stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sacred Crucifix
Historia > (1987-1989)

Alun perin yhtye nauhoitti nimellä Criminal Assault ensimmäisen demonsa vuonna 1987 ”Demo 1987". Yhtye muutti nimensä pian demon julkaisun jälkeen Sacred Crucifixiksi ja julkaisi demosta uuden version 1988 ilman biisiä "Blessed Pilgrim" nimellä ”Demo #1”. Pian nimenvaihdoksen ja uuden demoversion jälkeen basisti Miku Mertanen otti vastuun myös laulusta, Hannu Louhian poistuttua. 1989 julkaistiin ensimmäinen virallinen demo nimeltään ”Realms of Darkness”, jonka myötä yhtye alettiin tuntea suomen rajojen ulkopuolellakin. Sacred Crucifix erottui synkällä ja raskaalla soundimaailmallaan muusta suomalaisesta underground metal -skenestä, sekä lunasti paikkansa yhtenä suomen ensimmäisistä death metal -yhtyeistä. Monen mielestä Sacred Crucifix on ollut aikaansa edellä ja ollut raivaamassa tietä monille nuoremmille bändeille.
Historia > (1990-1996)

Yhtye teki 1990 "Demo 1990". Tässä vaiheessa toinen alkuperäinen kitaristi Sami Taimela poistui miehistöstä, hän oli mukana myöhemmin kokoonpanossa 2003-2006. Myös Mikulla ja rumpali Janne Kelalla tuli taukoa bändin toiminnasta 1992 lähtien. Tähän väliin tuli vuoden jakso, ettei toimintaa juurikaan ollut. Syyt olivat moninaiset, mutta koskaan yhteistä toimintaa alkuperäisjäsenten kohdalla ei haudattu kokonaan. Kitaristi Tommi Määttä, joka oli yksi neljästä alkuperäisjäsenestä jatkoi bändin toimintaa Kuusamossa 1993-1996. Kuitenkin kokonaan eri miehistöllä, joka jätti jälkeensä "Demo 1994". Tuossa miehistössä soitti kitaraa mm. sittemmin Timo Rautiainen & Trio Niskalaukauksesta tuttu Jarkko Petosalmi. 1996 jälkeen olikin sitten pidempään hiljaiseloa ja kukin eli tahollaan.
Historia > (2000-2009)

2000 jälkeen Oulussa Miku ja Tommi alkoivat nostattamaan ajatusta yhtyeen toiminnan jatkamisesta, tämä saikin lisäpontta kun Janne muutti Ouluun. Vuoden 2002 lopussa alkuperäisjäsenet Miku, Tommi ja Janne kasasivat rivejään siten, että Sacred Crucifix julkaisi neljän biisin promo demon 2003. Tässä vaiheessa myös Sami tuli uudelleen mukaan 2006 asti. Vuonna 2004 julkaistiin debyyttialbumi "Aeon of Chaos". Levyllä oli uudelleen nauhoitettua vanhaa materiaalia ja uusia biisejä. Levyn synkkä ja raskas soundi oli taattua Sacred Crucifixia. EP "From Beyond to..." ilmestyi 2008. "Shallow Grave" kakkosalbumi ilmestyi vuonna 2009. Ikävä kyllä elämä heitteli kapuloita rattaisin ja yhtye vetäytyi hiljaisuuteen pian levyn ilmestymisen jälkeen. Tälläkään kertaa bändi ei hajonnut, vaan annettiin muulle elämälle aikaa.
Historia > (2020-2024)

”2020 ”Rotting Ways to Misery: The History Of Finnish Death Metal”] kirjan tekijöiden kanssa muistelut herättelivät taas soittohaluja nyt jo herrasmiesiän saavuttaneissa death metal pioneereissä. 2021 toiseen kitaraan pyydettiin mukaan Pasi ”Lose” Härkönen (Wengele/Mengele/Insomnia, Crematory) ja Sacred Crucifix oli taas voimissaan. Keikkoja ja uutta materiaalia oli suunnitteilla, mutta COVID-19 pysäytti koko maailman, muttei sekään kokonaan vaientanut yhtyettä, soittamista jatkettiin Tommin autotallissa. Vastoinkäymiset jatkuivat ja Janne ilmoitti joutuvansa jättämään yhtyeen rumpalin pestin joutuen priorisoimaan terveytensä edelle. Tämä oli kova isku bändille. 2023 Sami ”Musti” Mustonen (Wengele, Fore) pelasti tilanteen ja istui rumpalin paikalle.
2022-2023 julkaistiin kolme erillistä demojen uudelleen julkaisua Ripping Srorm Recordsin toimesta. "Realms of the North Vol. 1, 2, 3"  nimeä kantavat julkaisut käsittivät kukin 500 kappaleen erän vinyyli - ja CD-levyjä. Teokset sisältävät 1987-1995 demojen lisäksi haastatteluja ja livetaltiointeja.
5. helmikuuta 2024 elämä näytti taas nurjaa puoltaan, kun Janne menehtyi. Hän ei enää soittanut kokoonpanossa, mutta oli edelleen vahva osa porukkaa. Tämä tragedia vahvisti entisestään halua jatkaa ja pyrkiä eteenpäin. ”Janne tulee olemaan aina osa Sacred Crucifixia.”lähde?
Jäsenet

Miku Mertanen
laulu, bassokitara (1987–1990, 2002–)
Tommi "Motti" Määttä
kitara, taustalaulu (1987–1990, 1993–1996, 2002–)
Pasi "Lose" Härkönen
kitara (2021–)
Sami "Musti" Mustonen
rummut (2023–)
Jäsenet > Entiset jäsenet

Janne Kela – rummut (1987–1990, 1993–1996, 2002–2022)
Toni Kyllönen – kitara (2008)
Sami Taimela – kitara (1987–1990, 2003–2006)
Hannu Louhia – laulu (1987–1988)
Esa Ahola – basso (1993–1996)
Jarkko Petosalmi – kitara (1993–1996)
Tommo Nevala – laulu (1993–1996)
Tero Kemppainen – kitara (2002–2003)
Janne Markus - kitara (2008-2010)
Diskografia

'Studioalbumit'
Aeon of Chaos (2004,  Poison Arrow)
Shallow Grave (2009,  Cftn Distribution)
'EP:t'
From Beyond to... (2008,  Cftn Distribution)
'Split-albumit'
Creatures from the North (2005,  Verikauha Records)
'Demot'
'*'Demo 1987 (1987)
Demo #1 (1988)
Realms of Darkness (1989)
Demo 1990 (1990)
Demo 1994 (1994)
Promo 2003 (2003)
Promo 2024 (2024)
'Demojen uudelleenjulkaisut'
Realms of the North Vol. 1 (1987-1989) (2022, Ripping Storm Records)
Realms of the North Vol. 2 (1990-1993) (2022, Ripping Storm Records)
Realms of the North Vol. 3 (1994-1995) (2023, Ripping Storm Records)
'Kokoelmat'
Thrashing Relics Volume 2: Underground Thrash Metal From Finland 1988-1989 (2019, Bestial Burst)
No Future, No Past – Finnish Speed & Thrash Metal Explosion 1986–1992 (2023, Svart Records)
Aiheesta muualla

https://open.spotify.com/artist/4ZFNSJJva9HbjICYUmGRzD?si=DrZ8MHUMSyi01mceo06h_A
https://m.youtube.com/@SacredCrucifix-ce8bl
https://www.facebook.com/SacredCrucifixDeathMetal
Luettelo klarinetisteista

Tämä on luettelo klarinetisteista eli klarinetin soittajista.
Taidemusiikki

Cristro Barrios
David Blumberg
Daniel Bonade
Jack Brymer
Heinrich Bärmann
Michael Collins
Larry Combs
Ulysse Delecluse
Guy Deplus
John Doyle
D. Stanley Hasty
Henna Jämsä
Thea King
Kullervo Kojo
Kari Kriikku
Henry Lazarus
Karl Leister
Robert Marcellus
Paul Meyer
Sabine Meyer
Richard Mühlfeld
Ivan Müller
Charles Neidich
Ernst Ottensamer
Gervase de Peyer
Thomas Piercy
Fatos Qerimi
David Shifrin
Milenko Stefanović
William O. Smith
Anton Stadler
Richard Stoltzman
Frederick Thurston
Jazz ja kansanmusiikki

Woody Allen
Sidney Bechet
Acker Bilk
Barney Bigard
Anthony Braxton
Don Byron
Raymond Burke
Evan Christopher
Elysia Clapin
Eddie Daniels
Johnny Dodds
John Doyle
Eric Dolphy
Irving Fazola
Giora Feidman
Pete Fountain
Buddy deFranco
Benny Goodman
Edmond Hall
Peanuts Hucko
Theo Jörgensmann
Andy Krakauer
Jean-Christian Michel
Marcus Miller
Jimmie Noone
Ivo Papasov
Sam Rivers
Pee Wee Russell
Antti Sarpila
Artie Shaw
Larry Shields
Omer Simeon
William O. Smith
Andy Statman
Jukka Tilsa
Putte Wickman
Steve Wilson
Benny Carter (sivusoittimena alttosaksofonin ja trumpetin ohella)
Magali Simioneck

Magali Simioneck (s. 17. helmikuuta 1970 Fort-de-France, Martinique) on entinen ranskalainen pikajuoksija.
Simioneck voitti nuorten Euroopan-mestaruuden 4 × 100 metrin viestijuoksussa vuonna 1989. Aikuisten kisoissa hän sijoittui Splitin EM-kilpailuissa 1990 viestissä neljänneksi ajalla 43,43 s ja karsiutui 100 metrin juoksun välierissä ajalla 11,62 s. Hän juoksi 100 metrillä uransa parhaan ajan 11,39 s vuonna 1993. Hänen ennätyksensä 200 metrin juoksussa oli 23,41 s vuodelta 1989.
Gaius Maecenas

Maecenaan muotokuva on Irlannissa Galwayssa.
Gaius Cilnius Maecenas (n. 70 eaa. – 8 jaa.) oli keisari Augustuksen uskottu ja poliittinen neuvonantaja. Hän oli aikansa runoilijoiden merkittävä tukija, ja taiteensuosijaa tarkoittava sana mesenaatti on johdettu hänen nimestään.
Jakob Philipp Hackert, Maecenaan huvila ja vesiputokset Tivolissa, 1783.
Maecenas omisti vaikuttavan huvilan Tivolissa Rooman lähellä. Siitä on jäljellä auditorio. Osa Maecenaan omaisuudesta oli perintöä vanhalta suvulta, jonka hän väitti johtavan juurensa aina etruskeihin asti. Maecenaan valta tuli kuitenkin lähinnä läheisestä ystävyydestä keisarin kanssa.
Maecenaan tukemia kirjailijoita olivat muun muassa Vergilius ja Horatius.
Fabienne Ficher

Fabienne Ficher (s. 25. huhtikuuta 1966 Pariisi, Ranska) on entinen ranskalainen pikajuoksija.
Ficher sijoittui Stuttgartin EM-kilpailuissa 1986 seitsemänneksi 400 metrin juoksussa ajalla 51,91 s. Rooman MM-kilpailuissa 1987 hän karsiutui 400 metrin juoksun välierissä ajalla 52,58 s ja sijoittui 4 × 400 metrin viestijuoksussa seitsemänneksi ajalla 3.27,60. Soulin 1988 olympialaisissa hän karsiutui 400 metrin juoksun puolivälierissä ajalla 52,95 s ja sijoittui viestissä seitsemänneksi ajalla 3.29,37.
Splitin EM-kilpailuissa 1990 Ficher karsiutui 200 metrin juoksun välierissä ja sijoittui viestissä viidenneksi Ranskan ennätyksellä 3.25,16. Budapestin EM-kilpailuissa 1998 hän karsiutui 400 metrin välierissä sekä juoksi 4 × 400 metrin viestin alkuerässä mutta ei enää loppukilpailussa, jossa Ranska sijoittui kuudenneksi.
Sisäratojen MM-kilpailuissa Ficher sijoittui Pariisissa 1985 neljänneksi 200 metrin juoksussa ajalla 23,75 s. Hän karsiutui saman matkan välierissä vuosina 1991 ja 1999 sekä alkuerissä vuosina 1995 ja 1997. Sisäratojen EM-kilpailuissa hänen paras saavutuksensa oli kuudes sija 400 metrin juoksussa ajalla 54,67 s Haagissa 1989. Hän karsiutui 200 metrin välierissä vuosina 1986, 1994 ja 1998, 400 metrin välierissä vuonna 1988 sekä 400 metrin alkuerissä vuonna 1987.
Fabienne Ficher voitti ulkoradoilla Ranskan mestaruuden 200 metrillä vuonna 1990 sekä 400 metrillä vuosina 1985, 1987, 1989 ja 1998. Sisäradoilla hän voitti Ranskan mestaruuden 200 metrillä vuosina 1986, 1991, 1994, 1997 ja 1998 sekä 400 metrillä vuosina 1987, 1988 ja 1989. Hän juoksi 400 metrillä Ranskan sisäratojen ennätyksen 53,17 s vuonna 1988. Hän on pituudeltaan 175-senttinen ja painoi kilpavuosinaan 59 kiloa.
Henkilökohtaiset ennätykset

50 metrin juoksu (hallissa): 6,38 s (1983)
60 metrin juoksu (hallissa): 7,27 s (1999)
100 metrin juoksu: 11,56 s (1982)
200 metrin juoksu: 23,19 s (1990)
400 metrin juoksu: 51,81 s (1988)
400 metrin aitajuoksu: 62,0 s (1985)
Kolmiloikka: 12,85 m (1990)
Aiheesta muualla

Fabienne Ficher Kansainvälinen yleisurheiluliitto. (englanniksi)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  World Athletics
Victor Sillon

Victor Sillon (24. joulukuuta 1927 Fort-de-France, Martinique – joulukuu 2021) oli ranskalainen seiväshyppääjä.
Sillonin uran paras arvokisasaavutus oli neljäs sija Brysselin EM-kilpailuissa 1950 tuloksella 410 cm. Bernin EM-kilpailuissa 1954 hän sijoittui seitsemänneksi tuloksella 425 cm ja Tukholman EM-kilpailuissa 1958 sijalle 15 tuloksella 420 cm. Lontoon 1948 olympialaisissa hän sijoittui yhdeksänneksi tuloksella 395 cm. Melbournen 1956 ja Rooman 1960 olympialaisissa hän ei selviytynyt karsinnasta loppukilpailuun.
180-senttinen ja 74-kiloinen Sillon voitti seiväshypyssä Ranskan mestaruuden vuosina 1947–1951, 1954, 1956 ja 1958. Hän paransi Ranskan ennätystä useita kertoja vuosina 1948–1951, 1954–1956 ja 1960. Hän hyppäsi vuonna 1948 tuloksen 408 cm ja teki viimeisen ennätysparannuksensa vuonna 1960 tuloksenaan 441 cm.
Henkilökohtaiset ennätykset

Seiväshyppy: 441 cm (1960)
Korkeushyppy: 190 cm (1949)
Kolmiloikka: 14,66 m (1953)
Jeanine Toulouse

Toulouse vuonna 1941.
Jeanine L. Salagoïty (o.s. Toulouse, 16. toukokuuta 1923 Lesparre-Médoc, Gironde – 29. joulukuuta 2020) oli ranskalainen pikajuoksija. Hän voitti urallaan kymmenen naisten Ranskan mestaruutta ja kilpaili Lontoon kesäolympialaisissa 1948.
Elämä ja urheilu-ura

Toulouse edusti Ranskaa Lontoon kesäolympialaisissa 1948. Hän karsiutui 80 metrin aitajuoksun välierissä sekä 4 × 100 metrin viestijuoksun alkuerissä.
Toulouse voitti Ranskan mestaruuden 60 metrin juoksussa vuosina 1939, 1946 ja 1949, 100 metrin juoksussa vuosina 1941, 1942, 1945 ja 1949 sekä 200 metrin juoksussa vuosina 1941, 1942 ja 1945. Elokuussa 1948 hän sivusi Léa Caurlan nimissä ollutta 100 metrin juoksun Ranskan ennätystä 12,1 s ja heinäkuussa 1949 hän paransi ennätyksen aikaan 12,0 s. Hän kuului kahdesti myös 4 × 100 metrin viestijuoksun Ranskan ennätyksen juosseeseen joukkueeseen: Lontoon olympialaisissa ennätysaika oli 48,1 s ja kahdeksan päivää myöhemmin Pariisissa 47,6 s. Seuratasolla Toulouse edusti Bordeaux EC:tä.
Toulouse kuoli 97-vuotiaana 29. joulukuuta 2020.
Elämä ja urheilu-ura > Henkilökohtaiset ennätykset

100 metriä: 12,0 (1949)
200 metriä: 26,2 (1941)
80 metrin aidat: 12,0 (1948)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jeanine Toulouse Wikimedia Commonsissa
Jeanine Toulouse Kansainvälinen olympiakomitea. (englanniksi)
Pepe Reina

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: José Manuel Reina Páez
Syntymäaika: 31. elokuuta 1982 (ikä 42)
Syntymäpaikka:  Madrid, Espanja
Pelipaikka: maalivahti
Pituus: 188 cm
Lempinimi: Pepe, El Speaker
Seura
Seura:  Villarreal
Pelinumero: 1
Junioriseurat
:  EF Madrid Oeste
1988–1999:  Barcelona
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1999 |  Barcelona C | 3 | (0) |
| 1999–2000 |  Barcelona B | 41 | (0) |
| 2000–2002 |  Barcelona | 30 | (0) |
| 2002–2005 |  Villarreal | 109 | (0) |
| 2005–2014 |  Liverpool | 285 | (0) |
| 2013–2014 | →  Napoli (laina) | 30 | (0) |
| 2014–2015 |  Bayern München | 3 | (0) |
| 2015–2018 |  Napoli | 111 | (0) |
| 2018–2020 |  Milan | 5 | (0) |
| 2020 | →  Aston Villa (laina) | 12 | (0) |
| 2020–2022 |  Lazio | 44 | (0) |
| 2022– |  Villarreal | 22 | (0) |
Maajoukkue
| 1998–1999 |  Espanja U16 | 9 | (0) |
| 1999 |  Espanja U17 | 2 | (0) |
| 2000 |  Espanja U18 | 2 | (0) |
| 2000–2003 |  Espanja U21 | 20 | (0) |
| 2005–2018 |  Espanja | 36 | (0) |
| 2000 |  Katalonia | 1 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 15. heinäkuuta 2023.
José Manuel ”Pepe” Reina Páez (s. 31. elokuuta 1982 Madrid, Madridin maakunta, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Villarrealia. Myös hänen isänsä Miguel Reina oli maajoukkuetason maalivahti.
Ura > Seurajoukkueet

Reina aloitti uransa Barcelonassa, missä hän pelasi kahden kauden ajan sekä reservi- että edustusjoukkueessa. Espanjan pääsarjassa Primera Divisiónissa hän pelasi ensimmäisen kerran 2. joulukuuta 2000 Celtaa vastaan. Hän pelasi Barcelonassa 30 liigaottelua, neljä peliä Mestarien liigassa ja seitsemän UEFA Cupissa.  Kaudeksi 2002–2003 Reina siirtyi Villarrealiin, missä hän toimi kolmen kauden ajan ykkösmaalivahtina. Hän voitti seurassa Intertoto-cupin kahtena kautena peräkkäin. Hän pelasi Villarrealissa 109 Primera Divisiónin  ja 23 UEFA Cupin ottelua.
Kaudeksi 2005–2006 Reina siirtyi Liverpooliin ja syrjäytti nopeasti pitkäaikaisen luottovahdin, puolalaisen Jerzy Dudekin, ykkösmaalivahdin paikalta. Hän ansaitsi Valioliigan eniten nollapelejä pelanneen maalivahdin Golden Glove -palkinnon kausilla 2005–2006, 2006–2007 ja 2007–2008. Hän pelasi viisi ottelua Liverpoolin voittaessa FA Cupin 2006 ja 12 ottelua Liverpoolin saavuttaessa kakkostilan Mestarien liigassa kaudella 2006–2007. Hän pelasi kaikki ottelut Liverpoolin tiellä Englannin liigacupin mestariksi 2012. Hän pelasi Liverpoolissa vuosina 2005–2013 yhteensä 285 valioliigaottelua, joissa hän päästi 247 maalia ja pelasi 134 nollapeliä. Mestarien liigassa hän pelasi karsinnat mukaan lukien 56 ottelua ja Eurooppa-liigassa karsintoineen 27 ottelua.
Reina pelasi kauden 2013–2014 lainalla Serie A:n Napolissa. Hän pelasi 30 liigaottelua, viisi peliä Mestarien liigassa ja neljä Eurooppa-liigassa sekä neljä ottelua Napolin edetessä Italian cupmestaruuteen. Hän siirtyi kolmella miljoonalla eurolla Bundesliigan Bayern Müncheniin kesällä 2015. Hän pelasi kauden aikana vain kolme liigaottelua Bayernin voittaessa mestaruuden. Seuraavana kesänä hän siirtyi kahdella miljoonalla eurolla Napoliin. Hän pelasi seurassa kolmen kauden aikana 111 Serie A -ottelua, Mestarien liigassa karsinnat mukaan lukien 16 ottelua ja Eurooppa-liigassa seitsemän ottelua. Hän siirtyi vapaalla siirrolla AC Milaniin kesällä 2018. Kevätkaudeksi 2020 hän teki lainasopimuksen englantilaisseura Aston Villan kanssa ja pelasi Valioliigassa 12 ottelua.
Ura > Maajoukkue

Espanjan maajoukkueessa Reina pelasi ensi kerran 17. elokuuta 2005 ystävyysottelussa Uruguayta vastaan. Espanja voitti ottelun maalein 2–0. Hän kuului joukkueen kokoonpanoon vuoden 2006 MM-kilpailuissa, mutta ei pelannut minuuttiakaan. Vuoden 2008 EM-kilpailuissa, jossa Espanja voitti mestaruuden, Reina torjui alkulohkon viimeisessä ottelussa Kreikkaa vastaan. Hän kuului Espanjan maailmanmestarijoukkueeseen 2010 ja Euroopan-mestareihin 2012, muttei päässyt pelaamaan kummassakaan turnauksessa. MM-kilpailuissa 2014 hän pelasi alkulohkopelin Australiaa vastaan. MM-kilpailuissa 2018 hän istui kaikki ottelut vaihtopenkillä. Kaikkiaan hän on pelannut 36 A-maaottelua, joiden joukossa on kaksi MM- ja yhtä monta EM-karsintaottelua.
Junioritasolla hän on voittanut alle 16-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden vuonna 1997.
Saavutukset

Seurajoukkue
Intertoto-cup: 2003, 2004
Uefa-supercup: 2005
FA-cup: 2006
Community Shield: 2006
Englannin liigacup: 2012
Italian cup: 2014
Bundesliiga: 2015
Maajoukkue
Alle 16-vuotiaiden Euroopan-mestaruus: 1997
Euroopan-mestaruus: 2008, 2012
Maailmanmestaruus: 2010
Abdoulaye Seye

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Abdoulaye Seye oikealla |  Abdoulaye Seye oikealla |  Abdoulaye Seye oikealla |  |
Maa:   Ranska
Miesten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Rooma 1960 | 200 metriä |  |
Abdoulaye Seye (30. heinäkuuta 1934 Saint-Louis, Senegal – 13. lokakuuta 2011) oli ranskalainen pikajuoksija ja olympiamitalisti.
Seye saavutti Rooman 1960 olympialaisissa pronssia 200 metrin juoksussa ajalla 20,7 s. Hän karsiutui 100 metrin juoksun puolivälierissä ajalla 10,4 s ja tuli hylätyksi 4 × 100 metrin viestijuoksun alkuerissä.
Seye voitti Ranskan mestaruuden 200 metrillä vuosina 1956 ja 1959 sekä 100 metrillä vuonna 1959. Vuonna 1960 hän juoksi suoralla radalla 200 metrin Euroopan-ennätyksen 20,4 s. Hän juoksi useita muitakin Ranskan ennätyksiä: 100 metrillä 10,2 s vuosina 1959 ja 1960, 200 metrillä 20,8 s kerran vuonna 1959 ja 20,7 s kolme kertaa vuonna 1960 sekä 400 metrillä 46,6 s vuosina 1959 ja 1960 sekä 45,9 s elokuussa 1960. Hänen 200 metrin Ranskan-ennätyksensä alitettiin vuonna 1965, 100:n ja 400 metrin ennätyksensä vuonna 1968.
Seye oli pituudeltaan 174-senttinen ja painoi kilpavuosinaan 68 kiloa. Hän edusti CASG Paris -seuraa.
Henkilökohtaiset ennätykset

100 metriä: 10,2 (1959), sähköajanotolla 10,32 (1960)
200 metriä: 20,7 (1960), sähköajanotolla 20,82 (1960), suoralla radalla 20,4 (1960)
400 metriä: 45,9 (1960), sähköajanotolla 45,88 (1960)
Odiah Sidibé

| Mitalit> Maa:   Ranska.Naisten yleisurheilu.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Ranska.Naisten yleisurheilu.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Ranska.Naisten yleisurheilu.MM-kilpailut  | Maa:   Ranska> Naisten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Edmonton 2001 | 4×100 metriä |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | München 2002 | 4×100 metriä |  |
| Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Tukholma 1996 | 60 metriä |  |
|  Pronssia | Valencia 1998 | 60 metriä |  |
Odiah Khomiakoff (o.s. Sidibé, s. 13. tammikuuta 1970 Fréjus, Var, Ranska) on entinen ranskalainen pikajuoksija.
Odiah Sidibé voitti sekä 100 metrin juoksussa että 4 × 100 metrin viestijuoksussa juniorien EM-pronssia vuonna 1987 ja juniorien Euroopan-mestaruuden vuonna 1989. Seuraavana vuonna Splitin EM-kilpailuissa hän sijoittui 100 metrillä viidenneksi ajalla 11,40 s ja 4 × 100 metrillä neljänneksi ajalla 43,43 s. Barcelonan 1992 olympialaisissa hän sijoittui viestissä neljänneksi ajalla 42,85 s; alkuerissä hän oli juoksemassa Ranskan ennätystä 42,58 s. Sadan metrin juoksussa Sidibé karsiutui puolivälierissä.
Stuttgartin MM-kilpailuissa 1993 Sidibé sijoittui 4 × 100 metrillä neljänneksi ajalla 42,67 s ja karsiutui 100 metrin alkuerissä. Helsingin EM-kilpailuissa 1994 hän karsiutui 100 metrin puolivälierissä. Pikaviestin alkuerissä Ranskan joukkue hylättiin. Atlantan 1996 olympialaisissa Sidibé saavutti viestissä kuudennen sijan ajalla 42,76 s ja karsiutui 100 metrin välierissä ajalla 11,35 s. Budapestin EM-kilpailuissa 1998 hän karsiutui 100 metrin välierissä ajalla 11,33 s eikä osallistunut viestiin.
Edmontonin MM-kilpailuissa 2001 Sidibé saavutti 4 × 100 metrin viestijuoksussa hopeaa ajalla 42,39 s. Alun perin Ranska sijoittui kolmanneksi mutta nousi jälkeen päin toiseksi Kelli Whiten dopingtapauksen seurauksena. Henkilökohtaisille matkoille Sidibé ei Edmontonissa osallistunut. Münchenin EM-kilpailuissa 2002 hän voitti viestijuoksussa kultaa ajalla 42,46 s. Henkilökohtaisella 100 metrillä hän sijoittui seitsemänneksi ajalla 11,57 s; alkuerissä hän oli juossut ajan 11,40 s.
Sisäratojen arvokilpailuissa Sidibé saavutti kaksi mitalia. Genovan EM-hallikilpailuissa 1992 hän sijoittui 60 metrin juoksussa viidenneksi ajalla 7,34 s. Tukholman EM-hallikilpailuissa 1996 hän saavutti hopeaa ajalla 7,25 s. Pariisin MM-hallikilpailuissa 1997 hän karsiutui välierissä. Valencian EM-hallikilpailuissa 1998 hän saavutti pronssia ajalla 7,22 s. Lissabonin MM-hallikilpailuissa 2001 hän karsiutui välierissä. EM-hallikilpailuissa hän karsiutui välierissä vuosina 1990, 1994 ja 2002.
Odiah Sidibé voitti 100 metrin juoksun Ranskan mestaruuden ulkoradoilla vuosina 1990, 1994 ja 1996. Sisäradoilla hän voitti 60 metrin Ranskan mestaruuden vuosina 1994, 1996, 1999, 2001 ja 2002. Hän on pituudeltaan 176-senttinen ja painoi kilpavuosinaan 64 kiloa.
Henkilökohtaiset ennätykset

60 metrin juoksu (hallissa): 7,16 s (1997)
100 metrin juoksu: 11,23 s (1995)
200 metrin juoksu: 23,53 s (1995)
Annie Ségouffin

Annie Ségouffin
| --- | --- |
Syntynyt:  2. toukokuuta 1938  15. arrondissementti  
Kuollut:  19. helmikuuta 2011  (72 vuotta) 14. arrondissementti  
Syntymänimi:  Annie Gilberte Segouffin 
Ammatti:  yleisurheilija  
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Annie Lordet (o.s. Ségouffin, 2. toukokuuta 1938 Pariisi, Ranska – 19. helmikuuta 2011) oli ranskalainen pituushyppääjä.
Annie Ségouffin edusti Ranskaa Tukholman EM-kilpailuissa 1958, mutta karsiutui pituushypyn loppukilpailusta tuloksellaan 558 cm. Hän voitti Ranskan mestaruuden vuosina 1957 ja 1959. Hän hyppäsi pari viikkoa ennen Tukholman EM-kisoja Poitiersissa Ranskan ennätyksen 602 cm, mutta menetti sen vielä samassa kilpailussa Marthe Djianille. Hän oli 167 senttimetriä pitkä ja painoi urheiluvuosinaan 58 kiloa. Hän edusti AI Paris -seuraa.