stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jyväskylän yliopiston liikuntatieteellinen tiedekunta

| Jyväskylän yliopiston liikuntatieteellinen tiedekunta |
| --- | --- |
  

 engl. Jyväskylä University Faculty of Sport and Health Sciences 
Perustettu:  1968
Tyyppi:  tiedekunta
Dekaani:  Sarianna Sipilä
Henkilökunta:  200
Opiskelijoita:  1 400
Sijainti:  Jyväskylä,  Suomi
Kampus:  Liikuntatieteen laitosrakennus
Sivusto:  https://www.jyu.fi/sport/fi
Jyväskylän yliopiston liikuntatieteellinen tiedekunta on yksi Jyväskylän yliopiston kuudesta tiedekunnasta. Liikuntatieteen opetusta on tarjottu Jyväskylässä vuodesta 1968. Tiedekunta perustettiin vuonna 1968. Tiedekunnan tehtävä on tuottaa tutkimus- ja asiantuntijatietoa liikunnan ja terveyden vaikutusmekanismeista, edistämiskeinoista ja vaikutuksista. Liikuntatieteellisessä tiedekunnassa on noin 1 400 opiskelijaa ja 200 asiantuntijaa.
Historia > Tausta

Liikuntatieteellisen toiminnan pohja on syntynyt Helsingin yliopiston voimistelulaitoksella sekä 1933 perustetun Liikuntatieteellisen Seuran piirissä. Aluksi tutkimus oli luonteeltaan harrastuksenomaista ja sitä tekivät eri tieteenalojen tutkijat päätoimensa ohessa. Vakavampi tutkimustoiminta käynnistyi 1950-luvulla Työterveyslaitoksella ja vakiintui 1960-luvun alussa.
Historia > Tiedekunnan perustaminen

Liikuntatieteellisen tiedekunnan toiminta alkoi vuonna 1963 Jyväskylän kasvatusopillisen korkeakoulun filosofisen tiedekunnan kasvatustieteellisen osaston liikuntakasvatuksen opintosuuntana.  Kasvatusopillinen korkeakoulu muuttui yliopistoksi 1966 ja liikuntakasvatuksen opintosuunnasta muodostui liikuntatieteellinen tiedekunta 1968.
Merkittäviä henkilöitä > Tiedekunnan dekaanit

1968–1974: Esko Karvinen
1974–1977: Kalevi Heinilä
Risto Telama
1987–1988: Juhani Kirjonen
1989–1990: Lasse Kannas
1991–2001: Pauli Vuolle
2002–2005: Lauri Laakso
2006–2017: Lasse Kannas
2018–2021: Ari Heinonen
2022– Sarianna Sipilä
Merkittäviä henkilöitä > Liikuntatieteiden kunniatohtorit

| --- | --- |
 Tasavallan presidentti Urho Kekkonen (1969)  Professori Kaarina Kari (1969)  Professori Lauri Pihkala (1969)  Professori Per-Olof Åstrand (1971)  Professori Erling Asmussen (1982)  Sir Roger Bannister (1982)  Professori Martti J. Karvonen (19829  Ministeri Kalevi Kivistö (1982)  Opetusneuvos Elna Kopponen (1982)  Osastonjohtaja Aarni Koskela (1982)  Kouluneuvos Väinö Lahtinen (19829  Professori Helge Nygrén (1982)  Professori Liisa Orko (1982)  Lääkintöneuvos Heikki Savolainen (1982)  Taiteilija Elli Särkkä (1982)  Professori Martti Takala (1982)  Professori Saima Tavast-Rancken (1982)  Kauppaneuvos Jukka Uunila (1982)  Professori Muska Mosston (1984) :  Professori Günther Lüschen (1990)  Professori Robert W. Norman (1990)  Professori Sara Ashworth (1996)  Kaupunkineuvos Jaakko Lovén (1996)  Professori Andrus Viidik (1996)  Professori Bengt Saltin (2000)  Professori John W. Loy Jr. (2000)  Professori Joachim Mester (2004)  Professori Claudine Sherill (2004)  Emeritusprofessori Ilkka Vuori (2009)  Toimitusjohtaja Roger Talermo (2009)  Tasavallan presidentti Sauli Niinistö (2013)  Emeritusprofessori Thomas McKenzie (2013)  Professori Candace Currie (2016)  Professori William J. Kraemer (2016)  Ministeri Lauri Tarasti (2019)  Akatemiaprofessori Jaakko Kaprio (2019)  Päävalmentaja Jukka Jalonen (2023)  Emeritusprofessori Marja Jylhä (2023)  Kaupunginjohtaja Timo Koivisto (2023)
Joy (laulaja)

| Joy> 박수영 (Park Soo-young) |
| --- | --- |
 Joy tammikuussa 2020
Henkilötiedot
Koko nimi:  Park Soo-young
Syntynyt: 3. syyskuuta 1996 (ikä 28) Jeju, Korean tasavalta
Muusikko
Taiteilijanimi:  Joy
Laulukielet:  korea
Aktiivisena:  2014–
Tyylilajit:  k-pop
Yhtyeet:  Red Velvet
Levy-yhtiöt:  SM Entertainment
Aiheesta muualla
www.smtown.com/search?type=&keyword;=%EC%A1%B0%EC%9D%B4
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Park Soo-young (kor. 박수영; s. 3. syyskuuta 1996 Jeju), taiteilijanimeltään Joy, on eteläkorealainen laulaja ja näyttelijä. Hän on laulanut tyttöryhmässä Red Velvet ja näytellyt päärooleja elokuvissa The Liar and His Lover (2017) ja Tempted (2018).
Johan Herman Lode

| Johan Herman Lode |
| --- | --- |
 Johan Herman Loden valtiopäivämaalaus Porvoon valtiopäiviltä 1809. Rintakuva, jossa Lode on kuvattuna sinisessä uniformussa peruukki päässä. Kaulassa pitsinen kravattiröyhelö. Keskellä rintaa on kunniamerkki "Svärdordens kors" (Miekkaritarikunnan ritariristi). Nils Schillmark, taiteilija 1773.
Kymenkartanon läänin maaherra
 1793–1810  
Uudenmaan ja Hämeen läänin varamaaherra
 1792–1793  
Henkilötiedot
Syntynyt: 12. tammikuuta 1739 Vartsala, Halikko, Ruotsi
Kuollut: 27. helmikuuta 1817 Turku, Suomen suuriruhtinaskunta
Ammatti:  sotilas
Vanhemmat:  Otto Wilhelm Lode ja Catarina Agneta Fleming af Liebelitz
Puoliso:  Johanna Margareta Kalm
Tiedot
Sotilaspalvelus
Sotilasarvo:  kapteeni
Johan Herman Lode (12. tammikuuta 1739 Vartsala, Halikko – 27. helmikuuta 1817 Turku) oli suomalainen sotilas ja Kymenkartanon läänin maaherra vuosina 1793–1810.
Lode kuului vanhaan ruotsalaiseen ja suomalaiseen Loden aatelissukuun. Hänen vanhempansa olivat everstiluutnantti Otto Wilhelm Lode ja Catarina Agneta Fleming af Liebelitz. Lode aloitti sotilasuransa Turun läänin jalkaväkirykmentissä vuonna 1750. Hän yleni vuonna 1758 vänrikiksi, 1770 luutnantiksi ja 1772 kapteeniksi. Vuonna 1783 Lodesta tuli Turun ja Porin laamannikunnan laamanni. Hänet nimitettiin vuonna 1792 Uudenmaan ja Hämeen läänin varamaaherraksi ja joulukuussa 1793 Kymenkartanon läänin maaherraksi. Hän osallistui vuonna 1809 Porvoon valtiopäiville ja erosi seuraavana vuonna virastaan.
Lode omisti Gräsan kartanon Espoossa vuosina 1780–1786 ja Åvikin kartanon Maariassa vuosina 1789–1796. Hänen puolisonsa oli Amerikassa syntynyt Pehr Kalmin ottotytär Johanna Margareta Kalm (synt. Sandin). Heidän ainoa poikansa oli Otto Herman Lode.
Huomionosoitukset

Johan Herman Loden muotokuva, taiteilija Nils Schillmarkin näkemys, vuodelta 1773.
Leif

| Leif |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  30. kesäkuuta
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  –
Nimen alkuperä:  skandinaavinen, jälkeläinen, perillinen
Infobox OKNimi-testi OK: 
Leif on miehen etunimi.  Nimi on muinaisskandinaavista alkuperää ja johtuu perillistä tai jälkeläistä tarkoittavasta sanasta leifr..
Suomessa nimi Leif on 1900-luvun alusta vuoden 2019 loppuun mennessä annettu 4798 henkilölle.  Leifin nimipäivä on suomenruotsalaisen kalenterin mukaan 30. kesäkuuta. Leifin lempinimi on usein Lefalähde?.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Leif Wikimedia Commonsissa
Alaskan ortodoksinen hiippakunta

Arkkienkeli Mikaelin katedraali Sitkassa, suunnittelija piispa Innokenti (Veniaminov). Rakennettiin 1845–48, paloi 1966, rakennettiin uudelleen 1970-luvun alussa.
Alaskan ortodoksinen hiippakunta on Amerikan ortodoksisen kirkon hiippakunta, joka kattaa koko Alaskan alueen. Sen virallinen nimi on Sitkan, Anchoragen ja Alaskan hiippakunta. Tuomiokirkkokaupunki on Sitka, tuomiokirkot sijaitsevat Sitkassa (Sitkan arkkienkeli Mikaelin katedraali) ja Anchoragessa (Innokenti Irkutskilaisen katedraali)
Dekanaatit

Alaskan hiippakunta jakaantuu maantieteellisesti dekanaatteihin. Jokaista dekanaattia johtaa seurakuntapappi, joka toimii alueen rovastina. Rovastit koordinoivat alueensa seurakuntien toimintaa ja raportoivat piispalle. Vuodesta 2015 Alaskan dekanaatit (vastaa lähinnä suomen rovastikuntaa) ovat seuraavat:
Alaskan niemimaan dekanaatti
Aleuttien dekanaatti
Anchoragen dekanaatti
Bethelin ja Kuskokwimin dekanaatti
Bristolinlahden dekanaatti
Iliamnan dekanaatti
Kenain ja Prince William Soundin dekanaatti
Kodiakin dekanaatti
Russian Missionin ja Yukonin dekanaatti
Sitkan ja Kaakkois-Alaskan dekanaatti
Aiheesta muualla

Herman Alaskalaisen teologinen seminaari
Venäläisten ortodoksien pyhiä paikkoja Alaskassa
Ortodoksisia tekstejä Alaskan alkuperäiskielillä (aleutti, sugt’stun, tlingit, yup’ik) (Arkistoitu – Internet Archive)
Luettelo vuonna 1935 kuolleista henkilöistä

Tämä on luettelo vuonna 1935 kuolleista tunnetuista henkilöistä. Henkilöt on lueteltu kuolinpäivän mukaisesti, samana päivänä kuolleet sukunimen mukaisessa aakkosjärjestyksessä. Jos henkilöstä ei ole kirjoitettu artikkelia, luettelossa mainitaan lähde.
Tammikuu

19. tammikuuta – Martin Olsen Nalum, norjalainen poliitikko (s. 1854)
22. tammikuuta – Zequinha de Abreu, brasilialainen säveltäjä, orkesterinjohtaja ja muusikko (s. 1880)
25. tammikuuta – Valerian Kuibyšev, neuvostoliittolainen poliitikko (s. 1888)
28. tammikuuta – Mihail Ippolitov-Ivanov, venäläinen säveltäjä (s. 1859)
Helmikuu

3. helmikuuta – Hugo Junkers, saksalainen teollisuusmies ja lentokonesuunnittelija (s. 1859)
8. helmikuuta – E. N. Setälä, suomalainen kielen- ja kansanrunoudentutkija, poliitikko ja valtioneuvos (s. 1864)
12. helmikuuta – Kai Donner, suomalainen kieltentutkija ja itsenäisyysmies (s. 1888)
13. helmikuuta – Ali ibn Husain, Hijazin kuningaskunnan kuningas ja Mekan šarif 1924–1925 (s. 1879)
16. helmikuuta – Miltiades Manno, unkarilainen kilpasoutaja ja kuvanveiston olympiamitalisti (s. 1879 tai 1880)
23. helmikuuta – Anders Venger, norjalainen poliitikko (s. 1872)
Maaliskuu

1. maaliskuuta – Johan Hallonblad, suomalainen juristi ja Lappeenrannan pormestari (s. 1882)
3. maaliskuuta – Otto Korhonen, suomalainen puuseppä, tehtailija ja Huonekalutehdas Korhosen perustaja (s. 1884)
12. maaliskuuta – Patricio Arabolaza, espanjalainen jalkapalloilija ja olympiamitalisti (s. 1893)
15. maaliskuuta – Johan Ramstedt, ruotsalainen poliitikko, virkamies ja pääministeri (s. 1852)
16. maaliskuuta – John James Rickard Macleod, vuoden 1923 Nobelin lääketieteen palkinnon saanut skotlantilainen fysiologi (s. 1876)
16. maaliskuuta – Aron Nimzowitsch, latvialainen shakkimestari (s. 1886)
Huhtikuu

5. huhtikuuta – Vihtori Alava, suomalainen kielitieteilijä (s. 1870)
5. huhtikuuta – Emil Młynarski, puolalainen oopperasäveltäjä, viulisti, kapellimestari ja musiikkipedagogi (s. 1870)
12. huhtikuuta – Knut Wasastjerna, suomalainen arkkitehti (s. 1867)
15. huhtikuuta – Anna Ancher, tanskalainen taidemaalari (s. 1859)
20. huhtikuuta – Lucile Duff-Gordon, englantilainen pukusuunnittelija (s. 1863)
Toukokuu

3. toukokuuta – Nikolai Korevo, venäläinen virkamies, laintuntija, todellinen valtioneuvos, kamariherra ja salaneuvos (s. 1860)
9. toukokuuta – Georg Ehrnrooth, suomalainen talouselämän vaikuttaja ja vuorineuvos (s. 1866)
12. toukokuuta – Józef Piłsudski, puolalainen marsalkka ja valtiomies (s. 1867)
15. toukokuuta – Kazimir Malevitš, ukrainalais-venäläinen kuvataiteilija ja taideteoreetikko (s. 1878)
16. toukokuuta – Elmo Kaila, suomalainen poliittinen aktivisti (s. 1888)
19. toukokuuta – Thomas Edward Lawrence (”Arabian Lawrence”), brittiläinen arkeologi, kirjailija ja sotilas (s. 1888)
21. toukokuuta – Jane Addams, vuoden 1931 Nobelin rauhanpalkinnon saanut yhdysvaltalainen sosiaalipoliitikko ja pasifisti (s. 1860)
29. toukokuuta – Josef Suk, tšekkiläinen säveltäjä ja viulisti (s. 1874)
Kesäkuu

9. kesäkuuta – Emilia Appelgren, suomalainen maisemamaalari (s. 1840)
13. kesäkuuta – Hjalmar Backman, suomalainen säveltäjä (s. 1882)
19. kesäkuuta – Harald Sohlberg, norjalainen taidemaalari (s. 1869)
23. kesäkuuta – Martti Rantanen, suomalainen kansanedustaja (s. 1885)
24. kesäkuuta – Carlos Gardel, argentiinalainen tangojen säveltäjä ja laulaja (s. 1890)
Heinäkuu

1. heinäkuuta – Hjalmar Ahlroth, suomalainen yleisurheilun pioneeri (s. 1876)
1. heinäkuuta – Arthur Arz von Straussenburg, itävaltalainen kenraalieversti ja Itävalta-Unkarin armeijan esikuntapäällikkö ensimmäisessä maailmansodassa 1917–1918 (s. 1857)
3. heinäkuuta – André Citroën, ranskalainen autoteollisuuden uranuurtaja (Citroënin autotehtaan perustaja) (s. 1878)
3. heinäkuuta   – Oskari Lahdensuo, suomalainen kansanedustaja (s. 1864)
12. heinäkuuta – Alfred Dreyfus, ranskalainen upseeri (Dreyfusin tapaus) (s. 1859)
13. heinäkuuta – Carl Bror Emil Aejmelaeus-Äimä, suomalainen eversti, nykyaikainen viisiottelija ja miekkailija (s. 1882)
19. heinäkuuta – Selma Kajanus, suomalainen pianisti ja runoilija (s. 1860)
22. heinäkuuta – Fredrik Persson-Korpinen, ruotsalainen toimittaja ja kirjailija (s. 1880)
Elokuu

8. elokuuta – Hjalmar Åberg, suomalainen arkkitehti (s. 1870)
15. elokuuta – Agnes Poschner, suomalainen oopperalaulaja (s. 1880)
15. elokuuta – Wiley Post, yhdysvaltalainen lentäjä (lensi vuonna 1933 ensimmäisenä yksin maailman ympäri) (s. 1898)
20. elokuuta – Per Rösiö, ruotsalainen maatalousopettaja (s. 1861)
29. elokuuta – Astrid, Ruotsin prinsessa, Belgian kuningatar ja Leopold III:n puoliso 1926–1935 (s. 1905)
30. elokuuta – Henri Barbusse, ranskalainen kirjailija ja toimittaja (s. 1873)
Syyskuu

5. syyskuuta – Eero Vepsälä, suomalainen näyttelijä (s. 1894)
10. syyskuuta – Huey Long, yhdysvaltalainen demokraattipoliitikko, senaattori, Louisianan kuvernööri 1928–1932 ja henkirikoksen uhri (s. 1893)
19. syyskuuta – Konstantin Tsiolkovski, venäläinen opettaja ja avaruuslentojen varhainen suunnittelija (s. 1857)
21. syyskuuta – Julia Beck, ruotsalainen taidemaalari (s. 1853)
Lokakuu

13. lokakuuta – Lars Karl Krogius, suomalainen laivanvarustaja ja kauppaneuvos (s. 1860)
19. lokakuuta – Oda Krohg, norjalainen taidemaalari (s. 1860)
20. lokakuuta – Arthur Henderson, vuoden 1934 Nobelin rauhanpalkinnon saanut brittiläinen poliitikko ja ammattiyhdistysjohtaja (s. 1863)
Marraskuu

3. marraskuuta – Pauli E. Blomstedt, suomalainen arkkitehti (s. 1900)
10. marraskuuta – William Räisänen, suomalainen näyttelijä (s. 1885)
22. marraskuuta – Edit Reinilä-Hellman, suomalainen kotitalousopettaja, rehtori ja keittokirjojen tekijä (s. 1877)
28. marraskuuta – Erich von Hornbostel, itävaltalainen musiikkitieteilijä, nykyaikaisen etnomusikologian perustaja (s. 1877)
30. marraskuuta – Fernando Pessoa, portugalilainen kirjailija ja runoilija (s. 1888)
Joulukuu

2. joulukuuta – Albert Ayat, ranskalainen miekkailija ja kaksinkertainen olympiavoittaja (s. 1875 tai 1876)
4. joulukuuta – Charles Richet, vuoden 1913 Nobelin lääketieteen palkinnon saanut ranskalainen fysiologi (s. 1850)
8. joulukuuta – Erland Kumlander (”Erkki Karu”), suomalainen elokuvaohjaaja ja -tuottaja (Tukkipojan morsian) (s. 1887)
9. joulukuuta – Nina Grieg, tanskalais-norjalainen laulaja (s. 1845)
10. joulukuuta – Allan Serlachius, suomalainen lakimies, professori, valtiopäivämies, senaattori ja kansanedustaja (s. 1870)
13. joulukuuta – Victor Grignard, vuoden 1912 Nobelin kemianpalkinnon saanut ranskalainen kemisti (s. 1871)
16. joulukuuta – Thelma Todd, yhdysvaltalainen näyttelijä (s. 1906)
17. joulukuuta – Juan Vicente Gómez, Venezeulan presidentti ja caudillo (s. 1857)
18. joulukuuta – Johan Oskar Terho, suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies (s. 1870)
21. joulukuuta – Kurt Tucholsky, saksalainen kirjailija, esseisti, runoilija, satiirikko ja kriitikko (s. 1890)
24. joulukuuta – Alban Berg, itävaltalainen säveltäjä (s. 1885)
Tuntematon päivämäärä

Carl Bergsten, ruotsalainen arkkitehti (s. 1879)
Thomas Edward Lawrence
Konstantin Tsiolkovski
Aksiomaattinen joukko-oppi

Aksiomaattinen joukko-oppi on toinen niistä osista, joihin joukko-oppi tavallisesti jaetaan. Toinen osista on naiivi joukko-oppi. Joukko-opin kehitti 1800-luvun lopulla saksalaisen matemaatikko Georg Cantor matematiikan haaraksi. Se on nykyisen matematiikan perustava osa.
Aksiomaattinen joukko-oppi

Nykyisin eniten tutkittu ja käytetty joukko-opin aksiomaattinen järjestelmä on Zermelo-Fraenkelin aksioomat, lyhenne ZF. Usein aksioomien joukkoon lisätään myös valinta-aksiooma C, jolloin käytetään lyhennettä ZFC. Aksioomia on kymmenen:
Ekstensionaalisuusaksiooma: Kaksi joukkoa ovat samat jos ja vain jos niillä on samat alkiot. 
  \forall x\forall y[\forall z(z\in x\Leftrightarrow z\in y)\Rightarrow x=y].
Tyhjän joukon aksiooma: On olemassa alkioton joukko. Merkitsemme tätä tyhjää joukkoa  \{\}.
Pariaksiooma: Jos  x ja  y ovat joukkoja, niin myös  \{x,y\} on joukko, joka sisältää vain alkiot  x ja  y. 
  \forall x\forall y\exists z(x\in z\land y\in z).
Yhdisteaksiooma: Jokaista joukkoa  x kohti on olemassa joukko  y, jonka alkiot ovat samat kuin joukon  x alkioiden alkiot.
Äärettömyysaksiooma: On olemassa sellainen joukko  x, että  \{\} on  x:n alkio ja aina kun  y on  x:n alkio, niin on myös unioni  y\cup \{y\}.
Erotteluaksiooma (erotusaksiooma, separaatioaksiooma tai osajoukkoaksiooma): Jokaista joukkoa ja jokaista propositiota (ehtoa, relaatiota)  P(x) kohti on olemassa sellainen alkuperäisen joukon osajoukko, joka sisältää täsmälleen ne joukon  x alkiot, joille  P(x) pätee.
Korvausaksiooma: Jokaista joukkoa ja kuvausta, joka määritellään formaalisti relaationa  P(x,y) missä ehdosta  P(x,y) ja  P(x,z) seuraa  y=z, kohti on olemassa joukko, joka sisältää täsmälleen alkuperäisen joukon alkioiden kuvat.
Potenssijoukkoaksiooma: Jokaisella joukolla on potenssijoukko eli sen kaikkien osajoukkojen joukko. Se on: jokaista joukkoa  x kohti on olemassa joukko  y, joka sisältää vain kaikki  x:n osajoukot.
Säännöllisyysaksiooma: Jokainen epätyhjä joukko  x sisältää sellaisen alkion  y, että  x ja  y ovat erillisiä joukkoja.  \forall x[\exists a(a\in x)\Rightarrow \exists y(y\in x\land \lnot \exists z(z\in y\land z\in x))].
Valinta-aksiooma: (Zermelon versio) Jokaista keskenään erillisten ei-tyhjien joukkojen joukkoa  x kohti on olemassa joukko  y joka sisältää täsmälleen yhden alkion jokaisesta  x:n alkiosta.
Kirjallisuutta

Lipschutz, Seymour: Set Theory and Related Topics.  McGraw-Hill, 1964.  ISBN 0-07-037986-6
Laakso, Erkki: Joukko-opin kehittäminen Zermelo-Fraenkelin aksioomien pohjalta.  Pro gradu -tutkielma: Helsingin yliopisto, matemaattis-luonnontieteellinen tiedekunta, matematiikan laitos, 1975.  Finna:helka.9931464613506253
Olsson

Olsson, Olson, Ohlsson tai Ohlson on ruotsinkielinen sukunimi. Sukunimi on muunnos Olofssonista, joka tarkoittaa sananmukaisesti ”Olofin poikaa”.
Kuvitteellisia henkilöitä

Julie Olson, tv-sarjassa Päivien viemää
Yrityksiä

Clas Ohlson, Clas Ohlsonin perustama kauppaketju, joka myy pääasiassa erilaisia teknisiä laitteita ja kodintarvikkeita
Olson, yhdysvaltalainen kilpa-autojen valmistaja
Munger, Tolles & Olson, yhdysvaltalainen asianajotoimisto
Mauri Soikkanen

Mauri Juhani Soikkanen (30. maaliskuuta 1932 Kuusankoski – 17. joulukuuta 2024 Espoo) oli suomalainen filosofian maisteri, päätoimittaja ja eräkirjailija.
Henkilöhistoria

Mauri Soikkasen vanhemmat olivat autonkuljettaja Albin Soikkanen ja Naima Wilhelmiina Sihvola. Hänen puolisonsa vuodesta 1955 on lehtori Terttu Sinikka Torvinen. Soikkanen tuli ylioppilaaksi 1951 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1955, filosofian maisterin arvon hän sai 1961. Soikkanen oli Yleisradion ohjelmapäällikkönä 1971–1992. Hän oli myös Metsästys ja Kalastus -lehden päätoimittaja 1968–1992. Pesäpallon nuorten Suomen mestari Soikkanen oli vuonna 1950.
Kirjallinen tuotanto > Teoksia

Maantietoa numeroin. WSOY 1960, 2. painos 1963
P. E. Svinhufvud : tarkkakätinen ampuja. Presidentit erämiehinä. Gummerus 1996
C. G. E. Mannerheim : suurriistan metsästäjä. Presidentit erämiehinä. Gummerus 1997
Urho Kekkonen : "kovettu kalamies". Presidentit erämiehinä. Gummerus 1998
Sotilaamme erämiehinä Itä-Karjalassa 1941–1944. Gummerus 1999, 2. painos 2006
Tauno V. Mäki : tasavallan jahtimestari. Otava 2000
Kekkosen kanssa metsällä ja kalalla. Gummerus 2006
Sata vuotta riistamailla ja kalavesillä : Metsästys ja Kalastus 1911–2011. Otava 2011
Kirjallinen tuotanto > Suomennoksia

Lindorm Liljefors : Pohjolan metsästys : metsästystavat kuvin ja sanoin. Otava 1966 (alkuteos Jakt i Norden)
Palkinnot

P. E. Svinhufvudin muistosäätiön kirjallisuuspalkinto 1996
Somalian anarkia

Vihreäksi linjaksi kutsuttu hylätty katu Mogadishussa tammikuussa 1993 pian Siad Barren kukistumisen jälkeen.
Somalian anarkia, oli tila, johon maa vajosi, kun sen valtiokoneisto hajosi vuoden 1991 jälkeen, ja maa muuttui niin kutsutuksi epäonnistuneeksi valtioksi, jonka toimintakyky on niin heikko, ettei se ole pystynyt hallitsemaan aluettaan tai suojelemaan kansalaisiaan.
Maa ilman valtiovaltaa

Sosialistidiktaattori Siad Barren kaaduttua tammikuussa 1991 Somaliassa ei ole ollut toimivaa keskushallintoa ennen nykyisen väliaikaisen liittohallituksen perustamista. Suuret osat maata, kuten itsenäiseksi julistautunut Somalimaa sekä autonomisiksi julistautuneet Puntmaa, Awdal ja Galmudug, ovat vailla kansainvälistä tunnustusta. Jäljelle jääneet alueet, mukaan lukien Mogadishu, ovat jakautuneet pienempiin alueisiin, joita johtavat toistensa kanssa kilpailevat sotaherrat. Maalta puuttuvat keskitetyt lupakäytännöt liiketoimille ja henkilöille.selvennä
Somalian hallitusta edustaa väliaikainen liittohallitus, joka vuoteen 2006 saakka piti valtaa Baidoassa, maan kolmanneksi suurimmassa kaupungissa. Etiopian joukkojen avulla se valloitti islamilaisten tuomioistuimien liiton rauhoittaman pääkaupungin Mogadishun vuoden 2006 lopulla. Väliaikaishallitus ei ole pystynyt keräämään veroja ja rahoittaa toimintansa Yhdistyneiden kansakuntien tuella. Se on yrittänyt laajentaa valtaansa Somaliassa Afrikan Unionin joukkojen avulla. Se ei ole kuitenkaan onnistunut pitämään hallinnassaan muuta kuin tärkeimpiä liikenneyhteyksiä ja pääteitä. Maaseutu ja muut kaupungit ovat edelleen valtiottomassa tilassa. Islamilaiset ryhmät taistelevat keskenään niiden alueiden hallussapidosta, joihin väliaikaisen hallinnon valta ei yllä.
Ekonomisti Alex Tabarrokin mukaan valtiovallan puuttuminen Somaliasta on ollut ”ainutlaatuinen testi anarkian toimivuudesta”, jossakin määrin jopa David Friedmannin ja Murray Rothbardin anarkokapitalistista teoriaa. Jotkut anarkokapitalistit ja muut anarkistit kieltävät tämän pitäen Somalian tilannetta yksinkertaisesti kaaoksena, joka johtuu valtasuhteiden epätasaisesta jakautumisesta sekä naapurimaiden ja länsimaiden, kuten Yhdysvaltojen, sekaantumisesta maan asioihin.
Somalian tilanne valtiovallan hajoamisen jälkeen ja erityisesti ulkovaltojen väliintulon epäonnistuttua on tarjonnut selkeän tilaisuuden seurata valtiottoman maan kehitystä talous-, poliittisten- ja yhteiskuntateorioiden valossa olosuhteissa, joissa länsivaltojen diplomaattiset ponnistelut ja avustusjärjestöt ovat vain vähän pystyneet vaikuttamaan maan tilanteeseen. Antropologi Peter D. Little toteaakin, että Somalian tilanne on kumonnut ”oletuksen valtion roolista turvallisuuden ja palvelujen ylläpitäjänä”. Naomi Klein toteaa teoksessaan Tuhokapitalismin nousu, että kaaoksen olosuhteissa on mahdollisuus muuttaa yhteiskunnallisia oloja tavalla, jotka eivät normaaleissa oloissa onnistu.