavat:  TV Tokyo, WOWOW
Alkuperäinen lähetyskierros: 3. huhtikuuta 1998 – 23. huhtikuuta 1999
Jaksojen määrä: 26 
Elokuva: Knockin' on Heaven's Door (天国の扉)
Ohjaaja: Shinichirō Watanabe
Studio: Sunrise, BONES, Bandai visual
Julkaisupäivämäärä:  1. syyskuuta 2001
Kesto: 120 min. 
Cowboy Bebop (jap. カウボーイビバップ, Kaubōi Bibappu) on japanilainen Sunrise-yhtiön luoma animesarja, jonka on ohjannut Shinichirō Watanabe. Sarjasta tehtiin myös elokuva ja mangaversio.
Sarja kertoo avaruusalus Bebopilla asuvista neljästä palkkionmetsästäjästä eli ”cowboysta” jotka matkustavat läpi aurinkokunnan vuonna 2071 metsästäen etsintäkuulutettuja rikollisia. Sarjan päähenkilöjä ovat entinen palkkamurhaaja Spike Spiegel, entinen poliisi Jet Black, salaperäinen nainen Faye Valentine ja hakkeri François ”Edward Wong Hau Pepelu Tivrusky IV” Appledelhi. Hahmojen taustoja valotetaan sarjan aikana lukuisina takaumina. Jokainen jakso on yleensä itsenäinen tarina, mutta sarjan pääjuonen kantavana teemana toimii Spiken menneisyys Red Dragon Klaanin palkkamurhaajana.
Tammikuussa 2009 IGN-sivuston laatiman sadan parhaan animaatiosarjan listan mukaan Cowboy Bebop oli sijalla 14.
Äänirooleissa > Alkuperäiset äänet

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Aoi Tada  | … |  Edward Wong Hau Pepelu Tivrusky IV   |
|  Kōichi Yamadera  | … |  Spike Spiegel   |
|  Megumi Hayashibara  | … |  Faye Valentine   |
|  Unshō Ishizuka  | … |  Jet Black   |
|  Gara Takashima  | … |  Julia   |
|  Hikaru Midorikawa  | … |  Lin   |
|  Miki Nagasawa  | … |  Judy   |
Äänirooleissa > Englanninkieliset äänet

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  John Billingslea  | … |  Jet Black   |
|  Melissa Charles  | … |  Edward Wong Hau Pepelu Tivrusky IV   |
|  Steve Blum  | … |  Spike Spiegel   |
|  Wendee Lee  | … |  Faye Valentine   |
|  Bo Williams  | … |  Shin   |
|  David Umansky  | … |  Lin   |
|  Lia Sargent  | … |  Judy   |
|  Melissa Williamson  | … |  Julia   |
|  Michael McConnohie  | … |  Gate Company Chairman, sairaalan vartija, tv-isänsä   |
Muut versiot

Netflix on tuottanut Cowboy Bebopin pohjalta sarjan elävillä näyttelijöillä, joka on peruttu yhden tuotetun kauden jälkeen.
Alkuperäisen Cowboy Bebopin ohjaaja Shinichirō Watanabe on kertonut, ettei ollut missään tekemisissä Netflix-sarjan kanssa vaikka hänet on listattu konsultiksi. Watanabe tosin luki konseptin kuvauksen vuonna 2019 ja antoi siitä palautetta. Sunrise omistaa sarjan immateriaalioikeudet.
Henkilökohtainen tietokone

Tyylitelty kuva henkilökohtaisesta tietokoneesta.
Henkilökohtainen tietokone (engl. personal computer, PC) on yleiskäyttöinen mikrotietokone, jonka koko, toiminnot ja hinta mahdollistavat sen hankinnan ja käytön yksityishenkilölle. Nämä tietokoneet on yleensä tarkoitettu suoraan käyttäjänsä hallittaviksi. Henkilökohtaiset tietokoneet eroavat suurtietokoneista ja osituskäyttöön tarkoitetuista minitietokoneista, joita käyttävät monet henkilöt samaan aikaan.
Henkilökohtainen tietokone voi olla esimerkiksi työasema, kannettava-, taulu- tai pöytätietokone. Kaikkein yleisimmät käyttöjärjestelmät ovat tällä hetkellä Microsoft Windows, macOS ja Linux. Yleisimmät suorittimien arkkitehtuurit ovat x86 (x86-64), ARM ja PowerPC. Henkilökohtainen tietokone ei ole sama kuin palvelin, jonka käyttötapaus on eri vaikka teknisesti se voikin käyttää samoja komponentteja.
Hyvin yleisiä henkilökohtaisten tietokoneen sovellusohjelmia ovat toimisto-ohjelmat kuten tekstinkäsittely ja taulukkolaskenta, pelit, henkilökohtaisten tietojen järjestelemisessä tarvittavat työkalut, kuten kalenteri ja yhteystieto-ohjelmistot, sekä erilaiset Internet-yhteydenpitoon tarkoitetut ohjelmat, kuten selaimet, tiedonsiirto- ja sähköpostiohjelmat. Nykyaikaisissa henkilökohtaisissa tietokoneissa on usein laajakaista- tai modeemiyhteys Internetiin, mikä mahdollistaa muun muassa nopean tietojen hakemisen. Henkilökohtainen tietokone voi olla esimerkiksi toimistokäytössä tai kotona oleva kotitietokone. Tietokone on usein kytketty joko langattoman verkkoyhteyden (tavallisesti WLAN:in) tai verkkokaapelin kautta lähiverkkoon ja voi siten olla yhteydessä muihin saman yrityksen tai saman perheen toisiin tietokoneisiin. Henkilökohtaista tietokonetta käyttää interaktiivisesti tavallisesti vain yksi henkilö kerrallaan. Varhaisten henkilökohtaisten tietokoneiden omistajien täytyi varsin usein kirjoittaa omat ohjelmansa voidakseen tehdä koneellansa mitään hyödyllistä. Nykyään käyttäjille on olemassa laaja kirjasto erilaisia ohjelmistoja, jotka on kohtuullisen helppo ottaa käyttöön. 1980-luvun lopulta lähtien IBM PC -yhteensopivien arkkitehtuuri on hallinnut henkilökohtaisten tietokoneiden markkinoita reilulla 90 % markkinaosuudellaan.
Nykyaikaisen tietokoneen osat 1. Näyttö 2. Emolevy 3. Suoritin 4. Keskusmuisti 5. Laajennuskortti 6. Tietokoneen virtalähde 7. Optinen asema 8. Kiintolevy 9. Näppäimistö 10. Hiiri
Historia > Varhainen historia

Edmund Berkeley kirjoitti vuonna 1949 julkaistussa kirjassaan Giant Brains, or Machines That Think projektistaan nimeltä Simon, joka on mahdollisesti maailman ensimmäinen henkilökohtainen tietokone. Ohjeet koneen rakentamiseen julkaistiin Radio Electronics -lehdessä.
Vuonna 1956 julkaistu Bendix G-15 oli ehkä ensimmäinen tietokone, jota saatettiin kutsua "henkilökohtaiseksi" koska yksi henkilö riitti käyttämään sitä.
Vuonna 1961 suunniteltua LINC-tietokonetta on sanottu ensimmäiseksi interaktiiviseksi henkilökohtaiseksi tietokoneeksi. Henkilökohtaisten tietokoneiden ajan on sanottu alkaneen PDP-8-minitietokoneen julkaisusta, joka toi interaktiivisen tietojenkäsittelyn käyttäjille. Minitietokoneiden myötä tietokoneita valmistettiin teollisessa mittakaavassa eikä enää yksittäiskappaleina, joka vaikutti hintojen laskuun. Kun suurtietokoneet olivat erillisissä huoneissa etäällä käyttäjistä minitietokoneet olivat suoraan ja henkilökohtaisesti ohjelmoijan ulottuvilla.
Vuonna 1965 julkaistu Olivettin Programma 101 laskukone on usein tunnustettu ensimmäiseksi henkilökohtaiseksi tietokoneeksi. Vuonna 1968 julkaistu Hewlett-Packard 9100A -laskukone oli ensimmäinen, jota mainostettiin henkilökohtaisena tietokoneena. HP 9100:ssa oli kopioitu Programma 101:n teknisiä ratkaisuja, jonka johdosta HP joutui maksamaan Olivettille rojalteja.
Vuonna 1968 Douglas Engelbart esitteli oN-Line System (NLS) -järjestelmää "kaikkien demojen äidiksi" (engl. The mother of all demos) kutsutussa esityksessä, jossa oli esillä useita tulevaisuuden konsepteja ensimmäistä kertaa.
Historia > 1990-luku – nykypäivä

Apple Macintosh -sarja myi hyvin 1990-luvun alkupuolella: vuoden 1990 1,3 miljoonan kappaleen myynti kasvoi 4,5 miljoonaan kappaleeseen vuonna 1995. 1990-luvun loppupuolella Macintoshin myynti putosi 2,7 miljoonaan vuonna 1998, mutta nousi 3,8 miljoonaan vuosina 1999 ja 2000 uuden käyttöjärjestelmän julkaisun jälkeen.
Vuonna 1994 IBM PC -klooneja myytiin 37 miljoonaa vuodessa. Aiemmin oli ennakoitu edullisten yhteensopivien kloonien riittävän voittamaan laitteiston puutteet yhdessä toimivien yrityksien tekemien laajennusten ja oheislaitteiden avulla.
Vuonna 1995 julkaistiin BeBox, jonka käyttöjärjestelmä BeOS käännettiin Macintoshille ja yritys keskittyi ohjelmistojen kehitykseen.
2000-luvulla yhden piirilevyn tietokoneet kuten Raspberry Pi yleistyivät jälleen: Raspberry Pi ylitti viiden miljoonan kappaleen myynnin vuonna 2015, joka teki siitä parhaiten myyneen brittiläisen tietokoneen.
Ajan kuluessa erillisten henkilökohtaisten tietokoneiden markkinat sulautuivat teknisesti yhdeksi kokonaisuudeksi yhteensopivien komponenttien saatavuuden myötä (COTS). Suuri osa kehitystyöstä on siirtynyt yritysten konsortioille, joissa sovitaan yhteisistä standardeista (esimerkiksi PCI-SIG ja PCI Express). Työasemissa ja kotitietokoneissa yleistyivät vastaavat yhteensopivat komponentit. Massatuotetuihin kotitietokoneisiin tulivat vertailukelpoiset graafiset kyvyt ja suoritinteho, joka muutamia vuosia aiemmin oli vain korkeahintaisten työasemien piirissä. Myös lähiverkot, jotka yrityksissä mahdollistivat tiedostojen ja laitteiden jakamisen tietokoneiden välillä tulivat osaksi kotitietokoneita. Verkotusmahdollisuudet modeemeilla ja lähiverkkojen kautta lisäsivät Internetin yleistymistä sekä kodeissa että työpaikoilla.
Laitteisto

Emolevy on tietokoneen tärkein yksittäinen osa, sillä siihen kytketään kiinni kaikki muut osat. Muistimoduulit, näytönohjain sekä suoritin kiinnitetään suoraan emolevyyn niille kuuluville paikoille. Massamuistit kuten kiintolevyt ja CD/DVD-asemat kytketään asianmukaisilla kaapeleilla kotelon sisällä. Emolevyyn kytketään kotelon ulkopuolelta hiiri ja näppäimistö. Näyttö kytketään emolevyn laajennuspaikkaan asennettuun näytönohjaimeen tai emolevylle integroituun näytönohjaimeen.
Laitteisto > Emolevy

Emolevy on elektroniikkakomponentteja täyteen ladottu piirilevy, johon on koottu kaikki tietokoneen käytön kannalta oleellinen elektroniikka. Suuntaus on ollut se, että aikaisemmin erillisillä piirilevyillä olleet ominaisuudet on vähitellen ryhdytty latomaan emolevyyn, kuten esimerkiksi äänikortti, näytönohjain, ethernet-portti kustannustehokkuuden vuoksi. Pelitietokoneissa, joissa on tärkeää, että käyttäjä saa valita mieleisensä osat, edelleen näytönohjain on integroimatta etulevyyn ja se valitaan erikseen.
Emolevyssä on paikat muistimoduuleille, suorittimelle ja lisäkorteille sekä muun muassa liitin virtalähteeseen, liitännät massamuistilaitteille ja mahdollisille sarjaportille, rinnakkaisportille, USB-liittimiä sekä kaiutin- tai korvakuuloke- ja mikrofoniliittimet.
Lisäksi mallista riippuen voi emolevyssä olla FireWire-liitin, joka tarjoaa nopeamman tiedonsiirron massamuistilaitteille kuin USB 1.1 tai USB 2.0.
Laitteisto > Suoritin

Pääsuoritin on tietokoneen ydin. Suorittimien kehittyminen nopeammiksi on parantanut tietokoneen laskentatehoa ja suorituskykyä. Suorittimet kehittyvät sukupolvittain siten, että niiden tiedonkäsittelykaistan leveys on suurentunut. Harrastelijoiden koottavat kotitietokoneet 1980-luvun alussa olivat 4-bittisiä, myöhemmät kotimikrot 8-bittisiä ja IBM PC 16-bittinen. Tästä suorittimet ovat kehittyneet ensin 16-bittisiksi, sitten 32-bittisiksi ja nykyään monet henkilökohtaistenkin tietokoneiden suorittimet ovat 64-bittisiä.