stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Iroquois

Iroquois voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
irokeesit (engl. The Iroquois), ryhmä Pohjois-Amerikan alkuperäiskansoja
Iroquois, Etelä-Dakota, Yhdysvallat
Iroquois, Illinois, Yhdysvallat
Iroquoisin piirikunta, Illinois, Yhdysvallat
Irquois River, Illinois, Yhdysvallat
Iroquois, Kentucky, Yhdysvallat
Iroquois, Ontario, Kanada
Iroquois Falls, Ontario, Kanada
Iroquois Plateau, Etelämanner
UH-1 Iroquois eli "Huey", Yhdysvaltain armeijan helikopteri
HMCS Iroquois (G89), Kanadan laivaston Tribal-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
HMCS Iroquois (DDH 280), Kanadan laivaston Iroquois-luokan hävittäjä (1972 alkaen)
Iroquois-luokka, Kanadan laivaston alusluokka
Orenda Iroquois, Orenda Aerospacen kehittämä suihkumoottori
Iroquois Pliskin eli Solid Snake, Metal Gear -pelien hahmo
Iroquois Theatren palo Chicagossa vuonna 1903
Iroquois, ensimmäinen Yhdysvalloissa kasvatettu Epsom Derbyn voittajahevonen
Iroquois, 8mR-luokan purjevene.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Iroquois”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Øresundin metroasema

Øresund on Kööpenhaminan metron linjan M2 asema Sundbyøsterin kaupunginosassa Tanskan pääkaupungissa Kööpenhaminassa. Asema sijaitsee joukkoliikenteen maksualueella 3.
Øresundin asema on avattu vuonna 2007. Asemalta on lyhyt matka vuonna 2005 valmistuneelle Amager Strandparkin uimarannalle. Metrojunia liikennöi Kööpenhaminan keskustan kautta Vanløseen sekä vastakkaiseen suuntaan Kööpenhaminan lentoasemalle.
Aiheesta muualla

Øresundin asema Kööpenhaminan metron verkkosivuilla (tanskaksi)
Waylon Jennings

| Waylon Jennings> Wayland Arnold Jennings |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Waylon Arnold Jennings
Syntynyt: 15. kesäkuuta 1937 Littlefield, Texas, Yhdysvallat
Kuollut: 13. helmikuuta 2002 (64 vuotta) Chandler, Arizona, Yhdysvallat
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Ammatti:  laulaja, lauluntekijä, muusikko, tuottaja, näyttelijä
Muusikko
Laulukielet:  englanti
Aktiivisena:  1949–2001
Tyylilajit:  kantrimusiikki, outlaw country
Soittimet:  laulu, kitara, bassokitara
Yhtyeet:  The Crickets, The Highwaymen, USA for Africa, Old Dogs
Levy-yhtiöt:  RCA Victor, MCA, Epic
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
www.waylonjennings.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Waylon Arnold Jennings (15. kesäkuuta 1937 – 13. helmikuuta 2002) oli yhdysvaltalainen countrymusiikin laulaja, lauluntekijä, kitaristi ja basisti. Hän oli yksi outlaw countryn näkyvimmistä hahmoista ja voitti uransa aikana muun muassa kaksi Grammy-palkintoa.
Elämä > Varhaiset vaiheet

Jennings syntyi Littlefieldin pikkukaupungissa Texasissa Lorene Beatrice Shipleyn ja William Alvin Jenningsin perheeseen. Hän opetteli kitaransoiton jo kahdeksan vuoden ikäisenä ja perusti ensimmäisen yhtyeensä kaksi vuotta myöhemmin.
Nuorena Jennings työskenteli radion DJ:nä. Hän jätti high schoolin kesken keskittyäkseen musiikkiin. Alkuvuodesta 1959 hän ryhtyi uuden ystävänsä Buddy Hollyn keikkabasistiksi. 3. helmikuuta hän ei lähtenyt Hollyn, Ritchie Valensin ja The Big Bopperin eli J. P. Richardsonin kuolemaan johtaneelle lennolle annettuaan paikkansa The Big Bopperille. Näin Jennings vältti täpärästi kohtalokkaan lento-onnettomuuden. Ennen lennolle lähtemistään Hollyn väitetään toivottaneen Jenningsille tämän bussin jäätymistä paikalleen; Jennings oli vastannut Hollylle toivottamalla, että yhtyeen lentokone putoaa. Jennings kertoi vuonna 1996 julkaistussa omaelämäkerrassaan sanojensa jääneen vaivaamaan häntä vuosiksi niiden käytyä toteen.
Jennings jatkoi työtään radiossa, kunnes sai sooloartistina levytyssopimuksen A&M Recordsilta. Julkaistuaan muutamia hittisinglejä hän siirtyi RCA Victorille ja siirtyi vuonna 1965 Nashvilleen, Tennesseehen.
Elämä > Myöhempi ura

Vuonna 1969 Jennings solmi neljännen ja viimeisen avioliittonsa, Jessi Colterin kanssa. Avioliitto kesti Jenningsin kuolemaan.
Jenningsin uraa varjosti tuohon aikaan paitsi heikko menestys, myös riippuvuus amfetamiinista. Hän käytti myös kokaiinia, mutta palasi vuonna 1973 musiikkibisnekseen Atlantic Recordsilla. Hän oli 1970-luvulta alkaen yhdysvaltalaisen countrymusiikin suurimpia nimiä.
Soolouransa ohella Jennings kuului jäsenenä The Highwaymen -kokoonpanoon yhdessä Johnny Cashin, Kris Kristoffersonin ja Willie Nelsonin kanssa. Musiikkialan ulkopuolella Jennings tuli tunnetuksi television kertojana.
Elämä > Viimeiset vaiheet

Jennings oli jo vuonna 1972 toipunut vakavasta hepatiitista. Vaikka hän selvisi kuntoutuksella kokaiiniongelmastaan jo 1980-luvulla, hän kärsi myöhempinä vuosina huomattavista terveysongelmista kuten kakkostyypin diabeteksesta ja sydänvaivoista.
Jennings jatkoi uraansa läpi 1990-luvun ja piti viimeisen esiintymisensä syksyllä 2001. Hänet valittiin samoihin aikoihin Country Music Hall of Fameen.
Jenningsin vasen jalka amputoitiin 19. joulukuuta 2001. Hän kuoli vajaan kahden kuukauden kuluttua tästä 64-vuotiaana Arizonassa diabeteksen komplikaatioihin. Hänellä on neljä omaa lasta, Waylon Albright (Shooter), Buddy Dean, Terry ja Julie, ja tytärpuoli Jennifer. Waylon Jenningsin äiti kuoli Texasissa 84 vuoden ikäisenä 22. maaliskuuta 2006.
Diskografia > Pääalbumit

JD's (1964)
Folk-Country (1966)
Leavin' Town (1966)
Nashville Rebel (1966)
Waylon Sings Ol' Harlan (1967)
Love of the Common People (1967)
The One and Only (1967)
Hangin' On (1968)
Only the Greatest (1968)
Jewels (1968)
Just to Satisfy You (1969)
Country-Folk (1969)
Waylon (1970)
Don't Think Twice (1970)
Ned Kelly (soundtrack, 1970)
Singer of Sad Songs (1970)
The Taker/Tulsa (1971)
Cedartown, Georgia (1971)
Good Hearted Woman (1972)
Ladies Love Outlaws (1972)
Lonesome, On'ry and Mean (1973)
Honky Tonk Heroes (1973)
This Time (1974)
The Ramblin' Man (1974)
Dreaming My Dreams (1975)
Wanted! The Outlaws (1976)
Mackintosh & T.J. (soundtrack, 1976)
Are You Ready for the Country (1976)
Waylon Live (1976)
Ol' Waylon (1977)
I've Always Been Crazy (1978)
What Goes Around Comes Around (1979)
Music Man (1980)
Leather and Lace (1982)
Black on Black (1982)
It's Only Rock and Roll (1983)
Waylon and Company (1983)
Never Could Toe the Mark (1984)
Turn the Page (1985)
Sweet Mother Texas (1986)
Will the Wolf Survive (1986)
Heroes (1986)
Hangin' Tough (1987)
A Man Called Hoss (1987)
Full Circle (1988)
The Eagle (1990)
Too Dumb for New York City, Too Ugly for L.A. (1992)
Ol' Waylon Sings Ol' Hank (1992)
Cowboys, Sisters, Rascals & Dirt (1993)
Waymore's Blues (Part II) (1994)
Right for the Time (1996)
Closing in on the Fire (1998)
Restless Kid Live – Live at JD's (2000)
Never Say Die: Live (2000)
Waylon Live: The Expanded Edition (2003)
Live from Austin, TX (2006)
Waylon Sings Hank Williams (2006)
Waylon Jennings & The Waymore Blues Band Never Say Die The Final Concert Film (2 x CD + DVD, 2007)
Goin' Down Rockin': The Last Recordings (2012)
Diskografia > Kokoelmat

The Best of Waylon Jennings (1970)
Heartaches by the Number (1972)
Ruby, Don't Take Your Love to Town (1973)
Only Daddy That'll Walk the Line (1973)
Greatest Hits (1979)
Waylon's Greatest Hits, Volume 2 (1984)
The Collector's Series (1985)
The Waylon Files, Vol 1-15 (1985)
The Best of Waylon (1986)
The Early Years (1989)
New Classic Waylon (1989)
Waylon Jennings – The RCA Years – Only Daddy That'll Walk the Line (1993)
The Essential Waylon Jennings (1996)
Super Hits (1996)
Super Hits II (1998)
20th Century Masters - The Millennium Collection: The Best of Waylon Jennings (2000)
The Complete MCA Recordings (2004)
Nashville Rebel (4 x CD, 2006)
The Essential Waylon Jennings (2 x CD, 2007)
Diskografia > Willie Nelsonin kanssa

Waylon and Willie (1978)
WWII (1982)
Take It to the Limit (1983)
Clean Shirt (1991)
Waylon and Willie Super Hits (1999)
Diskografia > The Highwaymenin kanssa

Highwayman (1985)
Highwayman 2 (1990)
The Road Goes On Forever (1995)
Super Hits (1999)
The Road Goes On Forever (uudelleenjulkaisu, 2005)
Diskografia > Muita

White Mansions (1978)
Old Dogs (1998)
The Crickets and Their Buddies (2004)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Viralliset sivut (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Ijengra

| Иенгра |
| --- | --- |
Valtio:  Venäjän federaatio
Tasavalta:  Sahan tasavalta
Piiri:  Nerjungrin piiri
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
 – Hallinnon tyyppi:  Maalaiskunta
Väkiluku (2007):  1 236
Aikavyöhyke:  UTC+9 (MSK+6)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ijengra (jak.  ja ven. Иенгра) on kylä ja maalaiskunta Nerjungrin piirissä Sahan tasavallan eteläosassa. Se sijaitsee piirin eteläosassa 65 kilometriä Nerjungrista etelään.
Vuonna 1989 kylässä oli noin 1 500 asukasta. Vuonna 2001 asukasluku puolestaan oli 1 294. Ijengra on tasavallan ainoa kylä, jossa on säilynyt elävä evenkien kulttuuri, kielineen ja elinkeinoineen.
Iengrassa on kulttuuritalo, terveyskeskus, koulu ja kauppa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ijengra Wikimedia Commonsissa
Ingeborg Rapoport

Ingeborg Rapoport keskustelemassa Cottbusissa nuorten hoitajien kanssa vuonna 1985
Ingeborg Rapoport o.s. Syllm (2. syyskuuta 1912 Kribi, Saksan Kamerun – 23. maaliskuuta 2017 Berliini) oli saksalainen lääkäri ja professori. Hänen erikoisalaansa oli neonatologia eli keskosten ja vastasyntyneiden hoito.
Syllm joutui pakenemaan Saksasta Yhdysvaltoihin vuonna 1938, koska hänen äitinsä oli juutalainen ja hän jäi tällöin ilman tohtorin tutkintoa. Yhdysvalloissa hän pääsi sisälle naisille tarkoitettuun lääketieteelliseen tiedekuntaan Philadephiassa ja eteni lääkärin urallaan. Hän meni myös naimisiin Venäjän imperiumissa Ukrainassa syntyneen itävallanjuutalaisen kommunistin, kuuluisan fyysikon ja biokemistin Samuel Mitja Rapoportin kanssa. Pariskunta palasi nyt miehen jouduttua mccarthyismin vaaran takia Saksan demokraattiseen tasavaltaan, ja Ingeborg perusti vuonna 1952 Saksan ensimmäisen neonatologian osaston Charité-sairaalaan Berliiniin, jossa hän työskenteli professorina vuoteen 1973 asti, jolloin hän jäi eläkkeelle.
Ingeborg Syllm teki väitöskirjansa Hampurin yliopistossa jo vuonna 1938, mutta häneltä evättiin tohtoriksi väittelyn suullinen osuus, koska hänen äitinsä oli juutalainen ja vaikka hänet oli isänsä mukaisesti kasvatettu protestantiksi, hänet kirjattiin ensimmäisen polven ristiveriseksi. Hän suoritti saksalaisen tohtorin tutkintonsa loppuun Hampurin yliopistossa 102-vuotiaana. Väitöskirja koski kurkkumätää. Vaikka Ingeborg Rapoport ei voinut käyttää tietokonetta eikä hänen näkönsä riittänyt kunnolla lukemiseen, hän oli väitöstilaisuudessa arvostelijoiden mukaan aiheensa nykyvaiheestakin perillä riittävästi. Hän omisti tutkintonsa natsien vainojen uhreille.
James Michael

James Michael
James Michael (alk. James Andrew Michael, s. 26. syyskuuta 1968) on yhdysvaltalainen tuottaja, lauluntekijä ja laulaja. Hän laulaa yhtyeessä Sixx: A.M. ja on tuottanut mm. Mötley Crüeta.
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto (englanniksi)
Iskar Stadium

| Iskar Stadium |
| --- | --- |

Rakennuksen tiedot
Sijainti:  Samokov, Bulgaria
Avattu:  ?
Omistaja:  ?
Kenttä:  Nurmi
Käyttäjät
 PFC Rilski Sportist Samokov 
Katsojakapasiteetti
 7 000 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Iskar Stadium on monikäyttöinen stadion Samokovissa Bulgariassa. Nykyään sitä käytetään enimmäkseen jalkapallossa PFC Rilski Sportist Samokovin kotikenttänä. Stadionille mahtuu 7 000 ihmistä.
Jan Jindra

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|   |   |   |  |
Maa:   Tšekkoslovakia
Miesten soutu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Helsinki 1952 | perämiehellinen nelonen |  |
|  Pronssia | Rooma 1960 | kahdeksikko |  |
Jan Jindra (6. maaliskuuta 1932 Třeboň – 20. syyskuuta 2021) oli tšekkoslovakialainen soutaja ja olympiavoittaja.
Jindra voitti perämiehellisessä nelosessa olympiakultaa Helsingissä 1952 ja kahdeksikossa olympiapronssia Roomassa 1960. Hän osallistui myös Melbournen kesäolympialaisiin 1956 ja eteni kahdeksikossa välieriin.
Ijimaia

| Ijimaia |
| --- | --- |
 Ijimaia plicatellus
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Nuijapääkalat Ateleopodiformes
Heimo::  Nuijapäät Ateleopodidae
Suku::  Ijimaia  Sauter, 1905
Lajit
 Katso teksti 
Katso myös
   Ijimaia Wikispeciesissä   Ijimaia Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ijimaia on nuijapäiden (Ateleopodidae) heimoon kuuluva kalasuku. Sukuun kuuluu FishBasen mukaan 5 lajia.
Lajit

Ijimaia antillarum (Howell-Rivero, 1935)
Ijimaia dofleini (Sauter, 1905)
Ijimaia fowleri (Howell-Rivero, 1935)
Ijimaia loppei (Roule, 1922)
Ijimaia plicatellus (C. H. Gilbert, 1905)
Jan Jan

| Jan Jan> Kappaleen tiedot |
| --- | --- |
Esittäjä(t):  Inga & Anush
Julkaistu:  2009
Säveltäjä(t):  Mane Hakopyan
Sanoittaja(t):  Vardan Zadoyan, Avet Barseghyan
Euroviisutiedot
Vuosi:  2009
Maa:  Armenia
Kieli:  englanti, armenia
Sijoitus:  10.
Pisteet:  92
Sijoitus semifinaalissa:  5.
Pisteet semifinaalissa:  99
Sanat:  sanoitus
”Jan Jan” oli sisarusduo Inga & Anushin esittämä Armenian edustuskappale vuoden 2009 Eurovision laulukilpailussa. Kappale sijoittui semifinaalissa viidenneksi 99 pisteellä ja finaalissa kymmenenneksi 92 pisteellä. Kappale on folk-tyylinen.
Intel i860

| i860> Perustietoja |
| --- | --- |
Kehittäjä:  Intel
Julkaistu:  1989
Arkkitehtuuri ja luokitus
Arkkitehtuurityyppi:  RISC
i860XR
i860 eli Intel 80860 oli Intelin kehittämä RISC-mikroprosessori. Intel i860 oli ensimmäinen alusta, jolle Windows NT kehitettiin. Sen suorituskyky yleiskäyttöisenä suorittimena ja menetys markkinoilla jäi hyvin vajavaiseksi, ja suoritinta käytettiin lähinnä apusuorittimena grafiikkakorteissa ja digitaaliseen signaalinkäsittelyyn.
Intel esitteli i860:n vuonna 1989 ja lopetti sen 1990-luvun puolivälissä.
i860 oli 32-bittinen prosessori, jossa oli 64-bittinen ulkoinen dataväylä.
Intel itse mainosti prosessoria 64-bittisenä.
Prosessorissa oli 32 32-bittistä yleiskäyttöistä kokonaislukurekisteriä ja 32 32-bittistä liukulukurekisteriä. Liukulukurekistereitä pystyi käyttämään pareittain 64-bittisille liukuluvuille.
i860 pystyi suorittamaan liukulukukomentoja joko liukuhihnalla tai skalaarisesti peräkkäinen, joka vaati kolmesta neljään kellosykliä käskyä kohden. Liukuhihnalla käskyt voitiin pilkkoa kolmeen tai neljään vaiheeseen. Kaksoiskäskymoodi pystyi aloittamaan yhden kokonaislukukäskyn ja yhden liukulukukäskyn kellojaksoa kohden, mutta kaksoiskäskymoodiin siirtyminen ja poistuminen vaativat kaksi kellojaksoa, joka teki siitä vaikean käyttää muutoin kuin käsin tehdyllä assembly-koodilla.
Suorittimessa oli pieni grafiikkaprosessori lisättynä sen matematiikkaprosessoriin.
Suorittimesta oli 80860XP-malli, joka oli parannettu versio 80860XR:stä ja sisälsi suuremman välimuistin sekä moniprosessointituen.
Intel korvasi suorittimen StrongARM-sarjalla.
Käyttökohteet

Suoritin oli käytössä Oki Electricin OKI Station 7300 -työasemassa.
Aiheesta muualla

Dokumentaatiota BitSavers.orgissa (englanniksi)
Intelin suorittimet
| --- | --- |
Aikaisemmat:   4004  4040  8008  8080  8085  8086  8088  80186  80188  80286  80386  80486  Pentium  Pentium Pro  Pentium II  Pentium III  Pentium Extreme Edition  Pentium M  Pentium D  Pentium 4 
Nykyiset:   Core  Pentium Dual-Core  Core 2  Celeron  A100  Xeon  Atom  Core i7 
ARM:   XScale  StrongARM 
IA-64:   Itanium  Itanium 2 
RISC:   i860  i960 
Muut:   iAPX 432 
GPU:   Intel GMA  Intel HD Graphics  Intel Iris Graphics
Zekū

| Zekū MUCC |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 3. syyskuuta 2003 (Japani) 19. toukokuuta 2006 (Eurooppa)
 Tyylilaji: rock metal
 Levy-yhtiö: Danger Crue
MUCCun muut julkaisut
| Homura Uta 2002 | Zekū 2003 | Kuchiki no tō 2006 |
Zekū (jap. 是空) on MUCCun kolmas studioalbumi.
Japanissa levystä julkaistiin kaksi eri versioita: tavallinen versio sekä rajoitettu DVD:n ja CD:n sisältävä versio.
Kappalelista

Shinsō (jap. 心奏) – 2:21
Bōzenjishitsu (jap. 茫然自失) – 4:32
Waga, arubeki basho (jap. 我、在ルベキ場所) – 5:20
Shōgyō shisōkyō jidai kōseikyoku (heiseihan) (jap. 商業思想狂時代考偲曲（平成版)) – 3:54
Hikanshugisha ga warau (jap. 悲観主義者が笑う) – 4:32
Shishite tamashii (jap. 死して塊) – 4:08
Sōshin no koe (jap. 双心の声) – 5:03
1979 – 3:12
Nagekitori to dōkejin (jap. 嘆き鳥と道化人) – 3:55
Kono sen to sora (jap. この線と空) – 4:15
Kugatsu mikka no kokuin (jap. ９月３日の刻印) – 5:18
Ranchū (jap. 蘭鋳) – 3:40
Kappalelista > Bonus-CD

Aoki Haru (jap. 青き春) – 4:57
Kappalelista > Eurooppaversion lisäkappaleet

Hakanakutomo (jap. 儚くとも) – 5:20
Ieji (jap. 家路) – 5:19
Zequinha de Abreu

Zequinha de Abreu
José Gomes "Zequinha" de Abreu (19. syyskuuta 1880 Santa Rita do Passa Quatro, Brasilia – 22. tammikuuta 1935 São Paulo, Brasilia) oli brasilialainen säveltäjä, orkesterinjohtaja ja muusikko. Hän on erityisesti tunnettu choro-sävellyksestään Tico-tico no fubá (Tico Tico), josta tuli kansainvälinen menestysiskelmä hänen kuolemansa jälkeen.
Tausta

José Gomes de Abreu syntyi kahdeksanlapsisen perheen esikoisena. Hänen kerrotaan soittaneen huuliharppua jo viisivuotiaana. Kymmenvuotiaana hän soitti huilua ja klarinettia ja kirjoitti nuotteja ensimmäisessä orkesterissaan. Hänen äitinsä halusi pojasta pappia ja isä lääkäriä, joten hänet lähetettiin kouluun São Pauloon. Kuusitoistavuotiaana hän kuitenkin karkasi episkopaalisesta koulusta ja palasi Santa Ritaan aikeenaan aloittaa muusikon ura.
Elämä ja ura

Hän johti ensimmäistä orkesteriaan 17-vuotiaana. Pian orkesteri tuli tunnetuksi alueen parhaana, esiintyen tanssitilaisuuksissa, juhlissa ja mykkäfilmien säestäjänä kaksikymmentä vuotta eteenpäin. Abreu meni naimisiin 18-vuotiaana ja elätti 8-lapsiseksi kasvanutta perhettään toimien orkesterinjohtajana sekä säveltäen muun muassa choro-musiikkia, marsseja, tangoja ja valsseja. Lisäksi hän toimi julkisissa poliittisissa viroissa, muun muassa kaupunginhallinnon sihteerinä.
Abreun perhe muutti São Pauloon vuonna 1919 hänen isänsä kuoltua. Hänen suosionsa ravintola- ja kabareemuusikkona jatkui. Hän kulki myös ovelta ovelle esittäen sävellyksiään sekä myi nuottejaan ja esitti musiikkiaan Casa Beethoven-musiikkikaupassa. Ennen radiota ja äänilevyteollisuutta tämä oli varsin tavallinen tapa herättää kiinnostusta säveltäjien luomaa uutta musiikkia kohtaan. Casa Beethovenissa työskennellessään Abreu tapasi Vincente Vitalen, joka oli aloittanut oman musiikkikustantamon. Vuonna 1924 Vitale julkaisi Abreun säveltämän valssin nimeltä Branca, josta seuranneesta menestyksestä alkoi heidän elinikäinen yhteistyönsä. Vitale julkaisi Abreun musiikkia yksinoikeudella ja maksoi kuukausipalkkaa hänelle säveltämisestä, mikä oli tuohon aikaan hyvin epätavallista.
Abreu oli elinaikanaan alueellaan suosittu muusikko, jota kuvailtiin hiljaiseksi, iloiseksi, ystävälliseksi ja nöyräksi persoonallisuudeksi. Hän jatkoi työtään musiikin parissa koko elämänsä ajan esiintyen aktiivisesti, antaen pianotunteja lapsille, säveltäen ja säestäen muun muassa kahta niin ikään muusikkona toiminutta lastaan lukuisissa esiintymisissä. Abreu kuoli vuonna 1935 54-vuotiaana.
Vaikutus

Abreun kuoleman jälkeen hänen sävellyksestään Tico-tico no fubá, eli Tico Tico, tuli kansainvälinen menestysiskelmä Carmen Mirandan esittämänä. Tico Tico on eräs tunnetuimpia brasilialaisen choro-musiikin edustajia ja siitä on tehty lukemattomia levytyksiä eri puolella maailmaa. Vaikka muut hänen sävellyksensä eivät nousseet yhtä suosituiksi, hänen vaikutustaan brasilialaiseen musiikkiin on kuvattu merkitykselliseksi, erityisesti hänen Vitale-kustantamon kautta julkaistun sävellystuotantonsa sekä lukuisten esiintymistensä muodossa. Abreun elämästä tehtiin 1952 brasilialainen elokuva nimeltä Tico-Tico no Fubá, hänen tunnetuimman teoksensa mukaan nimettynä. Elokuvan pääosaa esitti Anselmo Duarte.
Aiheesta muualla

Zequinha de Abreun sävellystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Ironin piirikunta (Utah)

Ironin piirikunta (engl. Iron County) on Yhdysvaltojen Utahin osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 57 839 vuonna 2020. Piirikunnan hallintokeskus on Parowanin kaupunki. Piirikunta perustettiin 31. tammikuuta 1850.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ironin piirikunta (Utah) Wikimedia Commonsissa
Janne Lundmark

Johan Henrik (Janne) Lundmark (1806 Espoo – 1855 Helsinki) oli suomalainen ruotsiksi kirjoittanut runoilija.
Teoksia

Blåsippor : : plockade om våren 1843.   J. Simelii arfvingar, Helsingfors 1843
Lopatinskys död och röster vid en katafalk.    J. Simelii arfvingar, Helsingfors 1843
Wielka Krokiew im. Stanisława Marusarza

| Wielka Krokiew im>  Stanisława Marusarza |
| --- | --- |

Sijainti
Paikkakunta:   Zakopane, Puola
Katsomopaikat:  26 000
Koordinaatit:  49°16′45″N, 19°57′50″E
Avattu:  22.3.1925
Remontoitu:  1928, 1938, 1946, 1960, 1977, 1989, 2000, 2004, 2016, 2017
Muut mäet:  Średnia Krokiew
Seura:  AZS Zakopane, WKS Zakopane, TS Wisła Zakopane, Start Krokiew Zakopane
Rakenne
K-piste:  125 metriä
Mäkikoko:  140 metriä
Mäkiennätys:  147,0 metriä  Yukiya Satō (25.1.2020)
Naisten mäkiennätys:  140,0 metriä  Line Jahr (30.11.2011)
Kesämäkiennätys:  145,0 metriä  Yukiya Satō (18.8.2019)
Naisten kesämäkiennätys:  137,5 metriä  Nika Križnar (30.6.2023)
Muovitus:  Kyllä
Tornin korkeus:  Luonnonmäki
Vauhtimäen pituus:  97,8 m
Vauhtimäen kulma:  35°
Keulan pituus:  6,5 m
Keulan korkeus:  3,13 m
Keulan kulma:  11°
Alastulorinteen kulma:  34,3°
Wielka Krokiew im. Stanisława Marusarza, lyhyemmin Wielka Krokiew, on hyppyrimäki Zakopanessa Puolassa.
Mäestä hypätään maailmancupin osakilpailuja. Siellä on järjestetty myös hiihdon maailmanmestaruuskilpailut vuosina 1929, 1939 ja 1962. Talviuniversiadit Zakopanessa on järjestetty vuosina 1993 ja 2001. Lisäksi siellä järjestettiin Euroopan kisat vuonna 2023.
Suurmäen maailmanmestaruudet voittivat 1929 norjalainen Sigmund Ruud, 1939 itävaltalainen Josef Bradl ja vuonna 1962 itäsaksalainen Helmut Recknagel. Talviuniversiadeissa suurmäen kilpailun voitti vuonna 1993 japanilainen Yukitaka Fukita ja 2001 puolalainen Łukasz Kruczek. Euroopan kisoissa 2023 suurmäen miesten kilpailun voitti puolalainen Dawid Kubacki ja naisten kilpailun voitti slovenialainen Nika Križnar.