stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lisätty todellisuus
Historia ja kehitysvaiheet

1957–1962: Elokuvien tekijä Morton Heilig keksi ja patentoi Sensoraman, laitteen joka yhdistää kuvaa, ääntä, tärinää ja tuoksuja.
1966: Ivan Sutherland keksi silmikkonäytön – ”ikkuna virtuaalimaailmaan”.
1975: Myron Krueger kehitti Videoplacen, joka mahdollistaa käyttäjän vuorovaikutuksen virtuaalisten esineiden kanssa.
1989: Jaron Lanier lanseerasi käsitteen virtuaalitodellisuus ja luo ensimmäisen virtuaalimaailmoihin keskittyneen kaupallisen yrityksen.
1990: Tom Caudell lanserasi ”lisätyn todellisuuden” käsitteen työskennellessään Boeingilla.
1992: L.B. Rosenberg kehitti yhden ensimmäisistä lisätyn todellisuuden järjestelmistä Yhdysvaltain ilmavoimien tutkimuslaboratoriossa ja demonstroi sen hyödyllisyyttä ihmisen toimintakyvylle.
1992: Steven Feiner, Blair MacIntyre ja Doree Seligmann kirjoittivat ensimmäisen merkittävän tutkimuksen virtuaalisen todellisuuden järjestelmän prototyypistä (KARMA) Graphics Interface- konferenssissa. Laajasti viitattu artikkeli julkaistaan vuonna 1993.
1993: Loral WDL suoritti ensimmäisen demonstraation joka yhdistää AR-ohjatut ajoneuvot ja ihmisten käyttämät simulaattorit. (Unpublished paper, J. Barrilleaux, ”Experiences and Observations in Applying Augmented Reality to Live Training”, 1999.)
1994: Julie Martin loi ensimmäisen AR-teatteriproduktion, Australia Council for the Artsin rahoittaman esityksen Dancing In Cyberspace, joka esittää tanssijoiden ja akrobaattien ohjaamia, ihmisen kokoisia virtuaalisia objekteja reaaliajassa, heijastettuna samalle näyttämölle. Akrobaatit sekoittuvat virtuaaliseen ympäristöön. Installaatio käyttää Silicon Graphicsin tietokoneita ja Polhemus- järjestelmää.
1994: Paul Milgram määritteli virtuaalisen jatkumon. Lisätty todellisuus on sijoittuu tässä jatkumossa laajennetun todellisuuden alakäsitteen alle.
1997: Ronald Azuma julkaisi lisätyn todellisuuden kentän määrittelevän tutkimusraportin.
2000: Bruce H. Thomas kehitti ARQuaken, ensimmäisen lisätyn todellisuuden ulkoilmapelin. Tämä esitellään International Symposium on Wearable Computers -konferenssissa.
2002: Steven Feinero esitteli tutkimuksen ”Augmented Reality: A New Way of Seeing: Computer scientists are developing systems that can enhance and enrich a user's view of the world”. Scientific American, April 2002.
2005: Ensimmäinen kameralaitteisto, joka kykeni analysoimaan fyysisen ympäristön reaaliajassa ja suhteuttamaan reaalisen tilan ja virtuaaliobjektit toisiinsa. Tämä toimii myöhempien todellisia ympäristöjä ja virtuaalisia objekteja yhdistävien lisätyn todellisuuden järjestelmien pohjana.
2005: Daniel Palanker, Alexander Vankov ja Phil Huie kehittivät "bionisen silmän".
2007: Ensimmäiset lääketieteelliset sovellukset, muun muassa MS-potilaiden tasapainoa visuaalisin signaalein parantava järjestelmä.
2008: Wikitude AR Travel Guide julkaistiin Android-puhelimille.
2009: Saqoshan kehittämä FLARToolkit käännettiin Adobe Flash -ympäristöön, tuoden näin lisätyn todellisuuden työkalut verkkoselaimille.
Teknologia > Laitteisto > Näytöt

Lisätyn todellisuuden näyttöteknologiat voidaan jakaa kolmeen kategoriaan:
päässä pidettävä (head worn)
kädessä pidettävä (handheld)
projisoitava (projective)
Teknologia > Laitteisto > Näytöt > Päässä pidettävät näytöt

Päässä pidettävät näytöt voidaan jakaa kahteen luokkaan, optisiin näyttöihin ja videonäyttöihin. Optisissa näytöissä käyttäjä näkee todellisuuden läpinäkyvän pinnan läpi ja virtuaalinen informaatio liitetään tähän pintaan. Videonäytöissä todellisuus kuvataan päässä pidettävän kameran läpi ja tämä informaatio liitetään virtuaaliseen informaatioon ennen sen esittämistä käyttäjälle näytön kautta.
Molemmilla näyttötekniikoilla on omat hyvät ja huonot puolensa. Optinen näyttö on selkeästi parempi esittämään kuvaa reaalimaailmasta, koska tätä kuvaa ei ole tarpeen käsitellä mitenkään tai esittää näytöstä, jonka erottelukyky ei vastaa silmän erottelukykyä. Optinen näyttö myös säilyttää silmien syvyysvaikutelman muuttumattomana, kun taas videonäytöissä syvyysvaikutelma on toteutettava stereonäyttöjen avulla. Stereonäytöissä molemmille silmille on oma näyttö sekä oma kamera, jotka kuvaavat todellisuutta samoilta paikoilta kuin silmät luoden syvyysvaikutelman.
Optinen näyttö on huonompi todellisuuden ja virtuaalisen informaation yhdistämisessä uskottavasti, koska virtuaalista informaatiota ei saada esitettyä niin, että se peittäisi kokonaan todellisen näkymän. Tällöin seurauksena voi olla haamukuvamainen vaikutelma, joka voi haitata informaation havaittavuutta.lähde?
Optisten näyttöjen toinen ongelma on niiden jokaiselle käyttäjälle erikseen tehtävä aikaa vievä kalibrointi. Kalibrointia tarvitaan, jotta virtuaalinen informaatio saadaan kohdistettua tarkasti todelliseen näkymään. Käytännössä optiset näytöt täytyy kalibroida joka kerta, kun ne otetaan pois ja laitetaan takaisin päähän tai kun näytön etäisyys käyttäjän silmistä muuttuu.lähde?
Optisten ja virtuaalisten näyttöjen lisäksi eräs kehitysasteella oleva teknologia on virtuaalinen verkkokalvonäyttö (virtual retinal display) . Tekniikka perustuu matalatehoiseen laseriin, jolla piirretään kuva suoraan käyttäjän verkkokalvolle. Tulevaisuudessa saattaa myös olla mahdollista hankkia silmään verkkokalvolle asennettava implantti, johon virtuaalinen informaatio voidaan välittää suoraan.
Teknologia > Laitteisto > Näytöt > Kädessä pidettävät näytöt

Kädessä pidettävä näyttö voi olla esimerkiksi kannettava tietokone tai matkapuhelin varustettuna kameralla, jolloin laitteen näytöllä esitetään kameran kautta kuvattu ympäristö täydennettynä lisätyn todellisuuden informaatiolla. Kannettavien tietokoneiden heikkoutena on niiden kalleus, melko suuri koko ja lyhyt käyttöaika suuren virrankulutuksen vuoksi, matkapuhelimissa puolestaan pienet näytöt sekä tehoiltaan vaatimattomat prosessorit. Matkapuhelinten ja kämmentietokoneiden ominaisuuksien kehittyessä ja hintojen laskiessa nopeasti niistä on tullut houkuttelevia vaihtoehtoja lisätyn todellisuuden näyttölaitteiksi. Lähes kaikissa matkapuhelimissa on kamera sekä muita lisätyn todellisuuden mahdollistavia teknologioita, kuten kompassi ja GPS.
Vaikka vaikuttaisikin siltä, että matkapuhelinten pienet näytöt olisivat huonoja lisätyn todellisuuden informaation esittämiseen, Hwangin ja kumppaneiden 2006 tekemässä tutkimuksessa  todetaan, että käyttäjän saadessa liikuttaa ruutua vapaasti luo se uppoutumisen elämyksen, joka on verrattavissa näkymään suuremmalla näytöllä.
Suomessa merkittäviä tutkimuksia aiheesta ovat Nokian MARA sekä VTT:n lisätty todellisuus- työryhmän tutkimukset.
Teknologia > Laitteisto > Näytöt > Projektionäytöt

Nykyisin videoprojektori ei ole enää keskikokoista matkapuhelinta suurempi, ja tämän vuoksi kiinnostus kannettavia videoprojektoreja kohtaan lisätyn todellisuuden näyttölaitteina on lisääntynyt. Massachusetts Institute on Technologyssa (MIT) on kehitetty SixthSense- järjestelmä, joka hyödyntää kannettavaa projektoria virtuaalisen informaation heijastamiseen mille pinnalle tahansa, esimerkiksi sanomalehden pinnalle. .
Projektoreita on aiemmin tutkittu käytettäväksi mm. lääketieteellisissä sovelluksissa, koska leikaussalissa lisätty todellisuus olisi helpompaa toteuttaa paikallaan olevalla projektorilla kuin tarkkaa kalibrointia ja reaaliaikaista seurantaa vaativalla päässä pidettävällä näytöllä. .
Teknologia > Laitteisto > Seuranta (tracking)

Yksi lisätyn todellisuuden yleistymistä rajoittava ongelma on todellisuuden ja virtuaalisen informaation kohdistaminen. Todellisen ja virtuaalisen informaation täytyy olla tarkasti toisiinsa kohdistettua, jotta informaation yhtenäisyyden illuusio ei hajoaisi. Kohdistusongelman ratkaisuun voidaan käyttää useita seurantamenetelmiä . Useita menetelmiä vaaditaan, koska yksi menetelmä voi toimia hyvin jossain tilanteessa, mutta pettää täysin toisessa tilanteessa. Esimerkiksi GPS voi toimia hyvin ulkotiloissa mutta menettää sisätiloissa välttämättömän yhteyden GPS- satelliitteihin. Usein käytetäänkin usean eri menetelmän yhdistelmää, jotta varmistetaan luotettavin ja tarkin seuranta sekä kohdistus. Näitä menetelmiä ovat mm. kiihtyvyysanturit, gyroskoopit, ultraääni, magneettikentät, GPS- seuranta sekä optinen seuranta.lähde?
Teknologia > Laitteisto > Vuorovaikutus

Jotta käyttöliittymät olisivat intuitiivisia ja helppokäyttöisiä, tulee myös käyttäjän vuorovaikutukseen eli interaktioon virtuaalisen tiedon kanssa kehittää mahdollistavaa teknologiaa. Yksinkertaisimmillaan vuorovaikutus toteutetaan tietokoneen näppäimistön ja hiiren avulla, mutta tämä ei ole helppokäyttöisin vuorovaikutusmalli käytettäessä järjestelmää, jota ei välttämättä käytetä pöydän ääressä. Käytettäessä kämmenessä pidettävää näyttöä voidaan hyödyntää esimerkiksi kosketusnäyttöä.lähde?
MIT:n SixthSense- järjestelmässä interaktio on toteutettu erivärisillä sormiin asetettavilla seurantamerkeillä. Näiden avulla järjestelmä tunnistaa kameran kuvasta, missä mikäkin merkitsevä sormi sijaitsee, ja tekee päätökset interaktiosta sen perusteella.
Tinmith- järjestelmässä interaktioon käytetään käsineitä, joihin on yhdistetty seurantamerkit sekä käyttäjän sormien painallukset tunnistava laitteisto.
Teknologia > Laitteisto > Tietokone

Tietokone analysoi visuaalisen datan ja paikkatiedot ja käyttää näitä tietoja reaalisen näkymän ja lisätyn todellisuuden elementtien mahdollisimman täsmälliseen yhdistämiseen.
Sovellusalueet

Lisätyn todellisuuden sovellukset voidaan jaotella useaan eri luokkaan Ronald T. Azuman ja kumppaneiden kirjoittamien artikkeleiden mukaan. Vuonna 1997 Azuma lajitteli artikkelissaan sovellukset kuuteen eri luokkaan käyttötarkoituksen mukaan. Myöhemmässä artikkelissa vuonna 2001 Azuma ja kumppanit lajittelivat lisätyn todellisuuden sovellukset hieman yleisempiin kategorioihin:
kannettaville laitteille suunnatut,
yhteistyön mahdollistavat ja
kaupalliset sovellukset.
On huomioitava myös muita sovellusryhmiä, joista osa on myös mainittu Azuman aiemmassa artikkelissa ja joiden sovittaminen edellä mainittuihin kategorioihin on hankalaa, mutta kyse on kuitenkin hyvin tärkeistä sovellusalueista:
lääketiede,
asentaminen ja kunnossapito
sotilasilma-alukset
rakentaminen
logistiikka
koulutus
Sovellusalueet > Kannettavat laitteet

Kannettavien laitteiden käyttöä on tutkittu pitkään etukäteen valmistelluissa sisätiloissa . Yhtenä esimerkkinä on NaviCam, joka perustuu kannettavan videokameran kuvaan . Liikuttavalle alueelle on asetettu laitteiston tunnistamia kuvia (fiducials), joiden perusteella ympäristöön voidaan asettaa lisätyn todellisuuden objekteja, kuten tietoa uusista julkaisuista, jotka löytyvät kirjahyllystä.
Ensimmäinen ulkoilmaan suunniteltu sovellus oli Touring Machine, joka kehitettiin Kolumbian yliopistossa. Sovellus näyttää käyttäjälle tietoja ympäristöstä, esimerkiksi talojen nimiä ja niihin liittyviä tietoja. Sovellusta on kehitetty niin, että nykyään on mahdollista näyttää vanhoja jo purettuja rakennuksia ympäri yliopiston aluetta ja osoittaa reittejä, joita pitkin käyttäjä pääsee haluamaansa kohteeseen. Toisen samankaltaisen järjestelmän (Battlefield Augmented Reality System) on kehittänyt The Naval Research Lab. Järjestelmän avulla voidaan ympäristöön lisätä 3D-objekteja, kuten vaarallisia alueita ja sotilasoperaatioiden kohteita. Samankaltaista alustaa hyödyntää myös ARQuake, jossa käyttäjä näkee todellisessa maailmassa virtuaaliobjekteja eli vihollisia ja pyrkii tuhoamaan ne . Nähtävyyksiä pyritään elävöittämään kannettavien laitteiden avulla, mistä hyvänä esimerkkinä on Archeoguide-projekti.
Sovellusalueet > Yhteistyö

Useat lisätyn todellisuuden sovelluksista hyötyvät mahdollisuudesta, että useampi ihminen voi samaan aikaan katsella, keskustella ja olla vuorovaikutuksessa kolmiulotteisten mallien kanssa. Voidaan erotella kaksi toisistaan poikkeavaa tapaa, joiden avulla voidaan toteuttaa yhteistyön mahdollistava vuorovaikutus.
Mille tahansa tasaiselle pinnalle heijastetaan projektorin avulla lisätyn todellisuuden objekteja, jotka on mahdollista kaikkien nähdä ja olla vuorovaikutuksessa, mutta samalla mahdollisuudet ovat hyvin rajatut ja sidotut kyseiseen pintaan. Esimerkkinä voidaan pitää J.Rekimoton esittelemää lisätyn todellisuuden tasoa, jolle voidaan asettaa virtuaalisia objekteja kaikkien tarkasteltavaksi. Toisena vaihtoehtona on toistensa kanssa synkronisoidut lasit, joiden läpi käyttäjät katsovat. Tämä mahdollistaa kolmiulotteisten objektien asettamisen mihin tahansa ympäristöön. Esimerkkinä järjestelmästä on Studierstube , joka käyttää apuna laseja, joiden avulla käyttäjät voivat olla vuorovaikutuksessa kolmiulotteisten objektien kanssa.
On myös esitetty useita vaihtoehtoisia järjestelmiä, jotka mahdollistaisivat käyttäjäkohtaisesti muokattavan käyttöliittymän. Tämä lisäisi mahdollisuuksia lisätä yksityistä tietoa, jota muut eivät voi nähdä, mutta samalla antaa eritasoisille käyttäjille mahdollisuuden lisätä enemmän tietoa omaan näkymään, mikä helpottaa heidän työskentelyään.
Sovellusalueet > Kaupallinen

Lisättyä todellisuutta on hyödynnetty useaan otteeseen kaupallisiin tarkoituksiin. Erityisesti urheilussa on voitu hyödyntää lisättyä todellisuutta tuomalla tv-lähetykseen lisäsisältöä, joka helpottaa lähetyksen seuraamista, kuten FoxTrax -järjestelmä, jota on hyödynnetty jääkiekossa helpottamaan kiekon huomaamista.
Suomessa rakennusalan tiettävästi ensimmäinen kaupallinen lisättyä todellisuutta käyttävä palvelu on FCG Finnish Consulting Groupin ja VTT:n yhteistyönä tarjoama paikkamallinnus, jota käytetään rakennusten ja aluesuunnitelmien havainnollistamiseen paikan päällä. Palvelua on käytetty muun muassa Helsingin kaupungin suunnitteluhankkeissa (www.fcg.fi/paikkamallinnus).lähde?
Sovellusalueet > Lääketiede

Lääkäreille lisätty todellisuus tuo paremman näkymän ihmisen sisään ja toimii apuna kirurgian harjoittelussa. Erilaisilla kuvausmenetelmillä, kuten magneettikuvaus, tietokonetomografia tai ultraäänikuvaus, voidaan luoda näkymä ihmisen "sisään", mikä helpottaa esimerkiksi tähystysleikkauksia. Lisätty todellisuus antaa mahdollisuuden ohjata neulaa ihmisruumiin sisällä, mikä helpottaa esimerkiksi koepalan ottamisen rintasyöpätutkimuksissa.
Sovellusalueet > Asennus ja kunnossapito

Asennusta ja kunnossapitoa pyritään helpottamaan luomalla kolmiulotteinen näkymä henkilön silmien eteen ja näyttämällä vaihe kerrallaan miten asennus tai korjaus pitää tehdä. Samalla järjestelmällä voidaan lähettää kuva eri asiantuntijoille, jotka voivat neuvoa korjaajaa.
Erityisesti digitaaliseen ympäristöön siirretty ohjeistus helpottaa monimutkaisten järjestelmien korjaamista, kuten lentokoneiden sähköjärjestelmiä.
Sovellusalueet > Sotilasilma-alukset

Sotilaslentokoneissa ja -helikoptereissa on käytössä heijastusnäyttö ja kypärään asennettu näyttö, jotka auttavat lentäjää näyttämällä esimerkiksi navigointia helpottavaa tietoa. Laitteistolla voidaan osoittaa kohteita maassa ja ilmassa, jotka ovat oleellisia sotilasoperaatioiden kannalta. On myös mahdollista ohjata esimerkiksi helikopterin tykkiä pelkän katseen avulla, joka helpottaa tähtäämistä.
Sovellusalueet > Rakentaminen

Ennen rakentamisen aloittamista lisätyn todellisuuden avulla voidaan luoda tulevalle ostajalle realistinen kuva rakennettavasta talosta vaikka suoraan tontilla. Suunnitteluvaiheessa on mahdollista tulevaisuudessa sovittaa esimerkiksi ovet ja ikkunat paikoilleen, mikä antaa suunnittelijalle paremman kuvan suunniteltavasta rakennuksesta.lähde tarkemmin? Varsinaisessa rakennusvaiheessa voidaan osoittaa mistä esimerkiksi viemäriputket menevät, joka auttaa maansiirtokoneiden kuljettajia muokkaamaan maata oikealla tavalla. Toisin sanoen erityisesti rakentamisessa on useita osa-alueita, joissa voidaan hyödyntää lisättyä todellisuutta ja samalla helpottaa tulevaisuuden rakentamista.
Sovellusalueet > Logistiikka

Logistiikassa AR-teknologiaa käytetään tiedon rikastamiseen. AR-lasien avulla voi varaston työntekijä nähdä, mitä varaston hyllyssä on, mihin osoitteeseen tavara on menossa, mitä merikonttiin tulee lastata tai mitä tavararyhmää lentokoneesta on purettava. Virtuaalitodellisuus vähentää virheiden määrää ja toiminnasta tulee nopeampaa sekä turvallisempaa.
Sovellusalueet > Koulutus

Lisättyä todellisuutta käytetään laajasti koulutuksessa mm. varhaiskasvatuksessa, suomalaisessa esi- ja perusopetuksessa ja lukio-opetuksessa. Pientenkin lasten kanssa lisättyä todellisuutta voidaan käyttää mm. lasten osallistamiseen oman ympäristön suunnitteluun. Valmiita ja ilmaisia tuntisuunnitelmia lisätyn todellisuuden käytöstä esi- ja perusopetuksessa löytyy mm. suomalaisen koulutusteknologiayrityksen 3DBear sivuilta sekä ilmaisesta 3DBear AR appista. Koulutuksessa käytetyin lisätyn todellisuuden laite on tabletti tai älypuhelin, mutta myös vaativampia sovelluksia käytetään kuten Microsoft Hololensia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lisätty todellisuus Wikimedia Commonsissa
Vuosittain pidettävä AR-konferenssi ISMAR
Schnabelin jatkumo
Milgramin jatkumo
Cheri Honkala

| Cheri Honkala |
| --- | --- |
 Cheri Honkala vuonna 2012.
Henkilötiedot
Syntynyt: 12. tammikuuta 1963 (ikä 61) Minneapolis, Minnesota, Yhdysvallat
Poliitikko
Puolue:  Yhdysvaltain Vihreä puolue
Cheri Honkala (s. 12. tammikuuta 1963 Minneapolis) on yhdysvaltalainen aktivisti ja poliitikko, joka oli Vihreän puolueen Jill Steinin varapresidenttiehdokkaana Yhdysvaltain presidentinvaaleissa 2012. Honkala tunnetaan muun muassa köyhyyden ja asunnottomuuden vastustajana. Hänellä on isänsä puolelta suomalaiset sukujuuret, äitinsä puolelta hän on cheyenne.
Honkalan poika Mark Webber (s. 1980) on näyttelijä.
Käännös suomeksi
Charles Portis

| Charles Portis> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 28. joulukuuta 1933
Kuollut: 17. helmikuuta 2020 (86 vuotta)
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: englanti
Tuotannon kieli: englanti
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Charles McColl Portis (28. joulukuuta 1933 – 17. helmikuuta 2020) oli yhdysvaltalainen kirjailija. Hänen tunnettuja romaanejaan ovat  Norwood (1966) ja lännenromaaniklassikko Kova kuin kivi (1968), joista molemmista on tehty elokuva (Norwood ja Kova kuin kivi).
Teoksesta Kova kuin kivi on tehty jatkoelokuva Rooster Cogburn & Lady ja toinen televisiolle. Uudempi, Coenin veljesten, elokuva Kova kuin kivi sai ensi-iltansa 2010.
Portisista on sanottu, että hän on "kekseliäimpiä lännenromaanien komiikan kirjoittajia". Suomennoksen uusi painos jälkisanoineen ilmestyi samoihin aikoihin kuin Coenin veljesten elokuva, mutta jäi vaille huomiota.
Teokset

Norwood, 1966
True Grit, 1968 – Suomennos: Kova kuin kivi. Suom. Liisa Ryömä ja Pirkko Sand. WSOY, 1970 – 2.p. Tammi 2011 sisältää Donna Tarttin jälkisanat.
The Dog of the South, 1979
Masters of Atlantis, 1985
Gringos, 1991
Escape Velocity: A Charles Portis Miscellany, 2012
"The New Sound from Nashville", Saturday Evening Post, 239 (12 February 1966): 30–38.
"Traveling Light", Saturday Evening Post, 239 (18 June 1966): 54–77 ; 239 (2 July 1966): 48–75. (Norwoodin uudistettu versio, joka ilmestyi sarjana).
"True Grit", Saturday Evening Post, 241 (18 May 1968): 68–85; 241 (1 June 1968): 46–61; 241 (15 June 1968): 44–57. (True Gritin tiivistetty sarjaversio).
"Your Action Line", The New Yorker Archive, 53 (12 December 1977): 42–43. Faulkner Wells, Dean, ed. The Great American Writers' Cookbook. Oxford: Yoknapatawpha Press (1981).
"Nights Can Turn Cool in Viborra", The Atlantic Monthly, 270 (Dec. 1992): 101–106.
"I Don't Talk Service No More", The Atlantic Monthly, May, 1996, Vol. 277, No. 5, pp. 90–92.
"Combinations of Jacksons", The Atlantic Monthly, May, 1999, Vol. 283, No. 5, pp. 81–92. (muistelmat).
Aiheesta muualla

Wikisitaateissa on kokoelma
-sitaatteja.
Ed Parkin artikkeli The Believerissä, March 2003 (Arkistoitu – Internet Archive)
Encyclopedia of Arkansas History & Culture: Charles McColl Portis
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Korea  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Muut:  Europeana  IdRef 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Charles Portis

Käännös suomeksi
Levyahven

| Levyahven |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Silmälläpidettävä  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Aurinkoahvenkalat Centrarchiformes
Heimo::  Aurinkoahvenet Centrarchidae
Suku::  Enneacanthus
Laji::  chaetodon
Kaksiosainen nimi
 Enneacanthus chaetodon  (Baird, 1855) 
Katso myös
   Levyahven Wikispeciesissä   Levyahven Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvoIUCN-testi OK: 
Levyahven (Enneacanthus chaetodon) on aurinkoahveniin kuuluva kalalaji. Lajia tavataan makeista vesistä Yhdysvaltojen itäosissa.
Koko ja ulkonäkö

Levyahven kasvaa useimmiten 5–8 cm pitkäksi, ja voi suurimmillaan saavuttaa 10 cm:n pituuden. Ruumiinrakenteeltaan laji on korkearuumiinen, soikea ja litteähkö. Selkäevän etuosa on piikikäs ja sen osia erottaa lovi. Kalan pyrstöevä on pyöreäpäinen. Levyahven on hopeanharmaa ja ruumiissa on viisi tai kuusi mustaa pystyraitaa. Kiduskannessa on musta täplä. Selkäevän etukärki on musta ja vatsaevien alareunat ovat punertavat.
Levinneisyys ja elintavat

Levyahventa tavataan New Jerseystä Floridaan ulottuvalta alueelta. Sen elinympäristöä ovat järvet, lammet, hitaasti virtaavat joet ja purot sekä suot. Laji viihtyy kasvillisuuden joukoissa ruskeissa ja hieman happamissa vesissä. Levyahven syö hyönteisiä, niiden toukkia ja pieniä äyriäisiä. Lisääntymiskausi on maaliskuusta kesäkuulle. Koiras rakentaa vesikasvien joukkoon pesän, jossa kuteminen tapahtuu.
Levyahventa voidaan pitää akvaarioissa. Levyahven luokitellaan silmälläpidettäväksi. Kantaa uhkaavat elinympäristön häviäminen kuivattamisen ja vedenoton vuoksi, saastuminen maatalouskemikaalien vuoksi, keruu akvaarioihin ja vesikasveja syövät omenakotiloihin kuuluvat vieraslajit.
Hopeatiikeriahven

| Hopeatiikeriahven |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Silmälläpidettävä  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Aurinkoahvenkalat Centrarchiformes
Heimo::  Viiruahvenet Terapontidae
Suku::  Bidyanus
Laji::  bidyanus
Kaksiosainen nimi
 Bidyanus bidyanus  (Mitchell, 1838) 
Katso myös
   Hopeatiikeriahven Wikispeciesissä   Hopeatiikeriahven Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvoIUCN-testi OK: 
Hopeatiikeriahven (Bidyanus bidyanus) on viiruahveniin kuuluva kalalaji. Lajia tavataan makeista vesistä Australiassa.
Koko ja ulkonäkö

Hopeatiikeriahven kasvaa useimmiten 30–35 cm pitkäksi, ja voi suurimmillaan saavuttaa 40–60 cm:n pituuden. Ruumiinrakenteeltaan laji on pitkänomaisen soikea, litteähkö ja pienipäinen. Selkäevä on pitkä ja sen etuosa on piikikäs. Kalan pyrstöevä on hieman haarautunut. Hopeatiikeriahvenen värivaihtelee harmahtavan tai vihertävän ruskeasta kellertävään. Selkä on vatsaa tummempi. Nuorilla kaloilla on tummia vaakajuovia.