stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tapio Niemelä
Uraa > Tapio Niemelä Blues Band ja Bluesounds

Vuonna 1981 tuli soololevyn paikka ja Tapio Niemelä Blues Band LP “Blues Ain’t Bad” ilmestyi Kompass Recordsilla, jolta on kotoisin myös tuttavuus J. Karjalainen & Mustat Lasit.
Tapsa soitti Bluesounds -yhtyeessä vuosina 1981–1982 ja oli mukana LP:llä “Here Come The Golden Hearts”. Dave Lindholmin ja Ari Vaahteran johtama yhtye keikkaili myös ulkomailla ja Bluesounds teki kiertueen muun muassa Saksassa vuonna 1982. Sen esikoisalbumia Black pidetään suomalaisen englanninkielisen rockin klassikoihin kuuluvana. Vuonna 1982 se hajosi hiljalleen johtokaksikon erimielisyyksiin ja Lindholmin liittyessä uudelleen Sleepy Sleepers -yhtyeeseen.
Uraa > Uusia bändejä

Tapio Niemelä teki BAL-8 -yhtyeessä levyn “BAL-8” vuonna 1983. Samoin hän teki Positive Touch -yhtyeessä albumin “Force majeure” myös jo vuonna 1983.
Niemelä toimi Teatterikorkeakoulun Tanssitaiteen laitoksella säestäjänä ja teki sävellyksiä harjoitustöihin vuosina 1985–1993.
Tapsa Niemelä soitti Kapteeni Nemossa vuodet 1985–1988. Yhtyeessä Markku Mustonen lauloi, Tapio Niemelä soitti koskettimia, Nono Söderberg toimi kitaristina ja Seppo Rauteva rumpalina. Levy-yhtiönä toimi Fazer-Finnlevyn Kräk!-levymerkki sekä Välilevy-yhtiö. Yksi kovimpia keikkoja oli 1987 ensimmäisessä Dinosaurockissa, jossa Kapteeni Nemo otettiin päälavalle ja se täytti paikkansa muiden suuruuksien rinnalla paremmin kuin hyvin. Ahkerasti keikkoja tehnyt yhtye lopetti turhan varhain, todennäköisesti henkilöiden erimielisyyksien vuoksi.
Tapsa soitti Heinäsirkan yhtyeessä vuosina 1985–1987.
Tapsa Niemelä pääsi Hullujussista tutun yhtyetoverin Eeki Mantereen soolo-LP:n “Synnyin kiertämään” levytykseen ja keikoille 1987. Yhtyeen sävellyksistä vastasi osaltaan kitaristi Jussi Kettu. Jussi Kinnunen toimi yhtyeen basistina ja Leevi Leppänen rumpalina keikoilla.
Niemelällä oli 1990-luvulla omat yhtyeet Susikuu, Tapio Niemelä Hitpak ja hän soitti Taneli Mäkelän orkesterissa. Tapsan muuna yhtyeenä toimi Oiling Boiling Rhythm&Blues Band. Tapsa Niemelä teki duokiertueen Dave Lindholmin kanssa, trubaduurikeikkoja, soolo- ja duokeikkoja sekä jatkoi muusikon uraansa.
Tapsa Niemelä soitti Kirkan yhtyeessä vuosina 1998–2002.
2000-luvulla Niemelää ovat työllistäneet soolona esiintyminen, sävellystyö sekä oma The Peddlers –tyylinen urkutrio Plastic Pudding. Tapsa Niemelä keikkailee jatkuvasti, Kristian Meurmanin yhtyeessä ja Rumilux-ympäristössä.
Diskografia > Hullujussi

Albumit
Hullujussi (1974)
Bulvania (1975)
Viktor Kalborrek: Con Amore (1975)
Olympia (1976)
Singlet
Rockin’ Pneumonia And The Boogie-Woogie Flu / Friduna Skikuna (1974  RCA YFPB 0-611, PS)
Puuki vuuki luu / Friduna Skikuna (1974  RCA YFPB 0-611)
Suklaasydän / Harva meistä on rautaa (1974  RCA YFPB 0-619)
Tyttö lilla nakkikioskilla / Sävel rakkauden (1974  RCA YFPB 0-620)
Bingo bango bongo / Impon banjo (1974  RCA YFPB 0-622)
Rope ja Kake / Hyvää yötä sanoi mummo (1975  RCA YFPB 0-624)
Helsinki City / Polta tupakkaa (1976  RCA YFPB 0-632)
Friduna Skikuna / Bingo bango bongo (1990  KES 190, ps)
Bingo Bango Bongo Juhlaotto 2003 / Bingo Bango Bongo Original / Bingo Bango Bongo Re-mix (2003)
Friduna Skikuna Re-Mix (2003)
Kokoelmat
Harva meistä on rautaa (1990)
20 suosikkia – Tyttö Lilla Nakkikioskilla (1995)
Bingo Bulvania (2003)
Diskografia > Johnny Savage and the Riders

albumi
“Night Bar Boogie” (Top Hits-FinnHits 1979)
Diskografia > Tapio Niemelä Blues Band

Albumi
“Blues Ain’t Bad” (Kompass Records 1981)
Diskografia > Bluesounds 1981–1982

Albumi
“Here Come the Golden Hearts” (Johanna 1982)
Diskografia > BAL-8

Albumi
“BAL-8” (1983, Kompass kolp 54)
Diskografia > Positive Touch

Albumi
“Force majeure” (Extend 1983)
Diskografia > Kapteeni Nemo 1985–1988

Albumit
Kapteeni Nemo - 1 (Finnlevy, 1986 Kräk! KRÄLP 24)
Kansi pois (Finnlevy, 1987 Kräk! KRÄLP 34)
Kulkija (1989, Välilevy vilu 6)
Singlet
Kapteeni Nemo CDEP (1998, Rytmi -lehti rytmi 001)
Mansikoita suonenjoelta / Kelaan ja kelaan (1986, Kräk! kräks 062)
Kaikessa soi blues / Parfait amour (1986, Kräk! kräks 083)
Kotiavaimet / Ihan muuten vaan (1987, Kräk! kräks 106)
Iltatähti / Aamupalablues (1989, Välilevy väsy 11)
Diskografia > Heinäsirkka

Albumit
Heinäsirkka (1985, Gold disc gdl 2066)
Rakkautta pakoon (1987, Polarvox Amulet wish 19)
Singlet(Levytuottajat, Amulet 1985–1987)
Rakas etkö sä näe / Linnuntiet (1985, Gold disc gds 361)
Oivallinen tilaisuus / Rakkaus (1985, Gold disc gdm 362)
Helsingin yöt / Yö ei tule yksin (1986, Gold disc gds 367)
Yö tähdet ja viiniä / Mikset sä jää (1987, Amulet hope 39)
Diskografia > Eeki Mantere

Albumi
“Synnyin kiertämään” (Megamania 1987)
Singlet
Synnyin kiertämään / Viime yö (MGS 119, 1986)
Diskografia > Tapio Niemelä

Singlet
Usvaa putkeen (Radio Mix, PROMO) (2008, Popmotion POPCDS08001)
Diskografia > Kristian Meurman

Albumit
Läpi yön (2008, Sony Music/RCA)
Galaksi (2009, Sony Music/RCA)
Pienet ihmeet (2012, Experience Productions EXPCD-1)
The Elder Scrolls

| The Elder Scrolls |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Bethesda Softworks
Julkaisija:  Bethesda Softworks
Lajityyppi:  toimintaroolipeli
Ensijulkaisu:  The Elder Scrolls: Arena (1994)
Viimeisin julkaisu:  The Elder Scrolls: Blades (2020)
Aiheesta muualla
Kotisivut
MobyGames
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
The Elder Scrolls on Bethesda Softworksin kehittämä videopelisarja, jonka osia on julkaistu lukuisille eri alustoille. Lukuun ottamatta vuonna 1998 julkaistua Redguard-toimintaseikkailupeliä, kaikki sen osat ovat olleet toimintaroolipelejä.
Pelit

The Elder Scrolls: Arena (1994)
The Elder Scrolls II: Daggerfall (1996)
An Elder Scrolls Legend: Battlespire (1997)
The Elder Scrolls Adventures: Redguard (1998)
The Elder Scrolls III: Morrowind (2002)
Tribunal – lisälevy (2002)
Bloodmoon – lisälevy (2003)
The Elder Scrolls Travels: Stormhold (2003)
The Elder Scrolls Travels: Dawnstar (2004)
The Elder Scrolls Travels: Shadowkey (2004)
The Elder Scrolls IV: Oblivion (2006)
Knights of the Nine – maksullisten laajennuspakettien kokoelma (2006)
Shivering Isles – lisälevy (2007)
The Elder Scrolls V: Skyrim (2011)
Dawnguard – laajennuspaketti (2012)
Hearthfire – laajennuspaketti (2012)
Dragonborn – laajennuspaketti (2012)
Skyrim – Special Edition (2016), Xbox Onelle, PlayStation 4:lle ja Windowsille julkaistu remasteroitu versio, sisältää kolme lisäosaa
The Elder Scrolls Online (2014)
The Elder Scrolls: Legends (2017)
The Elder Scrolls: Blades (2020)
The Elder Scrolls VI (julkaisuaika tuntematon)
Sarjan ensimmäinen ja toinen osa sekä Battlespire ja Redguard ovat nykyään ilmaislevityksessä ja ovat saatavilla esimerkiksi pelisarjan virallisilta kotisivuilta.
Maailma

The Elder Scrollsin maailma on yksityiskohtainen ja pyrkii realismiin. Pelisarjan tapahtumapaikka on Tamriel, joka on mantere Nirn-maailmassa. Tamriel jakautuu yhdeksään provinssiin. Elder Scrolls Legends: Battlespire ja osa The Elder Scrolls IV: Oblivionista tapahtuvat kuitenkin Oblivionin maailmassa, joka sijaitsee toisessa ulottuvuudessa. Tamrielin lisäksi Nirnillä sijaitsee muitakin mantereita (kuten Akavir ja Yokuda), mutta mikään peli ei ole vielä sijoittunut niille.
Tamrielin yhdeksän provinssia ovat Cyrodiil, Morrowind, High Rock, The Summerset Isles, Hammerfell, Black Marsh, Skyrim, Valenwood ja Elsweyr. Keisari hallitsee Tamrielia Cyrodiilista käsin. Merkittävimpänä keisarina pidetään Tiber Septimiä, myöhemmin Talos-jumalaksi noussutta sankaria, joka yhdisti Cyrodiilin Toisen ajan lopulla. Uriel Septim VII, suora Tiber Septimin verisukulainen, johti Cyrodiiliä, kunnes Mythic Dawn salamurhasi hänet. Toisena hallinnosta vastaa ylikansleri (Oblivion-kriisin aikaan Ocato) ja Vanhimpien neuvosto.
Maailma > Tarusto

Mehrunes Dagon on yksi maailman 16 Daedraprinssistä, eli jumalista jotka eivät osallistuneet Nirnin maailman luomiseen. Mehrunes Dagon on tuhon, muutoksen, vallankumousten, energian ja kunnianhimon jumala. Hän asuu Deadlands-nimisessä henkivaltakunnassa, jonka hän loi muiden Daedraprinssien tavoin omasta olemuksestansa, maailmaa ympäröivään Oblivion-ulottuvuuteen, jonne kuolevaiset voivat matkustaa ainoastaan jumalten avustamana tai taikakeinoin luotujen porttien avulla. Hän on kiinteä osa pelisarjaa varten luotua laajaa tarustoa, ja on sarjan tähän mennessä julkaistuista osista nähty tavalla tai toisella Daggerfallissa, Battlespiressa, Morrowindissa ja Oblivionissa, aina ilkeänä kirvestä pitelevänä demonina. Sekä Battlespiren että Oblivionin tarinat pyörivät pääasiassa Mehrunes Dagonin ja hänen palvelijoidensa tekojen ympärillä ja hän on niiden pääantagonisti.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
The Elder Scrollsin virallinen kotisivu (englanniksi)
Unofficial Elder Scrolls Pages (Wiki) (englanniksi)
| --- | --- |
Pääsarjan pelit:   Arena  Daggerfall  Morrowind Tribunal  Bloodmoon  Oblivion Knights of the Nine  Shivering Isles  Skyrim Dawnguard  Hearthfire  Dragonborn 
Spin-offit:   Battlespire  Redguard  Travels  Online  Legends  Blades 
Kirjat:   The Infernal City  Lord of Souls 
Universumi:  Rodut
Muuta:   Bethesda Softworks  The Elder Scrolls Construction Set
Please Kill Me

| Please Kill Me: Punkin sensuroimaton esihistoria> Please Kill Me: The Uncensored Oral History of Punk |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Legs McNeil ja Gillian McCain
Suomennos
Kustantaja:  Like
Sivumäärä:  542
ISBN:  978-952-01-0017-9
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Please Kill Me: Punkin sensuroimaton esihistoria on vuonna 1996 julkaistu tietokirja, joka kertoo haastattelujen kautta punkliikkeen juurista, noususta ja myöhemmistä vaiheista. Teoksen ovat koonneet Legs McNeil ja Gillian McCain, ja se koostuu pääosin heidän tekemistään sadoista haastatteluista. Kirjan on suomentanut Ike Vil.
Please Kill Me alkaa New Yorkista ja vuodesta 1965, The Velvet Undergroundin perustamisesta ja Andy Warholin The Factoryn kuvioista. Teoksessa kuvataan muun muassa merkittävien punkyhtyeiden syntyä, niiden jäsenten kaoottisia elämänvaiheita ja kuuluisia kohtaamisia. Suuressa osassa ovat myös huumetempaukset, sosiaaliset valtataistelut, seksisekoilut ja syvällisemmät pohdinnat. Muusikoiden lisäksi puheenvuoro on toimittajilla, bändäreillä, roudareilla, näyttelijöillä ja valokuvaajilla. Kirjan pääpaino on joka tapauksessa Yhdysvalloissa 1960-luvulla syntyneellä underground-kulttuurilla, joka loi pohjan punkin kehittymiselle. Myöhemmin suureen suosioon nousseita englantilaisia punkin äänitorvia, kuten esimerkiksi Sex Pistolsia, ei teoksessa käsitellä yhtä laajasti.
Haastateltujen joukkoon lukeutuvat muun muassa Andy Warhol, Lou Reed, Danny Fields, Nico, Wayne Kramer, Iggy Pop, Dee Dee Ramone, Patti Smith, Malcolm McLaren, Nancy Spungen, Johnny Thunders, Debbie Harry ja Richard Hell.
Kirjaa on kiitelty tarkkanäköisyydestään ja ilkikurisuudestaan. Michael Monroe kommentoi Please Kill Me:tä seuraavasti: ”Kiehtova kirja yhdestä rock 'n' rollin tärkeimmästä ajanjaksosta, sekä siihen liittyvistä henkilöistä ja bändeistä. Välttämätöntä luettavaa kaikille, joita kiinnostaa rock 'n' roll varsinaisessa olemuksessaan, etenkin 60-luvun lopusta ns. "punk rockin" alkujuurista lähtien”.
Nimi

Please Kill Me sai nimensä Richard Hellin t-paidasta, johon tämä oli itse kirjoittanut kyseisen tekstin. Useat henkilöt ovat nähneet paidan hänen päällään, mutta hän ei itse muista pitäneensä sitä kertaakaan: ”Olin liian nössö pukeutuakseni siihen, mutta muistan kyllä hyvin miten pakotin Richard Lloydin kiskomaan sen ylleen.”
Teos

Please Kill Me: The Uncensored Oral History of Punk, Legs McNeil ja Gillian McCain, Penguin Books, 1997.
Aiheesta muualla

http://www.pleasekillme.com/
Please Kill Me -kirjan kirjoittajat Legs McNeil ja Gillian McCain vuonna 2014.
Vapaiden ammattiyhdistysten kansainvälinen liitto

Vapaiden ammattiyhdistysten kansainvälinen liitto (VAKL) (engl. International Confederation of Free Trade Unions, ICFTU) oli vuosina 1949–2006 toiminut kansainvälinen ammattiyhdistysten keskusjärjestö. VAKL lakkautettiin sen yhdistyttyä Ammattiyhdistysliikkeen maailmanjärjestöön. Jäseniä oli vuonna 2006 155 miljoonaa 148 maassa.
Historia

VAKL perustettiin Lontoossa vuonna 1949, kun läntisten maiden ammattiliitot erosivat Maailman ammattiyhdistysten liitosta. CIA tuki Brysseliin asettunutta VAKL:ia, ja VAKL:issa erityisesti englantilaiset ja amerikkalaiset ammattiyhdistysjohtajat tukivat Marshall -suunnitelmaa. VAKL kielsi jäsenjärjestöjään tekemästä yhteistyötä Neuvostoliiton ammattiyhdistysliikkeen kanssa. Vuonna 1956 VAKL perusti kansainvälisen solidaarisuusrahaston, joka kanavoi rahaa Unkarin kapinoiville työläisille. Unkarin kansannousun epäonnistuttua VAKL auttoi pakolaisten ammattiliittoja. Yhdysvaltojen AFL-CIO erosi VAKL:sta vuonna 1969, minkä jälkeen VAKL:n tärkein jäsenjärjestö oli englantilainen TUC.
Aiheesta muualla

http://www.Icftu.org
Yamma Yamma

| Yamma Yamma> Kappaleen tiedot |
| --- | --- |
Esittäjä(t):  Pave Maijanen
Säveltäjä(t):  Maija Paavonen
Sanoittaja(t):  Hector
Euroviisutiedot
Vuosi:  1992
Maa:  Suomi
Kieli:  suomi
Sijoitus:  23.
Pisteet:  4
Sanat:  sanoitus
Muuta:  Kapellimestarina Olli Ahvenlahti
Yamma Yamma on Pave Maijasen esittämä kappale, joka edusti Suomea vuoden 1992 Eurovision laulukilpailussa.
Kappaleen sävelsi Pave Maijanen (salanimellä Maija Paavonen) ja sanoitti Heikki Harma.
Kappale sai kilpailun finaalissa ainoastaan yhteensä neljä pistettä Jugoslavialta (3) ja Israelilta (1) ja jäi viimeiselle sijalle.
Sketsi

Myöhemmin Pirkka-Pekka Peteliuksen Viihdeohjelma Tukholmassa sketsihahmo Werneri Kanaviilokki yritti kuunnella Yamma Yamma -kappaleen, mutta sai paniikkikohtauksen jo muutaman sekunnin päästä kappaleen alettua ja joutui keskeyttämään suorituksen.
Torkel Nordman

Johan Torkel Matias Nordman (15. toukokuuta 1878 Hämeenlinna – 23. joulukuuta 1949 Pori) oli suomalainen arkkitehti, joka tunnetaan suunnittelemistaan teollisuusrakennuksista ja huviloista.
Ura

Nordmanin vanhemmat olivat maanmittari Mathias Nordman ja Anna Johanna Forssén. Hän kävi alkeiskoulun Tampereella ja kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin Lyceum för gossar och flickor -koulusta. Nordman opiskeli 1896–1902 Polyteknillisessä opistossa ja 1899–1904 Helsingin yliopistossa, muttei suorittanut tutkintoa kummassakaan. Arkkitehdiksi hän valmistui Saksan Neustrelitzissa toimineesta Strelitzin polyteknillisestä opistosta. Vuonna 1902 Nordman aloitti työskentelyn Onni von Zansenin arkkitehtitoimistossa Porissa, mistä hän siirtyi jo parin vuoden kuluttua piirtäjäksi Birger Federleyn toimistoon Tampereelle. Federleyn toimistossa Nordman suunnitteli muun muassa suuren huvilan Kaukajärven kartanon omistajalle Bertel Grahnille. Vuonna 1906 Nordman palasi Poriin ja perusti arkkitehtitoimiston yhdessä rakennusmestari Arthur Fagerholmin kanssa. Se tuli tunnetuksi erityisesti teollisuusrakennuksista, mutta toimisto suunnitteli myös useita huviloita. Vuonna 1917 Nordman siirtyi Rosenlewin rakennusosaston päälliköksi, jota tehtävää hän hoiti kuolemaansa saakka.
Vuosina 1902–1903 Nordman toimi Akseli Gallen-Kallelan apulaisena Porissa sijaitsevan Juseliuksen mausoleumin freskojen maalaustyössä, ja valvoi myöhemmin 1930-luvulla rakennuksen entisöintiä. Hän oli myös aktiivinen vaikuttaja Porin kulttuurielämässä. Vuonna 1925 Nordman oli mukana perustamassa Porin Näyttämöä, ja kuului myöhemmin muun muassa Porin teatterin johtokuntaan.
Lisäksi hänen harrastuksiinsa kuului kuorolaulu. Tarinan mukaan Nordman tapasi maaliskuussa 1917 helsinkiläisessä ravintolassa seurueen, johon kuului muun muassa säveltäjä Jean Sibelius. Yhteisen illanvieton aikana Sibelius oli valittanut pääkaupungissa vallinnutta elintarvikepulaa, minkä johdosta Nordman Poriin palattuaan lähetti hänelle viulukoteloon pakatun savustetun lampaanlavan eli ”lampaanviulun”. Kiitokseksi Sibelius sävelsi Nordmanille kuoroteoksen "Fridolins dårskap". Erik Axel Karlfeldtin runoon sävelletystä kappaleesta muodostui myöhemmin yksi ruotsinkielisten mieskuorojen suosikkilauluista.
Töitä

Kaukajärven huvila, Tampere (1904)
Kauttuan paperitehdas, Eura (1907)
Hotelli Otavan laajennus, Pori (1908)
Kirjurinluodon kesäravintola, Pori (1910)
Mäntyluodon hotelli, Pori (1915)
Varkauden paperitehtaan johtajan asunto Rantala (1912)
Porin Konepajan konttori ja konehalli (1916)
Pihlavan huvila-alueen huviloita, Pori (1910–1920-luvut)
Kauniaisten kartanon laajennukset (1937)
Olipa kerran avaruus

| Olipa kerran avaruus> Il était une fois... l'Espace |
| --- | --- |

Tyyli:  animaatio
Kestoaika:  26 minuuttia
Luoja(t):  Albert Barillé
Alkuperämaa:   Ranska
Alkuperäiskieli:  ranska
Verkko:   FR3  MTV3
Jaksoja:  26
Tunnuskappale:  ...Il était une fois... l'Espace
Tuotanto
Tuotantoyhtiö(t):  Procidis
Edeltäjä:  Olipa kerran ihminen (1978)
Seuraaja:  Olipa kerran elämä (1986)
Aiheesta muualla
IMDb 
Olipa kerran avaruus (ransk. Il était une fois... l'Espace) on Albert Barillén ohjaama ranskalainen animaatiosarja, joka valmistui vuonna 1981. Albert Barillén Olipa kerran... -animaatiosarjojen toinen osa jatkaa siitä mihin Olipa kerran ihminen päättyi: maapallon tuhon uhkakuvien myötä ihminen päätyy avaruuteen. Sarjassa on 26 jaksoa, joista jokainen kestää noin 26 minuuttia.
Toisin kuin sarjat Olipa kerran ihminen ja Olipa kerran elämä, sarja keskittyy enemmän dramaattiseen seikkailuun kuin opettavaisuuteen.
Sarja Suomessa

Sarja ensiesitettiin Suomen televisiossa vuosina 1982–1983 Yle TV1-kanavalla Yleisradion tekemällä suomenkielisellä jälkiäänityksellä. Yleisradion tekemällä jälkiäänityksellä tehtyä sarjaa ei ole esitetty uusintana ensiesityksen jälkeen. Uudelleen suomeksi jälkiäänitettyä sarjaa on esitetty Subtv Juniori -maksukanavalla.
Sarja on julkaistu myös kokonaisuudessaan vuokrakäyttöön julkaistuihin ja kotitalouksiin myydyille VHS-kaseteille. Sarja on julkaistu myös DVD-kokoelmana, josta on ollut markkinoilla useampi painos.
Suomenkieliset äänet olivat Petri Hanttu, Jyrki Kovaleff, Ralf Öhberg, Kari Tamminen, Petteri Halmela, Samuel Harjanne, Heljä Heikkinen, Katja Sirkiä.[lähde? ]
Jaksot

Jaksojen nimet ovat Subtv Juniorilla esitetystä sarjasta.
Omega-planeetta
Saurialaiset
Vihreä planeetta
Leiskuva tähti
Luolakansa
Kapina
Mythos-planeetta
Pitkä matka
Kassiopeia
Supernova
Haaksirikko
Jättiläiset
Inkat
Dinosaurukset
Asteroidit
Tuhoraketti
Maa
Atlantis
Paluumatka
Uusintaottelu
Kaappaus
Vaarallinen kuu
Jama
Suuri tietokone
Sota
Vierailijat
Dokumentti

Tutustamme tuotantoon Albert Barillén johdattamana (n. 30 min.)
Kuvakaappaus Olipa kerran avaruus -sarjasta.
Nordkapp

Nordkapin, Knivskjelloddenin ja Kinnaroddenin sijainti.
Nordkapp (suom. Kappa, saameksi Davvinjárga) on Finnmarkin läänissä Pohjois-Norjassa sijaitseva kunta, jonka asutus on keskittynyt Magerøyan saarelle. Saarelta on tieyhteys mantereelle 6 870 metriä pitkän tunnelin kautta.
Kunnan kuuluisin paikka, jonka mukaan se on myös nimetty, on Nordkapp. Se on Huippuvuoria (Svalbardia) lukuun ottamatta Norjan pohjoisin paikka ja samalla myös pohjoisin Manner-Euroopasta käsin maanteitse saavutettava paikka (71°10′21″N, 25°47′04″E) Pohjoisen jäämeren rannalla. Nordkappin nimesi englantilaisen Edward Bonaventure -aluksen kapteeni Stephen Borough, joka purjehti sen ohi vuonna 1553 etsiessään Koillisväylää. Nimen loppuosa tulee latinan kielen sanasta "caput", joka tarkoittaa päätä.
Kunnan keskustaajama Honningsvåg on yksi maailman pohjoisimmista kaupungeista.
Noin 250 000 turistia vierailee vuosittain Nordkappissa. Hieman vielä Nordkappia pohjoisempana sijaitsee Knivskjellodden, 71°11′08″ N, mutta se ei ole yhtä suosittu vaatimattomamman näköalan ja maantien puutteen vuoksi.
Nordkappin kunta rajoittuu pohjoisessa Jäämereen, ja se sijaitsee Jäämeren saarilla sekä Porsanginvuonon suulla. Idässä Nordkappin kunta rajoittuu Lebesbyn kuntaan, etelässä Porsangin kuntaan ja lounaassa Moseijan kuntaan.
Kyliä ja paikkoja

Kelviika (Kjelvik), Makaravjo (Magerøya), Makreija (Magerøya), Oppana (Opnan), Riisvuono (Risfjorden), Porsanginvuono (Porsangen)
Media

Paikallislehti Finnmarksposten ilmestyy torstaisin.
Tunnettuja henkilöitä

Knut Erik Jensen (s. 1940), elokuva- ja dokumenttiohjaaja
Idar Kristiansen (1932–1985), kirjailija
Terje Stigen (1922–2010), kirjailija
Gunnar Stålsett (s. 1935), piispa ja poliitikko
Kuvia

Nordkapp
Keskiyön aurinko Nordkapissa.
Nordkapp (edessä), Knivskjellodden (taustalla).
Honningsvågin kirkko säästyi tuholta toisessa maailmansodassa.
Aiheesta muualla

Kunnan verkkosivut (norjaksi)
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nordkapp Wikimedia Commonsissa
Finnmarkin läänin kunnat
Alattio (Alta)
Berlevåg
Båtsfjord
Etelä-Varanki (Sør-Varanger)
Gamvik
Hammerfest
Hasvik
Kaarasjoki (Karasjok)
Koutokeino
Kvalsund
Lappea (Loppa)
Lebesby
Moseija (Måsøy)
Nordkapp
Porsanki (Porsanger)
Teno (Tana)
Uuniemi (Nesseby)
Vesisaari (Vadsø)
Vuoreija (Vardø)
Norjan läänit | Norja
Strategia

Strategia (kreik. στρατός ’sotaväki’) tarkoittaa suunnitelmaa, jolla tavoiteltu päämäärä pyritään saavuttamaan. Strategian päämääränä kilpailumarkkinoilla on saavuttaa kilpailuetua suhteessa kilpailijoihin. Strategia liittyy erityisesti organisaatioiden johtamiseen: hyvä strategia on tärkeä esimerkiksi sodankäynnissä ja liikkeenjohdossa. Myös shakissa ja muissa strategiapeleissä pelistrategiat ovat keskeisiä.
Sodankäynti

Varsinainen strategian käsite on lähtöisin antiikin Kreikasta, jossa Kleisthenes (noin 508 eaa.) rakensi kymmenen heimodivisioonan struktuurin. Yhtymässä jokaisen divisioonan johdossa oli strategos eli strategi, ja yhdessä nämä muodostivat Ateenan sotaneuvoston. Toisaalla sanan strategos kerrotaan tarkoittavan sodanjohtotaitoa, joka on strategin tärkein taito. Kummankin näkemyksen mukaan strategin tehtäväkentäksi muodostui armeijan johtaminen.
Esimerkiksi sodankäynnissä pitää tehdä strategisia päätöksiä: minkä tyyppisiä joukkoja käyttää milläkin taistelukentällä, missä vaiheessa hyökätä mihinkin jne. Strategista ajattelua ei tule sekoittaa operatiiviseen tai taktiseen ajatteluun. Nyrkkisääntönä eroista voidaan pitää: ”Strategia on suunnitelma, kuinka sota voitetaan, kun taas taktiikka on toimintatapa taistelun voittamiseksi.”
Sodankäynnissä strategia on suunnitelmallinen toimintatapa sodan voittamisesta (asevoimilla). Käsitehierarkiassa strategian yläpuolella on suurstrategia ja alapuolella operaatiotaito. Strategia käsittää myös kaikki sodan valmisteluun liittyvät asiat varsinaisen sodankäynnin lisäksi.
Useita sodankäynnin strategioita sovelletaan myös liiketoiminnan johtamisessa. Eräs tunnetuimmista alun perin sotastrategioihin perehdyttävä teos, jota käytetään paljon liikkeenjohdon strategioiden oppikirjana, on kiinalaisen, yli 2 000 vuotta sitten eläneen kenraali Sunzin teos Sodankäynnin taito. Sunzi-nimi tunnetaan myös länsimaissa vanhemman ns. Wale-Gyles translitterointijärjestelmän mukaisesti Sun Tzu’na.
Liikkeenjohdon strategia

Liikkeenjohdon strategialla tarkoitetaan yrityksen tai julkisen palvelun strategiaa, jota se toteuttaa kaikessa toiminnassaan. Strategioita on eritasoisia sen mukaisesti, miten tarkasti ja miten laajaa osaa toiminnoista strategia käsittelee. Käsite ei ole yksiselitteinen, vaan siitä esitetään kirjallisuudessa hyvinkin erilaisia määritelmiä.
Liikkeenjohdon strategia > Kehittyminen

Liiketoimintastrategioita julkaistiin kylmän sodan aikana Yhdysvalloissa noin joka toinen vuosi. Pääartikkelissa esitellään niiden pääsuunnat.
Vaihe I: budjettisuunnittelu (1950–1960)
Vaihe II: korporatiivinen suunnittelu (1960–1968)
Vaihe III: konsernistrategia (1968–1975)
Vaihe IV: kilpailija-analyysi (1975–1985)
Vaihe V: kilpailuetu (1985–1995)
Vaihe VI: strategiset innovaatiot (1995–2001)
Vaihe VII: strateginen ajattelu (2003–)