stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Eero Mantere
Turun kaupunginjohtajana > Turun kaupunginteatterin perustaminen

Joulupäivänä vuonna 1945 Turun kulttuurielämää kohtasi kova isku, kun Turun Työväenteatterin esityshuoneisto Ursininkadulla tuhoutui tulipalossa. Mantereella oli kokemusta teatterin saralta, sillä hän oli aiemmin toiminut Helsingin Kansanteatterin johtokunnan jäsenenä. Tulipalon seurauksena hän käynnisti Turun Työväen Teatterin ja Turun Teatterin yhdistämisneuvottelut. Teatterien yhdistämistä oli jo aiemmin yritetty neuvottelujen kautta, mutta yhdistäminen oli osoittautunut vaikeaksi teatterien erilaisten ideologisten taustojen vuoksi. Turun Teatteri toimi Alvar Aallon suunnittelemassa Maalaistentalossa Puutarhakadulla. Mantereella oli hyvät suhteet Turun ystävyyskaupunki Göteborgiin ja sieltä hän oli saanut idean kaupunginteatterin perustamisesta. Jo tammikuussa heti tulipalon jälkeen kaupunginvaltuuston esityslistalla oli uuden kunnallisen teatterin, Turun kaupunginteatterin, perustaminen. Uuden teatterin perustamista nopeutti tulipalon lisäksi molempien teatterien rahoituspohjan epävarmuus. Päätös oli Turun Teatterin johtokunnalle helpompi kuin Turun Työväen Teatterin johtokunnalle. Työväen Teatterin taustahenkilöt pelkäsivät, että Turun Teatterin Maalaistentalossa olevan teatterihuoneiston kynnys olisi työväestölle liian korkea.
Kaupunginteatterin perustamisen yhteydessä nimitettiin uutta teatteria johtamaan 11-jäseninen teatterilautakunta, jonka puheenjohtajaksi Eero Mantere valittiin. Näin Mantere otti henkilökohtaisesti vastuun synnyttämänsä Kaupunginteatterin toiminnan käynnistämisestä. Uuden teatterin ensimmäiseksi pääjohtajaksi kiinnitettiin Jorma Nortimo Suomen Kansallisteatterista ja hänen avukseen nimitettiin kaksi pitkän teatteriuran Turussa tehnyttä ohjaajaa, Hemmo Airamo ja Toivo Hämeranta. Kaupunginteatterin ensimmäinen ensi-ilta oli syyskuussa 1946 ja näytelmä oli Shakespearen Myrsky. Tilaisuudessa Turun kaupunginorkesteri esitti Finlandian ja kaupunginjohtaja Eero Mantere avasi uuden teatterin puheella.
Mantere toimi Turun teatterilautakunnan puheenjohtajana vielä kaupunginjohtaja-kautensa jälkeenkin aina vuoteen 1956 saakka. Näin ollen hän joutui kokemaan vielä toisenkin teatterin tulipalon, sillä Turun Kaupunginteatteri paloi vuonna 1954 ja muutti väistötiloihin Turun konserttitalolle.
Turun kaupunginjohtajana > Kaupungin jälleenrakennus

Sodan jälkeen Turussa alkoi koko Suomen tavoin vilkas jälleenrakentamisen aikakausi. Rakentamista kiihdyttivät maaltamuusto sekä siirtolaisten asuttaminen. Turku veti vilkkaana teollisuuskeskuksena väestöä läheiseltä maaseudulta ja myös luovutettujen alueiden siirtolaisia tuli Turkuun yli 7000 henkilöä, mikä yksistään merkitsi Turulle lähes 10% väestönkasvua. Mantere oli toiminut aiemmin Helsingissä kiinteistötoimialan apulaiskaupunginjohtajana ja hänellä oli näin ollen hyvät lähtökohdat johtaa kaupungin jälleenrakennusta. Mantere toimi myös Turun kaupungin kiinteistö- ja rakennuslautakunnan puheenjohtajana.  Rakennustoimintaa vaikeuttivat pula rakennustarvikkeista sekä puutteelliset rahoitusmahdollisuudet. Kaupunki ja valtio lainoittivat sosiaalista asuntorakennustoimintaa ja uusia, yksityisiä rakennusliikkeitä syntyi Turun seudulle runsaasti.
Mantereen aiemmissa töissä syntyneiden verkostojen avulla Turun seudulle saatiin valtion lainoitusta sekä omakotitalorakentamiseen, että yhä laajenevaan vuokra-asuntotuotantoon. Mantereen pätevyys oli huomattu valtion hallinnossa ja hänet kutsuttiin vuonna 1949 perustamaan Aravaa, jonka tehtävänä oli järjestää koko Suomeen tasapuolisesti valtion rahoitusta uudisrakentamistoimintaan.
Muita luottamustoimia

Mantere oli Suomen kaupungin- ja kauppalansihteerien yhdistyksen puheenjohtaja vuosina 1938–1942, Helsingin Kansanteatterin johtokunnan jäsen 1939–1942, Kansallisen Edistyspuolueen puoluetoimikunnan varapuheenjohtaja 1941–1942, Suomen Kaupunkiliiton hallituksen jäsen 1943–1952, vakuutusyhtiö Sammon hallintoneuvoston puheenjohtaja vuodesta 1945 ja Turun yliopiston hallituksen jäsen vuodesta 1952.
Aravan pääjohtajaksi

Turun kaupunginvaltuusto myönsi vuonna 1949 Mantereelle virkavapauden kaupunginjohtajan tehtävistä ja Mantere siirtyi Aravan ensimmäiseksi pääjohtajaksi. Turun kaupunginjohtajan tehtäviin hän ei enää tämän jälkeen varsinaisesti palannut. Mantere kuitenkin valittiin vuonna 1952 vielä Turun Verkatehdas Oy:n varatoimitusjohtajaksi ja sen jälkeen Kansallis-Osake-Pankin Turun aluekonttorijohtajaksi. Hänellä oli poikkeuksellisen hyvät suhteet sekä julkiseen hallintoon että elinkeinoelämään ja sen johdosta Kansallispankkiin haluttiin Turun alueelle vaikutusvaltainen johtaja.
Viimeiset vuodet

Mantereen aikana Kansallis-Osake-Pankki kasvoi Turun seudulla voimakkaasti ja sillä oli Turussa Aurakadulla sijainneen aluekonttorin lisäksi Aninkaistenkadun, Humalistonkadun, Hämeenkadun ja Martinsillan konttorit. Mantere toimi KOP:ssa vuoteen 1955 saakka, jolloin hän sairastui ja muutti kotikaupunkiinsa Helsinkiin.
Kaupunginjohtaja Eero Mantere jäähyväiskokouksessaan Turussa joulukuussa 1951.
Fastjet Zimbabwe

| fastjet Zimbabwe |
| --- | --- |

 IATA: FN  –  ICAO: FJW 
Perustettu:  2015
Laivaston koko:  1
Kohteiden määrä:  2
Solmukohdat:  Hararen kansainvälinen lentoasema
Emoyhtiö:  Fastjet plc
Yhtiön sivut:  www.fastjet.com
fastjet Zimbabwe (IATA: FN, ICAO: FJW) on fastjet-yhtiön omistama zimbabwelainen halpalentoyhtiö. Se on toinen fastjet-nimellä toimiva lentoyhtiö fastjet Tanzanian jälkeen. Sen kotikenttä on Hararen kansainvälinen lentoasema Hararessa.
fastjet Zimbabwen ensimmäinen lento lennettiin lokakuun 2015 lopussa Hararesta Victoria Fallsiin.
Kohteet

Joulukuussa 2015:
Zimbabwe
Bulawayo – Joshua Mqabuko Nkomon kansainvälinen lentoasema (tuleva kohde)
Harare – Robert Gabriel Mugaben kansainvälinen lentoasema (solmukohta)
Victoria Falls – Victoria Fallsin lentoasema
Laivasto

Joulukuussa 2015:
1 Airbus A319-100
El Aaiún

| El Aaiún   العيون |
| --- | --- |
 El Aaiúnin keskustaa joulukuussa 2004.
 El Aaiún   العيون
 Koordinaatit: 27°9′13″N, 13°12′12″W 
Valtio:   Länsi-Sahara  Marokko
Väkiluku (2014):  217 198
Aikavyöhyke:  UTC+0
Suuntanumero(t):  +212
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
El Aaiún (arab. Al-‘Ayūn‎, berberiksi Leâyun) on kaupunki Länsi-Saharassa. Sen asukasluku vuonna 2014 oli 217 198. Kaupunkia hallitsee Länsi-Saharan itseensä liittänyt Marokko, vaikkakaan liitosta ei ole tunnustettu kansainvälisesti.
Maantiede

El Aaiún sijaitsee Länsi-Saharassa noin 13 kilometrin päässä sisämaassa Atlantin valtameren rannikolta. Maantieteellisesti alue kuuluu Saguia el-Hamran alueeseen. Kaupunkia ympäröivä alue on aavikkoa.
Historia

Espanja valtasi nykyisen Länsi-Saharan vuonna 1884 ja virallisesti alue myönnettiin sille Berliinin konferensissa 1884–1885. Kaupunki perustettiin erämaahan 1930-luvulla. Vuodesta 1940 vuoteen 1976 se oli Espanjan hallitseman Länsi-Saharan pääkaupunki.
Länsi-Saharan asukkaat eli sahrawit olivat perustaneet Polisario-järjestön espanjalaisia vastaan. Liikkeen tavoitteena oli saavuttaa Länsi-Saharan itsenäisyys. Espanjalaisten vetäytyessä alueelta Marokko päätti liittää sen itseensä. Liitosta ei ole tunnustettu kansainvälisesti, mutta Marokko teki kuitenkin El Aaiúnista Laâyounen maakunnan pääkaupungin. Polisario aloitti vuosia kestäneen sodan marokkolaisia vastaan. Taistelujen aikana huomattava osa El Aaiúnin alkuperäisestä väestöstä siirtyi pakolaisleireille Algeriaan. Osapuolten välillä solmittiin tulitauko vuonna 1991 ja konfliktia on sittemmin kuvailtu jäätyneeksi. El Aaiún on ollut tulitaukovuodesta YK:n Länsi-Saharan rauhanturvaoperaation eli MINSURO:n joukkojen tukikohta.
Lokakuussa 2010 joukko sahrawilaisia aktivisteja pystytti Gdeim Izik -nimisen mielenosoitusleirin aavikolle hieman El Aaiúnista itään. Marokkolaiset turvallisuusjoukot hajottivat leirin saman vuoden marraskuussa. Tapahtumia on kuvailtu joskus arabikevään aluksi.
Talous ja liikenne

Boukrasta läheltä El Aaiúnia löydettiin suuret fosfaattiesiintymät vuonna 1963 ja sittemmin El Aaiúnin lounaispuolelle rakennettiin fosfaatin vientisatama. Fosfaatit kuuluvat El Aaiúnin tärkeimpiin vientituotteisiin.
Kaupunkia palvelee Hassan I:n lentoasema.
Väestö

El Aaiúnin asukasluku oli vuonna 2014 yhteensä 217 198.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta El Aaiún Wikimedia Commonsissa
Katukuvaa.
Paikallinen moskeija.
Floristiikka

Maalaus pariisilaisesta kukkamyyjästä lajittelemassa kukkia. Kukkien myynti oli Euroopassa usein erityisesti köyhien naisten ja tyttöjen ala.
Floristiikka on kukkien tuotannon, kaupan ja käsittelyn ala. Siihen kuuluu kukkien hoitaminen ja käsittely, kukkasidonta ja kukkien markkinoiminen, esillepano ja toimittaminen. Tukkufloristit myyvät sekä kukkaeriä että -tarvikkeita floristiikan alan ammattilaisille. Vähittäiskauppafloristit myyvät tuoreita kukkia ja asiaan liittyviä tarvikkeita kuluttjaille. Suuri osa kukkakaupan raakamateriaalista on peräisin leikkokukka- ja ruukkukasviteollisuudesta. Kukkia myydään eniten kukkakauppojen kautta, mutta myös internetin välityksellä, supermarketeissa, puutarhaliikkeissä ja huoltoasemilla
Nykyään erikoiset harvinaisuudet ovat käyneet entistä harvemmiksi ja kukkatukuissa ja kukkakaupoissa myydään enimmäkseen tunnettuja kukkalajeja. Tukkukaupoissa kukkalajit vaihtelevat ajoittain suurelta osin. On olemassa kausikukkia, joita on saatavana niiden päämyyntiaikana runsaasti. Kukkakaupoissa myytävien kukkien tärkeimpiä ominaisuuksia on kestävyys. Näin ollen useita leikkokukkina käytettyjä kukkalajeja on jalostettu kestävämmiksi. Kun kaupalliseen myyntiin tarkoitettuja kukkia kuljetetaan pitkiä matkoja, niitä ruiskutetaan aineilla, jotka lisäävät kestävyyttä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Floristiikka Wikimedia Commonsissa
Ensio Honkaranta

Aarre Ensio Honkaranta (18. toukokuuta 1912 Juva – 5. elokuuta 1987 Espoo) oli suomalainen opettaja, metsänhoitaja ja vakuutusalan yritysjohtaja, joka sai metsäneuvoksen arvonimen.
Henkilöhistoria

Honkarannan vanhemmat olivat opettajat Eino Adalbert Honkaranta, aiemmin Helin, ja Hilja Tommila ja puoliso vuodesta 1942 Airi Margaretha Pohjolan-Pirhonen. Honkaranta tuli ylioppilaaksi Turussa vuonna 1932 ja valmistui opettajaksi Rauman seminaarista vuonna 1933 ja metsänhoitajaksi Helsingin yliopistosta vuonna 1941. Opettajana hän toimi ennen sotia Lohjalla. Sotien jälkeen Honkaranta työskenteli maatalousministeriön asutusasiasianosastolla vuoteen 1947 asti. Sieltä hän siirtyi ensin metsätyönjohtajakoulun opettajaksi Sukevalle ja sitten vuonna 1949 tekniseksi tarkastajaksi Pohjola Vakuutukseen, jossa hän toimi vuoteen 1960 asti. Vakuutusyhtiö Metsäpalon toimitusjohtaja Honkaranta oli 1961–1970 ja vuodesta 1961 myös Palokärki-yhtiön toimitusjohtaja. Metsäpalon ja vakuutusyhtiö Auran yhdistyttyä vuonna 1970 Honkarannasta tuli Metsäpalon varatoimitusjohtaja ja Auran johtaja. Hän sai metsäneuvoksen arvonimen samana vuonna. Vuonna 1977 eläkkeelle jääneellä Honkarannalla oli myös useita vakuutusalan luottamustehtäviä. Sotilasarvoltaan hän oli reservin kapteeni.
Julkaisuja

Metsävakuutus, 1978
Fokker F.25 Promotor

Fokker F.25 Promotor Schipholin yläpuolella vuonna 1947.
Fokker F.25 Promotor oli hollantilainen vuonna 1946 lentänyt yksimoottorinen yleisilmailulentokone, jossa oli työntöpotkuri. F.25 perustui hollantilaisten insinöörien Saksan miehityksen aikana suunnittelemaan Difoga 421 lentokoneeseen. 20 F.25 konetta tehtiin, mutta kone ei pärjännyt sodan jäljiltä markkinoille tulevia ylijäämäkoneita vastaan.
Tekniset tiedot (Fokker F25)

Lähde: [lähde? ]
Yleiset ominaisuudet
Miehistö: 1
Matkustajat: 3
Pituus: &&&&&&&&&&&&&&08.05000008,5 m
Kärkiväli: &&&&&&&&&&&&&012.&&&&0012 m
Korkeus: &&&&&&&&&&&&&&02.04000002,40 m
Siipipinta-ala: &&&&&&&&&&&&&018.&&&&0018,0 m²
Tyhjäpaino: &&&&&&&&&&&&0960.&&&&00960 kg
Suurin lentoonlähtöpaino: &&&&&&&&&&&01425.&&&&001 425 kg
Voimalaite: &&&&&&&&&&&&&&01.&&&&001 × Lycoming O-435-A -kuusisylinterinen bokserimoottori; &&&&&&&&&&&&0142.&&&&00142 kW (&&&&&&&&&&&&0190.&&&&00190 hv)
Suoritusarvot
Suurin nopeus: &&&&&&&&&&&&0225.&&&&00225 km/h
Lentomatka: &&&&&&&&&&&&0950.&&&&00950 km
Lakikorkeus: &&&&&&&&&&&03400.&&&&003 400 m
FLOPS

| Nimi | Lyhenne | FLOPS |
| --- | --- | --- |
| kiloFLOPS | kFLOPS | 103 |
| megaFLOPS | MFLOPS | 106 |
| gigaFLOPS | GFLOPS | 109 |
| teraFLOPS | TFLOPS | 1012 |
| petaFLOPS | PFLOPS | 1015 |
| eksaFLOPS | EFLOPS | 1018 |
| tsettaFLOPS | ZFLOPS | 1021 |
| jottaFLOPS | YFLOPS | 1024 |

FLOPS on tietotekniikassa käytetty lyhenne sanoista FLoating point Operations Per Second. Flops mittaa tietokoneen suorituskykyä erityisesti tieteellisessä laskennassa käytettäviin liukulukulaskentaoperaatioihin yhden sekunnin aikana. Yhden petaflopsin tehoinen laite kykenee suorittamaan sekunnissa 1015 laskutoimitusta.
NEC:n SX-9 oli ensimmäinen supertietokone, joka kykeni yli 100 gigaflopsin nopeuteen per ydin. IBM:n supertietokone Blue Gene toimi teraflopsien nopeudella. IBM Roadrunner oli ensimmäinen supertietokone, joka kykeni yli petaflopsin suorituskykyyn. Fujitsun K computer rikkoi suorituskykyennätyksen kesäkuussa 2011 10,51 petaflopsilla ja oli ensimmäinen 10 petaflopsia ylittänyt tietokone.
Maailman toiseksi tehokkaimman supertietokoneen Titanin jatkuva laskuteho on 17,6 petaflopsia. Kiinalainen Tianhe-2 kykenee lähes 34 petaflopsin laskutehoon. Ensimmäinen eksaflopsin suorituskykyyn yltävä supertietokone on Frontier ja muita kehitetään.
Suurteholaskennassa käytetään kaksinkertaisen tarkkuuden 64-bittisten liukulukujen laskentaa, mutta neuroverkkojen koulutukseen käytetään puolitarkkuuden 16-bittistä liukulukua. Eräissä tapauksissa käytetään vain neljän bitin FP4-liukulukuja neuroverkkojen koulutukseen. Pelkkä suoritinytimien määrä ei kerro nopeudesta, koska eri tarkoituksiin suunnatut ratkaisut toimivat eri tarkkuudella. Lisäksi eri suorittimet voivat tukea erilaisia käskyjä ja vektorilaskentaa.
Käännös suomeksi
Fredholm

Fredholm on seuraavien ruotsalaisten henkilöiden sukunimi:
Ivar Fredholm (1866–1937), matemaatikko
Ludvig Fredholm (1830–1891), liikemies
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Eteläpää

Eteläpää voi tarkoittaa seuraavia:
Eteläpää, lampi Virroilla
Eteläpää, kulmakunta Karijoella
Eteläpää, kulmakunta Savitaipaleella
Liikenne O. Eteläpää Oy, tilausliikenteeseen erikoistunut linja-autoyritys
Eteläpää, sukunimenä:
Antti Eteläpää (s. 1967), pesäpalloilija ja pelinjohtaja
Heikki Eteläpää (1924–2012), elokuvatoimittaja
J. E. Eteläpää (1881–1946), toimittaja
Mirja Hietamies-Eteläpää (o.s. Hietamies, 1931–2013), hiihtäjä ja olympiavoittaja
Pertti Eteläpää (1929–2000), toimittaja ja tiedottaja.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Eteläpää”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Etiketti

Etiketti (< muinaisransk. estiquette, 'lappu') on käyttäytymissäännöstö, joka ohjaa yksilöiden käytöstä ja toimintaa sosiaalisissa tilanteissa. Etiketti voi syntyä eettisistä normeista, tai toisaalta se voi olla puhtaasti muodin ja kulttuurin sanelema. Etiketti antaa kehykset ihmisten vuorovaikutukselle yhteiskunnan tai muiden sosiaalisten ryhmien sisällä ja helpottaa ihmisten kanssakäymistä. Tietyissä tilanteissa, kuten yritysmaailmassa tai arvokkaissa juhlissa, käytetään omia erityisetikettejä. Uusia käyttäytymissääntöjä on syntynyt ohjaamaan toimintaa esimerkiksi internetissä.
Eri tilanteissa käytetään erilaisia etikettejä:
Pukeutumisetiketti ohjaa ihmisten pukeutumista erilaisissa tilanteissa, joista tyypillisimpiä ovat juhlat ja muut arvokkaat tilaisuudet.
Käyttäytymisetikettiin kuuluvat säännöt, jotka ohjaavat muun muassa tervehtimistä, esittelyä, puhuttelua ja keskustelua.
Ruokailuetiketti tarkoittaa ruokaillessa noudatettavia käytöstapoja, ruokien syömistapoja ja aterioiden kulkua koskevia sääntöjä. Etenkin länsimaissa noudatetaan ranskalaista etikettiä.
Liike-elämän etiketti eli bisnesetiketti ohjaa ihmisten käyttäytymistä yritysmaailmassa. Etikettiin voidaan lukea yritystilaisuuksissa, kokouksissa, työpaikoilla ja yritysviestinnässä noudatettavat käytössäännöt ja liikesuhteiden normisto.
Juhlaetiketti
Netiketti tarkoittaa internetin etikettisääntöjä.
Kirjallisuutta

Frisk, Outi & Tulkki, Heikki: Kulttuuriavain.  Helsingissä:  Otava, 2005.  ISBN 951-1-19422-4.
Harju, Leena: Työelämän hyvät tavat.  Helsingissä:  Otava, 2004.  ISBN 951-1-16509-7.
Kämäräinen, Eija: Hyvä käytös, hyvät tavat.  Helsinki:  WSOY, 2005.  ISBN 951-0-28169-7.
Lassila, Sirkka: Uusi käytöksen kultainen kirja.  Helsinki:  WSOY, 1998.  ISBN 951-0-21610-0.
Malmberg, Raili: Hyväksi tavaksi.  (5. tarkistettu painos)  Helsingissä:  Otava, 2001.  ISBN 951-1-17244-1.
Saukkola, Mirva: Etiketti.  Helsinki:  WSOY, 2014.  ISBN 978-951-0-40639-7.
Valonen, Helena: Hyvä käytös.  Helsingissä:  Auditorium, 2014.  ISBN 978-952-7043-02-8.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Pukeutumisetikettiopas.
Käytöstavat ja etiketti. Arlainstituutti.
Tiina Metso: Tavoistaan teekkari tunnetaan. Teknillisen korkeakoulun ylioppilaskunta 2001. (PDF)
Vanhat ajat: Etiketti. Kotiliesi.
First Step

| First Step Faces |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : elokuu 1969 - tammikuu 1970
 Julkaistu: maaliskuu 1970
 Tuottaja(t): The Faces
 Tyylilaji: blues rock, hard rock
 Kesto: 47.13
 Levy-yhtiö: Warner Bros. Records
Facen muut studioalbumit
|   | First Step 1970 | Long Prayer 1971 |
First Step on Faces-yhtyeen debyyttialbumi vuodelta 1970.
Kappaleet

Wicked Messenger (B. Dylan)
Devotion (R. Lane)
Shake, Shudder (R. Lane, R. Wood)
Stone (R. Lane)
Around the Plynth (R. Stewart, R. Wood)
Flying (R. Lane, R. Stewart, R. Wood)
Pineapple and the Monkey (R. Wood)
Nobody Knows (R. Lane, R. Wood)
Looking Out the Window (K. Jones, I. McLagan)
Three Button Hand Me Down (I. McLagan, R. Stewart)
Kappale Stone löytyy Ronnie Lanen esityksenä Pete Townshendin ensimmäiseltä soololevyltä Who Came First hieman muokattuna nimellä Evolution.
Kokoonpano

Kenney Jones – rummut
Ronnie Lane – basso, taustalaulu, kitara kappaleessa 4
Ian McLagan – piano, hammond-urut
Ron Wood – kitara, taustalaulu, harppu kappaleessa 4, basso kappaleessa 10
Rod Stewart – laulu, banjo kappaleessa 4
Espen Barth Eide

| Espen Barth Eide |
| --- | --- |
 Eide Helsingissä vuonna 2024.
Norjan ulkoministeri
 Støren hallitus 16. lokakuuta 2023–  
Edeltäjä:  Anniken Huitfeldt
 Stoltenbergin II hallitus 21. syyskuuta 2012 – 16. lokakuuta 2013  
Edeltäjä:  Jonas Gahr Støre
Seuraaja:  Børge Brende
Norjan ilmasto- ja ympäristöministeri
 Støren hallitus 14. lokakuuta 2021 – 16. lokakuuta 2023  
Edeltäjä:  Sveinung Rotevatn
Seuraaja:  Andreas Bjelland Eriksen
Norjan puolustusministeri
 Stoltenbergin II hallitus 11. marraskuuta 2011 – 21. syyskuuta 2012  
Edeltäjä:  Grete Faremo
Seuraaja:  Anne-Grete Strøm-Erichsen
Norjan ulkoministeriön valtiosihteeri
 28.6.2010–11.11.2011 17.3.2000–19.10.2001  
Norjan puolustusministeriön valtiosihteeri
 17.10.2005–28.6.2010  
Suurkäräjäedustaja
 2017–  
Henkilötiedot
Syntynyt: 1. toukokuuta 1964 (ikä 60) Oslo, Norja
Kansalaisuus:  norjalainen
Tiedot
Puolue:  Työväenpuolue
Koulutus:  Valtiotieteiden maisteri
Tutkinnot:  Oslon yliopisto
Espen Barth Eide (s. 1. toukokuuta 1964 Oslo) on norjalainen työväenpuolueen poliitikko ja Norjan nykyinen ulkoministeri lokakuusta 2023. Aiemmin hän on toiminut ilmasto- ja ympäristöministerinä, ulkoministerinä, puolustusministerinä sekä ulko- ja puolustusministeriöiden valtiosihteerinä. Hän on istunut suurkäräjillä vuodesta 2017.
Eide on koulutukseltaan valtiotieteiden maisteri Oslon yliopistosta. Hän on toiminut tutkijana Norjan ulkopoliittisessa instituutissa.
Aiheesta muualla

Espen Barth Eide Norjan suurkäräjien nettisivuilla (norjaksi)
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Espen Barth Eide Wikimedia Commonsissa
Espen Egil Hansen

| Espen Egil Hansen |
| --- | --- |
 Hansen vuonna 2014.
Henkilötiedot
Syntynyt: 16. lokakuuta 1965 (ikä 58) Grimstad, Norja
Ammatti:  toimittaja
Espen Egil Hansen (s. 16. lokakuuta 1965 Grimstad) on norjalainen toimittaja. Hän oli Aftenpostenin päätoimittaja vuosina 2013–2020. Hansen aloitti uransa valokuvaajana Verdens Gang -lehdessä vuonna 1991.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Espen Egil Hansen Wikimedia Commonsissa
Florio Catani

Florio Theodor Catani (17. joulukuuta 1781 Lavin, Ala-Engadin, Graubünden – 25. elokuuta 1871 Helsinki) oli sveitsiläissyntyinen helsinkiläinen ravintoloitsija ja sokerileipuri.
Catanin suku oli sokerileipurin ammattiin erikoistuneita retoromaanin kieltä puhuvia graubündeniläisiä Sveitsistä. Hän sai porvarisoikeudet Göteborgissa Ruotsissa vuonna 1811 pasteijaleipurina, mutta muutti vuonna 1825 Suomeen. Toimittuaan kolmen vuoden ajan Porvoossa hän siirtyi Helsinkiin. 1830-luvun alusta alkaen Catanin konditoria toimi osoitteessa Pohjoisesplanadi 31, ja siitä tuli kaupunkilaisten suosima paikka. Leipomon ja tarjoilun yhdistäminen oli tuolloin Suomessa uutta. Catanin konditoria toimi vuoteen 1917 samassa osoitteessa, johon hänen pojanpoikansa John Catani vuonna 1890 rakennutti komean kivitalon. Rakennus tunnetaan yhä Catanin talona.
Aiheesta muualla

Catanin rokokoohuone ihastutti helsinkiläisiä Helsingin Sanomat 20.5.2006.
Frederiksstaden

Frederiksstaden on Kööpenhaminan kaupunginosa. Se sijaitsee sisäkaupungin tilastoalueella eli kaupungin keskustassa. Vuonna 2022 siellä oli noin kymmenentuhatta asukasta.
Kaupunginosa on saanut nimensä kuningas Fredrik V:n mukaan. Hän päätti vuonna 1749 rakennuttaa uuden kaupunginosan lähelle satamaa käyttäen palaneen Sophie Amalienborgin linnan puiston ja sotaväen harjoituskentän rakennusmaaksi. Nykyisin aluetta rajaavat rantaviivan lisäksi Esplanadi, Sankt Annan aukio ja Bredgade. Alueen jakavat neljään osaan ristiin kulkevat suuret kadut, Amaliegade ja Fredriksgade. Fredriksgaden päähän kuningas rakennutti katseenvangitsijaksi uuden kirkon, jonka nimeksi tuli Fredrikskirke. Rakennuskaavan suunnitteli hoviarkkitehti Nicolai Eigtved, ja siinä on vaikutteita Saksasta ja Ranskasta. Uudelta alueelta jaettiin tontteja ilmaiseksi niille, jotka sitoutuivat rakentamaan talon arkkitehdin ohjeiden mukaan viiden vuoden kuluessa. Keskusaukion reunoilta kuningas varasi tontteja lähipiirilleen.
Franco Gulli

Franco Gulli (1. syyskuuta 1926 – 20. marraskuuta 2001) oli italialainen viulisti.
Gulli aloitti opintonsa isänsä johdolla, minkä jälkeen lähti opiskelemaan Arrigo Seraton johdolla Sienaan ja Joseph Szigetin johdolla Sveitsiin. Hän toimi muun muassa konserttimestarina Orchestra i Pomeriggi Musicalissa ja I Virtuosi di Romassa. Gulli loi myös pedagogisen uran, jonka aikana hän muun muassa piti mestarikursseja eri puolilla maailmaa ja istui kansainvälisten kilpailujen tuomaristoissa esimerkiksi Brysselissä, Lontoossa, Genovassa, Münchenissä, New Yorkissa ja Indianapolisissa. Gulli oli Accademia Nazionale di Santa Cecilian jäsen Roomassa, Accademia Cherubinin jäsen Firenzessä ja Accademia Filarmonica di Bolognan jäsen. Hän oli myös pitkäaikainen Indianan yliopiston Jacobs School of Musicin professori.
Gulli oli naimisissa pianisti Enrica Cavallon kanssa. Aviopuolisoiden välillä oli pitkäaikainen duokumppanuus; Gulli harvoin levytti muiden pianistien kanssa.