stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Yhteisöllinen kiusaaminen
Kirjallisuutta

Björkqvist K.  Lagerspetz K. & Kaukiainen A. (1992). Do Girls Manipulate And Boys Fight?: Developmental Trends In Regard To Direct And Indirect Aggression. Aggressive Behavior,18, 117-127.
Bukowski W. & Sippola L. (2001). Groups, Individuals, And Victimization: A View Of The Peer System. In Juvonen J. and Sandra S (Toim.) (2001). Peer Harassment in School: *The Plight of the Vulnerable and Victimized. The Guilford Press. New York. . p 355-377.
Flinck A. ja Iivari J. (2004) Lähisuhdeväkivalta sovittelussa. Sakes, Helsinki.
Hamarus P. (2006)  Koulukiusaaminen ilmiönä  Yläkoulun oppilaiden kokemuksia kiusaamisesta. Jyväskylä studies in education, psychology and social research 288
Iivari J. (1991) Rikosten ja riitojen vaihtoehtosovittelu refleksiivisen oikeuden konseptiossa. Sosiaali- ja terveyshallitus. Tutkimuksia 12/1991. VAPK-kustannus. Helsinki
Lagrespetz, Kirsti. (1998). Naisten aggressio. Hämeenlinna: Tammi. ISBN 951-31-1303-5
Oksanen A. & Räsänen P. (2009) Yhteisöllisyydellä on keskeinen merkitys väkivaltatapauksien käsittelyssä teoksessa Hoikkala Tommi & Suurpää Leena (toim.) Kauhajoen jälkipaini Nuorisotutkijoiden ja ammattilaisten puheenvuoroja Nuorisotutkimusverkosto Nuorisotutkimusseura
Saarikoski, Helena. (2006). Kataus, juoru, kiusaaminen - esseitä henkisestä yhteisöväkivallasta. Jyväskylä: Nemo. ISBN 952-5613-29-1
Salmivalli C. (1998) Not only bullies and victims. Participation in harassment in school classes: some social and personality factors, Turun yliopisto, väitöskirja.
Solantaus T.i (2008), Kiusaamisen salatut muodot. Helsingin Sanomat 4.9.2008
Tolonen T. (2001) Nuorten kulttuurit koulussa  - ääni, tila ja sukupuolten arkiset järjestykset. Nuorisotutkimusseura. Helsinki.
Vartia-Väänänen M. (2001) Workplace bullying – A study on the work environment, well-being and health People and Work. Research Reports 56. Finnish Institute of Occupational Health
Aiheesta muualla

Salmivalli C. ym. (1996). Bullying As A Group Process: Participant Roles and Their Relations to Social Status Within The Group. Aggressive Behaviour, 22, 1, p1-15.[vanhentunut linkki]
Kaukiainen, A. ym. (1999) The Relationships Between Social Intelligence, Empathy, And Three Types Of Aggression. Aggressive Behavior 25: 81-89.[vanhentunut linkki]
Yhteisöllinen kiusaaminen[vanhentunut linkki]
Yleinen lukukuntaseula

Matematiikassa yleinen lukukuntaseula (GNFS) on tehokkain tunnettu algoritmi suurten kokonaislukujen jakamiseen alkutekijöidensä tuloksi. Siltä kestää
askelta jakaa n-numeroinen luku tekijöihin. Algoritmi on yleisempi kuin erityinen lukukuntaseula: siinä missä jälkimmäinen voi jakaa vain tiettyjä lukuja tekijöihin, yleinen lukukuntaseula voi jakaa tekijöihin kaikki paitsi alkuluvun potensseja. Sana lukukuntaseula viittaa yleensä nimenomaan yleiseen lukukuntaseulaan.
Lukukuntaseulat (sekä erityinen että yleinen) voidaan ymmärtää laajennuksena yksinkertaisemmasta rationaaliseulasta. Rationaaliseulaa käytettäessä luvun n tekijöihin jakamiseen on välttämätöntä etsiä niin sanottuja sileitä kertalukua n olevia lukuja (eli lukuja, joiden alkutekijät ovat pieniä). Toisaalta näitä lukuja on vähän, joten rationaaliseula on varsin käyttökelvoton tekijöihinjakamisalgoritmi. Tosin siitä kehitetyt neliöseulat ovat tehokkaita koska ne toimivat noin  {\sqrt {n}} kokoisilla luvuilla – MPQS on edelleen nopein menetelmä noin 60–120-numeroisiin lukuihin, rajakohta riippuu toteutustavasta.
Yleinen lukukuntaseula sen sijaan vaatii lukujen etsimistä lukuun n1/d saakka, missä d on jokin ykköstä suurempi kokonaisluku. Koska isot luvut ovat paljon pienemmällä todennäköisyydellä sileitä kuin pienet luvut, johtuu tästä yleisen lukukuntaseulan tehokkuus kokonaislukujen tekijöihinjakamisalgoritmina. Mutta saavuttaakseen tämän nopeuseron, on algoritmin suoritettava laskut lukukunnissa. Tuloksena saadaan melko monimutkainen algoritmi verrattuna rationaaliseulaan.
Menetelmä

Valitaan kaksi jaotonta polynomia f(x) ja g(x), joilla on yhteinen juuri m (mod n). Nämä polynomit ovat kertalukua m, vaikka niiden asteet ovat pienet luvut d ja e. Toistaiseksi ei ole pystytty kehittämään algoritmia, joka todistettavasti osaisi antaa parhaimmat polynomit, mutta yleensä valinta tehdään ottamalla jokin d-asteinen polynomi ja esitetään n m-kantaisessa lukujärjestelmässä, missä m on luvun n1/d kertaluku. Tämän tavoitteena on saada f:n ja g:n kertoimet mahdollisimman pieniksi. Toistaiseksi parhaiten tämä onnistuu Murphyn ja Brentin kehittämällä menetelmällä ().
Seuraavaksi tarkastellaan lukukunnassa renkaita Z[r1] ja Z[r2], missä r1 ja r2 ovat f:n ja g:n juuria, ja etsitään arvot a ja b siten, että r = bd·f(a/b) ja s = be·g(a/b) ovat sileitä lukuja valitun "alkulukukokoelman" suhteen. Jos a ja b ovat pieniä, r ja s ovat myös pieniä (mutta vähintään kertalukua m), ja ne ovat kumpikin sileitä suuremmalla todennäköisyydellä.
Kun näitä pareja on löydetty tarpeeksi monta, voidaan Gaussin eliminoimismenetelmällä kiinteä r ja s saada neliöiksi samaan aikaan (tosin käytännössä otetaan jokin nopeampi menetelmä, esimerkiksi Lanczos). Samalla menetelmällä ne voidaan saada lukukunnan normin suhteen neliöiksi. Jokainen r on a- r1*b:n normi ja vastaavien tekijöiden a- r1*b tulo on neliö Z[r1]:ssä (tulo Z[r1]:n tunnetuista tekijöistä), joten tästä luvusta voidaan ottaa "neliöjuuri". Tämä esitetään tyypillisesti algebrallisena lukuna. Samoin saadaan, että tekijöiden a- r2*b tulo on neliö Z[r2]:ssa, jonka "neliöjuuri" on myös laskettavissa.
Koska m on sekä f:n, että g:n juuri modulo n, on olemassa homomorfismit renkailta Z[r1] ja Z[r2] renkaalle Z/nZ, joka kuvaa r1:n ja r2:n m:lle, ja nämä homomorfismit kuvaavat saadut "neliöjuuret" (joita ei esitetä tyypillisesti rationaalilukuina) niiden kokonaislukuesityksille. Nyt tulo muotoa a-m*b mod n olevista tekijöistä voidaan esittää kahdella tapaa neliönä, joista kumpikin homomorfismi antaa toisen. Siten löydetään kaksi lukua x ja y, joille x2-y2 on jaollinen n:llä ja vähintään 50 %:n todennäköisyydellä saadaan selville jokin n:n tekijä laskemalla n:n ja x-y:n suurin yhteinen tekijä.
Algoritmia käyttäviä ohjelmia

GGNFS (GNU GPL -lisensoitu sovellus)
pGNFS
gnfs:ää käyttävä ohjelma
msieve (Arkistoitu – Internet Archive), johon on sisäänrakennettu GNFS-algoritmi
Rickenbacker

Rickenbacker 330 JG -kitara ja VOX Valvetronix AD60VT -vahvistin
Rickenbacker 4003
Rickenbacker International Corporation on yhdysvaltalainen musiikki-instrumenttien valmistaja, jonka perustivat Adolph Rickenbacher ja George Beauchamp vuonna 1931. Yhtiö tunnetaan erityisesti sähkökitaroista ja sähköbassoista. Rickenbackeria  pidetään ensimmäisen kiinteärunkoisen sähkökitaran (Lap steel -kitara Frying Pan) suunnittelijana ja valmistajana. Rickenbackerin kitarat nousivat 1960-luvulla suureen suosioon rockyhtyeiden keskuudessa. Kitaroita käyttivät mm. The Byrds -yhtyeen Roger McGuinn sekä The Beatlesin John Lennon ja George Harrison, The Rolling Stonesin Brian Jones, The Whon Pete Townshend sekä monet muut ajan tunnetut muusikot.
John Lennonin kuuluisaksi tekemä malli on Capri-sarjan malli 325 vuosimallia 1958. Lennonin yksilö kuului poikkeukselliseen valmistuserään, johon tehtaalla asennettiin kaksi äänensävy- ja -voimakkuussäädintä tavanomaisen yhden parin sijasta. Sen runko on ontto, vaikka varhaiseen sarjaan kuuluneessa kitarassa ei ole merkille tunnusomaista ääniaukkoa. Ääniaukko tehtiin myöhempiin sarjoihin, jotta vältettäisiin mielikuva merkin halpasarjasta.
Harrison sekä McGuinn tekivät tunnetuksi mallin 360/12, joka nimensä mukaisesti on 12-kielinen. Tunnetuimpia sillä soitettuja kappaleita ovat Byrdsin "Mr. Tambourine Man" ja "Turn! Turn! Turn! (To Everything There Is a Season)". Harrison käytti mallia albumilla A Hard Day’s Night (1964). Yes-yhtyeen alkuperäinen kitaristi Peter Banks käytti kuusikielistä 360-mallia yhtyeen kahdella ensimmäisellä albumilla Yes (1969) ja Time and a Word (1970).
The Jam -yhtyeen Paul Weller nosti kuusikielisen 360-mallin uudelleen esiin 1980-luvulla. Tom Petty on käyttänyt 360/12 mallia. Suomalaisista muusikoista Anna Karjalainen (Maustetytöt) soittaa Rickenbackeria.
360-sarjan kitarat ovat puoliakustisia eli niiden runko on osaksi ontto. Instrumentti on kuitenkin tarkoitettu pääasiassa sähköisesti vahvistettavaksi.
Bassot

Bassokitarana Rickenbacker on huomiota herättävä sekä ääneltään että muotoilultaan. Malleissa 4001, 4002, ja 4003 on stereoulostulo, jolloin signaali voidaan johtaa kummastakin mikrofonista eri vahvistimeen. Kuuluisia Rickenbacker-basisteja ovat muun muassa Lou Barlow, Chris Squire (Yes), Adam Clayton (U2), Roger Glover (Deep Purple), John Deacon (Queen),  Joey DeMaio (Manowar), Lemmy Kilmister (Motorhead), Geddy Lee (Rush), Paul McCartney, Roger Waters (Pink Floyd) sekä edesmenneet Cliff Burton (Metallica), John Entwistle (The Who) ja Phil Lynott (Thin Lizzy), joka useimmiten käytti Fenderin malleja.
Suomalaisista basisteista Rickenbackeria ovat käyttäneet esimerkiksi Mika Sundqvist (Alwari Tuohitorvi), Janne Joutsenniemi (Stone, Suburban Tribe), Tiktak-yhtyeen Mimmu ja Indica-yhtyeen Heini.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rickenbacker Wikimedia Commonsissa
Kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Web www.rickenbacker.es (Arkistoitu – Internet Archive) (espanjaksi)
http://www.rickresource.com
Rengastus

Lintuverkolla pyydystetty rubiinihippiäinen (Regulus calendula). Lintuverkoissa lintu jää ansaan verkon muodostamaan ”pussiin”, eikä takerru verkon säikeisiin kuten esimerkiksi kalat kalaverkoissa.
Rengastus on ornitologian eli lintutieteen apukeino, jonka avulla tutkitaan monia lintujen elämään liittyviä kysymyksiä, kuten esimerkiksi muuttoa ja talvehtimista, ikää, pesimäpaikkauskollisuutta ja kuolevuutta. Myös lepakoita rengastetaan.
Rengastuksen historiaa

Tanskalainen Hans Christian Cornelius Mortensen rengasti 5. kesäkuuta 1899 alumiinirenkailla ensimmäiset kottaraiset. Tuosta päivästä alkaen maailmassa on merkitty renkailla satoja miljoonia lintuja. Suomessa rengastuksen aloitti vuonna 1913 professori Johan Axel Palmén. Vuodesta 1926 lähtien toimintaa on johtanut ja organisoinut Helsingin yliopiston Luonnontieteellinen museo, joka on nykyään osa Luonnontieteellistä keskusmuseota. Siellä erityisesti rengastusta varten aikoinaan perustettu Rengastustoimisto.
Renkaat

Renkaita valmistetaan sekä alumiinista että teräksestä. Teräsrenkaita käytetään linnuille, jotka viettävät elämänsä suolaisessa merivedessä tai louhikkoisessa maastossa. Viime vuosina on siirrytty teräksen käyttöön myös vahvanokkaisilla varislinnuilla. Renkaita on Suomessa nykyisin 36 eri tyyppistä ja läpimittoja on 26 kokoa.
Rengas on avoin, ja se puristetaan pihdeillä linnun jalkaan varpaiden yläpuolelle eli jalkapöydän ympärille. Eri lintulajeille käytetään eri kokoisia renkaita, jolloin rengas istuu hyvin, ei purista jalkaa, mutta pääsee silti vapaasti liikkumaan. Rengas painaa suhteessa linnun ruumiinpainoon suunnilleen saman verran kuin rannekello aikuisen ihmisen ranteessa.
Renkaassa on juokseva numerointi ja kirjaintunnus. Erityyppisille renkaille on oma kirjaintunnuksensa, jotta ne voidaan tietojenkäsittelyssä erottaa toisistaan. Tyypillinen merkkisarja on esimerkiksi 123456X tai HT123456. Renkaan löytäjä ilmoittaa tämän merkkisarjan tai mieluiten lähettää renkaan Rengastustoimistoon, josta hän saa linnun tiedot. Löytöilmoituksessa pitää mainita myös linnun löytöpaikka, löytötapa (kuolleen linnun tapauksessa kuolintapa), päivämäärä sekä löytäjän nimi ja osoite. Viimeksi mainitut tarvitaan, jotta löytöilmoitus päätyisi perille.
Tutkimustarkoituksiin lintuja voidaan merkitä myös niin sanotulla lukurenkaalla, joka on muovinen 10–30 mm korkea rengas, joka suljetaan liimalla ja johon on kaiverrettu lyhyt merkkikoodi. Lukurenkaita on useita kokoja ja värejä eri lintulajeille. Kaukoputkella tai kiikarilla renkaan pystyy hyvissä olosuhteissa lukemaan kymmenien, jopa satojen metrien päästä. Suomessa toimintaa johtaa ja renkaat valmistaa Risto Juvaste. Muovisia värirenkaita ilman merkkikoodia käytetään tutkittaessa tietyn, tavallisesti rajoitetun alueen, lintupopulaatiota. Värirenkaita voidaan käyttää erilaisina yhdistelminä.
Rengastajat

Rengastus on saavuttanut tavoitteensa vasta silloin, kun rengas löytyy. Tutkimusta tehdään pääasiassa vain löytöjen perusteella. Mitä pienempi ja vaatimattomampi lintu on kyseessä, sitä vähemmän niitä löydetään. Rengastetuista hippiäisistä ja pajulinnuista löydetään vain noin joka tuhannes. Kotkista ja muista suurista linnuista sekä metsästettävistä lajeista löytöjä tulee paljon enemmän, niistä noin joka kymmenes rengastettu lintu löydetään. Tilastollisten menetelmien käyttö tutkimuksessa edellyttää suuria löytömääriä. Siksi lintuja on rengastettava paljon.
Pääosa suomalaisista rengastajista, joita on noin 600–700, on aktiivisia lintuharrastajia. Rengastaminen on Suomessa luvanvaraista toimintaa ja sen suorittamiseen edellytetään että on läpäissyt hyväksyttävästi rengastustentin.  Rengastajia löytyy kaikista yhteiskuntaluokista, mutta biologian alan tutkijat ja opiskelijat ovat hyvin edustettuina. Rengastajat eivät yleensä saa palkkaa tai muuta rahallista korvausta työstään, ainoastaan joihinkin erikoisprojekteihin on ollut mahdollista saada avustusta. Joillakin lintuasemilla maksetaan rengastajalle päivärahaa.
Renkaat ovat rengastajalle Suomessa ilmaisia. Rengastuksensa rengastaja ilmoittaa itse Rengastustoimistoon, valtaosa sähköisessä muodossa Sulka-ohjelmalla. Löydöistä rengastaja saa löytöilmoituksen, josta ilmenevät niin löytöpaikka, -tapa ja -aika kuin myös löytäjän nimi. Kaikki rengastukset ja löydöt kootaan Luonnontieteellisen museon keskustietokoneelle. Kerran vuodessa järjestetään rengastajien yhteinen viikonlopputapaaminen, Rengastajakokous. Rengastajakokouksessa käydään läpi kuluneen vuoden rengastuksia, jaetaan tietoa, sekä koulutetaan rengastajia.
Rengastusmäärät ja löydöt

Suomessa oli rengastettu yli kymmenen miljoonaa lintua vuoden 2012 loppuun mennessä. Kymmenen kautta aikain eniten rengastettua suomalaista lintulajia (1913–2008) olivat: talitiainen 895 000, kirjosieppo 619 000, pajulintu 585 000, sinitiainen 399 000, hippiäinen 374 000, punarinta 347 000, naurulokki 328 000, ruokokerttunen 319 000, haarapääsky 261 000 ja urpiainen 257 000 yksilöä.
Löytöjä oli vastaavana aikana tehty lähes miljoona, joista 480 000 on rengastuksen ja löydön välisen aikavälin tai siirtymän pituuden perusteella tilastoitu mielenkiintoisiksi. Eniten näitä mielenkiintoisia löytöjä on tehty seuraavista lajeista: harmaalokki 76 000, talitiainen 40 300, haahka 35 000, naurulokki 28 000, selkälokki 17 500, sinitiainen 17 400, viirupöllö 13 300, lehtopöllö 12 000, kalalokki 10 000 ja kirjosieppo 9 700 löytöä. Isoista linnuista löydetään siis huomattavasti suurempi osa kuin pienistä.
Muita lintujen merkintätapoja

Joutsenia ja hanhia on merkitty kaularenkaalla, joka on muovinen 5–10 cm korkea rengas, johon on kaiverrettu suurikokoiset merkit, joko kirjaimia ja/tai numeroita. Värejä on useita erilaisia. Kaularenkaan pystyy lukemaan kiikarilla tai kaukoputkella satojen metrien päästä, jopa lentäviltä linnuilta.
Satelliittiseuranta on uusi, erittäin tehokas merkintätapa. Siinä täysikasvuisen linnun selkään kiinnitetään ”reppu”, jonka sisältämän pienen radiolähettimen signaalia seurataan satelliitin välityksellä. Merkintätapa ei vielä toistaiseksi sovi pienille linnuille.
Valopaikantimia käytetään lajeilla joiden muuttomatkaa ei pystytä seuraamaan satelliittipaikantimilla. Repun lailla selkään kiinnitettävät valopaikantimet tallentavat auringon nousu- ja laskuaikoja ja kellonaikaa jolloin aurinko on zeniitissä. Tämän perusteella pystytään arvioimaan linnun sijainti kymmenien kilometrien tarkkuudella. Valopaikantimet ovat passiivisia tallentimia, eli lintu on pyydystettävä uudelleen, jotta valopaikannin saadaan takaisin.
Kirjallisuutta

Saurola, Pertti; Valkama, Jari; Velmala, William. 2013: Suomen rengastusatlas 1. osa. Luonnontieteellinen keskusmuseo.
Balmer, D.; Coiffait, L.; Clark, J. & Robinson, R. 2008: Bird Ringing. A Concise Guide. - BTO. Reflex Litho, Thetford. ISBN 978-1-906204-45-7
Hildén, Olavi & Saurola, Pertti 1982: Suomessa rengastettujen lintujen syysmuuttonopeudesta. - Ornis Fennica 59:140-143.
Kania, Wojciech 1992: Safety of catching adult European birds at the nest. Ringer´s opinions. - Ring 14, 1-2:5-50.
Laaksonen, Matti, Lehikoinen, Esa & Myrsky, Hannu 1974: Miksi, miten ja missä laajuudessa aikuislintuja rengastavien tulisi suorittaa lintujen mittausta? - Lintumies 3-4.1976 s. 65-76. SLY.
Saurola, Pertti 1980: Lintujen rengastus Euroopassa. - Lintumies 2.1980 s. 70-73. LYL.
Saurola, Pertti 1982: Vaikutelmia lintujen rengastuksesta Pohjois-Amerikassa. - Lintumies 2.1982 s. 73-78. LYL.
Saurola, Pertti 1988: Näköaloja rengastustyön 75. virstanpyväältä. - Lintumies 6.1988 s. 234-248. LYL.
Stén, Ilkka 1988: Rengastajan vastuu. - Lintumies 6.1988 s. 249-251. LYL.
Stjernberg, Torsten 1988: Johannes Snellman - rengastuksen edelläkävijä Suomessa. - Lintumies 6.1988 s. 268-277. LYL.
Stolt, Bengt-Olof 1988: Ruotsin rengastuskeskus ennen ja nyt. - Lintumies 6.1988 s. 254-257. LYL.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Piha, Markus: Miten päästä rengastajaksi? Luonnontieteellinen museo - Luomus. 25.10.2018. Viitattu 17.11.2018.
Rengaslöydön ilmoituslomake Luonnontieteellinen museo - Luomus. Viitattu 17.11.2018.
Juvaste, Risto: Lukurengassivut Juvaste.fi. 23.10.2015. Viitattu 17.11.2018 (englanniksi).
Raes, Dirk: European colour-ring Birding cr-birding.org. Viitattu 17.11.2018.
Kivimäki, Petri: Lintuharrastajalla uskomaton tuuri – tapasi saman talitiaisen vuosien jälkeen: "Se on nyt Suomen vanhin" Yle - Uutiset. 16.11.2018. Viitattu 17.11.2018.
Ristkari, Maiju: Lintuja kiikarissa Metsään -lehti. 11.4.2013. Arkistoitu 17.11.2018. Viitattu 17.11.2018.
Muuttolintujen rengastamisesta Suomessa, Aamulehti, 20.11.1938, nro 314, s. 21, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Perinteinen rengas
Lukurengas
Rengastettu naurulokki lennossa.
Kuva selkälokista, jolla on lukurengas CPU2. Lintu on rengastettu poikasena 14. heinäkuuta 1999 Helsingissä ja kuvattu Helsingin Tokoinrannassa 23. huhtikuuta 2006.
Rengastajan työkalupakki.
Xianfeng

| Xianfeng  咸豐帝 |
| --- | --- |
 
Kiinan keisari
Valtakausi:  9. maaliskuuta 1850 – 22. elokuuta 1861
Edeltäjä:  Daoguang
Seuraaja:  Tongzhi

Syntynyt:  17. heinäkuuta 1831 Vanha kesäpalatsi, Peking, Kiina
Kuollut:  25. helmikuuta 1850 (67 vuotta) Chengden kesäpalatsi, Chengde, Kiina
Puoliso:  Xiaodexian Ci'an Cixi
Lapset:  Tongzhi  Min Rongshou
Suku:  Aisin-Gioro
Isä:  Daoguang
Äiti:  Xiaoquancheng
Keisari Xianfeng (kiin. 咸豐帝, alkuperäiseltä nimeltään Aisin-Gioro I Ju, myös Yizhu, Ven-Tsung tai Hien-fung; 17. heinäkuuta 1831 – 22. elokuuta 1861) oli mantšulaisen Qing-dynastian yhdeksäs hallitsija ja seitsemäs tähän dynastiaan kuulunut Kiinan keisari,
joka hallitsi vuosina 1850–1861.
Tausta

Yizhu oli keisari Daoguangin neljäs poika ja syntyi vuonna 1831 keisarillisessa kesäpalatsissa 8 kilometriä Pekingin muureista koilliseen. Hänen äitinsä oli keisarillinen puoliso Quan (全貴妃), joka kuului mantšulaisen Niuhuru-klaaniin ja josta vuonna 1834 tehtiin keisarinna. Kuolemansa jälkeen hänen tunnettiin nimellä Keisarinna Xiaoquancheng (孝全成皇后).
Yizhu tuli tunnetuksi hyvistä kirjallisuuden ja hallinnon taidoistaan, joissa hän ylitti useimmat veljensä, mikä teki hänen isäänsä, keisari Daoguangiin suuren vaikutuksen, ja sen vuoksi tämä valitsi hänet seuraajakseen.
Valtakauden alku

Yizhu nousi isänsä seuraajana valtaistuimelle vuonna 1850, vain 19-vuotiaana ja siis jokseenkin nuorena keisariksi. Siihen aikaan Qing-dynastiaa olivat kohdanneet monet sekä sisäiset että uudet haasteet. Yizhun omaksuna hallitsija- ja aika­kausi­nimi Xianfeng (咸丰/咸豐), joka merkitsee "yleismaailmallista menestystä", ei vastannut Kiinan tuolloista tilannetta.
Sodat ja kapinat

Vuonna 1850 alkoi sarja kansannousuja, jotka olivat vähällä tuhota dynastian. Taiping-kapina alkoi joulukuussa 1850, jolloin Hung Hsiu-tšuan, hakkalainen synkretistisen kristillisen lahkon johtaja, voitti paikalliset sotavoimat, jotka oli lähetetty hajottamaan hänen seuraajansa. Hong julisti perustetuksi Taipingin taivaallisen kuningas­kunnan, ja kapina levisi hyvin nopeasti moniin maakuntiin. Seuraavana vuonna Pohjois-Kiinassa alkoi Nien-kapina. Toisin kuin kristityillä Taipingeilla, Nien-kapinallisilla ei ollut selvää poliittista ohjelmaa, mutta ratsuväkeen perustuvien sotajoukkojensa suuren liikkuvuuden vuoksi heistä tuli vakava uhka Pekingille. Jouduttuaan kahden voimakkaan kapinallis­ryhmän väliin Qing-dynastia kärsi toistuvia tappioita. Myös miaot nousivat vuonna 1854 kapinaan kiinalais­valtaa vastaan ja saivat asuin­seuduillaan aikaan hävitystä, kunnes heidän kapinansa vuonna 1873 lopullisesti kukistettiin. Vuonna 1856 Qing-dynastian yritys vallata Nanking takaisin epäonnistui, ja Yunnanissa alkoi Panthay-kapina.
Samaan aikaan, vuonna 1856 eräästä aluksi vähäisestä tapauksesta rannikolla sai alkunsa toinen oopiumisota. Brittiläiset ja ranskalaiset joukot hyökkäsivät kiinalaisia vastaan rannikolla lähellä Tianjinia ja yrittivät pakottaa Qing-hallituksen neuvotteluihin. Jalka­vaimonsa Yin (懿貴妃, myöhemmän leski­keisarinna Cixi vaikutuksesta Xianfeng uskoi Kiinan yli­voimaisuuteen eikä suostunut brittien ja ranskalaisten vaatimuksiin. Hän lähetti prinssi Gongin erinäisiä kertoja neuvottelemaan, mutta välit katkesivat kokonaan, kun brittien diplomaattinen edustaja Harry Parkes vangittiin neuvottelujen aikana 18. syyskuuta.
Brittiläiset ja ranskalaiset maahan­tunkeutujat kohtasivat Sengge Rinchenin mongolialaiset ratsu­joukot 18. syyskuuta lähellä Zhangjiawania. Seuraavina päivinä he kuitenkin pääsivät lähelle Pekingiä, Tongzhoun piirikuntaan. Palikaon taistelussa 21. syyskuuta brittien ja ranskalaisten keskitetty tykistö­tuli tuhosi kokonaan Sengge Rincchenin 10 000 eskadroonaa, joihin kuuluivat mongolien parhaat ratsujoukot, ja 6. lokakuuta maahan­tunkeutujat saapuivat Pekingiin.
18. lokakuuta 1860 nämä länsi­maiset sota­joukot ryöstivät ja polttivat Qīngyī Yuán'in ja Yuánmíng Yuán'in keisarilliset kesäpalatsit. Kun Xianfeng oli saanut tiedon tapahtuneesta, hänen terveyden­tilansa heikkeni nopeasti.
Xianfengin hallitukaudella Kiina myös menetti Venäjälle osan Mantšuriaa, ensin Amurin pohjoispuoliset alueet vuonna 1858 sekä kaksi vuotta myöhemmin Ussurin itäpuoliset alueet.
Samaan aikaan kun eurooppalaisten valtojen kanssa käytiin neuvotteluja, keisari Xianfeng ja hänen keisarillinen hovinsa pakeni Chengden (Jehol)in pohjoiseen palatsiin vuotuiselle keisarilliselle metsästys­retkelle. Kun Xianfengin terveyden­tila huononi, myös hänen kykynsä hallita heikkeni, ja kilpailevat aatteet hovissa johtivat kahden eri puolueen syntyyn. toista niistä johtivat rikas mantšu Sushun, prinsessa Yi ja Zheng, toista kenraali Ronglun ja Kahdeksan lippu­kunnan tukemana keisarin jalka­vaimo Yi, myöhempi leski­keisarinna Cixi.