stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Roussel de Bailleul

Roussel de Bailleul (myös Roussel Phrangopolos tai Baieul) (kuoli vuonna 1077 tai 1078) oli normandialainen seikkailija ja palkkasotilas, joka perusti vuoden 1071 tienoilla lyhytikäisen ruhtinaskunnan Vähään-Aasiaan.
Roussel de Bailleul aloitti uransa palkkasotilaana Sisiliassa, mutta siirtyi myöhemmin taistelemaan Bysantin valtakunnan palveluksessa. Hän johti ulkomaalaisia palkkasotilaita kohtalokkaassa Manzikertin taistelussa vuonna 1071. Taistelun jälkeen Roussel kapinoi keisaria vastaan ja yritti perustaa oman ruhtinaskuntansa. Roussel taisteli kolmentuhannen miehen voimin turkkilaisia ja bysanttilaisia vastaan. Vuoteen 1073 mennessä hän oli vallannut Galatian.
Lopulta keisari lähetti nuoren kenraalin Aleksios Komenoksen kukistamaan Rousselin. Aleksios sai tämän vangittua ja kuljetettua keisarin luokse. Anna Komnena käyttää isänsä Aleksioksen elämäkerrassa Rousselista nimeä Ursel. Hän kuoli luultavasti keisari Nikeforos III Botaniateksen myrkyttämänä.
Hvaler

Hvaler on Norjan kunta Oslonvuonon itäpuolen edustan saaristossa Østfoldin läänissä Fredrikstadista etelään. Kunta koostuu sadoista saarista ja luodoista. Kunnan hallinnollinen keskus on Skjærhaldenin taajama, joka sijaitsee Kirkeøyn saarella. Skjærhaldenista on noin 28 kilometriä Fredrikstadiin. Vuoden 2023 alussa kunnassa oli 4 762 asukasta.
Huvila-asukkaiden myötä kunnan väkiluku moninkertaistuu kesäisin. Merkittävin elinkeino on kalastus, ja Utgårdskilen on Kristiansanin itäpuolisen etelärannikon suurin kalastussatama.
Hvalerista on maantieyhteys (tie 108) Fredrikstadiin lukuisten pengerrysten, siltojen ja tunnelin kautta. Tunneli Kirkeøyhyn valmistui 1989. Skjærhaldenista on lauttayhteyksiä Nordre Sandøyhyn, Søndre Sandøyyn, Herføliin ja Laueriin, sekä säännöllinen reittivene Strömstadiin, Ruotsiin.
Vuoden 1814 tapahtumien yhteydessä Ruotsin armeija miehitti Hvalerin saaret.[lähde? ]
Kuvia

Hvalerin asukasluku vuosina 1951–2010.
Hvalerin kirkko
Ytre Hvalerin kansallispuisto avattiin vuonna 2009.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hvaler Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Østfoldin läänin kunnat
Aremark
Fredrikstad
Halden
Hvaler
Indre Østfold
Marker
Moss
Rakkestad
Råde
Rømskog
Sarpsborg
Skiptvet
Våler
Norjan läänit | Norja
Käännös suomeksi
Rudolf Lipschitz

| Rudolf Lipschitz |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 14. toukokuuta 1832 Königsberg (nyk. Kaliningrad)
Kuollut: 7. lokakuuta 1903 (71 vuotta) Bonn
Kansalaisuus:  saksalainen
Koulutus ja ura
Väitöstyön ohjaaja:  Peter Gustav Lejeune Dirichlet Martin Ohm
Instituutti:  Bonnin yliopisto
Oppilaat:  Felix Klein
Tutkimusalue:  matematiikka
Tunnetut työt:  Lipschitz-jatkuvuus
Rudolf Lipschitz (14. toukokuuta 1832 – 7. lokakuuta 1903) oli saksalainen matemaatikko, joka toimi professorina Bonnin yliopistossa vuodesta 1864. Lipschitz tunnetaan erityisesti hänen mukaansa nimetystä Lipschitz-jatkuvuudesta, mutta hän tutki myös lukuteoriaa, analyysiä, differentiaaligeometriaa sekä klassista mekaniikkaa. Hän kirjoitti kirjat Lehrbuch der Analysis (Bonn 1877, 1880), Wissenschaft und Staat (Bonn 1874), Untersuchungen über die Summen von Quadraten (Bonn, 1886) sekä Bedeutung der theoretischen Mechanik (Berliini 1876).
Roraimanmuura

| Roraimanmuura> Uhanalaisuusluokitus |
| --- | --- |
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Puumuurat Thamnophilidae
Suku::  Liuskemuurat Myrmelastes
Laji::  saturatus
Kaksiosainen nimi
 Myrmelastes saturatus  (Salvin, 1885) 
Synonyymit
 Schistocichla saturata 
Katso myös
   Roraimanmuura Wikispeciesissä  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Roraimanmuura (Myrmelastes saturatus) on puumuurien heimoon kuuluva varpuslintu.
Roraimanmuuraa tavataan Venezuelassa ja Guyanassa, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 55 200 km2. Lajin on kuvattu olevan paikallisesti melko yleinen, ja sen kanta on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Roraimanmuura (Myrmelastes saturatus)
iNaturalist: Roraimanmuura (Myrmelastes saturatus)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Myrmelastes saturatus (englanniksi)
Heart

| Heart |
| --- | --- |
 Siskokset Ann ja Nancy Wilson vuonna 2012.
Tiedot
Toiminnassa:  1973–1998, 2002–2016, 2019, 2023–
Tyylilaji:  hard rock, folk rock
Kotipaikka:  Vancouver, Brittiläinen Kolumbia, Kanada (jäsenten kotipaikka) Seattle, Washington, Yhdysvallat
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Ann Wilson Nancy Wilson Sean T. Lane Ryan Wariner Ryan Waters Tony Lucido Paul Moak
Levy-yhtiö:  Mushroom Records/Epic Records/ Sony BMG/Portrait Records/ Legacy Records, 1976–1983   EMI/Capitol Records, 1985–1995   Shout! Factory/Sovereign, 2004–2009   Sony-Legacy, 2010–  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Heart on yhdysvaltalainen rockyhtye, joka aloitti toimintansa Seattlessa 1960-luvulla. Yhtye julkaisi esikoisalbuminsa vuonna 1976, ja se on julkaissut yhä jatkuvan uransa aikana seitsemän top-10-albumia Yhdysvalloissa. Yhtyeessä on soittanut useita muusikoita; sen pitkäaikaisimmat jäsenet ovat siskokset Ann ja Nancy Wilson.
Historia

Heartin perustivat basisti Steve Fossen sekä kitaristit Roger ja Mike Fisher vuonna 1963. Yhtye oli aluksi nimeltään Army ja myöhemmin White Heart sekä Hocus Pocus ennen kuin se otti nimekseen Heart. Ann Wilson tuli yhtyeen laulajaksi vuonna 1970 ja hänen siskonsa Nancy kitaristiksi 1974. Samoihin aikoihin Mike Fisher jätti yhtyeessä soittamisen ja keskittyi managerointiin.
Heart siirtyi Vancouveriin ja teki levytyssopimuksen Mushroom Recordsin kanssa 1975. Yhtye julkaisi esikoisalbuminsa Dreamboat Annie vuonna 1976. Albumi nousi Billboardin listalla seitsemänneksi ja myi yli miljoona kappaletta. Heartin 1970-luvun albumit olivat tyyliltään hard rockia ja folk rockia.
Yhtye siirtyi Portrait Recordsille 1977, mistä seurasi pitkä oikeusjuttu Mushroomin kanssa. Mushroom julkaisi vuoden 1977 alussa Heartin keskeneräisen albumin Magazine, ja pian sen jälkeen Portrait julkaisi albumin Little Queen. Mushroom joutui kuitenkin vetämään albumin myynnistä, jotta yhtye pystyisi viimeistelemään sen. Little Queen menestyi hyvin, ja siltä julkaistiin menestyssingle ”Barracuda”. Uudelleenmiksattu Magazine julkaistiin uudelleen seuraavana vuonna, kuten myös albumi Dog and Butterfly.
Bebe le Strange (1980) nousi listaviitoseksi. Seuraavat kaksi albumia, Private Audition ja Passionworks eivät enää myyneet kultaa, minkä johdosta Heart siirtyi Capitol Recordsille. Albumi Heart (1985) nousi listaykköseksi, myi yli viisi miljoonaa kappaletta ja tuotti neljä top-10-singleä. Bad Animals (1987) tuotti myös neljä hittisingleä, joista ”Alone” nousi listaykköseksi. Myös seuraava albumi Brigade (1990) oli menestys.
Vuonna 1990 Wilsonin siskokset muodostivat akustisen yhtyeen nimeltä Lovemongers, joka julkaisi EP:n. Heartin seuraava studioalbumi oli Desire Walks On (1993). 2000-luvulla Heart on julkaissut albumit Jupiter’s Darling ja Red Velvet Car (2010), jolla yhtye palasi alkuaikojensa melodiseen hard rockiin ja folksoundiin. Sen uusin albumi on Fanatic (2012).
Heart sai tähden Hollywood Walk of Famelle vuonna 2012. Se nimettiin Rock and Roll Hall of Fameen 2013. Yhtye oli saanut vuoteen 2013 mennessä 20 top-40-singleä, seitsemän top-10-albumia sekä neljä Grammy-ehdokkuutta.
Heart oli tauolla vuosina 2017–2019. Ann Wilsonin kumppani Dean Wetter pahoinpiteli Nancy Wilsonin kaksoslapsia vuonna 2016 kesken kiertueen. Sisarusten välit tulehtuivat pahasti, ja Ann ilmoitti vuoden 2017 alussa yhtyeen olevan tauolla. Vuonna 2019 ilmoitettiin Heartin tekevän paluukiertueen uudella kokoonpanolla.
Vuosina 2020–2023 Heart eli hiljaiseloa, ja jäsenet keskittyivät soolouriinsa. Kuitenkin vuonna 2023 ilmoitettiin, että Heart palaa kiertueelle taas uudella kokoonpanolla. Kokoonpanona toimii nykyisin Ann ja Nancy Wilson, Annin taustabändi Tripsitter, ja aikaisemmin Heartissa toiminut Ryan Waters.
Jäsenet > Nykyiset

Ann Wilson – laulu, huilu, kitara, koskettimet, lyömäsoittimet, viulu, autoharp (1972–1998, 2002–2016, 2019, 2023–)
Nancy Wilson – laulu, kitara, mandoliini, koskettimet, syntetisaattorit, huuliharppu (1974–1995, 2002–2016, 2019, 2023–)
Ryan Wariner – taustalaulu, kitara (2019, 2023–)
Paul Moak – kosketinsoittimet, kitara, taustalaulu (202–)
Tony Lucido – basso (2023–)
Sean T. Lane – rummut (2023–)
Jäsenet > Entiset

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Steve Fossen – basso, lyömäsoittimet  (1963, 1967–1982)   Roger Fisher – kitarat, taustalaulu  (1963, 1967–1979)   Ray Schaefer – rummut  (1963, 1967–1969)   Don Wilhelm – soolokitara, koskettimet, laulu  (1963, 1967–1969)   James Cirrello – soolokitara  (1969–1971)   Debi Cuidon – laulu  (1969–1971)   Ken Hansen – lyömäsoittimet  (1969–1971)   Ron Rudge – rummut  (1969–1971)   Gary Ziegelman – laulu  (1969–1971)   David Belzer – Hammond B-3, Fender Rhodes sähköpiano  (1971–1974)   Jeff Johnson – rummut  (1971–1974)   |  Mike Fisher – soolokitara  (1972–1974)   John Hannah – koskettimet  (1974–1975)   Brian Johnstone – rummut  (1974–1975)   Howard Leese – soolokitara, basso, koskettimet, syntetisaattori,  mandoliini, nokkahuilu, autoharp, lyömäsoittimet, taustalaulu  (1975–1998)   Michael DeRosier – rummut, lyömäsoittimet  (1975–1982)   Denny Carmassi – rummut, lyömäsoittimet  (1982–1993)   Mark Andes – basso, taustalaulu  (1982–1993)   Fernando Saunders – basso  (1993–1995)   |  Scott Olson – soolokitara  (1995–2003)   Jon Bayless – basso  (1995–1998)   Frank Cox – soolokitara, koskettimet, taustalaulu  (1995–1998)   Scott Adams – saksofoni  (1995)   Mike Inez – basso  (2002–2006)   Tom Kellock – koskettimet, syntetisaattori  (2002–2003)   Darian Sahanaja – koskettimet, syntetisaattorit  (2003–2004, 2007)   Gilby Clarke – soolokitara  (2003–2004)   Ric Markmann – basso  (2006–2009)   Jeffrey ”CHEETAH” Mayo – lyömäsoittimet  (1992)   Kristian Attard – basso  (2009–2012)   Ben Smith – rummut  (1995–2016)  Debbie Shair – koskettimet, syntetisaattorit  (2004–2014)  Dan Rothchild – basso  (2012–2016)  Chris Joyner – koskettimet  (2014-2016)  Andy Stoller – basso  (2019)   Dan Walker – kosketinsoittimet  (2019)   Craig Bartock  (2004-2016, 2019)   Denny Fongheiser – rummut, lyömäsoittimet  (1993–1995, 2019)  |
Diskografia

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Studioalbumit Dreamboat Annie (1976)  Magazine (1977)  Little Queen (1977)  Dog and Butterfly (1978)  Bebe le Strange (1980)  Private Audition (1982)  Passionworks (1983)  Heart (1985)  Bad Animals (1987)  Brigade (1990)  Desire Walks On (1993)  Jupiters Darling (2004)  Red Velvet Car (2010)  Fanatic (2012)  Beautiful Broken (2016)  |  Kokoelmat These Dreams: Greatest Hits (1997)  Greatest Hits (1998)  Greatest Hits: 1985–1995 (2000)  Heart Presents a Lovemongers’ Christmas (2001)  Ballads: The Greatest Hits) (2001)  The Essential Heart (2002)  Love Songs (2006)  Playlist: The Very Best of Heart (2008)  Strange Euphoria (2012)  Icon (2013)  |  Livealbumit Greatest Hits/Live (1980)  Rock the House! Live (1991)  The Road Home (1995)  Alive in Seattle (2003)  Dreamboat Annie Live (2007)  Fanatic Live from Caesar's Colosseum (2014)  Heart & Friends - Home for the Holidays (2014)  Live at the Royal Albert Hall with the Royal Philharmonic Orchestra (2016)  Live in Atlantic City (2019)  |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Heart Wikimedia Commonsissa
Nancy Wilson ja Roger Fisher vuonna 1978.
Roquetesin metroasema

Roquetes on Barcelonan metron linjan 3 asema. Se sijaitsee Roquetesin kaupunginosassa Nou Barrisin alueella.
Roquetesin asema avattiin lokakuussa 2008, kun linjan 3 jatke Canyellesin ja Trinitat Novan asemien välillä valmistui. Lähistöllä sijaitseva linjan 4 asema Via Júlia tunnettiin vuoteen 1999 asti nimellä Roquetes, mutta sen ja nykyisen Roquetesin aseman välillä ei ole suoraa yhteyttä.
Aiheesta muualla

Roquetesin asema Trens de Catalunya -sivustolla (katalaaniksi)
Hyllykallio (suuralue)

| Hyllykallio |
| --- | --- |
 Hyllykallion vesitorni
Kaupunki:  Seinäjoki
Suuralue nro:  13
Väkiluku:  9 128   (31.12.2022)
Kaupunginosat:   Hyllykallio  Kapernaumi  Kertunlaakso  Tanelinranta  Roves 
Hyllykallio on suuralue Seinäjoella. Se sijaitsee kaupungin keskustasta itään päin, Nurmon eteläpuolella. Suuralueeseen kuuluvat Hyllykallion kaupunginosa, Kertunlaakso, Tanelinranta, Roves ja osa Kapernaumin kaupunginosasta. Joulukuussa 2022 suuralueen väkiluku oli 9 128. Lähes puolet (~ 45%) suuralueen väestöstä asui Hyllykallion kaupunginosassa.
Hyllykallion suuralueella on paljon palveluita, kuten hammashoitola, S-market, Prisma, R-kioski, ravintoloita, Hyllykallion koulu ja Tanelinrannan koulu. Myös päiväkotitoimintaa on Hyllykallion, Tanelinrannan ja Kertunlaakson kaupunginosissa.
Hyllykallion suuralueella on niin asuin- kuin teollisuusalueitakin. Suuralueen asuinrakennuskanta koostuu kerros-, rivi- ja omakotitaloista.
Kuvia

Hyllykallion koulu
Tanelinrannan koulu
Hyllykallion kerrostaloja
IAAF:n yleisurheilufinaali 2007

IAAF:n yleisurheilufinaali järjestettiin vuonna 2007 viidennen kerran. Finaali järjestettiin Stuttgartissa Gottlieb-Daimler-Stadionilla 22.–23. syyskuuta.
Lajien kolme parasta > Miehet

| Laji | 1>  sija | Aika /  tulos | 2>  sija | Aika /  tulos | 3>  sija | Aika /  tulos |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 100 m |  Asafa Powell | 9,83 CR |  Jaysuma Saidy Ndure | 10,06 NR |  Michael Frater | 10,11 |
| 200 m |  Jaysuma Saidy Ndure | 19,89 NR |  Wallace Spearmon | 20,18 |  Rodney Martin | 20,27 |
| 400 m |  LaShawn Merritt | 44,58 |  Tyler Christopher | 44,87 |  Angelo Taylor | 44,92 |
| 800 m |  Youssef Saad Kamel | 1.45,61 CR |  Mbulaeni Mulaudzi | 1.45,67 |  Belal Mansoor Ali | 1.45,93 |
| 1 500 m |  Daniel Kipchirchir Komen | 3.37,96 |  Mehdi Baala | 3.38,35 |  Suleiman Kipses Simotwo | 3.38,36 |
| 3 000 m |  Edwin Cheruiyot Soi | 7.48,81 |  Joseph Ebuya | 7.49,70 |  Mohammed Farah | 7.49,89 |
| 5 000 m |  Edwin Cheruiyot Soi | 13.38,16 |  Micah Kogo | 13.39,91 |  Moses Ndiema Masai | 13.39,96 |
| 3 000 m esteet |  Paul Kipsiele Koech | 8.00,67 |  Richard Kipkemboi Mateelong | 8.07,66 |  Brimin Kiprop Kipruto | 8.11,05 |
| 110 m aidat |  Dayron Robles | 12,92 CR |  David Payne | 13,08 |  Terrence Trammell | 13,15 |
| 400 m aidat |  Marek Plawgo | 48,35 |  Kerron Clement | 48,35 |  James Carter | 48,36 |
| Pituushyppy |  Andrew Howe | 835 |  Brian Johnson | 816 |  Godfrey Khotso Mokoena | 812 |
| Kolmiloikka |  Walter Davis | 17,35 SB |  Aarik Wilson | 17,34 |  Nelson Évora | 17,30 |
| Korkeushyppy |  Donald Thomas | 232 |  Stefan Holm | 230 |  Linus Thörnblad | 227 |
| Seiväshyppy |  Brad Walker | 591 |  Björn Otto | 586 |  Steven Hooker | 581 |
| Kuulantyöntö |  Reese Hoffa | 20,98 |  Adam Nelson | 20,95 |  Andrei Mih’nevitš | 20,88 |
| Kiekonheitto |  Gerd Kanter | 66,54 |  Virgilijus Alekna | 65,94 |  Piotr Małachowski | 65,35 |
| Keihäänheitto |  Tero Pitkämäki | 88,19 |  Andreas Thorkildsen | 85,06 |  Magnus Arvidsson | 83,37 |
| Moukarinheitto |  Ivan Tsih’an | 82,05 |  Krisztián Pars | 78,42 |  Koji Murofushi | 77,95 |
Lajien kolme parasta > Naiset

| Laji | 1>  sija | Aika /  tulos | 2>  sija | Aika /  tulos | 3>  sija | Aika /  tulos |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 100 m |  Carmelita Jeter | 11,10 |  Allyson Felix | 11,15 |  Christine Arron | 11,20 |
| 200 m |  Muriel Hurtis-Houairi | 22,73 |  Debbie Ferguson-McKenzie | 22,74 |  LaShauntea Moore | 22,78 |
| 400 m |  Sanya Richards | 49,27 WL |  Novlene Williams | 50,12 |  Christine Ohuruogu | 50,20 |
| 800 m |  Janeth Jepkosgei | 1.57,87 CR |  Mayte Martínez | 1.58,14 |  Marilyn Okoro | 1.58,76 PB |
| 1 500 m |  Maryam Yusuf Jamal | 4.01,23 |  Sarah Jamieson | 4.05,43 |  Agnes Samaria | 4.05,44 NR |
| 3 000 m |  Meseret Defar | 8.27,24 CR |  Vivian Cheruiyot | 8.28,66 PB |  Priscah Jepleting Cherono | 8.29,06 PB |
| 5 000 m |  Vivian Cheruiyot | 14.56,94 |  Sylvia Jebiwott Kibet | 14.57,37 PB |  Priscah Jepleting Cherono | 14.58,97 |
| 3 000 m esteet |  Eunice Jepkorir | 9.35,03 |  Roisin McGettigan | 9.35,86 |  Cristina Casandra | 9.36,38 |
| 100 m aidat |  Michelle Perry | 12,68 |  Josephine Onyia | 12,70 |  Delloreen Ennis-London | 12,72 |
| 400 m aidat |  Anna Jesien | 54,17 |  Jana Rawlinson | 54,19 |  Melaine Walker | 54,31 |
| Pituushyppy |  Tatjana Lebedeva | 678 |  Grace Upshaw | 664 |  Oksana Udmurtova | 652 |
| Kolmiloikka |  Yargelis Savigne | 14,78 |  Hrisopigi Devetzi | 14,75 |  Tatjana Lebedeva | 14,72 |
| Korkeushyppy |  Blanka Vlašić | 200 |  Antonietta Di Martino | 197 |  Anna Tšitšerova | 197 |
| Seiväshyppy |  Jelena Isinbajeva | 487 CR |  Monika Pyrek | 482 PB |  Svetlana Feofanova | 482 SB |
| Kuulantyöntö |  Nadzeja Astaptšuk | 20,45 CR |  Valerie Vili | 20,40 |  Nadine Kleinert | 19,36 |
| Kiekonheitto |  Franka Dietzsch | 62,58 |  Vera Pospíšilová-Cechlová | 62,04 |  Nicoleta Grasu | 61,75 |
| Keihäänheitto |  Barbora Špotáková | 67,12 NR |  Steffi Nerius | 64,90 |  Christina Obergföll | 62,47 |
| Moukarinheitto |  Yipsi Moreno | 73,76 |  Ivana Brkljacic | 73,22 |  Clarissa Claretti | 70,34 |
Hearst Castle

| Hearst Castle |
| --- | --- |
 Heast Castlen Neptune Pool -allas
Sijainti:  San Simeon, Kalifornia, Yhdysvallat
Rakennustyyppi:  kartano
Rakennuttaja:  William Randolph Hearst
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hearst Castle on National Historic Landmark -arvon saanut kartano Kaliforniassa, Yhdysvalloissa. Sen on suunnitellut arkkitehti Julia Morgan vuosien 1919 ja 1947 välillä lehtimagnaatti William Randolph Hearstille, joka kuoli 1951. Vuonna 1957 Hearst Corporation lahjoitti kiinteistön Kalifornian osavaltiolle, mistä alkaen sitä on ylläpidetty nimikkeellä state historic park, ja yleisöllä on pääsy tutustumaan alueeseen ja sen huomattaviin taide- ja antiikkikokoelmiin. Vaikka alue sijaitseekin kaukana suuremmista asutuskeskuksista, se houkuttelee paikalle vuosittain noin miljoona kävijää.
Hearst antoi tilansa nimeksi virallisesti ”La Cuesta Encantada” (”Lumottu kukkula”), mutta kutsui sitä yleensä nimellä ”the ranch”, karjatila. Linnaan ja sen alueisiin viitataan joskus myös San Simeonina tekemättä eroa Hearstin tilan ja samannimisen ympäröivän kunnallishallinnottoman alueen välillä.
Sijainti

Hearst Castle sijaitsee lähellä San Simeonin kunnallishallinnotonta aluetta noin 400 kilometrin etäisyydellä sekä Los Angelesista että San Franciscosta. Tila itsessään on noin kahdeksan kilometriä sisämaahan päin rannikosta Santa Lucia -vuorten huipulla noin 500 metrin korkeudella merenpinnasta. Alue on harvaanasuttua, koska Santa Lucia rajoittuu Tyyneen valtamereen tarjoten upean merinäköalan, mutta samalla heikot kulkuyhteydet ja vain vähäisiä mahdollisuuksia rakentamiseen. Kartanoa ympäröivä maaseutu on jäänyt pitkälti rakentamattomaksi.
Hearst Castle rakennettiin Rancho Piedra Blancaan, jonka Hearstin isä George Hearst osti alun perin vuonna 1865. Nuorempi Hearst kiintyi paikkaan useiden lapsuuden retkien aikana, joita hän teki siellä perheensä kanssa. Hän peri 1 000 neliökilometriin kasvaneen tilan äidiltään Phoebe Hearstilta 1919. Vaikka tilalla sijaitsi jo viktoriaaninen kartano, Hearst Castlelle valittiin paikka aikaisemmin rakentamattoman jyrkän kukkulan huipulle, jonne nousu tapahtui joko jalan tai ratsain soratietä pitkin.
Historia

Kutsut Hearst Castleen olivat hyvin haluttuja alueen kukoistuksen aikaan 1920- ja 30-luvuilla. Hollywoodin tähdet ja poliittinen eliitti vieraili paikalla usein saapuen yleensä joko lentäen kartanon omalle lentokentälle tai Hearstin omistamalla yksityisjunalla Los Angelesista. Muun muassa Charlie Chaplin, Cary Grant, Marxin veljekset, Charles Lindbergh, Joan Crawford, Clark Gable, James Stewart, Bob Hope, Calvin Coolidge, Franklin D. Roosevelt, Dolores del Río ja Winston Churchill olivat Hearstin vieraslistan kärkinimiä. Vaikka vieraiden odotettiin liittyvän yhteispäivälliselle joka ilta, heidät jätettiin normaalisti omiin oloihinsa päivisin Hearstin hoitaessa omia liiketoimiaan. Koska kartano oli pullollaan erilaisia toimintoja ja palveluita, vieraat pääsivät harvoin kyllästymään. Sen oma elokuvateatteri esitti normaalisti Hearstin oman elokuvastudion, Cosmopolitan Productionsin, elokuvia. Hearst Castle toimi esikuvana ”Xanadun kartanolle” Orson Wellesin vuoden 1941 elokuvassa Citizen Kane, joka jo sinänsä on fiktiivinen kuvaus William Randolph Hearstin urasta. Elokuvan kuvauspaikkana ei kuitenkaan ollut Hearst Castle vaan Oheka Castle New Yorkissa.
Yksi Hearst Corporationin lahjoituksen ehdoista oli, että Hearstin suvun täytyy olla mahdollista käyttää kartanoa niin halutessaan. Patricia Hearst, William Randolphin pojantytär, kertoi piileskelleensä lapsena Neptune Poolin patsaiden takana, kun kiertokäynnillä olleet turistit ohittivat paikan. Vaikka kartano toimiikin nykyään museona, Hearstin suku käyttää edelleen George Hearstin aikanaan 1800-luvulla rakennuttamaa vanhempaa viktoriaanista taloa virkistäytymispaikkanaan. Talo on eristetty turistien katseilta tiheillä eukalyptuslehdoilla, jotka tarjoavat yksityisyyttä sen vierailijoille. Hearst Castle liitettiin National Register of Historic Places -rekisteriin 22. Kesäkuuta 1972, ja siitä tuli United States National Historic Landmark 11. toukokuuta 1976.
Valokuvia

Hearst Castle, Neptune Pool
Hearst Castle, yksityiskohta ulkoseinästä
Hearst Castle, ”Casa Grande”
Hearst Castlen ruokailuhuone
Roomalaistyylinen sisäuima-allas
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hearst Castle Wikimedia Commonsissa
Hearst Castlen viralliset kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Hearst Castle Virtual Tour (Arkistoitu – Internet Archive)
Kalifornian kansallispuistojen sivustot
Luettelo Hearst Castlessa vierailleista kuuluisuuksista (Arkistoitu – Internet Archive)
Hearst Castlen mosaiikit
Hearst Castle Press (Arkistoitu – Internet Archive)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Hearst Castle
Hearst Castle lounaasta.
Espanjalaisessa Rondan kaupungissa sijaitsevan Santa María la Mayor -kirkon torni, joka toimi innoituksena Hearst Castlen torneille.
Goottilainen kirjasto
Käännös suomeksi
Ideogrammi

Ideogrammi
Ideogrammi eli käsitemerkki (tai ideografi) on käsitettä kuvaava graafinen symboli tai sanamerkki. Kuvataiteessa ideogrammilla tarkoitetaan kuvallista ilmausta, jonka osien suhteilla on ratkaiseva merkitys. Ideogrammeja ovat esimerkiksi karttojen symbolit, liikennemerkit ja matemaattiset symbolit. Ideogrammi on yleensä kielestä riippumaton (vertaa piktogrammi). Kiinan kirjoitusmerkkejä kutsutaan usein ideogrammeiksi, mutta sopivampi nimitys niille on "sanamerkki", koska ne eivät tarkoita ideoita sinänsä, vaan (yksitavuisia) sanoja. "Sanamerkillä" tosin tarkoitetaan myös sellaista tavaramerkkiä, joka on sana.
Helka Hiisku

Helka Inkeri Hiisku (vuoteen 1945 Heinonen; 1. maaliskuuta 1912 Kotka – 5. lokakuuta 1962 Turku) oli suomalainen runoilija, toimittaja ja kääntäjä.
Helka Hiisku oli yksi kolmesta V. A. Koskenniemen kirjalliseen piirin kuuluneista turkulaisesta Hiiskun sisaruksesta; muita sisaria olivat Aune Hiisku ja Kyllikki Hiisku. He opiskelivat Turun yliopistossa ja valmistuivat sieltä maistereiksi.  Helka Hiisku julkaisi kolme omaa runokokoelmaa, ja häntä on luonnehdittu herkkien mielialojen lyyrikoksi. Hän suomensi kirjallisuutta virosta ja italiasta, muun muassa Isä Camillo -kirjoja.
Helka Hiisku toimi sotavuosina Turun ylioppilaslehden päätoimittajana ja sittemmin Uuden Suomen kulttuuritoimittajana 1943–1956.
Teoksia

Muuttolintu: Runoja. WSOY 1946.
Karannut tuli: Runoja. WSOY 1948.
Iltalaulu: Valitut runot.  WSOY 1971.