Singaporen intialaiset
Historia

Intialaisia kauppiaita on vieraillut saarella jo ennen Singaporen brittiläisen siirtokunnan perustamista vuonna 1819. Ensimmäinen varsinaiseen Singaporen siirtokuntaan asettunut intialainen oli Narayana Pillai, joka työskenteli siirtokunnan perustaja Stamford Rafflesille. Pillai muutti Singaporeen Penangista kesäkuussa 1819. Siirtokunta houkutteli edelleen muita intialaisia siirtolaisia. Suurin osa varhaisista intialaisista muuttajista ryhtyi joko kauppiaiksi tai sotilaiksi. Pillain tapaan ensin intialaisia saapui etenkin nykyisen Malesian brittiläisiin Salmisiirtokuntiin kuuluneesta Penangista, jossa oli jo olemassa oleva suuri intialainen yhteisö. 1800-luvulla intialaisen yhteisön merkittävä keskus oli ”Pikku-Intia” (Little India) Serangoon Road -tien varrella. Vuodesta 1825 Singaporeen tuotiin myös intialaisia rangaistustyöläisiä, joista monet olivat mukana paikallisten maamerkkien rakennushankkeissa.
Vuonna 1860 intialaisia oli noin 13 000, tai noin 13 % siirtokunnan väestöstä. Intialaiset muuttajat olivat usein miehiä, jotka eivät tuoneet mukanaan perhettä ja jotka pitivät yllä kiinteitä suhteita kotimaahansa. Etenkin islamilaiset intialaiset avioituivat usein paikallisten malaijien kanssa, joiden jälkeläisistä tuli osa jawi-peranakan -yhteisöä. Intialaiset rakennuttivat omia temppeleitään, kuten Shivalle omistetun Sri Sivan Temple -temppelin 1850-luvulla. Singapore kasvoi myöhemmin kuitenkin etenkin kiinalaisten maahanmuuton kautta, jolloin muiden ryhmien, kuten intialaisten, suhteellinen osuus väestöstä laski. Intialaiset olivat lisäksi poliittisesti jakautuneita. Englantilaisen koulutuksen saanut pieni eliitti tuki brittihallinto, siinä missä työläisluokka alkoi saada vaikutteita Intialaisesta kansallismielisestä liikkeestä esimerkiksi Mohandas Gandhin ja Jawaharlal Nehrun esimerkin mukaan. Ensimmäisen maailmansodan aikana vuonna 1915 intialaiset muslimisotilaat kapinoivat Singaporessa heidän vastustaessaan sotaa Osmanien valtakuntaa vastaan. Aluksi laajaa paniikkia aiheuttanut kapina kukistettiin lopulta paljolti Japanin lähetystön aseistamien japanilaisten siviilien ja venäläisten merimiesten avulla.
Japani miehitti Singaporen toisen maailmansodan Singaporen taistelun aikana. Japanilaisten sotapropaganda tuki intialaista kansallista liikehdintää. Singaporessa olleita intialaisia sotilaita rekrytoitiin japanilaisten riveihin. Palveluksesta kieltäytyneitä puolestaan rankaistiin. Intian kansalliskongressin entinen presidentti Subhas Chandra Bose matkusti japanilaiseen Singaporeen vuonna 1943 ja perusti japanilaisten kanssa yhteistyötä tehneen Intian kansallisen armeijan. Chandran liike sai aluksi laajaa kannatusta, mutta sodan loppuvaiheilla Japanin tappioiden myötä kannattajakunnan elvyttäminen ei enää onnistunut. Maailmansodan jälkeen Singaporen intialaiset alkoivat jälleen osallistua aktiivisemmin politiikkaan. Monet liittyivät Malaijan Intialaiskongressiin (MIC), joka teki yhteistyötä muiden brittivastaisempien ryhmien kanssa. Erityisesti koulutetut intialaiset liittyivät myös itsehallintoa ajaneen Singapore Labour Party -puolueen riveihin. Singaporen itsenäistyessä vuonna 1965 maassa asui noin 160 000 intialaista.