stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lontilanjoen valuma-alue

Lontilanjoen valuma-alue (vesistöaluetunnus 35.27) on Pirkanmaalla Akaassa ja Hämeenlinnan Kalvolassa sijaitseva Vanajaveden alaosan alueella (35.22) Vanajaveden luoteisosassa Konhonselkään laskevan, yläjuoksulla Lontilanjokena ja alajuoksulla Nahkialanjokena tunnetun, joen valuma-alue.
Lontilanjoen valuma-alueen pinta-ala on 119 km², jonka maankäytöstä on 8,2 % taajama-alueiden ja asuinalueiden käytössä, 20,4 % on maatalouden käytössä. Metsät, puusto ja kosteikot muodostavat 71,0 % alueesta ja vesistöille jää loput 0,8 % alueesta.
Se kuuluu Kokemäenjoen vesistöön (vesistöaluetunnus 35) ja on Vanajaveden–Pyhäjärven alueessa (35.2) toisen jakovaiheen seitsemäs osa-alue (35.27), joka laskee Vanajaveden alaosan alueeseen (35.22). Valuma-alue on jaettu vielä kolmeen kolmannen jakovaiheen osa-alueiseen. Ensimmäinen on Nahkialanjoen alue (35.271), joka alkaa Toijalan taajamassa Nahkialanjärven luusuasta ja päättyy Nahkialanjoen joensuuhun Vanajaveteen. Toinen alue on Nahkialanjärven alue (35.272) ja se alkaa Lontilan kylältä. Se sisältää ne ojat, jotka laskevat kapealta alueelta Nahkialanjokeen. Lontilan kylän pohjoispuolella sijaitsee Lontilanjoen yläosan valuma-alue (35.273). Koko Lontilanjoen valuma-alueella sijaitsee 14 suhteellisen pientä järveä ja lampea. Niistä merkittävimmät ovat lasketun Ojajärven kaksi erillistä järviallasta Ojajärvi (eteläinen) (20 hehtaaria eli ha), Ojajärvi (pohjoinen) (18 ha) sekä vielä Ahvenuslammi (14 ha). Alueella asuu pääasiassa Akaassa Toijalan asukkaita ja entisen Kalvolan alueen asukkaita, joita on yhteensä korkeintaan 10 000.
Valuma-alueen kuvaus

Nahkialanjärvi sijaitsee Toijalan taajama-alueella ja siihen laskee etelästä Lontilanjoki ja siitä laskee pois Nahkialanjoki. Tämä laskee Vanajaveden Konhonselkään läpi kuivuneen Rätönjärven. Lontilanjoki virtaa laajan peltoaukean läpi, joka alkaa Vehkojan ja Ohtisten suunnalta. Tässä peltomaisemassa pienen Mastian laskuoja yhtyy pääjokeen. Se jää ainoaksi Nahkialanjoen alueen järveksi. Lontilan kylän kaakkoispuolella yläjuoksulla joen ominauudet ovat aivan erilaiset sen alajuoksuun verrattuna.
Täällä joki kiemurtelee kapeana ojana kerätessään vasta vettä uomaana. Pohjoisen Ojajärven laskuoja Ravinoja kiemurtelee mäkisessä maastossa ja yhtyy pääjokeen Vehkojassa. Ojajärvi oli aiemmin suurempi järvi, jota on laskettu muutamaan otteeseen. Sen eteläistä järvenosaa kutsutaan myös Ojajärveksi. Järvi ja sen lähiympäristö on luonnonsuojelualuetta. Ravinojaan laskee myös varsin korkealla sijaitseva Ahvenuslammi. Ohtisissa pääuomaan yhtyy Ruskeanoja, joka laskee Saapaslammista. Samalta kangasylängöltä, mutta omaa laskuojaansa myöten, laskevat pienet harjulammet Lapiolammi, Valkealammi sekä kaksi muuta nimetöntä lampea. Oman kokonaisuuden muodostavat Vääräjärvi ja Pikku Ohtislammi, jotka laskevat Iso Ohtislammin kautta Lontilanojaan.
Aiheesta muualla

JärviWiki: Lontilanjoen valuma-alue (35.27)
(35.2)
Marko Korvela

Marko Korvela (s. 1974 Lohtaja) on suomalainen toimittaja ja runoilija. Hän on työskennellyt muun muassa Tiedonantajan päätoimittajana 2012–2018 sekä Kulttuurivihkojen toimitussihteerinä. Korvelan esikoisrunokokoelma Kontula Blues ilmestyi vuonna 2022. Toinen runokokoelma Myyr Yorkin kuningas julkaistiin joulukuussa 2023.
Korvela on tunnettu myös lavarunoilijana. Hän on esiintynyt muun muassa Poetry Slam -tilaisuuksissa Lahdessa ja Helsingissä.
Korvela liittyi Suomen kommunistisen puolueen jäseneksi Turussa 2000-luvun alussa ja on toiminut puolueen keskuskomiteassa vuodesta 2004. Korvela on ollut  ehdokkaana muun muassa vuoden 2021 kuntavaaleissa.
Korvela soittaa rockyhtye Leevi Launiksessa kitaraa ja bassoa sekä toimii säveltäjänä. Korvela on mukana Leevi Launiksen vuonna 2021 ilmestyneellä EP:llä Alkoholia ja epätoivoa.
Teokset

Koivusalo, Veikko ; Korvela, Marko: Rauhan ja toivon lapset : valokuvia sodanvastaisesta toiminnasta vuosilta 1980–2005.  Helsinki:  TA-tieto, 2005.  ISBN 952-99418-4-6.
Kontula Blues.  Helsinki:  Basam Books, 2022.  ISBN 978-952-37920-7-4.
Myyr Yorkin kuningas.  Helsinki:  Momentum Kirjat, 2023.  ISBN 978-952-75538-8-6.
Lievejärvi

| Lievejärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Kuhmoinen
Koordinaatit:  61°35′09″N, 24°56′17″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Pääskylänjoen valuma-alue (35.76)
Laskujoki:  oja Hahmajärveen 
Järvinumero:  35.766.1.020
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  141,8 m  
Rantaviiva:  10,064 km  
Pinta-ala:  1,099 km²   
Saaria:  16 
 fiLievejärvi 
Lievejärvi on Pirkanmaalla Kuhmoisten Hahmajärven ja Leppäkosken välissä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 110 hehtaaria eli 1,1 neliökilometriä ja se on 2,2 kilometriä pitkä ja 1,0 kilometriä leveä. Järven niemet ovat pieniä, mutta sillä on nimettyjä lahtia. Sen länsipäässä sijaitsee Otteleenlahti, joka on 500 metriä pitkä, ja kaakkoispäässä Salakkaniemen eteläpuolella haaroittuva lahti Kylmälahti ja Ponanlahti. Myös Salakkalahden pohjoista osaa voidaan pitää leveänä lahtena. Etelärannassa on vielä pieni lahti, joka on kartassa kuitenkin nimetön. Järvellä on kartan mukaan 16 saarta. Ne sijaitsevat rantojen läheisyydessä jättäen järvenselän avoimeksi. Poikkeuksena ovat Salakkaniemen kärjessä sijaitseva järven suurin saari, joka suojaa itäistä lahtea. Saaren pituus on kartasta mitattuna 90 metriä. Järven rantaviivan pituus on 10,1 kilometriä ja sen rannat ovat metsämaata, joka on alavissa paikoissa soistunutta. Sen haja-asutus muodostuu kolmesta entisestä maatilasta ja noin 25 vapaa-ajan asunnosta. Niille tulee tiet kirkonkylältä alkavalta yhdystieltä 3282.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Pääskylänjoen valuma-alueella (35.76), jonka Hahmajärven valuma-alueeseen (35.766) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 141,8 metriä mpy. Siihen on johdettu muutamia metsäojia, mutta järven valuma-alue on kartan mukaan varsin pieni. Pohjoisrantaan laskee Vehkojärven (1 ha) ja Kaiturinjärvien (6 ha) yhteinen laskuoja. Lievejärven laskuoja lähtee sen itäpään lahdenpohjukasta ja se laskee Hahmajärven länsipäähän. Kartoissa laskuojia on merkitty kaksi, mutta niistä on mahdoton sanoa, kumpi on vetävä uoma. Lasku-uomalla on pudotusta 12,2 metriä.
Margit Lindqvist

Margareta ”Margit” Lindqvist (28. maaliskuuta 1890 Helsinki – 2. maaliskuuta 1967) oli suomalainen ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija.
Lindqvist valmistui arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1915 ja toimi arkkitehtina 22 vuotta. Hän matkusteli Etelä-Afrikassa ja Intiassa ja teki matkat siivoojana rahtilaivoilla. Myöhemmin hän oli toimittaja ja matkanjärjestäjä.
Teoksia

Vi kastar loss. Söderström, Helsingfors 1946
Georg Fredrik Tigerstedts tragiska öde. Svenska litteratursällskapet i Finland, Helsingfors 1949
Från Bretagne till Sahara. Söderström, Helsingfors 1954
Aiheesta muualla

Margit Lindqvist : Johannes Kastajan etusormea juhlimassa, Suomen Kuvalehti, 09.02.1929, nro 6, s. 31, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Laula kanssani toveri

| Laula kanssani toveri Arja Saijonmaa |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 1972 (LP) 21. huhtikuuta 2010 (CD)
 Levy-yhtiö: Fazer Finnlevy
Arja Saijonmaan muut julkaisut
|   | Laula kanssani toveri 1972 | Arja Saijonmaa & Mikis Theodorakis 1972 |
Laula kanssani toveri on suomalaislaulaja Arja Saijonmaan esikoisalbumi vuodelta 1972. Albumi sisältää versioita tunnetuista työväenlauluista. Laulajaa säestää levyllä Jani Uhleniuksen yhtye. Albumin tuotantoryhmään kuului edellä mainittujen lisäksi Pekka Gronow. Peter von Bagh kirjoitti levyn kanteen esittelyn Saijonmaasta.
Rocket Records julkaisi albumista CD-version huhtikuussa 2010.
Kappaleet > A-puoli

Taistojen tiellä – 2.30 (”Eespäin, eespäin tiellä taistojen...”, säv. Hannes Konno, san. Knut Kangas, sov. Jani Uhlenius)
Varshavjanka – 2.53 (”Riistäjät ruoskaansa selkäämme soittaa...”, säv. trad., san. Waclaw Swiecicki, Gleb Kržižanovski, suom. nimeämätön, sov. Jani Uhlenius)
Olkoon aurinko aina – 2.50 (Pust vsegda budet solntse, ”Kas auringon taivaalle on piirtänyt...”, säv. Arkadi Ostrovski, san. Lev Oshanin, suom. Raija Rymin, Pentti Saaritsa, sov. Jani Uhlenius)
Taistelulaulu – 1.49 (Smelo, tovarishtshi v nogu, ”Rohkeesti hehkuvin rinnoin...”, säv. trad., san. Leonid Radin, suom. nimeämätön, sov. Jani Uhlenius)
Sodan hinta – 1.40 (”Sota-aika vetää rahaa niiden taskuihin...”, säv. ja san. Aatos Palin, sov. Jani Uhlenius)
Bandiera Rossa – 2.00 (Avanti popolo, ”Työkansa rintamaan ja korkealle...”, säv. trad., san. Carlo Tuzzi, suom. Pentti Saaritsa, sov. Jani Uhlenius)
Valkean vallan aaveet (Punavangin laulu / Punavangin valssi) – 3.00 (Valse pleurante, ”Taas valkean vallan aaveet minun eessäni liihoittaa...”, säv. ja alkup. sanat Maurice Ribot, san. Jali Joutsen, sov. Jani Uhlenius)
Partisaanimarssi – 2.45 (Po dolinam i po vzgorjam, ”Kautta laaksojen ja vuorten...”, säv. trad. tai I. Aturov, san. Pjotr Parfjonov, suom. tuntematon, sov. Jani Uhlenius)
Kappaleet > B-puoli

Viidestoista prikaati – 1.59 (Rumbala / Viva la quince brigada, ”Viidennen prikaatin maine, rumbala, rumbala...”, säv. trad., san. Pentti Saaritsa, sov. Jani Uhlenius)
Ay Cubano – 2.26 (”Kun vallankumous voitti ja tuli uudet ihanteet...”, säv. trad., san. Matti Rossi, sov. Jani Uhlenius)
Ei kuule kaupunki – 2.29 (Cité n'entend, ”Ei kuule kaupunki, ei näe kaupunki...”, säv. ja san. Mikis Theodorakis, san. Tapio Lipponen, sov. Jani Uhlenius)
Bella Ciao – 3.04 (”Aamulla varhain, kivääriin tartuin...”, säv. trad., san. Pentti Saaritsa, sov. Jani Uhlenius)
Guantanamera – 3.50 (säv. Joseito Fernandez, san. Pentti Saaritsa, sov. Jani Uhlenius)
Comandante Che Guevara – 3.36 (Hasta siempre, ”Kansa unohda ei koskaan sitä miestä...”, säv. ja san. Carlos Pueblo, san. Matti Rossi, sov. Jani Uhlenius)
Päin uutta päivää nousevaa – 2.35 (Quand fera-t-il jour camarade, ”Aikojen myrskyissä marssittu on...”, säv. Paul Mauriat, Gaston Bonheur, san. Pentti Saaritsa, sov. Jani Uhlenius)
Kappaleet > CD-julkaisulla myös

Punavangin laulu (Valkean vallan aaveet / Punavangin valssi) – 2.49 (Valse pleurante, ”Taas valkean vallan aaveet minun eessäni liihoittaa...”, säv. ja alkup. sanat Maurice Ribot, san. Jali Joutsen, sov. Jani Uhlenius)
Punakaartin marssi (Punakaartilaisten marssi) – 2.24 (”Pieni Suomen kansa katkoo kahleitansa...”, säv. trad., san. tuntematon, sov. Esko Linnavalli)
Martti Rahnasto

Martti Jaakko Rahnasto (2. huhtikuuta 1925 Ylistaro – 15. helmikuuta 1992 Espoo) oli suomalainen maanviljelijä ja maatalousalan järjestöaktiivi, joka toimi Maatalousyrittäjien eläkelaitoksen (Mela) ensimmäisenä toimitusjohtajana vuodesta 1969. Hän sai vakuutusneuvoksen arvonimen jäädessään eläkkeelle vuonna 1978.
Maataloon Ylistarossa syntynyt Rahnasto viljeli vuodesta 1948 omaa tilaansa Ilmajoen Koskenkorvalla. Vuonna 1962 hänet nimitettiin Etelä-Pohjanmaan tuottajaliiton puheenjohtajaksi ja MTK:n johtokuntaan. Hän oli 1960-luvulta 1980-luvulle mukana monissa maanviljelijöiden sosiaalikysymyksiä käsittelevissä työryhmissä, maatalousalan yritystoiminnassa, vakuutusalan yhteiselimissä ja kotikuntansa Ilmajoen kunnallispolitiikassa.
Rahnasto oli keskeinen vaikuttaja maataloustuottajien eläkekysymysten järjestämisessä 1960-luvulla ja valittiin vuonna 1969 perustetun Melan ensimmäiseksi toimitusjohtajaksi.  Melan tehtävänä oli toteuttaa vuonna 1970 voimaan tullutta maatalousyrittäjien eläkelakia.
Margit Korondi

| Mitalit> Maa:   Unkari.Naisten telinevoimistelu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Unkari.Naisten telinevoimistelu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Unkari.Naisten telinevoimistelu. Olympialaiset  | Maa:   Unkari> Naisten telinevoimistelu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Helsinki 1952 | eritasonojapuut |  |
|  Kultaa | Melbourne 1956 | yhteisvoimistelu |  |
|  Hopeaa | Helsinki 1952 | joukkuekilpailu |  |
|  Hopeaa | Melbourne 1956 | joukkuekilpailu |  |
|  Pronssia | Helsinki 1952 | ottelu |  |
|  Pronssia | Helsinki 1952 | permanto |  |
|  Pronssia | Helsinki 1952 | puomi |  |
|  Pronssia | Helsinki 1952 | yhteisvoimistelu |  |
Margit Korondi (myöh. Plachy, Szalay, o.s. Kronstein, 24. kesäkuuta 1932 Celje, Jugoslavian kuningaskunta – 6. maaliskuuta 2022 Las Vegas, Yhdysvallat) oli unkarilainen telinevoimistelija ja olympiavoittaja. Hän edusti seuratasolla budapestiläistä Vasasia. Korondi osallistui kesäolympialaisiin sekä Helsingissä 1952 että Melbournessa 1956 ja voitti yhteensä kahdeksan mitalia, joista kaksi oli kultaisia, kaksi hopeisia ja neljä pronssisia.
Elämä ja urheilu-ura

Korondi voitti Helsingin kesäolympialaisista 1952 kuusi mitalia: kultaa eritasonojapuilta, hopeaa joukkuekilpailusta ja pronssia kahdeksanottelusta, permannolta, puomilta ja yhteisvoimistelusta. Hän oli jo käytännössä lopettanut uransa Helsingin-kisojen jälkeen tapahtuneiden loukkaantumisten vuoksi eikä osallistunut vuoden 1954 MM-kilpailuihin mutta teki kuitenkin paluun Melbournen kesäolympialaisiin 1956 voittaen yhteisvoimistelussa kultaa ja joukkuekilpailussa hopeaa. Korondi ei palannut Melbournen olympiakisoista Unkariin vaan loikkasi ja asui loppuelämänsä Yhdysvalloissa. Hän kuoli Las Vegasissa 89-vuotiaana 6. maaliskuuta 2022 sairasteltuaan pitkään.
Aiheesta muualla

Margit Korondi Kansainvälinen olympiakomitea. (englanniksi)
Love and a .45

| Love and a > 45 |
| --- | --- |

Ohjaaja:  C. M. Talkington
Käsikirjoittaja:  C. M. Talkington
Tuottaja:  Darin Scott Jim Steele
Säveltäjä:  The Reverend Horton Heat Tom Verlaine
Kuvaaja:  Tom Richmond
Leikkaaja:  Bob Ducsay
Pääosat:  Gil Bellows Renée Zellweger Rory Cochrane
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Trimark Pictures
Levittäjä:  Lionsgate Netflix
Ensi-ilta:   10. syyskuuta 1994 Toronton elokuvajuhlat  Lokakuussa 1994 Chicagon elokuvajuhlat 23. marraskuuta 1994
Kesto:  102 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Love and a .45 on C. M. Talkingtonin ohjaama ja käsikirjoittama Bonnie ja Clyde -tyylinen road movie vuodelta 1994. Elokuvan pääosissa ovat Gil Bellows, Renée Zellweger ja Rory Cochrane. Trimark Pictures tuotti elokuvan ja Lionsgate toimi elokuvan levittäjänä. Love and a .45 kuvattiin Texasissa.
Love and a .45 sai ensi-iltansa Toronton elokuvajuhlilla 10. syyskuuta vuonna 1994. Kotimaan ensi-iltansa elokuva sai Chicagon elokuvajuhlilla lokakuussa 1994. Elokuva pääsi teatterilevitykseen 23. marraskuuta 1994. Elokuvan soundtrack julkaistiin vuonna 1994.
Renée Zellweger sai roolisuorituksestaan Independent Spirit -palkintoehdokkuuden parhaasta debyyttiroolista vuonna 1995. Love and a .45 oli ehdokkaana Tukholman elokuvajuhlilla Pronssisen hevosen saajaksi vuonna 1994. Elokuvalla on Rotten Tomatoes -sivustolla 83 prosentin "tuore"-arvosana, joka perustuu kuuteen arvosteluun. Love and a .45 on julkaistu DVD:lle vuosina 1999, 2001, 2004 ja 2008.
Juoni

Idealistinen pikkurikollinen Watty Watts (Gill Bellows) joutuu tahtomattaan pakomatkalle keikan mennessä pahasti pieleen. Onnekseen hän saa mukaansa häikäisevän tyttöystävänsä Starlenen (Renée Zellweger).
Pariskunnan pakomatkalta Yhdysvaltojen takamailta ei puutu palvovia toimittajia eikä hulluja punaniskoja. Perässä seuraa myös Wattyn psykopaattinen entinen rikostoveri Billy (Rory Cochrane).
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Gil Bellows  | … |  Watty Watts   |
|  Renée Zellweger  | … |  Starlene Cheatham   |
|  Rory Cochrane  | … |  Billy Mack Black   |
|  Jeffrey Combs  | … |  Dinosaur Bob   |
|  Jace Alexander  | … |  Creepy Cody   |
|  Ann Wedgeworth  | … |  Thaylene Cheatham   |
|  Peter Fonda  | … |  Vergil Cheatham   |
|  Jack Nance  | … |  Justice Thurman   |
|  Charlotte Ross  | … |  Mary Ann   |
|  C. M. Talkington  | … |  Tatuoija   |
Aiheesta muualla

Love and a .45 Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Love and a .45 Elonet.
Love and a .45 AllMoviessa. (englanniksi)
Love and a .45 Rotten Tomatoesissa (englanniksi)
Maatalouspolitiikka

Maatalouspolitiikka muodostuu maatalouteen vaikuttavista hallituksen toimintalinjoista ja toimenpiteistäselvennä. Sen tavoitteisiin voi kuulua maanviljelijöiden tulotason turvaaminen, omavaraisuus, vientiylijäämän tuottaminen tai edulliseen maahantuontiin pyrkiminenselvennä. Maatalouspolitiikkaa voidaan toimeenpanna ulkoisen tasapainonselvennä osalta tuontikiintiöin, vientituin tai teknisin vaatimuksin tai tullien tai tuontikiintiöiden välitykselläselvennä.
Sisäisen tasapainonselvennä osalta maatalouspolitiikkaan voi sisältyä erilaisia maataloustuotantoon liittyviä tukia, kuten ympäristötukea, pinta-alalisää, tuotannon määrään liittyviä tukiaisiaselvennä.
Euroopan unionin mailla on yhteinen maatalouspolitiikka CAP (engl. Common Agricultural Policy), joka määrittää myös Suomen maatalouspolitiikanselvennä.
Lieven

Lieven-suvun vaakuna.
Lieven tai von Lieven (latviaksi: Līvens) on balttilainen aatelissuku.
Suvun historiaa > Saksalaistuminen

Lievenit ovat yksi vanhimmista ja ylhäisimmistä Baltian suvuista. Heidän sukutarunsa mukaan suku polveutuisi itämerensuomalaisen liiviläisten kansan ruhtinaasta Kauposta, Turaidan linnan herrasta, jota keskiaikaiset lähteet pitivät liiviläisten kuninkaana. Kauppo oli "kuningas" (pikkukuningas ja/tai mahtava paikallinen linnanherra) Liivinmaalla ja kääntyi kristinuskoon vuonna 1186, kun piispa Meinhard teki lähetystyötä seudulla. Perhetaru kertoo, että 1202 (tai 1203–1204) Kauppo matkusti Avignoniin (jossa paavinistuin ei kuitenkaan sijainnut silloin eikä vielä yli sataan vuoteen), jossa paavi Innocentius III korotti hänet paavilliseen aateliin nimellä "Lieve". Nikolas, tarun mukaan Kaupon pojanpoika, oli ensimmäinen, joka kirjoitti suku- tai lisänimensä Lieven.
Taustaltaan itämerensuomalaista kantaa oleva suku saksalaistui keskiajan loppuun mennessä, sillä saksan kieli oli Baltian silloisen yläluokan pääkieli.
Suvun historiaa > Valtakunnankreiveiksi

Reinhold Lieven, Saarenmaan maaherra Ruotsin alaisena, korotettiin 1653 paroniksi yhdessä veljensä kanssa ja sai vapaaherrakuntana ruotsalaisen Eksjön kauppalan. Hänen sanotun veljensä poika paroni Hans-Henrik von Lieven oli kuningas Kaarle XII:n apulainen ja seuralainen tämän kaikilla sotaretkillä ja tutkimusmatkoilla. Reinholdin jälkeläisen joukosta puolestaan yksi sukuhaara asettui Kuurinmaalle, ja keisari korotti sen saksalais-roomalaisiksi valtakunnankreiveiksi. Johann-Christoph von Lieven oli suvun ensimmäinen jäsen, joka nousi merkkihenkilöksi Venäjän palveluksessa: hän toimi Arkangelin kuvernöörinä Katariina II Suuren alaisuudessa ja Paavali In alaisuudessa jalkaväenkenraalina. Useat suvun jäsenet venäläistyivät jonkin verran noista vuosikymmenistä alkaen.
Paroni Otto Henrik Andreas von Lieven (1726–1781) avioitui 1766 paronitar Charlotte von Gaugrebenin (1742–1828) kanssa. Leskeksi jäänyt paronitar Charlotte von Lieven sai kruununperilliseltä, suuriruhtinas Paavali Pietarinpojalta nimityksen tämän tytärten (suuriruhtinattaret Aleksandra, Helena, Maria, Katariina ja Anna) ja kahden nuorimman pojan (suuriruhtinaat Nikolai ja Mikael) kasvattajaksi. Keisarinna Katariina II palkitsi Lievenin perhettä antamalla näille Semgalliassa (nykyisen Jelgavan lähellä) sijaitsevan Mežotnen linnan (latv. Mežotnes pils, saks. Mesothen). Venäjän hoviarkkitehdin Giacomo Quarenchin (1744–1817) suunnittelema klassistyylinen asuinlinna rakennettiin Mezotnen tiluksille 1797–1802 Charlottea varten. Tunnustukseksi leskiparonittaren palveluksista, Paavali noustuaan keisariksi korotti hänet Mežotnen kreivittäreksi 1799.
Suvun historiaa > Ruhtinaiksi

Kreivitär Charlotten kasvatti suuriruhtinas Nikolai Paavalinpoika nousi vuonna 1825 Venäjän valtaistuimelle Venäjän keisari, Puolan kuningas ja Suomen suuriruhtinas Nikolai I:nä. Nikolai korotti vuonna 1826 siinä vaiheessa 84-vuotiaan "kuvernöörittären" liiviläisten, Lievenin ruhtinattareksi (Lievene). Mežotne pysyi suvun omistuksessa aina Latvian vuoden 1921 maauudistukseen saakka. Ruhtinaan arvonimi on perinnöllinen ja siirtyi myös ensimmäisen ruhtinattaren jälkeläisille, joista seuraavat ovat olleet merkkihenkilöitä:
ruhtinattaren kolmas poika, kreivi, sittemmin ruhtinas Christoph Heinrich von Lieven (1774–1838, ruhtinas Kristoffer Andreaanpoika), joka oli keisari Aleksanteri I:n mukana Austerlitzin taistelussa ja Tilsitin sopimusneuvotteluissa. Vuonna 1809 hänet lähetettiin edustamaan Venäjää Preussin hovissa, ja kun Napoleonin sodat olivat kriittisimmillään 1812 siirrettiin täysivaltaiseksi ministeriksi (suurlähettilääksi) Lontooseen, "St.Jamesin hoviin", tehtävään jossa hän pysyi seuraavat 22 vuotta. Ministeri Lieven jonkin verran jäi loisteliaan vaimonsa ruhtinatar Dorothea von Lievenin varjoon: tämä keräsi huomattavan maineen eurooppalaisten seurapiirien voimahahmona ja poliittisena juonittelijattarena. Ruhtinas Lieven otti osaa Wienin kongressiin ja kuoli sittemmin Roomassa kun oli tulevan vapauttajatsaari Aleksanteri II:n, silloisen kruununperillisen, matkaseurana tämän Grand Tour-maailmanmatkalla.
hänen vanhin veljensä kreivi, sittemmin ruhtinas Carl Christoph von Lieven, Mežotnen järjestyksessä toinen ruhtinas (1767–1844), aloitti uransa ruhtinas Grigori Potemkinin sotilasavustajana, toimi Arkangelin varuskunnan hallinnon johdossa keisari Paavalin aikana, ja päätyi Venäjän keisarikunnan opetusministeriksi.
kenraalimajuri ruhtinas Alexander (Kaarlenpoika) Lieven (1801–1880), Carl Christophin poika, toimi Taganrogin kuvernöörinä 1844–53
ruhtinas Andrei (Aleksanterinpoika) Lieven (1839–1913), edellisen poika, oli senaattori, ja valtion kiinteistöjen ministeri 1877–81
ruhtinas Anatoli (Paavalinpoika) Lieven (1872–1937) toimi venäläis-saksalaisen armeijan komentajana Latviassa, kunnes ylin komentajuus siirtyi ruhtinas Pavel Bermondt-Avaloville. Ruhtinas Lieven kieltäytyi yhteistyöstä Andrievs Niedran johtaman saksalaisten marionettihallituksen kanssa ja kielsi joukkojaan taistelemasta latvialaisia ja virolaisia joukkoja vastaan Liivinmaalla. Nämä olivat Latvian tasavallan kannattajia, ja Latvian vapaussodan jälkeen ruhtinaasta tuli Latvian kansalainen ja tiilitehtailija.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Dorothea Lieven'in elämänvaiheet, Helsingin Sanomat, 09.07.1939, nro 180, s. 27, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Liam O’Brien

| Liam O’Brien |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Liam Christopher O’Brien
Syntynyt: 28. toukokuuta 1976 (ikä 48)  Belleville, New Jersey
Puoliso:  Amy Kincaid
Näyttelijä
Taiteilijanimet:  William Markham Liam O’Brian Liam OBrien Christopher Liam O’Brien
Aktiivisena:  2001–
Merkittävät roolit:  Gaara (Naruto) Jūshirō Ukitake (Bleach) Illidan Stormrage (World of Warcraft) Akihiko Sanada (Shin Megami Tensei: Persona 3) Painajainen ja Enkeli (Wolverine and the X-Men)
Aiheesta muualla
Viralliset kotisivut
IMDb 
Liam Christopher O’Brien (s. 28. toukokuuta 1976 Belleville, New Jersey) on yhdysvaltalainen ääninäyttelijä ja satunnainen ääniohjaaja, joka sai American Anime -ehdokkuuden vuonna 2007. Hänet tunnetaan parhaiten Gaaran ääniroolista Naruton englanninkielisistä dubbauksista.
Elämäkerta

O’Brien syntyi New Jerseyssä ja opiskeli myöhemmin näyttelemistä New Yorkin yliopistossa, jonka jälkeen hän on näytellyt usein New Yorkin teattereissa.
O’Brien on naimisissa Amy Kincaidin kanssa ja heillä on yksi lapsi.