stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jan Pesman

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Sjoukje Dijkstra, Jan Pesman ja Joan Haanappel  Schipholin lentokentällä 8.2.1960. |  Sjoukje Dijkstra, Jan Pesman ja Joan Haanappel  Schipholin lentokentällä 8.2.1960. |  Sjoukje Dijkstra, Jan Pesman ja Joan Haanappel  Schipholin lentokentällä 8.2.1960. |  |
Maa:   Alankomaat
Miesten pikaluistelu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Squaw Valley 1960 | 5 000 m |  |
Jan Sijbrand Pesman (4. toukokuuta 1931 Stedum – 23. tammikuuta 2014 Delfzijl) oli alankomaalainen pikaluistelija ja olympiamitalisti.
Pesman saavutti 5 000 metrillä olympiapronssia Squaw Valleyssa 1960. Lisäksi hän sijoittui 10 000 metrillä 12:nneksi ja 500 metrillä 33:nneksi.
Pesman kuoli Delfzijlissä 82-vuotiaana 23. tammikuuta 2014.
Kesäolympialaiset 1920

Vuoden 1920 kesäolympialaiset järjestettiin Belgian Antwerpenissä vuonna 1920.
Kisoihin osallistui 2 626 urheilijaa 29 maasta, jotka kilpailivat 154 eri tapahtumassa. Kyseessä olivat ensimmäiset kisat joissa vannottiin olympiavala, ensimmäisen kerran päästettiin ilmaan kyyhkysiä rauhan symbolisena eleenä ja ensimmäiset kisat, joissa otettiin käyttöön olympialippu.
Lajit

Olympialaisissa kilpailtiin 25 eri lajissa ja 145 eri tapahtumassa. Virallisien lajien ulkopuolella oli näytöslajina korfball.
| --- | --- |
  Ammunta   Jalkapallo   Jousiammunta   Jääkiekko   Köydenveto   Maahockey   Miekkailu   Nykyaikainen viisiottelu   Nyrkkeily   Paini   Painonnosto   Poolo :   Purjehdus   Pyöräily   Ratsastus   Rugby   Soutu   Taitoluistelu   Tennis   Uinti   Uimahypyt   Vesipallo   Voimistelu   Yleisurheilu
Lajit > Näytöslajit

Korfball
Lajit > Taidelajit

Taidelajit
Osallistuneet maat

Vuoden 1920 kesäolympialaisiin osallistui 29 maata. Saksa, Itävalta, Bulgaria ja Unkari oli hyllytetty kisoista ensimmäisen maailmansodan vuoksi.
Alankomaat
Argentiina
Australia
Belgia
Brasilia
Chile
Egypti
Espanja
Etelä-Afrikka
Intia
Italia
Japani
Jugoslavia
Kanada
Kreikka
Luxemburg
Monaco
Norja
Portugali
Ranska
Ruotsi
Suomi
Sveitsi
Tanska
Tšekkoslovakia
Uusi-Seelanti
Viro
Iso-Britannia
Yhdysvallat
Mitalitaulukko

Menestynein maa vuoden 1920 kesäolympialaisissa oli Yhdysvallat. Yksilötasolla eniten olympiavoittoja saavutti italialainen miekkailija Nedo Nadi.
| Vuoden 1920 kesäolympialaisten mitalitaulukko> Sija | Vuoden 1920 kesäolympialaisten mitalitaulukko> Maa | Vuoden 1920 kesäolympialaisten mitalitaulukko> Kultaa | Vuoden 1920 kesäolympialaisten mitalitaulukko> Hopeaa | Vuoden 1920 kesäolympialaisten mitalitaulukko> Pronssia | Vuoden 1920 kesäolympialaisten mitalitaulukko> Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Yhdysvallat | 41 | 27 | 27 | 95 |
| 2 |  Ruotsi | 19 | 20 | 25 | 64 |
| 3 |  Iso-Britannia | 16 | 15 | 13 | 44 |
| 4 |  Suomi | 15 | 10 | 9 | 34 |
| 5 |  Belgia | 14 | 11 | 11 | 36 |
| 6 |  Norja | 13 | 9 | 9 | 31 |
| 7 |  Italia | 13 | 5 | 5 | 23 |
| 8 |  Ranska | 9 | 19 | 13 | 41 |
| 9 |  Alankomaat | 4 | 2 | 5 | 11 |
| 10 |  Tanska | 3 | 9 | 1 | 13 |
| 11 |  Etelä-Afrikka | 3 | 4 | 3 | 10 |
| 12 |  Kanada | 3 | 3 | 3 | 9 |
| 13 |  Sveitsi | 2 | 2 | 7 | 11 |
| 14 |  Viro | 1 | 2 | 0 | 3 |
| 15 |  Brasilia | 1 | 1 | 1 | 3 |
| 16 |  Australia | 0 | 2 | 1 | 3 |
| 17 |  Espanja | 0 | 2 | 0 | 2 |
| 17 |  Japani | 0 | 2 | 0 | 2 |
| 19 |  Kreikka | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 19 |  Luxemburg | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 21 |  Tšekkoslovakia | 0 | 0 | 2 | 2 |
| 22 |  Uusi-Seelanti | 0 | 0 | 1 | 1 |
| Yhteensä | Yhteensä | 157 | 147 | 136 | 440 |
Lähde: Antwerp 1920 olympic.it. Viitattu 17.1.2016. (englanniksi)
Kohokohtia ja triviaa

Yhdysvaltojen Duke Kahanamoku voitti toisen perättäisen kultansa 100 metrin vapaauinnissa, lisäksi hän sai kultaa viestistä.
Ranskan Suzanne Lenglen voitti tenniksessä kultaa naisten kaksinpelissä ja sekanelinpelissä sekä pronssia nelinpelissä.
Italian Nedo Nadi hallitsi miekkailua voittamalla kaikkiaan viisi kultamitalia. Hän on ainoa miekkailija, joka on samoissa olympialaisissa voittanut kultaa kaikissa kolmessa miekkailumuodossa: kalvalla, floretilla ja säilällä.
Kaikkien aikojen menestynein kestävyysjuoksija Suomen Paavo Nurmi teki Antwerpenissä olympiadebyyttinsä: tuloksena oli kolme kultaa ja yksi hopea.
Jonni Myyrä johdatti suomalaiset neloisvoittoon keihäässä
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Ylen Elävä arkisto: Antwerpenin olympialaiset 1920
| n k  Olympialaiset |
| --- | --- | --- |
| Kesäolympialaiset |  1896  1900  1904  1906  1908  1912  1916  1920  1924  1928  1932  1936  1940  1944  1948  1952  1956  1960  1964  1968  1972  1976  1980  1984  1988  1992  1996  2000  2004  2008  2012  2016  2020  2024  2028  2032  2036  |  |
| Talviolympialaiset |  1924  1928  1932  1936  1940  1944  1948  1952  1956  1960  1964  1968  1972  1976  1980  1984  1988  1992  1994  1998  2002  2006  2010  2014  2018  2022  2026  2030  2034  |  |
Kesäolympialaisten 1920 lajit ja kilpailutapahtumat
Ammunta | Jalkapallo | Jousiammunta | Jääkiekko | Korfball (Näytöslaji) | Köydenveto | Maahockey | Miekkailu | Nykyaikainen viisiottelu | Nyrkkeily | Paini | Painonnosto | Poolo | Purjehdus | Pyöräily | Ratsastus | Rugby | Soutu | Taidelajit | Taitoluistelu | Tennis | Uinti | Uimahypyt | Vesipallo | Voimistelu | Yleisurheilu
Valtiot kesäolympialaisissa 1920
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Alankomaat |  Argentiina |  Australia |  Belgia |  Brasilia |  Chile |  Egypti |  Espanja |  Etelä-Afrikka |  Intia |
|  Italia |  Japani |  Jugoslavia |  Kanada |  Kreikka |  Luxemburg |  Monaco |  Norja |  Portugali |  Ranska |
|  Ruotsi |  Suomi |  Sveitsi |  Tanska |  Tšekkoslovakia |  Uusi-Seelanti |  Viro |  Iso-Britannia |  Yhdysvallat |  |
Cadel Evans Great Ocean Road Race

| Cadel Evans Great Ocean Road Race |
| --- | --- |

Tiedot
Ajankohta:  tammi-helmikuun vaihde
Alue:   Victoria
Laji:  maantiepyöräily
Kilpailu:  UCI World Tour / UCI Women's World Tour
Tyyppi:  yksipäiväinen
Historia
Ensimmäinen:  2015
Kilpailuja yht.:  9 (2025)
Ensimmäinen voittaja:  Miehet:  Gianni Meersman Naiset:  Rachel Neylan
Eniten voittoja:  ei moninkertaisia voittajia
Viimeisin voittaja:  Miehet (2025):  Mauro Schmid Naiset (2025):  Ally Wollaston
Cadel Evans Great Ocean Road Race on yksipäiväinen maantiepyöräilykilpailu, joka järjestetään Victorian osavaltiossa, Australiassa tammi-helmikuun vaihteessa. Kilpailu järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 2015, ja se oli tuolloin Cadel Evansin jäähyväiskilpailu. Alusta saakka mukana on ollut sekä naisten että miesten kilpailu. Molempien sarjojen lähtö- ja maalipaikkana toimii Geelong ja kilpailussa ajetaan nimensä mukaisesti muun muassa Great Ocean Road -tietä. Miesten kilpailun pituus on yleisimmin ollut 174 kilometriä, naisten matka on pidentynyt 113 kilometristä 140 kilometriin. Miesten kilpailu on kuulunut UCI World Tour -sarjaan vuodesta 2017 lähtien, naisten kilpailu UCI Women's World Tour -sarjan vuodesta 2020 lähtien. Kilpailu peruttiin koronaviruspandemian johdosta vuosina 2021 ja 2022.
Miesten kilpailun kolme parasta

Lähde: Pro Cycling Stats
| Vuosi | Voittaja | Toinen | Kolmas |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2015 |  Gianni Meersman |  Simon Clarke |  Nathan Haas |  |
| 2016 |  Peter Kennaugh |  Leigh Howard |  Niccolò Bonifazio |  |
| 2017 |  Nikias Arndt |  Simon Gerrans |  Cameron Meyer |  |
| 2018 |  Jay McCarthy |  Elia Viviani |  Daryl Impey |  |
| 2019 |  Elia Viviani |  Caleb Ewan |  Daryl Impey |  |
| 2020 |  Dries Devenyns |  Pavel Sivakov |  Daryl Impey |  |
2021: peruttu
2022: peruttu
| 2023 |  Marius Mayrhofer |  Hugo Page |  Simon Clarke |  |
| 2024 |  Laurence Pithie |  Natnael Tesfatsion |  Georg Zimmermann |  |
2025:
Naisten kilpailun kolme parasta

Lähde: Pro Cycling Stats
| Vuosi | Voittaja | Toinen | Kolmas |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2015 |  Rachel Neylan |  Valentina Scandolara |  Tessa Fabry |  |
| 2016 |  Amanda Spratt |  Rachel Neylan |  Danielle King |  |
| 2017 |  Annemiek van Vleuten |  Ruth Winder |  Mayuko Hagiwara |  |
| 2018 |  Chloe Hosking |  Gracie Elvin |  Giorgia Bronzini |  |
| 2019 |  Arlenis Sierra |  Lucy Kennedy |  Amanda Spratt |  |
| 2020 |  Liane Lippert |  Arlenis Sierra |  Amanda Spratt |  |
2021: peruttu
2022: peruttu
| 2023 |  Loes Adegeest |  Amanda Spratt |  Nina Buysman |  |
| 2024 |  Rosita Reijnhout |  Dominika Włodarczyk |  Cecilie Uttrup Ludwig |  |
| 2025 |  Ally Wollaston |  Karlijn Swinkels |  Noemi Rüegg |  |
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto (englanniksi)
Kärt Tomingas

Kärt Tomingas (5. huhtikuuta 1967 Tallinna – 31. tammikuuta 2025) oli virolainen laulaja, näyttelijä ja teatteritaiteen opettaja.
Tomingas näytteli Helsingin kaupunginteatterin musikaalissa The Sound of Music Marian pääroolia vuonna 1998. Hän näytteli Lomalla-elokuvassa yhtä päärooleista, Siiriä. Kotikatu-televisiosarjassa hän näytteli Heili Reekiä.
Muumilaakson tarinoita -animaatiosarjan vironkielisessä dubbauksessa Tomingas näytteli yksinään kaikki roolit ja lauloi tunnuskappaleen.
Tomingas kuoli sairauteen alkuvuonna 2025. Hänen kuolemastaan uutisoitiin 1. helmikuuta.
Elokuvat ja televisiosarjat

| Ilmestymisvuosi/ Ensiesiintyminen | Nimi | Tyyli | Rooli |
| --- | --- | --- | --- |
| 1991 | Surmatants | elokuva | Marta |
| 1992 | Need vanad armastuskirjad | elokuva | Lily |
| 2000 | Lomalla | elokuva | Siiri |
| 2005–2007 | Kotikatu | televisiosarja | Heili Reek |
Aiheesta muualla

Kärt Tomingas Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Yhdysvallat 
Taiteenala:  MusicBrainz
Nuutinen

Nuutinen on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Aaro A. Nuutinen (1886–1949), toimittaja, kirjailija
Christer Nuutinen (s. 1971), kuvittaja, käsikirjoittaja
Emma Nuutinen (s. 1996), jääkiekkoilija
Harri Nuutinen (s. 1962), laulaja
Jaakko Nuutinen (s. 1924), yritysjohtaja ja osuustoimintavaikuttaja, kauppaneuvos
Johanna Nuutinen (s. 1983), tanssija ja koreografi
Juha Nuutinen (s. 1952), soitinrakentaja
Katriina Nuutinen (s. 1983), lasitaiteilija ja muotoilija
Laura Nuutinen (s. 1982), pesäpalloilija
Lauri Nuutinen (1699–1763), järvenlaskija
Lauri Nuutinen (1943–2022), lääkäri ja professori, lääkintöneuvos
Maija Nuutinen (1885–1965), näyttelijä ja ompelija
Matti Nuutinen (s. 1990), koripalloilija
Miika Nuutinen (s. 1992), jalkapallovalmentaja
Miika Nuutinen (s. 1978), kirjailija
Mikko Nuutinen (s. 1990), jääkiekkoilija
Niko-Petteri Nuutinen (s. 1999), jääkiekkoilija
Raine Nuutinen (1931–2012), koripalloilija
Ritva Nuutinen (1933–2017), televisio-ohjaaja, käsikirjoittaja ja näyttelijä
Sami Nuutinen (s. 1971), jääkiekkoilija
Sanna Nuutinen (s. 1991), golfpelaaja
Santeri Nuutinen (s. 1994), näyttelijä
Taavetti Nuutinen (1891–1932), SDP:n kansanedustaja, kirvesmies ja piirisihteeri
Tapani Nuutinen (s. 1954), teologian tohtori, pappi ja gospelmuusikko
Timo Nuutinen, muusikko Fröbelin Palikat -yhtyeessä
Veikko Nuutinen (1944–2022), kuvanveistäjä
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Caporetton taistelu

Caporetton taistelu (myös kahdestoista Isonzon taistelu) oli ensimmäisen maailmansodan taistelu, joka käytiin Italian rintamalla vuonna 1917 (24. lokakuuta – 12. marraskuuta). Taistelu käytiin  keskusvaltojen Itävalta-Unkarin ja Saksan keisarikunnan joukkojen sekä ympärysvaltoihin kuuluvan Italian joukkojen välillä. Saksalaisilla joukoilla vahvistetut Itävalta-Unkarin joukot onnistuivat murtamaan italialaisten etulinjan ja aiheuttivat italialaisille joukoille raskaita tappioita. Taistelu alkoi Sočan laaksossa, silloin Itävaltaan kuuluvalla Rannikkomaan alueella. Tärkeä paikkakunta alueen pohjoisosassa oli Kobaridin (ital. Caporetto) pikkukaupunki, jonka väestö oli pääasiassa sloveeneja ja se sijaitsee nykyään Slovenian valtion alueella. Taistelun päättyessä italialaiset olivat peräytyneet yli 100 km Italian alueelle ja asettuneet puolustusasemiin Piavejoen länsipuolelle, mistä he myöhemmin lähtivät vastahyökkäykseen Piavejoen taistelussa. Caporetton taistelu oli hyvä esimerkki rynnäkköjoukkojen ja soluttautumistaktiikan tehokkaasta käytöstä.
Italiassa Caporetton taistelua on sen käymisestä asti pidetty maan sotahistorian häpeällisimpänä tappiona. Tärkeä syy tähän on italialaisten komentajan kenraali Luigi Cadornan taistelun aikana julkisuuteen laskema tiedote, jonka mukaan tappion syy oli maan sisäisen vasemmistopropagandan aikaansaama "sotilaallinen lakko". Vastoin parempaa tietoaan paniikin lyömä Cadorna väitti, että italialaiset sotilaat peräytyivät taistelematta ja antautuivat häpeämättömästi joukoittain. Hallitus veti välittömästi takaisin Cadornan tiedotteen, mutta ulkomaalaiset lehtimiehet kerkisivät saada sen käsiinsä. Näin syntyi täysin virheellinen käsitys taistelun kulusta.
Ernest Hemingway on kuvannut taistelun jälkiselvittelyjä kirjassaan Jäähyväiset aseille.
Taistelun tausta > Italian sotaan liittyminen

Italia jätti puolueettoman asemansa ensimmäisessä maailmansodassa 26. huhtikuuta 1915 allekirjoitetulla Lontoon sopimuksella. Tämä merkitsi että Italian päävastustaja sodassa tulisi olemaan sen entinen liittolainen Itävalta-Unkari. Tuleva vastustaja oli sodan ensimmäisenä vuonna kärsinyt raskaita tappioita, ja Italia näki nyt mahdollisuutensa liittää maahan uusia alueita, kuten Trento, Bolzano, Trieste ja Istria sekä mahdollisesti joitakin Saksan siirtomaita.
Taistelun tausta > Isonzon yksitoista taistelua

Italian armeijan eteneminen itään päin oli hidasta. Toistuvat hyökkäykset Isonzon rintamalla eivät tuoneet juuri mitään muuta tulosta kuin että italialaiset etenivät itään päin muutama sata metriä kerrallaan, menettäen kymmeniä tuhansia kaatuneina. Isonzon yhdestoista taistelu (19.8.–12.9.1917) oli tässä mittakaavassa valtava menestys, koska Italian joukot saattoivat sillä kertaa edetä kahdeksan kilometriä ja vallata strategisesti tärkeän Bainsizzan ylätasangon. Tämä menestys asetti Itävalta-Unkarin joukot vaikeaan asemaan, ja heidän sotilasjohtonsa alkoi pelätä että italialaisten seuraava hyökkäys johtaisi läpimurtoon, ja jatkossa Triesten menettämiseen. Päätettiin että ainoa oikea toimenpide oli vastahyökkäys. Itävallan sotilasjohto tiesi kuitenkin hyvin että tähän ei ollut edellytyksiä. Armeijan johdolla oli jo ennestään kaksi valmista vastahyökkäyssuunnitelmaa. Vastahyökkäys Tirolin kautta vaatisi 20 divisioonaa ja sen valmistelujen arveltiin kestävän kolme kuukautta. Vastahyökkäys Isonzon rintamalla vaatisi 15 divisioonaa, ja vain kuuden viikon valmistelut, mutta itävaltalaisten ylipäälliköllä Arthur Arz von Straussenburgilla oli käytettävissään vain yhdeksän divisioonaa. Tässä tilanteessa sotilasjohto päätti ehdottaa vastahakoiselle keisari Kaarlelle, että kutsuttaisiin saksalaiset apuun ja pyydettäisiin heiltä puuttuvat kuusi divisioonaa.
Taistelun tausta > Keskustelut saksalaisten osallistumisesta

Keisari Kaarle vastusti ajatusta että saksalaiset saapuisivat Italian rintamalle, osittain koska hän piti saksalaisia sietämättömän ylimielisinä, ja osittain koska heidän mukaan tulonsa vaikeuttaisi hänen mahdollisuuksiaan solmia erillisrauha Italian kanssa, jos asiat alkaisivat mennä todella huonoon suuntaan. Kaarle suostui kuitenkin von Straussenburgin ehdotukseen, mutta muutti jo seuraavana päivänä mieltään. Hän lähetti Saksan keisari Vilhelmille kirjeen, jossa ehdotti että Saksa lähettäisi lisää joukkoja itärintamalle, jotta sieltä voitaisiin siirtää Itävalta-Unkarin joukkoja Italian rintamalle. Sotilasjohto ei kuitenkaan antanut keisari Kaarlelle periksi, koska se piti aseistukseltaan ja koulutukseltaan ylivoimaisten saksalaisten osallistumista vastahyökkäykseen ehdottomana edellytyksenä sen onnistumiselle  Huomattavasti vaikeampi tehtävä oli kuitenkin vakuuttaa saksalaiset tästä asiasta. Saksalaisten sodanjohto piti yleisesti Italian rintamaa strategisesti merkityksettömänä sotatantereena, jolla toimimisesta ei maineen ja kunnian lisäksi olisi juuri muuta etua haettavana. Tästä poikkeavan näkökannan esitti kuitenkin sotamarsalkka Hindenburg, joka oli tarpeeksi vanha muistaakseen Krimin sodan päätösvaiheet. Sevastopolin valtausta esimerkkinä esittäen, Hindenburg toi esille mielipiteensä että Triesten menetys saattaisi hyvinkin johtaa Itävalta-Unkarin täydelliseen luhistumiseen, ja siksi Saksan olisi ehdottomasti suostuttava von Straussenburgin ehdotukseen, ja lähetettävä pyydetyt kuusi divisioonaa Italian rintamalle. Päätettiin lähettää kenraaliluutnantti Konrad Krafft von Dellmensingen Isonzon rintamalle tutkimaan vastahyökkäyksen edellytyksiä.
Taistelun tausta > Saksalaiset päättävät osallistumisesta

Kaksi saksalaista upseeria, alppijääkärien (Alpenkorps) entinen komentaja Krafft von Dellmensingen ja majuri von Willisen, saapui 2. syyskuuta Isonzon rintamalle itävaltalaisiksi upseereiksi naamioituina. Vuoristosodankäynnin asiantuntija von Dellmensingen ilmoitti jo pari päivää myöhemmin kenraali Erich Ludendorffille, että vastahyökkäys tulisi olemaan erittäin vaikea operaatio. Italialaisten puolustusasemat olivat erinomaisen hyvät. Von Dellmensingen ei kuitenkaan halunnut lähettämässään sähkeessä täsmentää asioita liikaa, ja jätti siksi yksityiskohtien selvittämisen myöhempään henkilökohtaiseen tapaamiseen. Von Dellmensingen katsoi tehtävänsä suoritetuksi 6. syyskuuta, mutta silloin sodan kulku toisaalla oli jo puuttunut asiaan. Saksalaisten sotamenestys itärintamalla tuli odotettua nopeammin, sillä Riika vallattiin 4. syyskuuta, ja heikko vastustus vakuutti Hindenburgin ja Ludendorffin siitä, että itärintamalta voitaisiin irrottaa divisioonia Italian rintamalle. He ilmoittivat siksi Arz von Straussenburgille 6. syyskuuta, jo ennen von Dellmensingenin selontekoa, että saksalaiset olivat päättäneet osallistua vastahyökkäykseen.
Taistelun taktiset edellytykset > Hyökkäyssuunnitelma pääpiirteissään

Hyökkäystä varten muodostettiin uusi XIV armeija, jonka komentajaksi nimitettiin preussilainen kenraali Otto von Below. Uusitun hyökkäyssuunnitelman mukaan hänen komennossaan tulisi olemaan seitsemän saksalaista ja kuusi itävaltalaista divisioonaa. Ensimmäisessä päiväkäskyssään 4. lokakuuta von Below selvitti upseereilleen, että tarkoitus oli tehdä italialaisten rintamaan valtava murtuma hyökkäämällä samanaikaisesti useassa kohdassa koko Bovecin ja Tolminon välisellä rintaman osalla, siis samalla osalla jota puolustamassa oli vain neljä italialaista divisioonaa. Hyökkäys Tolminon ”tyrästä” oli edelleenkin suunnitelman tärkein osa. Sitä johtaisi kenraaliluutnantti Herman von Stein. Suunnitelmana oli vallata nopeasti italialaisen 19. divisioonan puolustusasemat ja jatkaa sitten etenemistä luoteeseen pitkin Kolovratin metsäistä selännettä, jota puolusti italialainen 46. divisioona. Ensimmäinen strategisesti tärkeä päämäärä von Steinin joukoille oli Kolovratin toisessa päässä, noin 4 kilometriä lounaaseen Caporettosta, sijaitseva 1 642 metriä korkea Mataiur-vuori, jonka valtaus antaisi jatkossa erittäin suuren edun ympäröivän maaston hallintaan. Hyökkäyssuunnitelman pääarkkitehti Krafft von Dellmensingen lupasi etukäteen Mataiurin valtaavalle upseerille Pour le Mérite -kunniamerkin
Von Steinin oletetun läpimurron jälkeen hänen oikea sivustansa olisi suojattava Kolovratin valtauksen aikana. Tästä syystä Itävalta-Unkarin 1. armeijakunta, jota komentaisi kenraali Alfred Krauss, hyökkäisi samanaikaisesti Plezzon kohdalla Žagan kylää kohti, mikä estäisi siellä olevien italialaisten 43. ja 50. divisioonien puuttumisen etelämpänä tapahtuvaan läpimurtoon. Von Steinin vallattua koko Kolovratin selänteen hänen joukkonsa olisivat Caporetton ja Mataiurin välimaastossa, ja Mataiurin valloituksen onnistuessa hyökkäystä voitaisiin jatkaa Natisonejoen laaksoa pitkin kohti Cividalen kaupunkia, ja edelleen Udinen suuntaan. Udinessa oli Italian sotilasjohdon päämaja. Virallista päätöstä siitä, miten pitkälle hyökkäystä jatkettaisiin, ei tässä vaiheessa ollut. Itävalta-Unkarin sotilasjohto halusi ensimmäisessä vaiheessa vallata takaisin sotaa edeltäneen rajan, ja jos tässä onnistuttaisiin hyvin, voitaisiin varmistaa raja jatkamalla hyökkäystä linjalle Gemona–Cividale, missä vuoristo päättyy ja Friulin tasanko alkaa. Saksalaiset puolestaan pitivät Tagliamento-joelle etenemistä vähimmäistavoitteena. Tämä merkitsisi, että Udine vallattaisiin ja Italian sotilasjohto ajettaisiin sieltä pois.
Peräytyminen > ”Karnevaali ja maailmanloppu”

Peräytymiskäsky merkitsi että yli miljoona italialaista sotilasta sai kovalla kiirellä lähteä liikkeelle kohti Tagliamentoa, mikä oli enemmistölle heistä vaikeasti ymmärrettävä asia. Niin oli myös seuraava käsky: kaikki elintarvike- ja varustevarastot Tagliamenton itäpuolella oli tuhottava. Vihollisille ei saanut jättää mitään. Saksan, ja erityisesti Itävallan, paha elintarvikepula oli Italian sotilasjohdon tiedossa. Vakoojat olivat lähettäneet lukuisia raportteja siitä että Wienin kadut olivat täynnä ilmeisen aliravittuja ihmisiä, ja että tilanne paheni koko ajan. Varastojen tuhoaminen muuttui aika nopeasti yleiseksi ryöstelyksi kun peräytyvät sotilaat oivalsivat että kukaan ei aluksi tarkistanut paljonko he pistivät omaan reppuunsa. Virallisten laskelmien mukaan Italian armeija menetti peräytymisen aikana muun muassa 5 370 300 lihasäilykepurkkia, 645 tonnia juustoa ja 0,5 miljoonaa litraa viiniä, jotka osittain tuhottiin, mutta todennäköisesti suurimmaksi osaksi syötiin ja juotiin. Tilanne ryöstäytyi täysin sotilasjohdon käsistä, ja armeijan varastojen lisäksi peräytyvien joukkojen rosvoilu kohdistui myös siviiliväestöön, kun kauppoja ja yksityisasuntoja alettiin tyhjentämään. Peräytyvien sotilaiden keskuudessa alkoi levitä käsitys että sota oli päättynyt, mihin vaikutti se että suurin osa heistä oli saanut peräytymiskäskyn osallistumatta mihinkään taisteluun, ja ilman tietoa Caporetton tappiosta. Marssiessaan Tagliamentoa kohti sotilaat huusivat eläköötä rauhalle, paaville ja Giolittille. Cadornan väite sosialistipropagandan aikaansaamasta sotilaallisesta lakosta osoittautui perättömäksi. Suurin osa sotilaista luuli tosissaan että sota oli loppu, ja nyt oltiin menossa kotiin. Osa heistä myönsi kuitenkin jälkeenpäin, että jossain vaiheessa peräytymistä tilannetta saattoi kuvata lakoksi, mutta että se ei missään nimessä ollut tappion syy kuten Cadorna väitti, vaan pikemminkin sen seuraus.
Peräytyminen sai ajoittain karnevaalin piirteitä, mutta juhlatunnelma alkoi viiletä kun sotilaille selvisi, että karabinieerit olivat aloittaneet ryöstelyihin syyllistyvien ja kiväärinsä ”kadottaneiden” teloittamisen. Varastettua tavaraa repussaan kantavat ammuttiin paikalla, ilman sotaoikeutta. Kun selvisi että Tagliamentolle peräytyminen ei riittänyt, vaan peräytymistä oli jatkettava ainakin Piavejoelle asti, otteet kovenivat. Karabinieerit aloittivat myös joukko-osastonsa jättäneiden sotilaiden decimation. Kun Tagliamento-joen siltojen räjäyttäminen aloitettiin, ennen kuin tuhannet pakenevat sotilaat ja siviilit olivat ehtineet ylittää ne, karnevaalitunnelma katosi lopullisesti. Ilmoitettiin aika milloin sillat räjäytetään, ja siitä pidettiin tinkimättä kiinni. Siltojen räjähtäessä ne olivat vielä tupaten täynnä pakolaisia, suurimmaksi osaksi siviiliväestöä. Mitään varmaa tietoa siltojen mukana Tagliamentojokeen kadonneiden lukumäärästä ei tiettävästi ole koskaan julkaistu.