stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Spike

| Spike |
| --- | --- |

Tyyppi:  Panssarintorjuntaohjus, Meritorjuntaohjus
Valmistushistoria
Valmistaja:  Rafael Advanced Defense Systems Diehl Defence Rheinmetall
Valmistusmaa:  Israel, Saksa
Valmistusvuodet:  1997–
Käyttöönotto:  1997
Ohjus
Massa:  10–70 kg versiosta riippuen
Kantomatka:  Max. 2–30 km versiosta riippuen
Mitat
Pituus:  1,2–1,67 m versiosta riippuen
Halkaisija:  13–17 cm versiosta riippuen
Spike on kolmannen sukupolven ohjusjärjestelmä, josta on meri- ja panssarintorjuntaversiot. Sen on kehittänyt israelilainen Rafael Advanced Defense Systems Ltd. Euroopassa asetta markkinoi saksalais-israelilainen, Rafaelin, Diehl Defencen ja Rheinmetallin muodostama yhteenliittymä Eurospike GmbH, joka myös valmistaa asetta Saksassa. Ohjus on kehitetty vuonna 1987 ja se otettiin palvelukseen 1997.
PSTOHJ 2000 tai PSTOHJ 2000M on Suomen puolustusvoimien käyttämä nimitys hankkimastaan Euro-Spike panssarintorjuntaohjusjärjestelmästä - M-versiossa on uudempi ja kehittyneempi ampumalaite. Se on saksalaisen Röthenbachissa sijaitsevan EuroSpike GmbH valmistama. Suomen lisäksi se on käytössä 11:ssä muussa maassa. PstOhj 2000 on käytettävissä joko ammu-ja-unohda tai ammu-ja-tarkkaile periaatteella. Edellä mainitussa ampuja lukitsee maalin ja ohjus hakeutuu maaliin itsenäisesti, jälkimmäisessä ohjus välittää valokuidun välityksellä kuvan ampujalle joka voi vaikuttaa ohjuksen lentoon vielä laukaisun jälkeen. Ampumaetäisyys on 2 500 m. Rannikko-ohjus 06 on merivoimien käyttämä Spike-ER versio pinta-alusten torjuntaan.
Spike-ohjuksen versiot

Mini-Spike oli Spike-perheen uusin ja pienin tulokas, mutta sen valmistus lopetettiin vuonna 2016.. Sen kantama oli 1 300 metriä.
Spike-SR on lyhyen kantaman ohjus. Sen ampumaetäisyys ulottuu 2 000 metriin ja on tarkoitettu jalkaväkikäyttöön. Ase painaa 10 kg.
Spike-MR (tunnetaan myös nimellä Gil) on keskimatkan ohjus. Sen ampumaetäisyys on enimmillään 2 500 metriä ja on tarkoitettu jalkaväen ja erikoisjoukkojen käyttöön. Tämä versio on nimetty Suomessa PSTOHJ 2000:ksi.
Spike-LR on pitkänmatkan versio. Sen kantama on 4 000 metriä ja on tarkoitettu kevyisiin taisteluajoneuvoihin. Suomessa tätä versiota kutsutaan nimellä PSTOHJ 2000M. Sekä MR- että LR-ohjukset voivat käyttää samaa ampumalaitetta. LR II:n kantomatka on maasta laukaistuna 5,5 kilometriä ja paino 13 kiloa.
Spike-ER on pidennetyn kantaman versio, se tunnettiin aiemmin nimellä NT-Dandy tai NT-D. Se on asennettu yleensä kevyisiin taisteluajoneuvoihin ja helikoptereihin. Suomessa tämä versio tunnetaan nimellä Rannikko-ohjus 06 ja merivoimat käyttää sitä vihollisen pinta-aluksia vastaan. Kakkosversion kantama on maasta laukaistuna 10 km ja se painaa 13 kg.
Spike NLOS (Non Line Of Sight, suom. näkökentän ulkopuolella) on erittäin pitkän matkan versio. Sen kantama on 30 km ja kokonaispaino 70 kg ja se on laukaistavissa maalta tai helikopterista. Se kehitettiin Jom kippur -sodassa saatujen kokemusten pohjalta, mutta se esiteltiin julkisesti vasta vuonna 2011.
Spike-LR2 ja Spike-ER2 ovat viidennen sukupolven versioita, joissa osumatarkkuutta ja tehokkuutta kohteita vastaan on parannettu. Järjestelmät ovat immuuneja häirinnälle ja lentoreitti voidaan valita.
Spike taisteluissa

Spike on ollut käytössä sotatoimissa Toisen intifadan aikana (vuodesta 2000 lähtien), Afganistanin sodassa (vuodesta 2001 lähtien), Libanonin konfliktissa 2006 ja Gazan sodassa vuonna 2009.
Käyttäjät

Alankomaat  2 400 kpl Spike-MR, 297 laukaisulaitetta
Azerbaidžan 100 kpl Spike-LR
Belgia 66 kpl Spike-MR tilattu
Chile 2 200 kpl Spike-MR/LR
Ecuador 244 kpl Spike-ohjuksia
Espanja 2 800 kpl, joista 2 600 Spike-LR, loput Spike-ER
Etelä-Korea
Israel
Italia 1 155 kpl Spike-MR/LR
Kolumbia 15 kpl Spike-ER
Kroatia, Kroatian on kerrottu hankkineen 30–60 Spike-laukaisinta Patria AMV -ajoneuvoihinsa
Latvia 12 kpl Spike-LR
Peru 516 kpl Spike-LR, 48 laukaisulaitetta
Portugali 20 kpl Spike-MR/LR
Puola  2 675 kpl Spike-LR, 264 laukaisulaitetta
Romania 1  950 kpl, joista 1 000 kpl Spike-ER, loput Spike-LR
Saksa 6 000 kpl Spike-LR, 311 laukaisulaitetta
Singapore 1 000 kpl Spike-LR
Slovenia 75 kpl Spike MR/LR
Suomi Yhteensä 700 kpl Spike-ohjusta, joista 300 kpl Spike-MR-versiota, loput 400 kpl Spike-ER. Käytössä 100 kpl MR-version (PstOhj 2000) laukaisulaitteita ja 18 kpl ER-version (Rannikko-ohjus 06) laukaisulaitetta. Uudempana hankintana myös Spike-LR-ohjuksia. Joulukuussa 2022 tilattiin lisää Spike-SR, -LR2 ja -ER2 -ohjuksia maa- ja merivoimille. Hankinnan arvo oli  213 miljoonaa euroa. Siihen sisältyi koulutus-, kanto- ja ampumalaitteita. Simulaattoreiden käyttö koulutuksessa tuo kustannussäästöjä, kun tarve kovapanosammunnoille näin vähenee.  Varusmiesten koulutus Spike 2000 LR2:n käyttöön alkoi saapumiserästä 1/2024. Ensimmäiset ammunnat LR2-ohjuksella toteutettiin huhtikuussa 2024 Pahkajärvellä. Lyhyemmän kantaman Spike SR:n varusmieskoulutus käynnistyy saapumiserässä 2/2024.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Spike Wikimedia Commonsissa
Gil (Spike-MR)
Kuvan naissotilas yhdessä Spike LR-ohjuksen kanssa.
Suomen rautateiden sähköistysjärjestelmä

Suomen rautatieliikenteessä Väyläviraston hallitsemalla sähköradalla on käytössä kaksi sähköistysjärjestelmää, 25 kV tai 2x25 kV.
Sähköratarakenne koostuu syöttö- ja välikytkinasemista, ratajohdon johtimista ja niiden kannatusrakenteista (pylväät/portaalit ;kääntöorret), imumuuntajista (25 kV sähköistysjärjestelmässä), säästömuuntajista (2x25 kV sähköistysjärjestelmässä), erottimista ja eristimistä.
Myös sähköistetyn radan kiskotus kuuluu sähköratarakenteeseen, samoin syöttöasemien kaukokäyttökeskukset, jotka ovat Suomessa Kouvolassa, Helsingissä, Tampereella ja Oulussa.
Syöttöasemiin sähköenergia tulee yleensä 110 kV kanta- tai lähialueverkosta, ja syöttömuuntajan ensiökäämitys on kytketty kahden vaiheen välille (110 kV ensiöjännite).
25 kV järjestelmä

Sähkövirta kulkee 25 kV järjestelmässä 110 kV/25 kV syöttömuuntajan toisiokäämityksestä muuntajan suojauksen ja erottimien kautta ajojohtimeen, siitä sähköä käyttävän junan tai muun radalla ajojohtosyöttöisen liikkuvan kaluston virroittimeen, ja siitä kaluston omiin virtapiireihin. Sähkövirta palaa liikkuvan kaluston pyöristä ratakiskoa pitkin imumuuntajalle, joka pakottaa paluuvirran menemään paluujohtimeen, ja sieltä paluujohdinta pitkin takaisin syöttömuuntajan toisiokäämitykseen.
Imumuuntajaa ja paluujohdinta käytetään siksi, että ratakiskoon ei muodostuisi häiriöitä ja henkilöturvallisuutta vaarantavia potentiaalieroja, sekä paluuvirran kulkutien varmistukseen. Imumuuntajaväli on normaalitilanteissa noin 2,5 km. Tämän lisäksi on olemassa ajojohtimeen kytkettäviä vaihteenlämmitysmuuntajia sekä mittamuuntajia, jotka mittaavat esimerkiksi ajojohtimen jännitettä. Sähköjunat eivät saa pysähtyä imumuuntajan kohdalle, koska virroitin oikosulkee muuntajan ensiöpiirin hetkellisesti ohi mennessään.
Paluujohdin muodostetaan normaalisti kahdesta osajohtimesta. Osajohtimet sijoitetaan keskimäärin vähintään 80 cm etäisyydelle toisistaan. Paluujohdin pyritään sijoittamaan vastaavan ajojohtimen lähelle, mutta ylemmäksi kuin vastaava ajojohdin. Avoradalla paluujohdin sijoitetaan pylvään takareunaan tai tarvittaessa vaakapalkille pylvään huippuun. Laitureilla ja ratapihoilla voidaan paluujohdin sijoittaa konsolille tai portaaliorrelle. Paluujohdin kytketään imumuuntajan toisiopuolen kanssa sarjaan ja liitetään paluukiskoon imumuuntajavälin keskivaiheilla, enintään 1,3 kilometrin etäisyydelle imumuuntajasta.
Joillakin rataosilla voidaan sähköistys toteuttaa ilman imumuuntaja/paluujohdinta tai säästömuuntaja/vastajohdinjärjestelmää. Tällöin ratajohto on varustettava ns. reduktiojohtimella, joksi riittää normaalin paluujohtimen toinen osajohdin. Reduktiojohdin on yhdistettävä paluukiskoon 300..500 metrin välein, jos raidevirtapiirit sallivat sen.
M-johdinta käytetään sähköistysjärjestelmästä riippumatta pylvään maadoitukseen turvallisuussyistä ja siksi, että mikäli ajojohdin koskettaa jostain syystä pylvääseen, syötön automaattinen poiskytkentä toimii mahdollisimman nopeasti minimoiden vaarat.
Raidevirtapiirien puuttuessa tai yksikiskoisesti eristetyn raidevirtapiirin alueella M-johdin yhdistetään paluukiskoon noin 200 metrin välein.
Kiskonvarmistusjohdinta (K-johdin) käytetään alueilla, joissa on vain yksi paluukisko ja M-johdin puuttuu, esimerkiksi imumuuntajilla varustettavan yksiraiteisen radan yksikiskoisesti eristetyt raideosuudet, kuten pääopastimen ja tulovaihteen väli, sekä turvalaitteilla varustetun tasoristeyksen lähiympäristö. Kiskonvarmistusjohdin on normaalisti sijoitettava paluujohtimen alapuolelle kuten M-johdin ja liitettävä paluukiskoon.
2x25 kV järjestelmä

2x25 kV järjestelmän tarkoitus on mahdollistaa sähkötehon siirto 50 kV jännitteellä ja samanaikaisesti tarjota junille 25 kV jännite. Suuremman siirtojännitteen ansiosta järjestelmän tehonsiirtokyky on huomattavasti suurempi ja siirtohäviöt pienemmät. Tämä mahdollistaa merkittävästi pidemmät syöttöasemien välimatkat ja sitä kautta pienemmät investointikustannukset.
Tällainen järjestelmä rakennetaan siten, että ajojohtimeen syöttää virtaa 50 kV syöttömuuntaja, jonka käämin keskipiste yhdistetään paluukiskoon. Tällöin jännite paluukiskon ja ajojohtimen välillä on 50/2 kV eli 25 kV, kuten pitääkin. Käämin toinen pää kytketään erilliseen vastajohtimeen. Sen jännite paluukiskoa vastaan on samoin 25 kV, mutta vaihtojännite on vastakkaisessa vaiheessa verrattuna ajojohtimeen. Tällöin ajojohtimen ja vastajohtimen välinen jännite on 50 kV. Tässä järjestelmässä käytetään imumuuntajien asemesta säästömuuntajia, ja erillistä paluujohdinta ei ole, koska paluuvirta kulkee ratakiskossa ainoastaan kahden säästömuuntajan välillä. Vastajohdin kytkeytyy sähkönsyöttöjärjestelmään säästömuuntajien kautta. Säästömuuntajassa on ainoastaan yksi käämi, joka on keskipisteestään paluukiskoon kytketty vastaavalla tavalla kuin syöttömuuntajankin toisiokäämi. Säästömuuntajan käämin toinen puolikäämi muuntaa paluukiskossa olevan jännitteen ylöspäin vastajännitejohtimen jännitetasolle, jolloin se voidaan syöttää vastajohtimeen. Täten veturin ottama sähköteho tulee siirretyksi 50 kV jännitteellä, vaikka veturi itse käyttää 25 kV jännitettä. Lisäksi säästömuuntajaa käytetään, kuten imumuuntajaakin, kiskon potentiaalierojen tasaukseen turvallisuussyistä sekä häiriöiden estämiseen. Sähköjunat eivät saa pysähtyä säästömuuntajan kohdalle, koska virroitin oikosulkee muuntajan hetkellisesti ohi mennessään.
Virtapiirien erottaminen

Siirryttäessä syöttöaseman syöttöpiiristä toiseen, käytetään sähköradan rakenteissa erotusjaksoa. Siinä on noin metrin pituinen maadoitettu ja ajojohtimesta eristetty osuus. Samoin ajojohtimen kiristyskentästä toiseen siirryttäessä käytetään erotuskenttää.
Ryhmityseristintä käytetään yhdessä pitkittäis-, poikittais-, ja ryhmäerottimen kanssa erottamaan tiettyjä ajojohdinosioita tai ryhmiä jännitteestä esimerkiksi korjauksen, vaunuun kuormauksen tai huoltotöiden ajaksi. Tällöin ajojohdin on työmaadoitettava voimassa olevien määräysten mukaisesti.
Ensimmäisenä sähköistettiin Helsingin ja Kirkkonummen välinen rataosuus. Säännöllinen sähköjunaliikenne tällä osuudella alkoi 26. tammikuuta 1969.
Vuosikymmenten aikana sähköistys on laajentunut eri puolille Suomen rataverkkoa. Viimeisimmissä sähköistyksissä, muun muassa rataosilla Oulu–Kemijärvi, Iisalmi–Kontiomäki, Oulu–Kontiomäki, Kontiomäki–Vartius, Tuomioja–Raahe sekä Kytömaa–Hakosilta on käytetty uudentyyppistä, 2x25 kV sähkönsyöttöjärjestelmää. Lisäksi Tuomioja–Hirvineva-välillä on uusittu sähköistys 2x25 kV:n sähkönsyöttöjärjestelmään Raahen radan sähköistyksen yhteensopivuuden takia.
Sähköistetyt radat ovat Suomen rataverkolla Helsinki–Oulu, Kytömaa–Hakosilta, Riihimäki–Kouvola, Kouvola–Joensuu, Kouvola–Iisalmi, Iisalmi–Kontiomäki, Oulu–Kontiomäki, Kontiomäki–Vartius, Oulu–Laurila, Laurila–Kemijärvi, Helsinki–Turku, Turku–Toijala, Turku–Uusikaupunki, Tampere–Pori, Kokemäki–Rauma, Tampere–Orivesi, Orivesi–Jyväskylä, Jyväskylä–Pieksämäki, Seinäjoki–Vaasa, Pännäinen–Pietarsaari, Kerava–Sköldvik sekä Tuomioja–Raahe.
Säkylän seudun lukio

Säkylän yhteiskoulu syksyllä 2021. Yhteiskoulun tiloissa sijaitsee lukion toimitilat.
Säkylän seudun lukio on toisen asteen oppilaitos Säkylässä, Satakunnan maakunnassa. Lukio sijaitsee rantatien varrella Säkylän yhteiskoulun tiloissa. Lukiota kutsutaan Säkylän seudun lukioksi, sillä lukioon tulee paljon opiskelijoita myös muista kunnista kuin Säkylästä. Säkylän lukioon on tullut opiskelijoita muun muassa Pöytyältä (Yläne), Huittisista, Eurasta ja Harjavallasta asti.
Lukion rehtorina ja vararehtorina toimivat Teemu Maunula sekä Ulla-Maija Sainio.
Vuosittaisissa STT:n järjestämissä Suomen lukiovertailuissa Säkylän seudun lukio sijoittui Suomen 2. parhaimmaksi lukioksi vuonna 2014. Lukioita vertaillaan katsomalla ylioppilaskokeiden tuloksia ja heijastamalla niitä peruskoulun päättötodistusten keskiarvoihin. Säkylän seudun lukio on menestynyt lukiovertailuissa vuosina 2013-2019 seuraavasti:
2013: 10.
2014: 2.
2015: 14.
2016: 32.
2017: 114.
2018: 87.
2019: 284.
Historia

Lukio perustettiin Säkylän yhteiskoulun lukioksi 1.9.1962. Koulun toiminta on jatkunut Säkylän seudun lukiona elokuusta 1976 alkaen.
Yrittäjyyden ja liiketalouden opintokokonaisuus

Lukiossa on mahdollista suorittaa lukion itse perustama yrittäjyyden ja liiketalouden opintokokonaisuus. Sitä toteutetaan yhteistyössä Satakunnan paikallisten toimijoiden kanssa. Opintokokonaisuuteen osallistunut oppilas saa todistuksen opintokokonaisuuden suorittamisesta suorittaessaan 26 opintopistettä.
Taistelun tie

| Taistelun tie |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:  Risto Orko (suunnittelu)
Tuottaja:  Matti Schreck
Kuvaaja:  Risto Orko Uno Pihlström Felix Forsman Erik Lönnberg Åke Leppä Lauri Laaksovirta Hannu Leminen Pentti Lintonen
Leikkaaja:  Risto Orko
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Suomi
Tuotantoyhtiö:  Suomi-Filmi
Ensi-ilta:  19. toukokuuta, 1940
Kesto:  62 min
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Taistelun tie on Risto Orkon Suomi-Filmin uutiskatsauksista koostama dokumenttielokuva vuodelta 1940.
Elokuva käsittelee Talvisotaa. Siinä seurataan muun muassa Karjalankannaksen sekä Raatteen tien taisteluita, suomalaisten kaupunkien pommituksia sekä sotavankien oloja Suomessa.
Suomipop Festivaali

Suomipop Festivaali on Oulun Kuusisaaressa ja Jyväskylän Lutakonaukiolla järjestettävä festivaali heinäkuun puolivälissä. Jyväskylässä tapahtuma on järjestetty vuodesta 2008 lähtien ja Oulussa vuodesta 2018. Tapahtuma järjestetään kummallakin paikkakunnalla samaan aikaan ja kestää 3 päivää, torstaista lauantaihin. Festivaalin järjestää Nelonen Media Live.
Aiheesta muualla

Suomipop Jyväskylä
Suomipop Oulu
Nelonen Media
| --- | --- |
TV::   Nelonen  Nelonen HD  Jim  Liv  Hero 
Radio::   Aito Iskelmä  Easy Hits  Groove FM  Helmiradio  HitMix  Kantriradio  Loop  Radio Rock  Radio Suomipop 
Festivaalit::   Rockfest  RMJ  Himos Juhannus  Tahko Juhannus  Iskelmä Festivaali Himos / Pori  Jysäri  Wanaja Festival  Suomipop Festivaali Jyväskylä / Oulu  Tikkurila Festivaali  Tammerfest  Solar Sound Festival  Kuopiorock 
Suoratoisto- ja audiopalvelut::   Ruutu  Supla
Säkylän työväentalo

| Säkylän työväentalo |
| --- | --- |
 Säkylän työväentalo 1910-luvulla.
Osoite:  Rantatie 241
Sijainti:  Säkylä
Valmistumisvuosi:  1907
Purkuvuosi:  2009 jälkeen
Rakennuttaja:  Säkylän Työväenyhdistys Tarmo ry
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Säkylän työväentalo on Säkylässä sijainnut työväentalo.
Historiaa

Säkylän työväenyhdistys perustettiin vuonna 1902. Yhdistyksen toiminta hiipui välillä ja yhdistys perustettiin uudelleen marraskuussa 1905. Se liittyi Sosialidemokraattiseen puolueeseen tammikuussa 1906. Yhdistyksessä oli tuolloin 120 jäsentä. Säkylän työväenyhdistys perustettiin wrightiläisenä työväenliikkeenä ja sen johtokuntaan valittiin työväestön edustajien ohella mm. opettaja, tilallinen ja pastori. Säkylän työväenyhdistys Tarmolla oli heti alusta asti kaksi haaraosastoa; Pyhäjoen työväenyhdistys Taisto ja Kolvaan työväenyhdistys Toivo. Pyhäjoen yhdistyksellä oli oma talo jo vuonna 1906.
Rakennus

Työväenyhdistys alkoi heti perustamisensa jälkeen kerryttää rakennusrahastoa. Ensimmäisenä toimintavuonna yhdistys järjesti kuudet iltamat ja kuudet kansanhuvit. Yhdistys anoi kunnalta tonttimaata taloa varten. Kuntakokous myönsi aluksi pyydetyn tontin, mutta asiasta sukeutui riita, joka kesti koko kevään 1907. Tilallisten ja työväestön välit alkoivat jo kiristyä ja yhteistoiminta hankaloitua. Rakennusaineiksi yhdistys osti Yli-Kleemolan asuinrivin, ja talo valmistui talkoovoimin vuonna 1907. Toiminta talolla oli vilkasta 1900-luvun alkupuolella. Yhdistyksen toiminnan pääpaino oli politiikassa, mutta talolla järjestettiin myös iltamia ja esitettiin näytelmiä.
Säkylän demarit myivät huonokuntoisen työväentalon huhtikuussa 2009. Talo purettiin kerrostalon tieltä.
Tadjouranlahti

| Tadjouranlahti |
| --- | --- |
 Nasan satelliittikuva Tadjouranlahdesta.
Sijainti:  Intian valtameren lahti Djiboutin rannikolla Itä-Afrikassa Adeninlahden länsikärjessä.
Merialue:  Intian valtameri

Valtiot
Valtio:   Djibouti
Tadjouranlahti on Intian valtameren lahti Djiboutin rannikolla Itä-Afrikassa Adeninlahden länsikärjessä. Lahden rannikko on karu ja kuiva ja sitä asuttavat lähinnä paimentolaiset.
Tadjouranlahti on suullaan noin 56 kilometriä leveä ja 80 kilometriä pitkä. Lahden syvyys lähellä sen keskustaa on 1 082 metriä ja keskimäärin 50 metriä lähempänä rannikkoa. Sen pinta-ala on noin 347 neliökilometriä. Alueen ainoat merkittävät asutuskeskukset ovat Djibouti, Tadjoura ja Obock, joista vain Djiboutissa on merkittävä satama.
Tadjouranlahden keskellä noin 11 kilometriä Djiboutin kaupungista sijaitsee Moucha Islands saaristo. Sen suurin saari on Moucha joka on myös Tadjouranlahden suurin saari. Sillä on myös lentokenttä. Saariston länsipuolella on Maskalin saari.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tadjouranlahti Wikimedia Commonsissa
Gulf of Tadjoura IndianOcean.io. Arkistoitu 10.6.2020. Viitattu 17.1.2020. (englanniksi)
Subhuman Race

| Subhuman Race Skid Row |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 28. maaliskuuta 1995
 Tuottaja(t): Bob Rock
 Tyylilaji: heavy metal
 Kesto: 56.39
 Levy-yhtiö: Atlantic
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 15.
Skid Row’n muut julkaisut
| B-Side Ourselves 1992 | Subhuman Race 1995 | 40 Seasons – The Best of Skid Row 1998 |
Singlet albumilta Subhuman Race
 ”My Enemy” Julkaistu: 1995  ”Breakin’ Down” Julkaistu: 1995  ”Into Another” Julkaistu: 1995
Subhuman Race on Skid Row’n kolmas albumi. Se julkaistiin 28. maaliskuuta vuonna 1995. Albumi on myös viimeinen studioalbumi laulaja Sebastian Bachin sekä rumpali Rob Affuson kanssa.
Albumi nousi Suomen viralliselle listalle neljäksi viikoksi. Se ylsi parhaimmillaan sijalle 15.
Kappaleet

My Enemy – 3.38
Firesign – 4.54
Bonehead – 2.16
Beat Yourself Blind – 5.02
Eileen – 5.36
Remains to be Seen – 3.34
Subhuman Race – 2.40
Frozen – 4.43
Into Another – 4.02
Face Against My Soul – 4.20
Medicine Jar – 3.36
Breakin’ Down – 4.30
Ironwill – 7.43
Kokoonpano

Sebastian Bach – laulu, taustalaulu
Scotti Hill – kitara, taustalaulu
Dave Sabo – kitara
Rachel Bolan – basso
Rob Affuso – rummut
Arvostelut

Allmusic:
Entertainment Weekly: D
Rolling Stone:
Aiheesta muualla

Subhuman Race Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Subhuman Race Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Skid Row
| --- | --- |
Studioalbumit:   Skid Row  Slave to the Grind  Subhuman Race  Thickskin  Revolutions per Minute  The Gang’s All Here 
Livealbumit:  Subhuman Beings on Tour
EP:t:  B-Side Ourselves
Syvyyspomminheitin

Syvyyspomminheitin on syvyyspommien levittämiseen käytetty ase, jonka käyttö alkoi Britannian kuninkaallisessa laivastossa ensimmäisen maailmansodan lopulla.
Kuninkaallinen laivasto käytti 1917-1918 troolareita sukellusveneentorjunnassa. Osassa näistä oli syvyyspomminheitin etukannella, mutta ei olemassa todisteita niiden käytöstä taistelutilanteessa. Erityiset syvyyspomminheittimet kehitettiin mahdollistamaan laajempi hyökkäyskuvio kuin aluksen perästä pudottamalla oli mahdollista. Ensimmäiset heittimet valmistettiin Britannian maavoimien juoksuhautojen tuhoamiseen käytetyistä heittimistä (tai mörssäreistä) ja niitä valmistettiin 1277 kappaletta. Ainoastaan 174 asennettiin sodan aikana aluksille. Mörssäreissä käytetyt ammukset olivat liian keveitä ollakseen tehokkaita ja ainoastaan yhden sukellusveneen tiedetään tulleen tuhotuksi aseella.
Y-tykki.
Thornycroft loi parannetun version heittimestä, millä pystyttiin heittämään pommi 37 metrin päähän. Ensimmäinen uusi heitin asennettiin heinäkuussa 1917 ja otettiin palveluskäyttöön elokuussa. Kaikkiaan 351 torpedovenehävittäjää  ja 100 muuta alusta varustettiin uudella aseella. Yhdysvaltain laivaston valmistamana ase sai nimen Y-tykki, joka tuli sen muodosta, joka otettiin käyttöön vuoden 1918 aikana. Ase asennettiin aluksen keskilinjalle ja sillä kyettiin heittämään syvyyspommi kummallekin puolelle alusta. Heitin toimitti pommin 41 metrin päähän.
K-tykki, joka standardoitiin 1942, korvasi Y-tykin syvyyspomminheittimenä. Niissä oli vain yksi pommi ja ase voitiin asentaa aluksen laidalle, mikä vapautti keskilinjan muuhun käyttöön. Aluksille asennettiin normaalisti neljästä kahdeksaan K-tykkiä ja niitä käytettiin samanaikaisesti aluksen perässä olevilta kiskoilta pudotettujen syvyyspommien kanssa, jolloin saatiin 6-10 syvyyspommin pudotus kuvio. Pudotuksen aikana aluksen tuli kulkea suurella nopeudella väistääkseen syvyyspommien tuhovoimaa.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Depth charge
Stuart Golland

Stuart Golland (3. elokuuta 1945 – 11. syyskuuta 2003) oli englantilainen näyttelijä, joka tunnettiin ITV:n draamasarjasta Sydämen asialla. Siinä hän esitti Pub Aidensfield Armsin omistaja George Wardia tuotantokausina 1992–1996. Hän on esiintynyt sarjan 67 jaksossa.
Golland on myös näytellyt tv-sarjassa Emmerdale.
Aiheesta muualla

Stuart Golland Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Svätý Jur

Svätý Jurin kirkko
Svätý Jur on pikkukaupunki Slovakiassa, Bratislavan pohjoispuolella. Siellä oli noin 5 720 asukasta vuoden 2019 arvioiden mukaan. Kaupungin nimi tarkoittaa pyhää Yrjänää, minkä takia se joutui kommunistihallinnon aikana vaihtamaan nimeksensä Jur pri Bratislave.
Ensimmäinen maininta kirjallisissa lähteissä Svätý Jurista on vuonna 1209, ja vuonna 1299 se sai kaupunkioikeudet. Kaupungin merkittävin nähtävyys on 1200-luvulla rakennettu Pyhälle Yrjölle omistettu kirkko. Siihen on lisätty yksityiskohtia vuosisatojen varrella. Kaupungissa on ollut Biely Kameňin linna (Valkea linna), mutta se on ottomaanien jäljiltä raunioina.
Slovakian ensimmäinen rautatie kulki Bratislavasta 14 kilometrin päähän Svätý Juriin.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kaupungin kotisivut
TWA:n lento 840

TWA:n lento 840 oli Trans World Airlinesin reittilento. Sen reitti oli aikataulujen mukaan Los Angeles–New York–Rooma–Ateena–Kairo.
Lento joutui kahdesti palestiinalaisterroristien hyökkäyksen kohteeksi Rooman ja Ateenan välillä:
TWA:n lento 840 (1969): lento kaapattiin ja pakotettiin laskeutumaan Damaskokseen, Syyriaan. Kukaan ei loukkaantunut.
TWA:n lento 840 (1986): lentokoneessa räjähti pommi lennon aikana. Neljä henkilöä kuoli.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”TWA:n lento 840”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.