Raseiniain taistelu
Taistelu > Taistelun ensimmäinen vaihe

Kuznetsov sai käskyn 23. kesäkuuta kello 10.00, mutta hän oli jo edellisenä päivänä määrännyt III ja XII mekanisoidut armeijakunnat rauhanaikana harjoiteltuihin vastahyökkäysasemiin, vaikka joukoilla ei ollut tietoa saksalaisten joukkojen määrästä ja sijainnista. Suunnitelman mukaisesti XII armeijakunta ryhmittyi Šiauliaihin hyökkäyssuuntanaan kaakko ja III armeijakunta Kėdainiaihin hyökkäyssuuntanaan koillinen. XII armeijakunnan komentajalla kenraalimajuri Nikolai Šestopalov lähetti 23. ja 28. panssaridivisioonansa hyökkäykseen, mutta se oli alusta alkaen tuomittu epäonnistumaan. Ampumatarvikkeet ja polttoaine olivat vähissä ja aselajien välinen yhteistoiminta olematonta, sillä radioiden puute aiheutti ongelmia käskyjen antamisessa joukoille. Pahin ongelma oli tiedustelutietojen puute vihollisen sijainnista ja ryhmityksestä.
Lännempänä hyökännyt 23. divisioona kohtasi Kutaliain lähistöllä Saksan 11. ja 1. jalkaväkidivisioonan joukkoja. Vaikka neuvostojoukot saivat tuhoa aikaan vuorokauden taistelun jälkeen, he joutuivat perääntymään jättäen useita panssarivaunuja taakseen polttoaineen loputtua. Hieman idempänä edennyt Ivan Tšernjahovskin komentama 28. divisioona hyökkäsi etelään ja kohtasi 1. ja 21. jalkaväkidivisioonien joukkoja. Kolmipäiväisen taistelun jälkeen hyökänneillä neuvostojoukoilla oli jäljellä 45 hyökkäykseen lähteneistä 749 panssarivaunusta joukkojen vetäytyessä epäjärjestyksessä.
Kenraalimajuri Aleksei Kurkinin komentama III armeijakunta oli Kaunaksen luoteispuolella valmiina harjoiteltuun vastahyökkäykseen. Kurkin lähetti 5. panssari- ja 84. motorisoidundivisioonansa tukemaan 11. armeijaa, joka joutui perääntymään Saksan 16. armeijan hyökätessä kohti Kaunasta. Kurkin lähetti 2. panssaridivisioonansa luoteeseen kohti aluetta, jossa Saksan 4. panssariryhmä eteni. 8. panssaridivisioonan muodostama taisteluosasto Crisolli oli lähellä Ariogalaa ja odotti divisioonan toista taisteluosastoa Schelleriä. Saksalaisten tiedustelun ilmoitettua lähestyvistä neuvostojoukoista osastot määrättiin puolustukseen. Puoliltapäivin tiedustelutietojen täydennyttyä selvisi hyökkäyssuuntana olevan Raseiniai. Hoepner määräsi 8. divisioonansa jatkamaan hyökkäystä Kėdainiain kautta Šėtaan, jonka puolustuksesta vastasivat Neuvostoliiton 5. ja 33. kivääridivisioonien jäänteet, ja Raseiniain ympäristössä olevien joukkojen tuli selvitä hyökkäyksestä omin voimin.
Kenraalimajuri Franz Landgrafin komentama Saksan 6. panssaridivisioona oli muodostanut kaksi taisteluosastoa, joista Seckendorfiin kuului kivääri-, moottoripyörä- ja panssaripataljoona sekä pioneeri, panssaritorjunta ja ilmatorjuntaosastot. Osaston tehtävänä oli hyökätä Raseiniaihin etelästä kulkevaa tietä pitkin. Hieman lännempänä edenneeseen taisteluosasto Rausiin kuului jalkaväki- ja panssaripataljoona. Divisioonan tiedustelupataljoona oli Dubysajoen ylitettyään jatkanut etenemistä Raseiniaista koilliseen. Hajanaisen vastarinnan lyötyään taisteluosastot valtasivat Raseiniain.
Iltapäivällä 24. kesäkuuta Seckendorf eteni kohti tiedustelupataljoonan hallussa olevia joen ylittäviä siltoja ja saman aikaisesti Raus varmisti pohjoiseen varmistakseen toisen ylityspaikan lähellä Katauskiaita. Tällöin Igor Soljankinin komentama 2. panssaridivisioona, johon kuului 300 panssarivaunua, muun muassa 50 KV-1-vaunua ja muutama KV-2-vaunu, havaitsi tiedustelupataljoonan ja hyökkäsi heti noin sadalla vaunulla. Yksikään saksalaisase ei kyennyt torjumaan raskaita neuvostovaunuja, jotka murskasivat alleen miehiä ja kalustoa matkalla kohti Dubysaa.