stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Irtisanominen
Irtisanomissuojan vaikutukset

Sekä teoreettisten että empiiristen tutkimusten mukaan irtisanomissuoja pidentää työttömyyskausia. Se näyttää myös lisäävän työntekijöiden turvattomuuden tunnetta. Eroraha (irtisanomiskorvaus) on puhdas tulonsiirto yritykseltä työntekijälle, mutta muut toimet kuten irtisanomisproseduurin kustannukset, oikeuskulut ja irtisanomisajat tuottavat suoranaista hyvinvointitappiota (deadweight costs).
Korkea irtisanomissuoja lisää pitkäaikaistyöttömyyttä, naisten ja nuorten työttömyyttä ja määräaikaisten työsuhteiden määrää. Irtisanomissuoja myös laskee vastaavasti palkkatasoa.
Kansantaloustieteen professori Jouko Ylä-Liedenpohjan mukaan Suomesta pitäisi poistaa irtisanomissuoja, jotta työvoima voisi vapaasti irtautua "auringonlaskun tuotantoaloilta" eteneviin yrityksiin.
King’s Cross St. Pancrasin metroasema

King’s Cross St. Pancrasin metroasema on Lontoon metron vilkkain asema King’s Crossin ja St Pancrasin rautatieasemien välittömässä läheisyydessä. Metroasemaa käyttää kuusi metrolinjaa ja yli 80 miljoonaa matkustajaa vuodessa.
Metroasema avattiin vuonna 1863 osana Metropolitan Railwayta (nykyistä Metropolitan Linea). Asemaa on sen jälkeen laajennettu useaan otteeseen, ja viimeisin remontti valmistui vuonna 2009.
Asemalla on Lontoon metron lyhin, vain 2,3 metrin korkuinen hissikuilu.
Sisäänkäynnit ja lipunmyynti

Päälipunmyyntiaula, jota kutsutaan usein metron lipunmyynniksi, on King’s Crossin edessä. Sitä on laajennettu ja remontoitu. Aseman opastekylteissä uloskäynnin nimi on Euston Road.
Pentonville Roadin sisäänkäynti oli aiemmin Thameslinkin King’s Crossin aseman lipunmyyntiaula. Sieltä oli maanalaiset kulkuyhteydet Piccadilly- ja Victoria-linjoille. Se otettiin metron käyttöön, kun Thameslinkin laiturit suljettiin. Sisäänkäynti ei ole avoinna viikonloppuisin. Siellä ollut lipunmyyntitoimisto on suljettu, ja lippuja voi ostaa ainoastaan automaateista.
Läntinen lipunmyyntiaula on St. Pancrasin aseman etupihan alla, Euston Roadin vieressä. Se avattiin 28. toukokuuta 2006, ja sieltä on yhteys St. Pancrasiin.
Pohjoinen lipunmyyntiaula on länteen King’s Crossin laiturilta 8, uuden päähallin alla. Aula ja kulkuväylät sieltä laitureille avattiin 29. marraskuuta 2009. Aseman opastekylteissä uloskäynnin nimi on Regent’s Canal.
Historia

Ensimmäinen metroasema King’s Crossin rautatieaseman yhteyteen avattiin osana alkuperäistä Metropolitan Railwayta vuonna 1863, ja siellä tehtiin uudelleenjärjestelyjä vuosina 1868 ja 1926. Metron maanalaisille linjoille tehtiin uudet laiturit noin 400 metriä edellisistä länteen vuonna 1941. Tällä pyrittiin parantamaan vaihtoyhteyksiä metrolinjojen ja rautatieaseman välillä. Vuonna 1868 tehdyistä laitureista tuli myöhemmin Thameslinkin King’s Crossin asema, joka suljettiin 9. joulukuuta 2007, kun Thameslinkin junat siirtyivät käyttämään St. Pancrasin asemaa. Yksi vanhoista laitureista on nähtävissä metrojunista nykyisen aseman ja Farringdonin välillä.
Great Northern, Piccadilly and Brompton Railwayn (GNP&BR, nykyisin osa Piccadilly Linea) laiturit avattiin muun linjan kanssa joulukuussa 1906. City & South London Railway (C&SLR, nykyisin osa Northern Linea) alkoi käyttää asemaa maaliskuussa 1907. Victoria Linen laiturit otettiin käyttöön 1. joulukuuta 1968, kun linjan toinen vaihe avattiin. Laitureille menevät liukuportaat leikkaavat paikan, jossa Piccadilly Linen hissikuilu oli alun perin.
Historia > Vuoden 1987 tulipalo

18. marraskuuta 1987 asemalla sattui tuhoisa tulipalo, jossa kuoli 31 ihmistä. Palon aiheutti puisten liukuportaiden konehuoneeseen tiputettu palava tulitikku. Pieni tulipalo kasvoi nopeasti ja syöksyi liukuportaiden kaltevuuden vuoksi tulipallona asemahalliin. Palon jälkeen Lontoon metron paloturvallisuutta ja henkilöstön koulutusta parannettiin, ja puiset liukuportaat vaihdettiin metallisiin. Lisäksi metrossa jo palon aikaan voimassa olleen tupakointikiellon valvontaa tiukennettiin. Palo aiheutti asemalle suuria vahinkoja: sen korjaamisessa kesti yli vuoden, ja Northern Linen laiturit ja Piccadilly Linen liukuportaat avattiin vasta 5. maaliskuuta 1989.
Piccadilly Linen tunnelissa King’s Cross St. Pancrasin ja Russell Squaren välillä räjähti pommi 7. heinäkuuta 2005 osana terrori-iskua. Räjähdyksessä kuoli 26 ihmistä.
Galleria

Northern Linen laituri
Piccadilly Linen laituri
Metropolitan Linen laituri
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta King’s Cross St. Pancrasin metroasema Wikimedia Commonsissa
| Pohjoiseen/Länteen |  |  |  | Etelään/Itään |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Euston Squaren metroasema (en) ▷ Hammersmithin metroasema |  |  Circle Line |  | Farringdonin asema ▷ Edgware Roadin metroasema (en) |
| Euston Squaren metroasema (en) ▷ Hammersmithin metroasema |  |  Hammersmith & City Line |  | Farringdonin asema ▷ Barkingin asema |
| Euston Squaren metroasema (en) ▷ Amershamin asema / Cheshamin metroasema / Uxbridgen metroasema (en) / Watfordin metroasema (en) |  |  Metropolitan Line |  | Farringdonin asema ▷ Aldgaten metroasema |
| Eustonin metroasema (en) ▷ Edgwaren metroasema (en) / Mill Hill Eastin metroasema (en) / High Barnetin metroasema (en) |  |  Northern Line |  | Angelin metroasema ▷ Mordenin metroasema (en) |
| Caledonian Roadin metroasema (en) ▷ Cockfostersin metroasema (en) |  |  Piccadilly Line |  | Russell Squaren metroasema ▷ Uxbridgen metroasema (en) / Heathrow’n terminaali 4:n metroasema / Heathrow’n terminaali 5:n metroasema (en) |
| Eustonin metroasema (en) ▷ Brixtonin metroasema |  |  Victoria Line |  | Highbury & Islingtonin metroasema (d) ▷ Walthamstow Centralin metroasema (d) |
muokkaa wikidataa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:King's Cross St. Pancras tube station
Uusi lipunmyyntiaula.
Vuoden 1987 tulipalon muistolaatta
Käännös suomeksi
Korulinja

| Jewel Line Oy |
| --- | --- |
Yritysmuoto:  osakeyhtiö
Perustettu:  1984
Perustaja:  Eeva ja Markku Hinkkanen
Kotipaikka:  Masku
Tuotteet:  korunosat, korutarvikkeet ja helmet
Omistaja:  Erkki Riito
Kotisivu:  korutarvike.com//
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Jewel Line Oy (aputoiminimiltään Suomen Korutarvike.com ja Korulinja) on suomalainen helmien ja korunosien maahantuojayritys, joka harjoittaa verkkokauppaa. Yhtiö toimi aikaisemmin nimellä Korulinja, joka oli design- ja muotikorujen sekä kauneudenhoitovälineiden tukku- ja vähittäiskaupan liike, jolla oli lähes 200 jälleenmyyjää ympäri Suomea. Yhtiöllä oli myös verkkokauppa.
Korulinjan historia

Korulinjan perustivat vuonna 1984 turkulaiset Eeva ja Markku Hinkkanen. Yli 20 vuotta kestäneen toiminnan jälkeen Hinkkaset myivät yrityksen Salme Mäkiselle, jonka omistuksessa yritys toimi kaksi vuotta. Tämän jälkeen Salme Mäkinen myi Korulinjan Erkki Riitolle ja yrityksen uudeksi viralliseksi nimeksi tuli Jewel Line Oy, mutta virallisena aputoiminimenä ja kutsumanimenä on Suomen Korutarvike.com. Liiketoiminnan myynnin yhteydessä myös liiketilat siirtyivät Turusta Maskuun.
Suomen Korutarvike.com noudattaa tarkoin EU:n nikkelidirektiiviä. Yritys testaa ja tarkastaa kaikki maahantuomansa korut myös itse. Nikkelittömyyden lisäksi Suomen Korutarvike.com:n korunosat ovat myös lyijyttömiä ja kadmiumvapaita. Suomen Korutarvike.com:n koruosissa ei ole käytetty palladiumia. Sallittua kobolttia saattaa esiintyä. Vanhemmassa ikäluokassa joka toinen nikkeliallerginen henkilö saattaa olla allerginen myös koboltille[lähde? ].
Aiheesta muualla

Yhtiön kotisivu
Killinkosken työväentalo

| Killinkosken työväentalo |
| --- | --- |
Osoite:  Inkantie 35
Sijainti:  Killinkoski, Virrat
Koordinaatit:  62°23′59″N, 23°53′24″E
Valmistumisvuosi:  1908
Rakennuttaja:  Toisveden Työväenyhdistys ry
Omistaja:  Killinkosken Työväenyhdistys ry
Runkorakenne:  hirsi, lauta
Julkisivumateriaali:  lauta
Kerrosala:  n. 520 m²
Verkkosivut
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Killinkosken työväentalo on Virtojen Killinkosken kylässä sijaitseva työväentalo. Talo sijaitsee valtakunnallisesti merkittävässä Killinkosken tehdasyhdyskunnan rakennetussa kulttuuriympäristössä.
Historiaa

Toisveden työväenyhdistys perustettiin Forssan kokouksen innoittamana vuodenvaihteessa 1903—1904. Yhdistyksen yhteyteen perustettiin oma kirjasto, naisjaosto, raittiusseura, puhujaseura, näytelmäkerho, urheilukerho, torvisoittokunta ja Punakaarti (1906). Yhdistys perusti myös oman käsinkirjoitetun sanomalehden. Yhdistys liittyi Sosialidemokraattiseen puolueeseen syyskuussa 1904. jäseniä oli 55 henkeä, joista puolet (27) oli naisia. Yhdistys vaihtoi nimekseen Killinkosken työväenyhdistys vuonna 1914.
Rakennus

Työväentalo valmistui Aittonemeltä vuokratulle tontille vuonna 1908. Tupaantuliaisia vietettiin 19. heinäkuuta 1908. Työväentalon viereen yhdistys rakensi toisen talon, jonka se vuokrasi Virtain Osuuskaupalle.
Vuosina 1914–1916 työväentalo toimi venäläisten linnoitustyöntekijöiden majoitustilana. Vaasan läänin kuvernöörin määräyksestä työväentalon ovet olivat suljettuina vuosina 1917–1918. Aseita etsiessään suojeluskunta hajotti ja tuhosi talon irtaimistoa. Yhdistys sai talonsa takaisin 15. helmikuuta 1919, kunnosti sen ilkivallan jäljiltä ja aloitti toiminnan uudelleen.
Talo on hirsirunkoinen ja rankorakenteinen. Rakennus vuorattiin laudoilla vuonna 1960. Samalla alkuperäinen pärekatto muutettiin peltikatoksi. Talossa on juhlasali näyttämöineen, ravintola, keittiö, eteinen sekä huoneen ja keittiön asunto.
Nykyinen toiminta

Yhdistyksen oma talon käyttö on vähäistä, mutta muut toimijat käyttävät tiloja, koska talo sijaitsee keskeisellä paikalla kylän keskustassa ja talon sali näyttämöineen on suuri. Talolla on järjestetty juhlia, erilaisia tilaisuuksia ja bingotapahtumia. Talolla harrastavat muun muassa urheiluseura, tanssikerho ja näytelmäpiiri. Kahvila on ajoittain toiminut keskioluen anniskelupaikkana. Työväentaloa on käytetty myös äänestyspaikkana.
Jyrki Peltomaa

| Jyrki Peltomaa> Huittisten kaupunginjohtaja |
| --- | --- |
 1999 – 2022  
Edeltäjä:  Eero Väätäinen
Seuraaja:  Viveka Lanne
Henkilötiedot
Syntynyt: 1961 (ikä 62–63)
Jyrki Peltomaa (s. 1961) on Huittisten entinen kaupunginjohtaja. Hän toimi kaupunginjohtajana vuodesta 1999 vuoteen 2022. Aikaisemmin hän on toiminut Sallan ja Pukkilan kunnanjohtajana. Peltomaa on Seutukaupunkiverkoston puheenjohtaja.
Juurikas

| Ruokajuurikas |
| --- | --- |
 Lehtimangoldi (B. vulgaris var. cicla) on yksi käytetyistä muunnoksista.
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Caryophyllales
Heimo::  Revonhäntäkasvit Amaranthaceae
Alaheimo::  Betoideae
Suku::  Juurikkaat Beta
Laji::  vulgaris
Kaksiosainen nimi
 Beta vulgaris  L. 
Katso myös
   Juurikas Wikispeciesissä   Juurikas Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ruokajuurikas eli juurikas (Beta vulgaris) on revonhäntäkasvien (Amaranthaceae) heimoon kuuluva kasvilaji. Aiemmin se luokiteltiin savikkakasveihin (Chenopodiaceae).
Lajin villi muoto merijuurikas (tai rantajuurikas) (Beta vulgaris subsp. maritima) kasvaa luonnonvaraisena Välimeren ja Länsi-Euroopan rannikoilla Länsi-Ruotsia myöten. Se on sopeutunut korkeaan suolapitoisuuteen kasvuympäristössään. Viljeltyjä muunnoksia kasvatetaan ihmisten ja eläinten ravinnoksi lähes kaikkialla maapallolla. Näihin kuuluvat:
peltojuurikas (Beta vulgaris subsp. vulgaris )
rehujuurikas (Beta vulgaris subsp. vulgaris var. alba)
sokerijuurikas (Beta vulgaris subsp. vulgaris var. altissima)
lehtimangoldi (Beta vulgaris subsp. vulgaris var. cicla)
punajuurikas (Beta vulgaris subsp. vulgaris var. conditiva)
valkojuurikas (Beta vulgaris subsp. vulgaris var. conditiva)
keltajuurikas (Beta vulgaris subsp. vulgaris var. lutea)
ruotimangoldi (Beta vulgaris var. flavescens)
Kotimaiset Kasvikset ry ja Puutarhaliitto ry valitsivat juurikkaat vuoden 2019 vihannekseksi.
Viljelyn historiaa

Juurikasta on käytetty ihmisten ja eläinten ravintona ja lääkekasvina jo varhain. Antiikin aikana Kreikassa ja Roomassa kasvit olivat lehtimangoldin tyylisiä muotoja, joista käytettiin pääasiassa lehtiä ja varsia. Jo silloin tunnettiin vaalean- ja tummanvihreitä sekä punalehtisiä muotoja. Myös juuren käytöstä ravinnoksi löytyy viitteitä jo antiikin ajoilta, mutta todennäköisesti sitä käytettiin yleisemmin vain lääketarkoituksiin. Juurikkaat olivat alun perin pitkä- ja ohutjuurisia, mutta vähitellen jalostuksen kautta kehittyivät ensimmäiset paksujuuriset muodot 1500-luvulle tultaessa. Punajuurinen muoto jalostettiin vasta 1600-luvulla. Moderni sokerintuotanto juurikkaasta kehitettiin 1700-luvulla, jolloin rehujuurikaslajiketta "White Silesian" alettiin jalostaa sokeripitoisemmaksi.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Ruokajuurikas (Beta vulgaris)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Beta vulgaris (englanniksi)
ITIS: Beta vulgaris (englanniksi)
Food Component Database (FooDB): Common beet (Beta vulgaris) (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Beta vulgaris (englanniksi)
Flora of China: Beta vulgaris (englanniksi)
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Beta vulgaris (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Beta vulgaris (beetroot) (englanniksi)
Kultaposkiaratti

| Kultaposkiaratti |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Papukaijalinnut Psittaciformes
Heimo::  Papukaijat Psittacidae
Suku::  Pyöveliaratit Pyrilia
Laji::  barrabandi
Kaksiosainen nimi
 Pyrilia barrabandi  (Kuhl), 1820 
Synonyymit
 Pionopsitta barrabandi 
Katso myös
   Kultaposkiaratti Wikispeciesissä   Kultaposkiaratti Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kultaposkiaratti (Pyrilia barrabandi) on eteläamerikkalainen papukaija. Sen elinympäristö käsittää laajan alueen Amazonin yläjuoksulla Lounais-Kolumbiasta ja Etelä-Venezuelasta idässä Brasilian Rio Negrolle, ja etelässä Itä-Ecuadoriin, Itä-Peruun ja Pohjois-Boliviaan. Lajista tunnetaan kaksi alalajia. Sen holotyypin kuvaili Heinrich Kuhl Brasiliasta 1820.
Juurijuhla

JuuriJuhla-RotFest eli Espoon kansanmusiikkiviikko järjestetään vuosittain huhtikuussa. Tapahtuma alkoi vuonna 2003 Kevät soi -nimisenä. Vuodesta 2004 nimi on ollut JuuriJuhla-RotFest. Tapahtuma tarjoaa suomalaista, suomenruotsalaista ja kokeilevaa kansanmusiikkia.
Lasten kansanmusiikkikonsertit ovat alusta asti olleet olennainen osa JuuriJuhlan ohjelmaa, kuten myös suomenruotsalaiset tapahtumat.
JuuriJuhlan päänäyttämö on Leppävaaran Sellosali, mutta konserttipaikkoina toimivat myös Espoon vanhat kartanot, kirkot sekä seurantalot.
Tapahtuman taiteellisena johtajana toimii kansainvälisesti ansioutunut harmonikkataiteilija, taiteilijaprofessori Maria Kalaniemi.
JuuriJuhla-RotFestin järjestävät JuuriJuhla-RotFest-yhdistys, Suomen Kansanmusiikkiliitto, Espoon kaupunki, Espoon Kansanmusiikkikilta, Uudenmaan Kansanmusiikkiyhdistys, Espoon tuomiokirkkoseurakunta, Esbo svenska församling sekä Esbo Hembygdsförening.
Vuoden 2009 JuuriJuhla

Vuoden 2009 JuuriJuhla pidettiin 13.-18. huhtikuuta. Esiintyjiä oli muun muassa Ilona Korhonen Ensemble, Tsuumi Sound System, Vieno Kekkonen & Pekka Pentikäinen, J. Karjalainen & Veli-Matti Järvenpää, Frigg, Maria Kalaniemi & Pekka Lehti, Jouhiorkesteri, Polka Chicks ja Pasi K & Hurmos.
Aiheesta muualla

JuuriJuhla-RotFest internetissä
Jonathan Tineo

| Jonathan Tineo> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 24. heinäkuuta 1978 (ikä 46) Santa Coloma de Gramenet
Kansalaisuus:   Espanja
Kyokushin-ottelija
Aktiivisena:  1996–2018
Pituus:  178 cm
Paino:  80 kg
Painoluokka:  raskassarja kevytsarja
Kätisyys:  oikea
Vyöarvo:  3. dan
| Mitalit> Maa:   Espanja.Miesten kyokushin Matsushima.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Espanja.Miesten kyokushin Matsushima.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Espanja.Miesten kyokushin Matsushima.MM-kilpailut  | Maa:   Espanja> Miesten kyokushin Matsushima. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Maine 2002 | kevytsarja |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Barcelona 2001 | kevytsarja |  |
Rengokai
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Astana 2011 | +77,5 kg |  |
|  Hopeaa | Toyama 2012 | avoin |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Szeged 2011 | -90 kg |  |
|  Kultaa | Taranto 2012 | -90 kg |  |
|  Kultaa | Lloret de Mar 2014 | -90 kg |  |
|  Kultaa | Moskova 2015 | -90 kg |  |
IFK
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Crawley 2013 | +80 kg |  |
| Yamburg Cup  | Yamburg Cup  | Yamburg Cup  |  |
|  Hopeaa | Yamburg 2012 | raskassarja |  |
| Britannian Open  | Britannian Open  | Britannian Open  |  |
|  Pronssia | Crawley 2014 | +80 kg |  |
Jonathan Tineo (s. 24. heinäkuuta 1978 Santa Coloma de Gramenet) on espanjalainen karateka. Hän on Kyokushinin kaksinkertainen maailmanmestari ja nelinkertainen Euroopan-mestari. Tieno päätti kilpauransa heinäkuussa 2018.
Kilpaura

Tineo kilpaili uransa alkupuolella IKO Matsushima liitossa, jossa hän saavutti 2001 kotikisoissaan Espanjassa MM-pronssia. ja seuraavana vuonna liiton ensimmäisissä maailmanmestaruuskilpailuissa, Yhdysvalloissa kevytsarjan maailmanmestaruuden. Hän voitti loppuottelussa Diego Beltranin.
Sittemmin Tineo siirtyi Rengokai liittoon, jossa hän saavutti heinäkuussa 2011 raskaansarjan maailmanmestaruuden Yuya Nagataa vastaan käydyn loppuottelun päätteeksi. Marraskuussa 2012 Tineo saavutti MM-hopeaa avoimessasarjassa hävittyään loppuottelussa Takuma Kouketsulle.
2013 Tineo saavutti IFK-liiton maailmanmestaruuskisoissa pronssia voitettuaan Roel Noordmanin. Vuotta myöhemmin Tineo kilpaili myös IFK:ssa Britannian Openissa, jossa hän saavutti raskaassarjassa pronssia.
2014 Tineosta tuli myös Rengokai liiton Euroopan-mestari kotikisoissaan. Hän voitti loppuottelussa maamiehensä Sergio Antequeran.
2015 Tineo saavutti toisen Rengokai liiton Euroopan mestaruuden voitettuaan Venäjällä pidetyissä kisoissa loppuottelussa Jean Paul Jacoquotin.
Jouttenjärvi

| Jouttenjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Parkano
Koordinaatit:  61°58′24″N, 22°57′15″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Parkanonjärven alue (35.53)
Laskujoki:  oja Sortanjokeen 
Järvinumero:  35.532.1.002
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  133,5 m 
Rantaviiva:  1,381 km 
Pinta-ala:  0,08842 km² 
 fiJouttenjärvi 
Jouttenjärvi  on Pirkanmaalla Parkanossa Alaskylässä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Parkanonjärven alueeseen. Jouttenjärvi on osa Parkanonjärven lähialuetta.
Maantietoa

Järven pituus on 600 metriä, leveys 200 metriä ja sen pinta-ala on 8,8 hehtaaria. Sen ympäristö on kangasmetsää, joka jää Lapinnevan ja Alaskylän väliin, ja järvi muodostuu Hirsikankaan kainalossa pieneen alavaan kohtaan. Järveen laskee muutama metsä- ja suo-oja, joiden valuma-alueet ovat pienet. Laskuoja on yksi suo-ojista, joka on kaivettu luontaisen puron jatkeeksi ja joka yhtyy valtatien 23 luonna Sortanjokeen. Sortanjoki laskee Parkanonjärveen. Rantaviivan pituus on 1,4 kilometriä. Järven eteläkärjessä sijaitsee maatila, mutta muuten ei järvelle ole rakennettu asuntoja. Järvelle johtaa polku ja kärrytie ja sen ohitse kulkee kylätie. Valtatie 23 ohittaa järven pohjoisesta 350 metrin päästä. Ikaalisten ja Parkanon kuntien välinen rajapyykki sijaitsee 100 metrin päässä länsirannasta.
Historiaa

Vanhoissa pitäjänkartoissa järven nimi saattoi olla "Joutsenjärvi". Sille ei aina ole piirretty laskuojaa. Pitäjien välinen raja kävi silloin kääntymässä järven länsirannan tuntumassa.
Juhani Seppovaara

Juhani Seppovaara (s. 14. helmikuuta 1947 Helsinki) on suomalainen valokuvaaja, kuvittaja ja kirjailija. Hänen tuotantonsa on keskittynyt kansanomaiseen rakennuskulttuuriin sekä Suomeen. Seppovaaran valokuvia on ollut esillä useissä näyttelyissä muun muuassa Pariisissa, Madridissa ja Helsingissä. Hänet tunnetaan myös DDR-keräilijänä.
Aikaisemmin Seppovaara työskenteli 25 vuotta ekonomistina Suomen Pankissa. Seppovaara kertoo olleensa aina ihastunut Berliiniin ja asuukin siellä Suomen lisäksi.
Jääleinikki

| Jääleinikki |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 
Suomessa::  Erittäin uhanalainen
 
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Koppisiemeniset Angiospermae
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset Eudicots
Lahko::  Ranunculales
Heimo::  Leinikkikasvit Ranunculaceae
Alaheimo::  Ranunculoideae
Tribus::  Ranunculeae
Suku::  Leinikit Ranunculus
Laji::  glacialis
Kaksiosainen nimi
 Ranunculus glacialis  L. 
Synonyymit
 Beckwithia glacialis (L.) Á.Löve & D.Löve  Hecatonia glacialis (L.) Schur  Oxygraphis glacialis (L.) Dalla Torre  Oxygraphis vulgaris Freyn  Ranunculus crithmifolius Nyman  Ranunculus eriocalyx Scheele  Ranunculus glacialis var. crithmifolius Rchb.  Ranunculus glacialis var. gelidus Hoffm. ex Rchb.  Ranunculus roseus Hegetschw. 
Katso myös
   Jääleinikki Wikispeciesissä   Jääleinikki Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Jääleinikki (Ranunculus glacialis, syn. Beckwithia glacialis) on pohjoisten arktisten alueiden ja vuoristojen isokukkainen leinikkikasvi. Suomessa se on harvinainen ja rauhoitettu laji.
Ulkonäkö ja koko

Monivuotinen jääleinikki on matala, noin 10–15 senttimetriä korkea kasvi. Sen varsi on tavallisesti pysty, tanakka ja kalju. Kasvin aluslehdet ovat pitkäruotisia ja möyheitä. Aluslehtien lehtilapa on kolmisorminen ja tavallisesti ruodilliset lehdykät ovat syvään moniliuskaisia. Varsilehtien lapa on runsasliuskainen. Jääleinikin kukka on iso ja valkoinen, ja sen väri punertuu kukinnan edistyessä. Pitkään säilyviä kukkia on tavallisesti yksi tai kaksi ja ne ovat leveydeltään yleensä 2–2,5 cm. Kukissa on kaksi kehäkiehkuraa sekä viisi verho- ja terälehteä. Verholehdet ovat alapinnaltaan ruskeakarvaisia. Terälehdet ovat mesikuopallisia. Suomessa jääleinikki kukkii tavallisesti heinä-elokuussa, joskus myös kesäkuun puolella. Hedelmä koostuu 2,5 mm pitkistä kaljuista pähkylöistä, joissa noin 2 mm pitkä, käyrä ota. Pitkään kukkiva jääleinikki tuottaa runsaasti siemeniä.
Jääleinikistä tunnetaan kaksi alalajia, subsp. glacialis ja subsp. chamissonis.
Levinneisyys

Jääleinikki on arktis-alpiininen laji, jota tavataan toisaalta Euroopassa ja Grönlannissa (subsp. glacialis) ja toisaalta Aasiassa Koillis-Venäjällä ja Pohjois-Amerikassa Alaskassa (subsp. chamissonis). Euroopassa lajin levinneisyysalue on varsin hajanainen. Sitä tavataan Skandinaviassa Kölivuoristossa, Alpeilla, Pyreneillä, Karpaateilla, Espanjan Sierra Nevadassa, Islannissa, Färsaarilla, Jan Mayenilla sekä Huippuvuorilla. Grönlannissa lajia esiintyy saaren itärannikolla. Suomessa jääleinikki on harvinainen laji, jota tavataan ainoastaan Enontekiöllä Kilpisjärven alueen suurtuntureilla.
Elinympäristö

Jääleinikki on tunturikasvi, joka vaatii kasvupaikaltaan runsasvetisyyttä. Tällaisia paikkoja tuntureilla ovat lumenviipymäpaikat ja tunturipurojen varret. Jääleinikki selviää lumisista kesistäkin hengissä sillä, että 70 prosenttia sen biomassasta on juurissa. Avoimen maan kasvina se ei kuitenkaan siedä kilpailua. Suomessa on enimmillään havaittu kasvavan 10 jääleinikkiä neliömetrillä. Hidaskasvuinen laji elää jopa 27-vuotiaaksi.
Jääleinikki on Euroopan korkeimmalla kasvava putkilokasvi, Alpeilla laji kasvaa jopa 4 350 metrin korkeudessa ja Skandeilla 700–2 370 metrissä. Ruijassa jääleinikki kasvaa vielä 1 630 m korkeudessa. Suomessa jääleinikkiä kasvaa eniten 850 m korkeudessa, usein yhdessä hapron (Oxyria digyna) kanssa.
Poroille jääleinikki on mieluisaa ravintoa.