stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Teräsmies elokuvissa

Teräsmies on DC Comicsin sarjakuvissa esiintyvä kuvitteellinen supersankari, jonka ovat luoneet Joe Shuster ja Jerry Siegel. Hän on alusta asti esiintynyt useissa elokuvissa. Ensimmäiset elokuvat, joissa hahmo esiintyi, olivat lyhytanimaatioita 1940-luvulta. Sen jälkeen hahmo kahdessa sarjafilmissä vuosina 1948 ja 1950. Vuonna 1951 hahmo esiintyi kokopitkässä elokuvassa Superman and the Mole Men, jonka pääosassa esiintyi George Reeves.
Ilya ja Alexander Salkind sekä Pierre Spengler ostivat Teräsmiehen elokuvaoikeudet vuonna 1974. Useiden käsikirjoitusten jälkeen Richard Donner palkattiin ohjaajaksi. Teräsmies (1978) ja Teräsmies II (1980) kuvattiin samanaikaisesti. Kahdeksan prosenttia Teräsmies II.n kuvauksista oli jo tehty, kun edellisen elokuvan kuvaukset oli tehty pääosan esittäjä Christopher Reeven kanssa. Salkindit erottivat Donnerin ohjaajan asemasta Teräsmiehen ensi-illan jälkeen ja Teräsmies II:n ohjauksen vei loppuun Richard Lester. Lester ohjasi myös kolmannen elokuvan, Teräsmies III (1983), ja Salkindit tuottivat vuonna 1984 spin-offin nimeltä Supertyttö ennen kuin elokuvaoikeudet myytiin Cannon Filmsille, joka toteutti neljännen elokuvan Teräsmies 4: Uhka Auringosta (1987), joka sai kriittisemmän vastaanoton. Ilya Salkind tilasi käsikirjoituksen myös viidennelle elokuvalle ennen before Warner Bros. osti elokuvaoikeudet kokonaisuudessaan vuonna 1993.
Seuraavien 11 vuoden aikana Warner Bros. kehitti useita elokuvia, jotka peruttiin. Tim Burtonin elokuvassa Superman Lives pääosaan oli kaavailtuna Nicolas Cage, Wolfgang Petersenin suunnitteli elokuvaa Batman vs. Superman, ja J. J. Abrams käsikirjoitti elokuvan Superman: Flyby. Studio palkkasi Bryan Singer ottamaan Teräsmies-elokuvien toteuttamisen vastuulleen vuonna 2004, ja vuonna 2006 ilmestyi Superman Returns, jonka pääosaa esitti Brandon Routh. Positiivisesta vastaanotosta huolimatta, Warner Bros. oli pettynyt elokuvan alhaiseen tuotantoon ja siksi Singerin ehdottama jatko-osa peruttiin. Studio melkein tuotti elokuvan Oikeuden Puolustajista, ohjaajana George Miller ja Teräsmiehen esittäjänä D. J. Cotrona, mutta se hyllytettiin, että elokuvasarja aloitettiin uudestaan vuonna 2013 elokuvalla Man of Steel, jonka ohjasi Zack Snyder ja tuotti Christopher Nolan. Teräsmiestä elokuvassa näytellyt Henry Cavill palasi rooliinsa elokuvissa Batman v Superman: Dawn of Justice (2016) ja Justice League (2017), ja teki cameon elokuvassa Black Adam (2022). David Corenswet tulee näyttelemään DC Universe -elokuvauniversumin veriosta Teräsmiehestä, elokuvasta Superman (2025) alkaen.
Näyttelijöistä

1970–1980-luvun elokuvissa Teräsmiehen rooliin olivat ehdolla myös muun muassa Clint Eastwood, Sylvester Stallone, Robert Redford sekä John Waynen poika Patrick, mutta ohjaaja Donner päätyi kuitenkin 24-vuotiaaseen, 193-senttiseen Reeveen. Teräsmiehen arkkiviholliseksi valittiin Oscar-voittaja Gene Hackman. Teräsmiehen isäksi, Jor-Eliksi, saatiin itse Marlon Brando osittain siksi, että Kummisetä-elokuvien käsikirjoittaja Mario Puzo oli elokuvan käsikirjoittajana. Brandolle jouduttiin maksamaan aikanaan ennätyksellinen 3,7 miljoonan dollarin palkkio runsaan kymmenen minuutin näyttelijäsuorituksesta; lisäksi Brandolle luvattiin pieni osuus myös elokuvan lipputuloista.
Muuta

Elokuvia kuvattiin New Yorkissa (Teräsmies-elokuvien Metropolis), Kanadassa (Smallville-kohtaukset) ja Lontoossa Pine Woodin elokuvastudioilla. Elokuvat kuvaavat nk. hopeakauden (Silver Age) Teräsmiehen seikkailuja: hopeakausi sijoittui sarjakuvissa 1950-luvun alkupuolelta aina vuoteen 1986 asti, ja kyseisen ajan Teräsmies oli huomattavasti voimakkaampi kuin nykyinen (Post-Crisis) Teräsmies.
Luettelo elokuvista

Christopher Reeven elokuvat:
Teräsmies (1978)
Teräsmies II (1980)
Teräsmies III (1983)
Teräsmies 4: Uhka Auringosta (1987, tuottajat Menahem Golan ja Yoram Globus)
Perutut elokuvat:
Superman V
Superman Reborn
Superman Lives
Batman vs. Superman (2001–2002)
Superman: Flyby
Superman Returns (2006)
DC Extended Universe:
Man of Steel (2013)
Batman v Superman: Dawn of Justice (2016)
Justice League (2017)
Zack Snyder’s Justice League (2021)
Black Adam (2022)
DC Universe:
Superman (2025)
Aiheesta muualla

Kattava sivu elokuvien historiasta
Tilanne-etiikka

Eettinen naturalismi
Eettinen realismi
Emotivismi
Nihilismi
Sentimentalismi
Velvollisuusetiikka
Eettinen intuitionismi
Sopimusetiikka
Luonnonoikeus
Seurausetiikka
Hyve-etiikka
Bioetiikka · Lääketiede
Ympäristö · Sota
Liike-elämä · Tietokoneet
Yritysten yhteiskuntavastuu
Tilanne-etiikka
Deskriptiivinen etiikka
Moraali
Moraalipsykologia
Moraalirelativismi
Tilanne-etiikka on etiikan teoria, jossa teon oikeus tai vääryys arvioidaan tilanteen ja vallitsevien olosuhteiden mukaan. Sen mukaan kaikki tilanteet ovat ainutlaatuisia ja arvioitava erikseen. Tilanne-etiikassa yleisesti hyväksyttyjä normeja ei kumota kokonaan, mutta niitä voidaan soveltaa tilanteen vaatimalla tavalla.
Suzanne Reuter

Suzanne Alexandra Maria Reuter (s. 14. kesäkuuta 1952 Tukholma) on ruotsalainen näyttelijä. Reuter kasvoi Göteborgissa ja opiskeli kaupungin teatterikorkeakoulussa vuosina 1976–1979 ja näytteli sen jälkeen vuoden ajan Norrköpingin kaupunginteatterissa. Reuterin ensimmäinen suuri elokuvarooli oli Kjell Sundvallin esikoiselokuvassa Lyckans ost vuonna 1983. Reuter on tullut tunnetuksi etenkin komediennena. Hän oli 1990-luvun alussa komediaryhmä Lorryn jäsen.
Reuterin äiti oli näyttelijä Bojan Westin. Reuter avioitui vuonna 1987 ruotsalaisen näyttelijän ja ohjaajan Tomas Ponténin kanssa ja erosi tästä vuonna 2000.
Tunnustuksia

Ruotsin elokuva-akatemian Guldbagge-palkinto parhaasta naispääosasta (1994)
TV4:n elokuvapalkinto Guldsolen (1994)
Aftonbladetin televisiopalkinto Årets svenska kvinna (2000)
Aiheesta muualla

Suzanne Reuter Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
The Rose, Vol. 2

| The Rose, Vol>  2 2Pac |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 2005
 Julkaistu: 20. syyskuuta 2005
 Formaatti: CD
 Tyylilaji: Runous/Rap
 Kesto: 56.43
 Levy-yhtiö: Amaru Entertainment
2Pacin muut julkaisut
| Loyal to the Game 2004 | The Rose, Vol. 2 2005 | Live at the House of Blues 2005 |
The Rose, Vol. 2 on vuonna 2005 ilmestynyt, Tupac Shakurin runoihin perustuva albumi. Tällä albumilla useat lähinnä rap-artistit ovat muokanneet Tupacin runoja musiikilliseen muotoon. Kappaleesta "When Ur Hero Falls" kuvattiin musiikkivideo. Albumi on Shakurin toinen runoalbumi. Ensimmäinen, The Rose That Grew from Concrete Vol. 1, ilmestyi vuonna 2000, ja sillä runoja tulkittiin puhumalla, ilman musiikkitaustaa.
Kappalelista

"Intro" - By Black Ice
"Power Of A Smile" - By Bone Thugs-N-Harmony
"The Eternal Lament" - By Celina
"Fallen Star" - By Talib Kweli
"In The Depths Of Solitude" - By Ludacris
"Movin On" - By Lyfe Jennings
"Life Through My Eyes" - By Tupac & Memphis Bleek
"When Ure Heart Turns Cold" - By Tha Outlawz
"Black Woman" - By Jamal Joseph & Che Davis
"Only 4 The Righteous" - By YoYo
"Where There Is A Will" - By Boot Camp Clik
"When Ur Hero Falls" - By Impact Kids
"And 2morrow" - By Shock G
"If I Fail" - By Dead Prez
"Poetry by Amber and Morgan" (Pac's Kids)
Tupac Shakur
| --- | --- |
Studioalbumit:   2Pacalypse Now (1991)  Strictly 4 My N.I.G.G.A.Z... (1993)  Thug Life Vol. 1 (1994)  Me Against the World (1995)  All Eyez on Me (1996)  The Don Killuminati: The 7 Day Theory (1996) 
Postuumit albumit:   R U Still Down? (Remember Me) (1997)  Still I Rise (1999)  Until the End of Time (2001)  Better Dayz (2002)  Loyal to the Game (2004)  Pac's Life (2006)  Beginnings: The Lost Tapes 1988-1991 (2007)  The Lost Scriptures (2009) 
Kokoelmat:   Greatest Hits (1998)  The Rose that Grew from Concrete (2000)  Nu-Mixx Klazzics (2003)  The Rose, Vol. 2 (2005)  Nu-Mixx Klazzics Vol. 2: Evolution - Duets & Remixes (2007)  Best of 2Pac Part 1: Thug (2007)  Best of 2Pac Part 2: Life (2007) 
Livealbumit:   2Pac Live (2004)  Live at the House of Blues (2006) 
Soundtrackit:   Poetic Justice (1993)  Above the Rim (1994)   Gridlock'd (1997)  Gang Releated (1997)  Tupac: Resurrection (2003)  Live 2 Tell (2009)
Thisavrós

| Thisavrós Λίμνη Θησαυρού |
| --- | --- |
 Thisavrós-järvi.
Valtiot:  Kreikka
Paikkakunta:  Dráma, Itä-Makedonia ja Traakia
Koordinaatit:  41°22′48″N, 24°21′15″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Laskujoki:  Néstos
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  320 m
Pinta-ala:  20 km²
 fiThisavrós 
Thisavrós (kreik. Θησαυρός eli (Τεχνητή) Λίμνη Θησαυρού, (Technití) Límni Thisavroú, Thisavróksen tekojärvi) on tekojärvi Makedoniassa Pohjois-Kreikassa. Se on Kreikan seitsemänneksi suurin tekojärvi ja sen pinta-ala on noin 20 neliökilometriä. Järvi sijaitsee 320 metrin korkeudella merenpinnasta.
Dospat-joen suu Thisavróksen tekojärven pohjoisosassa.
Thisavrós sijaitsee Dráman alueyksikössä Itä-Makedonian ja Traakian alueella. Järvi on luotu patoamalla Néstos-joki. Hieman alajuoksulla sijaitsee toinen tekojärvi, Platanóvrysin tekojärvi. Järvien alueet ovat osa Rodópi-vuorten kansallispuistoa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Thisavrós Wikimedia Commonsissa
Thit Jensen

| Thit Jensen |
| --- | --- |
 Thit Jensen
Henkilötiedot
Syntynyt: { 1876 Farsø, Jyllanti, Tanska
Kuollut: 1957 (80–81 vuotta)
Kansalaisuus:  Tanska
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: tanska
Tuotannon kieli: tanska
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Thit (Marie Dorothea) Jensen (1876 Farsø, Jyllanti, Tanska – 1957 Kööpenhamina, Tanska) oli tanskalainen kirjailija. Jensen käsittelee naisen perinteistä asemaa ja sen rinnalla kamppailua oikeudesta yhteiskunnalliseen elämään. Kaksiosainen historiallinen romaani Jörgen Lykke – Jumalan uhmaaja ilmestyi 1931.
Jensenin veli oli kirjailija Johannes V. Jensen.
Suomennetut teokset

Jörgen Lykke - Jumalan uhmaaja 1–2 (Jørgen Lykke), suom. Katri Ingman, Arvi Nuormaa, Suomen Kirja 1944
Thistedin kunta

| Thistedin kunta |
| --- | --- |
 vaakuna
 Kunnan sijainti Tanskan kartalla.
Valtio:   Tanska
Alue:  Pohjois-Jyllannin alue
Keskustaajama:  Thisted
Hallinto:  
 – Pormestari:  Lene Kjelgaard
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  1 074,3 km²
Väkiluku:  43 385
 – Väestötiheys:  40,4 as./km²
 
 www.thisted.dk 
 Tilastotietojen lähteenä Danmarks Statistik. Väkiluvun ajankohta 1.4.2020 ja pinta-alan vuosi 2020. 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Thisted on Pohjois-Jyllannin alueella Tanskassa sijaitseva kunta. Vuoden 2020 huhtikuussa kunnassa oli 43 385 asukasta, ja sen pinta-ala oli 1 074,3 neliökilometriä. Kunnan keskustaajama on myös nimeltään Thisted.
1. tammikuuta 2007 Hanstholmin, Sydthyn ja Thistedin kunnat liittyivät yhteen nykyiseksi Thistedin kunnaksi Tanskan kuntauudistuksen yhteydessä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Thistedin kunnan kotisivut (tanskaksi)
Thiseíon metroasema

| Thiseío> Θησείο |
| --- | --- |
 Thiseíon metroasemaa.
 Ateenan metro 
Perustiedot
Metrolinjat:   Linja 1
Sijainti:  37°58′36″N, 23°43′13″E
Paikkakunta:  Ateena, Attika, Kreikka
Avattu:  27.2.1869
Thiseío (kreik. Θησείο eli Σταθμός Θησείο, Stathmós Thiseío) on Ateenan metron asema Linjalla 1 (vihreä). Se sijaitsee Ateenan vanhassa keskustassa Thiseíon kaupunginosassa.
Metroasema avattiin Pireus-Ateena-rautatien, nykyisen metrolinjan 1, käyttöön 27. helmikuuta 1869. Rautatie oli Kreikan ensimmäinen ja kulki aluksi Pireuksen asemalta Thiseíon asemalle. Näin asema on Pireuksen ohella Kreikan vanhin. Asema on saanut nimensä läheisestä Hefaistoksen temppelistä, jota luultiin aiemmin Theseuksen temppeliksi. Asema on suurimman osan vanhan Linjan 1 asemista tavoin maanpäällinen ja muistuttaakin enemmän paikallisjuna- kuin metroasemaa. Aseman lähellä sijaitsevat muun muassa Agoran ja Kerameikoksen arkeologiset alueet. Seuraava asema etelään on Petrálona ja itään Monastiráki.
Aseman yhteydessä toimii vanha metrovarikko.
Metrojuna asemalla.
Metrovarikko.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Thiseíon metroasema Wikimedia Commonsissa
Ateenan metro
| --- | --- |
Linja 1:   Pireus  Fáliro  Moscháto  Kallithéa  Távros - Elefthérios Venizélos  Petrálona  Thiseío  Monastiráki  Omónoia  Viktória  Attikí  Ágios Nikólaos  Káto Patísia  Ágios Elefthérios  Áno Patísia  Perissós  Pefkákia  Néa Ionía  Irákleio  Eiríni  Neratziótissa  Maroúsi  KAT  Kifisiá 
Linja 2:   Anthoúpoli  Peristéri  Ágios Antónios  Sepólia  Attikí  Stathmós Larísis  Metaxourgeío  Omónoia  Panepistímio  Sýntagma  Akrópoli  Syngroú-Fix  Néos Kósmos  Ágios Ioánnis  Dáfni  Ágios Dimítrios - Aléxandros Panagoúlis  Ilioúpoli - Grigóris Lamprákis  Álimos  Argyroúpoli  Ellinikó 
Linja 3:   Dimotikó Théatro  Pireus  Maniátika  Níkaia  Korydallós  Agía Varvára  Agía Marína  Aigáleo  Elaiónas  Kerameikós  Monastiráki  Sýntagma  Evangelismós  Mégaro Mousikís  Ampelókipoi  Panórmou  Katecháki  Ethnikí Ámyna  Cholargós  Nomismatokopeío  Agía Paraskeví  Chalándri  Doukíssis Plakentías  Pallíni  Paianía-Kántza  Koropí  Aerodrómio 
Linja 4:   Álsos Veḯkou  Galátsi  Elikónos  Kypséli  Dikastíria  Alexándras  Exárcheia  Akadimía  Kolonáki  Evangelismós  Kaisarianí  Panepistimioúpoli  Ilísia  Zográfou  Goudí
Tiina Mikkola

| Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten ampumahiihto.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten ampumahiihto.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten ampumahiihto.MM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Naisten ampumahiihto. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Hochfilzen 1998 | joukkuekilpailu |  |
Tiina Mikkola (s. 28. maaliskuuta 1972 Kotka) on kilpauransa lopettanut suomalainen ampumahiihtäjä, joukkuekilpailun MM-pronssimitalisti.
Ampumahiihtoharrastuksen jo pikkutyttönä vuonna 1980 aloittanut Mikkola kilpaili maailmancup-tasolla vuosina 1996–1998 ja osallistui MM-kilpailuihin vuosina 1997–1998. Hän kuului joukkuekilpailun MM-pronssia Hochfilzenissä 1998 voittaneeseen Suomen joukkueeseen yhdessä Mari Lampisen, Katja Holannin ja Sanna-Leena Perungan kanssa; kultaa voitti Venäjä ennen Norjaa.
Mikkolan paras henkilökohtainen arvokisasaavutus oli sprinttikilpailun (7,5 km) 27. sija Brezno-Osrblien MM-kilpailuissa 1997. Maailmancupissa hän oli parhaimmillaan 20. normaalimatkalla Anterselvassa kaudella 1997–1998.
Tiina Muinonen

Tiina Annika Muinonen (s. 30. syyskuuta 1981 Vantaa) on aktiiviuransa jo lopettanut suomalainen kilpakävelijä. Hän edusti Kenttäurheilijat -58:aa ja Vantaan Salamoita. Hänen valmentajanaan toimi Pekka Muinonen. Kalevan kisoista Muinonen saavutti 10 kilometrin kävelyssä kultaa (vuonna 2000), kaksi hopeaa (2004, 2010) ja kaksi pronssia (2001, 2009). Lisäksi hän voitti 20 kilometrin kävelyssä kultaa vuonna 2007, hopeaa vuonna 2004 ja pronssia vuonna 2010. Ulkoradoilta Muinonen saavutti myös kolme kultaa ja pronssin 3 × 3 000 metrin kävelyviestissä. Sisäratojen SM-kilpailuista Muinonen voitti kaksi kultaa ja neljä hopeaa 3 000 metrin kävelyssä.
Aktiivisen kilpailu-uransa Muinonen lopetti vuoden 2011 Kalevan kisojen jälkeen.
Teitur Þórðarson

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 14. tammikuuta 1952 (ikä 72)
Syntymäpaikka: Akranes, Islanti
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1969–1976 1977 1978–1981 1981–1983 1983–1984 1984–1985 1985–1986 1987 |  ÍA Akranes  Jönköpings Södra IF  Östers IF  RC Lens  AS Cannes  Yverdon-Sport FC  Östers IF  Skövde AIK | 99 (51) 21 (10) 87 (35) 48 (20) 31 (9) 13 (6) 18 (6) 16 (0) |
Maajoukkue
| 1972–1985 |  Islanti | 41 (9) |
Valmennusura
1987 1988–1990 1991–1992 1993 1994–1995 1996–1999 1996–1999 2000–2002 2003 2004–2005 2006–2007 2008–2010 2010–2011:  Skövde AIK  SK Brann  FC Lyn Oslo  SF Grei  Lillestrøm SK  Viron maajoukkue  FC Flora Tallinn  SK Brann  FC Lyn Oslo  Ull/Kisa  KR Reykjavik  Vancouver Whitecaps  Vancouver Whitecaps FC
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Teitur Þórðarson (s. 14. tammikuuta 1952) on islantilainen jalkapallovalmentaja ja entinen hyökkääjä.
Ura pelaajana

Teitur aloitti pelaajauransa Íþróttabandalag Akranessissa 1969. ÍA kuului Islannin jalkapalloilun suuriin seuroihin 1970-luvulla ja Teitur oli maaleillaan auttamassa sen kolmeen Islannin mestaruuteen. Kahdeksan vuoden jälkeen hän jätti kotimaansa kentät mestarina kauden 1977 jälkeen ja siirtyi Ruotsiin Jönköpings Södraan, josta varsin pian Östersiin.
Teiturin maalit olivat jälleen keskeisessä roolissa Östersin voittaessa kaksi Ruotsin mestaruutta 1978 ja 1980. Islantilainen olisi voittanut myös kolmannen, mikäli ei olisi siirtynyt kesällä 1981 Ranskan liigassa pelanneeseen RC Lensiin. Teitur tuskin katui siirtoaan, sillä debyyttikaudellaan hän iski Lensin paidassa hurjat 19 maalia. Kaksi seuraavaa kautta menivät kuitenkin enemmän ja vähemmän pieleen ja islantilainen teki vain yhden maalin.
1983 hän siirtyi AS Cannesiin, josta seuraavana kesänä sveitsiläiseen Yverdon-Sportiin. Hän palasi Ruotsiin kesällä 1985 edustaen Östersiä puolitoista kautta. Hän lopetti uransa kauden 1987 jälkeen 35-vuotiaana ruotsalaisessa Skövde AIK:ssa.
Islannin maajoukkueessa Teitur pelasi urallaan 41 A-maaottelua tehden niissä yhdeksän maalia.
Ura pelaajana > Meriitit pelaajana

Islannin-mestaruus (3): 1970, 1974, 1975
Ruotsin-mestaruus (2): 1978, 1980
Ura valmentajana

Teitur aloitti valmennusuransa 1987 Skövde AIK:ssa. Yhden kauden jälkeen hän pakkasi laukkunsa ja siirtyi norjalaisen SK Brannin peräsimeen. Debyyttikaudellaan hän johdatti bergeniläisseuran Norjan cupin loppuotteluun. Mestaruus jäi kuitenkin saamatta ja 1991 hän siirtyi FC Lyn Oslon päävalmentajaksi.
Vietettyään kauden 1993 kakkosdivisioonassa pelanneen SF Grein päävalmentajana Teitur palasi 1994 pääsarjatasolle Lillestrømin päävalmentajana. Hänen johdollaan seura sijoittui Norjan liigassa hienosti toiseksi ja neljänneksi ennen kuin Teitur vaihtoi maisemaa kauden 1995 jälkeen.
Islantilaisvalmentajan uusi osoite oli Viro. Hän toimi Viron jalkapallomaajoukkueen päävalmentajana 1996–1999 luotsaten samanaikaisesti FC Flora Tallinnan kolmeen Viron mestaruuteen sekä yhteen cupin ja supercupin voittoon.
Vuonna 2000 Teitur palasi Norjaan ja SK Branniin. Menestys jäi kuitenkin vaisuksi ja kaudella 2002 seura sukelsi ollen liigassa vasta 12:s. Kaudella 2003 hän toimi toistamiseen FC Lyn Oslon päävalmentajana. Kaudet 2004 ja 2005 Teitur toimi 2. divisioonassa pelanneen Ullensaker/Kisan päävalmentajana.
Kaudeksi 2006 Teitur teki vuosikymmenien tauon jälkeen paluun Islantiin. Hän toimi KR Reykjavikin päävalmentajana kaksi kautta, muttei onnistunut voittamaan mestaruutta. Hopealle KR tuli 2006 sekä liigassa että cupissa.
Joulukuussa 2007 Teitur siirtyi ensi kertaa valmennusurallaan Euroopan ulkopuolelle allekirjoitettuaan kaksivuotisen sopimuksen kanadalaisseura Vancouver Whitecapsin kanssa.  Teitur luotsasi seuran USL First Divisionin mestariksi kaudella 2008. Kun Vancouver Whitecaps uudelleenperustettiin vuonna 2009 seuran Major League Soccerin toimintaa varten, nimettiin Teitur päävalmentajaksi helmikuussa 2010.  Vancouverin esityksen MLS-liigassa eivät kuitenkaan olleet Teiturin alaisuudessa häävejä ja seurajohto päätti toukokuun lopussa 2011 erottaa islantilaisvalmentajansa.
Tammikuussa 2012 intialainen Barasat Euro Musketeers ilmoitti palkanneensa Teiturin uudeksi päävalmentajaksi. Islantilaisen oli tarkoitus valmentaa joukkuetta uudessa Benglanin Valioliigassa.  Liigasuunnitelmat kaatuivat lopulta vuoden 2013 aikana talousvaikeuksiin.
Ura valmentajana > Meriitit valmentajana

Viron-mestaruus (3): 1996–1997, 1997–1998, 1998
Viron cup: 1997–1998
Viron supercup: 1998
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Teitur Þórðarson Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Per Vold Harald Aabrekk | SK Brannin päävalmentaja 1988–1990 2000–2002 | Seuraaja: Karl Björklund Mons Ivar Mjelde |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Aavo Sarap | Viron jalkapallomaajoukkueen päävalmentaja 1996–1999 | Seuraaja: Tarmo Rüütli |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Roman Ubakivi | FC Floran päävalmentaja 1996–1999 | Seuraaja: Tarmo Rüütli |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Bob Lilley | Vancouver Whitecapsin päävalmentaja 2008–2010 | Seuraaja: 'toiminta lopetettu' |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: 'uusi seura' | Vancouver Whitecaps FC:n päävalmentaja 2010–5/2011 | Seuraaja: Tom Soehn |
Suomen Syöpäyhdistys

| Suomen Syöpäyhdistys ry |
| --- | --- |
Perustettu:  1936
Toimiala:  potilasjärjestö
Kotipaikka:  Helsinki
Toiminta-alue:  valtakunnallinen
Puheenjohtaja:  Sirpa Leppä
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Suomen Syöpäyhdistys ry on suomalainen kansanterveysjärjestö, jonka tavoitteena on ehkäistä syövän aiheuttamia haittoja. Suomen Syöpäyhdistys on samalla kertaa sekä asiantuntijaorganisaatio, potilaiden puolesta puhuja että kansanterveyden ohjelmia suunnitteleva ja toteuttava järjestö. Järjestö ylläpitää verkkosivuja, julkaisee lehteä ja kokoaa yhteen erilaisia syöpäpotilaan arkea helpottavia palveluita, kuten neuvontaa ja kuntoutusta.
Yleistä

Suomen Syöpäyhdistys on kattojärjestö, joka koostuu 12 maakunnallisesta syöpäyhdistyksestä ja 6 valtakunnallisesta potilasjärjestöstä, mutta sillä on myös omaa, valtakunnallista toimintaa, kuten terveyspalvelut, neuvonta, terveyden edistäminen ja viestintä. Lisäksi yhdistys ylläpitää Suomen Syöpärekisteriä ja sen yhteydessä toimivat Syöpäsäätiö ja Syöpätautien tutkimussäätiö, jonka hallinnosta ja tiedotuksesta Suomen Syöpäyhdistyksen henkilöstö on vastuussa. Suomen Syöpäyhdistyksen kokonaisjäsenmäärä on noin 130 000, mikä tekee siitä yhden Suomen suurimmista alan järjestöistä. Valtaosa jäsenistä on maakunnallisissa syöpäyhdistyksissä, joita on Ahvenanmaalta Rovaniemelle.
Suomen syöpäyhdistys on SOSTEn jäsenjärjestö.
Historia

Suomen Syöpäyhdistys on perustettu vuonna 1936. Sen yhteyteen perustettiin vuonna 1948 Syöpäsäätiö, jonka yhteydessä puolestaan toimii vuonna 1969 perustettu Syöpätautien Tutkimussäätiö. Syöpäsäätiölle lahjoitetuista varoista 90 % menee syöpäsairauksien tutkimukseen. Vuonna 2015 Syöpäsäätiön tuki tieteelle oli yli viisi miljoonaa euroa.  Syöpäyhdistys on kehittänyt kuntoutuskurssitoimintaa ja syöpään liittyvää neuvontaa. Se on myös pannut alulle kaikki Suomessa kansanterveystyönä tehtävät syöpäseulonnat: kohdunkaulan syövän seulontaohjelma alkoi 1960-luvulla, rintasyövän mammografiaseulonnat 1980-luvulla ja suolistosyöpien seulonnat 2000-luvulla. Yhdistys on rahoittanut Pohjoismaiden ensimmäisen palliatiivisen hoidon professuurin Tampereelle ja tukenut professuureja Tampereen ja Turun yliopistoissa. Se on perustanut saattohoitokoteja. Ensimmäinen saattohoitokoti perustettiin Pirkanmaalle ja samana vuonna Helsinkiin Terhokoti. Lounais-Suomen Syöpäyhdistys on ollut perustamassa saattohoitokotia Turkuun (Karinakoti).