stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Baltacı Mehmet pašša

| Pakçemüezzin Baltacı Mehmed pašša |
| --- | --- |
 Baltacı Mehmet pašša (yksityiskohta William Hogarthin kirjankuvituksesta vuodelta 1723).
Osmanien valtakunnan suurvisiiri
 1704–1706 1710–1711  
Edeltäjä:  Kalaylıkoz Hacı Ahmed pašša   Köprülü Damat Numan pašša
Seuraaja:  Çorlulu Damat Ali pašša   Ağa Yusuf pašša
Henkilötiedot
Syntynyt: n. 1660 Osmancık
Kuollut: 1712 Limnos
Pakçemüezzin Baltacı Mehmed pašša  (n. 1660 Osmancık – 1712 Limnos) oli Osmanien valtakunnan suurvisiiri vuosina 1704–1706 ja uudelleen 1710–1711. Molemmat suurvisiirikaudet tapahtuivat sulttaani Ahmed III:n aikana.
Baltacı Mehmet pašša jäi historiankirjoihin ennen kaikkea voitokkaana Prutin sotaretken komentajana. Vaikka hänen joukkonsa voittivat keisari Pietari Suuren armeijan, seuranneissa neuvotteluissa hänen katsottiin tyytyneen liian maltilliseen rauhansopimukseen. Tämän vuoksi hänen voittoonsa ei oltu tyytyväisiä ja hänet siirrettiin vankeuden kautta maanpakoon Limnoksen saarelle.
Lapsuus

Mehmet syntyi Çorumin kaupungissa Osmancıkin piirikunnassa Çorumin maakunnassa Turkissa turkkilaiseen muslimiperheeseen. Hän osoitti lahjakkuutta tieteissä jo lapsena ja opiskeli Osmanien valtakunnan suurkaupungeissa kuten sen pääkaupungissa Konstantinopoliissa sekä Tripolissa, Tunisiassa ja Algeriassa.
Ura

Baltacı Mehmet pašša esiteltiin hoville sukulaisten avulla. Tuolloin Osmanien valtakuntaa hallitsi sulttaani Mustafa II. Mehmetistä tuli alkuun yksi palatsin kirvesteräisiä hilpareita kantavista vartijoista, joita kutsuttiin nimellä baltaci, kirvesmies. Kauniin äänensä vuoksi hänestä tehtiin pian muezzin ja hänelle annettiin lisänimeksi arvokkuutta osoittava Halife. Palatsissa työskennellessään Baltacı Mehmet loi hyvät suhteet prinssi Ahmediin. Vuonna 1703 prinssistä tuli uusi sulttaani Ahmed III. Tällä oli välitön vaikutus Baltacı Mehmetin uraan ja hänestä tuli mir akhür. Lisäksi uusi sulttaani antoi hänelle vaimoksi yhden rakkaimmista jalkavaimoistaan, joka miellytti Baltacia kovasti. Sarai oli myös neuvokas ja juonittelutaitoinen, ja avusti Baltacı Mehmetin etenemistä arvoasteikossa.
Marraskuussa 1704 Baltacı Mehmet sai Kapudan paššan arvon, joka tarkoitti osmanien laivaston amiraalia. Saman vuoden joulukuussa hänestä tuli valtakunnan toiseksi tärkein mies, suurvisiiri, Kalaylıkoz Hacı Ahmed paššan tilalle. Hacı Ahmed pašša oli ollut hänen vartijakollegansa aiemmin. Tästä virasta Mehmet pašša kuitenkin erotettiin 3. toukokuuta 1706 ja komennettiin Khiosin saarelle Turkin länsirannikolle. Tähän on sanottu olleen syynä hänen pätemättömyytensä sekä Baltacı Mehmetin ja hänen vaimonsa juonikkuus, jolla on selitetty myös se, että hän saattoi myöhemmin palata virkaansa. Ystäviensä tuella Baltacı Mehmet sai uuden nimityksen Erzurumin kuvernööriksi ja tammikuussa 1709 Mehmet pašša siirtyi Aleppon kuvernööriksi. Hänet nimitettiin 18. elokuuta 1710 uudelleen suurvisiiriksi Köprülü Numan paššan epäonnistuttua vakauttamaan oloja kuten häneltä oli odotettu.
Prutin sotaretki

Noihin aikoihin Osmanien vieraana piileskellyt Ruotsin kuningas Kaarle XII, joka oli paennut hävittyään Pultavan taistelun, suostutteli Ahmed III:n julistamaan sodan Venäjälle. Sulttaani noudatti kuninkaan toivetta marraskuussa 1710.
Valmistelut aloitettiin sodanjulistuksen myötä ja maaliskuussa Konstantinopolissa järjestetyn paraatin jälkeen Mehmet paššan ja janitsaaripäällikön Aga Yusuf paššan joukot lähtivät liikkeelle, viimeistään heti huhtikuun alussa, kun janitsaarit olivat saaneet palkkansa. Edirnessä pidetyn tauon jälkeen joukot jatkoivat ylittäen Tonavan 15. kesäkuuta 1711. Heinäkuun alussa saavutettiin Prut-joki, jonka itäisellä rannalla olivat Pietari Suuren joukot. Osmaneilla oli puolellaan suuri ylivoima. Taistelua käytiin aina rauhansopimukseen, joka allekirjoitettiin Venäjän antauduttua 23. heinäkuuta. Tuolla hetkellä Baltacı Mehmet paššalla oli kohtalon avaimet käsissään. Mikäli hän olisi kieltäytynyt vastaanottamasta antautumista ja sen sijaan mestannut tsaarin, tai tehnyt hänestä osmanien vasallin olisi maailmanhistoria muuttunut varsinkin Venäjän osalta.
Turkissa suositun tarinan mukaan Baltacı Mehmet pašša vietti voittonsa jälkeen yön Pietari Suuren vaimon, Venäjän tulevan keisarinnan Katariinan kanssa. Yö olisi ollut niin miellyttävä, että aamulla hän oli ollut tyytyväinen pelkkään voittoonsa ja määrännyt armeijansa marssimaan takaisin. Kohtalokkaasta lemmenyöstä on kirjoitettu Turkissa useita romanttisia romaaneja.
Prutin rauhansopimuksessa osmanit saavuttivat suurin piirtein ne tavoitteensa, joita he olivat kaavailleet saavansa. Lisäksi Baltacı Mehmet oli kuullut kenraali Carl Ewald von Rönnen johtamien venäläisten valmistautuvan piirittämään linnaketta Brăilassa. Linnaketta puolustivat janitsaarit, joiden taistelutahdosta ja -kunnosta Mehmet ei ollut ollenkaan varma. Sopimusta kuitenkin vastustettiin jo paikan päällä. Vastustajia olivat muun muassa tataareiden päällikkö sekä Kaarle XII. Voltairen mukaan paikalle kiiehtinyt Kaarle XII pilkkasi Mehmet paššaa siitä, että tämä oli päästänyt Venäjän keisarin lähtemään. Mehmet vastasi piikikkäästi Kaarlelle, joka oli ollut retkellään jo useita vuosia: "Kuka sitten hallitsisi hänen poissaolonsa aikana? Eihän käy laatuun, että kaikki kuninkaat ovat kaukana kotimaastaan."
Tieto voitosta otettiin vastaan Konstantinopolissa alkuun riemuiten, mutta pian tunne vaihtui nyrpeydeksi. Kampanjoinnissaan uuden sotaretken eteen Kaarle XII syytti Baltacı Mehmetiä jopa lahjuksien vastaanottamisesta. Joukot marssivat takaisin Edirneen, jonne ne saapuivat 6. marraskuuta 1711. Siellä Baltacı Mehmet pašša erotettiin ja Aga Yusuf pašša nimitettiin väliaikaisesti hänen tilalleen suurvisiiriksi 20. marraskuuta. Baltacı Mehmet vangittiin, jolloin Valide Sultan Emetullah Rabia Gülnûş todennäköisesti vetosi hänen henkensä säästämiseksi. Mehmetin sijasta kaksi hänen lähintä alaista mestattiin ja hänet itsensä määrättiin maanpakoon Lesvoksen saarelle. Sieltä hänet siirrettiin pian Limnoksen saarelle, jossa hän kuoli 1712 lyhyen sairastelun jälkeen.
Jälkimaine

A. N. Kuratin mukaan Mehmet pašša oli tyypillinen aikansa palatsijärjestelmän tuote: kynänkäyttäjä enemmän kuin valtiomies, osmaniylimys enemmän kuin turkkilainen sotapäällikkö. Kilpailijoiden juonittelun ja poliittisten vastustajien levittämien lahjussyytöksien, sekä arvostelua herättäneen rauhan solmimisen vuoksi Baltacı Mehmet paššaa ei ole juuri arvostettu vanhemmassa turkkilaisessa historiankirjoituksessa. Siinä hänet kuvataan usein tavoiltaan ja moraaliltaan arveluttavaksi. Myös kirjaviin lähteisiin nojannut Voltaire kirjoitti hänen olleen pätevä ainoastaan juonittelussa. Toisaalta häntä on myös ylistetty taitavana sotilasjohtajana. Keskustelu Mehmetin motiiveista rauhansopimuksen allekirjoittamisen aikana sekä pätevyydestä suurvisiirina on jäänyt elämään.
Kartta Prutin sotaretkestä
Meretseger

Meretsgeriä kobran hahmossa esittävä steela. Louvre.
Meretseger (myös Mertseger, Meresger tai Meretsger) (muinaisegyptin "Hän joka rakastaa hiljaisuutta") oli muinaisessa Egyptissä palvottu käärmejumalatar. Häntä palvottiin erityisesti Theban seudulla. Meretsegerin epiteetti oli "lännen kuningatar".
Meretseger kuvataan kehälle kiertyneenä kobrana tai kobrapäisenä naisena. Hän oli Theban lähistöllä sijaitsevan Kuninkaiden laakson suojelijajumalatar. Hän myös oli kuninkaiden hautoja valmistavan käsityöläiskylän, Deir el-Medinan (Set Maat), suojelija. Meretsegerin uskottiin asuvan Kuninkaiden laakson reunalla olevan vuoren huipulla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Meretseger Wikimedia Commonsissa
Mercure de France

| Mercure de France |
| --- | --- |

Entiset nimet:  Mercure Gal(l)ant (1672–1674), Nouveau Mercure Galant (1677–1724)
ISSN:  ISSN 1770-6211
Perustettu:  1672
Lakkautettu:  1825
Kotikunta:  Pariisi
Kotimaa:  Ranska
Kieli:  ranska
Mercure de France oli ranskalainen kirjallinen aikakauslehti. Se perustettiin nimellä Mercure galant vuonna 1672, ja vuodesta 1724 se ilmestyi nimellä Mercure de France. Se oli hyvin merkittävä tekijä 1700-luvun ranskalaisessa kulttuurielämässä. Ilmestyminen oli 1800-luvun alussa katkolla, ja lopullisesti sen ilmestyminen päättyi 1825.
Myöhemmin samanniminen kirjallisuuslehti on ilmestynyt 1890–1940 ja 1947–1965, ja nykyisin kustannustalo Éditions Gallimardilla on sen niminen kustannusryhmä.
Lehteä ei pidä sekoittaa julkaisuun Mercure du XIXe siècle (1823–1830).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mercure de France Wikimedia Commonsissa
Erkko Meri

Erkko Meri (s. 1991) on suomalainen urheiluvaikuttaja ja kirjailija. Siviiliammatiltaan hän on lakimies.
Meri on toiminut muun muassa Jalkapallon Juniorivalmentajat ry:n puheenjohtajana sekä lumilajien yhteisen kurinpitovaliokunnan jäsenenä. Lisäksi hän on kirjoittanut jalkapalloaiheisia teoksia vuodesta 2018 lähtien. Vuodesta 2024 lähtien Meri on myös kirjoittanut urheiluaiheisia kolumneja Apu-lehteen.
Teoksia

Valmennuskirja (yhdessä Aleksi Piiraisen ja Jussi-Pekka Savolaisen kanssa, Jalkapallon Juniorivalmentajat ry 2018)
Parempia pelaajia (yhdessä Kyösti Lampisen ja Hannele Forsman-Lampisen kanssa, Readme.fi 2021) ISBN 9789523732872
Martti Kuusela – Pallopoikana maailmalla (yhdessä Martti Kuuselan kanssa, Readme.fi 2022) ISBN 9789523734340
Futisvallankumous – Juniorifutis uudelle tasolle (yhdessä Aleksi Piiraisen ja Jussi-Pekka Savolaisen kanssa, Readme.fi 2023) ISBN 9789523736375
Perparim Hetemaj – Selviytyjä (yhdessä Gert Remmelin kanssa, Otava 2024) ISBN 9789511479376
Meridionali Ro.37bis

Kuvassa Espanjan ilmavoimien Ro.37.
Meridionali Ro.37bis on Italiassa suunniteltu sekä valmistettu sotilaslentokone. Kone oli kaksipaikkainen potkurikäyttöinen kaksitaso. Konetyyppi valmistui käyttöön ennen toista maailmansotaa.
Konetyypin ensilento tapahtui 6. marraskuuta vuonna 1934, jolloin konetta pidettiin modernina. Sitä käytettiin ensisijaisesti tiedustelulentokoneena ja toissijaisesti hävittäjätehtävissä. Rynnäkköpommitus oli myös mahdollista, jolloin suurin pommikuorma oli 180 kg. Käytöstä poistaminen tapahtui ennen Italian antautumista 8. syyskuuta vuonna 1943 liittoutuneille. Italian ja Espanjan lisäksi konetta käyttivät ainakin Unkari ja jotkut Etelä- ja Väli-Amerikan maat.
Kaksi eri moottorityyppiä oli käytössä: 700 hevosvoiman tehoinen Fiat A.30RA V-moottori, ja 560 hevosvoiman tehoinen (418 kW) Piaggio P.IX RC.40 -tähtimoottori. Lentokone kykeni 330 km/h huippunopeuteen, ja sen kantama oli 1 120 kilometriä.
Konetyypin ampuma-aseistus käsitti kaksi 7,7 mm konekivääriä, jotka ampuivat suoraan eteenpäin. Taka-ampumossa oli yksi samaa kaliiperia oleva ase, joka ampui ylös liikuteltavana taaksepäin.
Aiheesta muualla

http://www.aviastar.org/air/italy/meridionali_ro-37.php
http://www.century-of-flight.net/Aviation%20history/photo_albums/timeline/ww2/Meridionali%20Ro.37bis.htm (Arkistoitu – Internet Archive)
http://nl.escertico.wikia.com/wiki/Meridionali_Ro.37/Ro.37bis (hollanniksi)
John McCain

| John McCain |
| --- | --- |
 Virallinen muotokuva vuodelta 2009.
Yhdysvaltain senaattori Arizonasta
 3. tammikuuta 1987 – 25. elokuuta 2018  
Edeltäjä:  Barry Goldwater
Seuraaja:  Jon Kyl
Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsen Arizonan 1. vaalipiiristä
 3. tammikuuta 1983 – 3. tammikuuta 1987  
Edeltäjä:  John Jacob Rhodes
Seuraaja:  John Jacob Rhodes III
Henkilötiedot
Syntynyt: 29. elokuuta 1936 Coco Solo, Panaman kanavavyöhyke
Kuollut: 25. elokuuta 2018 (81 vuotta) Cornville, Arizona, Yhdysvallat
Kansalaisuus:  yhdysvaltalainen
Ammatti:  lentäjä, poliitikko
Puoliso:   Carol Shepp (vih. 1965; ero 1980)  Cindy Hensley (vih. 1980) 
Lapset:  7
Tiedot
Puolue:  republikaanit
Uskonto:  baptisti
 Nimikirjoitus
Sotilaspalvelus
Palvelusmaa(t):   Yhdysvallat
Puolustushaara:  Yhdysvaltain laivasto
Sotilasarvo:  kommodori
Joukkoyksikkö:  USS Forrestal (CVA-59)
Taistelut ja sodat:  Vietnamin sota operaatio Rolling Thunder
Aiheesta muualla
www.johnmccain.com
John Sidney McCain III (29. elokuuta 1936 Coco Solon laivastotukikohta, Panaman kanavavyöhyke – 25. elokuuta 2018 Arizona) oli yhdysvaltalainen poliitikko. Hän toimi Arizonan senaattorina vuodesta 1987 kuolemaansa asti. Hänet valittiin uudelleen vuosina 1992, 1998, 2004, 2010 ja 2016. Hän oli republikaanien presidenttiehdokkaana vuoden 2008 Yhdysvaltain presidentinvaaleissa mutta hävisi demokraattien Barack Obamalle.
Sotilasura

McCain syntyi 29. elokuuta 1936 Coco Solon laivastotukikohdassa tuolloin Yhdysvaltojen hallinnoimalla Panaman kanavavyöhykkeellä. McCainin suvulla oli pitkä historia Yhdysvaltain laivastossa. John McCainin isä John S. McCain, Jr. ja isoisä John S. McCain, Sr. olivat molemmat neljän tähden amiraaleja. Perhe muutti usein, ja McCain kävi useita eri kouluja, kunnes hän lopulta liittyi Yhdysvaltain laivastoakatemiaan Annapoliksessa. Opiskeluaikana McCain tuli tunnetuksi johtajankyvyistään ja toisaalta auktoriteetteja kohtaan tuntemastaan halveksunnasta. Valmistuessaan vuonna 1958 McCain oli luokkansa kehnoimpia suoriutujia. Sittemmin hän muutti Floridan Pensacolaan ja suoritti lentäjän koulutuksen laivaston ilmavoimissa. Lentäjänäkään häntä ei kuvailtu kaikkein parhaimmaksi, vaan hänen sanottiin kokeilleen jatkuvasti rajoja. McCain teki koulutuksensa aikana pakkolaskun mereen, ja myöhemmin hän lensi Skyraider-lentokoneella voimalinjoihin Espanjassa aiheuttaen laajan sähkökatkon. McCain avioitui vuonna 1965 ensimmäisen vaimonsa Carolin kanssa.
Vuonna 1967 McCain määrättiin palvelukseen USS Forrestal -lentotukialukselle, jolta lähtevät koneet osallistuivat Pohjois-Vietnamin ilmapommituksiin operaatio Rolling Thunderin aikana. McCain haavoittui USS Forrestalin tulipalon aikana, josta parannuttuaan hän palveli USS Oriskany -lentotukialuksella. 26. lokakuuta 1967 McCain oli suorittamassa tehtävää Hanoin yläpuolella Pohjois-Vietnamissa, kun hänen koneensa ammuttiin alas. McCain mursi kätensä ja toisen jalkansa hypättyään koneestaan. Maassa järveen pudonnut McCain jäi vietnamilaisten vangiksi. McCainia kuulusteltiin ja kidutettiin, mutta kaltoinkohtelu lopetettiin, kun vietnamilaiset saivat kuulla hänen olevan tunnetun amiraalin poika. Propagandatarkoituksissa vietnamilaiset tarjoutuivat vapauttamaan McCainin, mutta hän kieltäytyi tarjouksesta, elleivät vietnamilaiset vapauttaisi muita vankejaan ensin. Väkivaltainen kaltoinkohtelu alkoi kieltäytymisen jälkeen uudestaan. Kidutuksen lisäksi punatautiin sairastunut McCain yritti turhaan itsemurhaa vankeutensa aikana. McCain vapautettiin lopulta viiden ja puolen vuoden vankeuden jälkeen vuonna 1973. Hän kärsi vankeutensa aikana saamistaan vammoista loppuelämänsä. Yhdysvalloissa McCainia oli ottamassa vastaan presidentti Richard Nixon ja vankeusvuosien aikana auto-onnettomuudessa vammautunut vaimo. Vuonna 1977 McCain alkoi tapailla Cindy Lou Hensleytä, jonka kanssa hän avioitui erottuaan ensimmäisestä vaimostaan vuonna 1980.
Poliittinen ura > Kongressiedustajana

McCain päätti uransa laivastossa vuonna 1981, ja hänet valittiin Yhdysvaltain kongressiin Phoenixin kaupungista Arizonasta. McCain oli presidentti Ronald Reaganin tukijoita, ja hän kannatti Reaganin tiukkaa linjaa Neuvostoliittoa vastaan. McCain kannatti myös Nicaraguan vastavallankumouksellisten contra-liikkeen aseistamista. Hän kuitenkin vastusti Yhdysvaltain osallistumista rauhanturvaoperaatioon Libanonissa, koska ei pitänyt tavoitteiden saavuttamista mahdollisena. Senaattiin hän oli ehdolla vuonna 1986 Barry Goldwaterin jäätyä eläkkeelle, ja hänet valittiin vapaaksi jääneelle paikalle. Hän piti puheen republikaanien vuoden 1988 puoluekokouksessa. Vuosina 1987–1989 McCainin pulpetti senaatissa toimi ns. karkkipulpettina.
1980-luvun lopulla McCain liitettiin korruptioskandaaliin. Phoenixiläinen liikemies Charles Keating oli tukenut McCainin ja useiden muiden poliitikkojen vaalikampanjoita. 1980-luvun lopulla vallitsi rahoitusalan kriisi, joka kaatoi monet alan yritykset. Keatingin Lincoln Savings and Loan oli vaarassa joutua sääntelyviranomaisten tähtäimeen, ja Keating pyysi tukemiaan poliitikkoja päästämään yrityksensä helpolla. Pyynnön sai myös McCain, joka osallistui senaattorien ja sääntelyviranomaisten tapaamisiin. Myöhemmin Lincoln Savings and Loan kaatui, ja Keating tuomittiin petoksesta veronmaksajien menettäessä kahden miljardin dollarin edestä talletusvakuuksia. Senaatin eettinen toimikunta tutki McCainin ja neljän muun senaatin jäsenen toimintaa mutta vapautti kuitenkin lopulta McCainin epäilyistä.
Syyskuussa 1999 McCain ilmoitti osallistuvansa republikaanipuolueen presidenttiehdokaskisaan. Hänen päävastustajansa oli puolueen suosikkiehdokkaana pidetty George W. Bush. McCain sai aluksi merkittävän voiton New Hampshiren esivaaleissa mutta jättäytyi pois kisasta kärsittyään huomattavan tappion esivaalien niin sanotun supertiistain aikana maaliskuussa vuonna 2000. Bush voitti sittemmin myös vuoden 2000 presidentinvaalit. McCain äänesti vaalien jälkeen esimerkiksi presidentin ajamia veroleikkauksia vastaan mutta tuki aluksi Afganistanin ja Irakin sotaa vastauksena syyskuun 11. päivän terroriteoille. Sodan pitkittyessä hän alkoi kuitenkin myös kritisoida presidentti Bushin ja puolustusministeri Donald Rumsfeldin sotapolitiikkaa.
Poliittinen ura > Yhdysvaltain presidentinvaalien 2008 ehdokkaana

McCain ilmoitti virallisesti presidenttiehdokkuudestaan 25. huhtikuuta 2007. Vaikka häntä pidettiin vuonna 2007 ennakkosuosikkina, hän hävisi varainkeruussa Mitt Romneylle ja New Yorkin entiselle pormestarille Rudolph Giulianille. Joulukuussa republikaanien esivaalien pääehdokkaat olivat tasoissa, ja heillä kaikilla oli joitakin heikkouksia, jotka vähensivät heidän suosiotaan puolueen peruskannattajien keskuudessa. McCainin kampanja lähti uuteen nousuun hänen saatuaan The Boston Globen, The Des Moines Registerin ja useiden muiden sanomalehtien sekä senaattori Joe Liebermanin kannatuksen. Hän voitti Romneyn New Hampshiren esivaaleissa 8. tammikuuta ja nousi uudestaan kärkiehdokkaaksi.
McCainin ilmoitettiin valinneen Alaskan kuvernöörin Sarah Palinin varapresidenttiehdokkaakseen 29. elokuuta 2008. Palin oli ensimmäinen nainen republikaanien varapresidenttiehdokkaana. 24. syyskuuta McCain ilmoitti keskeyttävänsä vaalikampanjansa, suositteli Barack Obamaa tekemään samoin ja ehdotti vaaliväittelyiden siirtämistä, jotta hän voisi toimia finanssikriisin selvittämisessä. 1. lokakuuta hän äänesti 700 miljardin dollarin elvytyssuunnitelman puolesta. Viimeisessä pääehdokkaitten väittelyssä 15. lokakuuta hän yritti ottaa etäisyyttä istuvaan presidentti Bushiin, vertasi Obaman verokantoja sosialismiin ja nosti ”putkimies-Joen” Obaman talouspolitiikkaan epäilevästi suhtautuvien amerikkalaisten pienyrittäjien vertauskuvaksi. McCain kielsi käyttämästä Jeremiah Wrightin lausuntoja Obamaa vastaan suunnatuissa mainoksissa, mutta Bill Ayers nostettiin säännöllisesti esille.
Yhdysvaltain presidentinvaalissa 2008 McCain hävisi demokraattien Barack Obamalle valitsijamiehissä 365–173. Ääniä McCain sai 58 319 442 ja Obama 66 862 039.
Poliittinen ura > Jatko kongressiedustajana

McCain valittiin uudelleen Yhdysvaltain kongressin senaattiin vuonna 2010. Epäonnistuneesta presidenttikampanjasta huolimatta häntä pidettiin edelleen yhtenä maan tunnetuimmista poliitikoista. Yhdysvaltain presidentinvaaleissa 2016 McCain kyseenalaisti republikaanien presidenttikisaan asettuneen Donald Trumpin soveltuvuuden ehdokkaaksi, ja Trump kyseenalaisti puolestaan McCainin maineen sotasankarina. McCain veti tukensa Trumpilta lokakuussa 2016. Vuoden 2017 puolella McCain äänesti republikaanien ajamaa terveydenhuoltouudistus Obamacaren kaatamista vastaan. McCain oli myös joidenkin demokraattien mukana vaatimassa komitean perustamista mahdollisten Trumpin presidentinvaalikampanjan Venäjän yhteyksien ja Venäjän vaaleihin sekaantumisen tutkimiseksi. Heinäkuussa 2017 uutisoitiin McCainin saaneen aivokasvaimen. Kasvain löydettiin McCainin vasemman silmän yläpuolella olleen verihyytymän kirurgisen poiston yhteydessä. Kasvain oli tyypiltään aggressiivinen glioblastooma. McCain päätti lopettaa kasvaimen hoidon elokuussa 2018, ja hän kuoli vain päivää myöhemmin 25. elokuuta.
Poliittinen ura > Poliittisia kantoja

McCain tuki Irakin sotaa 2003, mutta hän kehotti Yhdysvaltoja ryhtymään ”huomattaviin toimintatavan muutoksiin”, vaikkakin myös ”pysymään kurssissa”. Entisenä sotavankina hän esitteli vuonna 2005 lainmuutosesityksen (McCain Detainee Amendment), joka kielsi julman, epäinhimillisen ja alentavan kohtelun kaikkien puolustusministeriön ja CIA:n pitämien vankien kuulustelussa. Senaatti tuki esitystä äänin 90–9. Allekirjoittaessaan lain presidentti Bush kuitenkin lisäsi lakiin presidentille lisäyksen oikeuttaa kidutus terrori-iskujen estämiseksi. McCain uskoi, että Irakin sota on voitettu vuoteen 2013 mennessä ja suurin osa joukoista voidaan kotiuttaa.
McCain vastusti abortteja, paitsi äärimmäisissä tapauksissa. Hänen ja senaattori Ted Kennedyn lakiesitys laittomien maahanmuuttajien ongelmaan armahduksen ja vierastyöläisten lukumäärän kasvattamisen myötä oli laajassa keskustelussa vuoden 2006 alussa.
McCain tuki ”älykkään suunnittelun” opetusta kouluissa ja kantasolututkimuksen laillistamista aiemmasta vastustuksestaan huolimatta.
Kuolema ja hautajaiset

McCain kuoli 25. elokuuta 2018 perheensä läsnäollessa. McCain oli saanut aggressiivisen aivosyöpädiagnoosin jo vuonna 2017.
Huolimatta kuulumisestaan republikaanien leiriin, McCain ja presidentti Trump olivat loppuun asti toistensa poliittisia vastustajia. Viime tekonaan McCain muun muassa ilmoitti, ettei presidentti Trump ole tervetullut hänen hautajaisiinsa. Trump kuitenkin julkaisi osanottonsa Twitterissä McCainin kuoltua. Hautajaisiin osallistuneita ulkomaalaisia edustajia olivat mm. Ukrainan presidentti Petro Porošenko, Naton pääsihteeri Jens Stoltenberg, Panaman presidentti Juan Carlos Varela, Saksan liittopäivien puhemies Wolfgang Schaeuble ja Taiwanin parlamentin puhemies Su Jia-chyuan.
Yksityiselämä

McCain erosi ensimmäisestä vaimostaan Carol Sheppistä vuonna 1980 ja meni naimisiin Cindy Hensleyn kanssa saman vuoden toukokuussa. Heille syntyi kolme lasta: Meghan (s. 1984), John Sidney IV (s. 1986) ja James (s. 1988). Vuonna 1991 he adoptoivat kolme kuukautta vanhan bangladeshilaisen orvon, joka nimettiin Bridgetiksi. Ensimmäisestä avioliitostaan McCainilla oli pojat Douglas (s. 1959) ja Andrew (s. 1962).
Yksityiselämä > Kiista syntyperästä

McCain syntyi Yhdysvaltain hallussa olleella Panaman kanavavyöhykkeellä John S. McCain, Jr:in ja Roberta Wrightin poikana. Hänen pyrkiessään ja viimein päästessään presidenttiehdokkaaksi syntyi kiistaa vaatimuksesta, että Yhdysvaltain presidentin on perustuslain II artiklan mukaan oltava syntyperäinen Yhdysvaltain kansalainen (engl. natural-born citizen). Hänen vanhempansa olivat Yhdysvaltain kansalaisia, mutta vasta 4. elokuuta 1937, vuosi McCainin syntymän jälkeen, tuli voimaan laki, jonka mukaan Yhdysvaltain kansalaisen lapsi saa kansalaisuuden, joten McCain julistettiin taannehtivasti syntyperäiseksi Yhdysvaltain kansalaiseksi.
Vaikkakin McCainin vastaehdokkaat sekä kongressi yksimielisellä päätöksellä julistivat McCainin sopivaksi presidentin virkaan, jotkin lain asiantuntijat myös epäilivät päätöstä.
Kunnianosoituksia

McCainilla on nimeään kantava katu Kiovassa ja muistomerkki Hanoissa.
Kunnianosoituksia > Yhdysvaltalaiset

Legion of Merit
Silver Star
Distinguished Flying Cross
Bronze Star
Purple Heart
Ansiokkaan palveluksen mitali
Air Medal
Commendation Medal
Combat Action Ribbon
Navy Unit Commendation
Meritorious Unit Commendation
Prisoner of War Medal
National Defense Service Medal
Vietnam Service Medal
Presidential Medal of Freedom (2022, postuumisti)
Philadelphian vapauden mitali (2017)
Lähde:
Kunnianosoituksia > Ulkomaalaiset

Kansallissankarin ritarikunta (Georgia, 2010)
Vapauden ritarikunta (Ukraina, 2016)
Vapauden ritarikunta (Kosovo, 2017)
Nousevan auringon ritarikunta (Japani, 2018)