stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Teflon Brothers
Aiheesta muualla

Teflon Brothers Myspacessa (suomeksi)
Teflon Brothersin YouTube-kanava
Teflon Brothers
|  Pyhimys  Heikki Kuula  Voli  |
| --- | --- |
Albumit:  T  ©  Valkoisten dyynien ratsastajat  Isänpäivä  Circus  Loppuunmyyty 
Mixtapet:  Iso hätä 
Singlet:  ”Matkal Kotiin”  ”Vexi Oli Velkaa”  ”Viimeinen Puritaani”  ”Erkkaa Lapaan”  ”Poimunopeus”  ”Lähestymiskieloja”  ”Seksikkäin Jäbä”  ”Jee Jee”  ”Pidä Itsesi Miehenä”  ”Kärpästen Juhlat Pt.2”  ”Kendo Anthem”  ”Maradona”  ”Isänpäivälaulu”  ”Pämppää”  ”Ay Ay Ay”  ”Juuston Katolle”  ”Lähiöunelmii”  ”Hubba Bubba”  ”Meijän Biisi”  ”RIO OHOI!”  ”Siivet”  ”Arvon Leidit”  ”Tukholman Syndrooma”  ”Manteli”  ”Maradona -En Espanol”  ”Perutaan Häät”  ”Kuka Antais Pukille”  ”Harmaa Rinne”  ”Marijuana”  ”Juhannussimaa”  ”Tee Mulle Joulu”  ”Lauantaipussi”  ”Bakara”  ”I Love You” (feat. Pandora)  ”Ilmaston muutos” (feat. Emma Gun)  ”Kahvimaito”  ”Munatoti” (feat. Spekti & Petri Nygård)  ”Just Do It” (Oku Luukkanen feat. Teflon Brothers & Günther)  ”Morjensta pöytään!”  ”Eesti (On My Mind)” (feat. Märkä-Simo & Juice Leskinen)  ”Nautin elämästä” (Portion Boys & Teflon Brothers)  ”Vituiks Män” (Roope Salminen & Koirat feat. Teflon Brothers & Stig)  ”Myrskyn jälkeen” (feat. Poju)  ”Oispa Gasellit”  ”Mikkeli Mielessäin” (Katariina Juselius feat. Teflon Brothers) 
Musiikkivideot:  Matkal kotiin  Vexi oli velkaa  Viimeinen puritaani  Hikoilen ku raiskaaja  Veljee ei voi valita  Hoodilammas  Skippaa duunit  Poimunopeus  Toukasta eroon  Seksikkäin jäbä  Seksikkäin jäbä (Mötley RMX) Xcovered  Jee jee  Tuusula mielessäin  Pidä itsesi miehenä  Kärpästen juhlat (osa 2)  Maradona   Isänpäivälaulu  Pämppää  Ay Ay Ay  Posin kautta  Juusto katolle  Lähiöunelmii  Eesti (On My Mind) 
Muuta: Diskografia
Joona Vuorenpää

Joona Vuorenpää (s. 19. maaliskuuta 1967, Helsinki) on suomalainen tietokirjailija. Hän on toiminut Finnsecurity ry:n toiminnanjohtajana vuodesta 2016.
Vuorenpää on julkaissut Kustannusosakeyhtiö Tammelta tietokirjat Kellomies – rannekellot ajan käyttöesineinä ja harrasteena (2011), Prätkämies – moottoripyörät menopeleinä ja intohimona (2013), Ajan mestarit – Tammen arvoteos suomalaisista kellosepistä maailmalla (2016) sekä Sotamies – maanpuolustus tehtävänä ja kutsumuksena (2020).
Vuorenpää on toiminut 2010-luvulla Suomen Kelloseppäliiton hallituksen puheenjohtajana, alan lehtiyhtiö Suomen Kello & Kulta Oy:n hallituksen jäsenenä ja vuodesta 2022 Suomen kello- ja korumuseo Kruunun säätiön hallituksen puheenjohtajana. Hän valmistui maisteriksi Helsingin yliopiston valtiotieteellisen tiedekunnan viestinnän laitokselta 1994.
Aiheesta muualla

https://kirja.fi/collections/joona-vuorenpaa
http://www.finnsecurity.fi
Teo Ala-Ruona

Teo Ala-Ruona (s. 1990, Kuopio) on helsinkiläinen esitystaiteilija. Hän on valmistunut teatteritaiteen maisteriksi Taideyliopiston Teatterikorkeakoulun Ecology and Contemporary Performance -ohjelmasta vuonna 2018 ja taiteen maisteriksi Aalto-yliopistosta vuonna 2016. Ala-Ruonan työskentely asettuu performanssitaiteen, tanssitaiteen ja nykyteatterin välimaastoon.
Taiteellinen työskentely

Ala-Ruonan työskentelyn keskiössä ovat seksi, queer-ekologia, ympäristömyrkyt ja sukupuoli. Ala-Ruonan teoksille ominaisia ovat spekulatiivinen fiktio ja esitysmuodot, joissa yhdistyvät somatofiktiiviset praktiikat, liike ja erilaiset ääntelytekniikat. Käyttämällä omaa kehoaan erilaisten spekulatiivisten tarinoiden tapahtumapaikkana hän kokeilee, kuinka fiktion avulla voi muuttaa sekä itseään että näkökulmia, joista muut katsovat hänen kehoaan.
Taiteellinen työskentely > Teokset

Ala-Ruonan teoksia ovat mm. Parachorale (Baltic Circle, 2024), Enter Exude (Kiasma-teatteri, 2023) ja Lacuna (Ehkä-tuotanto, 2021). Hän on tehnyt teoksia myös yhteistyössä muiden taiteilijoiden kanssa kuten Slit yhdessä Artor Jesus Inkerön kanssa (ANTI-festivaali, 2023), Babymmalian yhdessä Anni Puolakan kanssa (Vapaan taiteen tila, 2022) ja Deep Time Trans yhdessä Deep Time Trans -työryhmän kanssa (Baltic Circle, 2021).
Ala-Ruonan teokset ovat usein omasta elämästä kumpuavia teoksia, jotka keskittyvät kehoon ja joissa käsitellään tabuiksikin koettuja aiheita. Eroottinen autofantasia Enter Exude käsitteli autoihin liittyvää maskuliinisuutta, Babymmalian rintaruokintaa ja Parachorale transsukupuolisuutta.
Ala-Ruonan teoksia on esitetty Performa-biennaalissa (New York), The Vilnius Biennial of Performance Art -biennaalissa (Vilna), Kiasma-teatterissa (Helsinki), The Institute of Contemporary Arts -tilassa (Lontoo), Sequences-festivaalilla (Reykjavik), Centrale Fiesissä (Dro) ja Husets Teaterissa (Kööpenhamina).
Ala-Ruona työryhmineen on valittu luomaan teos Pohjoismaiseen paviljonkiin Venetsian arkkitehtuuribiennaalissa vuonna 2025.
Aiheesta muualla

Teo Ala-Ruonan verkkosivut
Epiktetos

| Epiktetos> Ἐπίκτητος |
| --- | --- |
 Epiktetos piirustuksessa vuodelta 1715.
Henkilötiedot
Syntynyt: 55
Kuollut: noin  135 (79–80 vuotta) Nikopolis, Epirus, Rooman valtakunta
Koulutus ja ura
Koulukunta:  stoalaisuus
Tunnetut työt:  Käsikirja, Keskusteluja
Opettaja:  Musonius Rufus
Epiktetos (m.kreik. Ἐπίκτητος, Epiktētos, lat. Epictetus; 55 – n. 135 Nikopolis) oli antiikin kreikkalainen stoalainen filosofi. Hän oli todennäköisesti syntynyt Hierapoliksessa Fryygiassa, ja asui suurimman osan elämästään Roomassa.
Elämä

Nuorena Epiktetos oli orjana Roomassa Neron vapauttamalle varakkaalle miehelle nimeltä Epafroditos. Hänen alkuperäistä nimeään ei tunneta — kreikan sana epiktetos merkitsee yksinkertaisesti ”hankittua”. Lopulta hänet vapautettiin, ja hän perusti oman filosofikoulun. Orjanakin hän opiskeli stoalaista filosofiaa Musonius Rufuksen oppilaana. Vapautumisensa jälkeen hän eli melko kovaa elämää sairaalloisena Roomassa. Lopulta hänestä tuli rampa pahan reumatismin vuoksi.
Keisari Domitianus ajoi Epiktetoksen yhdessä muiden filosofien kanssa maanpakoon joskus vuosien 89 ja 95 välillä. Tästä maanpaosta seurasi hänen elämänsä paras ajanjakso. Hän muutti Nikopoliihin Kreikkaan, ja perusti oman mainetta saaneen filosofikoulunsa. Jopa keisari Hadrianus vieraili koulussa, ja sen tunnetuimmasta oppilaasta Arrianoksesta tuli merkittävä historioitsija.
Epiktetos eli elämänsä yksinkertaisesti noudattaen stoalaista ajattelua. Hänen elämänsä oli opetuksen ja ajattelun täyttämää. Hänen tiedetään menneen naimisiin kerran vanhemmalla iällä, auttaakseen kasvattamaan lasta, joka olisi muuten jätetty kuolemaan.
Epiktetos eli Nikopoliissa kuolemaansa asti.
Filosofia

Stoalaisten tapaan Epiktetos keskittyi filosofiassaan etiikkaan ja opetti oman elämänsä herrana olemista. Hänen mielestään stoalaisen opettajan tuli rohkaista oppilaitaan elämään filosofista elämää, joka johtaa lopulta eudaimoniaan (onnellisuuteen). Tarkoituksena oli turvata oma elämä elämällä järkevästi, eli hyveellisesti ja luonnon tahdon mukaan.
Epiktetoksen pääteos on Enkheiridion (Käsikirja, suomennettu myös nimellä Ojennusnuora). Sen lisäksi hänen tuotantoonsa kuuluu kokoelma keskusteluja, Diatribai (Keskusteluja). Todennäköisesti hän ei ole kirjoittanut niitä itse, vaan ne on ylöskirjannut hänen opetuksistaan hänen oppilaansa Arrianos.
Kirjallisuutta

Epiktetos: Käsikirja ja Keskusteluja.  (Alkuteokset: Enkheiridion ja Diatribai.)  Suomentanut kreikan kielestä ja valikoinut Marja Itkonen-Kaila. Seitsentähdet. Helsinki:  WSOY, 1978.  ISBN 951-1-04742-6
Epiktetos: Ojennusnuora.  (Alkuteos: Enkheiridion)  Suomentanut kreikankielestä ja johdannolla varustanut K. Jaakkola. Kariston klassillinen kirjasto 11. Hämeenlinna:  Karisto, 1919, 2. p. 1956.  Teoksen verkkoversio.
Epiktetos: Käsikirja. (Alkuteos: Enkheiridion). Uudistettu suomennos, ilmestynyt vain e-kirjana, 2016. ISBN 978-952-68557-3-8
Teija Kaarakainen & Jari Kaukua (toim.): Stoalaisuus: Tiedon, tunteiden ja hyvän elämän filosofia.  (Sisältää Epiktetoksen teoksen Käsikirja, suomennos Marke Ahonen)  Helsinki:  Gaudemus, 2015.  ISBN 978-952-495-393-1
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Epiktetos Wikimedia Commonsissa
Sitaatteja aiheesta Epiktetos Wikisitaateissa
Aiheesta muualla > Ensyklopedia-artikkeleita

Graver, Margaret: Epictetus The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Seddon, Keith H.: Epictetus The Internet Encyclopedia of Philosophy. (englanniksi)
Aiheesta muualla > Teokset

Epiktetos: Ojennusnuora
Epiktetos: Käsikirja (e-kirja, pdf)
Epiktetoksen teoksia Internet Classics Archive (englanniksi)
Aiheesta muualla > Vapaasti ladattavia Epiktetoksen e-kirjoja

Projekti Lönnrotilta
Project Gutenbergilta
Antiikin filosofia  Stoalainen koulukunta
| --- | --- |
Varhaisstoa:  Zenon Kitionilainen  Dionysios  Ariston Khioslainen  Persaios  Kleanthes  Khrysippos  Herillos  Sfairos  Zenon Tarsoslainen  Diogenes Babylonialainen  Krates Malloslainen  Antipatros Tarsoslainen  Apollodoros 
Keskistoa:  Panaitios  Dardanos  Mnesarkhos  Hekaton  Polemon Ilionlainen  Poseidonios  Iason Nysalainen  Diodotos  Antipatros Tyroslainen, vanhempi  Antipatros Tyroslainen, nuorempi  Geminos  Athenodoros Kananalainen 
Myöhäisstoa:  Attalus  Seneca  Eufrates  Epiktetos  Lucius Annaeus Cornutus  Musonius Rufus  Athenodoros Kordylion  Junius Rusticus  Hierokles  Sekstos Khaironeialainen  Marcus Aurelius 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 2  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Itamar Ben-Gvir

| Itamar Ben-Gvir> איתמר בן גביר |
| --- | --- |
 Ben-Gvir vuonna 2022.
Kansallisen turvallisuuden ministeri
 29.12.2022–19.1.2025  
Knessetin jäsen
 2021-  
Henkilötiedot
Syntynyt: 6. toukokuuta 1976 (ikä 48) Mevasseret Zion
Puoliso:  Ayala Nimrodi
Lapset:  6 
Tiedot
Puolue:  Otzma Yehudit
 Nimikirjoitus
Itamar Ben-Gvir (hepr. ‏איתמר בן גביר‎; s. 6. toukokuuta 1976 Mevasseret Zion) on israelilainen politiikko, joka on toimi Israelin kansallisen turvallisuuden ministerinä vuosina 2022–2025. Ben Gvir kuuluu Benjamin Netanjahun vuoden 2022 hallituskoalition jyrkimpiin äärioikeistolaisiin. Ben-Gvir on äärioikeistolaisen Otzma Yehudit -puolueen johtaja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Itamar Ben-Gvir Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Puola 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Itamar Ben-Gvir
Käännös suomeksi
Petra Uexküll

Petra Friederike Alexandra von Uexküll-Gyllenband (1923–2015) oli helsinkiläinen taidejournalisti ja kuvataidekriitikko. Hän kirjoitti 1940-luvulta 1960-luvulle suomalaisiin sanomalehtiin kuvataiteesta, arkkitehtuurista, kaupunkisuunnittelusta, muotoilusta ja valokuvasta.
Elämä ja ura

Petra Uexküll oli näyttelijä ja opettaja Irja Nordbergin (1870–1967) ja balttiansaksalaiseen aatelissukuun kuuluneen vapaaherra Alexander Uexküll-Gyllenbandin (1864–1923) tytär. Hänen kolme vuotta vanhempi sisarensa Sole Uexküll (1920–1978) oli tunnettu kulttuurivaikuttaja ja yksi merkittävimmistä maailmansotien jälkeisen ajan teatterikriitikoista Suomessa. Uexküllin porvarillisessa lapsuudenkodissa arvostettiin paitsi keskustelua ja kulttuurista sivistystä, myös matkustamisen avartamaa ajattelua. Teatteri oli keskeinen osa Uexküllien perheen elämää ja yhteisenä ponnistuksenaan vanhemmat perustivat Ida Aalberg -teatterin.
Valmistuttuaan ylioppilaaksi vuonna 1942 Petra Uexküll aloitti Helsingin yliopistossa taidehistorian, estetiikan, sosiologian ja kielten opiskelun ja valmistui vuonna 1953 filosofian maisteriksi. Toimittajan ja kriitikon uransa aikana Uexküll osallistui suomalaiseen taidekeskusteluun julkaisemalla suuren määrän artikkeleita Uusi Suomi-, Maakansa- ja Suomen sosiaalidemokraatti -lehdissä. Vuodet 1954–1967 Uexküll työskenteli lIta-Sanomissa. Hän toimi myös kuvataidetoimittajana Yhtyneiden kuvalehtien kuukausijulkaisu Kuvassa ja laati radioon esitelmiä.
Larissa Sansour

| Larissa Sansour> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1973 Itä-Jerusalem
Ammatti:  kuvataiteilija
Taiteilija
Ala:  elokuvataide, installaatio
Aiheesta muualla
Kotisivut
Larissa Sansour (arab. لاريسا سنسور‎, s. 1973 Itä-Jerusalem) on palestiinalainen kuvataiteilija, joka aloitti maalaustaiteen parissa mutta on siirtynyt sittemmin yhdistämän elokuvaa, valokuvataidetta ja installaatioita. Hän edusti Tanskaa vuoden 2019 Venetsian biennaalissa. Hän käsittelee Lähi-idän politiikkaa tieteisfiktion ja kokeellisen elokuvan avulla sekä tuo esille sukupolvista traumaa.
Elämä

Sansour syntyi Itä-Jerusalemissa ja varttui Betlehemissä. Hän muutti Britanniaan 1980-luvun lopulla. Hän valmistui 1992 Byam Shaw -taidekoulusta ja jatkoi opintojaan Yhdysvalloissa. Sansour suoritti 1995 alemman korkeakoulututkinnon Maryland Institute College of Artista ja vuonna 2000 maisterin tutkinnon New Yorkin yliopistosta. Hän opiskeli myös Marylandin yliopistossa taidehistoriaa ja -kritiikkiä sekä oli vuonna 1999 vierailevana oppilaana Tanskan kuninkaallisessa taideakatemiassa.
Sansourin ala opiskeluaikana oli maalaustaide, ja hän aloitti uransa abstraktin ja esittävän taiteen parissa. Hänen uransa kääntyi elokuvalliseen suuntaan Palestiinan toisen intifadan aikana.
Sansourin ensimmäiset yksityisnäyttelyt olivat vuonna 2010 Tukholmassa, Pariisissa ja New Yorkissa. Sen jälkeen hänellä on ollut näyttelyitä ympäri maailmaa. Guanajuaton kansainvälisellä elokuvafestivaalilla hänen In The Future They Ate From The Finest Porcelain palkittiin 2016 parhaana kokeellisena lyhytelokuvana. Sansour edusti 2019 Tanskaa Venetsian biennaalissa, jossa oli esillä hänen teoksensa Heirloom, jonka osana oli muun muassa videoteos In Vitro.
Tyyli ja teemat

Sansour aloitti taidemaalarina, mutta siirtyi pian videotaiteen pariin. Hän on tehnyt video- ja installaatioteoksia, jotka soveltavat myös valokuvaa ja veistotaidetta.
Sansour yhdisti varhaisissa teoksissaan populaarikulttuuria, huumoria ja aktivismia, mutta hän
on myöhemmin käsitellyt poliittisia aiheita ja Lähi-idän yhteiskunnallista ulottuvuutta tieteisfiktion ja kokeellisen elokuvan avulla. Sansourin teemana on erityisesti sukupolvisten muistojen ja traumojen periytyminen. Hän on kiinnostunut myös myyttien ja historian välisestä dialektiikasta.
Sansourin toteuttaa teoksensa yhteistyössä monien tekijöiden kanssa. Varhaisissa videoteoksissa näyttelijöinä toimivat ystävät ja perheenjäsenet, mutta teosten monimutkaistuessa työryhmä kasvoi. Sansourin tärkein yhteistyökumppani on tanskalainen Søren Lind.
Eduard Erdmann

Eduard Erdmann (5. maaliskuuta 1896 Wenden, Liivinmaa (nykyisin Cēsis, Latvia) – 21. kesäkuuta 1958, Hampuri, Länsi-Saksa) oli saksalainen pianisti, pianopedagogi ja säveltäjä. Hän opiskeli musiikkia Riiassa H. Creutzburgin johdolla ja 1915–1918 Berliinissä sävellystä Heinz Tiessenin ja pianonsoittoa Conrad Ansorgen oppilaana. Pedagogin uransa hän aloitti 1925–1935 Kölnin musiikkikorkeakoulun pianonsoiton solistiluokan johtajana ja hän toimi vuodesta 1950 Hampurin musiikkikorkeakoulun professorina.
Kansainvälisellä solistiurallaan Erdmann esiintyi sekä yksin että yhdessä australialaisen viulistin Alma Moodien kanssa. Erdmann erikoistui oman aikansa musiikin esittämiseen. Hän soitti muun muassa Tiessenin ja Arnold Schönbergin sävellyksiä Etelä-Amerikan kiertueillaan. Kolmannen valtakunnan alkaessa rajoittaa esitettävien sävellysten valintaa Erdmann alkoi soittaa romantiikan ajan musiikkia, kuten esimerkiksi postuumisti julkaistuja Schubertin sonaatteja. Hän konsertoi ja opetti pianokursseilla myös Suomessa.
Säveltäjänä Erdman valitsi oman tyylinsä. Hänen ensimmäinen sinfoniansa vakiinnutti hänen maineensa ekspressionismin esitaistelijana. Pianokappaleitaan hän esitteli Berliinin uuden musiikin seuran (Neue Musikgesellschaft) tilaisuuksissa ja jousikvartettojaan Donaueschingenin musiikkipäivillä, jossa hän niiden alkuvaiheessa toimi ohjelmavaliokunnan jäsenenä. Teoksiaan hän esitteli myös Salzburgin musiikkijuhlilla 1923, Prahassa 1924 ja Wienissä 1931. Kolmannen valtakunnan aikana Erdmannin sävellysten esittäminen kiellettiin niiden ”epäsaksalaisuuden” vuoksi ja niitä esitettiin uudelleen vasta 1946.
Oppilaita

Paul Baumgartner
Kurt Walldén
Sävellyksiä > Orkesterille

Operette, operetti G. Spechtin librettoon, 1925
4 sinfoniaa, 1919, 1923, 1946, 1951
sinfoninen runo Am Gardasee, 1914
Rondo, 1918
pianokonsertto, 1930
Ständchen pienelle orkesterille, 1930
Konzertstücke pianolle ja orkesterille, 1946
Capricci, 1951
Ein kleines Kaleidoskop, 1951
Serenade, 1953
Sävellyksiä > Lauluja

Himmel und Erde, 1915, Christian Morgensternin runoon
4 Lieder, 1921, Eduard Möriken ja Emanuel Geibelin teksteihin
6 Lieder, 1921, Arno Holzin ja Detlev von Liliencronin teksteihin
5 Lieder, 1921
2 Lieder, 1921, toinen Friedrich Nietzschen tekstiin
Sävellyksiä > Kamarimusiikkia

5 Klavierstücke, 1920, pianolle
An den Frühling viululle ja pianolle, 1921
Bagatellen pianolle, 1921
Sonata viululle, 1921
jousikvartetto, 1937
jousikvartetto 1952
Yvonne Curtet

Yvonne Curtet, 1948.
Yvonne Curtet (o.s. Chabot, 28. toukokuuta 1920 Cannes, Alpes-Maritimes, Ranska – 21. helmikuuta 2025) oli ranskalainen yleisurheilija, jonka päälaji oli pituushyppy.
Curtet sijoittui Lontoon 1948 olympialaisissa pituushypyssä kahdeksanneksi tuloksella 535 cm. Brysselin EM-kilpailuissa 1950 hän sijoittui neljänneksi tuloksella 538 cm. Helsingin 1952 olympialaisissa hän sijoittui 23:nneksi tuloksella 530 cm.
Curtet voitti Ranskan mestaruuden pituushypyssä vuosina 1945, 1946 ja 1949 sekä viisiottelussa vuosina 1946 ja 1949. Hän paransi kolme kertaa pituushypyn Ranskan ennätystä, viimeksi vuonna 1949 tulokseen 571 cm. Tämä ennätys pysyi hänen nimissään päivälleen kahdeksan vuotta. Myös viisiottelun Ranskan ennätystä hän paransi kolmasti.
Curtet oli ennen kuolemaansa vanhin elossa ollut olympiaurheilija. Hänen tyttärensä on Jacqueline Curtet, joka myös menestyi pituushyppääjänä.
John Barker

| John Barker |
| --- | --- |
 John Barker
Henkilötiedot
Syntynyt: 13. heinäkuuta 1791 Haslindgen, Englanti
Kuollut: 2. joulukuuta 1854 (63 vuotta) Turku
Kansalaisuus:  brittiläinen
Muut tiedot
Yritys:  Ab John Barker Oy
John Barker (13. heinäkuuta 1791 Haslingden, Englanti – 2. joulukuuta 1854 Turku) oli Suomessa toiminut englantilaista syntyperää ollut liike- ja teollisuusmies.
Barkerin vanhempien tiedetään kuuluneen työväestöön, mutta heidän nimiään ei tunneta. Barkerista kehittyi mekaanisten kutoma- ja villankehruukoneiden asiantuntija ja rakentaja, joka monien muiden vastaavien tavoin lähti työskentelemään ulkomaille. Mentyään ensin Belgiaan 1817 ja sieltä Tukholmaan 1833, jonne Barker perusti konepajan, hän muutti 1836 Tampereelle Finlaysonin palvelukseen. Hän osallistui uuden suuren tehdasrakennuksen suunnitteluun, rakensi sinne koneet ja opetti työntekijät käyttämään niitä. Vuonna 1843 hän siirtyi Turkuun perustaakseen sinne oman puuvillatehtaan. Tätä varten hän sai Suomen Pankilta 20 000 hopearuplan korottoman lainan. Uusi kolmikerroksinen tehdasrakennus valmistui 1847 ja Barkerin liikekumppaniksi tuli entinen apteekkari L. E. Stigzelius, joka lunasti Barkerin kuoltua myös tämän osuuden yrityksestä. Lähes sata vuotta myöhemmin vuonna 1941 siitä tuli fuusion kautta Barker-Littoinen-teollisuusyritys. Koska Barker oli Tampereella järjestänyt Finlaysonin tehtaisiin kaasuvalon, hän tarjoutui varustamaan koko Turun kaupungin katuvalaistuksen. Krimin sota teki kuitenkin tämän aikeen tyhjäksi.
Barkerin tiedetään olleen naimisissa ja että hän oli jo ennen vuotta 1833 jäänyt leskeksi, mutta puolison nimi ei ole tiedossa.
Aiheesta muualla

Barker toi puuvillateollisuuden Turkuun[vanhentunut linkki] (Turun Sanomat, 5.10.2008, viitattu 3.2.2013)
Juvelius, Einar W. 1933. John Barkerin puuvillatehdas 1843-1933. Turku: John Barker Oy, 79 s.
John Barker Osakeyhtiön hinnasto no. 3: Puuvillakankaita puuvillalankoja (Turku, 7.6.1927, viitattu 3.2.2013)
Merkillinen 13-luku Barkerin puuvillatehtaan historiassa, Suomen Kuvalehti, 04.11.1933, nro 45, s. 12, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Kansallisbiografia  Biografiasampo
Enron

| Enron Creditors Recovery Corporation |
| --- | --- |

Tunnuslause:  "Ask Why"
Yritysmuoto:  pörssiyhtiö
Perustettu:  Omaha, Nebraska, 1985
Lakkautettu:  2001
Toimitusjohtaja:  Kenneth Lay
Avainhenkilöt:  Kenneth Lay, perustaja, entinen puheenjohtaja ja toimitusjohtaja Jeffrey Skilling, entinen toimitusjohtaja ja COO Andrew Fastow, entinen CFO Rebecca Mark-Jusbasche, entinen varapuheenjohtaja, Enron Internationalin puheenjohtaja ja CEO Stephen F. Cooper, Tilapäinen CEO ja CRO John J. Ray, III, Puheenjohtaja
Kotipaikka:  Houston, Texas, USA
Toimiala:  energia-ala
Liikevaihto:  111 mrd. dollaria (2000)
Henkilöstö:  20,600 (2001)
Kotisivu:  enron.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Enron Creditors Recovery Corporation (aikaisemmin Enron Corporation) oli yhdysvaltalainen energiayhtiö, jonka pääkonttori sijaitsi Houstonissa Texasissa. Enron työllisti noin 21 000 henkilöä ja oli yksi maailman suurimmista sähkö-, maakaasu- ja tietoliikenneyhtiöistä. Fortune-lehti nimesi Enronin Amerikan innovatiivisimmaksi yritykseksi kuutena vuotena peräkkäin. Enron tuli erittäin tunnetuksi vuoden 2001 lopussa, kun paljastui, että yritys oli pysynyt pystyssä pääasiallisesti institutionaalisen, systemaattisen hyvin suunnitellun kirjanpitopetoksen ansiosta. Enronin Euroopan toiminnot menivät konkurssiin 30. marraskuuta 2001. Yhdysvalloissa Enron pyysi Chapter 11 -suojelua kaksi päivää myöhemmin 2. joulukuuta. Tämä oli suurin konkurssi Yhdysvaltain historiassa, ja sen myötä 4 000 työntekijää menetti työpaikkansa. Enronin petossarjaa on pidetty yhtenä Yhdysvaltain taloushistorian suurimpana skandaalina.
Historia

Enron aloitti toimintansa Northern Natural Gas Companyn nimellä vuonna 1931 Nebraskassa. Internorth-niminen johtava yhtiö osti Northern Natural Gas Companyn vuonna 1979 ja uudelleenjärjesteli sitä. He ostivat myöhemmin pienemmän Houston Natural Gas -yhtiön vuonna 1985, joiden yhteenliittymän nimeksi tuli osana uudelleenjärjestelyprosessia Enron. Uuden valtavan päämajan rakentamisen jälkeen Enron nimesi entisen Houston Natural Gas -yhtiön toimitusjohtajan Kenneth Layn Enronin toimitusjohtajaksi.
Uuden yrityksen nimeksi tuli "HNG/InterNorth Inc.", mutta entisen InterNorthin toimitusjohtajan Samuel Segnarin erottamisen jälkeen Kenneth Lay uudelleenbrändäsi yrityksen. Lay piti alun perin enemmän nimestä "Enteron"(joka oli nimiehdotuksissa luultavasti kirjoitettu EnterOn), mutta nimeksi tuli lopulta "Enron", kun huomattiin, että "Enteron" tarkoitti kreikaksi suolta/sisälmystä. Enronin tunnetun logon suunnitteli Paul Rand.
Enron vaurastui ja nimettiin ”Amerikan innovaatisimmaksi yritykseksi” Fortune-lehdessä vuosina 1996–2001. Enron nimettiin myös samaisen lehden sadan parhaan amerikkalaisyhtiön listalle.