stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pyhtää
Kirjallisuutta

Helena Edgren, C. J. Gardberg, Klaus Helkama, Matti Virmakoski: Pyhtää : ristiretkiajasta nykypäivään = Pyttis : från korståg till nutid, Pyttis 2000
Gerda Danielsbacka, Markus Koivisto: Släktkrönika från Pyttis : släkterna Danielsbackas och Kuggas m.fl. öden, [okänd ort] 1997
Markus Koivisto: Pyttis - det förlorade landet : Allmogesläkterna Danielsbackas och Kuggas öden, Helsingfors 2007, ISBN 978-952-92-1946-9
Sanna Lindfors: Pyhtää sisällissodassa, Kouvola 2020, ISBN 978-952-355-064-3
Juha Tamminen (red.), Pyhtään perinnepiiri: Kuninkaasta kulkuriin; Vanhan Viipurintien kertomaa Pyhtäällä, pikkupolusta nykypäivään, Pyhtää 1997
Johan Ståhl, Wilhelm Ögård: Mogenpörtboken Del 1 : Moöns sång : Wilhelm Ögårds liv och dikter ; Släkten Ögårds rötter, Pyttis 2002, ISBN 952-91-4894-1
Johan Ståhl: Mogenpörtboken Del 2 : Episoder ur Mogenpörts historia, Helsingfors 2019, ISBN 978-952-94-2778-9
Bengt Wallén: Pyttis andelsmejeri - Pyhtään osuusmeijeri 1915-1965, 1965
| n k Kymenlaakson maakunnan kunnat |
| --- | --- |
Nykyiset kunnat:  Hamina  Kotka  Kouvola  Miehikkälä  Pyhtää  Virolahti 
Entiset kunnat:  Anjala  Anjalankoski  Elimäki  Haapasaari  Jaala  Karhula  Kuusankoski  Kymi  Sippola  Valkeala  Vehkalahti 
Kirkko kuvitettuna teoksessa Finland framstäldt i teckningar
Siltakylän silta Siltakylänjoen yli
Tiina Pusa

Tiina Pusa on suomalainen tutkija ja Aalto-yliopiston taiteen ja median laitoksen kuvataidekasvatuksen johtaja.
Hän väitteli Taiteiden ja muotoilun tohtoriksi Aalto-yliopistossa vuonna 2012, ja valmistui Helsingin yliopistosta taiteiden maisteriksi vuonna 1997. Hänet valittiin Aalto-yliopiston Taiteiden ja suunnittelun vuoden opettajaksi vuonna 2018. Pusa on kirjoittanut taidekasvatukseen liittyviä oppaita, lukuisia vertaisarvioituja tieteellisiä artikkeleita, sekä luonut taiteellisia tutkimuksia taidenäyttelymuodossa.
Julkaisut > Kirjat

Erinomaisen jouheva - Kuvataidekasvatuksen sanakirja (toim. Riikka Haapalainen, Tiina Pusa, Marja Rastas, Helena Sederholm, Tomi Slotte Dufva, Minna Suoniemi, Taneli Tuovinen, Henrika Ylirisku). Aalto ARTS 2021. ISBN 978-952-64-0597-1
Suomen taiteen multakausi (toim. Riikka Haapalainen, Tiina Pusa, Helena Sederholm) Aalto ARTS, 2023. ISBN 978-952-64-1372-3
Feminism and Queer in Art Education. (toim. Tiina Pusa, Anniina Suominen) Aalto ARTS, 2018. ISBN 9789526079981
Kuvittele! : Kirjakujan kuvataidetehtäviä. Pauliina Impiö, Tiina Pusa. Tammi, 2011. ISBN 978-951-31-5436-3
Kesken-erillään : taiteessa altistumisesta. Kirsi Heimonen, Mira Kallio-Tavin, Tiina Pusa. Aalto-yliopiston taiteiden ja suunnittelun korkeakoulu, 2015 ISBN 978-952-60-6069-9
Julkaisut > Muita julkaisuja ja tieteellisiä artikkeleita

Museums as intersectional spaces for artivist solidarity (toim. Riikka Haapalainen, Anniina Suominen, Tiina Pusa, J. Järvinen, Marika Orenius) Teoksessa Propositions in Museum Education. Intellect, 2023
Infernal Learning: Becoming Members of Academic Communities. Tiina Pusa, Minna Suoniemi, Eljas Suvanto, Elina Julin. Teoksessa Community Arts Education: Transversal Global Perspectives. Intellect, 2023
The Spores of Life and Death. Julkaistu alustalla Research in Arts and Education, 2023
In the Bogs of Joukahainen and Väinämöinen – The Alchemies of Peat from Sacred to Profane and Back. Tiina Pusa, Riikka Haapalainen, Helena Sederholm                       Research in Arts and Education, 2022
Meme layers in the times of pandemic. Helena Sederholm, Riikka Haapalainen, Tiina Pusa. Julkaisussa The International Journal of Education through Art, 2022
Touched And Moved By Arts: Introduction to a Transdisciplinary Discourse on Human Experience. Mira Kallio-Tavin, Heidi Fast, Kirsi Heimonen, Tiina Pusa, Riitta Hari                            2021
Kuvataidekasvatuksen koulutusohjelmien dialogisuus ja erityispiirteet. Tiina Pusa, Anniina Suominen. Teoksessa Dialogista vaikuttamista - yhteisöllistä taidekasvatusta pohjoisessa. 2021
Turvallisemman oppimisympäristön luominen ja etäopetuksen haasteet. Tiina Pusa, Anniina Suominen Teoksessa Mahdolliset maailmat, 2021
Harmaa taide : taiteen ja vanhuuden merkityssuhteita. Väitöskirja. Aalto-yliopiston taiteiden ja suunnittelun korkeakoulu, taiteen laitos, 2012
Jutta Rabe

Jutta Rabe (s. 1955 Hampuri) on saksalainen toimittaja, joka tunnetaan M/S Estonian onnettomuuteen liittyvistä salaliittoteorioistaan. Hän on muun muassa kirjoittanut onnettomuutta käsittelevän kirjan Estonia : tragedia merellä (saks. Die Estonia: Tragödie eines Schiffsuntergangs). Kirjasta on myös tehty osittain tositapahtumiin perustuva elokuva, Itämeren arvoitus. Kirja ja elokuva käsittelee eräänlaista versiota Estonian onnettomuuteen liittyvistä salaliittoteorioista, jonka tunnetuimpiin kannattajiin Jutta Rabe myös kuuluu.
Hän ja amerikkalaismiljonääri Gregg Bemis, Jr. järjestivät tutkimusryhmänsä kanssa sukellusretkiä tuolloin jo haudaksi julistetulle hylylle. Raben mukaan tutkimusryhmän kuvamateriaali paljastaa M/S Estonian pohjassa olevat, pommi-iskuun viittaavat reiät.
Jutta Rabe on kertonut myös epäilyjään liittyen 10. elokuuta 2005 tapahtuneeseen Copterlinen helikopterionnettomuuteen Suomenlahdella Viron edustalla. Rabe on ilmoittanut aloittavansa omat tutkintansa onnettomuuteen liittyen. Onnettomuustutkintalautakunta tutki ja selvitti onnettomuuden, ja se julkaisi oman raporttinsa 11. elokuuta 2008.
Heta Pyrhönen

Heta Marjatta Pyrhönen (s. 4. joulukuuta 1960 Helsinki) on suomalainen kirjallisuustieteilijä. Hän on Helsingin yliopiston yleisen kirjallisuustieteen professori ja on tutkinut erityisesti englanninkielistä kirjallisuutta.
Pyrhönen on valmistunut filosofian maisteriksi 1989, filosofian lisensiaattiksi 1994 ja Helsingin yliopistosta väitellyt filosofian tohtoriksi 1998 yleinen kirjallisuustieteestä tutkimuksella Crime is common, logic is rare.
Pyrhönen on ollut tutkimusapulainen Helsingin yliopiston humanistinen tiedekunnassa 1985–1986, tutkimusapulainen Suomen Akatemiassa 1986, assistentti yleisen kirjallisuustieteen, estetiikan ja teatteritieteen laitoksella Helsingin yliopistossa (1989–1990, 1992, 1994), tohtorikoulutettava kirjallisuuden ja tekstuaalisuuden tohtorikoulussa 1995–1997, yleisen kirjallisuustieteen apulaisprofessori 1997–1998 ja yleisen kirjallisuustieteen professori vuodesta 2000.
Pyrhönen toimii vuonna 2018 kaunokirjallisuuden Finlandia-palkinnon esivalintaraadin puheenjohtajana.
Julkaisut

Kovaksi keitetty nauru: huumori ja koominen Raymond Chandlerin salapoliisiromaaneissa, Heta Pyrhönen. Hki: Helsingin yliopisto, 1989. – (Helsingin yliopiston yleisen kirjallisuustieteen, teatteritieteen ja estetiikan laitoksen monistesarja, ISSN 0358-206X; n:o 18.). ISBN 951-45-5110-9.
Murder from an academic angle: an introduction to the study of the detective narrative, Heta Pyrhönen. Columbia (S.C.): Camden House, 1994. -- (Literary criticism in perspective.). ISBN 1-879751-81-X.
"Crime is common, logic is rare": narrative and moral issues in the detective story, Heta Pyrhönen. H. Pyrhönen, 1998– Väitöskirja Helsingin yliopisto.
Mayhem and murder: narrative and moral problems in the detective story, Heta Pyrhönen. Toronto: University of Toronto Press, cop. 1999. (Toronto studies in semiotics.). ISBN 0-8020-4489-1., ISBN 0-8020-8267-X.
Poios skótōse tēn kyría Skrouf?, Mika Waltari; metáfrasē apo ta finlandiká Maria Martzoukou; epimetro Heta Pyrhönen. Athēna: Kalentēs, 2006. ISBN 960-219-191-0.
Homeroksesta Hessu Hopoon: antiikin traditioiden vaikutus myöhempään kirjallisuuteen, toim. Janna Kantola & Heta Pyrhönen. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2008 – (Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran toimituksia, ISSN 0355-1768; 1184.). ISBN 978-952-222-014-1.
Jane Austen, aikalaisemme, Heta Pyrhönen. Avain, 2014 ISBN 978-952-304-021-2.
Keltaiset esseet: Keltainen kirjasto tutkijoiden silmin, toim. Heta Pyrhönen, Sanna Nyqvist & Päivi Koivisto. Tammi, 2016 ISBN 978-951-31-8926-6
Vähäkyrö

| Vähäkyrö Lillkyro> Entinen kunta – nykyiset kunnat: Vaasa |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 
Sijainti:  63°03′20″N, 022°06′25″E
Maakunta:  Pohjanmaan maakunta
Seutukunta:  Kyrönmaan seutukunta
Kuntanumero:  942
Hallinnollinen keskus:  Vähänkyrön kirkonkylä
Perustettu:  1868
Liitetty:  2013
– liitoskunnat:  Vaasa Vähäkyrö
– syntynyt kunta:  Vaasa
Pinta-ala:  177,66 km²  (1.1.2012)
– maa:  175,67 km²
– sisävesi:  1,99 km²
Väkiluku:  4 727   (31.12.2012)
– väestötiheys:  26,91 as./km² (31.12.2012)
Vähänkyrön kirkon kellotapuli
Vähäkyrö (ruots. Lillkyro) on entinen Suomen kunta, joka liitettiin vuoden 2013 alussa Vaasan kaupunkiin. Vähäkyrö liittyi osaksi Vaasan kaupunkia 1. tammikuuta 2013. Vähänkyrön kunnanvaltuusto hyväksyi yhdistymissopimuksen 27. kesäkuuta 2011. Kunta kuului Pohjanmaan maakuntaan ja Kyrönmaan seutukuntaan. Vähäkyrö oli yksikielisesti suomenkielinen ja asukkaita kunnassa oli lakkauttamishetkellä 4 727. Kunnan pinta-ala oli 177,66 km2, josta 1,99 km2  vesistöjä,  ja väestötiheys 26,91 asukasta/km2. Vähänkyrön naapurikuntia olivat Isokyrö, Laihia, Mustasaari ja Vöyri.
Historia

Rautakaudella Kyrönjoen suu sijaitsi Vähässäkyrössä. Alue oli suojainen sisäsaaristo, joka oli otollinen asutukselle. Rautakautista Vähääkyröä voi myös luonnehtia Pohjanmaan kaupalliseksi keskukseksi. Merkittäviä muinaisjäännösalueita on kunnan monessa osassa. Vanhin tunnettu rautakautinen esine on Pääkköönmäeltä vuonna 1837 löydetty, 100-luvulla valmistettu roomalainen viinikauha. Merkittävimmät hautaröykkiökeskittymät ovat Perkiön ja Tervajoen kylissä. Erikoisimpiin muinaisjäännöksiin kuuluu niin kutsuttu Jättiläisen tie. Pohjanmaan ainoa viikinkiaikainen aarre- tai kätkölöytö on Vähänkyrön Housulanmäen rahalöytö.
Vähäkyrö perustettiin Isonkyrön saarnakuntahuoneena vuonna 1561 ja oli vuodesta 1593 Isonkyrön kappelina nimellä Alastaro. Vuonna 1607 siitä tuli itsenäinen kirkkoherrakunta. Vähänkyrön kivinen ristikirkko valmistui vuonna 1803. Sen kellotapuli on vuodelta 1767. Vähänkyrön kunta perustettiin vuonna 1868.
Vuonna 1596 puhjenneeseen kansannousuun, nuijasotaan, osallistui myös suuri joukko vähäkyröläisiä talonpoikia. Sodan onneton loppu ja vuoden 1601 kato aiheuttivat Vähässäkyrössä monen talon autioitumisen. Suuren Pohjan sodan aikaisessa Napuen taistelussa 19. helmikuuta 1714 kaatui 144 vähäkyröläistä; menetys oli suurempi kuin minkään muun pitäjän nostoväen tappiot. Lisäksi Venäjälle vietiin vankeina 91 henkeä, ja Vähänkyrön on laskettu menettäneen tällöin yli 70 prosenttia asekuntoisesta miespuolisesta väestöstään.
Kun Vähäkyrö yhdistyi Vaasaan vuoden 2013 alussa, osa yhdistyneiden kuntien tiennimistä jouduttiin muuttamaan. Samalla kaikki Vähänkyrön tiet saivat myös ruotsinkielisen nimen ja kaksikieliset tiekyltit.
Maantiede

Vähänkyrön läpi virtaa Kyrönjoki, jossa on hyviä kalastuspaikkoja, muun muassa Perkiönkoski ja Hiirikoski. Pääosa asutuksesta on sijoittunut nauhamaisesti Kyrönjoen varteen sen molemmin puolin. Vähäkyrö sijaitsee aivan lähellä meren rantaa; entisen kunnan luoteisrajalta on vain muutama kilometri Vassorfjärdenin pohjukkaan. Kyrönjoen laakson korkeus merenpinnasta on kirkonkylän länsipuolella vain kuutisen metriä ja kaakossa Isonkyrön rajalla 12 metriä. Maaston kohoumatkin ovat matalia ja enimmillään vain 15–17 metriä merenpintaa ylempänä.
Kylät

Haarajoki, Hiiripelto, Hyyriä, Järvenkylä, Kalsila, Krekilä (Greggilä), Kuuttila, Merikaarto, Mullonkylä, Ojaniemi, Perkiö, Saarenpää, Saarensivu, Savilahti, Selkämäki, Tapoila, Tervajoki, Torkkola
Liikenne

Vähänkyrön eteläosan kautta kulkevat valtatie 16 ja Seinäjoki–Vaasa-rata.
Liikenne > Etäisyyksiä Vähästäkyröstä

Lapua 60 km
Seinäjoki 55 km
Uusikaarlepyy 75 km
Vaasa 25 km
Kulttuuri

Vähäkyrö on perinteisesti tunnettu pläkkyreistä eli läkkipeltisepistä ja heidän tekemistään fyrryistä, lasten leluista, joissa pilliin puhaltamalla saa siipipyörän pyörimään. Fyrry on Vähänkyrön maakuntaesine, ja Vähänkyrön lempinimi onkin paikallismurteella Fyrrykyröö. 1950-luvulla Vähäkyrö tunnettiin myös emäntien sivuansioikseen ompelemista esiliinoista.
Vähänkyrön pitäjäruoaksi nimettiin 1980-luvulla riivinkropsu eli raastetusta perunasta tehty pannukakku.
Tunnettuja vähäkyröläisiä

Anni-Linnea Alanen, keihäänheittäjä
Jaakko Forsman, laki- ja valtiomies
Heikki Hietanen, raviohjastaja
Mikko Karppi, kirjailija, pikajuoksija
Jouko Ketola, yritysjohtaja, teollisuusneuvos
Markus Lakaniemi, pesäpalloilija
Esko Mäkelä, yritysjohtaja, teollisuusneuvos
Tarmo Pukkila, Tampereen yliopiston rehtori
Matti Pärssinen, kansanedustaja
Rauno Rinta-Jouppi, talousneuvos
Arto Seppälä, kansanedustaja
Jouko Talonen, teologi, professori
Erik Tulindberg, säveltäjä
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vähäkyrö Wikimedia Commonsissa
Vähänkyrön kunnan kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Vaasan historia
| --- | --- |
Hallintohistoria:  Mustasaari  Sulva  Vähäkyrö 
Tapahtumat:  Korsholman linna  Vaasan palo  Vaasan rannikkopatteristo  Vaasan senaatti  Vaasan sotavankileiri  Vaasan Puuvilla  Onkilahden Konepaja 
| n k Pohjanmaan maakunnan kunnat |
| --- | --- |
Nykyiset kunnat:  Kaskinen  Korsnäs  Kristiinankaupunki  Kruunupyy  Laihia  Luoto  Maalahti  Mustasaari  Närpiö  Pedersören kunta  Pietarsaari  Uusikaarlepyy  Vaasa  Vöyri 
Entiset kunnat:  Alaveteli  Bergö  Björköby  Jepua  Koivulahti  Lapväärtti  Maksamaa  Munsala  Oravainen  Petolahti  Pirttikylä  Purmo  Raippaluoto  Siipyy  Sulva  Teerijärvi  Tiukka  Uudenkaarlepyyn maalaiskunta  Vähäkyrö  Vöyri-Maksamaa  Ylimarkku  Ähtävä
Quillajaceae

| Quillajaceae |
| --- | --- |
 Quillaja brasiliensis
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Streptophyta
Kaari::  Versokasvit Embryophyta
Alakaari::  Putkilokasvit Tracheophyta
Luokka::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alaluokka::  Koppisiemeniset Angiospermae
Lahko::  Fabales
Heimo::  Quillajaceae  D.Don
Suvut
 suopapuut (Quillaja) 
Katso myös
   Quillajaceae Wikispeciesissä   Quillajaceae Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Quillajaceae on koppisiemenisten Fabales-lahkoon kuuluva kasviheimo, jossa on vain yksi suku: suopapuut (Quillaja).
Tuntomerkit

Suopapuut ovat pieniä ainavihantia puita, joissa on sekundaarisen aineenvaihdunnan tuotteina muun muassa saponiineja. Nilassa on oksalaattikiteitä ja kasveissa limasoluja. Karvat ovat syylämäisiä. Lehdet sijaitsevat kierteisesti ja ovat tavallisesti hammaslaitaisia; ruodissa on korvakkeet. Kukinto on varsipäätteinen ja viuhkomainen. Kukassa on maljamainen pohjus ja huomiota herättävä keltainen mesiäiskehrä sen tai verhiön alaosassa. Terälehdet ovat kierteisiä ja lusikkamaisia (kynnellisiä). Heteistä viisi mesiäisen yläpuolella sijaitsevaa on verhovastaista ja viisi alapuolista terävastaista. Yhdislehtinen sikiäin koostuu viidestä emilehdestä, jotka ovat pitkittäisharjuisia; kussakin on useita siemenaiheita kahdessa rivissä. Luottipinta jatkuu alaspäin lyhyitä vartalon haaroja pitkin. Hedelmä on voimakkaan epäsymmetrisesti liuskainen, tuppilomainen, verhiön suojaama ja avautuu liuskojen sisä- ja ulkopinnalta. Siemenet ovat siivellisiä ja kovakuorisia.
Levinneisyys

Suopapuut ovat kotoisin Etelä-Amerikan lauhkeista osista.
Luokittelu

Suopapuiden suvussa on kolme lajia. Aikaisemmin ne on sisällytetty ruusukasveihin (Rosaceae).
Käyttö

Saponiinit saavat aikaan sen, että suopapuun (Quillaja saponaria) kaarna vaahtoutuu vedessä jauhettuna. Kuten monia muitakin saponiinipitoisia kasvinosia, suopapuun kuorta käytetään tekstiilien pesuaineena, mutta myös yskänlääkkeenä. Kuoresta saadaan myös tanniineja.
Jussi Väisälä

Jussi Ilmari Väisälä (s. 2. maaliskuuta 1935 Turku) on suomalainen matemaatikko ja professori emeritus. Hän toimi Helsingin yliopiston matematiikan professorina 1967–1999.
Nuoruus ja uran alku

Jussi Väisälä syntyi Turussa. Hänen vanhempansa olivat professori Kalle Väisälä ja Eeva Lyydia Kukkola. Kirjoitettuaan 1952 ylioppilaaksi Väisälä aloitti matematiikan opinnot Helsingin yliopistossa, josta valmistui kandidaatiksi 1956 sekä filosofian lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1959.
Akateeminen ura

Valmistumisensa jälkeen Väisälä toimi aluksi Teknillisessä korkeakoulussa matematiikan assistenttina 1959–1962. Sen jälkeen hän työskenteli 1963–1966 valtion luonnontieteellisen toimikunnan nuorempana tutkijana.
Pääasiallisen elämäntyönsä Väisälä teki Helsingin yliopistossa. Hän toimi siellä ylimääräisenä matematiikan professorina 1967–1977 ja sitten vakinaisena professorina 1977–1999. Hän on toiminut Helsingin yliopistossa myös matematiikan dosenttina 1961–67 ja uudelleen vielä professorikautensa jälkeen 1999–2000.
Tutkimusura

Professori Väisälän tutkimustyö on keskittynyt funktioteorian alaan liittyviin kysymyksiin. Hän on tehnyt tutkimusta mm. kvasikonformikuvausten teoriasta. Se on pitkään ollut eräs matematiikan merkittävä tutkimusalue Suomessa. Väisälän oppilaista Raimo Näkki väitteli tohtoriksi kvasikonformikuvauksista.
Väisälä on uransa aikana julkaissut useita matemaattisia tutkimuksia. Tieteellisten julkaisujen lisäksi hän on kirjoittanut kaksi suomenkielistä topologian teosta Topologia I ja Topologia II.
Saavutuksia ja tunnustuksia

Väisälä on ollut Suomalaisen tiedeakatemian jäsen vuodesta 1971 lähtien. Sotilasarvoltaan hän on vänrikki.
Perhe

Väisälä solmi 1959 avioliiton Aila Kaarina Rauvan kanssa. Heillä on kaksi lasta.
Teoksia

Väisälä, Jussi: Lectures on n-Dimensional Quasiconformal Mappings. (Lecture Notes in Mathematics, 229.) 1971. Springer-Verlag. ISBN 3-540-05648-3. ISSN 0075-8434
Väisälä, Jussi: Topologia I. 4. korjattu painos. 2007. Limes ry. ISBN 978-951-745-216-8
Väisälä, Jussi: Topologia II. 2. korjattu painos. 2004. Limes ry. ISBN 951-745-209-8
Aiheesta muualla

Preprints and manuscripts of Jussi Väisälä. Professori Väisälän kirjoittamia tutkimusartikkeleita (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat 
Tieteilijät:  MathSciNet  Mathematics Genealogy Project  zbMATH 
Henkilöt:  DDB  Uppslagsverket Finland 
Muut:  IdRef
Radiolyysi

Radiolyysi on aineen kemiallisen koostumuksen muuttamista ionisoivalla säteilyllä. Säteily tuotetaan tässä yhteydessä radioaktiivisen hajoamisen avulla, toisin kuin esim. fotolyysissä, jossa kemiallinen koostumus muuttuu intensiivisen valon seurauksena.
Säteilyn seurauksena aineen kemiallisissa sidoksissa tapahtuu katkeamisia ja uudelleenmuodostumisia. Tämä näkyy ionisaationa ja radikaalien muodostumisena, esim. veden radiolyysituotteina muodostuu vety- ja hydroksidi-ioneja, vety- ja hydroksyyliradikaaleja, vety- ja happimolekyylejä, vetyperoksidia sekä sekundaarituotteina lukuisia muita lyhytikäisiä spesieksiä. Eri tuotteiden muodostumistodennäköisyydet riippuvat säteilyn LET-arvosta, alhaisen LET-arvon säteily kuten gammasäteily tuottaa enemmän ioneita ja radikaaleja ja korkean LET-arvon säteily kuten alfasäteily enemmän molekulaarisia tuotteita.
Ilmiötä on tutkittu paljon muun muassa sen säteilysuojelumerkityksen takia. Säteilykemia tutkii mm. polymerisaatiota, haitallisten mikrobien ja orgaanisten molekyylien tuhoamista ja vedyn ja vetyperoksidin tuottamista säteilyn avulla. Radiolyysi vaikuttaa myös käytetyn ydinpolttoaineen pitkäaikaissäilytykseen.
Ydinreaktoreissa radiolyysi tuottaa prosessiveteen vapaata happea ja vetyä. Nykyaikaisissa ydinvoimalaitoksissa hapen ja vedynmuodostus reaktorin voimakkaassa säteilykentässä on haitallinen ilmiö, mutta herää luonnollisesti kysymys voisiko ilmiön valjastaa hyötykäyttöön. Asiaa on tutkittu sangen paljon ja lupaavimmalta konseptilta vaikuttaa niin sanottu homogeeninen ydinreaktori, jossa ydinpolttoaineen uranyylisulfaatti (UO2SO4) ja hidastinaine eli vesi muodostavat keskenään nestemäisen liuoksen. Reaktorin tuottamasta energiasta 35 % menee vedynmuodostukseen, loppu vapautuu lämpönä.
Homogeeninen reaktoriteknologia on kuitenkin tähän asti ollut hyvin marginaalisessa käytössä, eikä siitä ole käyttökokemusta laboratorioiden ulkopuolelta. Tekniikan kehittäminen teolliseen käyttöön vaatisi suuria ponnistuksia eikä lopputuloksesta olisi varmuutta. Näin ollen mielekkään taloudellisen arvion tekeminen olisi hyvin hankalaa.
Pontus Purokuru

Pontus Purokuru (s. 1987 Jyväskylä) on suomalainen kirjailija, esseisti ja aktivisti. Hän on työskennellyt toimittajana ja julkaissut blogeja ja podcasteja. Purokuru pitää yhdessä Veikka Lahtisen kanssa Mikä meitä vaivaa -podcastia, joka käsittelee yhteiskuntaa esimerkiksi kapitalismikritiikin, feminismin ja ilmastonmuutoksen näkökulmista. Hänellä on myös Selitä mulle -niminen podcast, joka käsittelee filosofian historiaa erityisesti Gilles Deleuzen teosten valossa.
Tunnustuksia

Vuonna 2019 Purokuru sai Kalevi Jäntin palkinnon esikoisromaanistaan Römaani.
Teokset

Kukkala, Emilia & Purokuru, Pontus: Luokkavallan vahtikoirat: Miten suomalaiset toimittajat auttavat eliittiä pysymään eliittinä.  Into, 2016.  ISBN 978-952-264-557-9
Monti, Anton & Purokuru, Pontus: Suoraa toimintaa! – Autonomiset liikkeet Suomessa 1986–2016.  Into, 2018.  ISBN 978-952-264-877-8
Täysin automatisoitu avaruushomoluksuskommunismi.  Kosmos, 2018.  ISBN 978-952-7144-57-2  (Katso: Täysin automatisoitu luksuskommunismi)
Monti, Anton & Purokuru, Pontus: 1968: vallankumouksen vuosi.  S&S, 2018.  ISBN 9789515246202
Römaani.  Kosmos, 2019.  ISBN 978-952-352-012-7
Lahtinen, Veikka & Purokuru, Pontus: Mikä liberalismia vaivaa?  Kosmos, 2020.  ISBN 978-952-352-068-4
Purokuru, Pontus (toim.): Tartunta.  Kosmos, 2020.  ISBN 978-952-352-071-4
Haavamaa.  Kosmos, 2023.  ISBN 978-952-352-200-8
Lahtinen, Veikka & Purokuru, Pontus ja Brunila, Mikael: Mikä internetiä vaivaa? [Helsinki]: Kosmos, 2024. ISBN 978-952-352-195-7
Aiheesta muualla

Pontus Purokurun verkkosivut
Toimittaja testaa -blogi
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat
Pöytäkirja

Pöytäkirja (lyhenne ptk.) on kokouksesta tai virallisesta toimituksesta laadittu määrämuotoinen selostus.
Laatiminen ja tarkastaminen

Pöytäkirja laaditaan yleensä, jos kokouksesta tai toimituksesta on etukäteen olemassa asialista tai esityslista, muuten kyseessä on muistio. Pöytäkirjan laatii kokouksen sihteeri tai erikseen nimetty henkilö, joka tekee muistiinpanoja kokouksen aikana. Muistiinpanot ovat pöytäkirjassa samassa järjestyksessä kuin asiat käsiteltiin kokouksessa.
Pöytäkirja tarkastetaan tavallisesti siksi, että voidaan varmistaa kokouksessa tehdyt päätökset. Vaikka kokoukseen olisi valmisteltu etukäteen päätösehdotukset, puheenjohtaja ja sihteeri varmentavat useimmiten allekirjoituksillaan myös tällaisen päätöspöytäkirjan merkiksi sen hyväksymisestä. Samasta syystä allekirjoitetaan keskustelupöytäkirjat, joihin taltioidaan päätöksiin liittyvää keskustelua. Niissä myös eri mielipiteiden kirjaaminen tulee näin varmennettua.
Joissakin tapauksissa pöytäkirjan tarkastavat ja allekirjoittavat myös erilliset pöytäkirjantarkastajat. Jos kokouksen valitsemat tarkastajat huomaavat pöytäkirjassa virheitä, he vaativat puheenjohtajan ja sihteerin korjaamaan ne ennen allekirjoitustaan. Pöytäkirja voidaan kuitenkin hyväksyä myös vasta seuraavassa kokouksessa, mahdollisten korjausten jälkeen. Samoin se voidaan kierrättää osanottajilla kokouksen jälkeen kommentteja varten.