stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Neste Rally Finland 1997
Kilpailun tapahtumat

Carlos Sainz johti rallia kolmen ensimmäisen erikoiskokeen jälkeen, mutta hän otti tahallisen aikasakon ensimmäiselle yötauolle saadakseen myöhäisemmän lähtöpaikan pitkälle lauantaipäivälle. Täten johtoon siirtyi Marcus Grönholm, Toyota Corolla WRC:n ensimmäisessä kilpailussa.
Sainz nousi lauantaina uudelleen johtoon, mutta hidasteli päivän päättäneellä Harjun yleisöerikoiskokeella saadakseen jälleen paremman lähtöpaikan sunnuntaille. Täten kipailun johtoon nousi Tommi Mäkinen. Sunnuntaina Sainz keskeytti kuitenkin voimansiirto-ongelmiin, joten voittokamppailu jäi Mäkisen ja Juha Kankkusen väliseksi.
Subaru-kuljettajat Colin McRae ja Kenneth Eriksson keskeyttivät moottorivikaan lauantaina. Marcus Grönholmin Toyotasta loppui polttoaine sunnuntaina.
Tulokset

| Nro>  | Maa | Kuljettaja | Auto | Aika |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. |  | Tommi Mäkinen | Mitsubishi Lancer Evo IV | 3:16:18 |
| 2. |  | Juha Kankkunen | Ford Escort WRC | +0:07 |
| 3. |  | Jarmo Kytölehto | Ford Escort WRC | +2:00 |
| 4. |  | Sebastian Lindholm | Ford Escort WRC | +2:35 |
| 5. |  | Tomas Jansson | Toyota Celica GT-Four | +4:54 |
| 6. |  | Pasi Hagström | Toyota Celica GT-Four | +6:30 |
| 7. |  | Uwe Nittel | Mitsubishi Lancer Evo IV | +8:57 |
| 8. |  | Didier Auriol | Toyota Corolla WRC | +10:39 |
| 9. |  | Jouko Puhakka | Mitsubishi Carisma GT Evo IV | +11:41 |
| 10. |  | Harri Rovanperä | Seat Ibiza GTi 16V | +12:03 |
Lähde
N-ryhmän voitti Jouko Puhakka.
F2-luokan voitti Harri Rovanperä Seat Ibizalla.
Muuta

Yksi kolmesta suomalaisten neloisvoitosta Rallin MM-sarjassa
Toyota Corolla WRC:n MM-debyytti
Aiheesta muualla

Rally-Maps.com, erikoiskokeiden reitit kartalla
Osakilpailut MM-rallikaudella 1997
Monaco
Ruotsi
Kenia
Portugali
Espanja
Ranska
Argentiina
Kreikka
Uusi-Seelanti
Suomi
Indonesia
Italia
Australia
Iso-Britannia
Rallin maailmanmestaruussarjan Suomen rallit
| --- | --- |
1970-luku:   1973  1974  1975  1976  1977  1978  1979 
1980-luku:   1980  1981  1982  1983  1984  1985  1986  1987  1988  1989 
1990-luku:   1990  1991  1992  1993  1994  1996  1997  1998  1999 
2000-luku:   2000  2001  2002  2003  2004  2005  2006  2007  2008  2009 
2010-luku:   2010  2011  2012  2013  2014  2015  2016  2017  2018  2019 
2020-luku:   2020  2021  2022  2023  2024 
Juha Kankkunen Ouninpohjan erikoiskokeella vuonna 1997.
Oberfranken

| Oberfranken |
| --- | --- |
 Lippu:  Vaakuna
 Piirin sijainti Saksassa
Valtio:  Saksa
Osavaltio:  Baijeri
Piirikuntia:  9 + 4
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Bayreuth
Pinta-ala:  7 231,1 km²
Väkiluku (31.12.2023):  1 077 349
 – väestötiheys:  149 as./km²
 
Hallintopiirin internetsivut
Oberfranken on yksi saksalaisen Baijerin osavaltion seitsemästä hallintopiiristä (saks. Regierungsbezirke). Se sijaitsee pohjoisen Baijerin alueella, ja sen keskuskaupunkina toimii Bayreuth. Hallintopiirin pinta-ala on 7 231 neliökilometriä, ja siellä oli 1 077 349 asukasta vuoden 2023 lopussa.
Oberfrankenin hallintopiiri on jaettu yhdeksään piirikuntaan (saks. Landkreise) ja neljään piirivapaaseen kaupunkiin (saks. kreisfreie Städte). Piirivapaita eli piirikuntiin kuulumattomia kaupunkeja Oberfrankenissa ovat Bamberg, Bayreuth, Coburg ja Hof.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Oberfranken Wikimedia Commonsissa
Hallintopiirin internetsivut (saksaksi)
Piirin hallinnon internetsivut (saksaksi)
Saksan hallintopiirit
| --- | --- |
Baden-Württemberg:   Freiburg  Karlsruhe  Stuttgart  Tübingen 
Baijeri:   Ala-Baijeri  Mittelfranken  Oberfranken  Oberpfalz  Schwaben  Unterfranken  Ylä-Baijeri 
Hessen:   Darmstadt  Gießen  Kassel 
Nordrhein-Westfalen:   Arnsberg  Köln  Detmold  Düsseldorf  Münster
Norbert Schemansky

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Schemansky vuonna 1964. |  Schemansky vuonna 1964. |  Schemansky vuonna 1964. |  |
Maa:   Yhdysvallat
Miesten painonnosto
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Helsinki 1952 | 90 kg |  |
|  Hopeaa | Lontoo 1948 | yli 82,5 kg |  |
|  Pronssia | Rooma 1960 | yli 90 kg |  |
|  Pronssia | Tokio 1964 | yli 90 kg |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Milano 1951 | 90 kg |  |
|  Kultaa | Tukholma 1953 | 90 kg |  |
|  Kultaa | Wien 1954 | yli 90 kg |  |
|  Hopeaa | Philadelphia 1947 | yli 82,5 kg |  |
|  Hopeaa | Budapest 1962 | yli 90 kg |  |
|  Hopeaa | Tukholma 1963 | yli 90 kg |  |
Norbert Schemansky (30. toukokuuta 1924 Detroit, Michigan – 7. syyskuuta 2016 Dearborn, Michigan) oli yhdysvaltalainen painonnostaja ja olympiavoittaja. Hän oli ensimmäinen neljissä olympialaisissa mitaleille yltänyt painonnostaja.
Schemansky saavutti Lontoon 1948 olympialaisissa hopeaa raskaassasarjassa (yli 82,5 kg) tuloksella 425 kg. Hän punnersi tuloksekseen 122,5 kg, tempasi 132,5 kg ja työnsi 170 kg. Helsingin 1952 olympialaisissa hän voitti kultaa kevyessä raskaassasarjassa (alle 90 kg) maailmanennätystuloksella 445 kg. Hän punnersi 127,5 kg sekä teki maailmanennätykset 140 kg tempauksessa ja 177,5 kg työnnössä. Rooman 1960 olympialaisissa hän saavutti raskaassasarjassa (yli 90 kg) pronssia tuloksella 500 kg (punnerrus 170 kg, tempaus 150 kg, työntö 180 kg). Tokion 1964 olympialaisissa hän saavutti raskaassasarjassa toistamiseen pronssia tuloksella 537,5 kg (punnerrus 180 kg, tempaus 165 kg, työntö 192,5 kg).
Schemansky voitti maailmanmestaruuden kevyessä raskaassasarjassa (alle 90 kg) vuosina 1951 ja 1953 sekä raskaassasarjassa (yli 90 kg) vuonna 1954. Hän saavutti raskaassasarjassa MM-hopeaa vuosina 1947, 1962 ja 1963.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Norbert Schemansky Wikimedia Commonsissa
Néa Róda

| Néa Róda Νέα Ρόδα |
| --- | --- |
 Néa Ródan kylä.
 Néa Róda
 Koordinaatit: 40°22′51″N, 23°55′25″E 
Valtio:  Kreikka
Hajautetun hallinnon alue:  Makedonia jaTraakia
Alue:  Keski-Makedonia
Alueyksikkö:  Chalkidikí
Kunta:  Aristotélis
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
 – Kallikrates-koodi:  1302010301
Väkiluku (2011):  1 153
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Néa Róda (kreik. Νέα Ρόδα) on Kreikan kylä, joka kuuluu hallinnollisesti Aristotéliin kuntaan, Chalkidikín alueyksikköön ja Keski-Makedonian alueeseen. Aiemmin kylä kuului Stágira-Ákanthoksen kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Aristotéliin kunnan Stágira-Ákanthoksen kunnallisyksikköön. Kylän väkiluku on 1 153 (vuonna 2011).
Néa Ródan Neitsyt Marian (Panagía) kirkko.
Néa Róda sijaitsee Áthoksen niemen kapeimmassa kohdassa noin 124 kilometriä itään Thessalonikista. Kylän kohdalla sijaitsi niemen poikki kaivetun, vuonna 480 eaa. valmistuneen Kserkseen kanavan pohjoispää. Nykyinen kylä on syntynyt seudulle Kreikan ja Turkin väestönvaihdossa vuonna 1923 muuttaneiden kreikkalaisevakkojen kylänä, ja sen nimi, suomeksi ”Uusi Róda”, viittaa vanhaan Ródaan Marmaranmerellä nykyisen Turkin alueella.
Néa Róda muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Τοπική Κοινότητα Νέων Ρόδων, Topikí Koinótita Néon Ródon), johon kuuluvat varsinaisen Néa Ródan kylän lisäksi kylät Chrysí Aktí ja Skála sekä Metóchi Agíou Pávlou. Koko yhdyskunnan väkiluku on 1 164.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Néa Róda Wikimedia Commonsissa
Norbert Röttgen

| Norbert Röttgen |
| --- | --- |

Saksan ympäristö-, luonnonsuojelu- ja reaktoriturvallisuusministeri
 28. lokakuuta 2009 – 16. toukokuuta 2012  
Edeltäjä:  Sigmar Gabriel
Seuraaja:  Peter Altmaier
Kansanedustaja
 1994-  
Henkilötiedot
Syntynyt: 2. heinäkuuta 1965 (ikä 59) Meckenheim
Ammatti:  asianajaja
Tiedot
Puolue:  Saksan kristillisdemokraattinen unioni (CDU)
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
www.norbert-roettgen.de
Norbert Röttgen (s. 2. heinäkuuta 1965) on saksalainen konservatiivipoliitikko (CDU), joka toimi Merkelin toisen hallituksen ympäristö-, luonnonsuojelu- ja reaktoriturvallisuusministerinä vuodesta 2009 vuoteen 2012.
Röttgen on ammatiltaan asianajaja. Hän on ollut Saksan liittopäivien (Bundestag) jäsen vuodesta 1994.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Norbert Röttgen Wikimedia Commonsissa
The Good Witch’s Family

| The Good Witch’s Family |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Craig Pryce
Käsikirjoittaja:   G. Ross Parker  Rod Spence 
Kuvaaja:  John Berrie
Erikoistehosteet:  Brock Jolliffe
Pääosat:   Catherine Bell  Chris Potter  Catherine Disher 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Kanada Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Whizbang Films
Levittäjä:  Netflix
Ensi-ilta:   2011-10-2929. lokakuuta 2011 (Yhdysvallat)  
Kesto:  83 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Edeltäjä:  The Good Witch’s Gift (2010)
Seuraaja:  The Good Witch’s Charm (2012)
Aiheesta muualla
IMDb 
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
The Good Witch’s Family on vuonna 2011 julkaistu fantasiahenkinen koko perheen televisioelokuva. Sen on ohjannut Craig Pryce ja päärooleissa näyttelevät Catherine Bell ja Chris Potter.
Elokuva on The Good Witch -elokuvasarjan neljäs osa ja se esitettiin ensimmäisen kerran Yhdysvalloissa Hallmark Channelilla 29. lokakuuta 2011.
Matthew Knight sai Brandon Russellin roolista Young Artist -ehdokkuuden vuonna 2012.
Juoni

Cassandra ja Jake totuttelevat avioelämään kunnen kadoksissa ollut sukulainen, Abigail saapuu kaupunkiin. Hyvin nopeasti Cassie huomaa saaneensa kilpailijan Abigailista, kun heidän näkemyksensä toisten auttamisesta johtavat erinlaisiin ihmissuhdesolmuihin.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Catherine Bell  | … |  Cassandra Nightingale   |
|  Chris Potter  | … |  Jake Russell   |
|  Catherine Disher  | … |  Martha Tinsdale   |
|  Noah Cappe  | … |  Derek Sanders   |
|  Hannah Endicott-Douglas  | … |  Lori Russell   |
|  Karen Ivany  | … |  Jeannie   |
|  Matthew Knight  | … |  Brandon Russell   |
|  Paul Miller  | … |  pormestari Tom Tinsdale   |
|  Sarah Power  | … |  Abigail Pershing   |
|  Rhys Ward  | … |  Wes Maneri   |
Tuotanto

Good Witch -elokuvasarjan hyvän menestyksen myötä neljättä elokuvaa kuvatessa Catherine Bell oli sopinut jo seuraavasta jatko-osasta.
Vastaanotto

The Good Witch’s Family oli Hallmark Channelin parhaiten arvosteltu televisioelokuva vuonna 2011.
Elokuvalle myönteisen arvostelun kirjoittanut South Coast Today -lehden Kevin McDonough myönsi olevan lumoissaan Good Witch -elokuvista niiden rohkeuden takia. Radiotimes.comin arvostelija Sloan Freer antoi elokuvalle 2/5 tähteä.
Aiheesta muualla

The Good Witch’s Family Internet Movie Databasessa (englanniksi)
The Good Witch’s Family AllMoviessa. (englanniksi)
The Good Witch’s Family TVGuide.comissa (englanniksi)
Noitavaino (elokuva)

| Noitavaino> The Crucible |
| --- | --- |
Ohjaaja:  Nicholas Hytner
Käsikirjoittaja:  Arthur Miller
Perustuu:  Arthur Millerin näytelmään Tulikoe
Tuottaja:  Robert A. Miller David V. Picker
Säveltäjä:  George Fenton
Kuvaaja:  Andrew Dunn
Leikkaaja:  Tariq Anwar
Pääosat:  Daniel Day-Lewis Winona Ryder Paul Scofield Joan Allen
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  20th Century Fox
Levittäjä:  20th Century Fox
Ensi-ilta:  1996
Kesto:  124 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Noitavaino (The Crucible) on vuonna 1996 valmistunut yhdysvaltalainen historiallinen draamaelokuva, joka kuvaa vuoden 1692 Salemin noitaoikeudenkäyntejä. Nicholas Hytnerin ohjaama elokuva perustuu Arthur Millerin vuoden 1953 näytelmään Tulikoe (The Crucible), jonka pohjalta Miller laati itse käsikirjoituksen. Elokuvan pääosissa ovat Daniel Day-Lewis, Winona Ryder, Paul Scofield ja Joan Allen.
Noitavaino oli Tulikokeen ensimmäinen englanninkielinen elokuvasovitus. Näytelmän pohjalta oli aiemmin tehty Ranskassa elokuva Tulikoe vuonna 1956.
Noitavaino sai Oscar-ehdokkuudet parhaasta naissivuosasta ja parhaasta sovitetusta käsikirjoituksesta sekä Golden Globe -ehdokkuudet parhaasta mies- ja naissivuosasta. Paul Scofield voitti parhaan miessivuosan Bafta-palkinnon roolistaan tuomari Danforthina. Taloudellisesti elokuva ei menestynyt.
Juoni

Salemin kylän pastori Samuel Parris yllättää metsässä joukon tyttöjä, jotka ovat tekemässä lemmentaikaa Parrisin sisarentyttären Abigail Williamsin ja perheen orjan Tituban johdolla. Parrisin tytär Betty sekä Thomas ja Ann Putnamin tytär Ruth vajoavat salaperäiseen uneen, joten heidän vanhempansa kutsuvat lähikylästä asiaa tutkimaan noituuden paljastamiseen erikoistuneen pastori John Halen. Välttääkseen rangaistuksen Abigail syyttää Titubaa noituudesta, ja tämä puolestaan tunnustaa paholaisen ilmestyneen hänelle. Tytöt – mukaan lukien unestaan heränneet Betty ja Ruth – alkavat ilmiantaa kyläläisiä paholaisen seurassa muka näkeminään noitina. Kohteiksi valikoituu henkilöitä, joille Putnamit kantavat kaunaa tai joiden maita he havittelevat. Abigail rakastaa naimisissa olevaa John Proctoria, jonka kanssa hänellä on ollut salainen suhde toimiessaan tämän piikana, joten Proctorien nykyisen piian Mary Warrenin avulla Johnin vaimo Elizabeth lavastetaan noidaksi ja ilmiannetaan.
Salemiin saapuu Thomas Danforthin johtama tuomaristo tutkimaan ja tuomitsemaan noituudesta syytettyjä. Syyllisiksi todetut voivat pelastaa henkensä tunnustamalla rikoksensa, syyttömiksi julistautuneet hirtetään. Pastori Hale tajuaa lopulta ilmiantojen olevan perättömiä, mutta tuomari Danforth pysyy tiukkana. John Proctor suostuttelee Maryn kertomaan totuuden ilmiantojen perättömyydestä oikeudelle, mutta Abigail ja muut tytöt syyttävät nyt Marya noidaksi ja menevät hurmokseen oikeussalissa. John Proctor tunnustaa oikeudelle aviorikoksensa Abigailin kanssa viedäkseen tämän uskottavuuden, mutta Abigail ja (miehensä tunnustuksesta tietämätön) Elizabeth kiistävät tiedon, jolloin oikeus katsoo sen valheeksi. Noituustuomiota pelkäävä Mary peruu kertomuksensa ja ilmiantaa John Proctorin noitana.
Proctorit tuomitaan kuolemaan noitina, mutta Elizabethin henki luvataan toistaiseksi säästää, koska hän on raskaana. Juonittelujensa odottamattomasta lopputuloksesta järkyttynyt Abigail pakenee Salemista. John Proctor suostuu teloituspäivänä tekemään valheellisen tunnustuksen säästääkseen henkensä, mutta kuultuaan että tunnustuksen on oltava kirjallinen ja julkinen hän peruu sen. Hänet hirtetään yhdessä Rebecca Nursen ja Martha Coreyn kanssa, jotka myös ovat kieltäytyneet tunnustamasta.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Daniel Day-Lewis  | … |  John Proctor   |
|  Winona Ryder  | … |  Abigail Williams   |
|  Paul Scofield  | … |  tuomari Thomas Danforth   |
|  Joan Allen  | … |  Elizabeth Proctor   |
|  Rob Campbell  | … |  pastori John Hale   |
|  Bruce Davison  | … |  pastori Samuel Parris   |
|  Jeffrey Jones  | … |  Thomas Putnam   |
|  Frances Conroy  | … |  Ann Putnam   |
|  Karron Graves  | … |  Mary Warren   |
|  Charlayne Woodard  | … |  Tituba   |
|  George Gaynes  | … |  tuomari Samuel Sewall   |
|  Robert Breuler  | … |  tuomari John Hathorne   |
|  Peter Vaughan  | … |  Giles Corey   |
|  Mary Pat Gleason  | … |  Martha Corey   |
|  Elizabeth Lawrence  | … |  Rebecca Nurse   |
|  Kali Rocha  | … |  Mercy Lewis   |
|  Rachael Bella  | … |  Betty Parris   |
|  Ashley Peldon  | … |  Ruth Putnam   |
|  Ruth Maleczech  | … |  rouva Osbourne   |
Erot näytelmään ja tositapahtumiin

Miller kirjoitti Tulikokeen Yhdysvaltojen 1950-luvun kommunistivainojen kritiikiksi, mutta Noitavaino kommentoi yleisemmin poliittisen ja uskonnollisen ääriajattelun vaaroja. Millerin mukaan elokuvalla ei ole yhtä tarkkaa poliittista agendaa kuin näytelmällä. Elokuva myös korostaa näytelmää selkeämmin tukahdutettujen seksuaalisten halujen vaikutusta henkilöhahmojen – erityisesti Abigail Williamsin ja muiden nuorten tyttöjen – käytökseen ja siten tapahtumien kulkuun. Sovittaessaan näytelmänsä elokuvaksi Miller teki siihen pääosin rakenteellisia muutoksia mutta lisäsi myös uutta dialogia kommentoidakseen ajankohtaisia teemoja, kuten perättömiksi osoittautuneita syytöksiä lasten hyväksikäytöstä.
Noitavainon hahmot ovat todellisia henkilöitä, mutta se sisältää useita historiallisia epätarkkuuksia, jotka ovat miltei kaikki peräisin Millerin näytelmästä. Esimerkiksi juonen keskiössä oleva Abigail Williamsin ja John Proctorin suhde ei perustu tositapahtumiin, ja todellisuudessa Williams oli tapahtumien aikaan vasta 11-vuotias ja Proctor jo 60-vuotias, kun taas näytelmässä Williams on 17- ja Proctor 40-vuotias. Elokuva ja näytelmä esittävät myös virheellisesti Thomas Danforthin oikeudenkäynnin päätuomarina, vaikka todellisuudessa hän johti vain yhtä alustavaa kuulemista eikä kuulunut lainkaan tuomaristoon varsinaisessa oikeudenkäynnissä. John Proctor ei myöskään tehnyt missään vaiheessa tunnustusta, ja hänet sekä Rebecca Nurse ja Martha Corey hirtettiin kaikki eri kuukausina eikä samassa yhteydessä.
Olive Loughnane

| Mitalit> Maa:   Irlanti.Naisten yleisurheilu.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Irlanti.Naisten yleisurheilu.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Irlanti.Naisten yleisurheilu.MM-kilpailut  | Maa:   Irlanti> Naisten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Berliini 2009 | 20 km kävely |  |
Olive Loughnane (s. 14. tammikuuta 1976 Cork ) on irlantilainen kävelijä.
Berliinin MM-kisoissa 2009 Loughnane sijoittui 20 kilometrin kävelyssä alun perin toiseksi, mutta nousi vuonna 2016 kilpailun voittajaksi kun alkuperäinen voittaja Olga Kaniskina hylättiin dopingin takia. Loughnane on osallistunut urallaan neljiin olympialaisiin, vuosina 2000, 2004, 2008 ja 2012, mutta ei ole sijoittunut niissä mitaleille. Hänen paras sijoituksensa olympialaisista on seitsemäs Pekingistä 2008. Loughnane edustaa seuratasolla Loughrea Athletic Clubia .
Henkilökohtaiset ennätykset

5 000 metrin ratakävely: 21.03,45 (2009)
10 kilometrin kävely: 43.22 (2009)
20 kilometrin kävely: 1.27.45 (2008)
Odeon Records

Odeonin julkaisema saksalainen gramofonilevy.
Odeon Records oli saksalainen vuonna 1903 Berliinissä perustettu levy-yhtiö. Se nimettiin samannimisen pariisilaisen teatterin mukaan ja teatterin kupoli näkyi myös yhtiön logossa.
Toisen maailmansodan aikaan Odeon oli kansallissosialistien hallitsema, ja kun Neuvostoliiton puna-armeija valloitti Berliinin vuonna 1945, tuhosi se suurimman osan yhtiön tehtaasta. Sodan päätyttyä siitä tuli EMI:n alamerkki, jona se toimi siihen asti, kunnes katosi musiikkibisneksestä 1980-luvun puolivälissä.
Suurin osa The Beatlesin englanninkielisen maailman ulkopuolella ilmestyneistä äänitteistä oli Odeonin julkaisemia. Esimerkkinä länsisaksalainen kokoelma The Beatles’ Greatest (1965).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Odeon Records Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi
Olof Bergklint

| Olof Bergklint |
| --- | --- |
 Olof Bergklint
Henkilötiedot
Syntynyt: 20. maaliskuuta 1733 Västerås, Ruotsi
Kuollut: 13. maaliskuuta 1805 (71 vuotta)
Kansalaisuus:  Ruotsi
Ammatti:  runoilija, pedagogi, pappi, esteetikko
Kirjailija
Äidinkieli: ruotsi
Tuotannon kieli: ruotsi
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Olof Bergklint (20. maaliskuuta (9.3. vanhaa lukua) 1733 Västerås, Ruotsi – 13. maaliskuuta 1805) oli ruotsalainen pedagogi, pappi, runoilija ja esteetikko. Esteetikkona hän oli Nicolas Boileaun oppilas. Hän kirjoitti runoilijana ajan ranskalais-englantilaiseen malliin mieterunoja, kuten Ode öfver motgång, Den blinde, Ode öfver lifvet, joissa hän kaunopuheisesti kuvaa ja ylistää luontoa. Hän oli Johan Gabriel Oxenstiernan kotiopettaja, ja hänen vaikutuksensa tuntuu tässä myöhemmin maineeseen nousseessa runoilijassa. Bergklintin Vittra arbeten julkaistiin 1837.
Nikolai Nikitin

Nikolai Nikolajevitš Nikitin (ven. Никола́й Никола́евич Ники́тин; 8. elokuuta (J: 27. heinäkuuta) 1895 Pietari – 26. maaliskuuta 1963 Leningrad) oli venäläinen neuvostokirjailija.
Nikolai Nikitin syntyi rautatievirkailijan perheeseen. Hän opiskeli Pietarin yliopistossa ja palveli vuosina 1918–1922 puna-armeijassa. Hän liittyi 1921 pietarilaiseen Serapion-veljien kirjailijaryhmään.
Nikitinin varhaiset 1920-luvun kertomukset kuvaavat Venäjän vallankumouksen aikaisia tapahtumia epäpoliittisesti ja muodoltaan kokeilevasti. Muiden Serapion-veljeksien tavoin hänen teoksensa joutuivat ankaran kritiikin kohteeksi. Ajan mittaan kirjailija sopeutui sosialistisen realismin vaatimuksiin. Romaani Eto bylo v Kokande (”Tapahtui Kokandissa”, 1939) kuvaa neuvostovallan pystyttämistä Uzbekistaniin, ”Pohjolan Auroran” (Severnaja Avrora, 1950) aiheena on Pohjois-Venäjän interventio vuosina 1918–1919. Jälkimmäinen teos sai Stalin-palkinnon vuonna 1951.
Nikitin oli Neuvostoliiton kirjailijaliiton hallituksen jäsen ja Zvezda-kirjallisuuslehden toimituskunnan jäsen sekä Leningradin kaupunkineuvoston edustaja. Hänet palkittiin Työn punaisen lipun kunniamerkillä. Kirjailijan kotitalon seinässä (Mohovaja 28, Pietari) on muistolaatta.
Suomennettuja teoksia

Pohjolan Aurora. Suom. Anni Aalto. Petroskoi: Karjalais-suomalaisen SNT:n kustannusliike, 1953.
Aiheesta muualla

Kratkaja literaturnaja entsiklopedija: Nikolai Nikitin (venäjäksi)
Oder-Spree

Oder-Spree on piirikunta, joka sijaitsee Brandenburgin osavaltiossa, Saksassa. Piirikunnan pinta-ala on noin 2 242 neliökilometriä ja asukasluku 177 047 (2012). Sen pääkaupunki on Beeskow.
Oder-Spree rajautuu pohjoisessa Märkisch-Oderlandin piirikuntaan ja piirittömään kaupunkiin Frankfurt (Oder), idässä Puolaan, etelässä Spree-Neißen piirikuntaan, lounaassa Dahme-Spreewaldin piirikuntaan ja lännessä Berliiniin.
Oder-Spreen piirikunnan sijainti Brandenburgin osavaltiossa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Oder-Spree Wikimedia Commonsissa
Piirikunnan verkkosivut landkreis-oder-spree.de (saksaksi)
Brandenburgin piirikunnat ja kaupunkipiirit
Barnim
Brandenburg an der Havel
Cottbus
Dahme-Spreewald
Elbe-Elster
Frankfurt (Oder)
Havelland
Märkisch-Oderland
Oberhavel
Oberspreewald-Lausitz
Oder-Spree
Ostprignitz-Ruppin
Potsdam
Potsdam-Mittelmark
Prignitz
Spree-Neiße
Teltow-Fläming
Uckermark
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: de:Landkreis Oder-Spree

Käännös suomeksi
Nostaminen

Nostaminen on taakkojen siirtämistä paikasta toiseen esimerkiksi työnteon tai harrastusten yhteydessä.[lähde? ]
Suomen lain mukaan työnantajan on otettava huomioon tarjoamiensa työtilojen ja -menetelmien vaikutukset työntekijöiden terveyteen ja turvallisuuteen.
Raskaiden taakkojen nostaminen lisää selkärankaan kohdistuvia vaurioita ja selkäkivun riskiä. Tieteellinen näyttö puhuu sen puolesta, että työntekijöiden opastaminen selän toiminnassa ja nostotekniikoissa ei riitä, vaan tarvitaan työn fyysistä keventämistä apuvälineiden avulla. Niiden hankinta ja käyttö ei ole ollut kuitenkaan riittävää muun muassa sen vuoksi, että ne hidastavat usein työntekoa. Vuodepotilaiden nostamista apuvälineiden avulla on rajoittanut myös pelko siitä, että hihnojen kiinnittäminen etukumarassa asennossa lisäisi jo itsessään välilevyvaurion riskiä. Vuonna 2001 julkaistussa vuoden kestäneessä interventiotutkimuksessa havaittiin kuitenkin, että niiden osastojen sairaanhoitajille, joihin sijoitettiin tutkimuksen yhteydessä eniten mekaanisia henkilönostimia, nostovöitä ja -kankaita, sattui vain 2,1 selkään kohdistuvaa työtapaturmaa 100 000 työtuntia kohden, kun verrokeille niitä sattui 5,7.