The Alan Parsons Project
Historia > Suosion huipulla (1980–1984)

Parsons ja Woolfson perheineen muuttivat vuonna 1978 Monacoon, mutta palasivat 1980 takaisin kotimaahansa Britanniaan. The Alan Parsons Projectilta ilmestyi samana vuonna albumi The Turn of a Friendly Card, joka toi yhtyeelle jälleen Grammy-ehdokkuuden. Albumin teemoina olivat uhkapelaaminen ja muu riskinotto. Aiheen valintaan vaikuttivat Parsonsin ja Woolfsonin Monacossa viettämät vuodet. Albumi nousi kymmenen suosituimman joukkoon kahdeksassa maassa; platinaa se myi Yhdysvalloissa ja Kanadassa. Albumilta julkaistiin kaksi singleä: ”Games People Play” ja ”Time”. Molemmat menestyivät hyvin, ja erityisesti ensin mainitusta on muodostunut eräs yhtyeen tunnetuimmista kappaleista. Jälkimmäisen esitti aiemmin vain taustoja laulanut Woolfson, joka siitä eteenpäin lauloi monissa yhtyeen suosituimmista kappaleista.
Vuoden 1982 albumi Eye in the Sky erosi aiemmista, koska sitä ei ollut kirjoitettu minkään tietyn teeman ympärille, vaan kokonaisuudelle kehitettiin yhtenäinen konsepti vasta jälkikäteen. Parsons halusi tietoisesti tehdä eroa aiempaan tuotantoonsa, sillä yhtye oli suurellisten konseptialbumiensa myötä saanut omahyväisen maineen. Teemaksi tuli lopulta tarkkailu ja valvonta. Albumin kuvasto otti hienovaraisia vaikutteita George Orwellin romaanista Vuonna 1984, ja löyhään tieteiskirjallisuuden teemaan kytkeytyi myös Philip K. Dickin romaaniin viittaava nimi. Musiikillisesti albumi vei yhtyettä kaupallisempaan suuntaan ja toi siihen entistä voimakkaampia vaikutteita soft rockista ja popmusiikista.
The Turn of a Friendly Cardin menestyksen myötä yhtyeellä oli jo valmiiksi paljon näkyvyyttä, ja singlenä julkaistun nimikappaleen myötä Eye in the Skysta tulikin APP:n menestynein albumi. Se sai parhaan tuotannon Grammy-ehdokkuuden ja nousi Yhdysvalloissa kymmenen suosituimman joukkoon noussut ensimmäisenä APP-albumina sitten I Robotin. Albumi myi Kanadassa tuplaplatinaa, neljässä muussa maassa platinaa ja lisäksi kultaa kolmessa maassa. Britanniassa suosio oli vaatimattomampaa, mutta riitti kuitenkin hopealevyyn, joka oli samalla viimeinen The Alan Parsons Projectille sen kotimaassa myönnetty sertifikaatti. Kriitikot The Alan Parsons Projectin uusi tyyli jakoi, ja yhtyettä sekä kiiteltiin tarttuvista singleistä että arvosteltiin tyhjänpäiväisyydestä ja kaupallisuudesta.
Parsons itse ei aluksi pitänyt ”Eye in the Skysta”, ja Woolfsonin oli suostuteltava hänet ottamaan se mukaan albumille. Parsons jopa löi kitaristi Ian Bairnsonin kanssa vetoa siitä, ettei kappale koskaan menestyisi. Kappaleesta tuli kuitenkin yhtyeen suosituin. Yhdysvalloissa se oli parhaimmillaan singlelistan kolmantena. Muita albumilta irrotettuja singlejä olivat ”Psychobabble” ja ”Old and Wise”. Vaikka yhtyeen aiemmista kappaleista oli kuvattu musiikkivideoita, Eye in the Skylta ei tehty yhtäkään.
Vuonna 1983 ilmestyi yhtyeen ensimmäinen kokoelma-albumi The Best of The Alan Parsons Project ja seuraavana vuonna studioalbumi Ammonia Avenue. Woolfson oli saanut idean albumin tekoon vierailtuaan Imperial Chemical Industries -yhtiön tehtailla 1981, ja sen kappaleet käsittelivät tieteen, teollisuuden ja suuren yleisön välistä kuilua. Samana vuonna APP:n albumit ilmestyivät ensi kertaa CD-muodossa. Niitä alettiin käyttää yleisesti CD-soittimien ominaisuuksien esittelemiseen. Musiikkivideoista oli vuoteen 1984 mennessä muodostunut keskeinen markkinoinnin väline. APP oli luonteeltaan varsin kasvoton yhtye, joten ”Don’t Answer Me” -kappaleesta tehty video oli kokonaan animoitu ja sellaisena ensimmäinen laatuaan. Se sai MTV Video Music Awards -ehdokkuuden, muttei voittanut. Ammonia Avenue ei yltänyt Eye in the Skyn levymyyntiin, mutta myi kuitenkin platinalevyyn oikeuttavan määrän Ranskassa ja kultaa useissa muissa maissa. Single ”Don’t Answer Me” nousi Yhdysvalloissa 20 suosituimman kappaleen joukkoon.