stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Medialukutaito

Medialukutaito on kyky lukea ja ymmärtää mediaa, nähdä sen tuottamien ilmiselvien merkitysten taakse, sekä suodattaa ja arvioida vastaanotettua informaatiota. Medialukutaito on siten tavallista lukutaitoa laajempi taito. Siihen kuuluu myös taito käyttää asianmukaisia laitteita. Kriittinen medialukutaito painottaa taitoja, joiden avulla ihminen pystyy arvioimaan mediasisältöjä kriittisesti ja median esitystapoja tulkiten.
Medialukutaito perusopetuksen opetussuunnitelmassa

Medialukutaito on mukana vuoden 2004 perusopetuksen opetussuunnitelman perusteissa aihekokonaisuutena äidinkielen ja kirjallisuuden sekä kuvataiteen tavoitteina ja sisältöinä. Aihekokonaisuuksilla pyritään opetuksen eheyttämiseen. Ne tulee sisällyttää yhteisiin ja valinnaisiin oppiaineisiin sekä koulun toimintakulttuuriin.
Viestintä ja mediataito-aihekokonaisuuden avulla oppilaan halutaan ilmaisevan itseään monipuolisesti ja vastuullisesti sekä tulkitsemaan muiden viestintää; kehittävän tiedonhallintataitojaan sekä vertailemaan, valikoimaan ja hyödyntämään hankkimaansa tietoa, suhtautumaan kriittisesti median välittämiin sisältöihin ja pohtimaan niihin liittyviä eettisiä ja esteettisiä arvoja viestinnässä. Pyrkimyksenä on myös, että oppilas tuottaa ja välittää viestejä, sekä käyttää mediaa tarkoituksenmukaisesti ja oppii käyttämään viestinnän ja median välineitä tiedonhankinnassa, tiedonvälityksessä sekä erilaisissa vuorovaikutustilanteissa.
Kyseisen aihekokonaisuuden keskeisiksi sisällöiksi mainitaan omien ajatusten ja tunteiden ilmaiseminen, erilaiset ilmaisukielet ja niiden käyttö eri tilanteissa, viestien sisällön ja tarkoituksen erittely ja tulkinta, viestintäympäristön muuttuminen ja monimediaalisuus, median rooli ja vaikutukset yhteiskunnassa, median kuvaaman maailman suhde todellisuuteen, yhteistyö median kanssa, lähdekritiikki, tietoturva ja sananvapaus sekä viestintätekniset välineet, niiden monipuolinen käyttö ja verkkoetiikka.
Kirjallisuutta

Medialukutaito Suomessa. Kansalliset mediakasvatuslinjaukset. Opetus- ja kulttuuriministeriön julkaisuja 2019:37. Helsinki: Grano Oy, 2019. ISBN 978-952-263-674-4. Teoksen verkkoversio (PDF).
Hyvä medialukutaito : suuntaviivat 2013–2016.  (Opetus- ja kulttuuriministeriön julkaisuja 2013:11)  Helsinki:  Opetus- ja kulttuuriministeriö, 2013.  ISBN 978-952-263-218-0  Teoksen verkkoversio (PDF).
Kupiainen, Reijo & Sintonen, Saara: Medialukutaidot, osallisuus, mediakasvatus.  Helsinki:  Gaudeamus, 2009.  ISBN 978-951-570-769-7
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Medialukutaidosta Wikiversityssa  (englanniksi)
Ylen Elävä arkisto: Mediaa kannattaa oppia lukemaan
Valheenpaljastaja: Testaa onko sinusta faktantarkastajaksi -testi Yle.fi
Karvonen, Erkki: Kaupallisuus journalismietiikan uhkana. niin & näin 4/2000, 20–24.
Pihkala, Juha: Kenen leipää syöt, sen lauluja laulat? niin & näin 4/2000, 19.
Mehitähdet

| Mehitähdet |
| --- | --- |
 Partamehitähti (Sempervivum ciliosum)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Saxifragales
Heimo::  Maksaruohokasvit Crassulaceae
Suku::  Mehitähdet Sempervivum  L.
Katso myös
   Mehitähdet Wikispeciesissä   Mehitähdet Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Mehitähdet (Sempervivum) on kasvisuku, joka kuuluu maksaruohokasvien (Crassulaceae) heimoon. Ne ovat vuoristoissa kasvavia matalia mehikasveja. Suvussa on 52 lajia, joita esiintyy pääosin Euroopassa ja Länsi-Aasiassa. Lähisukuiset mehiparrat (Jovibarba), kuten pallomehiparta (Jovibarba globifera, syn. Sempervivum globiferum) muistuttavat ulkonäöltään mehitähtiä.
Useita mehitähtilajeja ja niiden risteymiä viljellään perennoina.
Lajeja

seittimehitähti (Sempervivum arachnoideum)
partamehitähti (Sempervivum ciliosum)
marmorimehitähti (Sempervivum marmoreum)
alppimehitähti (Sempervivum montanum)
kattomehitähti (Sempervivum tectorum)
pallomehitähti (Sempervivum wulfenii)
dolomiittienmehitähti (Sempervivum dolomiticum)
hartsimehitähti (Sempervivum grandiflorum)
ternimehitähti (Sempervivum ruthenicum)
turkkimehitähti (Sempervivum zeleborii)
Seittimehitähti
Partamehitähti
Marmorimehitähti
Kattomehitähti
Kattomehitähti
Pallomehitähti.
Aiheesta muualla

Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Sempervivum
Suomen Lajitietokeskus: Mehitähdet – Sempervivum
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q161695  Wikispecies: Sempervivum  APDB: 194825  BOLD: 423105  CoL: 7FHX  EoL: 61406  EPPO: 1SEPG  FNA: 130076  FoC: 130076  GBIF: 2985948  GRIN: 11061  iNaturalist: 62379  IPNI: 12245-1  IRMNG: 1040752  ITIS: 500552  NBN: NHMSYS0000463419  NCBI: 23030  NZOR: 7e363570-491f-4af1-9a78-dc4627e75552  Open Tree of Life: 963836  PLANTS: SEMPE  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:12245-1  Tropicos: 40035277  VASCAN: 1675  WFO: wfo-4000035046
Matti ja Teppo

| Matti ja Teppo |
| --- | --- |
 Matti ja Teppo Kiuruveden Iskelmäviikko -musiikkitapahtumassa 2019
Tiedot
Toiminnassa:  1969–
Tyylilaji:  Iskelmä, pop
Kotipaikka:  Suomi
Laulukieli:  suomi
Jäsenet:  Matti Ruohonen, laulu   Teppo Ruohonen, laulu  
Levy-yhtiö:   
Infobox OKNimi-testi OK: 
Matti (vasemmalla) ja Teppo heinäkuussa 2004.
Matti ja Teppo Iskelmäniityt -musiikkitapahtumassa 2009.
Matti ja Teppo on veljesten Matti Tapio (s. 8. elokuuta 1949 Turku) ja Teppo Ilmari (s. 1. maaliskuuta 1948 Turku) Ruohosen muodostama iskelmälaulajaduo.
Heidän tunnetuimpia kappaleitaan ovat muun muassa ”Kissankultaa”, ”Et voi tulla rajan taa”, ”Mä joka päivä töitä teen”, ”Ensimmäinen”, ”Kaiken takana on nainen”, ”Mä tanssin hullun lailla” ja ”Näitä polkuja tallaan”. Matti Ruohonen on säveltänyt ja VeePee Lehto sanoittanut valtaosan veljesten lauluista.
Matti ja Teppo nousivat suursuosioon vuonna 1969, jolloin he aloittivat esiintymiset tanssilavoilla ja tekivät ensilevytyksensä ”Jos olet onnellinen”. Seuraavana vuonna kappale ”Kissankultaa” nousi listaykköseksi. Vuonna 1972 heiltä ilmestyi ensimmäinen albumi Matti ja Teppo, ja vuonna 1975 he perustivat oman levy-yhtiönsä M&T Tuotanto Oy:n.
Matin ja Tepon kultarajan ylittäneitä levyjä on myyty Suomessa hiukan yli miljoona kappaletta, mikä tekee heistä toiseksi parhaiten Suomessa myyneen artistin Eppu Normaalin jälkeen. Matin ja Tepon albumeista tuplaplatinaa ovat myyneet Et voi tulla rajan taa (121 620 kappaletta) ja Pidä itsestäsi huolta (115 000). Duolla on 7 platinalevyä ja 29 kultalevyä.
Ura

Matti ja Teppo ovat esiintyneet yhdessä jo lapsuusiästä lähtien. Yhdessä isoveljensä Seppo Ruohosen kanssa Matti ja Teppo esiintyivät erilaisissa tilaisuuksissa. Kun Turun musiikkiopisto aloitti toimintansa, olivat Matti ja Teppo ensimmäisten sinne hyväksyttyjen oppilaiden joukossa. Nuoruudessaan veljekset opiskelivat viulun ja pianon soittoa, mutta sittemmin Matti ryhtyi soittamaan kitaraa ja säveltämään lauluja, kun Teppo toimi sanoittajana. Vuonna 1966 he voittivat Ponnahdus pinnalle -kilpailun folk-sarjan.
Vuonna 1983 ensimmäisessä Emma-gaalassa Matti ja Teppo voittivat vuoden miessolistin Emma-palkinnon, vaikka ovatkin duo.
Matti ja Teppo tekivät koko Suomen kattavan 50-vuotisjuhlakiertueen syksyllä 2019 konsertoimalla 18:lla paikkakunnalla. Kiertue huipentui ”Viimeiseen konserttiin” Hartwall Arenalla Helsingissä sunnuntaina 15. päivä joulukuuta. Kiertueen jälkeen he keikkailevat enää hyvin valikoiden ja vain kesäisin.
Syyskuussa 2023 Matti ja Teppo ilmoittivat peruvansa keikkoja Matin sairastumisen takia. Myöhemmin he kertoivat peruvansa kaikki loppuvuoden 2023 keikat. Helmikuussa 2024 Matti ja Teppo ilmoittivat peruvansa myös kesän 2024 keikat Matin pitkittyneen sairastumisen vuoksi.
Diskografia > Albumit

Matti ja Teppo (1972)
Ota kiinni (1975) kultalevy
Cara Mia (1976) kultalevy
Sait mitä hait (1977) kultalevy
Et voi tulla rajan taa (1981) kultalevy, platinalevy, tuplaplatina
Pidä itsestäsi huolta (1982) kultalevy, platinalevy, tuplaplatina
Minuun voit luottaa (1983) kultalevy, platinalevy
Kuulut aikaan parhaimpaan (1984) kultalevy
Lauluja sinulle (1984)
Matti & Teppo (1986) kultalevy
Matti ja Teppo ’87 (1987) kultalevy
Aito tunne (1989) kultalevy, platinalevy
Joulu on rakkautta (1989) kultalevy
Suuret valssisuosikit (1990) kultalevy, platinalevy
Taivaan merkit (1991) kultalevy
Jää mun luo (1992) kultalevy
Kaikki peliin (1994) kultalevy
Suuret valssisuosikit 2 (1995) kultalevy
Toivon ja hiljaisuuden lauluja (1995) kultalevy
Luotuja kulkemaan (1997)
Suuret valssisuosikit 3 (1998)
Toivon ja hiljaisuuden lauluja 2 (1999)
Ensimmäinen (2001) kultalevy
Hänelle (2003) kultalevy
Joulun aika (2004)
Pöytä täyteen (2006) kultalevy
Toivon ja hiljaisuuden lauluja 3 (2006)
Satoi tai paistoi (2008) kultalevy
Peruskallio (2010) kultalevy
Meidän paikka (2012)
Yksinoikeudella (2014)
Nostalgiaa (2017)
Enemmän (2019)
Ollaan kuin ennen (2022)
Diskografia > Kokoelmat

Täyskymppi 1969–1979 (1979) kultalevy
Parhaat 1 (1985) kultalevy, platinalevy
Parhaat 2 (1986) kultalevy
Kaksi alkuperäistä: Pidä itsestäsi huolta / Minuun voit luottaa (1991)
Vauhti kiihtyy (1993)
Kaikki hitit (2001) kultalevy
Kaikkien aikojen valssisuosikit (2002)
Näin se kesäloma toimii (2002)
35 v. juhlalevy (2004) kultalevy, platinalevy
40 v. juhlalevy  (2009) kultalevy
45 v. juhlalevy (2014)
50 v. juhlalevy (2019)
Diskografia > Versioita Matin ja Tepon kappaleista

Huumorimusiikkiyhtye Sleepy Sleepers on levyttänyt albumillisen Matin ja Tepon lauluja (Sleepy Sleepers Sings Matti ja Teppo).
Metalliyhtye Ensiferum levytti kappaleen "Näitä polkuja tallaan" DVD-julkaisulleen 10th Anniversary Live.
Jope Ruonansuu on levyttänyt muutamista Matin ja Tepon kappaleista omia versioita:
"Kaiken takana on nainen" -kappaleesta on tehty versio "Kaiken takana (on piilossa)", joka on albumilla Jope Ruonansuu presidentiksi.
Ruonansuun Neuroopan omistajat -albumilla on kappale "Länsirannikolla", joka sisältää potpurina monia Matin ja Tepon kappaleiden sanoja, Ruonansuun omien sanoituksien lisäksi.
Tanssii läskien kanssa -albumilla on kappaleesta "Näin se kesäloma toimii" versio "Näin se kesäleski pettää".
Portion Boys teki "Vauhti kiihtyy" -kappaleesta uuden version, jossa säkeistöt on kirjoitettu uusiksi ja kertosäkeen lauloivat Matti ja Teppo.
DJ-duo Dog Hustlers teki oman version "Mä joka päivä töitä teen"-biisistä
Kirjallisuutta

Heikkilä, Markku: Matti ja Teppo. Vitsit & vaiheet. Helsinki: WSOY, 2006. ISBN 951-0-32658-5.
Lehto, Veepee: Matin ja Tepon matkassa : kaiken takana on..  Helsinki:  Readme, 2024.  ISBN 978-952-373-676-4
Aiheesta muualla

Virallinen kotisivu
Matin esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Tepon esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Matti ja Teppo Last.fm:ssä (englanniksi)
Ylen Elävä arkisto: Matti ja Teppo – Mä joka päivä töitä teen (1997)
Matin ja Tepon singlet Discogs-sivustolla
| n k Matti ja Teppo |
| --- | --- |
 Matti Ruohonen  Teppo Ruohonen 
Studioalbumit:  Matti ja Teppo  Ota kiinni  Cara Mia  Sait mitä hait  Et voi tulla rajan taa  Pidä itsestäsi huolta  Minuun voit luottaa  Kuulut aikaan parhaimpaan  Lauluja sinulle  Matti & Teppo  Matti ja Teppo ’87  Aito tunne  Joulu on rakkautta  Suuret valssisuosikit  Taivaan merkit  Jää mun luo  Kaikki peliin  Suuret valssisuosikit 2  Toivon ja hiljaisuuden lauluja  Luotuja kulkemaan  Suuret valssisuosikit 3  Toivon ja hiljaisuuden lauluja 2  Ensimmäinen  Hänelle  Joulun aika  Pöytä täyteen  Toivon ja hiljaisuuden lauluja 3  Satoi tai paistoi   Peruskallio  Meidän paikka  Yksinoikeudella  Nostalgiaa  Enemmän  Ollaan kuin ennen 
Kokoelmat:  Täyskymppi 1969–1979  Parhaat 1  Parhaat 2  Kaksi alkuperäistä: Pidä itsestäsi huolta / Minuun voit luottaa  Vauhti kiihtyy  Kaikki hitit  Kaikkien aikojen valssisuosikit  Näin se kesäloma toimii  35 v. juhlalevy  40 v. juhlalevy  45 v. juhlalevy  50 v. juhlalevy 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Taiteenala:  MusicBrainz
Alex Matson

| Alex Matson |
| --- | --- |
 Alex Matson 1920-luvulla.
Henkilötiedot
Syntynyt: 8. marraskuuta 1888 Koivisto
Kuollut: 29. marraskuuta 1972 (84 vuotta) Tampere
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  kirjailija, kääntäjä
Kirjailija
Salanimi: Aaro Evä, Aleksi Valkeakylä
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Alex (Alexander) Matson, kirjailijanimet: Aaro Evä, Aleksi Valkeakylä (8. marraskuuta 1888 Koivisto – 29. marraskuuta 1972 Tampere) oli suomalainen kirjailija, kriitikko, taiteilija ja kirjallisuudentutkija, jonka pääteoksella Romaanitaide oli suuri vaikutus sodanjälkeiseen suomalaiseen kirjallisuuteen.
Elämäkerta

Matsonin vanhemmat olivat merimies ja kauppias Matias Matson ja Judit Torckel. Pian Alexin syntymän jälkeen perhe muutti Englantiin. Matsonin perhe eli aluksi vaikeissa oloissa, ja Alex Matson sairastui aliravitsemuksen takia riisitautiin.lähde? Hän aloitti koulun viisivuotiaana, ja saatuaan koulunsa päätökseen 14-vuotiaana hän ryhtyi avustamaan isäänsä tämän omistamassa räätälinverstaassa Hullin kaupungissa. Sairastuttuaan tuberkuloosiin Alex Matson oli vuoden verran parantolassa Saksassa ja palasi sitten Suomeen.
Vuosina 1905–1909 Matson työskenteli eräässä vientiliikkeessä ja luki tänä aikana runoutta, sosialistista kirjallisuutta sekä Nietzschen ja Bernard Shaw’n teoksia. Matson aikoi aluksi ryhtyä taiteilijaksi, harjoitteli piirtämistä ja vesivärimaalausta ja opiskeli Hullissa taidetta. Lopetettuaan taideopintonsa Matson toimi tulkkina Montrealiin matkanneessa laivassa.
Palattuaan Suomeen Matson piti ensimmäisen taidenäyttelynsä Helsingissä ja työskenteli vuodesta 1914 lähtien taiteilijana ja taideopettajana. Ensimmäisen romaaninsa Maata paossa hän julkaisi 1920.
Vuosina 1922–1929 Matson oli naimisissa kirjailija Kersti Bergrothin kanssa. He asuivat ensin Lontoossa, jossa Matsonilla oli työpaikka Suomen suurlähetystössä, ja sitten Tyrisevällä Karjalankannaksella.lähde? Matsonin aloitteesta Bergroth julkaisi vuosina 1927–1930 Sininen kirja -nimistä kirjallisuuslehteä, jossa esiteltiin englantilaista kulttuuria suomalaisille. Toisen avioliiton Matson solmi Kerttu Kailan kanssa.
1930-luvulla Matson kirjoitti Finnish Trade Review -lehteen ja alkoi myös toimia kääntäjänä. Sodan jälkeen hän oli mukana Tampereelle perustetussa Mäkelän piirissä, joka oli kirjastonjohtaja Mikko Mäkelän johdolla toiminut kirjallinen piiri. Se kokoontui säännöllisesti Tampereen kaupunginkirjastossa, ja sen jäseninä olivat muun muassa Lauri Viita, Väinö Linna, Harri Kaasalainen, Viljo Paula, Reino Mantere ja Mirkka Rekola. Matson julkaisi pääteoksensa Romaanitaide 1947, tätä teosta Väinö Linna käytti apuna suunnitellessaan kirjansa Tuntematon sotilas rakennetta, samoin Lauri Viita sai siitä vaikutteita.
Teokset

Maata paossa. Helsinki: Minerva, 1920.
Knuuttilan turvissa. Porvoo: WSOY, 1921.
Lunnaat, romaani. 1938. (nimellä Aleksi Valkeakylä)
1938 in Europe: Finland. St. James, Norwich: [kustantaja tuntematon], 1938.
Romaanitaide. Helsinki: Tammi, 1947.
John Steinbeck: kirjailijakuvan luonnos. Helsinki: Tammi, 1948.
Kaksi mestaria. Porvoo: WSOY, 1950.
Muistiinpanoja. Jyväskylä: Gummerus, 1959, täydennetty laitos 1984.
Mielikuvituksen todellisuus: Esseitä ja arvosteluja 1951-1963. Helsinki: Otava, 1969.
Muistelen: Ensimmäinen kirja. Helsinki: Otava, 1971.
Suomennokset

John Steinbeck, Vihan hedelmät: romaani, suom. Alex Matson. Helsinki: Tammi, 1944.
Ottwell Binns, Vihreä jalokiviristi: [Java Jack], englanninkielestä suom. (Alex. Matson nimellä) Aaro Evä. 1944.
Ruth Rewald, Luokan intiaani, suomentanut (Alex. Matson nimellä) Aaro Evä. 1945.
James Joyce, Taiteilijan omakuva nuoruuden vuosilta: romaani, englanninkielestä suom. Alex Matson. Helsinki: Tammi, 1946.
John Hersey, Hiroshima, suom. Alex. Matson. Helsinki: Tammi, 1947.
William Faulkner, Villipalmut, suom. Alex Matson. Helsinki: Tammi, 1947.
John Steinbeck, Oikutteleva bussi, suom. Alex Matson. Helsinki: Tammi, 1948.
John Steinbeck, Helmi, suom. Alex Matson. Helsinki: Tammi, 1949.
Willa Sibert Cather, Professorin talo: romaani, englanninkielestä suom. Alex. Matson. Lahti: Tammi, 1950. - (Tammen amerikkalaisia kertojia.).
William Faulkner, Kun tein kuolemaa, suom. Alex Matson. Helsinki: Tammi, 1952.
Margaret Kennedy, Melissan ystävätär: romaani, suom. Alex Matson. Porvoo: WSOY, 1953.
Käännökset englanniksi

Aino Kallas, The White Ship: Estonian tales, translated from the Finnish by Alex Matson, with a foreword by John Galsworthy. London: Jonathan Cape, 1924.
Aino Kallas, Eros the Slayer: two Estonian tales, transl. from the Finnish by Alex Matson. London: J. Cape, 1927.
Aleksis Kivi, Seven brothers, transl. from the finnish by Alex Matson. London: Faber & Faber, 1929. – the transl. has been rev. by Irma Rantavaara. Helsinki: Tammi, 1973 ISBN 951-30-2556-X.
Aino Kallas, The Wolf's Bride: a tale from Estonia, transl. from the Finnish by Alex Matson in collaboration with Bryan Rhys. London: Jonathan Cape, 1930.
F. E. Sillanpää, Fallen asleep while young the history of the last offshoot of an old family tree , translated from the Finnish by Alexander Matson. Glasgow: Putnam, 1933.
F. E. Sillanpää, The maid Silja the history of the last offshoot of an old family tree, translated from the Finnish by Alexander Matson. New York: The Macmillan Company, 1933.
Aino Kallas, Bath-sheba of Saaremaa, translated from the Finnish by Alex Matson). London: Lovat Dickson limited, 1934.
Larin-Kyösti, Northern lights, a collection of short stories by Larin-Kyösti, translated from Finnish by Alex. Matson and Valfrid Hedman. Hämeenlinna: Tekijä, 1937.
F. E. Sillanpää, Meek heritage, transl. from the Finnish by Alexander Matson. London: Putnam, 1938.
Eino Kauppinen, Aleksis Kiven mailla: matkaajan opas = I Aleksis Kivis spår: en handledning för resande = A pilgrimage to Aleksis Kivi country: traveller's guide, övers. av Birgit Lunelund-Gröönroos, translated by Alex Matson. Helsinki: Aleksis Kiven seura: 1952.
F. E. Sillanpää, Three novels, transl. by Alex Matson. Helsinki: Otava, 1975 ISBN 951-1-01696-2.
Palkinnot

Tampereen kaupungin kirjallisuuspalkinto 1959, 1969
Valtion kirjallisuuspalkinto 1970
SKR:n kunniapalkinto 1972
Kirjallisuutta

Yrjö Varpio: Elää, kokea, ymmärtää.  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2023.  ISBN 978-951-858-611-4
Aiheesta muualla

Sitaatteja aiheesta Alex Matson Wikisitaateissa
Alex Matson Kansallisgallerian kokoelmissa
Varpio, Yrjö: / Matson, Alex (1888–1972). Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen). 16.3.2016. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Alex Matsonin haastattelu Ylen Elävässä arkistossa.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Yle  Uppslagsverket Finland 
Muut:  IdRef
George Meade

George Meade
George Gordon Meade (31. joulukuuta 1815 – 6. marraskuuta 1872) oli Yhdysvaltain armeijan ammattisotilas ja siviilissä insinööri rannikon rakennustyömailla, mukaan lukien useilla majakoilla. Hän taisteli menestyksekkäästi seminolisodissa ja Meksikon–Yhdysvaltain sodassa. Sisällissodassa hän oli kenraali, kohoten prikaatinkenraalista Potomacin armeijan komentajaksi. Hänet tunnetaan parhaiten voitostaan Robert E. Leelle Gettysburgin taistelussa kesällä 1863. Vuosina 1864–1865 Meade jatkoi Potomacin armeijan komentajana Overaland-kampanjassa ja Richmond–Petersburg-kampanjassa ja Appomattoxin kampanjassa mutta jäi ylipäällikkönsä kenraaliluutnantti Ulysses S. Grantin varjoon.
Lapsuus ja nuoruus

Meade syntyi Cádizissa Espanjassa kahdeksantena 11 Richard Worsam Meaden ja Margaret Coats Butler Meaden lapsesta. Hänen veljensä Richard Worsam Meade II oli tuleva laivastoupseeri. Hänen isänsä, rikas philadelphialainen kauppamies palveli Espanjassa laivastoagenttina Yhdysvaltain hallitukselle, joutui taloudelliseen ahdinkoon, koska hänen tukensa Espanjassa loppui Napoleonin sotiin ja hän kuoli vuonna 1828, kun Meade oli teini-ikäinen. Hänen perheensä palasi Yhdysvaltoihin kuusi kuukautta isän kuoleman jälkeen taloudellisista syistä. Nuori George haki Mount Hope -instituuttiin Baltimoreen ja meni Yhdysvaltain sotilasakatemiaan (West Pointiin) 1831, pääasiassa taloudellisista syistä. Hän valmistui 19. luokkansa 56 kadetista 1835. Vuoden hän palveli 3. Yhdysvaltain tykistössä Floridassa taistellen seminoli-intiaaneja vastaan ennen kuin erosi armeijasta, uralta, jonne ei ajatellut lähteä edes West Pointiin hakiessaan. Hän työskenteli siviili-insinöörinä Alabamassa, Georgiassa ja Floridan rautatiellä ja sotilashallinnossa. 31. joulukuuta 1840 hän nai Margaretta Sergeantin, John Sergeanin tyttären. He saivat seitsemän lasta (John Sergeant Meaden, eversti George Meaden, Margaret Butler Meaden, Spencer Meaden, Sarah Wise Meaden, Henrietta Meaden, ja William Meaden). Pitäessään hikistä siviilityötä mahdottoman vastanaineelle miehelle, hän meni uudestaan armeijaan 1842 toiseksi luutnantiksi armeijan kartoittajainsinöörien palvelukseen.
Sisällissota

Sisällissodan alettua hänet ylennettiin kapteenista prikaatinkenraaliksi 31. elokuuta 1865. Hän komensi 2. prikaatia Pennsylvanian reservijoukoista, osallistui Washingonin puolustuksen rakentamiseen ja liittyi Virginian niemimaan sotaretkeä varten George B. McClellanin joukkoihin 1862. Seven Pinesin taistelussa Meade haavoittui selkään, käteen ja kylkeen. Hän toipui haavoistaan Pohjois-Virginian sotaretkeen mennessä ja taisteli toisessa Bull Runin taistelussa kenraalimajuri Irwin McDowellin joukoissa.
Hänen prikaatinsa suojasi peräytyvää unionin armeijaa Henry House Hillillä. Maryland-kampanjan alettua muutamaa päivää myöhemmin Meade sai komentoonsa 1. divisioonan I armeijakunnasta ja kunnostautui South Mountainin taistelussa. Hän sai kiitosta ylipäällikkö Joseph Hookerilta, joka sanoi että Meaden ja hänen miestensä avulla voittaisi mitä tahansa. Antietamin taisteluun Meade sai komentoonsa McClellaninilta koko I armeijakunnan. Hän menestyi hyvin mutta haavoittui reiteen.
Fredericksburgin taistelussa Meaden divisioona oli ainoa yksikkö, joka saavutti konfederaation linjat ja iski nuolenkärkenä Stonewall Jacksonin joukkoja vastaan. Hänet ylennettiin kenraalimajuriksi 29. marraskuuta 1862. Hän sai nyt komentoonsa V armeijakunnan, jota johti Chancellorsvillessä, mutta ei saanut Hookerilta tukea hyökkäyssuunnitelmilleen kenraali Robert E. Leen joukkoja vastaan.
Gettysburgin taistelu ja myöhemmät vaiheet

Ennen Gettysburgin taistelua Hooker siirrettiin pois Potomacin armeijan komennosta, ja Lincoln nimitti hänen tilalleen George Meaden. Meade kunnostautui lyömällä armeijallaan etelävaltioiden Pohjois-Virginian armeijan Gettysburgin taistelussa 1.–3. heinäkuuta 1863. Hänen joukkonsa torjuivat taistelun viimeisenä päivänä George Pickettin komentaman 15 000 etelävaltiolaisen hyökkäyksen Cemetary Hillin luona. Radikaalit republikaanit ja Yhdysvaltain kongressin sotakomitea pitivät Meadea kuitenkin kovapäisenä ja yrittivät saada hänet pois armeijan johdosta. Hän johti armeijaa vielä saman syksyn Bristoen ja Minen Runin sotaretkillä, mutta Lee onnistui päihittämään hänet. Sodan loppuajan hän palveli esikuntatehtävissä kenraali Grantin päämajassa, ja johti tehokkaasti Overland- ja Richmond-Petersburgin sotaretkiä. Hänen vastuullaan ovat kuitenkin myös katastrofaalinen kraatterin taistelu Petersburgissa ja katastrofaalinen unionin hyökkäys Cold Harborissa, jota ei edeltänyt minkäänlainen neuvonpito unionin kenraalien kesken.
Sodan jälkeen Meade työskenteli sotilastehtävissä, muun muassa Atlantan alueen jälleenrakennuksen kuvernöörinä Atlantassa John Popen seuraajana ja sai kunniatohtorin arvon Harvardista lakitieteissä.
Meade kuoli Philadelphiassa vanhojen haavojen aiheuttamiin komplikaatoihin ja keuhkokuumeeseen ja on haudattu Laurel Hillin hautausmaahan.