stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pontus Palmgren
Tutkijanura

23-vuotiaana valmistuneen filosofian tohtorin väitöskirjan (1930) aiheena olivat Etelä-Suomen metsien linnuston runsaussuhteet Cajanderin metsätyyppijaon mukaisesti tarkasteltuna. Lähestymistapa oli aikaansa edellä. Samoin Ahvenanmaan järvien linnustosta tehty selvitys (1936), jossa tarkasteltiin vesistötutkijoiden laatimia järvityyppejä.
Toinen ornitologinen tutkimuskenttä liittyi pikkulintujen muuttolevottomuuteen. 1950-luvulla Palmgren julkaisi useita kirjoituksia ihmisen ja eläinten psykologiasta. Eläinpsykologiaa (1954) on edelleen alansa parhaita oppikirjoja.[lähde? ]
1960-luvulta alkaen Palmgrenin kiinnostus suuntautui yhä enemmän hämähäkkeihin. Hän tutki niiden aistinfysiologiaa ja julkaisi vuosikymmenten saatossa Suomen hämähäkkilajiston systemaattisen kahdeksanosaisen kokonaisselvityksen Die Spinnenfauna Finnlands und Ostfennoskandiens I-VIII (1939-1977), jota voidaan pitää hänen päätyönään.
Aiheesta muualla

Pontus Palmgrenin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa.
Palmgren, Pontus hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Pihlajasalo

Pihlajasalo
| --- | --- |
Sijainti:  Mikkeli, Juva Etelä-Savo Suomi
Vesialue:  Saimaa: Luonteri
Korkein kohta:  165 m mpy. 
Pinta-ala:  19 km²  
| --- | --- |
Asukasluku:  30–40
Asutuskeskukset:  Laju, Pöntilä
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Pihlajasalo on saari varsinaisella Saimaalla Luonterin järvenosassa Mikkelin Anttolassa ja Juvalla Etelä-Savossa.
Maantietoa

Pihlajasalo on 8,1 kilometriä pitkä ja 3,2 kilometriä leveä. Sen pinta-ala on 19 neliökilometriä . Se sijaitsee saaristoisen Luonterin pohjoisosassa järvenosan pääselän vieressä. Sen erottaa mantereesta lännessä saaren pituinen Siikavesi, pohjoisessa Savivesi ja Siikaveteen johtava Maaralansalmi, sekä etelässä Kukassalmi ja Ukonvirta, jotka jäävät Kukassalon ja Pihlajasalon väliin. Saaren rantaviiva on melko selväpiirteinen. Huomiota kuitenkin herättää saaren eteläpäässä sijaitseva Pihlajalahti, joka aukeaa laajaksi ja saaristoiseksi lahdeksi 1,4 kilometrin pituisen Uitonsalmen lopuksi. Myös pohjoispään Maaralansalmen mutka, Hepolahti ja Hatniemi ovat poikkeavan muotoisia. Salmen vastarannalla sijaitsee niemimaan kärjessä Maaralan kylä, josta on tieyhteys saareen.
Luonterin pääselän puoli on saaretonta vesialuetta. Mustalahden suulla sijaitsee pieni Mustasaari ja sen luoto. Seppälänniemen kohdalla on Romuluoto ja sen kaksi pikkuluotoa. Kaukana selällä sijaitsevat Vattusaaret, Paskoluoto ja Lokkaluoto seuralaisineen. Syvälle saareen työntyvässä Pihlajalahdella on yhdeksän saarta ja luotoa. Suurimmat ovat Heinäsaari, Kaurasaari ja Väänäsensaari. Saaren etelärannan näkymät peittää pitkä Kukassalo. Kukassalmessa ja Ukonvirrassa on kahdeksan saarta. Niistä suurimmat ovat Jätkäsaari, Peltosaari. Siikavedellä on Pihlajasalon kohdalla 17 saarta. Suurin on Siikasaari sekä rannassa sijaitsevat Mustatsaaret. Maaralansalmessa on salmensuulla Heinäsaari sekä muualla salmessa 10 muuta luotoa.
Saarella on vuorimaata, jossa esiintyy leveitä mäkiä. Pohjoisessa sijaitsee Käränkövuori (147 m mpy.), Hepovuori (115 m), Läävämäki (137 m), Mustalahdenmäki (137 m), Soimäki (165 m), Kulopalonmäki (157 m), Uitonmäki (152 m), pieni Leipämäki (142 m), Ukonvuori (110 m) ja Leikkaanvuori (100 m). Soimäki on saaren korkein kohta ja sen huippu kohoaa lähes 90 metrin korkeuteen Saimaasta. Saaressa ei ole erityisemmin soita ja painaumat ovatkin täyttyneet järviksi tai lammiksi. Pukkilampi sijaitsee Lajussa vierellään suoksi muuttuneen Pieni Pukkilammen vieressä. Pukkilampi laskee Lajulahteen. Pöntilässä sijaitsee kolme lampea. Suurin on Hatlampi, sitten tulevat Pieni Hatlampi ja Kärmelampi. Kuntien välisellä rajalla sijaitsee piskuinen Rajalampi. Pihlajalahdella sijaitsee Ahvenlampi, jonka ojat on johdettu Siikaveden rantaan.
Saaren kiinteä asutus muodostuu 16 taloudesta. Näiden lisäksi on saarella noin 70 vapaa-ajan asuntoa. Saarelle tulee mantereelta yhdystie 15160, joka haarautuu Koikkalan ja Koikkalanmyllyn puolivälistä yhdystieltä 15156. Se johtaa pohjoiseen, jossa se haarautuu Juvalle johtavasta seututiestä 434. Saaren itäpuolelle on merkitty veneväylä 2,4 metrin syväyksellä. Myös Siikavedelle on merkitty väylä niin, että veneellä pääsee kiertämään saari viitoitettua väylää pitkin. Saaren poikki kulkee Mikkelin ja Juvan välinen kuntaraja. Saarella onkin aina sovitettu yhteen kahden eri kunnan toimintaa .
Luontoarvoja

Osa Luonterin kallioisista saarista ja luodoista muodostavat kauniin maisemallisen kokonaisuuden, jotka on liitetty Natura 2000 -hankkeen puitteessa rantojensuojeluohjelmaan (FI0500021, 8 441 hehtaaria). Alue ulottuu sekä Juvan että Mikkelin kuntien alueille. Alue ylettyy eteläiselle Kukassaarelle ja mukana on myös Pihlajasalon eteläkärkeä. Alueen eliömaailman erikoisuuksia ovat kirjoverkkoperhonen, saukko, liito-orava ja saimaannorppa.
Saaren eteläosa kuuluu pohjois-etelä- suuntaiseen kallioalueeseen, jossa esiintyy rikastuneena nikkeliä.
Historiaa

Pihlajasalon eteläkärjessä sijaitsee pystykallioon tehty Tikaskaarteenvuoren kalliomaalaus. Se muodostuu ainakin hirvikuviosta, jonka päälle on maalattu koukkupolvinen ihmiskuvio. Saaren pohjoisosassa Juvan puolella sijaitsee peltosaran itäpuolella Hepo-ojan kalliomaalauspaikka, jonka kuviot ovat ehtineet tuhoutua.
Saaren eteläosa kuului Anttolaan vuoteen 2001 asti, jolloin Anttola liitettiin Mikkeliin. Silloinen raja on käytössä nykyäänkin. Vuonna 1923 julkaistussa taloudellisessa kartassa on saaren karttanimenä ”Pihlansalo”. Saareen oli merkitty neljä kantatilaa (Pöntilä ja Pihlajasalo Juvalla, ja Pihlajalahti ja Ukonlahti Anttolaan). Näiden lisäksi oli merkitty seitsemän nimetöntä tilaa (entisiä torppia). Pihlajalahden kautta kulki kärrypolku saaren lounaisrannasta saaren keskilinjaa pitkin saaren koillisrantaan sekä keskivaiheella vastakkaisille rannoille. Juvalle johtava ja Mustoisesta alkanut tie ohitti saaren Saviselän itärannassa.
Vuonna 1971 tuli Maaralassa tie rantaan asti. Peruskartasta päätellen tästä jatkettiin saarelle ilmeisesti veneellä tai lautalla, jota ei kuitenkaan ole merkitty karttaan. Saarella ei ollut varsinaisia teitä ja kulku-urat on merkitty kärrypolkuina. Monesta talosta tuli polku tai muutama polku rantaan. Saaren sisällä olivat kulkuyhteydet heikot ja väki liikkui ilmeisesti vesitse. Anttolan puolella oli seitsemän taloa ja Juvan puolella 17 maatilaa. Talojen peltoalat olivat pieniä ja saaresta oli raivattu peltomaaksi hyvin pieni osa. Siikaveden kautta oli viitoitettu 2,1 metrin veneväylä.
Vuoden 1988 peruskartassa näkyy Maaralansalmen ylitse rakennettu pengertie. Saarella kulki yhdystie kulkien saaren keskilinjalla sijaitsevien maatilojen kautta etelään, jossa se päättyi Pihlajalahden eteläpuolelle. Tieltä haarautui 18 pienempää tietä toisille tiloille ja rantaan, missä sijaitsi vapaa-ajan asuntoja. Maatiloja, jolla oli peltomaata ympärillään, oli nyt 12. Saareen oli tässä vaiheessa kaivettu vain muutama oja.
Pontus Tidemand

| Pontus Tidemand |
| --- | --- |
 Tidemand vuonna 2014.
Henkilötiedot
Syntynyt: 10. joulukuuta 1990 (ikä 33) Charlottenberg, Ruotsi
Kansalaisuus:   Ruotsi
WRC-ura
Nykyinen talli:  M-Sport Ford
Entiset tallit:  Škoda Motorsport
Kilpailuja:  55
Maailmanmestaruuksia:  0
Voittoja:  0
Palkintosijoja:  0
Erikoiskoevoittoja:  1
MM-pisteitä:  60
Ensimmäinen kilpailu:  Ruotsin ralli 2012
Sijoitus kaudella 2020:  12. (14 p.)
Aiheesta muualla
www.pontustidemand.se
Pontus Tidemand (s. 10. joulukuuta 1990) on ruotsalainen ralliautoilija, joka ajoi kaudella 2018 WRC2-luokassa Skoda Motorsportin autolla. Vuonna 2017 hän voitti WRC2-sarjan mestaruuden.
Ura

Ensimmäisen MM-osakilpailunsa Tidemand ajoi vuoden 2012 Ruotsin MM-rallissa. Vuotta myöhemmin hän kilpaili samassa rallissa ensimmäistä kertaa WRC-autolla. Vuonna 2013 hän voitti rallin junioreiden maailmanmestaruuden (JWRC) Ford Fiesta R2-autolla voitettuaan Portugalin, Saksan ja Ranskan osakilpailut.
Vuonna 2014 Tidemand ajoi Ruotsin rallissa WRC-autolla kahdeksanneksi, ja osallistui WRC2-luokan autolla kolmeen sarjan osakilpailuun, onnistuen voittamaan Saksan osakilpailun.
Kaudelle 2015 hän pääsi Škoda Motorsportin talliin, ja voitti Aasian-Tyynenmeren rallisarjan (APRC) mestaruuden. Hän sijoittui WRC2-sarjassa kauden lopputuloksissa viidenneksi. Vuonna 2016 hän keskittyi pääosin WRC2-sarjaan ja sijoittui lopputuloksissa viidenneksi.
Vuonna 2017 Tidemand voitti WRC2-sarjan maailmanmestaruuden. Hän voitti kauden aikana viisi osakilpailua luokassa. Vuonna 2018 hän sijoittui WRC2-sarjan lopputuloksissa hopealle tallikaverinsa Jan Kopeckýn jälkeen.
Vuodelle 2019 Tidemand pääsi ajamaan WRC-autolla Monte Carlon ja Ruotsin osakilpailuissa.
Tidemandin isäpuoli on norjalainen ralliautoilija Henning Solberg, vuoden 2003 maailmanmestarin Petter Solbergin veli.
Rallin MM-sarjan tulokset

(Tulosselitteet)
| Kausi | Talli | Auto | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | Pisteet | Sijoitus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2012 | Pontus Tidemand | Škoda Fabia S2000 | MON   | SWE 18 | MEX   | POR   | ARG   | GRE   | NZL   | FIN   | GER   | GBR   | FRA   | ITA   | ESP   |  | 0 | NC |
| 2013 | Pontus Tidemand | Ford Fiesta RS WRC | MON   | SWE Kesk. | MEX   | POR   | ARG   | GRE   | ITA   | FIN   | GER   | AUS   | FRA   | ESP   | GBR   |  | 0 | NC |
| 2014 | Pontus Tidemand | Ford Fiesta RS WRC | MON   | SWE 8 | MEX   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | 6 | 19. |
| 2014 | Pontus Tidemand | Ford Fiesta R5 |  |  |  | POR 11 | ARG   | ITA   | POL   | FIN   | GER 9 | AUS   | FRA 23 | ESP   | GBR   |  | 6 | 19. |
| 2015 | Pontus Tidemand | Ford Fiesta RRC | MON   | SWE 17 | MEX   | ARG   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | 4 | 24. |
| 2015 | Škoda Motorsport | Škoda Fabia R5 |  |  |  |  | POR 13 | ITA   | POL 13 | FIN 9 | GER   | AUS   | FRA Kesk. | ESP 9 | GBR WD |  | 4 | 24. |
| 2016 | Škoda Motorsport | Škoda Fabia R5 | MON   | SWE 11 | MEX   | ARG   | POR 9 | ITA   | POL 20 | FIN Kesk. |  | CHN C | FRA   | ESP 9 |  | AUS   | 8 | 17. |
| 2016 | Škoda Motorsport II | Škoda Fabia R5 |  |  |  |  |  |  |  |  | GER 8 |  |  |  | GBR 13 |  | 8 | 17. |
| 2017 | Škoda Motorsport II | Škoda Fabia R5 | MON 11 |  |  |  |  |  |  | POL 13 |  |  |  |  |  |  | 4 | 18. |
| 2017 | Škoda Motorsport | Škoda Fabia R5 |  | SWE 9 | MEX 10 | FRA   | ARG 10 | POR 11 | ITA   |  | FIN   | GER 12 | ESP   | GBR 11 | AUS   |  | 4 | 18. |
| 2018 | Škoda Motorsport | Škoda Fabia R5 | MON   | SWE 12 | MEX 7 | FRA   | ARG 10 | POR 8 | ITA   | FIN   | GER   |  |  | ESP   | AUS   |  | 12 | 16. |
| 2018 | Škoda Motorsport II | Škoda Fabia R5 |  |  |  |  |  |  |  |  |  | TUR Kesk. | GBR 10 |  |  |  | 12 | 16. |
| 2019 | M-Sport Ford WRT | Ford Fiesta WRC | MON 20 | SWE 8 | MEX   | FRA   | ARG   | CHL   | POR   | ITA   | FIN   | GER   | TUR 9 | GBR 7 | ESP   | AUS   | 4 | 15. |
Käännös suomeksi
Andrea Horváthová

Andrea Horváthová Kansojen liigan ottelussa Suomea vastaan Turussa syyskuussa 2023.
Andrea Horváthová (s. 5. lokakuuta 1995) on slovakialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän edustaa puolalaista Czarni Sosnowieciä, johon hän siirtyi kotimaastaan vuonna 2019. Hän on pelannut maaliskuun 2024 loppuun mennessä Slovakian naisten maajoukkueessa 64 maaottelua. Hän pelasi ensimmäisen naisten maaottelunsa huhtikuussa 2015.
Andy Abraham

| Andrew Abraham |
| --- | --- |
 Abraham Eurovision laulukilpailussa 2008.
Henkilötiedot
Syntynyt: 16. heinäkuuta 1964 (ikä 60) Lontoo, Iso-Britannia
Muusikko
Laulukielet:  englanti
Aktiivisena:  2005–
Tyylilajit:  Popmusiikki
Soittimet:  laulu
Levy-yhtiöt:  Sony BMG
Aiheesta muualla
www.andyabraham.co.uk
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Andrew Abraham (s. 16. heinäkuuta 1964 Lontoo, Iso-Britannia) on brittiläinen laulaja. Aiemmin roskakuskina toiminut Abraham nousi julkisuuteen The X Factor -kykyjenetsintäohjelman kautta vuonna 2005.
Abraham edusti Britanniaa vuoden 2008 Eurovision laulukilpailussa kappaleella ”Even If” ja sijoittui finaalissa 14 pisteellä 23:lle eli jaetulle viimeiselle sijalle Puolan ja Saksan edustajien kanssa.
Diskografia > Albumit

The Impossible Dream (2006)
Soul Man (2006)
Very Best Of (2008)
Even If (2008)
Porin puistoakselit

G.T. von Chiewitzin asemakaava vuodelta 1852.
Porin puistoakseleilla tarkoitetaan kaupungin ydinkeskustan neljän puistokadun muodostamia akseleita. Ilmansuuntien mukaan kulkevat kaksi akselia jakavat kaupungin keskustan neljään eri osaan. Puistot toimivat Linnan, Teljän, Malminpään ja Karhunpään kaupunginosien rajoina.
Puistoakselit luotiin Porin viimeisimmän kaupunkipalon jälkeen. Toukokuussa 1852 raivonnut palo tuhosi kaikkiaan kolme neljäsosaa kaupungin koko rakennuskannasta.
Turun ja Porin läänin lääninarkkitehti Georg Theodor von Chiewitz suunnitteli palon jälkeen uuden asemakaavan. Neljän leveän puistokadun tarkoitus oli estää tulen leviäminen kaupunginosasta toiseen.
Puistokatuja kutsuttiin alun perin ilmansuuntien mukaan nimetyiksi Esplanadeiksi. Itsenäistymisen jälkeen niiden nimet muutettiin nykyiseen muotoon Etelä-, Pohjois-, Itä- ja Länsipuistoiksi. Kadut käsittävät kaksi eri suuntiin kulkevaa ajorataa sekä niiden välisen leveän puiden varjostaman puistokäytävän.
Porin puistoakselit ovat osa Porin kansallista kaupunkipuistoa.
Eteläpuisto–Pohjoispuisto

Eteläpuisto ja Pohjoispuisto muodostavat niihin liittyvien Cygnaeuksen puiston ja Raatihuoneenpuiston kanssa noin kilometrin mittaisen keskustaa halkovan akselin. Se alkaa Cygnaeuksen koululta ja päättyy Porin raatihuoneelle.
Eteläpuisto–Pohjoispuisto > Eteläpuisto

Eteläpuisto alkaa itä–länsi-suunnassa kulkevalta Itsenäisyydenkadulta, joka erottaa sen Cygnaeuksen koulun puistosta. Se ohittaa kaksi poikkikatua, Mikon- ja Liisankadut ja päättyy ns. Puistojen risteykseen, joka nykyään on viralliselta nimeltään Risto Rytin aukio.
Sen rakennuskanta muodostuu lähinnä korkeista 1960–1970-lukujen rakennuksista. Eteläpuiston alkupäässä on 2000-luvulla valmistunut ns. Eurooppa-kortteli, jonka suunnittelusta järjestettiin aikoinaan kansainvälinen arkkitehtikilpailu.
Eteläpuistossa sijaitsee myös tanskalaisen kuvanveistäjän Per Kirkebyn vuodelta 1993 oleva tiilinen monumentti Porin portti.
Eteläpuisto–Pohjoispuisto > Pohjoispuisto

Eteläpuistoa korttelin verran lyhyempi Pohjoispuisto kohtaa ainoastaan yhden poikkikadun ennen päättymistään Valtakadulle. Pohjoispuiston jatkeena Valtakadun takana on Raatihuoneenpuisto, jonka pohjoislaidalla sijaitsee vuonna 1841 valmistunut Porin raatihuone.
Pohjoispuiston rakennuskanta on Eteläpuistoa monipuolisempi. Sen varrella ovat muun muassa vuonna 1927 valmistunut entinen puhelinlaitoksen talo, jossa nykyään toimii Satakunnan Museon hallinnoima Luontotalo Arkki. Pohjoispuiston ja Gallen-Kallelankadun kulmassa on vuodelta 1892 peräisin oleva puurakenteinen entinen Björneborgs svenska samskolan talo. Nykyään siinä toimii Porin taidekoulu.
Pohjoispuiston varrella sijaitsee myös Porin kaupunginkirjaston rakennus. Sen sisäänkäynti on Gallen-Kallelankadun puolelta.
Pohjoispuistossa on kaksi taideteosta: vuonna 2009 paljastettu presidentti Risto Rytin rintakuva sekä Akseli Gallén-Kallelan patsas vuodelta 1965.
Puistojen risteys eli Risto Rytin aukio

Neljän puistokadun yhtymäkohtaa on vuodesta 2009 lähtien kutsuttu Risto Rytin aukioksi.
Se nimettiin uudelleen kuvanveistäjä Sofia Saaren suunnitteleman presidentti Rytin muistomerkin paljastuksen yhteydessä. Pori on Risto Rytin vanha koulukaupunki.
Itäpuisto–Länsipuisto > Itäpuisto

Isolinnankadulta alkavan Itäpuiston alkupää on nykyään kävelykatuna kahden ensimmäisen korttelin verran aina Antinkadulle saakka. Puistokadun alkupäässä sijaitsee myös kuvanveistäjä Aimo Tukiaisen suunnittelema Eetu Salinin muistomerkki, joka paljastettiin vuonna 1955. Salinin mukaan on lisäksi nimetty Itäpuiston ja kavelykatuna toimivan Yrjönkadun risteyksessä sijaitseva Eetunaukio. Se on tapahtuma-aukio, jonka esiintymislavalla järjestetään erilaisia tapahtumia ympäri vuoden. Itäpuiston varrella sijaitsee useita liike- ja toimistorakennuksia, muun muassa kauppakeskus IsoKarhu sekä muotitavaratalo Ratsula. Puistojen risteyksen tuntumassa on vuonna 1863 perustetun Porin VPK:n paloasema. Itäpuistossa sijaitsevat myös Kauko Räikkeen Rumpalipoika-patsas sekä Sofia Saaren vuonna 2013 paljastettu Porin VPK:n 150-vuotismuistomerkki.
Itäpuiston ja Isolinnankadun kulmauksessa toimi Hotelli Juhana Herttua vuosina 1955–1997. Rakennus purettiin tulipalon jälkeen vuonna 2018.
Itäpuisto–Länsipuisto > Länsipuisto

Länsipuiston varrella on lähinnä 1970–1980-luvuilla valmistuneita asuinrakennuksia. Sen päässä Vapaudenkadun länsipuolella sijaitsee vuonna 1919 rakennettu Porin vanha rautatieasema.
Länsipuisto on tunnettu myös sen puissa elävästä runsaslukuisesta mustavarisyhdyskunnasta.
Porin keskusta ilmakuvassa: Eteläpuisto ja Pohjoispuisto sekä Raatihuoneenpuisto jakavat keskustan.
Yleiskuva Pohjoispuistosta.
Eetunaukion lava Itäpuistossa.
Länsipuisto
Annastiina Tahkola

Annastiina Tahkola on suomalainen oopperalaulaja, äänialaltaan mezzosopraano. Hän on toiminut vuodesta 2000 Taideyliopiston Sibelius-Akatemian Kuopion osastossa laulutaiteen tuntiopettajana sekä vuodesta 2017 klassisen laulun lehtorina Savonia Ammattikorkeakoulussa.
Koulutus

Tahkola valmistui musiikin maisteriksi 1995 Sibelius-Akatemiasta Kuopion osastosta pääaineenaan kirkkomusiikki ja on suorittanut laulun A-tutkinnon vuonna 1997. Musiikkipedagogin tutkinnon hän on suorittanut 2007 Savonia-ammattikorkeakoulussa.
Ura

Tahkola nousi suuren yleisön tietoisuuteen voitettuaan ensimmäisen kansainvälisen Sibelius-laulukilpailun Järvenpäässä 2007.
Tahkolan monipuolinen ohjelmisto ulottuu vanhasta musiikista aina uuden musiikin kantaesityksiin saakka. Tahkola on kysytty alttosolisti suurissa kirkkoteoksissa ohjelmistossaan kaikki keskeiset  messut, oratoriot ja passiot säveltäjäniminä esimerkiksi J. S. Bach, Duruflé, Dvořák, Händel, Mozart, Mendelssohn, Verdi, Vivaldi ja Szymanowski. Uudesta musiikista mainittakoon Pekka Kostiaisen Requiem sekä Jyrki Linjaman Stabat Mater. Häntä on kuultu solistina  Joensuun, Jyväskylän, Kemin, Kouvolan, Kokkolan, Kuopion, Lappeenrannan, Oulun ja Turun Kaupunginorkesterien konserteissa. Radion Sinfoniaorkesterin solistina hän lauloi 2019 Helsingin Juhlaviikoilla.  Lisäksi hän on tehnyt runsaasti yhtestyötä eri kamariyhtyeiden kanssa sekä sotilassoittokuntien, kuten Kaartin soittokunnan kanssa. Lied-yhteistyötä hän on tehnyt mm. Kirill Kozlovskin, Ilkka Paanasen sekä Tuula Hällströmin kanssa ohjelmistossaan mm. suomalaista laulumusiikkia Merikannolta, Kuulalta ja Sibeliukselta, Wagnerin Wesendonck-lieder, Mahlerin Kindertotenlieder sekä venäläistä ja espanjalaista laulumusiikkia. 
Nova Records julkaisi vuonna 2013 levyn Sineä ja kultaa, joka sisältää muun muassa Toivo Kuulan yksinlauluja sekä Tauno Pylkkäsen Kuoleman joutsen -laulusarjan Nova Ensemblen kanssa. Tammikuussa 2015 ilmestyneellä Jean Sibelius 150 -kamarimusiikkilevyllä Tahkola laulaa Sibeliuksen yksinlauluja  Lisäksi hän on ollut solistina lukuisilla kuorolevyillä sekä omakustanteilla.
Annastiina Tahkola debytoi Suomen Kansallisoopperassa vuonna 2010 Benjamin Brittenin Albert Herring -oopperassa Mrs. Herringin roolissa Mikko Franckin johdolla. Kokkolan Oopperakesän 2017 tuotannossa hän lauloi G. Meyerbeerin oopperassa L'etoile Du Nord Ekimonnan roolin Sakari Oramon johdolla  sekä Kaisan roolissa Aulis Sallisen Punaisessa Viivassa Kemissä  maaliskuussa 2018 Erkki Lasonpalon johdolla.
Iisalmen Eino Säisä -salissa sai 6.10.2022 uusintaensi-iltansa Ilkka Kuusiston kamariooppera Nainen kuin jäätynyt samppanja, jossa Tahkola lauloi Aino Kallaksen roolin. 
.
Yksityiselämä

Tahkolan puoliso on kanttori Pertti Tahkola.
Popol vuh (täsmennyssivu)

Popol vuh voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Popol Vuh, vanha mayakansojen eepos
Popol Vuh, saksalainen 1970-luvulta 2000-luvulle vaikuttanut krautrock-yhtye
Popol Ace, alun perin nimellä Popol Vuh, norjalainen 1970-luvulla vaikuttanut progressiivisen rockin yhtye.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Popol vuh”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Alive & Well

| Alive & Well Quiet Riot |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : The Office -studiossa, Van Nuysissä, Kaliforniassa
 Julkaistu: 23. maaliskuuta 1999
 Tuottaja(t): Quiet Riot
 Tyylilaji: Hard rock
 Kesto: 72.11
 Levy-yhtiö: Dead Line Music
Quiet Riotin muut julkaisut
| Terrified 1993 | Alive & Well 1999 | Guilty Pleasures 2001 |
Alive & Well on kalifornialaisen hard rock -yhtye Quiet Riotin studioalbumi joka julkaistiin alkuvuodesta 1999. Levyllä on 8 uutta kappaletta, 1 cover sekä 6 uutta versiota yhtyeen vanhoista hiteistä.
Kappaleet

Don't know what I want – 4.52
Angry – 5.22
Alive and well – 5.03
The Ritual – 6.07
Overworked and underpaid – 5.36
Slam dunk (Way to go!) – 3.23
Too much information – 4.28
Against the wall – 4.46
Highway to Hell (AC/DC cover) – 3.59
Sign of the Times 1999 – 4.253
Don't wanna let you go 1999 – 4.52
The Wild and the Young 1999 – 5.33
Mama weer all crazee now 1999 – 3.22
Cum on feel the noize 1999 – 4.40
Metal Health (Bang your head) 1999 – 5.15
Kokoonpano

Kevin DuBrow - laulu
Carlos Cavazo - kitara
Rudy Sarzo - basso
Frankie Banali - rummut
Aiheesta muualla

Alive & Well Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Alive & Well Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Perälänlampi (Alavus)

| Perälänlampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Pohjanmaa
Kunnat:  Alavus
Koordinaatit:  62°25′10″N, 23°32′52″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Toisveden alue (35.42)
Laskuoja:  oja Aliseen Sulkavanjärveen 
Järvinumero:  35.425.1.007
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  129,4 m  
Rantaviiva:  0,381 km  
Pinta-ala:  0,511 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiPerälänlampi 
Perälänlampi  on Etelä-Pohjanmaalla Alavudella Koskipään kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 0,5 hehtaaria, se on 200 metriä pitkä ja 50 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 400 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Toisveden alueella (35.42), jonka Sulkavanjoen valuma-alueeseen (35.425) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 129,4 metriä mpy.
Andy Andreoff

| Andy Andreoff |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 17. toukokuuta 1991 (ikä 33) Pickering, Ontario
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  hyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  185 cm
Paino:  94 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2012–
Aik. seurat:  Oshawa Generals (OHL) Manchester Monarchs (AHL) Los Angeles Kings (NHL) Syracuse Crunch (AHL) Lehigh Valley Phantoms (AHL) Philadelphia Flyers (NHL) New York Islanders (NHL) Bridgeport Sound Tigers (AHL)
NHL-varaus:  80. varaus, 2011 Los Angeles Kings
Andy Andreoff (s. 17. toukokuuta 1991) on kanadalainen jääkiekkoilija. Andreoff on Los Angeles Kingsin varaus vuoden 2011 kolmannelta kierrokselta.
Ura

Andreoff pelasi viisi kautta vuosina 2007–2012 OHL-joukkue Oshawa Generalsissa. 281 pelaamassaan ottelussa hän teki 18 maalia ja 207 pistettä. Lisäksi hänelle kertyi 312 jäähyminuuttia.
13. lokakuuta 2011 Andreoff teki Los Angeles Kingsin kanssa kolmen vuoden tulokassopimuksen. Kings teki kaudeksi 2014–2015 yhden vuoden jatkosopimuksen Andreoffin kanssa.
Tilastot

Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Andy Andreoff
Käännös suomeksi