stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Adam Didur

Adam Didur
Adam Didur (24. joulukuuta 1874 Wola Sękowa – 7. tammikuuta 1946 Katowice) oli puolalainen oopperalaulaja, joka oli äänialaltaan basso.
Didur opiskeli Walery Wysockin johdolla Lvivissä ja sitten Franz Emmerichin johdolla Milanossa. Hän debytoi solistina Ludwig van Beethovenin sinfonian nro 9 esityksessä Milanossa. Oopperadebyyttinsä Didur teki Rio de Janeirossa vuonna 1894 Méphistophélèksen roolissa Charles Gounod’n oopperassa Faust. Didur meni naimisiin meksikolaisen laulaja Angela Aranda Arellanon kanssa. Hän lauloi vuosina 1899–1903 Varsovan oopperassa, vuosina 1903–1906 La Scalassa ja sitten vuoteen 1908 Buenos Airesissa. Hän teki Covent Garden -debyyttinsä vuonna 1905.
Didur oli Metropolitan-oopperan esiintyjä vuosina 1908–1932. Hän teki tuona aikana kaikkiaan 933 esiintymistä 55:ssä eri roolissa. Hän esiintyi muun muassa Così fan tutten ja Boris Godunovin Yhdysvaltain-ensiesityksissä. Didur loi rooleja Giacomo Puccinin oopperoissa La fanciulla del West, Il tabarro ja Gianni Schicchi. Hän palasi Eurooppaan tehtyään viimeisen esiintymisensä Metropolitan-oopperassa helmikuussa 1932. Didur nimitettiin pari kuukautta ennen toisen maailmansodan syttymistä Varsovan oopperan johtajaksi, mutta hänen työnsä keskeytyi rakennuksen pitkälti tuhouduttua. Didur opetti Lvivissä ja sitten Katowicessa. Toisen maailmansodan päätyttyä hän sai nimityksen Sleesialaisen oopperan ensimmäiseksi johtajaksi. Ooppera avattiin Didurin tuottamalla esityksellä Stanisław Moniuszkon Halkasta.
Vasili Paškevitš

Vasili Aleksejevitš Paškevitš (ven. Васи́лий Алексе́евич Пашке́вич; n. 1742 – 20. maaliskuuta 1797 Pietari) oli venäläinen säveltäjä, viulisti, laulaja ja kapellimestari. Hän oli yksi Venäjän varhaisimmista kantaväestöön kuuluneista oopperasäveltäjistä. Hän työskenteli Katariina Suuren hovissa, ja häntä on kuvattu "ainoaksi Katariina Suuren rakastamaksi venäläissäveltäjäksi".
Paškevitš toimi vuodesta 1763 hovin tanssiorkesterin viulistina. Hovisäveltäjäksi hän pääsi 1770-luvulla. Hänen ensimmäinen säilynyt oopperansa on Nestšaste ot kareti, Mihail Sokolovskin innoittama koominen ooppera Jakov Knjažninin librettoon. Vuodesta 1783 Paškevitš oli hovissa kamarimuusikon tehtävissä, mutta jatkoi myös säveltämistä, ja ooppera Fevei Katariina Suuren librettoon esitettiin vuonna 1786 suurella menestyksellä. Vuonna 1789 Paškevitšista tuli hovin tanssiorkesterin konserttimestari ja hovin lauluyhtyeen jäsen. Paškevitš opetti vuodesta 1773 laulua Pietarin taideakatemiassa ja toimi myös viulunsoiton opettajana vuosina 1780–1783.
Paškevitšin varhainen tyyli muotoutui Baldassare Galuppin, Niccolò Piccinnin ja Giovanni Paisiellon pohjalta. Hänen tyylissään oli muutosta 1780-luvulla, ja hän käytti venäläisiä kansansäveltämiä oopperoiden hääkohtauksissa. Natšalnoje upravlenie Olega -oopperaan Paškevitš saikin Katariina Suurelta tehtäväksi hääkohtauksen laatimisen. Oopperan sävellystyössä olivat hänen lisäkseen mukana Carlo Cannobio ja Giuseppe Sarti. Natšalnoje upravlenie Olega on yksi niistä kolmesta oopperasta, jotka Paškevitš sävelsi Katariina Suuren sanoihin. Paškevitšin kehittyminen säveltäjänä käy ilmi myös Mihail Matinskin kanssa tehdystä teoksesta Sanktpeterburgski gostinni.
Aiheesta muualla

IMSLP: nuotteja
Upholder-luokka

| Upholder |
| --- | --- |


Tekniset tiedot
Uppouma:  2 455 t
Pituus:  70,26 m
Leveys:  7,2 m
Syväys:  7,6 m
Koneteho:  2 035 hv
Nopeus:  12 solmua (pinnalla) 20+ solmua (sukelluksissa)
Miehistöä:  47, joista 7 upseeria
Aseistus
Meritorjunta:  6 x 21" torpedoputkea
Upholder-luokka oli Britannian Kuninkaallisen laivaston neljän sukellusveneen muodostama alusluokka. Alukset poistettiin kylmän sodan päättyessä palveluksesta. Vuonna 1988 Kanada lunasti alukset korvaamaan käytöstä poistuvia Oberon-luokan aluksia.
Suunnittelu

Alusten voimanlähteenä on yhteen akseliin kytketty dieselsähköinen voimansiirto, joka muodostuu Paxman Valenta 1600 RPA SZ -dieselmoottoreista ja GEC-sähkömoottorista. Aluksella on kaksi 120 kennon klooriakkua. Alus saavuttaa pinnalla ja snorkkelisyvyydessä 12 solmun nopeuden ja pinnan alla 20 solmun nopeuden. Toimintasäde on 8 000 merimailia kahdeksan solmun nopeudella.
Aluksen aseistuksena on kuusi 21 tuuman torpedoputkea, joita varten aluksilla on 14 Mk 14 Mod 2 Tigerfish -torpedoa sekä neljä sukellusveneistä laukaistavaa Harpoon-merimaaliaohjusta. Elektroniikkavarustuksena on tyypin 1007 tutka sekä tyyppien 2040, 2019, 2007 ja 2046 kaikuluotaimet. Tyypin 2040 kaikuluotain on muunnos ranskalaisten Eledone ja alankomaalaisesta Octopus-kaikuluotaimista. Sen korvaamiseksi tyypin 2075 kaikuluotaimella tehty suunnitelma hylättiin 1991.
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| HMS Upholder | VSEL, Barrow-in-Furness | marraskuu 1983 | 2. joulukuuta 1986 | 9. kesäkuuta 1990 | Kanadan laivastolle |
| HMS Unseen | Cammell Laird, Birkenhead | 12. heinäkuuta 1987 | 14. marraskuuta 1989 | 19. heinäkuuta 1991 | Kanadan laivastolle |
| HMS Ursula | Cammell Laird | 10. tammikuuta 1989 | 28. helmikuuta 1991 | 8. toukokuuta 1992 | Kanadan laivastolle |
| HMS Unicorn | Cammell Laird | 13. maaliskuuta 1990 | 16. huhtikuuta 1992 | 25. kesäkuuta 1993 | Kanadan laivastolle |
Vasili Pervuhin

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Vasili Pervuhin |  Vasili Pervuhin |  Vasili Pervuhin |  |
Maa:   Neuvostoliitto
Miesten jääkiekko
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Sarajevo 1984 | jääkiekko |  |
|  Hopeaa | Lake Placid 1980 | jääkiekko |  |
| Kanada-cup  | Kanada-cup  | Kanada-cup  |  |
|  Kultaa | Kanada-cup 1981 | jääkiekko |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Tšekkoslovakia 1978 | jääkiekko |  |
|  Kultaa | Neuvostoliitto 1979 | jääkiekko |  |
|  Kultaa | Ruotsi 1981 | jääkiekko |  |
|  Kultaa | Suomi 1982 | jääkiekko |  |
|  Kultaa | Länsi-Saksa 1983 | jääkiekko |  |
|  Kultaa | Neuvostoliitto 1986 | jääkiekko |  |
|  Hopeaa | Itävalta 1987 | jääkiekko |  |
|  Pronssia | Itävalta 1977 | jääkiekko |  |
|  Pronssia | Tšekkoslovakia 1985 | jääkiekko |  |
Vasili Aleksejevitš Pervuhin (ven. Василий Алексеевич Первухин, s. 1. tammikuuta 1956 Penza, Neuvostoliitto) on venäläinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. Pervuhin pelasi Neuvostoliiton maajoukkueessa 280 maaottelussa tehden 22 maalia vuosina 1976–1989. Hän voitti olympiakultaa vuonna 1984, Kanada-cupin vuonna 1981 ja kuusi maailmanmestaruutta. Hän voitti alle 20-vuotiaiden epävirallisen maailmanmestaruuden vuosina 1974, 1975 ja 1976 sekä alle 19-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden vuonna 1975. Neuvostoliiton mestaruussarjassa Pervuhin pelasi 703 liigaottelua tehden 93 maalia. Hän edusti pääsarjatasolla pääosan urastaan Dynamo Moskovaa sekä myöhemmin Krylja Sovetovia, Severstal Tšerepovetsia ja Molot Permiä. Pervuhin oli Neuvostoliiton maajoukkueen luotettavimpia puolustajapelaajia 1970- ja 1980-luvuilla.
Saavutuksia

jääkiekon olympiakulta 1984 talviolympialaisissa Sarajevossa
jääkiekon olympiahopea 1980 talviolympialaisissa Lake Placidissa
kuusi jääkiekon maailmanmestaruutta 1978, 1979, 1981, 1982, 1983, 1986
jääkiekon MM-hopea 1987
jääkiekon MM-pronssi 1977, 1985
Kanada-cupin voitto 1981
Vasili Perov

Omakuva (1851)
Vasili Grigorjevitš Perov (ven. Василий Григорьевич Перов; 2. tammikuuta 1834 (J: 21. joulukuuta 1833) Tobolsk, Venäjä – 10. kesäkuuta (J: 29. toukokuuta) 1882 Kuzminki, nykyisin osa Moskovaa) oli venäläinen taidemaalari ja Vaeltajien koulukunnan perustajia.
Vasili Perov suoritti kurssin Arzamasin piirikunnan koulussa ja siirtyi sen jälkeen Aleksandr Stupinin taidekouluun, joka myös sijaitsi Arzamasissa. Vuonna 1853 hän pääsi Moskovan maalaus-, veisto- ja rakennustaiteen opistoon, jossa hän sai opetusta maineikkailta taiteilijoilta. 1862 Perov matkusti kolmeksi vuodeksi Länsi-Eurooppaan ja maalasi katunäkymiä. Palattuaan Moskovaan hän loi mestariteoksensa. Hän sai 1866 akateemikon arvonimen, 1871 hänestä tuli Moskovan maalaus-, veisto- ja rakennustaiteen opiston opettaja, ja näihin aikoihin hän liittyi Vaeltajiin.
Teoksia

Pariisilainen lumppuri, 1864
Troikka. Vedenhakumatka, 1866
Hukkunut, 1867
Rautatiellä, 1868
Linnustaja, 1870
Nukkuvia lapsia, 1870
Kirjailija  A. N. Ostrovskin muotokuva, 1871
Fjodor Dostojevski, 1872
Vladimir Dahl, 1872
Kotiopettajatar saapuu kauppiaan kotiin
Viimeinen majatalo kaupungin portilla
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi
Anjaw’n piirikunta

Anjaw’n piirikunta (engl. Anjaw district, hindiksi अंजॉ जिला, Añjô jilā) on yksi Intian Arunachal Pradeshin osavaltion 17 piirikunnasta. Piirikunta rajautuu lännestä Lohitin piirikuntaan, etelästä Changlangin piirikuntaan, idästä Myanmariin ja pohjoisesta Kiinaan.
Urho Piha
Aiheesta muualla

Vappumuistelma. Kirjoittanut Urho Piha, Metsästys ja kalastus, 01.06.1934, nro 6, s. 16, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Valkovenäläinen (kirja)

| Valkovenäläinen |
| --- | --- |

Kirjailija:  Reijo Mäki
Kansitaiteilija:  Timo Numminen
Kieli:  suomi
Genre:  dekkari
Kustantaja:  Otava
Julkaistu:  2009
Sivumäärä:  480
ISBN:  978-951-1-23834-8
Sarja: Vares
Edeltävä:  Lännen mies
Seuraava:  Kolmijalkainen mies
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Valkovenäläinen on Reijo Mäen kahdeskymmenes Vares-dekkari. Teos on ilmestynyt vuonna 2009. Kirjan nimi on kaksiselitteinen, toisaalta se viittaa kirjassa esiintyvään valkotukkaiseen venäläismieheen, toisaalta drinkkiin nimeltä valkovenäläinen.
Kirkkoihin ja uskontoihin varsin kriittisesti suhtautuva Mäki sai kirjaan aiheen itseensä kohdistuneesta tappouhkauksesta, joka tosin ei ollut ensimmäinen: "Hän tulee palamaan helvetin tulessa ennen kuin vuosi on päättynyt, ellei käänny uskoon".
Mäen omia näkemyksiä kuvastaen kirjojen henkilöt esittävät kyynisiä kommentteja uskonnosta ja uskomuksista, mikä Mäen mukaan on herättänyt pahaa verta joissakin piireissä. Uhkausten hän arvelee tulleen niistä piireistä.
Tarina lähtee liikkeelle kun fiktiivinen dekkarikirjailija Juhani Oxbacka tapetaan varjoisalla rantapolulla. Yksityisetsivä Jussi Vares ja kolmikon kaksi muuta jäsentä, kirjailija Luusalmi ja pastori Alanen, ovat läsnä Oxbackan siunaustilaisuudessa Turun hautausmaan Ylösnousemuskappelissa.
Arvomaailmaltaan Mäen näköinen mutta Mäkeä renttumaisempaa elämää viettävä, lain rajamailla liikkuva Jussi Vares ryhtyy tutkimaan kirjailija Oxbackan kuolemaa tämän kustantajan pyynnöstä. Uhrin sotkuinen yksityiselämä tekee myös Vareksen tutkimuksista sotkuisen vyyhdin, sillä mikään ei ole sitä miltä ensi katsomalta näyttää, ja vielä ratkaisujen viime hetkellä Vareskin joutuu hengenvaaraan.
Teoksen henkilögalleriassa esiintyvät alamaailman edustajina Samuli Sekametsä ja Icke Istid sekä rajan takaa Venäjältä tullut Valkovenäläinen. Uskovaisen muotokuvana Mäki esittää kirjassa Nokian herätyksen karismaattisen pastorin Ilari Steenin, jota hän itse luonnehtii amerikkalaisten kaapelikanavien hikisten saarnamiesten suomalaisversioksi.
Kriitikko luonnehtii Mäen kirjoja suomalaisen mieheyden barometriksi, ja kirja Valkovenäläinen jatkaa hänen mukaansa tutulla tyylillä: "Reijo Mäki on edelleen ihanasti tirisevää kirjallista grillimakkaraa."
Aiheesta muualla

Valkovenäläinen Otavan sivulla[vanhentunut linkki]
Anjalankosken voimalaitos

| Anjalankosken voimalaitos |
| --- | --- |
 Anjalankosken voimalaitos
Tyyppi:  polttovoimalaitos
Teho:  436 MW
Omistaja:  Stora Enso
Anjalankosken voimalaitos on Kymenlaaksossa Kouvolan Inkeroisissa Anjalankosken teollisuusalueella sijaitseva polttovoimalaitos. Voimalaitoksen kapasiteetti on 436 megawattia.
Tehdasalueella sijaitsee myös kaksi vesivoimalaitosta. Anjalankosken vesivoimalaitos sijaitsee Kymijoen länsirannalla ja sen kapasiteetti on 20 megawattia. Inkeroisten vesivoimalaitos sijaitsee tämän vieressä joen itärannassa ja sen kapasiteetti on 17 megawattia.
Anjalankosken voimalaitos sijaitsee Anjalankosken paperitehtaan vieressä. Se tuottaa sähköä ja höyryä tehdasalueen tehtaisiin ja kaukolämpöä Inkeroisten taajamaan ja Anjalan maatalousoppilaitokselle. Voimalaitos muodostuu höyry- ja kombivoimalaitoksista. Höyryvoimalaitoksella on kolme polttokattilaa ja kaksi höyryturbiinia.
Pääkattila (K2) on leijupetikattila, jossa poltetaan biopolttoaineita kuten puunkuorta, metsähaketta, purua, pakkausjätettä, maakaasua ja lietettä. Kattilan K2 kapasiteetti on 192 megawattia, joka tuottaa pääasiassa höyryä. Sillä on kaksi peräkkäistä turbiinia, joista ensimmäinen on vastapaineturbiini (VP2) ja toinen lauhdeturbiini (LV2). Vastapaineturbiinin sähköntuotantokapasiteetti on 42 megawattia ja lauhdeturbiinilla 50 megawattia. Kumpikin höyryturbiini pyörii vaaka-asennossa ja niissä on kummassakin kaksi sähkögeneraattoria.
Säätö- ja varakattiloina toimivat kattilat K5 ja K6. Ne ovat tulitorvikattiloita, jossa poltetaan maakaasua. Niiden kapasiteetti on yhteensä 60 megawattia. Kombivoimalaitoksen kattilassa (K4) poltetaan maakaasua tai kevyttä polttoöljyä. Sen kapasiteetti on 184 megawattia. Se edessä toimii tarvittaessa kaasuturbiinilaitos (GT2), joka polttaa maakaasua ja tuottaa sillä sähköenergiaa. Sen sähköteho on 73 megawattia. Tuotannossa syntyvä hukkalämpö ohjataan kombivoimakattilaan (K4) hyötykäyttöön.
Alfred Rinesch

| Mitalit> Maa:   Itävalta. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Itävalta. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Itävalta. Olympialaiset  | Maa:   Itävalta>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Lontoo 1948 | arkkitehtuuri |  |
Rineschin sukuhauta Pörtschach am Wörtherseellä Kärntenissä.
Alfred L. Rinesch (14. toukokuuta 1911 Wien − 1. tammikuuta 2005 Pörtschach am Wörthersee) oli itävaltalainen arkkitehti ja olympiamitalisti.
Rinesch osallistui vuoden 1948 Lontoon olympialaisiin, joissa hänet palkittiin hopeamitalilla arkkitehtuurissa teoksellaan "Wassersportzentrum in Kärnten" ("Kärntenin vesiurheilukeskus").
Valo (Mustan kuun lapsien albumi)

| Valo Mustan kuun lapset |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 8. maaliskuuta 2019
 Formaatti: CD
 Tyylilaji: dark metal
 Kesto: 55.14
 Levy-yhtiö: Inverse
Listasijoitukset
  43.    7. (fyysinen albumilista)
Mustan kuun lapsien muut julkaisut
| Saatto 2017 | Valo 2019 | Kruunu 2021 |
Valo on Mustan kuun lapsien kuudes studioalbumi, joka julkaistiin 8. maaliskuuta 2019. Se debytoi Suomen virallisen listan sijalla 43, sekä fyysisten albumien listan sijalla 7.
Kappaleesta ”Kohti valoa” kuvattiin musiikkivideo.
Vastaanotto

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
Inferno : 
| Kaaoszine  | 9.5/10 |  |

Yhtyeen faniksi tunnustautunut Kaaoszinen Taru Ruusu saaneen, mitä oli yhtyeeltä tilannut. Karvan alle täydet pisteet antanut arvioija sanoi albumin tuoneen jokaisella kuuntelukerralla uusia aspekteja, joista esimerkkinä kappale ”Nostalgia” antaa kuuluvuutta eri instrumenteille.
Kappaleet

|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Kesto |  |  |  |  |  |  |  |
| 1. | Kuninkaan uni | 4.03 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Eksyneet | 5.20 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Ikaros | 5.11 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Kohti valoa | 6.59 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Soidin | 2.55 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Nostalgia | 7.17 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | Tropaeum | 7.40 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Valo | 15.49 |  |  |  |  |  |  |  |
Aiheesta muualla

Valo (Mustan kuun lapsien albumi) Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Valo (Mustan kuun lapsien albumi) Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
UCW 15

| Tapahtuman tiedot: |
| --- | --- |
Järjestäjä:: Ultimate Cage Wars
Päivämäärä:: 13. maaliskuuta 2009
Paikka:: Winnipeg Convention Centre
Kaupunki::  Winnipeg, Manitoba

UCW 15 – Massacre oli järjestyksessään 15. Ultimate Cage Warsin järjestämä vapaaottelutapahtuma, joka käytiin Winnipegissä, Manitobassa 13. maaliskuuta 2009. Tapahtuman pääotteluna oli Ferrid Kheder vastaan Graydon Tannas.
Tulokset > Alkuottelut

Keskisarjan ottelu: TJ Coletti vs. Dave de Lorenzi
de Lorenzi voitti ottelun teknisellä tyrmäyksellä ensimmäisessä erässä, ajassa 1:25
Kevyensarjan ottelu: Scott Richardson vs. Matthew Veley
Richardson voitti ottelun teknisellä tyrmäyksellä ensimmäisessä erässä, ajassa 4:40
Välisarjan ottelu: Chad Kozicki vs. Sebastien Garguier
Garguier voitti ottelun luovutuksella ensimmäisessä erässä, ajassa 0:53
Höyhensarjan ottelu: Billy Hua vs. Warren Phillips
Phillips voitti ottelun luovutuksella ensimmäisessä erässä, ajassa 1:38
Höyhensarjan ottelu: Dwight Sutherland vs. Matt Veal
Sutherland voitti ottelun luovutuksella toisessa erässä, ajassa 3:23
Höyhensarjan ottelu: Luis Huete vs. Dmitry Kalikhman
Huete voitti ottelun luovutuksella ensimmäisessä erässä, ajassa 0:34
Kevyensarjan ottelu: Jose Rodriguez vs. Tiago Tavares
Rodriguez voitti ottelun teknisellä tyrmäyksellä toisessa erässä, ajassa 0:42
Keskisarjan ottelu: Chad Sherman vs. Brett Pearson
Sherman voitti ottelun teknisellä tyrmäyksellä ensimmäisessä erässä, ajassa 2.14
Raskaan keskisarjan ottelu: Chris Stranger vs. Jay Alexander
Alexander voitti ottelun yksimielisellä päätöksellä.
Tulokset > Pääottelu

Välisarjan ottelu: Ferrid Kheder vs. Graydon Tannas
Kheder voitti ottelun tyrmäyksellä kolmannessa erässä, ajassa 0:18
Union Street

| Union Street Erasure |
| --- | --- | --- |

Cover-albumin tiedot
 Julkaistu: 3. huhtikuuta 2006 (UK)  18. huhtikuuta 2006 (USA)
 Tuottaja(t): Steve Walsh & Vince Clarke
 Tyylilaji: country
 Kesto: 43.49
 Levy-yhtiö: Mute
Erasuren muut julkaisut
| The Erasure Show 2005 | Union Street 2006 | Acoustic Live 2006 |
Singlet albumilta Union Street
 ”Boy” Julkaistu: 21. maaliskuuta 2006
Union Street on brittiläisen synthpop-yhtye Erasuren kahdestoista studioalbumi, joka sisältää akustisia ja country-vaikutteisia versioita yhtyeen aiemmilla äänitteillä julkaistuista kappaleista. Idea akustisen albumin tekoon oli syntynyt yhtyeen edellisen levyn, Nightbirdin, lauluäänityksissä Union Street -studiolla, New Yorkissa. Clarke ja Bell halusivat työstää uudelleen vanhempia kappaleitaan, jotka olivat heidän mielestään saaneet ansaitsemaansa vähemmän huomiota tai joiden he eivät kokeneet alkuperäisversioina tuovan esiin täyttä potentiaaliaan.
Kappaleet

Suluissa alkuperäisversion sisältävä albumi.
Boy – 3.51  (Cowboy)
Piano Song – 3.19  (Wild!)
Stay With Me – 4.55  (Erasure)
Spiralling – 2.28  (The Circus)
Home – 4.14  (Chorus)
Tenderest Moments – 5.15  ("Run to the Sun" -singlen B-puolella)
Alien – 3.44  (Loveboat)
Blues Away – 4.01  (I Say I Say I Say)
How Many Times – 3.32  (Wild!)
Love Affair – 3.57  (Cowboy)
Rock Me Gently – 4.29  (Erasure)}
Kokoonpano

Vince Clarke – nylonkitara
Andy Bell – laulu
Steve Walsh – kitara
Ben Butler – kitara
Gordon Titcomb – steel-kitara, dobro, mandoliini
Richard Hammond – akustinen basso
Joey Seifers – akustinen basso
Ben Wittman – lyömäsoittimet
Kenny Wollesen – lyömäsoittimet
David Weiss – puupuhaltimet
Antoine Silverman – viulu
Chris Cardona – viulu
David Creswell – viulu
Anja Wood – sello
Jill Walsh – taustalaulu
Vedenpyhitys

KP Metropoliitta Ambrosius toimittaa Suurta vedenpyhitystä Uspenskin katedraalissa Teofaniajuhlassa 2009. Käsiristi on tässä tapauksessa vaakasuorassa asennossa. Alidiakonit pitelevät siunauskynttilöitä trikiiriä ja dikiiriä
Vedenpyhitys (kreikaksi αγιασμός, venäjäksi освящение воды) on ortodoksisen kirkon kirkollinen toimitus, joka tavallisimmin suoritetaan avoimen veden äärellä, kuten esimerkiksi järven tai joen rannalla tai kaivon luona. Vedenpyhityksessä vesi pyhitetään Pyhän Hengen armovoimalla.
Suuri vedenpyhitys toimitetaan teofanian juhlassa joko kirkossa tai avoveden äärellä. Suuri vedenpyhitys toimitetaan vain kerran vuodessa, 6. tammikuuta Teofaniajuhlan eli Kristuksen kasteen juhlan yhteydessä. Merkittävin ero on troparissa:
»Jordanissa kastettaessa Sinua oi Herra Tapahtui että ihmiset kumarsivat pyhää Kolminaisuutta Sillä Isän ääni todisti Sinusta nimittäen sinua rakkaaksi pojaksensa Ja henki kyyhkysen muodossa vahvisti sen sanan totuuden. Kunnia olkoon sinulle Kristus Jumala joka ilmestyit ja valistit maailman!»
Pieni vedenpyhitys voidaan toimittaa useammin kuten esimerkiksi kirkon praasniekkajuhlassa, ristisaaton aikana sekä kasteen ja kodin pyhittämisen yhteydessä.
Veden pyhittäminen tapahtuu upottamalla papin käsiristi veteen kolme kertaa ja samalla papin laulaessa troparia:
»Pelasta Herra sinun kansasi ja siunaa sinun perintöäsi Anna seurakunnallesi voitto vihollisistasi ja suojele ristilläsi Sinun valtakuntaasi»
Risti upotetaan veteen joko kohtisuoraan tai vaakasuorassa asennossa ja sillä piirretään veteen ristinmerkki vasemmalta oikealle.  Kohtisuora upotus on tavallisempi, joskin jotkut papit, mm. isä metropoliitta Ambrosius, käyttävät molempia tapoja koska pyhitettävää vettä on yleensä kahdessa astiassa suuren kysynnän vuoksi.
Pyhitettyä vettä pidetään suuressa arvossa: sitä säilytetään ikonien läheisyydessä ja käsitellään kuin mitä tahansa pyhitettyä. Jotkut vakituista lääkitystä käyttävät esimerkiksi voivat käyttää ehtoollisen jälkeen lääkkeitä ottaessaan tarvittavana juomana juuri pyhitettyä vettä.
Useimmista seurakunnista ja luostareista voi lunastaa erityisiä astioita pyhää vettä varten.
Petserin luostarissa Venäjällä on kaksikin pyhitettyä kaivoa, joista pyhiinvaeltajat tai muut vieraat voivat nostaa pyhää vettä joko omiin tai paikalta lunastamiinsa astioihin.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Vedenpyhitys / Ortodoksi.net
Airamo

Airamo on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Aino Airamo (1883–1969), kääntäjä ja kirjailija
Arvo Airamo (1897–1955), näytelmäkirjailija
Elin Airamo (1886–1971), kansanedustaja
Hemmo Airamo (1893–1963), koomikko, näyttelijä ja teatteriohjaaja
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Vedenväki

Vedenväki on suomalaisessa mytologiassa veden alla asuvien olentojen joukko sekä tämän joukon taikavoima. Kalevalan mukaan vedessä on paljon väkeä. Vedenväkeen kuuluivat esimerkiksi vesihiidet, vetehiset, veden neidot ja pienet merestä nousevat miehet, jotka toisinaan ilmestyivät ihmisten avuksi suurine voimineen. Veden luona pelästyvä tai asiattomasti käyttäytyvä saattoi saada vedenväen vihat päälleen ja sairastua.
Vedenväkeen kuuluivat myös yksilöidyt ja nimetyt vedenhaltijat, kuten Ahti, Vellamo ja Iku-Turso.
Vedenväen avulla voitiin parantaa joitain sairaita, myös mielenvikaisia. Kun vedenväkeä tarvittiin taikuuksiin, sitä etsittiin paikoista, joissa sitä uskottiin olevan eniten. Tällaisia paikkoja olivat varsinkin veden pyörteet ja vaahto. Kun väkeä otti, piti usein uhrata vuolemalla hopeaa samaan paikkaan. Vedenväkeä sai avukseen varsinkin, jos otti vettä mukaansa.
Vedenväellä kerrottiin olevan karjaa, joka öisin saattoi nousta järvistä laiduntamaan. Tällöin vedenkarjan pystyi erottamaan tavallisista naudoista vatsapuolella olevan kalamaisen evän perusteella. Vedenkarjan maidolla kerrottiin olevan arvokkaita ja parantavia ominaisuuksia.
Hullun parannus veden väen avulla

Erään perinteen mukaan hullun parantamisessa tarvittiin lähteen vettä. Vesi täytyi ottaa lähteestä monimutkaisin rituaalein ja loitsia:
Nouse neitonen vedestä

Hienohelma hettehestä,

Tälle työlle työläälle

Tälle vaivalle vaikealle

Tämän tuskan tuntiaks

Tämän pahan parantajaks!
Sitten lämmitettiin sauna ukkosen särkemillä puilla ja kylvetettiin hullu lähteestä otetulla vedellä loitsuja lukien sekä taikatemppuja tehden. Kun hullua vietiin ulos saunasta, hänet säikytettiin vielä ampumalla pyssyllä hänen päänsä yli. Pelästyttäminen on ollut suomalaisessa kansanparannuksessa yleinen hoitomuoto.