stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kolvananuuro
Luontoarvoja > Luonnonhistoriaa

Alueen kallioperä on arkeeinen ja on noin 2,8 miljardia vuotta vanha eli on geologialtaan maapallon vanhempaa kallioperää. Kallion joukossa esiintyy diabaasia, joka on tulivuoritoiminnasta peräisin. Noin 2,1 miljardia vuotta sitten alueen tulivuorien laavaa tunkeutui kalliohalkeamiin täyttäen ne. Laavasta jäähtyi hitaasti muodostaen diabaasia. Karjalainen liuskealue muodostui arkeeisen kallion päälle noin 1,8 miljardia vuotta sitten, joka se poimuttui myöhemmin alppimaiseksi vuoristoksi (Karelidit). Vuoristo on kului satojen miljoonien vuosien aikana matalaksi selänteeksi, joka muodostuu enää aikaisemman vuoriston kilometrin paksuisesta juuriosasta. Vuoriston muodostumisen yhteydessä kallioon syntyneet jännitteet laukesivat aiheuttaen monia kalliomurroksia. Kolvananuuro on syntynyt tällä tavalla. Siirrokset ovat kuluneet eroosiossa leveämmiksi ja rotkon reunoilta on tippunut laaksoon kallionlohkareita.
Jääkaudella 100 000–15 000 vuotta sitten on Kolvananuuro ilmeisesti ollut suuren osan ajasta moreenin täyttämänä. Kun viime jääkauden loppuvaiheessa alkoi mannerjäätikkö sulaa, kulkeutuivat sulamisvedet jäätikön pohjalle ja virtasivat Kolvananuuron läpi huuhtoen sen tyhjäksi. Kun jäätikkö lopulta suli alueen päältä pois, jäi rotkolaakso paljaana näkyviin. Natura-alueen korkeuserot vaihtelevat 90 metristä 250 metriin.
Aiheesta muualla

Luontoon.fi: Kolvananuuron luonnonsuojelualue
Pohjois-Karjalan vaellusreittiopas: Kolvananuuron luontopolku (Arkistoitu – Internet Archive)
Airco D.H.4

Airco D.H.4
Kanadan ilmavoimien D.H.4
Airco D.H.4 oli englantilainen Aircraft Manufacturing Companyn (AIRCO) valmistama kaksitasoinen, ensimmäisen maailmansodan kaksipaikkainen kevyt pommikone. D.H.4 oli Geoffrey de Havillandin suunnittelema ja se lensi ensilentonsa elokuussa 1916, kone esiteltiin maaliskuussa 1917. Kone oli enimmäkseen käytössä Englannissa (RAF, RNAS), jossa sitä valmistettiin 1 449 kappaletta, sekä Yhdysvaltojen ilmavoimissaselvennä, jonka käyttöön tiedetään valmistettaneen ainakin 1 885 konetta. Konetta kutsuttiin toisinaan "Liekehtiväksi ruumisarkuksi", sillä sen suuri polttoainesäiliö oli sijoitettu vaarallisesti lentäjän ja tähystäjän väliin. Liikanimestään huolimatta kone suoriutui tehokkaan moottorinsa ja hyvän aseistuksensa ansiosta hyvin ensimmäisessä maailmansodassa.
Tekniset tiedot (Eagle VIII moottori) > Yleiset ominaisuudet

Rakenne: puurakenteinen, siivistö ja peräsimet puuta kangasverhouksella
Kärkiväli: 13,21 m
Pituus: 9,35 m
Siipinta-ala: 40,0 m²
Tyhjäpaino: 1 085 kg
Lentopaino: 1 578 kg
Moottorit: 1 × Rolls-Royce Eagle VII, 375 hv, nestejäähdytteinen (tai BHP Puma 230 hv)
Tekniset tiedot (Eagle VIII moottori) > Suorituskyky

Suurin nopeus: 171 km/h
Lakikorkeus: 6 700 m
Lentomatka: 770 km
Nousunopeus: 305 m/min
Lentoaika: 3 t 45 min
Tekniset tiedot (Eagle VIII moottori) > Aseistus

1 × eteenpäin ampuva Vickers-konekivääri
1 × taaksepäin ampuva Lewis-pikakivääri
209 kg pommeja
Versiot

DH9, DH9A, Dayton-Wright Cabin Cruiser
Henriksson

Henriksson on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Anders Henriksson (1945–2016), ruotsalainen musiikkituottaja
Anna Henriksson (1874–1963), suomalainen käsityönopettaja ja ylitarkastaja
Anna-Maja Henriksson (s. 1964), RKP:n kansanedustaja, Suomen opetusministeri
Carina Henriksson (s. 1971), ruotsalainen oopperalaulaja ja teatterinjohtaja
Dan Henriksson (s. 1961), suomalainen teatteriohjaaja
Elmo Henriksson (s. 2003), suomalainen jalkapallomaalivahti
Emil Henriksson (1886–1959), suomalainen hienomekaanikko, Abloy-lukon keksijä
Georg Henriksson (1901–1963), suomalainen arkkitehti
Gunnar Henriksson (1905–1974), suomalainen SDP:n kansanedustaja ja päätoimittaja
Hannu Henriksson (s. 1963), suomalainen jääkiekkoilija ja erotuomari
Harry Henriksson (1907–1981), suomalainen taidemaalari
Henrik Henriksson (s. 1981), suomalainen futsalpelaaja
Ibert Henriksson (1928–2010), suomalainen jalkapalloilija
Janne Henriksson (s. 1981), suomalainen jalkapallomaalivahti
Jens Henriksson (s. 1967), ruotsalainen toimitusjohtaja ja insinööri
Jere Henriksson (s. 2001), suomalainen jääkiekkoilija
John Henriksson (1883–1948), suomalainen uimari
Juhani Henriksson (s. 1974), suomalainen urheilutoimittaja ja selostaja
Julia Henriksson (s. 2000), ruotsalainen pikajuoksija
Jussi Henriksson (s. 1987), suomalainen jalkapalloilija
Karl Henriksson (s. 2001), ruotsalainen jääkiekkoilija
Karl-Erik Henriksson (1919–1969), suomalainen kirjastonhoitaja
Krister Henriksson (s. 1946), ruotsalainen näyttelijä
Lars Henriksson (s. 1965), ruotsalainen pöytäjääkiekkoilija
Linnea Henriksson (s. 1986), ruotsalainen jazz- ja poplaulaja ja lauluntekijä
Maimo Henriksson (s. 1961), suomalainen diplomaatti
Marianna Henriksson (s. 1983), suomalainen cembalisti
Markku Henriksson (s. 1949), suomalainen Pohjois-Amerikan tutkija
Markus Henriksson (s. 1958), suomalainen psykiatri, lääkintöneuvos ja Valviran ylijohtaja
Martin Henriksson (s. 1974), ruotsalainen kitaristi
Nils Henriksson (1928–2023), suomalainen ratapyöräilijä
Olavi Henriksson (1925–1994), suomalainen kirjailija
Oscar Henriksson (s. 1998), ruotsalainen pöytäjääkiekkoilija
Petrus Henriksson, Pietari Henrikinpoika (1400-luvulla), suomalainen kirkkomaalari
Raimo Henriksson (1938–2021), suomalainen kapellimestari ja säveltäjä
Ralf Henriksson (s. 1957), suomalainen eräkirjailija
Saara Henriksson (s. 1981), suomalainen kirjailija ja toimittaja
Sofia Henriksson (s. 1994), ruotsalainen maastohiihtäjä
Valdemar Henriksson (1884–1929), suomalainen soutaja
Weio Henriksson (1903–1973), suomalainen varatuomari, oikeusministeri 1954–1956.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Airbus A400M

| Airbus A400M |
| --- | --- |
 A400M RIAT2014 -lentonäytöksessä.
Tyyppi:  sotilaskuljetuskone
Alkuperämaa:   Euroopan unioni
Valmistaja:  Airbus Military Airbus Defence and Space
Ensilento:  11. joulukuuta 2009
Esitelty:  2013
Pääkäyttäjät:  Ranskan ilmavoimat Saksan ilmavoimat Ison-Britannian ilmavoimat Turkin ilmavoimat Lisää käyttäjiä osiossa Käyttäjät
Airbus A400M
Airbus A400M on Airbusin valmistama nelimoottorinen sotilaskuljetuslentokone. Koneen ensilento lennettiin joulukuussa 2009, ja ensimmäinen toimitus tapahtui syyskuussa 2013.
A400M tulossa laskuun Sevillan lentokentälle lokakuussa 2012. Huomaa vastakkainpyörivät potkurit.
A400M laskuteline
Konetyypin historia

Hanke alkoi vuonna 1982 nimikkeellä Future International Military Airlifter (FIMA), jota kehittivät silloiset erilliset yhtiöt Aerospatiale, British Aerospace, Lockheed ja Messerschmitt-Bölkow-Blohm. Vuonna 1989 Lockheed irtautui hankeesta. Konsortioon tulivat sen tilalle italialainen Alenia ja espanjalainen Construcciones Aeronáuticas SA, ryhmä kulki jonkin aikaa nimellä Euroflag. lähde?
Nykyisin hanketta rahoittavat Ranska, Saksa, Italia, Espanja, Turkki, Belgia ja Englanti. Ne ovat tilanneet toukokuussa 2003 yhteensä 212 lentokonetta. Italia kuitenkin vetäytyi hankkeesta. A400M-koneita on käytössä (2015) Saksan, Ranskan, Espanjan, Yhdistyneen kuningaskunnan ja Turkin ilmavoimilla. Lisäksi Belgialla, Luxemburgilla ja Malesialla on tilauksia konetyypistä. lähde?
Konetyypin ensilento lennettiin 11. joulukuuta 2009 Sevillan San Pablon lentokentältä. Airbus toimitti ensimmäisen koneen Ranskan ilmavoimille syyskuun 2013 lopulla.
Käyttäjät

(Maaliskuussa 2015)
| Tilaus pvm>  | Maa | Tilaukset | Palvelukseen | Huomioita |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 27. toukokuuta 2003 |  Saksa | 53 | Joulukuu 2014 | 60 tilatusta koneesta 7 muutettu optioiksi, aikoo myydä eteenpäin 13 tilatuista koneista. |
| 27. toukokuuta 2003 |  Ranska | 50 | Elokuu 2013 | Kaksi konetta toimitettu vuonna 2013, neljä vuonna 2014. |
| 27. toukokuuta 2003 |  Espanja | 27 | Ennuste 2016 | 3 453 miljoonan euron budjettia korotettiin 5 493 miljoonaan vuonna 2010. Suunnittelee myyvänsä eteenpäin 13 konetta. |
| 27. toukokuuta 2003 |  Yhdistynyt kuningaskunta | 22 | Marraskuu 2014 | Tilaukset pudotettu 25 koneesta ”ainakin 22 koneeseen”. |
| 27. toukokuuta 2003 |  Turkki | 10 | Huhtikuu 2014 | Toimitusten tarkoitus päättyä vuonna 2018. Toinen kone toimitettu vuonna 2014. |
| 27. toukokuuta 2003 |  Belgia | 7 | Ennuste 2018–2020 |  |
| 27. toukokuuta 2003 |  Luxemburg | 1 | Ennuste 2019 |  |
| 8. joulukuuta 2005 |  Malesia | 4 | Maaliskuu 2015 |  |
| Yhteensä: |  | 174 |  |  |
Tietoja

Rahtikapasiteetti: 37 tonnia, tai 120 sotilasta
Vaadittu kiitotien pituus: n. 1 000 m
Siipien kärkiväli: 42,4 m (138 ft)
Pituus: 45,1 m (148 ft)
Korkeus: 14,7 m (48 ft)
Lentomatka: 4 500 km 30 tonnin kuormassa
Lakikorkeus: 9 100 m
Suurin lentoonlähtöpaino: 141 000 kg
Suurin laskeutumispaino: 122 000 kg
Suurin hyötykuorma: 37 000 kg
Suurin toimintakorkeus: 11 278 m (37 000 ft)
Matkanopeus: 0,68–0,72 Mach (n. 700 km/h)
Moottorit: 4 × Europrop International TP-400 D6
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Airbus A400M Wikimedia Commonsissa
Airbus Military (Arkistoitu – Internet Archive)
OCCAR ( Arkistoitu – Internet Archive)
A400M Countdown (Arkistoitu – Internet Archive)
EADS-CASA (Arkistoitu – Internet Archive)
MachineDesign: A400M (Arkistoitu – Internet Archive)
A400M program suppliers
Airforce-Technology.com: A400M
Konetyypin käyttäjät kartalla.  Nykyiset käyttäjät  Koneita tilauksessa
Kaarlo Haljala

Kaarlo Kustaa Haljala (27. lokakuuta 1872 Kuhmoinen – 27. elokuuta 1943 Tampere) oli suomalainen juristi, joka toimi pitkään raastuvanoikeuden oikeusneuvosmiehenä ja kahteen eri otteeseen Hämeen läänin maaherrana.
Haljalan vanhemmat olivat maanviljelijä Elias August Haljala ja Johanna Heikintytär ja puoliso vuodesta 1916 talousopettaja Elsa Maria Dunderberg. Haljala tuli ylioppilaaksi Jyväskylän lyseosta  1894 ja suoritti ylemmän hallintotutkinnon 1897 ja oikeustutkinnon 1900. Varatuomarin arvon hän sai 1903. Haljala oli Tampereen kaupungin raastuvanoikeuden nuorempi oikeusneuvosmies 1907–1918 ja vanhempi oikeuneuvosmies 1918–1930, Hämeen läänin vt. maaherrana hän toimi 1920–1921 ja 1924–1925.
Kotileipomo Riikonen

| Kotileipomo Riikonen Oy |
| --- | --- |
Tunnuslause:  "Parasta paikallista maistuvaa", "Siinä on sitä jotain"
Yritysmuoto:  osakeyhtiö
Perustettu:  1976
Perustaja:  Sirkka Riikonen
Toimitusjohtaja:  Jorma Riikonen
Kotipaikka:  Kontiolahti, Suomi
Toimiala:  elintarviketeollisuus
Tuotteet:  leipomotuotteet
Kotisivu:  riikosenleipomaa.fi, riikosenleipomaa.com
Kotileipomo Riikonen Oy on vuonna 1976 perustettu suomalainen perheyritys Kontiolahden Lehmossa. Yritys valmistaa karjalaisia perinneruokia kuten karjalanpiirakoita ja vatruskoita.
Yrityksen perusti Sirkka Riikonen omakotitalonsa siipirakennuksessa Kontiolahden Onttolassa. Ensimmäiset tuotteet olivat karjalanpiirakoita, joita myytiin Joensuun torilla.
Vuonna 1991 leipomo muutti Kontiolahden Puntarikoskelle.
Vuonna 2012 Kotileipomo Riikonen avasi toisen leipomonsa Kontiolahden Lehmoon. Lehmon leipomon laajennus valmistui vuonna 2017, jolloin Onttolan leipomotoiminta siirrettiin kokonaisuudessaan Lehmoon.
Leipomon tuotevalikoimaan kuuluu mm. piirakoita, vatruskoita, sultsinoita, perunarieskoja ja kukkoja. Yrityksen päätuotteina ovat olleet riisipiirakat.
Viime vuosina Kotileipomo Riikonen on lisännyt tuotevalikoimaan myös aasialaiset Bao Bun -höyrysämpylät.
Unikeko

| Unikeko |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Jyrsijät Rodentia
Alalahko::  Oravamaiset jyrsijät Sciuromorpha
Heimo::  Unikeot Gliridae
Suku::  Glis  Brisson, 1762
Laji::  glis
Kaksiosainen nimi
 Glis glis  (Linnaeus, 1766) 
Synonyymit
 Myoxus glis (Linnaeus, 1766) 
 Unikeon levinneisyys
Katso myös
   Unikeko Wikispeciesissä   Unikeko Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Unikeko (Glis glis) on pieni nisäkäs, joka elää pääosin Keski- ja Etelä-Euroopassa. Britanniassa sitä esiintyy pienellä alueella istutettuna. Aikuinen unikeko on noin 16 cm pitkä, ja sillä on pitkä ja tuuhea häntä. Selkäpuolelta se on harmahtava tai ruskea, vatsapuoli on valkoinen. Unikeko on yöeläin eli nukkuu päivisin ja liikkuu lyhyen ajan öisin. Se nukkuu jopa 20 tuntia vuorokaudessa ja lisäksi talviunta seitsemän kuukauden ajan, mistä se on todennäköisesti saanut nimensäkin. Saksaksi unikeon nimi on Siebenschläfer, ”seitsennukkuja”.
Antiikin roomalaiset kasvattivat unikekoja ruoaksi ja söivät niitä välipaloina (katso Rooman valtakunnan ruokakulttuuri). He kasvattivat niitä joko suurissa kuopissa tai – varsinkin kaupungeissa – terrakotta-astioissa, jotka muistuttivat etäisesti nykyajan hamsterihäkkejä. Unikekoja syödään edelleen Sloveniassa harvinaisena herkkuna, joskin tapa oli yleisempi ennen toista maailmansotaa.lähde? Unikekoa pidetään nykyään joskus lemmikkieläimenä.
Unikeko esiintyy muun muassa Lewis Carrollin kirjassa Liisan seikkailut ihmemaassa, jossa Unikeko (engl. Dormouse, kirjan suomennoksissa usein murmeli ja Stephen Kingin Unettomassa yössä pähkinähiiri) osallistuu Hatuntekijän teekutsuille. Hahmo kertoo tarinan siirappikaivossa elävistä sisaruksista ja lopuksi höperö jänis ja Hatuntekijä työntävät sen teepannuun.
Unikeko on antanut nimensä myös jyrsijöiden lahkoon kuuluvalle unikekojen heimolle (Gliridae).
Agora (Ateena)

| Agora> Αγορά |
| --- | --- |
 Ateenan Agora.
Sijainti
 Agora
Koordinaatit:  37°58′30″N, 23°43′20″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Ateena, Attika
Historia
Tyyppi:  agora
Ajanjakso:  500-luku eaa.–200-luku jaa.
Huippukausi:  arkaaiselta kaudelta roomalaiskauteen
Kulttuuri:  antiikki
Pinta-ala:  120 000 m²
Aiheesta muualla
  Agora Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Agora (m.kreik. Αγορά) oli antiikin aikainen agora eli tori Ateenassa Kreikassa. Se oli antiikin Ateenan kaupallinen, sosiaalinen ja hallinnollinen sekä oikeudenkäytön keskus, ja sen alueella sijaitsi useita merkittäviä julkisia rakennuksia ja temppeleitä. Agora oli käytössä arkaaiselta kaudelta roomalaiselle ajalle saakka, joskin roomalaisella ajalla sen merkitys väheni. Ateenan Agora on tunnetuin esimerkki antiikin aikaisesta agorasta.
Agoran arkeologinen alue sijaitsee Ateenan vanhassa keskustassa Akropolis-kukkulan luoteispuolella ja Areiopagin pohjoispuolella. Se on avoinna yleisölle. Agoralta tehtyjä löytöjä esittelee alueella toimiva Antiikin Agoran museo.
Historia > Myöhempi historia ja kaivaukset

Agoran alue hylättiin suurelta osin slaavien kansainvaellusten aikaan 500-luvun lopulla. Alueesta tuli asuinalue jälleen keskibysanttilaisena aikana ja se säilyi sellaisena läpi osmanivallan ajan. Hefaistoksen temppeli toimi Pyhälle Yrjölle omistettuna kirkkona. Ateenan tultua Kreikan pääkaupungiksi vuonna 1834 alueen asutus laajeni.
Agoran alueen ensimmäiset arkeologiset tutkimukset alkoivat vuonna 1859 ja tämä vaihe kesti vuoteen 1912 saakka. Kaivauksia suorittivat alkuvaiheessa kreikkalaiset ja saksalaiset arkeologit. Alueen laajamittaiset, järjestelmälliset arkeologiset kaivaukset alkoivat vuonna 1931. Nämä kaivaukset on suorittanut American School of Classical Studies at Athens eli Yhdysvaltain arkeologinen koulu Kreikassa. Kaivausten alkaessa alueella oli vielä noin 400 pääosin 1800-luvulla rakennettua taloa. Amerikkalaiset ostivat alueen maat ja talot vähitellen ja purkivat rakennukset kaivausten tieltä vaiheittain. Tämän mahdollisti muun muassa Rockefeller-säätiön taloudellinen tuki.
Vuosina 1890–1891 Agoran alueen pohjoisosan halki rakennettiin maanpäällä kulkeva Pireus–Ateena-rautatie, nykyinen Ateenan metron Linja 1. Tuolloin vain pieni osa Agoran alueesta oli kaivettu esiin, eivätkä rakentajat tienneet tarkkaan, mitä radan alle jää. Osa Agoran alueen pohjoisosan kohteista, kuten Kahdentoista jumalan alttari, on edelleen radan alla ja osa, kuten Stoa poikile, on kaivettu esiin radan pohjoispuolella.
Kaivaukset katkesivat sodan vuoksi vuonna 1941 ja jatkuivat jälleen vuonna 1945. Laajojen kaivausten aikana alueelta siirrettiin 1960-luvulle mennessä pois yli 300 000 tonnia maata. Nykypäiviin mennessä on kaivettu noin 12 hehtaarin kokoinen alue. Kaivausten ensimmäisen vaiheen jälkeen Attaloksen stoa rakennettiin uudelleen agoran itälaidalle vuosina 1953–1956 ja se toimii nykyään Antiikin Agoran museona sekä kaivausprojektin työtilana. Alueen tutkimukset jatkuvat edelleen.
Rakennukset ja löydökset > Yleiskuva

Agoran alue on tasaisempi alue, joka sijaitsee Akropolis-kukkulan luoteispuolella ja Areiopagin pohjoispuolella. Antiikin aikana Agora muodosti suorakulmaisen alueen, jonka koko oli noin 200 × 250 metriä. Sen länsipuolella on Kolonos Agoraioksen kukkula, jolla sijaitsee alueen parhaiten säilynyt antiikin aikainen rakennus Hefaistoksen temppeli. Nykyisin Agoran alueen pohjoislaidalla kulkee Ateenan metrolinja ja itäisenä rajana toimii uudelleenrakennettu Attaloksen stoa. Antiikin aikana alueen poikki kulki sen kaakkoiskulmasta luoteiskulmaan Panathenaia-juhlan tie. Se johti Dipylon-portilta Akropoliille, ja sitä pitkin kulki Panathenaia-juhlan suuri juhlakulkue.
Agoran merkittävimmät julkiset rakennukset ja pyhäköt olivat alun perin arkaaisella kaudella ja klassisen kauden alussa alueen länsilaidalla. Myöhemmin klassisen ajan lopulla ja hellenistisellä kaudella aluetta rajattiin sekä etelä- että itälaidoilla stoilla eli pylväshalleilla ja muilla rakennuksilla. Ne olivat muun muassa kaupallisessa käytössä sekä yleisinä kokoontumistiloina. Roomalaisella ajalla rakennuksia rakennettiin myös Agoran keskelle sekä alueen koillis- ja kaakkoislaidoille. Agoran lounaispuolelta alkaa Pnyks-kukkulalle johtava laakso. Antiikin aikana alueella oli käsityöläisten rakennuksia. Sieltä on löydetty myös muun muassa Desmoterion eli kaupunginvankila, jossa Sokrates kuoli.
Seuraavassa on lueteltu alueen merkittävimmät kohteet aikakausittain.
Rakennukset ja löydökset > Temppelit ja pyhäköt

Hefaistoksen temppeli
Hefaistokselle omistettu temppeli eli Hefaisteion rakennettiin 400-luvun eaa. jälkimmäisellä puoliskolla ensimmäisenä Perikleen rakennusohjelman rakennuksena. Temppeliin viitataan joskus myös nimellä Theseion, koska sitä luultiin pitkään Theseioniksi eli Theseukselle omistetuksi temppeliksi. Temppeli edustaa doorilaista tyyliä ja siinä on 6 × 13 pylvästä. Nykyisin temppeli on Ateenan ja koko Kreikan parhaiten säilynyt antiikin aikainen temppeli. Se kunnostettiin vuosina 1972–1978.
Apollon Patrooksen temppeli
Apollon Patrooksen temppeli oli omistettu Apollonille tämän roolissa joonialaisten kantaisänä. Se sijaitsi Agoran länsilaidalla ja rakennettiin noin vuonna 325 eaa.
Kahdentoista jumalan alttari
Kahdentoista jumalan alttari oli omistettu olympolaisille jumalille. Se sijaitsi Agoran pohjoislaidalla ja sitä pidettiin kaupungin keskipisteenä, josta mitattiin etäisyydet muihin paikkoihin. Se rakennettiin arkaaisella kaudella noin vuonna 550–500 eaa.
Zeus Fratrioksen ja Athene Fratrian temppeli
Zeus Fratriokselle ja Athene Fratrialle omistettu temppeli oli omistettu Zeukselle ja Athenelle näiden fratrioiden eli eräänlaisten uskonnollisten veljeskuntien suojelijan ominaisuudessa. Se sijaitsi Agoran länsilaidalla ja oli rakennettu noin vuonna 350 eaa.
Metroon
Metroon oli Jumalten äidille omistettu temppeli, joka toimi myöhemmin myös kaupunginarkistona. Vanha Metroon rakennettiin Agoran länsilaidalle arkaaisella kaudella ja uusi Metroon vanhan Buleuterionin paikalle 100-luvulla eaa.
Afrodite Uranian temppeli
Afrodite Uranialle eli taivaalliselle Afroditelle omistetun temppelin oletetaan sijainneen jossakin Kolonos Agoraioksen pohjoisrinteessä. Sen läheltä on löydetty Afrodite Hegemonelle, Ateenan kansalle (demos) ja khariiteille omistettu alttari.
Aiakeion
Aiakeion oli Aiakokselle omistettu pyhäkkö. Rakennusta luultiin aiemmin Heliaiaksi ja se esiintyy tällä nimellä alueen vanhemmissa kartoissa. Pyhäkkö oli rakennettu arkaaisella kaudella 500-luvun lopussa eaa.
Areen temppeli
Sodanjumala Areelle omistettu temppeli oli peräisin 400-luvulta eaa., mutta se siirrettiin Agoralle vasta ajanlaskun alun tienoilla kunnioittamaan Rooman keisareita. Se sijaitsi alun perin jossakin Attikan maaseudulla, todennäköisesti Pallenessa.
Eponyymien heerosten muistomerkki ja Zeus Agoraioksen alttari
Eponyymien heerosten muistomerkki oli kymmenen pronssipatsasta käsittänyt muistomerkki, joka oli omistettu Attikan kymmenelle eponyymille eli eri fyleille nimensä antaneelle heerokselle. Sen lähellä sijaitsi ”Agoran Zeukselle” omistettu alttari. Kummatkin oli rakennettu klassisella kaudella, mutta alttari siirrettiin paikalle vasta roomalaisella kaudella.
Rakennukset ja löydökset > Hallinto- yms. rakennukset

Buleuterion
Buleuterion oli Ateenan bulen eli 500-miehisen neuvoston kokoontumispaikka. Siellä tehtiin muun muassa lakiesitykset, jotka ekklesia eli kansankokous myöhemmin käsitteli. Buleuterion rakennettiin noin 500 eaa. ja uusittiin kokonaisuudessaan noin 415–406 eaa.
Tholos
Tholos eli Prytanikon oli 50 prytanin kokoontumis- ja ruokailupaikka ja myös kiertävässä vahtivuorossa olleiden prytaneiden yöpymispaikka. Se rakennettiin noin 470 eaa. ja sai nimensä pyöreästä muodostaan. Se sekoitetaan usein varsinaiseen Prytaneioniin, joka oli kuitenkin erillinen rakennus.
Strategeion
Strategeion oli Ateenan armeijan strategosten eli kenraalien kokoontumispaikka. Strategeionin rakennukseksi oletetaan Agoran lounaisosasta Tholoksen läheltä löydetyt rauniot, mutta tästä ei ole täyttä varmuutta.
Pylväin ympäröity oikeusistuin
Pylväin ympäröity oikeusistuin sijaitsi Agoran koilliskulmassa myöhemmän Attaloksen stoan paikalla. Se rakennettiin 300-luvun eaa. loppupuolella. Sama paikka oli oikeusistuinten käytössä myös aikaisemmin.
Rakennukset ja löydökset > Stoat

Kuninkaallinen stoa
Kuninkaallinen stoa oli kuningasarkontin (arkhon basileus) eli uskonnollisista asioista ja laeista vastanneen arkontin toimipaikka. Se sijaitsi alueen luoteislaidalla ja rakennettiin arkaaisella kaudella noin 520 eaa. ensimmäisenä Agoran stoista.
Etelästoa
Etelästoa sijaitsi nimensä mukaisesti Agoran etelälaidalla. Siinä oli kaksi rakennusvaihetta. Etelästoa I rakennettiin klassisella kaudella noin 430-420 eaa. ja suurempi Etelästoa II sen paikalle hellenistisellä kaudella noin 150 eaa.
Keskistoa
Keskistoa sijaitsi nimensä mukaisesti Agoran keskiosissa Etelästoan pohjoispuolella. Se jakoi Agoran alueen kahteen eri kokoiseen osaan ja oli pääosin kaupallisessa käytössä. Stoa rakennettiin noin 175–150 eaa. samoihin aikoihin kuin Etelästoa II. Samalla stoat yhdistettiin niin kutsutulla Itäisellä rakennuksella.
Stoa poikile
Stoa poikile eli Kirjava tai Maalattu pylväshalli sijaitsi Agoran pohjoislaidalla. Se rakennettiin klassisen kauden alussa noin vuonna 470–460 eaa. ja sai nimensä maalauksistaan, jotka juhlistivat myyttisiä ja historiallisia sotavoittoja. Stoa löytyi vuonna 1981 ja se on edelleen osittain kaivamatta.
Zeuksen stoa
Zeuksen stoa sijaitsi alueen luoteislaidalla. Se oli omistettu Zeus Eleutherioksen kultille ja näin poikkeuksellinen, koska kulttirakennukset olivat muutoin yleensä temppeleitä, eivät pylväshalleja. Stoa rakennettiin klassisella kaudella noin vuonna 450–400 eaa.
Hermien stoa
Hermien stoa sijaitsi jossakin alueen pohjois- tai luoteisosassa. Sitä ei kuitenkaan ole löydetty. Erään teorian mukaan kyseessä olisi Kuninkaallisen stoan toinen nimi.
Attaloksen stoa
Attaloksen stoa oli Attalos II:n lahjoitus ja rakennettiin hellenistisellä kaudella noin 159–138 eaa. Sen koko oli 120 × 20 metriä ja edusti julkisivultaan doorilaista ja sisäpuolelta joonialaista tyyliä. Stoasta oli säilynyt tarpeeksi, jotta se voitiin rakentaa uudelleen mahdollisimman aidoksi kopioksi vuosina 1953–1956. Nykyisin stoassa toimii Antiikin Agoran museo.
Kaakkoisstoa
Kaakkoisstoa rakennettiin Agoran kaakkoiskulmaan roomalaisella ajalla 100-luvulla jaa.