stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Psapp

Psapp on kokeellista electronicaa ja toytronicaa soittava, Lontoosta kotoisin oleva yhtye. Yhtyeeseen kuuluu kaksi jäsentä, Carim Clasmann ja Galia Durant.
Yhtye on julkaissut neljä albumia (joista yhden yksinomaan Japanissa) sekä viisi EP:tä, joista yhden yksinomaan iTunesissa. Greyn Anatomian tunnuslaulu Cosy In The Rocket on Psappin sävellys. Yhtyeen jäsenien on myöskin kutsuttu keksivän uuden musiikkigenren, Toytronican, Electronican muodon jota soitetaan kokonaan tai osittain myös leluilla ja lelusoittimilla tavallisten soittimien rinnalla. Yhtye käyttää lelukitaroita -ja huiluja sekä kanaa, jonka he ovat nimenneet Brunhildaksi.
Yhtyeen keikoilla Psappin jäsenet saattavat heittää yleisöön heidän itse tekemiään lelukissoja.
Diskografia > Albumit

Northdown (2004)
Tiger, My Friend (2004)
The Only Thing I Ever Wanted (2006)
The Camel's Back (2008)
What Makes Us Glow (2013)
Tourists (2019)
Diskografia > EP:t

Do Something Wrong (2003)
Rear Moth (2004)
Buttons and War (2004)
Early Cats and Tracks (2006)
Hi (2006)
Early Cats and Tracks Volume 2 (2009)
Diskografia > Singlet

"Tricycle" (2006)
"The Monster Song" (2008)
"I Want That" (2009)
Diskografia > Muut

Tracks for Horses (2003) - "Difficult Key"
Indoor Shed (2003) - "Scissory"
Greyn Anatomia Soundtrack (2005) - "Cosy in the Rocket"
Merry Mixmas (2005) - "I've Got My Love to Keep Me Warm"
Take It Easy: 15 Soft Rock Anthems (2006) - "Year of the Cat" (cover Al Stewartin laulusta)
David Shrigley's Worried Noodles (2007) - "Sad Song"
Hallam Foe Soundtrack (2007) - "Tricycle" and "Eating Spiders"
Verve Remixed, Vol. 4 (2008) - "Bim Bom"
Pöljänjärvi

| Pöljänjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi 
Paikkakunta:  Siilinjärvi
Koordinaatit:  63°07′45″N, 27°34′47″E
Järvinumero:  04.652.1.003
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  90,3 m 
Rantaviiva:  25,345 km 
Pinta-ala:  3,05 km² 
Tilavuus:  0,00906 km³ 
Keskisyvyys:  3 m 
Suurin syvyys:  12,3 m 
 fiPöljänjärvi 
Pöljänjärvi on säännöstelty, useasta altaasta koostuva runsaskalkkinen järvi Siilinjärven keskustan luoteispuolella Pohjois-Savossa. Sen pinta-ala on kolme neliökilometriä. Etäisyys Kuopiosta on 24 kilometriä pohjoiseen.
Maantiede

Pöljänjärvi kaartuu hevosenkengän lailla luoteeseen työntyvän Vironniemen ympärille. Niemimaa erottaa Pöljänjärven sen eteläpuolisesta Kevättömästä, joka on pinnankorkeudeltaan samantasoinen ja järvityypiltään samanlainen kuin Pöljänjärvi. Pöljänjärven ainoa vähintään 10 metriä syvä alue sijaitsee järven pohjoiskolkassa, alueen pinta-ala on 12 hehtaaria. Eri puolella järveä on 6–8-metrisiä syvänteitä.
Pöljänjärvessä on viisi saarta. Lintuniemensaari järven itäosassa on yli hehtaarin laajuinen, muut saaret ovat pienempiä, mutta kuitenkin yli aarin laajuisia. Järven rannoilla levittäytyy runsaasti peltomaata. Pöljänjärvi laskee kaakkoisrannalta Saitan (90,1 metriä mpy) kautta Pöljänjokeen, joka virtaa itään Sulkavanjärveen (84,9 metriä mpy).
Pöljänjärven ja Kevättömän välillä on salmiyhteys, joten Pöljänjärven säännöstely vaikuttaa Kevättömään. Pöljänjärven ekologinen tila luokiteltiin vuonna 2013 tyydyttäväksi ja Kevättömän tila välttäväksi. Järvien tilaa on kohennettu. Pöljänjärven vesitilavuus on 9 064 000 kuutiometriä. Kevättömän vesitilavuus on 9 322 000 kuutiometriä, joten järvien yhteenlaskettu tilavuus on noin 18,4 kuutiohehtometriä.
Pöljänjärvi (04.652.1.003) kuuluu Pöljänjoen valuma-alueeseen (04.652), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen vesistössä (04). Toinen jakovaihe on Siilinjoen valuma-alue (04.65) ja ensimmäinen Nilsiän reitin valuma-alue (04.6). Pöljänjärvi on toiseksi laajin Pöljänjoen valuma-alueen 25:stä vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Laajin on Kevätön ja kolmanneksi laajin on Hökösenjärvi.
Pöljänjärvi on kuudenneksi laajin Siilinjärven 126:sta vakavedestä. Sitä laajempia ovat Kallavesi, Juurusvesi, Iso-Jälä, Kevätön ja Sulkavanjärvi. Pöljänjärveä seuraa Siilinjärvi, Räimäjärvi ja Iso-Petäinen.
Rajakytkin

Mekaaninen rajakytkin, jossa rullavipuohjaus.
Rajakytkin on kytkin, jota ohjataan mekaanisen liikkeen tai lähestymisliikkeen avulla. Rajakytkintä voidaan käyttää ohjausjärjestelmissä laitteiden ohjaukseen tai tilan määrittämiseen, turvamekanismina eli turvarajakytkimenä, tai esimerkiksi erilaisten kappaleiden tai asioiden laskemiseen, tai havannoimiseen.
Rajakytkimiä on erilaisia: tyypillisimpiä ovat muun muassa lähestymiskytkimet eli induktiiviset ja kapasitiivset kytkimet, sekä mekaaniset rajakytkimet. Induktiivisia kytkimiä käytetään esimerkiksi kappaleiden laskemiseen tai liikkuvien työkappaleiden sijainnin valvontaan. Induktiiviset kytkimet tunnistavat vain metallia tai muita hyvin sähköä johtavia materiaaleja.
Piikkiön rautatieasema

Piikkiön rautatieasema (lyh. Pik, ruots. Pikis järnvägsstation) on rantaradalla Kaarinan kaupungin Piikkiön taajamassa sijaitseva rautatieliikennepaikka. Siihen aikaisemmin kuuluneen vuonna 1898 rakennetun asemarakennuksen on suunnitellut Bruno Granholm. Asema sijaitsee 10 kilometrin päässä Paimion rautatieasemalta ja 13 kilometrin päässä Kupittaan rautatieasemalta.
Piikkiön rautatieasema avattiin yleiselle liikenteelle 1. marraskuuta 1899. Aseman toiminta kesti henkilöliikenteessä yli 80 vuotta, kunnes 25. toukokuuta 1979 henkilöliikenne asemalla lakkautettiin. Ratapihan kauko-ohjauksen valmistuttua vuonna 1995 asema muutettiin kokonaan miehittämättömäksi. Piikkiön rautatieasema on enää tavaraliikenteen käytössä (jonkin verran puunkuormausta) sekä junakohtauspaikkana. Rautatieliikenteen ohjaus hoidetaan keskitetysti Helsingin kautta. Säännöllistä henkilöliikennettä asemalla ei enää ole. Joulukuusta 2016 lähtien asemarakennus on ollut yksityisomistuksessa.
Historiaa > Piikkiön rautatieliikennepaikan alkuvaiheet

Vuodesta 1876 lähtien Turusta pääsi rautateitse Tampereen ja Hämeenlinnan kautta Helsinkiin. Helsinkiin kuitenkin kaivattiin nopeampaa yhteyttä, joten Helsingin ja Turun johdolla käynnistettiin Rantaratahanke ja keväällä 1886 asiaa ajamaan perustettiin komitea. Piikkiön kuntakokous katsoi asian olevan tärkeä myös Piikkiölle, kun yksityiset kansalaiset olivat pyytäneet kunnan tukea ja esittäneet kannatusta rautatielle. Kuntakokous asetti asiaa ajamaan kolmihenkisen komitean, johon kuuluivat Wiurilan isäntä August Armfelt, kanttori H. H. Hjerpe ja K. Kylänpää. Asiaan kuitenkin palattiin vasta kolmen vuoden kuluttua, jolloin Tuorlan isäntä Alfred Michael von Haartman ajoi rautatien perustamista ja korosti sen merkitystä. Kuntakokous oli rautatien rakentamisen kannalla ja päätti, että kunta avustaa maan lunastuksessa korkeintaan 50 penniltä jokaista äänivaltaista kuntalaista kohden. Radanvarren asukkaiden keskuudessa innostus uudesta liikenneyhteydestä nousi. Nimimerkki ”Palkollinen” kirjoittaa Aura-lehdessä:
»...nyt jo olen palveluspaikkani jättänyt ja alkanut muiden muassa autuaallisesti wartomaan Turun-Karjan rautatien rakentamista, jota paikkakunnalla liikkuvan huhun mukaan pitäisi ensi kesänä aloitettaman ja josta jo kultaisia päiwäpalkkoja uneksimme - mutta warjele Jumala, jos petymme...
»
Radan lopullinen rakentamispäätös tehtiin vuoden 1894 valtiopäivillä. Päätöksen hyväksyi myöhemmin Suomen suuriruhtinaskunnan hallitsija Venäjän keisarikunnan tsaari Nikolai II ja päätti samalla keskustelut radan linjauksesta. Kuntakokous oli kannattanut linjausta, jota rata nykyäänkin pääsääntöisesti noudattaa.
Paimiossa Vistan kestikievarissa pidettiin vuonna 1895 kokous, jossa kunnilla ja yksityisillä oli mahdollisuus esittää toiveita radan sijoittamisen suhteen. Rakentamistyöt aloitettiin Turun päässä helmikuussa 1897. Rataa ja asemaa varten valtio lunasti maata kuntalaisilta (Pukkilan kartanolta esimerkiksi viisi hehtaaria 9 550 markan hintaan). Maata lunastettiin lisää toukokuussa 1915 Hadvalasta, Seppälän ja Mattilan maatilojen mailta hehtaarin kokoiselta alueelta.
Historiaa > Aseman rakentaminen ja avaaminen

Piikkiön rautatieasema päätettiin sijoittaa 300 metrin päähän kirkon eteläpuolelle, keskelle viljavaa peltoaluetta. Radan rinnalla kulki vanha Turun ja Salon välinen maantie (myöhemmin valtatie 1), jonka varteen asutus oli keskittynyt. Piirustukset kaikkiin Rantaradan vanhoihin varsinaissuomalaisiin asemiin toimitti Valtion Rautateiden pääarkkitehti Bruno Granholm. Piirustukset olivat tuolloin käytettyjä niin sanottuja tyyppipiirustuksia, joita käytettiin useissa kohteissa. Tämän vuoksi Paimion asema oli alkuperäisessä muodossaan samanlainen kuin Piikkiönkin asema.
Piikkiöön suunniteltiin alun perin matkustajamäärien mukaan V-luokan asemarakennusta, mutta asemarakennus toteutettiin lopulta IV-luokan piirustusten mukaisesti. Piikkiö oli kuitenkin nimellisesti V-luokan asema vuoteen 1956 asti, jolloin V-luokan asemapäällikön virat muutettiin IV-luokan asemapäällikön viroiksi.
Asemarakennusta rakennettiin vuosina 1898–1899. Itse radan rakentaminen oli maaston vuoksi hankalaa. Kiskotus tehtiin 9 metriä pitkillä Bolckow, Vaughan -yrityksen kiskoilla (metripaino 30 kg). Kiskotustöiden edistyttyä Turusta Piikkiön asemalle pidettiin Piikkiön kansakoululla 19. syyskuuta 1899 kiskottajille (”rautaroikalle”) juhlatilaisuus. Samana päivänä ratatöiden palkanmaksaja (”kasööri”) teki palkanmaksumatkansa ensimmäistä kertaa junalla Turusta Piikkiöön.
Piikkiön liikennepaikan ratapiha on aina ollut kolmiraiteinen (pääraide ja kaksi läpiajettavaa sivuraidetta), ja asemarakennuksen edessä oli asetinlaite, jolla liikennettä ohjattiin. Ratapihan itäpäätyyn rakennettiin vaihdekoju, länsipäätyyn lämmitettävä resiinavaja.
Historiaa > Vuosisadan alkupuoli

Radan ja aseman valmistuminen ei näkynyt välittömästi Piikkiön kehittymisenä. Vasta 1920-luvulle tultaessa Piikkiön ydinkeskusta alkoi muodostua rautatieaseman ympärille. Piikkiöläisten arkikielessä alettiin puhua asemanseudusta keskustan osana ja sinne perustettiin useita kauppoja, etupäässä sekatavaraliikkeitä. Hadvalantielle rakennettiin meijeri ja osuuskauppa ja Asematien päähän rakennettiin kestikievari. Elinkeinorakenteen muutoksen lisäksi väestönkasvu ”asemanseudulla” oli huomattavasti nopeampaa verrattuna koko Piikkiön väestönlisäykseen.
Tavaraliikenne kuljetti Piikkiöstä maitoa, viljaa, perunoita, metsä-, maatalous- ja karjatuotteita ja tiiliä Kokolahden tiilitehtaasta, joka tuotti vuodessa 10 000 tiiltä. Vuonna 1931 lähtevien tavaroiden rahtikirjoja kirjattiin yli 6 000 kappaletta, mikä vastasi noin 5 000 tonnia saapuvaa rahtia. Piikkiöön tuotiin 1900-luvun alkupuolella pääasiallisesti rehua, lannoitteita ja sekalaista kauppatavaraa.
1900-luvun alussa asemalaiturin Turun päästä rakennettiin Turun Osuuskaupan tehtaalle kapearaiteinen rillirata, joka korvattiin vuonna 1947 leveäraiteisella radalla. Uusi 364 metriä pitkä rata teki vanhan rilliradan tarpeettomaksi. Uusi yksityisraide erkani ratapihan Turun puoleisesta päädystä ja vei Hadvalantielle asti. Raiteen päässä oli ympäriajovaihteet. Välilaituri asemalle rakennettiin vuonna 1902. Rautatieaseman tontilla sijaitsi vuosina 1923-1929 myös pieni kioskirakennus, Rautatiekirjakauppa Oy. Asemarakennusta laajennettiin vuonna 1922. Laajennustöiden yhteydessä asemarakennusta vastapäätä, radan toiselle puolelle valmistui lämmitettävä tavaramakasiini lastauslaiturilla.
Asemarakennuksen toimenkuvan laajentuminen Piikkiön eräänlaiseksi hermokeskukseksi vaati myös henkilökuntaa. Vuoden 1931 Rautatiehakemistossa aseman toiminnasta ja henkilökunnasta kirjoitetaan:
»Vakinaisia junia kulkee vuorokausittain 18 kpl. (klo 7-24) ja ylimääräisiä pari kpl. Yöpalvelusta asemalla ei ole.
Asemalla hoidettavan postiasema I:n hoidosta maksetaan asemapäällikölle 200 mk:n ja ylim. postiapulaiselle 500 mk:n palkkio kuukaudessa.
Valtion asunto kuuluu seuraaville: Asemapäällikölle (3 h., keittiö ja eteinen), sähköttäjälle (2 h., eteinen ja keittiö) ja kahdelle asemamiehelle (toiselle 2 h. ja keittiö ja toiselle 1 h. ja keittiö). Ainoastaan asemapäällikön asunto sijaitsee asemarakennuksessa. Ratamestari asuu Littoisissa. Valtion puolesta on myös sauna ja pesutupa sekä kuuluu kaikille aseman henkilökuntaan kuuluville viljelysmaata.»
Historiaa > Sotien jälkeinen aika

Vuonna 1947 valmistui makasiinin lisärakennus, jotka purettiin 1980-luvun alussa. Vuonna 1947 Piikkiön asemalla sattui myös sen historian yksi ensimmäisistä suurista junaonnettomuuksista, kun tavarajunasta tippui metallipalkki kiskoille aiheuttaen junan suistumisen kiskoiltaan ja sen neljän junanvaunun tuhoutumisen aseman edustalla.
Asemalla oli 1950-luvulla peräti kahdeksan työntekijää, koska Paimiossa sijainneen Kevolan laiturivaihteen asemamiehen toimi siirrettiin Piikkiön asemalle. Asemarakennuksessa suoritettiin muutostöitä ja -korjauksia vuosina 1950 ja 1952. Vuonna 1966 laivaelementtejä ja hyttejä valmistavan Naviren kanssa solmittiin sopimus entisen Osuuskaupan raiteen käytöstä. Teollisuusraiteelta lähti runsaasti muun muassa laivojen lastiluukkujen kuljetuksia Turkuun. Piikkiön rautatieaseman päässä Turun puolella oli vielä 1990-luvulla puolipuomilaitos nimeltään Navire. Naviren myötä Piikkiöön entisten kappaletavarakuljetusten lisäksi tuli myös raskasta vaunukuormaliikennettä. Tavaramakasiinin länsipäädyssä oli kuormaussilta metalliromulle, puru- ja hakevaunuille, vastapäätä asemarakennusta oli vielä 1980-luvun lopussa raskaiden kuormien käsittelyä varten pukkinosturi kiinteällä alustalla.
Vuoden 1963 Rautatiehakemiston mukaan Piikkiössä oli tuolloin asemapäällikön lisäksi vain kaksi asemamiestä. Aseman toiminnasta kirjoitetaan:
»Junalähetyksessä vuorot klo 5.15 - 11.15 ja 14.30 - 22.00 sekä asemamiehillä klo 3.00 - 14.00 ja 15.00-18.40. Ap:llä asuntona 3 h ja k sekä muita asuntoja 2 kpl 2 h ja k ja 1 kpl 1 h ja k, kaikki ilman mukavuuksia. Saapuvia kpl-tavaralähetyksiä 90 ja lähteviä 180, saapuvia vaunukuormia 55 ja lähteviä 60 sekä myytyjä matkalippuja 350 kpl/kk. Henkilöjunia 10 paria ja tavarajunia 4 paria/vrk sekä jakelulinja. Kansainvälistä yhdysliikennettä esiintyy. Vaihde- ja opastinturvalaitos.»
Ratapihan pahin onnettomuus sattui 7. lokakuuta 1966, jolloin rekka ajoi tasoristeyksessä junan eteen. Junan ensimmäinen moottorivaunu kääntyi poikittain ja välivaunu suistui kiskoilta. Veturin ja auton miehistöt loukkaantuivat.
Vaikka useat piikkiöläiset käyttivät junaa työmatkoillaan 1970-luvulla, aseman henkilöliikenne alkoi laskea ja sen hiljainen alasajo alkoi. Lähiliikennettä Turusta Paimioon ajettiin vuonna 1974 enää vain kaksi junaparia, niin sanotut työläisvuorot. Lopulta henkilöliikenne Piikkiön asemalle päätettiin lopettaa kokonaan, ja viimeinen Piikkiöstä lähtenyt ”lättähattu” saateltiin matkaan 25. toukokuuta 1979 ja asema jäi toimimaan vain rahtiasemana. Aseman ratapiha peruskorjattiin vuonna 1983. Vanha alkuperäinen kivinen asemalaituri oli jäänyt radan korjausten vuoksi liian alas ja siksi jäljellä ollutta korkeaa osaa jatkettiin puisella laiturilla.
Piikkiön asemapäälliköt

Piikkiössä oli historiansa aikana useita asemapäälliköitä. Seuraava listaus on haettu Suomen Valtiokalenterin tiedoista.
Vuosina 1898–1908 Hintze, Ossian Gideon; toimi ensimmäisenä vuotenaan virkaa toimittavana asemapäällikkönä, siirtyi Piikkiöstä Vaasan rautatieaseman asemapäälliköksi vuonna 1908
Vuosina 1.9.1908–23.8.1926 Kokkola, Robert
Vuosina 1928–1938 Nyholm, Jakob Elis
Vuonna 1939 asemapäällikön virka oli avoinna
Vuosina 1940–1943 Lampinen, Reino Rafael
Vuonna 1944 asemapäällikön virka oli avoinna
Vuosina 1945–1951 Vitikka, Otto Gabriel
Vuosina 1952–1963 Malmivirta, Tuure Jalmari
Vuonna 1964 asemapäällikön virka oli avoinna
Vuosina 1965–1969 Raitio, Juho Valio
Vuodesta 1970 eteenpäin ainoastaan keskusasemien asemapäälliköiden nimet listattiin Valtiokalenteriin.
Arkkitehtuuri

Bruno Granholm, joka oli 1800-luvulla Valtion rautateiden pääarkkitehti, uudisti asema-arkkitehtuuria ja suunnitteli kansallisromanttisen puuarkkitehtuurin huippua edustavia rakennuksia. Asema- ja asuinrakennukset säilyttivät entiset pohjaratkaisut, mutta ulkoasuun tuli kansallisromanttisia, karelianistisia ja jopa muinaisskandinaavisia koristeaiheita.
Rakennukset edustavat kansallisromanttista niin kutsuttua nikkarityyliä, mikä erottaa ne tuolloin voimakkaasti vaikuttaneesta uusrenessanssisesta tyylistä, joka jäljitteli kivirakentamisesta. Granholmin suunnittelemien asemarakennusten ornamentiikka ammentaa vaikutteita karjalaisista esikuvista, joskin piste- ja kaiverruskuviot kuuluivat myös perinteiseen sveitsiläistyyliin. Symmetrisestä rakentamisesta luovuttiin, frontonit ja katokset tulivat muodikkaiksi ja ikkunankarmeihin ja konsoleihin käytettiin runsasta koristelua. Vaikutteiden kansainvälisyydestä kertoo, että vastaavaa muotokieltä on nähtävissä lähes samaan aikaan 1890-luvun lopulla myös Norjassa ja Ruotsissa. Piikkiön asema on tyypillinen ”granholmilainen” ja alkuperäisessä muodossaan identtinen Paimion aseman kanssa.
Piikkiön asema on lautavuorattu hirsirakennus. Aseman hirret on liitetty toisiinsa lamasalvostekniikalla. Aseman lautavuoraus on luultavasti tehty muutama vuosi valmistumisen jälkeen hirsien lakattua laskeutumasta. Perusta on rakennettu suurista graniittilohkareista (luultavimmin Vehmaan graniittia), koska rakennuksen oli kestettävä junien aikaansaama jatkuva tärinä.
Rakennusjälki on korkealuokkaista ja taitavat ammattimiehet ovat rakentaneet talot rikkaine yksityiskohtineen. Ulkoseiniin on luotu vaihtelua erityyppisillä laudoituksilla, ikkunoiden ja ovien pielilautojen koristeleikkauksilla, räystäslautojen koristeilla ja korkealle kohoavilla spiiroilla, jotka tosin poistettiin luultavasti vuoden 1922 muutostöiden yhteydessä. Asemarakennus on alun perin ollut maalattu keltaisella, ja siinä on ollut ruosteenruskeat listoitukset ja karpalonpunaisia yksityiskohtia. Asemarakennus maalattiin uudelleen 1940-luvulla ja heinäkuussa 1980, jolloin rakennus maalattiin kartanonkeltaiseksi. Viimeisin maalaus tehtiin kesällä 2021 alkuperäisen värin mukaisesti.
Asemalla on alun perin ollut saumattu peltikatto, joka on vaihdettu oletettavasti 1950-luvun alkupuolella punaiseksi värjätyksi savitiilikatteeksi. Tiilikatteesta johtuva katon painon lisääntyminen ei kuitenkaan näy aseman sisärakenteissa. Odotussalin rautatien puoleisen sisäänkäynnin portaan ylle on myöhemmin rakennettu lippakatos. Piikkiön rautatieaseman seinällä ei ole missään vaiheessa ollut ulkokelloa.
Paimion aseman tapaan myös Piikkiön asemarakennuksen perustuksia jouduttiin kuitenkin pian vahvistamaan pehmeän maaperän vuoksi. Asemarakennusta laajennettiin vuonna 1922. Silloinen pääsisäänkäynti portaineen siirrettiin Turun puoleisesta päädystä Helsingin puoleiseen päätyyn. Seuraava suuri kunnostustyö tapahtui vuonna 1952, jolloin rakennuksen ulkonäköä uusittiin. Laajennuksen yhteydessä valmistui myös tavaramakasiini asemarakennuksen Helsingin puoleiseen päätyyn.
Arkkitehtuuri > Sisätilat

Piikkiön asemarakennuksessa oli alun perin kolme erikokoista odotushuonetta, asiakaspalveluhuone ja matkatavaroiden säilytyshuone. Säilytyshuoneessa oli omat hyllykkönsä naisten ja miesten matkatavaroille. Asemapäällikön asunto käsitti kolme asuinhuonetta, keittiön ja eteisen ja siten lähes koko itäisen puoliskon rakennuksesta. Asunnon sisäänkäynti oli pihan puolella, ja kuistilla varustettu keittiönporras oli itäpäädyssä. Suureen odotussaliin oli suunniteltu sisäänkäynti sekä pihan että radan puolelta. Pienempiin odotussaleihin kuljettiin suurimman kautta.
Vuonna 1922 tehdyn muutostyön yhteydessä asemapäällikön asunnon ja matkustajaliikennettä palvelevien tilojen paikkaa vaihdettiin keskenään. Odotussali ja lipunmyynti siirrettiin rakennuksen länsipäästä itäpäähän. Samalla myös postiasema sai käyttöönsä huoneita. Rautatien puoleisessa julkisivussa alkuperäisen odotussalin sisäänkäynti muutettiin ikkunaksi ja uusi sisäänkäynti toteutettiin saman julkisivun itäpäässä olleen ikkunan kohdalle. Myös samassa julkisivussa keskellä olleen matkatavarahuoneen sisäänkäynnin paikkaa muutettiin. Suurin alkuperäisistä odotussaleista jaettiin kahtia väliseinällä ja muutettiin keittiöksi ja asuinhuoneeksi. Myös pienemmät odotussalit sekä asiakaspalvelusali muutettiin asuinhuoneiksi. Länsipäätyyn lisättiin itäpäädyn alkuperäisen kuistin kaltainen uusi ja sen kautta kulku uuteen keittiöön ja ullakolle. Alkuperäinen asemapäällikön asunnon ruokasali muutettiin postin käyttöön. Sen viereen postille järjestettiin vuonna 1950 (alkuperäisen asunnon eteisen kohdalle) hyllyin varustettu säilytyshuone.
Sisätiloissa on korkeiden huoneiden alkuperäisessä koristelussa käytetty leveitä puulistoja ja tammiootrausta. Myöhemmin ootratut pinnat maalattiin valkoisiksi ja kattoja madallettiin (ks. kuva alempaa). Rakennuksen nykyinen omistaja totesi vuonna 2017 kunnostavansa rakennuksen vanhaa kunnioittaen perinnemateriaaleilla, kuten aikakauden mukaisilla maaleilla ja tapeteilla. Rautatierakennuksen kaakeliuunit on jo palautettu alkuperäisiin paikkoihin käyttäen Turun Akatemiatalon vuoden 1977 remontissa purettuja kaakeliuuneja.
Asemarakennuksen alkuperäisistä huonekaluista mainitaan seuraavaa Suomen Valtionrautateiden toimesta vuonna 1916:
»Viime aikoina on rautatien asemahuoneiden kalustamiseen ruvettu yleisesti käyttämään kepeitä ja sitäpaitsi verrattain siroja vieniläisiä huonekaluja. Konttori- ja toimistohuoneiden sekä III. luokan odotussalien huonekalusto on tehty erityispiirustusten mukaan. Konttorihuonekalut, jotka t. n. tilataan "Vankilayhdistyksen" kautta, ovat koivusta ja kiillotetut puun värisiksi. Työ on aina ollut lujaa.»
Piikkiön rautatieasemalla alkuperäisiä huonekaluja ei ole säilynyt.
Arkkitehtuuri > Ulkorakennukset

Asemarakennuksen pihapiirissä on maakellari, yksi ulkorakennus, ulkohuussi (ei alkuperäinen) ja tavaramakasiini. Hirsisessä ulkorakennuksessa on useita eri huoneita, joilla on ollut eri käyttötarkoituksia: navetta (asemapäälliköllä oli oma lehmä), aitta, lantala ja aseman halkosuoja. Ulkorakennus ja kellari ovat asemakaavassa suojeltuja paikallisesti tai kaupunkikuvallisesti arvokkaina rakennussuojelukohteina merkinnällä sr-2.
Asemalta itään rautatien suuntaisesti kuljettaessa löytyy entinen tavaramakasiini, joka on liikenteenohjauksen käytössä. Asemapäällikön asuessa rautatieasemalla rautatien henkilökuntaa varten rakennettiin aseman viereen kaksi asuinrakennusta tyyppipiirustusten mukaan ja niihin talousrakennukset (navetta, maakellari, käymälä). Ensimmäinen, kirjurintalo valmistui vuonna 1905, ja asemamiehellä sekä kirjurilla oli siinä kahden perheen asunto. Talon pihalta löytyi myös Valtionrautateiden työntekijöilleen takaama sauna pesutupineen. Seuraavana Asematieltä itään kuljettaessa löytyy vaatimattomampi ratavahdin asunto aivan Piikkiönjoen kupeessa. Myös nämä asema-alueeseen kuuluneet rakennukset ovat asemakaavassa suojeltuja rakennuksia.