stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Amerikanpaimenkoira
Alkuperä

Rotu on kotoisin Etelä-Amerikan Andeilta ja Pohjois-Amerikan korkeista vuoristoista, ja se polveutuu leireiltä paenneista villiintyneistä koirista ja harmaasudesta. Ensimmäisen havainnon siitä tekivät vuonna 1890 Ecuadorin Andeilla amerikkalaiset vuorikiipeilijät, jotka kiinnittivät huomiota sen karvapeitteen yhtäläisyyteen valkoisenpaimenkoiran kanssa. He ottivat sen edustajia mukaansa kotimaahansa, jossa he kohtasivat toisen, tummempivärisen mutta erittäin samankaltaisen muunnoksen. He päättelivät molempien kuuluvan käytännössä samaan rotuun, jonka yksi erityispiirteistä on se, että pennut selviytyvät alhaisissa lämpötiloissa karvapeitteensä ansiosta, joka alkaa 3 vuoden iästä lähtien harventua merkittävästi.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: es:Pastor americano
Käännös suomeksi
Amstel Gold Race 2010

Vuoden 2010 osallistujia
Amstel Gold Race 2010 oli järjestyksessään 45. maantiepyöräilyn Amstel Gold Race -kilpailu. Se käytiin 257,4 kilometrin reitillä Maastrichtista Valkenburgiin 18. huhtikuuta 2010.
Philippe Gilbert voitti kilpailun, ja hänestä tuli 16 vuoteen ensimmäinen kilpailun voittanut belgialainen.
Tulokset

|  | Ajaja | Joukkue | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Philippe Gilbert | Omega Pharma-Lotto | 6.22.54 |
| 2 |  Ryder Hesjedal | Garmin-Transitions | + 2 |
| 3 |  Enrico Gasparotto | Astana | + 2 |
| 4 |  Bert De Waele | Landbouwkrediet | + 5 |
| 5 |  Roman Kreuziger | Liquigas-Doimo | + 5 |
| 6 |  Damiano Cunego | Lampre-Farnese Vini | + 5 |
| 7 |  Fränk Schleck  | Team Saxo Bank | + 7 |
| 8 |  Marco Marcato | Vacansoleil | + 9 |
| 9 |  Karsten Kroon | BMC Racing Team | + 11 |
| 10 |  Chris Horner | Team RadioShack | + 11 |
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto (englanniksi) (hollanniksi)
American Authors

| American Authors |
| --- | --- |
 Yhtyeen laulaja Zac Barnett
Tiedot
Toiminnassa:  2006–
Tyylilaji:  vaihtoehtorock, country
Kotipaikka:   Boston, Massachusetts, Yhdysvallat
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Zac Barnett   James Adam Shelley   Dave Rublin   Matt Sanchez  
Levy-yhtiö:  Mercury Records   Island Records  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
American Authors on vuonna 2006 perustettu yhdysvaltalainen vaihtoehtorock- ja countrymusiikkia soittava yhtye, joka on kotoisin Bostonista, Massachusettsin osavaltiosta. Yhtyeen muodostavat Zac Barnett, James Adam Shelley, Dave Rublin ja Matt Sanchez. Nykyisin American Authors pitää majaansa Brooklynissä.
Historiaa

American Authors perustettiin vuonna 2006 nimellä The Blue Pages. Vuonna 2012 nimi muutettiin nykyiseen muotoonsa ja seuraavana vuonna yhtye julkaisi ensimmäiset singlensä Believerin ja Best Day of My Lifen, joista etenkin jälkimmäinen oli erittäin suosittu ja listaykkönen Meksikossa. Best Day of My Life on ollut myös useiden pelien ja elokuvien soundtrackeilla. Vuonna 2013 yhtyeen kappale Hit It valittiin EA Sportsin FIFA 14-jalkapallopelin soundtrackille. Maaliskuussa 2014 American Authors julkaisi ensimmäisen albuminsa, Oh, What a Lifen.
Diskografia > Albumit

Oh, What a Life (2014)
What We Live For (2016)
Seasons (2019)
Best Night of My Life (2023)
Call Your Mother (2024)
Alfa Romeo 8C Competizione

| Alfa Romeo 8C Competizione |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Italia
Valmistaja:  Alfa Romeo
Valmistusvuodet:  2007–2010
Korimalli:  2-ovinen coupé 2-ovinen roadster
Luokka:  S-segmentti
Teknisesti samankaltaisia:  Maserati GranCabrio Maserati GranTurismo Maserati Quattroporte V
Tekniset tiedot
Pohjalevy:  Maserati M139
Moottori:  V8
Iskutilavuus:  4,7 l
Polttoaine:  bensiini
Vetotapa:  takaveto
Vaihteisto:  6-vaihteinen sekventaali
Alfa Romeo 8C Competizione on Alfa Romeon vuosina 2007–2010 valmistama urheiluauto, joka lainaa nimensä 1930-luvun 8C-mallilta. Auto esiteltiin konseptina Frankfurtin autonäyttelyssä syksyllä 2003 ja varsinainen tuotantoversio Pariisissa 2006. Kangaskattoinen avomalli 8C Spider esiteltiin Geneven autonäyttelyssä keväällä 2008.
Alfa Romeo 8C Spider
8C:n moottorina on 4,7-litrainen V8, jonka teho on 450 hevosvoimaa. Voima välitetään takapyörille kuusiportaisella sekventaalivaihteistolla, jossa on sekä manuaalinen että automaattinen vaihtotoiminto.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Alfa Romeo 8C Competizione Wikimedia Commonsissa
Alfa Romeon (Alfa Romeo Automobiles S.p.A.) automallit
| --- | --- |
Nykyiset mallit:  Giulia · Stelvio · Tonale
Entiset mallit (esittelyvuoden mukaan):  1910–1919: 24 HP · 40–60HP 1920–1945: 20–30HP · 6C · 8C · G1/G2 · RL · RM 1945–1959: 1900 · 2000 · Giulietta · Gran Sport Quattroruote 1960–1969: 1750/2000 · 2600 · Giulia · Spider · Montreal · 105/115-sarja · GTA · 33 Stradale 1970–1979: 2300 · Alfa 6 · Alfasud · Alfetta · Alfetta GTV · Giulietta (1977) · Sprint  1980–1989: 164 · 33 · 75 · 90 · Arna · SZ/RZ 1990–1999: 145/146 · 155 · 156 ·  166 ·  GTV · Spider (1994) 2000–2009: 147 · GT · 159 · MiTo · Brera · Spider (2006) · 8C Competizione  2010–: Giulietta ·  4C
Tulevat mallit:  Junior
Konseptimallit:  33.2 ·  2000 Sportiva ·  BAT 5/7/9 ·  Bella ·  Caimano ·  Canguro ·  Capsula ·  Carabo ·  Centauri ·  Cuneo ·  Dardo ·  Delfino ·  Diva ·  Disco Volante ·  Giulietta Bertone Spider ·  Iguana ·  Kamal ·  Monoposto ·  Navajo ·  Nuvola ·  Progetto Cinque ·  Protéo ·  Scarabeo ·  Scighera ·  Sportut ·  Visconti ·  Vivace ·  Vola ·  Zeta 6
Hyötyajoneuvot:  Pakettiautot: Romeo · Romeo 2 · Romeo 3 · A11/F11A12/F12 · AR6 · AR8  Kuorma-autot: 430 · 500 · 800 · 900 · 950 · Mille (1000) · A19n Linja-autot: 140 A. · 900 A. · 950. · Mille (1000) · 110AF · 140AF · 900
Anjalanlahti

Anjalanlahti kuvattuna Anjalan ja Inkeroisten väliseltä sillalta.
Anjalanlahti on Kymijoen laajentuman Koskenaluksen lahti Kouvolassa Ankkapurhan kosken alapuolella. Anjalanlahti on tärkeä levähdyspaikka vesilinnuille näiden muuton aikaan keväällä ja syksyllä.
Anjalanlahden rannalla on länsipuolella Anjalan ja itäpuolella Inkeroisten taajama.
Amstel Gold Race 2009

Vuoden 2009 osallistujia
Amstel Gold Race 2009 oli järjestyksessään 44. maantiepyöräilyn Amstel Gold Race -kilpailu. Se käytiin 257,4 kilometrin reitillä Maastrichtista Valkenburgiin 19. huhtikuuta 2009.
Sergei Ivanov voitti kilpailun kukistettuaan Caubergin loppunousussa irtiottokumppaninsa Karsten Kroonin. Nousun alkuvaiheessa heidän kyydistään pudonnut Robert Gesink sijoittui kolmanneksi.
Tulokset

|  | Ajaja | Joukkue | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Sergei Ivanov | Katjuša | 6.38.31 |
| 2 |  Karsten Kroon | Team Saxo Bank | s.a. |
| 3 |  Robert Gesink | Rabobank | + 8 |
| 4 |  Philippe Gilbert | Silence-Lotto | + 8 |
| 5 |  Damiano Cunego | Lampre-N.G.C. | + 8 |
| 6 |  Aleksandr Kolobnev | Team Saxo Bank | + 8 |
| 7 |  Simon Gerrans | Cervélo TestTeam | + 8 |
| 8 |  Nick Nuyens | Rabobank | + 8 |
| 9 |  Christian Pfannberger | Katjuša | + 8 |
| 10 |  Andy Schleck | Team Saxo Bank | + 8 |
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto (englanniksi) (hollanniksi)
Amerikanoravakoira

| Amerikanoravakoira> Avaintiedot |
| --- | --- |
Alkuperämaa:  Arkansas ja Etelä-Carolina,  Yhdysvallat
Määrä:  Suomessa ei yhtään
Rodun syntyaika:  1990-luvun loppu
Alkuperäinen käyttö:  oravan metsästys
Nykyinen käyttö:  metsästyskoira
Muita nimityksiä:  American Squirrel Dog
FCI-luokitus:  ei
Ulkonäkö
Paino:  9–13,5 kg
Säkäkorkeus:  35,5–51 cm
Väritys:  valkoinen, vehnä (fawn), punainen ja brindle; erivärisin merkein tai ilman
Amerikanoravakoira (American Squirrel Dog) on yhdysvaltalainen koirarotu, jota FCI ja muutkaan merkittävät kenneljärjestöt eivät ole tunnustaneet. Sillä on ainoastaan National Kennel Club:n hyväksyntä ja se on rekisteröity United Squirrel Dog Registration:iin. Sitä ei tule sekoittaa cajuninoravakoiraan.
Ulkonäkö

Amerikanoravakoiran pää on pitkänomainen ja sivusta katsottuna litteä. Silmät ovat pyöreät, korvat joko pystyt – mikä on toivottava ominaisuus – tai riippuvat. Niska on hieman kaareutunut ja vahva, selkä suora ja kylkiluut kaareutuneet ja syvät. Käpälät ovat kissamaiset, häntä voi olla joko pitkä tai luonnostaan töpö. Luonnostaan pitkät hännät yleensä typistetään alkuperämaassa 2,5–7,5 cm:n mittaiseksi. Lyhyt karvapeite on laadultaan sileä, ja sen väritys vaihtelee valkoisesta ja vehnästä (fawnista) punaiseen ja brindleen, joista valkoinen ja vehnä ovat toivotuimmat. Myös kaksiväriset koirat joko ruosteenruskein, tan-värisin, brindlein tai mustin merkein sallitaan. Säkäkorkeus on noin 35,5–51 cm ja paino 9–13,5 kg.
Luonne ja käyttäytyminen

Rotu on luonteeltaan ystävällinen, joskin perhettään kohtaan suojelevainen. Sillä ei ole myöskään vaikeuksia tulla toimeen muiden koirien kanssa. Se on aktiivinen ja työskennellessään hiljainen aina saaliin löytymiseen asti. Sen tyypillinen metsästystapa on feisteille ja treeing cureille ominainen ns. treeing eli puuhun ajaminen. Koska sillä on voimakas luontainen taipumus oravan metsästykseen, se ei vaadi juurikaan koulutusta työhönsä.
Alkuperä

Amerikanoravakoira on kotoisin Yhdysvaltain keskilännestä ja eteläosista. 1990-luvun loppupuolella kaksi feist-kasvattajaa, eteläcarolinalainen George Chisenhall Elginistä ja arkansaslainen Billy Ainsworth Magnoliasta risteyttivät silloisiin feist-linjoihinsa blackmouth curia, alkuperäistä mountain curia, amerikanpitbullterrieriä ja amerikanrottaterrieriä. Aluksi näistä risteytyksistä syntynyt jalostuspopulaatio rekisteröitiin feist-rekisteriin pelkkänä erillisenä linjana, mutta vuonna 2003 National Kennel Club tunnusti sen omaksi rodukseen. Nimensä mukaisesti sitä käytetään oravan metsästykseen.
Alfa Romeo AR6

| Alfa Romeo AR6 |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Italia
Valmistaja:  Alfa Romeo
Valmistusvuodet:  1985–1989
Korimalli:  pakettiauto pikkubussi lava-auto
Edeltäjä:  Alfa Romeo A12/F12
Teknisesti samankaltaisia:  Citroën C25 Fiat Ducato I Peugeot J5 Talbot Express
Tekniset tiedot
Moottori:  R4
Iskutilavuus:  1,8–2,5 l
Teho:  69–95 hv
Polttoaine:  bensiini diesel
Vetotapa:  etuveto neliveto
Vaihteisto:  5-vaihteinen manuaali
Alfa Romeo AR6 on Alfa Romeon vuosina 1985–1989 valmistama pakettiautomalli, joka korvasi Alfa Romeo A12- ja F12-mallit. Se on tekniikaltaan ja ulkonäöltään lähes identtinen sisarmalliensa Fiat Ducaton, Citroën C25:n, Peugeot J5:n ja Talbot Expressin kanssa. AR6:ta valmistettiin edellä mainittujen autojen kanssa samalla tehtaalla Italiassa, mutta sitä ei viety lainkaan kotimarkkinoidensa ulkopuolelle.
PSA:n valmistamat bensiinimoottorit olivat kahdeksanventtillisiä kaasutinmoottoreita ja perustuivat työntötankotekniikkaan. Tarjolla oli 1,8- (69 hv) ja 2,0-litraiset (78/84/86 hv) versiot. 84-hevosvoimainen oli varustettu katalysaattorilla. Dieselmoottorit olivat kahdeksanventtiilisiä SOHC-moottoreita. Pienin oli 1,9-litrainen vapaasti hengittävänä (69 hv) tai turboahdettuna (82 hv) versiona, seuraava 2,4-litrainen turbo (92 hv) ja suurin 2,5-litrainen turbolla (95 hv) tai ilman (72/75 hv). Dieselmoottoreista ainoastaan 2,4 ja 2,5 litran turbomoottorit olivat suorasuihkutteisia, muissa oli epäsuora suihkutus. Voimansiirtona kaikkien moottorien yhteydessä oli viisivaihteinen manuaalivaihteisto. Etuvetoisten lisäksi valmistettiin myös pieniä määriä nelivetoisia malliversioita. [lähde? ]
Alfa Romeo AR6 vedettiin pois markkinoilta vuoden 1989 lopussa. Alkuvuodesta 1990 sen sisarmallit kokivat pienen kasvojenkohotuksen, ja niiden valmistus loppui vuonna 1994. Seuraavan sukupolven mallit esiteltiin keväällä 1994. [lähde? ]
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Alfa Romeo AR6 Wikimedia Commonsissa
Alfa Romeon (Alfa Romeo Automobiles S.p.A.) automallit
| --- | --- |
Nykyiset mallit:  Giulia · Stelvio · Tonale
Entiset mallit (esittelyvuoden mukaan):  1910–1919: 24 HP · 40–60HP 1920–1945: 20–30HP · 6C · 8C · G1/G2 · RL · RM 1945–1959: 1900 · 2000 · Giulietta · Gran Sport Quattroruote 1960–1969: 1750/2000 · 2600 · Giulia · Spider · Montreal · 105/115-sarja · GTA · 33 Stradale 1970–1979: 2300 · Alfa 6 · Alfasud · Alfetta · Alfetta GTV · Giulietta (1977) · Sprint  1980–1989: 164 · 33 · 75 · 90 · Arna · SZ/RZ 1990–1999: 145/146 · 155 · 156 ·  166 ·  GTV · Spider (1994) 2000–2009: 147 · GT · 159 · MiTo · Brera · Spider (2006) · 8C Competizione  2010–: Giulietta ·  4C
Tulevat mallit:  Junior
Konseptimallit:  33.2 ·  2000 Sportiva ·  BAT 5/7/9 ·  Bella ·  Caimano ·  Canguro ·  Capsula ·  Carabo ·  Centauri ·  Cuneo ·  Dardo ·  Delfino ·  Diva ·  Disco Volante ·  Giulietta Bertone Spider ·  Iguana ·  Kamal ·  Monoposto ·  Navajo ·  Nuvola ·  Progetto Cinque ·  Protéo ·  Scarabeo ·  Scighera ·  Sportut ·  Visconti ·  Vivace ·  Vola ·  Zeta 6
Hyötyajoneuvot:  Pakettiautot: Romeo · Romeo 2 · Romeo 3 · A11/F11A12/F12 · AR6 · AR8  Kuorma-autot: 430 · 500 · 800 · 900 · 950 · Mille (1000) · A19n Linja-autot: 140 A. · 900 A. · 950. · Mille (1000) · 110AF · 140AF · 900
Junkkari (kylä)

Junkkari on kylä Kouvolan kaupungissa Junkkarinjärven rannalla. Junkkarissa sijaitsee Natura 2000 -alueeksi määritelty Junkkarinvuori. Junkkarissa on myös Junkkarin ulkoilumaja, joka on Anjalan kaupunginosan latuverkoston keskipiste. Junkkarinvuoren alapuolella sijaitsee Junkkarinjärvi, joka on kesämökkeily- ja virkistyskohde.
Junkkarinvuorella voi harrastaa luonnonratakelkkailua ja ulkoilua polkuverkoston myötä.
Allan Kozinn

Allan Kozinn (s. 1954) on yhdysvaltalainen musiikkikriitikko ja -kirjailija.
Kozinn valmistui vuonna 1976 Syracusen yliopistosta, jossa oli opiskellut musiikkia ja journalismia. Hän aloitti työskentelyn The New York Timesissa vuonna 1977. Hänestä tuli yksi New Yorkin johtavista musiikkikriitikoista. Hän on toiminut esimerkiksi The New York Observerin ensimmäisenä musiikkikriitikkona ja kirjoittanut muihin yhdysvaltalaisiin, eurooppalaisiin sekä japanilaisiin julkaisuihin. Kozinn liittyi New Yorkin yliopiston henkilökuntaan vuonna 2004. Hän on lisäksi opettanut Juilliard Schoolissa.
Samuel Barber antoi viimeisen haastattelunsa Kozinnille joulukuussa 1979.
Kirjoja

The Guitar: The History, the Players, the Music (1984)
Mischa Elman and the Romantic Style (1990)
The Beatles (1995)
The New York Times Essential Library: Classical Music (2004)
Absoluuttinen idealismi

Absoluuttinen idealismi on ontologisesti monistinen filosofia, jonka alullepanijana pidetään G. W. F. Hegeliä. Absoluuttinen idealismi vaikutti 1800-luvulla ja 1900-luvun alkupuolella saksalaisessa idealismissa sekä uushegeliläisyydessä, kuten brittiläisessä idealismissa.
Absoluuttinen idealismi perustui Hegelin näkemykseen siitä, kuinka oleva on pohjimmiltaan käsitettävissä kaiken sisältäväksi yhdeksi kokonaisuudeksi. Hegel katsoi, että jotta ajatteleva subjekti (ihmisjärki tai tietoisuus) voisi lainkaan tuntea objektinsa (maailman), ajattelulla ja olemassaololla täytyy olla olemassa jossain mielessä identiteetti. Muussa tapauksessa subjekti ei voisi koskaan tavoittaa objektia emmekä voisi olla varmoja mistään, mitä tiedämme maailmasta. Jotta voisimme selittää eron ajattelun ja olemassaolon välillä, sekä kummankin rikkauden ja moninaisuuden, ajattelun ja olemassaolon ykseyttä ei voida esittää abstraktina identiteettinä "A=A". Absoluuttinen idealismi on pyrkimys osoittaa tämä ykseys käyttämällä uutta "spekulatiivista" filosofista menetelmää, joka vaatii uudenlaiset logiikan käsitteet ja säännöt. Hegelin mukaan olemassaolon absoluuttinen perusta on olemukseltaan dynaaminen, historiallinen välttämättömyyden prosessi, joka kehittyy yhä monimutkaisemmiksi olemassaolon ja tietoisuuden muodoiksi, synnyttäen lopulta kaiken moninaisuuden sekä maailmassa että käsitteissä, joilla ajattelemme ja teemme selkoa maailmasta.
Oppi

Absoluuttinen idealismi katsoo, että jos yritämme käsittää ja selittää Absoluutin käyttämällä tavallista kieltä ja perinteistä aristoteelista logiikkaa, epäonnistumme väistämättä. Voimme yrittää kuvailla sitä käyttämällä abstrakteja ajatuksia, mutta mikään käsite ei onnistu kuvaamaan, mikä Absoluutti on, ja synnyttää sen sijaan tarpeen käsitellä myös käsitteen vastakohtaa. Jos esimerkiksi katsomme, että Absoluutti on todellisuudessa ääretön, silloin äärellisyys ei olisi osa sitä, mutta äärellisyys on kuitenkin aivan yhtä lailla osa absoluuttista kuin äärettömyyskin on. Absoluuttisessa idealismissa absoluuttisen katsotaan olevan kummankin käsitteen perustana, niin että jokainen käsite liittyy välttämättä sen vastakohtaan. Hegel katsoi, että tämä vastakohtien välinen suhde on läsnä aina, kun olemme tekemisissä objektien kanssa — oli kysymyksessä sitten ajatus Jumalasta, tai esimerkiksi taiteesta.
Hegelille vastakohtien välinen vuorovaikutus synnyttää dialektiseen tapaan kaikki käsitteet, joita käytämme maailmaa ymmärtäessämme. Tämä ei tapahdu pelkästään yksilön mielessä, vaan kautta koko historian. Teoksessaan Hengen fenomenologia Hegel esitti ihmiskunnan tietoisuuden historian matkana erilaisten maailmanselitysten tasojen läpi. Jokainen uusi selitys loi sisäisiä ongelmia ja vastakohtaisuuksia ja johti jännitteisiin, jotka voitiin voittaa vain omaksumalla näkemys, jossa nämä vastakohtaisuudet voitiin sovittaa korkeampaan kokonaisuuteen. Taustalla on rationaalinen kehittyminen. Tämä tarkoittaa, että Absoluutti on tämä kehitys itse. Väittämä "kaikki todellisuus on henkeä" tarkoittaa, että kaikki todellisuudessa järjestää itsensä rationaalisesti, ja luo samalla vastakohdat, jotka havaitsemme siinä. Edes luonto ei ole erilainen kuin henki, koska se itse on järjestynyt hengen meille antamien määritysten mukaan. Vaikka luonto ymmärretään "toisena", se ei ole absoluuttisesti toinen ja siten olemukseltaan vieras.
Hegelin päämääränä oli osoittaa, ettemme suhtaudu maailmaan niin kuin se olisi meistä katsoen "toinen", vaan että löydämme itsemme tästä maailmasta. Kun ymmärrämme, että sekä mielemme että maailma ovat järjestyneet samojen rationaalisten periaatteiden mukaan, pääsymme maailmaan on turvattu. Tämä turvattu pääsy oli ollut hukassa sen jälkeen, kun Immanuel Kant oli julistanut "asioiden itsessään" olevan pohjimmiltaan tavoittamattomia.
Absoluuttinen idealismi tulee erottaa George Berkeleyn ja Johann Gottlieb Fichten subjektiivisesta idealismista, Kantin transsendentaalisesta idealismista, sekä Friedrich von Schellingin objektiivisesta idealismista.
Saksalainen idealismi

Saksalainen idealismi on nimitys saksalaisessa filosofiassa 1700-luvun lopulla ja 1800-luvun alkupuolella vaikuttaneelle filosofiselle liikkeelle, joka kehittyi Immanuel Kantin töiden pohjalle 1780- ja 1790-luvuilla ja liittyi läheisesti romantiikkaan ja valistusajan vallankumoukselliseen poliittiseen ajatteluun. Saksalaisen idealismin tunnetuimpia ajattelijoita olivat Johann Gottlieb Fichte, Friedrich Schelling ja Georg Wilhelm Friedrich Hegel. Siihen vaikuttivat merkittävästi myös Friedrich Heinrich Jacobi, Karl Leonhard Reinhold ja Friedrich Schleiermacher.
Brittiläinen idealismi

Brittiläinen idealismi on nimitys uushegeliläiselle absoluuttiselle idealismille, joka oli akateemisen filosofian valtavirtaus Isossa-Britanniassa 1800-luvun loppupuolella. Se oli eräällä tavalla saksalaisen idealistisen liikkeen laajennos. Brittiläinen idealismi vastasi Kantin ja G. W. F. Hegelin ajatteluun ja omaksui osan hegeliläisestä terminologiasta. Brittiläisistä idealisteista merkittävimmät olivat Francis Herbert Bradley ja John Ellis McTaggart. 1900-luvun alkupuolelle tultaessa sellaisten filosofien kuin Bertrand Russellin ja George Edward Mooren vastustus johti idealismin ajan nopeaan päättymiseen ja analyyttisen filosofian nousuun englanninkielisissä maissa. Idealistisesta ajattelusta ei jäänyt juurikaan näkyviä jälkiä analyyttiseen filosofiaan.
Kritiikki

Analyyttisen filosofian kannattajat ovat kritisoineet Hegelin ajattelua toivottoman hämäränä. Eksistentialistit puolestaan ovat kritisoineet Hegeliä siitä, että hän valitsi lopulta olemuksellisen kokonaisuuden ohi olemassaolon partikularisuuden. Tietoteoreettisesti yhtenä Hegelin järjestelmän ongelmana on, millainen suhde spekulaatioilla on todellisuuteen sellaisenaan. Hänen metafysiikkansa kestävin ongelma vaikuttaa olevan kysymys siitä, kuinka henki eksternalisoi itsensä ja kuinka sen synnyttämät käsitteet voivat sanoa mitään totta luonnosta. Samaan aikaan niiden on kuitenkin pakko voida tehdä niin, koska muutoin Hegelin järjestelmän käsitteet eivät sanoisi mitään mistään, mikä ei ole itsessäänkin käsite, ja järjestelmä muuttuisi vain sisällyksettömien käsitteiden mutkikkaaksi peliksi.
Kritiikki > Schopenhauer

Arthur Schopenhauer huomautti, että Hegel loi absoluuttisen idealisminsa sen jälkeen kun Kant oli torjunut kaikki Jumalan olemassaolon todistukset. Absoluutti on persoonaton vastike Jumalan käsitteelle. Se on yksi subjekti, joka hahmottaa kaikkeuden yhtenä objektina. Yksilöt jakavat osan tästä hahmotuksesta. Koska kaikkeus on olemassa ajatuksena Absoluutin mielessä, ajatus on kopio Baruch Spinozan panenteismistä, missä kaikki on joko Jumala(a) tai luonto(a).
Kritiikki > Moore ja Russell

Mooren kapinointi absoluuttista idealismia vastaan ilmeni arkijärjen puolustamisena absolutismin epäintuitiivisia johtopäätelmiä (esim. aika on epätodellista, muutos on epätodellista, erillisyys on epätodellista, epätäydellisyys on epätodellista, jne.) vastaan. Moore hyödynsi myös loogista analyysiä absolutisteja vastaan. Bertrand Russell julisti tätä edelleen ja aloitti analyyttisen filosofian perinteen, joka suuntautui hänen edeltäjiään vastaan. Omaa henkistä kehitystään kuvaillessaan Russell kertoi: "Joitakin vuosia sen jälkeen kun hylkäsin [absolutismin] [...] ajattelin, että kaiken mitä Hegel on kieltänyt täytyy olla totta". Hänen mukaansa "G. E. Moore otti johdon kapinassa, ja minä seurasin, tuntien vapautuneeni. [Absolutismi] väitti, että kaikki mitä arkijärki uskoo on pelkästään näennäistä. Me palasimme toiseen ääripäähän ja ajattelimme, että kaikki, mitä arkijärki filosofian tai teologian vaikutuksesta riippumattomana pitää totena, on totta".
Kritiikki > Pragmatismi

Erityisesti William James ja F. C. S. Schiller, kummatkin pragmatismin perustajia, ovat hyökänneet absoluuttista idealismia vastaan. James oli erityisen huolestunut absoluuttiseen idealismiin kiinteästi liittyvästä monismista, ja sen seurauksista sellaisille kysymyksille kuin pahan ongelma, vapaa tahto ja moraalinen toiminta. Schiller torjui absoluuttisen idealismin, koska se ei ollut juuri lainkaan kytköksissä käytännölliseen elämäämme, ja koska sen kannattajat eivät ymmärtäneet, että ajatukset ovat vain toiminnan työkaluja, eivätkä tarkoitettu tekemään löytöjä abstraktista maailmasta, jolla ei ole mitään vaikutusta meihin.
Suhde uskontoon

Jotkut idealismin muodot, jotka ovat osana myös absoluuttista idealismia, ovat aiemmin olleet monien uskonnollisten ajattelijoiden ja filosofien suosiossa. Kristillisessä filosofiassa tällaista on edustanut muun muassa Mestari Eckhart. Se on myös hindulaisuuden ja monien buddhalaisuuden muotojen pohjana, mukaan lukien zen-buddhalaisuus, Madhyamika, Yogacara ja jotkut puhtaan maan polun tulkinnat. Näiden suuntausten lukeminen "absoluuttisen idealismin" nimikkeen alle olisi kuitenkin väärin, koska se hämärtäisi merkitykselliset erot näiden perinteiden välillä.
Vaikutus > Filosofiassa

Absoluutinen idealismi on muuttanut filosofista maisemaa suuresti. Paradoksaalisesti vaikutus on kuitenkin ollut ennen kaikkea sen kohtaaman voimakkaan vastustuksen muodossa. Sekä looginen positivismi että analyyttinen filosofia syntyivät vastustuksesta Englannin akateemista filosofiaa 1800-luvulla hallinnutta hegeliläisyyttä kohtaan. Myös mannermainen fenomenologia, eksistentialismi ja postmodernismi ovat pyrkineet vapautumaan hegeliläisestä ajattelusta. Martin Heidegger, yksi 1900-luvun mannermaisen filosofian johtavista hahmoista, halusi ottaa etäisyyttä Hegeliin. Sekä loogisia positivisteja että Heideggeria yhdisti metafysiikan syrjäyttäminen.