stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Punaisten hautapaikka Masalassa

Laatassa lukee:
"Tässä lepää neljä toveria
 jotka valkoiset telottivat
1918"
Punaisten hautapaikka Masalassa on neljän Suomen sisällissodassa 1918 kaatuneen hauta Kirkkonummen Masalassa. Hautapaikalla on muistolaatta, joka on peräisin vuoden 1958 jälkeiseltä ajalta, mahdollisesti 1970-luvulta.
Aidattu hauta-alue.
Haudatut olivat kotoisin Masalasta, ja he joko kaatuivat tai heidät teloitettiin Sepänkylässä (Smedsby) 26. helmikuuta 1918. Smedsbyssä käytiin tuolloin punaisten ja valkoisten välinen taistelu, kun valkoisten Sigurdskåren murtautui saarroksista ja pakeni Humaljärven yli.
Hauta sijaitsee alueella, jonka omisti silloin Matti Jansson. Hänen leskensä antoi haudata heidät paikalle. Alueen omistaa nykyisin Kirkkonummen kunta. Hiekkatien reunassa on opaskyltti ”Hautapaikka 1918 Gravställe".
Matti Jansson 41 vuotta
Bertel Lemström 24 vuotta
Viljam Karlsson 22 vuotta
Alfons Hägerstedt 19 vuotta
Kirjallisuutta

Hans Brenner, Masala: maalaiskylästä taajamaksi (Masaby: från bondby till tätort), suom. Anita Johansson ja Tarja Tolonen. Luoma: Masalan historiikin projektiryhmä 2006 ISBN 952-92-0941-X (S. 120–123 on koottuna haastattelu- ja arkistotietoja haudatuista ja heidän kuolemaansa liittyvistä tapahtumista.)
Prypjat

| Prypjat (При́п'ять) При́пять, Pripjat |
| --- | --- |
 Näkymä kaupunkiin
 vaakuna
 Kiovan alue Ukrainassa, alla kaupungin sijainti alueella
 Prypjat
 Koordinaatit: 51.4058°N, 30.0565°E 
Valtio:   Ukraina
Alue:  Kiovan alue
Väkiluku (2011):  0
 – Metropolialue:  0
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
 Prypjat on yksi Euroopan aavekaupungeista. 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Prypjat (ukr. При́п’ять, ven. При́пять, Pripjat) on vuonna 1970 perustettu neuvostoaikainen kaupunki Kiovan alueella, Ukrainan pohjoisosassa. Kaupunki on niin kutsuttu Atomgrad eli neuvostoliittolainen kaupunki joka on rakennettu ensisijaisesti lähistöllä olevan ydinvoimalan työntekijöitä ja heidän perheitään varten.  Kaupunki sijaitsee Dneprin Pripet-sivuhaaran lounaisrannalla, linnuntietä 111 kilometriä Kiovasta pohjoiseen. Vuoden 1986 Tšernobylin ydinvoimalaonnettomuuden jälkeen Prypjat on ollut ränsistyvä ja hylätty aavekaupunki, jossa ei virallisen väestötilaston mukaan asu ketään. Kaupungin noin 49 000 asukasta evakuoitiin pois ydinvoimalaonnettomuuden seurauksena.lähde?
Historia

Prypjatin kaupungin rakentaminen Ukrainan sosialistisessa neuvostotasavallassa aloitettiin vuonna 1970, koska Neuvostoliitto oli päättänyt rakentaa uuden ydinvoimalan Tšernobylin kaupungin lähistölle. Prypjat ja Tšernobylin ydinvoimalaitos oli alun perin tarkoitus rakentaa vain 25 kilometrin päähän Kiovasta, mutta neuvostoliittolaisten säteilyturvallisuuden asiantuntijoiden lausunnon jälkeen Neuvostoliitto siirsi kaupungin ja laitoksen sijainnin sadan kilometrin päähän Kiovasta.lähde?
Monista muista Neuvostoliiton ydinvoimaloiden lähellä sijainneista kaupungeista poiketen Prypjat ei ollut suljettu kaupunki, joten saapuminen ja poistuminen kaupungista ei ollut viranomaisten valvonnassa.
Ydinvoimalaonnettomuus

26. huhtikuuta 1986 Tšernobylin ydinvoimalassa sattui maailmanhistorian vakavin ydinonnettomuus, jossa suuria määriä radioaktiivisten aineiden saastuttamaa savua vapautui ilmakehään ydinreaktorin sisäosissa riehuneesta tulipalosta. Koska ydinvoimala oli vain kahden kilometrin päässä Prypjatista, savu liikkui lyhyessä ajassa kaupungin yläpuolelle, minkä seurauksena kaupunki asukkaineen altistui ionisoivalle säteilylle. Kun Neuvostoliiton viranomaiset kuulivat onnettomuudesta ja sen laajuudesta, he päättivät salata Tšernobylin laitoksen reaktorin räjähdyksen, eikä asiasta tiedotettu edes neuvostokansalaisille. Prypjatin asukkaiden väestönsuojelu laiminlyötiin täysin. Vaikka säteily ei enää Prypjatin läheisyydessä aiheuttanut välitöntä vaaraa, oli se edelleen tarpeeksi voimakasta altistaakseen väestön mahdollisille haitallisille jälkiseurauksille. Asian traagisuutta pahentaa se, että suurin osa myöhemmin säteilyaltistuksen aiheuttamista noin 10–15 kuolemantapauksesta olisi ollut mahdollista välttää varsin yksinkertaisin väestönsuojelutoimenpitein, kuten rakennusten sisälle suojautumalla. Sisälle suojautuminen olisi pienentänyt huomattavasti altistumista savun mukana tulleelle laskeumalle.lähde?
Prypjatin evakuointi alkoi 27. huhtikuuta 1986 36 tuntia ydinvoimalaonnettomuudestalähde?, vaikka kaupunki olisi kuulunut tyhjentää välittömästi reaktorin räjähdyksen jälkeen. Viranomaisten kokemattomuuden ja säteilyturvallisuuden valvonnan puuttumisen seurauksena väestönsuojelu osoittautui epäjärjestelmälliseksi ja riittämättömäksi, ja evakuoinnin aikana satoja pelastustyöntekijöitä altistui ionisoivalle säteilylle. Kaupungin asukkaille annettiin lupa ottaa kodeistaan vain asiakirjoja ja vaatteita, joten huonekalut ja muut tavarat talojen sisätiloissa jäivät paikoilleen. Onnettomuuspaikan ympärille muodostettiin 30 kilometrin päähän ulottuva suoja­vyöhyke, jolta evakuoitiin yhteensä noin 120 000 neuvostokansalaista, joista suurin osa oli Prypjatin asukkaita. Onnettomuuden jälkeen radioaktiivisten aineiden saastuttama Prypjat on pidetty ihmisiltä suljettunalähde?.
Nykytila

Nykyhetkellä Prypjat on pysynyt täysin samanlaisena kuin vuoden 1986 ydinvoimalaonnettomuudessa, lukuun ottamatta rakennusten rapistumista ja kasvillisuuden villiintymistä. Radioaktiivisten aineiden luonnollisen hajoamisen ja laimenemien ajan myötä sateen mukana yleinen säteilytaso Prypjatissa on nykyään paikasta riippuen 4–100-kertainen luonnolliseen taustasäteilyyn verrattuna (lokakuussa 2008 mitattu tasoja välillä 0,3–9,1 μSv/h, kun esimerkiksi Helsingin lentokentällä ja Kiovassa taso on 0,08 μSv/h).lähde? Säteilymittarin käyttö on suositeltavaa, koska erityisesti rakennusten sisällä saattaa olla korkean säteilyn niin sanottuja ”kuumia pisteitä”, jos voimakas säteilylähde on saanut olla kuluneet vuodet säältä suojassa. Myös paikoissa, joissa vesi virtaa, tasot voivat olla huomattavan korkeita.lähde?
Prypjatissa vierailusta on tullut tulonlähde monille ukrainalaisille matkailutoimistoille, jotka järjestävät opastettuja kierroksia kaupungissa. Kaikki Prypjatin rakennukset ovat peräisin neuvostoajalta, ja Prypjatiin on tallentunut neuvostokaupunkien tunnelma. Ilman pysyvää asutusta ja ylläpitoa Prypjat on rapistunut, rakennukset ovat ränsistyneitä ja kuluneita. Sadevesi pääsee usein rikkinäisten kattojen läpi, jolloin osa rakennuksista on keväällä ja syksyllä veden vallassa. Luonnon villiintymisen seurauksena rakennuksissa asuu eläimiä, seinät ovat jäkälien peitossa ja sisätiloissa kasvaa jopa puita. 80-luvun lopulla armeija kävi tyhjentämässä Prypjatin kerrostalot. Lähes kaikki irtaimisto heitettiin ikkunoiden kautta ulos, osa tuhottiin, osa varastoitiin ja osa varastettiin. Lähes kaikki ikkunat ovat rikki tai auki, joten monet huoneistot ovat nykyisin tyhjiä. Neuvostoliiton hajoamisen yhteydessä vuonna 1991 asuntoja ryösteltiin, koska kaupunki jäi ilman valvontaa. Osa rakennuksista on sortumisvaarassa, mutta jotkut matkatoimistot päästävät turisteja valikoituihin rakennuksiin. Kaupungin lähellä on satoja kaatopaikkoja, joihin on haudattu ydinreaktorin sammutustöiden ja sarkofagin rakentamisen yhteydessä käytettyjä, voimakkaasti säteileviä kuorma-autoja, paloautoja, helikoptereita ja panssarivaunuja.lähde?
Tšernobylin ydinvoimaonnettomuuden jälkeen kaupungin asukkaille rakennettiin uusi Slavutytšin kaupunki 50 kilometrin päähän Prypjatista. Ydinvoimalan lähellä sijaitseva ja Prypjatin eteläpuolinen Tšernobylin kaupunki on Prypjatista poiketen voitu uudelleenasuttaa.
Vaikka Prypjatissa asuminen on kielletty Ukrainan laissa, kaupungin lähistöllä asuu muutamia satoja asukkaitalähde?, jotka ovat halunneet palata vanhaan kotiinsa.
Nykytila > Prypjatin uudelleenasuttaminen

Yleinen säteilytaso Prypjatissa on muutamia kertoja luonnollista taustasäteilyä korkeampi. Lähinnä kuumien pisteiden aiheuttaman riskin vuoksi kaupunkiin paluu on edelleen kiellettyä ja vaikeaa. Jotkut harvat entiset asukkaat ovat silti omatoimisesti palanneet suljetulle alueelle, eivätkä viranomaiset ole puuttuneet paluumuuttoihin. Prypjatin alueen turvallinen asuttaminen vaatisi alueen perusteellista siivoamista. Ukraina suunnittelee palauttavansa suljettua aluetta käyttöön sitä mukaa, kun jäljellä oleva radioaktiivisuus heikkenee. Kuumatkin pisteet heikkenevät omia aikojaan laimenemisen ja radioaktiivisen puoliintumisen kautta. Ilman puhdistustoimia ja kuumien pisteiden takia koko alueen käyttöön palauttamisessa kestää hyvin pitkä aika: saastuneimpien seutujen kohdalla arviot liikkuvat sadoissa vuosissa.lähde?
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Topografinen karttalehti 1:100 000 (2006): Slavutytšin kaupunki ympäristöineen & Pripjatin kaupunki (Arkistoitu – Internet Archive)
Paskevych Sergiy: Wildlife of the Chernobyl exclusion zone (Arkistoitu – Internet Archive) Kattava sivusto ydinonnettomuudesta ja luonnon nykytilasta.
Kuvia ja tietoa Prypjatin aavekaupungista (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi) (englanniksi) (saksaksi)
Suomalaisen valokuvaajan Lasse Arkelan kuvia Prypjatista (Arkistoitu – Internet Archive)
HS Kuukausiliite: Kaupunki jossa aika pysähtyi
The New York Times: Pripyat Journal; New Sight in Chernobyl's Dead Zone: Tourists
A day in the half-life of Chernobyl
Prypjatin nimikyltti
Ihmisen toiminnan puuttuessa kasvillisuus on vallannut Prypjatin. Taustalla Tšernobylin ydinvoimala.
Prypjatin uimahallin tyhjennetty uima-allas. Uimahalli oli käytössä 90-luvulle asti kaupunkia hoitavien työntekijöiden takia.
Prypjatin kulttuuritalo ”Energetik”
Puksipuut

| Puksipuut |
| --- | --- |
 Isopuksipuu eli isopuksi (Buxus sempervirens)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset Eudicots
Lahko::  Buxales
Heimo::  Puksipuukasvit Buxaceae
Suku::  Puksipuut Buxus  L.
Katso myös
   Puksipuut Wikispeciesissä   Puksipuut Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Puksipuut eli puksit eli koiranpensaat (Buxus) on noin 70 lajia käsittävä suku puksipuukasvien eli puksikasvien (Buxaceae) heimossa. Ne ovat ainavihreitä pensaita tai pieniä puita. Lajeja kasvaa luonnonvaraisena Euroopan länsi- ja eteläosissa, Aasian lounais-, etelä- ja itäosissa, Afrikassa, Etelä-Amerikan pohjoisimmassa osassa, Keski-Amerikassa ja Meksikossa. Suurin osa lajeista kasvaa trooppisilla tai subtrooppisilla alueilla.lähde?
Suomessa on kasvatettu perinteisesti puksipuita lähinnä ruukuissa ja talvehdittamalla ne valoisassa viileässä kellarissa. Talvehtiminen epäonnistuu liian lämpimässä ja kuivassa tilassa.lähde?
Lajeja

baleaarienpuksipuu (Buxus balearica)
japaninpuksipuu (Buxus microphylla)
isopuksipuu eli isopuksi, koiranpensas ja koiranpuu (Buxus sempervirens) on Euroopassa yleisin laji.
kiiltopuksipuu (Buxus sinica)
Viljely ja hoito

Etelä-Suomessa puutarhamyymälöistä saatava isopuksipuun yleisin lajike on reunuspuksipuu (Buxus sempervirens ’Suffruticosa’). Se on herkkä pakkasvaurioille, eikä sitä kannata istuttaa avomaalle. Isopuksipuu talvehtii I-vyöhykkeellä vain hyvin suojattuna avomaalla ja on hyvin herkkä kevätahavalle. Vaaleanvihreälehtinen japaninpuksipuu on osoittautunut Suomessa melko kestäväksi. Paksu lumihanki talvisin luo suotuisat olosuhteet kasvien menestymiselle. Talvenkestävyys vaihtelee lajikkeittain. Yleisesti saksalaiset taimistoviljelijät pitävät isopuksipuita kestävämpinä kuin japaninpuksipuita. Buxus microphylla ’Faulkner’ on osoittautunut melko kestäväksi lajikkeeksi avomaalla I- ja jopa II-vyöhykkeellä, mutta hyvä talvehtiminen edellyttää kunnollista lumipeitettä ja suojausta kevätauringolta. Buxus microphylla ’Green Gem’ ja Buxus microphylla ’Green Velvet’ ovat kanadalaisia uutuuslajikkeita, jotka on kehitetty risteyttämällä isopuksipuita ja japaninpuksipuita (Buxus microphylla var. koreana × Buxus sempervirens). Niille ominaisia piirteitä ovat isopuksipuun tummanvihreä, tuuhea lehdistö ja puksipuuksi erinomainen kevätahavan kesto. Nämä lajikkeet kasvavat luonnostaan siron muotoisiksi eikä niitä ole välttämättä tarvetta leikata. Green Gem kasvaa hyvin hitaasti noin 30–60 cm korkeaksi pyöreähköksi pensaaksi ja Green Velvet sitä nopeammin ja selkeästi suuremmaksi, noin metrin korkuiseksi ja korkeuttaan leveämmäksi pensaaksi muutaman kymmenen vuoden kuluessa, mikäli ei satu paleltumaan sitä ennen. Molemmat lajikkeet talvehtivat suojattuina II-vyöhykkeellä.
Puksipuut viihtyvät puolivarjossa ja auringossa ja ne vaativat keskimääräisen kastelun ja lannoituksen. Juuristo on hyvin lähellä pintaa. Puita ei saa leikata liian myöhään kesällä, sillä uudet kehittyvät versot eivät tuolloin ehdi vahvistua ja "puutua" ennen talven tuloa. Useimmat talvikuolemat aiheutuvat kevätahavasta ja puksipuut vaativatkin tehokasta suojausta kevätauringon poltteelta. Keväällä kasvin herätessä talven jäljiltä sen juuristo saattaa olla yhä roudassa ja veden saanti mahdotonta. Puksipuun juuria kannattaa kastella haalealla vedellä lumien sulamisaikaan ja nopeuttaa siten roudan sulamista. Minkään lajikkeen talvenkestävyyttä ei voida taata edes eteläisimmässä Suomessa.lähde?
Hyötykäyttö

Puksipuiden hienosyinen puuaines on suosittua puutöissä ja soittimien osina.
Punainen kirja

Punainen kirja on raportti, johon on koottu tieto eliölajien uhanalaisuudesta ja niiden uhanalaisuusluokituksesta.
Kansainvälistä Punaista listaa eli Punaista kirjaa julkaisee Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN. Sitä on julkaistu vuodesta 1994 alkaen. Vuoden 2012 versiossa on käsitelty yli 60 000 lajin uhanalaisuustilanne.
Suomen luonnosta arviointeja on tehtyjä viisi; kolme niistä noudattaen kansainvälisen luonnonsuojeluliiton IUCN:n ohjeita. Arvioinnit on tehty vuosina 1986, 1992, 2000, 2010 ja 2019.
Kirjallisuus

Rassi, P., Hyvärinen, E., Juslén, A. & Mannerkoski, I. (toim.) 2010: Suomen lajien uhanalaisuus – Punainen kirja 2010. Ympäristöministeriö & Suomen ympäristökeskus, Helsinki. ISBN 978-952-11-3805-8 (nid.) ISBN 978-952-11-3806-5 (PDF)
Hyvärinen, E., Juslén, A., Kemppainen, E., Uddström, A. & Liukko, U.-M. 2019: Suomen lajien uhanalaisuus – Punainen kirja 2019. Ympäristöministeriö & Suomen ympäristökeskus, Helsinki. ISBN 978-952-11-4974-0 (PDF)
Aiheesta muualla

IUCN Red List of Threatened species (englanniksi)
Suomen lajien Punaisen kirjan verkkopalvelu 2019 (Suomen Lajitietokeskus)
Suomen lajien punainen lista 2019 (Ymparisto.fi)
Pula-aika

Pula-ajaksi kutsutaan Suomessa aikaa, joka seurasi maailmalla 1930-luvun lamana tunnetusta ilmiöstä. Suomessa lama oli melko lyhyt.
Merkitys

Aiheesta väitelleen Jarmo Peltolan mukaan 1930-luvun lama merkitsi ennen kaikkea työttömyyttä, työajan lyhennyksiä ja palkanalennuksia. Lama oli Peltolasta vaikutuksiltaan ja seurauksiltaan merkittävämpi ja pitkäaikaisempi kuin aikaisemmin on ymmärretty. 1920-luvun lopulla alkanut lama kesti monessa perheessä pitkälle 1930-luvun jälkimmäiselle puoliskolle. Kokemuksena se asettuu työläissuvuissa jopa Suomen sisällissodan ja toisen maailmansodan rinnalle.
Pula-aikaa ja 1930-luvun alkuvuosien yhteiskunnallista ilmapiiriä erityisesti maaseudun asukkaiden näkökulmasta ovat teoksissaan kuvanneet esimerkiksi Pentti Haanpää (Isännät ja isäntien varjot, 1935), Kalle Päätalo (Iijoki-sarjan romaanit) ja Väinö Linna (Täällä Pohjantähden alla 3, 1962).
Pula-aika muussa merkityksessä

Pula-ajasta saatetaan joskus puhua myös kun tarkoitetaan toisen maailmansodan aikaista ja sodan jälkeistä elintarvike- ja muuta pulaa Suomessa.
Matti Viljanen (muusikko)
Kirjallisuutta

Saarinen, Pale (toim.): Matti, soita jazzia! Matti Viljasen nuottialbumi.  Vantaa:  Rytmiryhmä, 1993.  ISBN 952-90-4669-3
Saarinen, Pale (toim.): Matti, soita jazzia 2! Matti Viljasen bändisovituksia.  Vantaa:  Rytmiryhmä, 1996.  ISBN 951-97158-0-0
Saarinen, Pale (toim.): Matti, soita jazzia 3! Matti Viljasen nuottialbumi.  Järvenpää:  Rytmipoljento, 2014.  ISMN:979-0-55001-324-7
Puikkosammal

| Puikkosammal |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Silmälläpidettävä  
Suomessa::  Äärimmäisen uhanalainen
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Ryhmä::  Sammalet Bryobionta
Kaari::  Sarvisammalet Anthocerophyta
Luokka::  Sarvisammalet Anthocerotopsida
Lahko::  Sarvisammalet Anthocerotales
Heimo::  Sarvisammalet Anthocerotaceae
Suku::  Puikkosammalet Phaeoceros
Laji::  carolinianus
Kaksiosainen nimi
 Phaeoceros carolinianus  (Michx.) Prosk. 
Katso myös
   Puikkosammal Wikispeciesissä   Puikkosammal Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Puikkosammal (Phaeoceros carolinianus) on puikkosammalten sukuun kuuluva sarvisammallaji. Kasvilaji on Suomesta hävinnyt, mutta uhanalaisten lajien punaisessa kirjassa luokiteltu toistaiseksi äärimmäisen uhanalaiseksi.
Ulkonäkö

Puikkosammal kasvaa pienehköinä (alle 2 cm) ruusukkeina. Sen voi sekoittaa sarvisammaleen tai röyhelösammaleen. Puikkosammalen sisällä kasvaa sinimollus (Nostoc) -syanobakteeria, joka näkyy tummina pisteinä. Puikkomainen itiöpesäke on kärkiosastaan keltainen.
Levinneisyys

Puikkosammalta kasvaa pohjoisella pallonpuoliskolla, lauhkealla ja subtrooppisella vyöhykkeellä. Suomessa sitä on tavattu vain yhdellä paikalla Helsingin Kumpulassa vuonna 1876.
Elinympäristö

Puikkosammal kasvaa paljaalla kostealla maalla. Se ei pidä kalkkipitoisista paikoista.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Puikkosammal – Phaeoceros carolinianus
ITIS: Phaeoceros carolinianus (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Phaeoceros carolinianus (englanniksi)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Phaeoceros carolinianus:  Wikidata: Q17295327  Wikispecies: Phaeoceros carolinianus  AoFP: 4842  APNI: 142218  BioLib: 61330  CoL: 777Q9  GBIF: 4277778  iNaturalist: 166615  IRMNG: 10792870  ITIS: 547324  NatureServe: 2.124059  NBN: NBNSYS0000153517  NCBI: 185665  NZOR: 09a74e25-ac84-4400-b131-ef803384d8a8  Observation.org: 17770  Open Tree of Life: 868455  Plant List: tro-35200613  PLANTS: PHCA38  Tropicos: 35200613  WFO: wfo-0001201736  Laji.fi: MX.44399 
Anthoceros carolinianus:  Wikidata: Q17295379  APNI: 210974  EPPO: AHOCL  GBIF: 4922044  iNaturalist: 399579  IRMNG: 10702784  ITIS: 15677  NZOR: 7f18b811-442a-4fa2-b9d8-ddf8087122e5  Plant List: tro-35187047  Tropicos: 35187047  WFO: wfo-0001197511
Punalatvat

| Punalatvat |
| --- | --- |
 Rantapunalatva (Eupatorium cannabinum)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Asterales
Heimo::  Asterikasvit Asteraceae
Suku::  Punalatvat Eupatorium  L.
Katso myös
   Punalatvat Wikispeciesissä   Punalatvat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Punalatvat (Eupatorium) on asterikasvien heimoon kuuluva kasvisuku. Useita sukuun kuuluvia lajeja viljellään perennana. Yksi punalatvalaji, rantapunalatva kasvaa luonnonvaraisena Suomessa. Sitä esiintyy harvinaisena Etelä- ja Itä-Suomessa.
Lajeja

Eupatorium cannabinum – rantapunalatva
Eupatorium fistulosum – rusopunalatva
Eupatorium maculatum – täpläpunalatva → Eutrochium maculatum – täpläpunalatvio
Eupatorium perfoliatum – rohtopunalatva
Eupatorium purpureum – purppurapunalatva → Eutrochium purpureum – purppurapunalatvio
Rusopunalatva.
Täpläpunalatva.
Rohtopunalatva.
Purppurapunalatva.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Punalatvat (Eupatorium)
Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Eupatorium
ITIS: Eupatorium (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Eupatorium (englanniksi)
Flora of China: Eupatorium (englanniksi)
Pherobase: Floral volatiles of Genus Eupatorium (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1123970  Wikispecies: Eupatorium  APDB: 190669  APNI: 73888  CoL: 4G7R  EPPO: 1EUPG  FNA: 112351  FoAO2: Eupatorium  FoC: 112351  GBIF: 3142374  GRIN: 4514  iNaturalist: 52935  IPNI: 30000956-2  IRMNG: 1353520  ITIS: 35977  NBN: NHMSYS0000458628  NCBI: 13516  NZOR: 672391f7-b4d6-493e-84b9-ee748844131e  Open Tree of Life: 394959  PLANTS: EUPAT  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:330053-2  VASCAN: 1163  WFO: wfo-4000014215  WoRMS: 415370
J. P. Pulkkinen
Kirjat

Pulkkinen, J. P. & Kecskeméti, Marika: Takaikkuna. Kirja vuoden jokaiselle syntymäpäivälle.  Helsinki:  WSOY, 1999.  ISBN 951-0-23369-2
Ohi liitävä enkeli.  Helsinki:  Teos, 2004.  ISBN 951-851-002-4
Minä, Laura ja Cary Grant. Kertomuksia kuuluisuuden varjosta.  Helsinki:  Teos, 2006.  ISBN 951-851-082-2
Kaikki onnelliset perheet.  Helsinki:  Teos, 2008.  ISBN 978-951-851-140-6
Pieni kaistale maata. Neljäkymmentä vuotta, kolmekymmentä biisiä.  Helsinki:  Teos, 2011.  ISBN 978-951-851-335-6
Puhu Eevalle.  Helsinki:  Teos, 2016.  ISBN 978-951-851-698-2
Sinisiipi. Vantaa I.  Helsinki:  Teos, 2018.  ISBN 978-951-851-853-5
Valkoinen varis. Vantaa II. Helsinki: Teos, 2019. ISBN 978-951-851-961-7
Lapsi punaisessa komerossa. Vantaa III.  Helsinki: Teos 2021. ISBN 978-952-363-182-3
Täydellinen keksintö. Polkupyöräesseitä. Helsinki: Teos 2022. ISBN 9789523632714
Diplomaatti. Hans-Friedrich von Ploetzin eurooppalainen odysseia. Helsinki: Gummerus 2024. ISBN 978-951-24-3346-9
Televisiodokumentit

Ammatti: kirjailija (1999-2020)
Suomalainen Juha (2002)
Mika Waltari, Tunturikatu 13 (2008)
Marlon Brando tuli Suomeen (2011)
Oiva, pöytä ja Kaj Franck (2013)
Yrjö Kukkapuro ja tuolin henki (2015)
Karavaani Baobab (2016)
Urheilu-Suomi (2017)
Politiikka-Suomi (2021)
Aiheesta muualla

Ripsaluoma, Marjatta: Korvan taidetta Kiiltomato.net. 22.3.2004. (Arvio romaanista Ohi liitävä enkeli)
Koskelainen, Jukka: Kuuluisat ja tavoittamattomat – J. P. Pulkkisen novelleissa haetaan kosketusta sankareihin ja omaan elämään HS.fi. 26.5.2006. (Arvio teoksesta Minä, Laura ja Cary Grant)
Waarala, Hannu: J. P. Pulkkinen – Kaikki onnelliset perheet Keskisuomalainen. 2.12.2008.
Komulainen, Matti: Ääni- ja muistikuvia elämän musiikista TS.fi. 12.10.2011. (Arvio teoksesta Pieni kaistale maata)
Hiltunen, Jari Olavi: Kuolema ajaa perheen pariin. Kiiltomato.net 6.11.2016. (Arvostelu teoksesta Puhu Eevalle)
J. P. Pulkkinen Elonetissä.
Television tiiliskivet
Politiikka-Suomi Yle Areenassa
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Elonet
Puistotuhatjalkainen

| Puistotuhatjalkainen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 
 
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Tuhatjalkaiset Myriapoda
Luokka::  Kaksoisjalkaiset Diplopoda
Lahko::  Julida
Heimo::  Julidae
Suku::  Cylindroiulus
Laji::  scanicus
Kaksiosainen nimi
 Cylindroiulus caeruleocinctus  (Wood, 1864) 
Katso myös
   Puistotuhatjalkainen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Puistotuhatjalkainen eli puistokaksoisjalkainen (Cylindroiulus caeruleocinctus) on melko kookas ja tummansävyinen kaksoisjalkainen. Sitä tavataan koko Euroopassa aivan mantereen eteläisimpiä ja pohjoisimpia osia lukuun ottamatta. Sitä esiintyy vieraslajina Yhdysvalloissa ja Kanadassa. Puistotuhatjalkaiset viihtyvät erityisesti kulttuuriympäristöissä, mutta myös erilaisissa lehtimetsissä.
Koko ja ulkonäkö

Puistotuhatjalkainen on melko kookas ja tasapaksu tuhatjalkainen. Ruumis on 19&–37 mm pitkä ja muodostuu koiraalla 37–47 ja naaraalla 38–97 jaokkeesta. Raajapareja on koiraalla 63–85 ja naaraalla 65–97. Ruumis on pohjaväriltään kiiltävän mustanruskea, ja siinä on metallinkiiltoisen kullanhohtoisia poikkijuovia. Tuntosarvet ovat mustanruskeat ja raajat vaalean kellertäviä. Silmät muodostuvat 37–47 osasilmästä.