Elisabet II
Valtaoikeudet ja politiikka

Teoriassa Elisabetilla oli hallitsijana varsin laajat valtaoikeudet Britanniassa sekä viidessätoista muussa hallitsemassaan valtiossa, jotka jakavat miltei identtisen monarkian keskenään.selvennä Britanniassa hänellä oli oikeus muun muassa julistaa sota, valita pääministeri ja muut ministerit, hajottaa parlamentti, estää lain läpimeno ja perustaa yliopisto mihin tahansa Yhdistyneen kuningaskunnan kaupunkiin. Hän oli ylimmän toimeenpanovallan haltija, joka voi myöntää ja ottaa pois passeja sekä asevoimien ylipäällikkö. 1800-luvulla muotoutuneen parlamentaristisen käytännön mukaisesti monarkki kuitenkin pidättäytyy käyttämästä suurta valtaa henkilökohtaisesti ja antaa pääministerin käyttää maan ylintä valtaa nimissään (”royal prerogative”). Tähän käytäntöön viitattaessa puhutaan usein kirjoittamattomasta perustuslaista (sillä virallista perustuslakia ei Yhdistyneessä kuningaskunnassa ole), jonka mukaan hallinnon katsotaan toimivan. Joka tapauksessa Elisabet perehtyi joka viikko hallituksen asiakirjoihin ja tapasi pääministerin ja diplomaatteja säännöllisesti.lähde?
The Guardian -sanomalehti paljasti vuonna 2021, että monarkilla on etuoikeus tarkastaa lakeja ennen kuin parlamentin jäsenet saavat ne päätettävikseen. Valtakautensa alusta vuoteen 2021 mennessä kuningatar tai prinssi Charles olivat tarkastaneet 1 062 lakia. Kuningattaren suostumuksen turvaamiseksi Yhdistyneen kuningaskunnan, Skotlannin ja Walesin lakeja oli muutettu kuningattarelle sopiviksi ennen kuin ne esiteltiin parlamentille, eivätkä kansalaiset tai heidän edustajansa saaneet tietää kuningattaren vaikutuksesta prosessiin. Tarkastuksen jälkeen kuningatar olisi voinut estää lain läpimenon, tai suostutella ministereitä omalle kannalleen. Etuoikeuksillaan kuningatar pyrki esimerkiksi salaamaan omaisuutensa arvon ja estämään eläinsuojelutarkastajien pääsyn tiluksilleen. Tarkastusoikeuden tarkoitus on ulottua vain niihin asioihin, jotka koskevat hallitsijaa, mutta kuningatar tarkasti myös lakeja, joilla ei ollut selvää yhteyttä häneen.
Valtakaudellaan Elisabet joutui valitsemaan pääministerin muutamaan otteeseen, kun yksikään puolue ei parlamenttivaaleissa saanut selvää enemmistöä eli yli puolta äänistä. Lain mukaan monarkilla on valta valita pääministeri, mutta käytännössä tapana on nimittää automaattisesti vaaleissa suurimmaksi tulleen puolueen puheenjohtaja paitsi silloin, kun mikään puolue ei ole saanut yli puolta äänistä. Edellinen kerta, jolloin kuningatar Elisabet joutui pääministerin valinnan eteen, oli vuonna 2010 parlamenttivaalien jälkeen, jolloin Elisabet nimitti pääministeriksi suurimman puolueen eli konservatiivien puheenjohtajan David Cameronin, joka muodosti hallituksen liberaalidemokraattien hallitustuella.lähde? Tätä edellinen kerta oli vähällä tapahtua vuonna 1974, jolloin kaksi suurinta puoluetta saivat saman verran paikkoja parlamenttiin, mutta työväenpuolueen Harold Wilson valitsi yhteistyön liberaalien kanssa, ja siksi Elisabet nimitti Wilsonin pääministeriksi. Myöhemmin samana vuonna kuningatar hajotti parlamentin ja määräsi Wilsonin pyynnöstä uudet vaalit järjestettäväksi, jolloin työväenpuolue sai enemmistön.lähde?
Olleessaan hallitsijana kuningatar Elisabet myönsi myös kunniamerkkejä, ritarikuntien jäsenyyksiä ja aatelisarvoja. Elisabet myönsi jäsenyyksiä esimerkiksi Brittiläisen imperiumin ritarikuntaan, Sukkanauharitarikuntaan ja Ansioritarikuntaan. Arvonimen saajien lista julkaistaan kahdesti vuodessa: hallitsijan virallisena syntymäpäivänä kesäkuussa ja uutenavuotena. Hallitsija tai hänen valtuuttamansa sijainen myöntävät kunniamerkkejä yleensä Buckinghamin palatsissa. Kuningattaren lyödessä jonkun ritariksi hän käytti Armon miekkaa (toisinaan nimellä Curtana). Miekka on käytössä myös monarkin kruunajaisissa ja se kuuluu kuningaskunnan kruununjalokiviin.