stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Toive Aartolahti

| Toive Aartolahti> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 6. lokakuuta 1934 Ruovesi
Kansalaisuus:  suomalainen
Koulutus ja ura
Instituutti:  Helsingin yliopisto
Tutkimusalue:  maantiede
Toive Yrjö Aleksi Aartolahti (s. 6. lokakuuta 1934 Ruovesi) on suomalainen maantieteilijä, Helsingin yliopiston pitkäaikainen luonnonmaantieteen professori vuosina 1976–1998, useiden koulukirjojen tekijä ja ylioppilastutkintolautakunnan jäsen.
Aartolahti valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1959 ja lisensiaatiksi vuonna 1962 sekä väitteli filosofian tohtoriksi vuonna 1965. Hän toimi assistenttina Helsingin yliopiston maantieteen laitoksella vuosina 1960–1967, virkaatekevänä luonnonmaantieteen apulaisprofessorina vuosina 1967–1968, apulaisprofessorina vuosina 1968–1976 sekä professorina vuosina 1976–1998.
Tieteellisessä työssään Aartolahti on keskittynyt etenkin Suomen geomorfologian erityiskysymyksiin tutkimusaiheinaan muun muassa jäätikkösyntyinen korkokuva, tuulen ja aallokon aikaansaamat pinnanmuodot, jokilaaksojen kehitys ja periglasiaaliset ilmiöt. Hän on julkaissut yli 50 tutkimusta luonnonmaantieteen alalta sekä toimittanut useita maantieteen oppikirjoja peruskoulua ja lukiota varten.
Aartolahti on ollut Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen vuodesta 1973.
Julkaisuja

Oberflächenformen von Hochmooren und ihre Entwicklung in Südwest-Häme und Nord-Satakunta (1965)
Die Geomorphologie des Gebiets von Tammela, Süd Finnland (1968)
On deglaciation in southern and western Finland (1972)
Morphology, vegetation and development of Rokuanvaara, an esker and dune complex in Finland (1973)
The morphology and development of the river valleys in southwestern Finland (1975)
Aiheesta muualla

Toive Aartolahti - kirjallinen tuotanto 1965-1997 WEB.DOC 1/1998, Helsingin yliopiston maantieteen laitos (arkistoitu versio).
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Italia  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Alankomaat 
Henkilöt:  DDB  Uppslagsverket Finland 
Muut:  IdRef
Aapinen

Aapinen on kirja, jonka tarkoituksena on opettaa lukemista ja jossa käydään tavallisesti eri kirjaimet läpi aakkosjärjestyksessä.
Suomalaisen aapisen historia

Ensimmäinen tunnettu suomenkielinen kirja oli aapinen, Mikael Agricolan Abckiria vuodelta 1543. Sitä ei tosin ollut tarkoitettu niinkään lapsille, vaan lähinnä lukutaitoa opettaville papeille. Abckirian aapisosa käsittää neljä sivua ja katekismusosa 12 sivua. Vuonna 1629 julkaistulla suomenkielisellä aapisella oli myös kirkolliset tarkoitusperät. Enemmän lapsille suunnattu oli Yxi paras lasten tawara, vuoden 1666 katekismuksen aapisosa, jonka oli kirjoittanut piispa Johannes Gezelius vanhempi ja joka julkaistiin erillisenä 12-sivuisena painoksena. Gezeliuksen tavoite oli saada kansa omaksumaan sisälukutaito. Pälkäneläinen Daniel Medelplan kaiversi Gezeliuksen aapisen puulaatoille, jotta sitä voitiin painaa käsin. Sota-aikoina kirjapainot eivät toimineet ja aapisista oli pulaa. Esimerkiksi ennen isovihaa 1700-luvun alussa arvioitiin vain joka kolmannen suomalaisen osaavan auttavasti lukea.
Jaakko Juteinin Lasten kirjassa (1816) oli myös ei-uskonnollista aineistoa, jonka määrä aapisissa alkoi nousta.
Henrik Gabriel Porthan oli sitä mieltä, että ensimmäisen kirjan tulisi herättää lapsen uteliaisuus ja mielenkiinto. Lapsen kyvyt ja tarpeet alettiinkin ottaa huomioon myös heille tarkoitetuissa teoksissa.
Suomenkielisen aapisen kuva-aiheena ja symbolina on perinteisesti esiintynyt aapiskukko. Maailman vanhin säilynyt aapiskukko on painettu puolalaisen aapisen kanteen 1500-luvulla. Aapiskukko esiintyy myös Pälkäneen kunnan vanhassa vaakunassa.
Kirjallisuutta

Kotkaheimo, Liisa: Suomalaisaapisia kansainvälisessä taustassaan ja kansainvälisissä yhteyksissään 1600-luvulta 1950-luvulle.  Joensuu:  Joensuun yliopiston kasvatustieteiden tiedekunnan tutkimuksia, 1994.  ISBN 951-708-256-8
Kotkaheimo, Liisa: Suomalaisen aapisen viisi vuosisataa. Aapisten sisältö ja tehtävät kansanopetuksessa.  (Väitöskirja)  Joensuu:  Joensuun yliopiston kasvatustieteellisiä julkaisuja, 1989.  ISBN 951-696-849-X
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Oululaisen Barckin kirjapainon painama aapinen vuodelta 1856.
Hilkka-Maija Keskinen esittelee aapisia, Kirjastokaista-video
Aapis-kirja vuodelta 1850.
Aapiskukko Pälkäneen kunnan vanhassa vaakunassa
Aaron Aaronsohn

| Aaron Aaronsohn |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1876 Bacău, Romania
Kuollut: 15. toukokuuta 1919 Englannin kanaali
Koulutus ja ura
Tutkimusalue:  kasvitiede maataloustiede
Tunnetut työt:  villin emmervehnän (Triticum dicoccoides) löytäminen
Aaron Aaronsohn (1876 Romania – 15. toukokuuta 1919) oli romanialaista taustaa oleva kasvitieteilijä, maataloustieteilijä ja juutalainen sionisti, joka tunnetaan muun muassa villin emmervehnän löytämisestä. Lisäksi hän oli mukana perustamassa Ison-Britannian hyväksi ensimmäisessä maailmansodassa toiminutta Nili-vakoilujärjestöä, johon kuului myös hänen sisarensa Sarah Aaronsohn.
Elämä

Aaronsohn syntyi 1876 pienessä kylässä Romaniassa. 1882 Aaronsohnin vanhemmat muuttivat ensimmäisen alijan mukana Osmanien valtakuntaan kuuluvaan Palestiinaan ja olivat perustamassa Zikhron Ya'akovin asutusta Haifan ulkopuolella. Aaronsohnin älykkyys huomattiin varhain ja 1893 hänet lähetettiin Edmond de Rotschildin sponsoroimana opiskelemaan maatalous- ja kasvitiedettä Ranskaan.
Palattuaan kahden vuoden kuluttua Palestiinaan hän toimi maataloustieteellisenä neuvonantajana suurtilojen omistajille ja ryhtyi tutkimaan Palestiinan kasvistoa ja geologiaa. 1906 hän teki läpimurtonsa löydettyään villin emmervehnän (Triticum dicoccoides) kasvamasta Hermonvuoren alueella. Löytö teki hänestä tieteellisissä piireissä kuuluisan ja kolme vuotta myöhemmin hän teki kahdeksan kuukauden pituisen kierto- ja luetomatkan Yhdysvaltoihin, jossa hän myös tutustui sionismiin.
Yhdysvalloissa kerättyjen varojen turvin hän perusti tutkimusaseman Palestiinassa sijainneeseen Athlitiin, jossa hän suoritti seuraavien vuosien ajan kasvitieteellisiä kokeita. Ensimmäisen maailmansodan puhjettua Aaronsohnin perhe jäi Palestiinaan toisin kuin useimmat juutalaisperheet, jotka poistuivat maasta. 1915 Syyrian kurvernööri Djemal pašša nimitti Aaronsohnin satotuhoja aiheuttaneiden heinäsirkkaparvien hävitykseen tähtäävän ohjelman päälliköksi.
Aaronsohn matkusti työnsä puolesta Syyriassa ja Palestiinassa ja järjesti julkisia luentoja ja oppitunteja liittyen heinäsirkkojen hävittämiseen. Samalla hän kuitenkin kiinnitti huomiota huononevaan tilanteeseen alueella ja pelkästi erityisesti sen juutalaisvähemmistön puolesta. Sodan aikana Aaronsohn oli mukana perustamassa Palestiinassa toiminutta Isolle-Britannialle tiedustelutietoa toimittanutta juutalaisvakoojien verkostoa, jonka nimeksi tuli myöhemmin Nili.
Nili-vakoilujärjestöön kuului myös Aaronsohnin sisar Sarah Aaronsohn, joka jäi 1917 turkkilaisten vangiksi ja teki itsemurhan. Sodan loppuvaiheiden aikana Aaronsohn toimi äänekkäänä sionismin puolestapuhujana. 15. toukokuuta 1919 hän kuoli lento-onnettomuudessa ylittäessään Englannin kanaalia paksussa sumussa. Hänen tai lentäjän ruumista ei koskaan löydetty.
Aiheesta muualla

Aaron Aaronsohn (1876 - 1919) (Arkistoitu – Internet Archive) Herzl.org (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Alankomaat 
Tieteilijät:  International Plant Names Index 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  SNAC  IdRef 
Aaronsohnia-sukuun kuuluva Aaronsohnia factorovskyi.
Abaddon

Abaddon taistelee kristityn kanssa. Kuvitusta John Bunyanin kirjasta Kristityn vaellus.
Abaddon (hepreaa: hävitys, tuho) oli Vanhassa testamentissa tuonpuoleinen tai yksi Helvetin eli Gehennan osastoista. Johanneksen ilmestyksessä esiintyy "Abaddon" -niminen syvyyden enkeli, jonka merkityksestä on esitetty erilaisia, hyvinkin vastakohtaisia selityksiä. Joidenkin mielestä Abaddonilla kuvataan paholaista henkilöityneenä "syvyyden enkeliksi". 1800-luvulla yritettiin osoittaa tämän raamatunkohdan soveltuvan profeetallisesti sellaisiin yksilöihin kuin keisari Vespasianukseen, Muhammediin ja jopa Napoleoniinkin, ja tätä enkeliä pidettiin yleensä ”saatanallisena”. Abaddonin kreikankielinen nimi on Apollyon, tuhoaja.
Toisaalta on kiinnitetty huomiota siihen, että Johanneksen ilmestyksen yhdeksäs luku kuvailee Jumalaa palvelevien enkelien toimintaa ja Jumalan aiheuttamia vitsauksia hänen vastustajilleen. Ilmestyksessä enkelin, jolla on "syvyyden avain", kerrotaan sitovan Saatanan.
Ilmestyskirjan lisäksi useimmiten kirjoitukset kuvaavat Abaddonia paikkana eikä yksikkönä. Babylonialaisessa Talmudissa sen kerrotaan olevan toinen alamaailman seitsemästä paikasta. Arameankielisessä Uudessa testamentissa Johanneksen ilmestys 11:9: “Ja niiden kuninkaana oli syvyyden enkeli, jonka nimi on hebreaksi Abdo, ja arameaksi hänen nimensä on Shra”.
Sana ’abdo’ merkitsee työläistä tai palvelijaa, ei siis mitään tuhoajaa kontekstinkaan mukaan. Aramean Shra on ’johtaja’ tai verbinä ’murtaa, hajottaa, avata solmu’.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Abaddon Wikimedia Commonsissa
Aasianpalmukiitäjä

| Aasianpalmukiitäjä |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Kiitäjälinnut Apodiformes
Heimo::  Kiitäjät Apodidae
Suku::  Palmukiitäjät Cypsiurus
Laji::  balasiensis
Kaksiosainen nimi
 Cypsiurus balasiensis  (J.E. Gray, 1829) 
Alalajit
 C. b. balasiensis  C. b. bartelsorum  C. b. infumatus  C. b. pallidior 
Katso myös
   Aasianpalmukiitäjä Wikispeciesissä   Aasianpalmukiitäjä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Aasianpalmukiitäjä (Cypsiurus balasiensis) on kiitäjiin kuuluva lintulaji. Lintu tavataan laajalta alueelta Etelä- ja Kaakkois-Aasiasta.
Koko ja ulkonäkö

Kooltaan aasianpalmukiitäjä on noin 11–13 cm pitkä lintu. Yleisväritykseltään laji on hyvin tumman ruskea, lähes musta. Pyrstöon suhteellisen lyhyt. Pyrstö avattuna se on kaksihaarainen, mutta aasianpalmukiitäjä pitää pyrstön yleensä suljettuna, jolloin se on kapea ja piikkimäinen. Lajin siivet ovat pitkät.
Levinneisyys ja elintavat

Aasianpalmukiitäjää tavataan Intian niemimaalta Kiinaan, Malakan niemimaalle, Isoille Sundasaarille ja Filippiineille. Lajin elinympäristöä ovat alankomaiden palmumetsät ja -viljelmät aina 1 200 metrin korkeuteen merenpinnasta ja ne lentävät usein pieninä parvina palmujen lähistöillä. Aasianpalmukiitäjän ravintoa ovat ilmassa läntävät hyönteiset. Aasianpalmukiitäjät rakentavat pienikokoisen kuppimaisen pesän palmujen lehtien alle.
Aasiansininärhi

| Aasiansininärhi |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Säihkylinnut Coraciiformes
Heimo::  Sininärhet Coraciidae
Suku::  Siepposininärhet Eurystomus
Laji::  orientalis
Kaksiosainen nimi
 Eurystomus orientalis  (Linnaeus, 1766) 

Alalajit
 E. o. calonyx  E. o. crassirostris  E. o. gigas  E. o. irisi  E. o. laetior  E. o. oberholseri  E. o. orientalis  E. o. pacificus  E. o. solomonensis  E. o. waigiouensis 
Katso myös
   Aasiansininärhi Wikispeciesissä   Aasiansininärhi Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Aasiansininärhi (Eurystomus orientalis) on sininärhiin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan hyvin laajalta alueelta Aasiasta ja Australaasiasta.
Koko ja ulkonäkö

Aasiansininärhi voi kasvaa 25–32 cm pitkäksi. Sukupuolet muisuttavat toisiaan ulkonäöltään. Ruumiinrakenteeltaan aasiansininärhi on tukevahko, suuripäinen, pitkäsiipinen ja lyhytpyrstöinen lintu. Lajin pää ja selkä ovat väriltään tummanruskeat. Siivet, pyrstö ovat sinivihreät ja myös vatsa on sinivihreä. Kurkku on kirkaansininen. Linnun siipien alapuolella on vaaleammansininen laikku. Aasiansininärhen nokka ja jalat ovat punaiset. Lajilla on 10 alalajia, jotka eroavat hieman värisävyiltään.
Levinneisyys ja elinympäristö

Aasiansininärheä tavataan alueelta, joka ulottuu Intiasta Kaakkois-Aasian läpi Kiinan tiäosiin, Etelä- ja Pohjois-Koreaan, Venäjän kaakkoiskärkeen, Japaniin, Filippiineille, Uuteen-Guineaan, Australiaan ja eräille Tyynenmeren saarille kuten Salomonsaarille. Lajin elinympäristöä ovat sasemetsät, eukalyptusmetsät ja metsien reunamaat. Linnun ravintoa ovat lentävät hyönteiset. Tyypillisesti ne elävät yksin tai pareittain. Aasiansininärhi pesii onttoon puuhun. Sen pesimäkausi on levinneisyysalueen pohjoisosissa touko-kesäkuussa, Etelä-Aasiassa tammikuusta toukokuulle ja Australiassa lokakuulta tammikuulle. Naaras munii kolme tai neljä valkoista munaa. Aasianssininärhi muuttaa levinneisyysalueensa pohjoisosista etelämmäs talvehtimaan.
Lajien synty

| Lajien synty> On the Origin of Species |
| --- | --- |
 On the Origin of Species -teoksen nimiösivu vuodelta 1859.
Alkuperäisteos
Kirjailija:  Charles Darwin
Kieli:  englanti
Genre:  tietokirja
Kustantaja:  John Murray
Julkaistu:  24. marraskuuta 1859
Sivumäärä:  502
Suomennos
Suomentaja:  A. R. Koskimies
Kustantaja:  Arvi A. Karisto
Julkaistu:  1913–1917
Sivumäärä:  621
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Lajien synty luonnollisen valinnan kautta eli luonnon suosimien rotujen säilyminen taistelussa olemassaolosta (engl. On the Origin of Species by Means of Natural Selection, or the Preservation of Favoured Races in the Struggle for Life, lyhyemmin The Origin of Species eli Lajien synty) on Charles Darwinin kirjoittama luonnonvalintaa käsittelevä tietokirja. Siitä tuli evoluutioteorian eli kehitysopin perusteos. Kirja ilmestyi 24. marraskuuta 1859.
Julkaisuhistoria

Lajien synty maksoi julkaisuvuonna 15 šillinkiä, ja koko ensimmäisen painoksen 1 250 kappaletta myytiin loppuun muutamassa päivässä. Teoksesta julkaistiin toinen, tarkistettu laitos 7. tammikuuta 1860, kolmas 1861, neljäs 1866 ja viides 10. helmikuuta 1869. Jokaiseen uuteen laitokseen lisättiin aineistoa ja tietoja päivitettiin. Kirjan kuudes, lopullinen laitos julkaistiin 19. helmikuuta 1871. Siinä Darwin käytti ensimmäisen kerran sanaa evoluutio, ja kirjaan lisättiin seitsemäs luku, jossa keskityttiin tarkastelemaan teorian kohtaamaa arvostelua.
Sisältö

Darwin esitti teoksessa ajatuksensa hyvin johdonmukaisesti ja keräsi niitä tukemaan valtavan määrän todistusaineistoa ja esimerkkejä, joten hän pystyi puolustamaan käsitystään lajinkehityksestä hyvin. 1800-luvulla luonnontieteellinen tietämys oli noussut riittävälle tasolle, ja ajan henki alkoi olla sopiva luonnontieteellistä näkemystä mullistavalle julkaisulle.
Sisältö > Darwinin teorian yhteenveto

Darwinin evoluutioteoria perustuu keskeisiin tosiasioihin ja niistä tehtyihin johtopäätöksiin, jotka biologi Ernst Mayr on tiivistänyt seuraavasti:
Jokainen laji on niin hedelmällinen, että jos kaikki jälkeläiset jäisivät eloon ja lisääntyisivät, populaatio kasvaisi (tosiasia).
Ajoittaisista vaihteluista huolimatta populaatiot pysyvät suunnilleen samankokoisina (tosiasia).
Resurssit, kuten ravinto, ovat rajalliset ja suhteellisen vakaat ajan mittaan (tosiasia).
Seurauksena on kamppailu eloonjäämisestä (päätelmä).
Populaation yksilöt eroavat toisistaan merkittävästi (tosiasia).
Suuri osa tästä vaihtelusta on periytyvää (tosiasia).
Ympäristöön huonommin sopivat yksilöt selviytyvät harvemmin ja lisääntyvät harvemmin; ympäristöön paremmin sopivat yksilöt selviytyvät todennäköisemmin, lisääntyvät todennäköisemmin ja jättävät periytyviä piirteitään tuleville sukupolville, mikä saa aikaan luonnonvalintaprosessin (tosiasia).
Tämä hitaasti etenevä prosessi johtaa siihen, että populaatiot muuttuvat sopeutuakseen ympäristöönsä, ja lopulta nämä vaihtelut ajan mittaan kasautuvat ja muodostavat uusia lajeja (päätelmä).
Alkuteos

On the Origin of Species.  London: John Murray, 1859.
On the Origin of Species: A Facsimile of the First Edition.  (Ensimmäisen laitoksen näköispainos)  Harvard University Press, 2001.  ISBN 0-674-63752-6
The Origin of Species.  (Kuudennen, lopullisen laitoksen uusintapainos)  The Modern Library, 2001.  ISBN 0-679-60070-1
Suomennokset

Kirja on suomennettu kolmesti. Ensimmäinen suomennos (Aarno Rafael Koskimies) julkaistiin erillisinä vihkoina vuodesta 1913 alkaen. Anto Leikola suomensi vuonna 1979 Richard E. Leakeyn lyhennelmän. Kolmas suomennos (Pentti Ranta) vuodelta 2009 perustuu alkuteoksen ensimmäiseen, ei kuudenteen laitokseen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lajien synty Wikimedia Commonsissa
Darwin, Charles: Lajien synty: Luonnollisen valinnan kautta (Gutenberg-projekti) Arvi A. Karisto. Viitattu 22.11.2018.
Darwin, Charles: On the Origin of Species By Means of Natural Selection Gutenberg-projekti. Viitattu 22.11.2018. (englanniksi)
Aaron

Nicolas Cordierin (1565–1612) veistämä Aaronin patsas Santa Maria Maggioressa.
Aaron (hepr. ‏אַהֲרֹן‎, Aharon) oli Vanhassa testamentissa Mooseksen isoveli ja juutalaisten ensimmäinen ylipappi.
Vanhassa testamentissa

Aaronin vanhemmat olivat Amram ja Jokebed. Mooses oli hänen pikkuveljensä ja Mirjam pikkusiskonsa. Aaron sai neljä lasta.
Vanhassa testamentissa kerrotaan, kuinka Mooses vastusteli ja valitti kankeaa kieltään, kun Jumala käski hänen johtaa israelilaiset pois Egyptin orjuudesta. Siksi Jumala huomautti suutuspäissään että onhan hänellä veljensä Aaron, joka voi välittää Mooseksen tahdon kansalle. Aaron ja Mooses menivät faaraon eteen, ja Aaron kehotti faaraota päästämään israelilaiset poistumaan maasta. Kun faarao ei suostunut, Aaron käytti sauvaansa loihtiakseen sarjan vitsauksia taivuttelemaan faaraota.
Aaron ei ollut yhtä vahvaluonteinen kuin veljensä. Erämaavaelluksella Kanaaninmaahan eli luvattuun maahan Aaron teetti kansansa pyynnöstä epäjumalan, kultaisen vasikan, Mooseksen ollessa hakemassa kymmentä käskyä. Jumala aikoi surmata Aaronin tästä synnistä, mutta Mooses tuli väliin ja rukoili veljensä puolesta.
Mooses teki Aaronista israelilaisten jumalan Jahven ylipapin. Raamatussa on useita kuvauksia Aaronin toiminnasta pappina. Erämaavaelluksen aikana kuitenkin osa johtajista kyseenalaisti Aaronin auktoriteetin ylipappina. Jumala käski Mooseksen järjestämään testin, jossa kaikkien pappien sauvat koottiin yhteen. Seuraavana aamuna Aaronin sauva oli täynnä lehtiä, nuppuja ja kukkia ja kypsiä manteleita, kun taas muut sauvat pysyivät kuivina keppeinä.
Aaron kuoli 123 vuoden ikäisenä. Juutalaisen, kristillisen ja islamilaisen perinteen mukaan Aaronin hautapaikka sijaitsee Aaronin vuorella (Jabal Haroun) Jordaniassa. Eleasar peri hänen papinkaapunsa ja papinvirkansa.
Myöhemmissä kertomuksissa ja kulttuurissa

Juutalaisen perimätiedon mukaan Jumala tuhosi luolan, jossa Aaron kuoli, mutta ihmiset väittivät Mooseksen surmanneen veljensä kateellisena tämän suosiosta. Tämän harhaluulon kumotakseen Jumala tuotti ihmisille näyn, jossa Aaron leijaili ilmassa. Aaronin kerrotaan istuvan paratiisissa Elämän puun alla neuvomassa pappeja velvollisuuksiensa hoidossa.
Keskiajalla kristityt kirjoittajat näkivät Aaronissa Jeesuksen edeltäjän.
Länsimaisessa taiteessa Aaron kuvataan usein Mooseksen kanssa ja papiksi pukeutuneena. Taikureiden sauvaa kutsutaan joskus Aaronin sauvaksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Aaron Wikimedia Commonsissa
Aaron suomenkielisessä Raamatun käännöksessä 1933/1938
Aarniluppo

| Aarniluppo |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kotelosienet Ascomycota
Alakaari::  Pezizomycotina
Luokka::  Lecanoromycetes
Alaluokka::  Lecanoromycetidae
Lahko::  Maljajäkälät Lecanorales
Heimo::  Karpeet Parmeliaceae
Suku::  Tummalupot Bryoria
Laji::  nadvornikiana
Kaksiosainen nimi
 Bryoria nadvornikiana  (Gyeln.) Brodo & D. Hawksw. 
Synonyymit
 Alectoria altaica 
Katso myös
   Aarniluppo Wikispeciesissä   Aarniluppo Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Aarniluppo (Bryoria nadvornikiana) on tummaluppojen sukuun kuuluva pensasjäkälä.
Ulkonäkö

Aarniluppo on kooltaan pienehkö, sillä vain ani harvoin sen sekovarsi kasvaa yli 10 senttimetrin pituuteen. Jäkälän rangat ovat ohuita ja suhteellisen niukasti haarovia. Yleensä kiinnittymiskohta on suppea. Päärangoilla on lyhyitä, teräväkärkisinä sivulla harittavia ohuita sivuhaaroja eli fibrillejä. Jäkälän väri on yleensä himmeän vaalean- tai harmaanruskea. Muistuttaa ulkonäöltään harmaaluppoa
Aarnilupon jäkäläaineena eli sekundaarisena aineenvaihduntatuotteena esiintyy barbatolihappoa (C18H14O10) ja alektoriaalihappoa  (C18H16O9), joskus atranoriinia (C19H18O8) ja soraaleissa fumaariprotoketraarihappoa (C22H16O12).
Levinneisyys ja elinympäristö

Laji on epifyytti, se suosii avoimia, valoisia männiköitä sekä suo- ja kalliometsiä. Se on erityisen arka ilmansaasteille. Suomessa laji elää vain Etelä- ja Keski-Suomen vanhoissa luonnonmetsissä. Lapissa niitä ei tavata. Suomessa laji luokitellaan silmälläpidettäväksi. Maailman kokonaislevinneisyydeltään se on boreaalinen.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Aarniluppo (Bryoria nadvornikiana)
UniProt: Taxonomy - Bryoria nadvornikiana (englanniksi)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Bryoria nadvornikiana (englanniksi)
Consortium of Lichen Herbaria: Bryoria nadvornikiana (englanniksi)
Italic 7.0, The Information System on Italian Lichens: Bryoria nadvornikiana (englanniksi)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Bryoria nadvornikiana:  Wikidata: Q10715892  Wikispecies: Bryoria nadvornikiana  BioLib: 197439  CoL: 694DJ  Fungorum: 341514  GBIF: 2606539  iNaturalist: 205670  IRMNG: 10393572  ITIS: 190583  MycoBank: 341514  NatureServe: 2.123558  NBN: NBNSYS0000018262  NCBI: 1089814  Open Tree of Life: 506590  PLANTS: BRNA60  Laji.fi: MX.65385 
Alectoria nadvornikiana:  Wikidata: Q59442758  CoL: BLRD  Fungorum: 363978  GBIF: 5261220  IRMNG: 11361571  MycoBank: 363978
Aatos

| Aatos |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  8. marraskuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  14. tammikuuta,  23. tammikuuta
Muunnelmia:  Aate
Vastineita eri kielissä:  –
Nimen alkuperä:  suomen sana aatos
Infobox OKNimi-testi OK: 
Aatos on suomalainen miehen etunimi.
Runokielessä 'aatos' merkitsee ylevää ajatusta. Aatosta käytetään myös Aadolf- tai Aatami-nimen puhuttelumuotona. Toisaalta nimi muistuttaa alkujaan kreikkalaisperäistä nimeä Athos, joka on tullut tunnetuksi varsinkin Alexandre Dumas vanhemman teoksesta Kolme muskettisoturia. Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan on Suomessa ollut kirjoilla vuoden 2021 loppuun mennessä 13 760 Aatos-nimistä miestä.
Tunnettuja Aatos-nimisiä

Aatos Alanen (1894–1974), oikeustieteen professori
Aatos Bollström (s. 1971), laulaja
Aatos Erkko (1932–2012), lehdenkustantaja ja toimitusjohtaja, yksi Suomen varakkaimmista henkilöistä
Aatos Fred (1917–2003), šakinpelaaja
Aatos Koivu (s. 2006), jääkiekkoilija
Aatos Koivurinta (1916–2001), seiväshyppääjä
Aatos Lahtinen (s. 1942), matematiikan professori
Aatos Lehtonen (1914–2005), jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja
Aatos Lehtonen (1919–2010), yritysjohtaja ja teollisuusneuvos
Aatos Leino (1907–1983), yritysjohtaja ja teollisuusneuvos
Aatos Maunula (1906–1979), kenraaliluutnantti
Aatos Ojala (1919–1987), kirjallisuudentutkija
Aatos Ranta (1920–2006), yritysjohtaja ja kauppaneuvos
Aatos Schildt (1864–1939), maanviljelysneuvos ja valtiopäivämies
Aatos Tapala (s. 1940), oopperalaulaja
Aatos Tavaila (1901–1991), järjestöjohtaja ja maanviljelysneuvos
Aatos E. Vehmas (1927–2020), juristi, yritysjohtaja ja kauppaneuvos
Aatos Yli-Jaskari (1904–1962), kilpapainija ja olympiamitalisti
Kuvitteellisia henkilöitä

Aatos, suomalais-chileläinen poika Reetta Huhtasen elokuvassa Aatos ja Amine