Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailut 1930
Järjestelyt

Olympialaisten jalkapallo oli ollut menestys, minkä takia FIFAssa heräsi toive jalkapallon maailmanmestaruuskilpailuista. FIFA:n ranskalaisen puheenjohtajan puheenjohtajan Jules Rimet’n johtama komitea perehtyi asiaan, ja Rimet’tä tuki Ranskan jalkapalloliiton pääsihteeri Henri Delaunay.
FIFAn hallinnoimien jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen järjestämisestä päätettiin toukokuussa 1928 Amsterdamissa pidetyssä kokouksessa. Isäntämaiksi halusivat Unkari, Ruotsi, Italia, Alankomaat, Espanja ja Uruguay. Uruguay oli alusta alkaen suurin suosikki isäntämaaksi, sillä maa oli voittanut jalkapallon edelliset olympiaturnaukset 1924 ja 1928. Ratkaisevinta kuitenkin oli, että Uruguayn kansallinen liitto oli valmis kattamaan kaikki kulut, mukaan lukien joukkueiden matka- ja majoituskustannukset. Lisäksi maan liitto lupautui vastaamaan mahdollisista taloudellisista tappioista, kun taas mahdollinen voitto oli määrä jakaa. FIFAn kongressi päätti vuonna 1929 Barcelonassa myöntää MM-kilpailut Uruguayn järjestettäväksi. Muut hakijamaat myös vetivät hakemuksensa pois.
Suuri lama koetteli eurooppalaisia valtioita 1920–1930-lukujen taitteessa, minkä takia monet Euroopan maat eivät halunneet lähettää joukkuetta Uruguayn kisohin. Euroopan ja Uruguayn välissä oli myös pitkä höyrylaivamatka Atlantin yli, minkä vuoksi monet seurat olisivat joutuneet luopumaan huippupelaajistaan kahdeksi kuukaudeksi. Tähän eivät eurooppalaiset liitot olleet valmiita. Ja vaikka Uruguayssa oli korkeampi elintaso kuin suuressa osassa Eurooppaa, pientä Etelä-Amerikan valtiota vieroksuttiin, vaikka maa oli kaksinkertainen olympiavoittaja. Näin ollen yhä useampi Euroopan maa jättäytyi kisoista pois.
Joillekin maille oli tärkeää myös ammattilaiskysymys. Ruotsi, Tanska ja Saksa jäivät pois kisoista, sillä maiden liitot olivat tiukasti amatöörihenkisiä eivätkä halunneet olla tekemisissä ammattilaisjalkapalloilijoiden kanssa. Tammikuussa 1930 yksikään eurooppalainen maa ei vielä ollut ilmoittautunut haluavansa osallistua kisoihin. Tästä suivaantuneet eteläamerikkalaiset uhkasivat erota FIFAsta.
Jules Rimet oli ottanut asiakseen saada eurooppalaisia joukkueita mukaan. Ehkä helpointa hänen oli saada houkuteltua mukaan Romanian joukkue, sillä maan kuningas Kaarle II suhtautui urheiluun intohimoisesti, ja hän valitsi henkilökohtaisesti maan joukkueen pelaajat Uruguayn kisoihin. Romanian joukkueen kokoaminen ja kisoihin valmistautumisaika jäi lyhyeksi, sillä kuningas nousi valtaistuimelle vain 35 päivää ennen kisojen alkua. Monet maan pelaajista työskentelivät kotimaassaan englantilaiselle öljy-yhtiölle, joka kieltäytyi antamasta työntekijöilleen vapaata turnauksen ajaksi. Kaarle uhkasi yhtiötä tehtaan sulkemisella, mikäli pelaajat eivät pääsisi kisoihin, jolloin yhtiö taipui päästämään heidät matkaan.
Ensimmäisenä eurooppalaisena maana kisoihin lupautui lähtemään Belgia, mistä oli kiittäminen FIFAn belgialaista varapresidenttiä Rodolphe Seeldrayersia. Jules Rimet’n helpotukseksi myös hänen kotimaansa liitto taipui MM-kilpailuihin osallistumiselle ja Ranska osallistui kisoihin. Neljäs eurooppalainen valtio kisoissa oli Jugoslavia. Jugoslavian joukkue koostui ainoastaan serbeistä, sillä maan kroaattipelaajat eivät suostuneet edustamaan Jugoslaviaa. Euroopassa MM-kisojen seuraaminen ei saavuttanut suurta kiinnostusta, sillä kisoihin osallistuneet eurooppalaismaat eivät edustaneet maanosan parhaimmistoa. Kisäjärjestäjille vain neljän eurooppalaisen maan osanotto oli suuri pettymys, minkä johdosta Uruguay päätti boikotoida Italian vuoden 1934 MM-turnausta. On ollut pitkällinen kiistelynaihe, miten MM-turnaus olisi edennyt, jos Euroopan parhaimpiin lukeutuneet maat olisivat olleet mukana.
Etelä-Amerikan maista kisoihin osallistuivat isäntämaa Uruguayn lisäksi Argentiina, Brasilia, Bolivia, Chile ja Peru. Pohjois- ja Keski-Amerikasta kisoihin osallistuivat Meksiko ja Yhdysvallat. Afrikasta turnaukseen ei tullut yhtään maata. Alun perin Egyptin oli määrä osallistua, mutta joukkue myöhästyi Marseillesta lähteneestä postilaivasta, jolla Jugoslavian joukkue matkusti kisoihin. Ranskan, Belgian ja Romanian joukkueet matkustivat Montevideoon Genovasta lähteneellä Conte Verde -laivalla. Rio de Janeirossa kyytiin otettiin myös Brasilian joukkue. Eurooppalaisjoukkueiden laivamatka Atlantin yli kesti kaksi viikkoa. Atlantin ylittävät lennot olivat ensimmäisen MM-turnauksen aikaan kalliita, ja joukkueet säästivät rahaa matkustaessaan yhdessä. Mukana laivassa oli MM-turnauksen alullepanija ja FIFAn puheenjohtaja Jules Rimet. Mukanaan hänellä oli turnauksen voittajalle jaettava pokaali, joka myöhemmin nimettiin hänen mukaansa. Conte Verden lähtiessä Genovasta 20. kesäkuuta mukana oli vain Romanian joukkue. Ranskalaiset nousivat laivaan Villefranche-sur-Meristä ja belgialaiset Barcelonasta. Conte Verde saapui Montevideoon 4. heinäkuuta, yhdeksän päivää ennen turnauksen alkua. Yhdysvaltain ja Meksikon joukkueet matkustivat Montevideoon puolestaan SS Munargo -laivalla. Meksikolaisille matka oli pitkä, sillä he joutuivat matkustamaan ensin laivan lähtösatamaan New Yorkiin.