stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Isorokko
Historia

Isorokko oli ihmiskunnan vitsaus antiikin ajoista asti. Variola major, viruksen patogeenisempi kanta, sai aikaan pahan rokkotaudin, jossa kuolleisuus oli noin 30 prosenttia. Taudista selvinneet saivat usein pysyviä rokkoarpia ihoonsa. Monet taudista selviytyneet myös menettivät näkönsä ja kävelykykynsä.
Edward Jenner havaitsi 1700-luvulla, että lehmänrokkotaudin sairastaneet karjakot eivät kuolleet altistuttuaan isorokolle. Tämän perusteella hän sittemmin kehitti tehokkaan isorokkorokotteen, jolla isorokkoepidemiat saatiin kuriin. Maailman terveysjärjestön käyttämä rokotekanta on Vaccinia-virus, joka on läheistä sukua Variola-virukselle.
On arveltu, että vuosina 165–180 jaa. riehunut Antoninuksen rutto olisi ollut sittenkin isorokkoa. Taudin toivat Seleukeiasta palaavat sotilaat. Ennen kuin epidemia ehti laantua, se oli jo vaikuttanut Anatolian, Egyptiin, Kreikkaan ja Italian alueilla. Joillakin alueilla ruttoon kuoli pahimmillaan kolmannes väestöstä, ja Rooman armeija koki suuria menetyksiä. Keskimäärin tartunnan saaneista kuolleisuus oli 7–10 prosentin luokkaa, ja kaupunkialueilla kuolleisuus oli 13–15 %. Vuonna 180 Marcus Aurelius sai tartunnan ja kuoli armeijan leirissä. On spekuloitu, että tämä tartunta olisi ollut ruttoa, ja tauti nimettiinkin Aureliuksen mukaan. Kaikkiaan tautiin arvellaan kuolleen noin viisi miljoonaa henkilöä. Kreikkalainen lääkäri Galenos nimesi taudin oireiksi kuumeen, ripulin, kurkkukivun sekä yhdeksännen päivän jälkeen puhkeavan kuivan tai märkivän ihottuman. Taudin on tämän perusteella päätelty olleen todennäköisesti isorokkoa.
Varhaisimmat luotettavasti tunnistettavat kuvaukset isorokosta ovat kiinalainen kuvaus taudista noin vuodelta 340 sekä persialaisen Rhazeksen kuvaus 900-luvulta. Merkittävänä yksityiskohtana Rhazes esittelee erottavat tunnusmerkit isorokon ja tuhkarokon välillä.
Suomessa koettiin tuhoisa isorokkoepidemia vuosina 1813–1814, jolloin tauti levisi laajasti eteläiseen Suomeen. Suomen viimeinen isorokkoepidemia koettiin Puolangalla, Oulussa sekä Inarissa vuonna 1936. Epidemia alkoi Puolangalta ja tartuntaketjut levisivät hoitolana toimineen Oulun diakonissakodin kautta Inariin. Epidemia sai mediahuomiota, sillä Suomesta isorokko oli jo saatu hävitettyä 1920-luvulla. Suomen kaikkien aikojen viimeinen isorokkotapaus diagnosoitiin 1941. Euroopan viimeinen isorokkoepidemia pääsi valloilleen Jugoslaviassa 1972, missä sen kukistamiseksi turvauduttiin sotatilalakiin, laajoihin karanteeneihin ja pakkorokotuksiin.
Uudet tutkimukset ovat muuttaneet käsitystä isorokon historiasta. Tunnistettu DNA-tieto isorokosta on vasta vuodelta 1588, ja ilmeisesti sitä aikaisemmat tautikuvaukset ovat olleet muita tauteja. Tähän viittaava tieto saatiin vuonna 2015 Vilnassa tutkitusta muumiosta. Tutkijaryhmään kuului Helsingin yliopiston tutkijatohtori Maria Perdomo. Vertaamalla vuoden 1588 DNA-näytettä nykyajan isorokkovirukseen tutkijat päättelivät, että tuhansia vuosia vanhoja isorokkotartuntoja ei voinut olla.
Nykyisyys

Maailman terveysjärjestö (WHO) julisti isorokon hävitetyksi 8. toukokuuta 1980. Viimeinen luontainen tartunta tapahtui Somaliassa 22. lokakuuta 1977, kun sairaalan keittäjä Ali Maow Maalin sai taudin sairastuneelta lapselta. Maalin selvisi hengissä. Brittiläinen Janet Parker sen sijaan kuoli tautiin syyskuussa 1978 laboratoriossa Birminghamissa sattuneen vahingon seurauksena.
Nykyisin ihmisten vastustuskyky isorokolle on heikko, koska taudinaiheuttajaa ei esiinny luonnossa eikä rokoteohjelmaakaan ole ollut enää vuosikymmeniin. Tämä on synnyttänyt pelkoja viruksen käyttämisestä biologisena aseena laboratorioissa säilytettyjen näytteiden avulla. Toisaalta näytteiden avulla on mahdollista kehittää rokotteita ja hoitokeinoja sen varalle, että virusta pääsisi jälleen populaatioon.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Terveyden ja hyvinvoinnin laitos (THL): Isorokko (Arkistoitu – Internet Archive)
Lääkealan turvallisuus- ja kehittämiskeskus (Fimea): Annikka Kalliokoski, Isorokkorokote (elävä muunneltu vaccinia Ankara -virus) (Arkistoitu – Internet Archive)
Maailman terveysjärjestön tiedote isorokosta (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Smallpox (englanniksi)
Mayo Clinic: Smallpox (englanniksi)
Djibouti yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa

| Sija |        |        |        | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 81. | 0 | 2 | 1 | 3 |
Djibouti on osallistunut yleisurheilun ulkoratojen maailmanmestaruuskilpailuihin vuosina 1983–1999 sekä väliin jääneiden Edmontonin kisojen jälkeen jälleen vuodesta 2003. Se on saavuttanut MM-kilpailuissa kaksi hopeamitalia ja yhden pronssin. Ahmed Salah sijoittui maratonilla toiseksi Roomassa 1987 ja Tokiossa 1991. Ayanleh Souleiman sijoittui 800 metrin juoksussa kolmanneksi Moskovassa 2013. Muita djiboutilaisurheilijoita ei ole yltänyt pistesijoille eli kahdeksan parhaan joukkoon.
Djiboutin MM-mitalit kisoittain

| Kisavuosi ja -paikka>  | Miehet> Kulta | Miehet> Hopea | Miehet> Pronssi | Naiset> Kulta | Naiset> Hopea | Naiset> Pronssi | Yhteensä> Kulta | Yhteensä> Hopea | Yhteensä> Pronssi | Yhteensä | Yhteensä> Sijoitus mitalitilastossa |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1983 Helsinki | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| 1987 Rooma | 0 | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 1 | 0 | 0 | 22. |
| 1991 Tokio | 0 | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 1 | 0 | 0 | 21. |
| 1993–1999 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
2001 Edmonton: Ei osallistunut
| 2003–2011 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| 2013 Moskova | 0 | 0 | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 1 | 1 | 33. |
| 2015–2023 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| Yhteensä | 0 | 2 | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 2 | 1 | 3 | 81. |
Djiboutin MM-mitalit lajeittain > Miehet

| Laji | Kulta | Hopea | Pronssi | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Maraton | 0 | 2 | 0 | 2 |
| 800 metrin juoksu | 0 | 0 | 1 | 1 |
Djiboutin MM-mitaliurheilijat

| Urheilija | Kulta | Hopea | Pronssi | Yhteensä | Vuodet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Ahmed Salah | 0 | 2 | 0 | 2 | 1987–1991 |
| Ayanleh Souleiman | 0 | 0 | 1 | 1 | 2013 |
Isä on työmatkalla

| Isä on työmatkalla> Otac na sluzbenom putu |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Emir Kusturica
Käsikirjoittaja:  Abdulah Sidran
Tuottaja:  Mirza Pašić
Säveltäjä:  Zoran Simjanovic
Kuvaaja:  Vilko Filac
Leikkaaja:  Andrija Zafranovic
Pääosat:   Miki Manojlović  Mirjana Karanović 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Jugoslavia
Tuotantoyhtiö:  Forum
Levittäjä:  Cannon Films
Ensi-ilta:  12. syyskuuta 1985
Kesto:  136 minuuttia
Alkuperäiskieli:  serbokroatia
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Isä on työmatkalla (Otac na službenom putu) on vuonna 1985 julkaistu Emir Kusturican ohjaama jugoslavialainen komedia.
Juoni

1950-luvun Sarajevossa kuusivuotiaan Malik-pojan isä joutuu vankilaan lauottuaan sopimattomia maan johtajasta Titosta. Poika oppii sanomaan isänsä olevan työmatkalla.
Vastaanotto

Isä on työmatkalla sai Grand Prix'n Cannesin elokuvajuhlilla 1985 ja pääsi ehdolle parhaan ulkomaisen elokuvan Oscar-sarjassa.
Dogonin kieli

Dogonikielten puhuma-alue.
Dogon on dogonien puhumien murteiden tai erillisten kielten ryhmä Malin kaakkoisosassa ja rajaseudulla Burkina Fasossa. Niiden puhujia on noin 500 000 henkeä. Vuoden 2009 väestönlaskennan mukaan dogonia puhuu äidinkielenään 7,2 % Malin väestöstä.
Dogonin puhujat asuvat etupäässä Malin Moptin alueen Bandiagaran, Koron, Bankassin, Douentzan ja Djennén sekä Ségoun alueen Tominianin piireissä. Se jakautuu lukuisiin kielimuotoihin, jotka eivät aina ole keskenään ymmärrettäviä. Dogonia on pidetty gurilaisena kielenä, mutta nykyään sen katsotaan kuuluvan nigeriläis-kongolaisten kielten voltalais-kongolaiseen ryhmään.
Dogonissa on seitsemän vokaalia ja osittainen vokaaliharmonia. Tooneja on kaksi, mutta niiden merkitys ei ole kovin suuri. Nominiluokkia esiintyy vain sukulaisten nimityksissä. Verbillä on perfekti- ja imperfektimuodot sekä apusanoilla muodostettavia aika- ja tapaluokkia. Perussanajärjestys on SVO.
Dogon sai Malin kansallisen kielen statuksen vuonna 1979. Kirjoitettua kieltä on kehitetty varsinkin Sanghanin seudulla puhuttua toro-soon varianttia varten. Muina kielinään osa puhujista käyttää fulania, bambaraa ja ranskaa.
Isovilistäjä

| Isovilistäjä |
| --- | --- |
 Koiras alhaalla ja naaras ylhäällä
Uhanalaisuusluokitus
 Hävinnyt  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Vilistäjät Acanthisittidae
Suku::  Traversia
Laji::  lyalli
Kaksiosainen nimi
 Traversia lyalli  (Rothschild, 1894 ) 
Synonyymit
 Xenicus lyalli 
Katso myös
   Isovilistäjä Wikispeciesissä   Isovilistäjä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Isovilistäjä (Traversia lyalli) on sukupuuttoon kuollut, varpuslintuihin kuulunut, maailman pienin tunnettu lentokyvytön lintu. Lintulajin nimenä on aikaisemmin ollut nykyisten nimistösääntojen vastainen nimi Stephensaarten kalliopeukaloinen. Ennen nykyistä nimeä se tunnettiin nimellä stephensaarenvilistäjä (Traversia insularis).
Koko ja ulkonäkö

Lajin ulkonäkö tunnetaan vain kissan tappamien yksilöiden nahkoista. Peukaloista muistuttavalla lajilla oli lyhyet, pyöreäpäiset siivet ja erittäin lyhyt (17 mm) pyrstö. Koiraat olivat naaraita pienempiä. Siiven pituus 46-49 mm ja nokka 17 mm. Nilkan pituus 19–20 mm, keskivarvas 20–21 mm. Heimosta tunnetaan kaikkiaan 7 lajia, joista jopa 5 on kuollut sukupuuttoon. Mustarotta (Rattus rattus) ja polynesianrotta (Rattus exulans) ovat syypäinä useimpiin näistä sukupuutoista.
Levinneisyys

Laji löydettiin eristäytyneenä Uuden-Seelannin Etelä- ja Pohjoissaaren väliseltä pieneltä Stephen-saarelta, jonka pinta-ala on vain 2,6 km². Saaren majakanvartijalla nimeltään David Lyall oli kissa, jonka nimi oli "Tibbles". Tämä kissa kantoi useammissa erissä isännälleen linnun 17 viimeistä yksilöä. Viimeinen yksilö kuoli vuonna 1894. Fossiilisten löytöjen perusteella on voitu päätellä, että laji on aikaisemmin asuttanut myös Uuden-Seelannin pääsaarta. Tämä asettaisi kyseenalaiseksi tiedon sen endeemisyydestä juuri mainitulla saarella. Lintu on yksi niistä 33:sta lintulajista, joiden kotikissan tiedetään tappaneen sukupuuttoon.
Elinympäristö

Majakanvartija näki lajin elävänä hieman ennen sen lopullista katoamista ainoastaan kaksi kertaa, jolloin se pakeni kallionkolosta juosten ja vaikutti hyvin nopeasti liikkuvalta hiireltä.
Ravinto

Lajin arvellaan olleen hämäräaktiivinen hyönteissyöjä.
It Don’t Mean a Thing (If It Ain’t Got That Swing)

”It Don’t Mean a Thing (If It Ain’t Got That Swing)” on Duke Ellingtonin säveltämä ja Irving Millsin sanoittama jazzstandardi vuodelta 1932. Ensimmäisen nauhoituksen teki helmikuussa laulaja Ivie Anderson Ellingtonin orkesterin säestämänä; tämä versio pysyi singlelistalla kuusi viikkoa. Saman vuoden syyskuussa kappaleen nauhoitti laulukvartetti Mills Brothers.
Vaikka ”swing”-sanaa olikin käytetty jazzmusiikkiin viitatessa jo aiemmin, kappaleen suosio toi sen yleiseen kielenkäyttöön. Tästä huolimatta Ellington itse käytti termejä ”jazz” ja ”swing” harkitusti, kutsuen omaa musiikkiaan mieluummin ”neekerimusiikiksi” (”Negro music”). Kappaleen nimen alkuperästä on kiistanalaisia teorioita: niin Ellingtonin trumpetisti James "Bubber" Miley, Cootie Williams kuin sanoittaja Millskin ovat väittäneet keksineensä lausahduksen.
Aiheesta muualla

Alan Kurtz: Duke Ellington: It Don’t Mean a Thing (If It Ain’t Got That Swing) Jazz.com. Arkistoitu 21.2.2011. Viitattu 21.7.2010. (englanniksi)
Duke Ellington
| --- | --- |
Albumit:  ...And His Mother Called Him Bill
Kappaleet:   ”Blood Count”  ”Caravan”  ”Chelsea Bridge”  ”In a Sentimental Mood”  ”It Don’t Mean a Thing (If It Ain’t Got That Swing)”  ”Lush Life”  ”Mood Indigo”  ”Prelude to a Kiss”  ”Perdido”  ”Satin Doll”  ”Solitude”  ”Something to Live For”  ”Take the ’A’ Train”  ”Things Ain’t What They Used to Be” 
Soittajat:   Harold Ashby  Louie Bellson  Jimmy Blanton  Mercer Ellington  Otto Hardwick  Al Hibbler  Johnny Hodges  Herb Jeffries  Oscar Pettiford  Billy Strayhorn  Billy Taylor  Clark Terry  Juan Tizol  Ben Webster 
| n k Lady Gagan kappaleet |
| --- | --- |
Diskografia
The Fame:  ”Just Dance”  ”LoveGame”  ”Paparazzi”  ”Poker Face”  ”Eh, Eh (Nothing Else I Can Say)”  ”Beautiful, Dirty, Rich” 
The Fame Monster:  ”Bad Romance”  ”Alejandro”  ”Monster”  ”Speechless”  ”Dance in the Dark”  ”Telephone”  ”So Happy I Could Die”  ”Teeth” 
Born This Way:  ”Marry the Night”  ”Born This Way”  ”Government Hooker”  ”Judas”  ”Americano”  ”Hair”  ”Scheiße”  ”Electric Chapel”  ”You and I”  ”The Edge of Glory” 
Artpop:  ”Aura”  ”Venus”  ”G.U.Y.”  ”Sexxx Dreams”  ”Do What U Want”  ”Artpop”  ”Swine”  ”Dope”  ”Gypsy”  ”Applause” 
Cheek to Cheek:  ”Anything Goes”  ”Cheek to Cheek”  ”I Can't Give You Anything but Love”  ”Nature Boy”  ”Goody Goody”  ”Ev'ry Time We Say Goodbye”  ”I Won't Dance”  ”They All Laughed”  ”Lush Life”  ”Let's Face the Music and Dance”  ”But Beautiful”  ”It Don't Mean a Thing (If It Ain't Got That Swing)”  ”Bang Bang (My Baby Shot Me Down)”  ”The Lady's in Love with You”  ”Bewitched, Bothered and Bewildered” 
Joanne:  ”Perfect Illusion” 
Yhteistuotanto:  ”Chillin”  ”Video Phone” (remix)  ”3-Way (The Golden Rule)”  ”The Lady Is a Tramp” 
Muut kappaleet:  ”Christmas Tree”  ”Winter Wonderland”  ”Til It Happens to You”  ”I Want Your Love”
Italian ympäriajo 1995

Italian ympäriajo 1995 alkoi 13. toukokuuta ja päättyi 4. kesäkuuta 1995. Kilpailun voitti Sveitsin Tony Rominger, toiseksi sijoittui hänelle 4.13 minuuttia hävinnyt Venäjän Jevgeni Berzin ja kolmas oli Venäjän Pjotr Ugrjumov 4.55 minuuttia voittajalle hävinneenä.
Isotooppi

Luonnossa esiintyy vetyatomin kolmea eri isotooppia: 
protium: 1 protoni, 0 neutronia 
deuterium: 1 protoni, 1 neutroni 
tritium: 1 protoni, 2 neutronia
Alkuaineen isotoopit ovat atomeja, joissa on sama määrä protoneja, mutta eri määrä neutroneja. Saman alkuaineen eri isotoopit ovat kemiallisilta ominaisuuksiltaan samanlaisia, mutta poikkeavat toisistaan massaltaan.
Termi ja nimeäminen

Ensimmäisen kerran isotooppi-termiä käytti vuonna 1913 Margaret Todd, joka ehdotti nimeä Frederick Soddylle. Soddy huomasi, että eräillä alkuaineilla on useita isotooppeja, jotka kuitenkin kuuluvat jaksollisessa järjestelmässä samaan paikkaan. Tämän vuoksi Todd ehdotti nimeksi kreikankielistä sanaa, joka tarkoittaa samassa paikassa.
Isotoopit nimetään IUPAC-nimeämiskäytännön mukaisesti siten, että ensin kirjoitetaan alkuaineen nimi ja jonka perään liitetään isotoopin massaluku. Esimerkiksi helium-3 ja uraani-238. Isotooppi on mahdollista ilmaista myös käyttämällä alkuaineen lyhennettä. Tällöin massaluku kirjoitetaan lyhenteen vasemmalle puolelle yläindeksiin. Esimerkiksi 238U ja 3He. Radioisotooppeja ovat radioaktiiviset isotoopit, johtuen niiden epävakaasta atomiytimestä.
Isotooppien ominaisuuksien vaihtelu

Atomit ovat sähköisesti neutraaleja eli niillä on yhtä monta elektronia kuin ytimessä on protoneja, elleivät ne ole ionisoituneita. Saman alkuaineen isotoopeilla on sama määrä protoneja ja elektroneja, jolloin kaikki isotoopit ovat sähköisesti neutraaleja, ja koska elektronirakenne ei eroa isotoopeilla, ovat isotoopit kemiallisesti hyvin samankaltaisia. Atomin kemialliseen käyttäytymiseen vaikuttaa lähinnä elektronien sijoittuminen atomien eri energiatasoille. On kuitenkin huomattu, että raskaampien isotooppien reaktioajat ovat pidempiä kuin kevyempien. Ilmiö on havaittavissa etenkin vedyllä ja deuteriumilla (2H), sillä deuteriumin massaluku on kaksi kertaa niin suuri kuin tavallisen vedyn (1H). Raskaampien atomien isotoopeilla massalukujen suhde on huomattavasti pienempi.
Molekyylit voivat erota toisistaan siten, että molekyylin yksi tai useampi atomi on korvattu saman alkuaineen toisella isotoopilla. Esimerkiksi raskaassa vedessä on vetyjen tilalla vedyn isotooppi deuterium. Kemiallisesti aineet ovat samanlaisia, mutta esimerkiksi niiden kiehumispisteet saattavat jonkin verran poiketa toisistaan. Englanninkielinen nimitys tällaisille molekyyleille on isotopologue.
Atomin ydin koostuu positiivisesti varautuneista protoneista ja sähköisesti neutraaleista neutroneista. Koska ytimessä on positiivisia protoneita useimmiten enemmän kuin yksi, protonit hylkivät toisiaan. Ydin kuitenkin pysyy koossa vahvan vuorovaikutuksen vuoksi. Neutronit tasoittavat protonien hylkimisvoimaa. Mikäli atomissa on liian vähän tai liian paljon neutroneja, ydin voi hajota muiksi alkuaineiksi.
Esiintyminen luonnossa

Kaikilla alkuaineilla on useampia isotooppeja. Esimerkiksi kloori, joka esiintyy luonnostaan seoksena, jossa noin 3/4 atomeista on atomimassaltaan 35 ja 1/4 on massaa 37. Keskimääräinen atomimassa on siis 35,5 g/mol. Useimmilla alkuaineilla on kuitenkin vain hyvin pieni määrä vakaita isotooppeja, monilla vain yksi, eikä lyijyä raskaammilla alkuaineilla ole ainuttakaan. Epävakaat isotoopit (radioisotoopit) ovat radioaktiivisia eli atomiytimet hajoavat itsestään lähettäen säteilyä. Niin sanotut isotooppisäteilylähteet sisältävät jotain vakaaksi liian raskasta isotooppia alkuaineesta, jonka luonnossa esiintyvät isotoopit ovat vakaita. Esimerkiksi koboltin luonnolliset isotoopit ovat vakaita aineita, mutta sen epävakaata isotooppia 60Co käytetään sädehoidossa ja teollisessa  radiografiassa.
Isotoonit ja isobaarit

Ydinfysiikassa käytetään isotoopin lisäksi usein myös termejä isotooni ja isobaari:
Isotooni on ydin jonka neutroniluku on yhtä suuri, mutta varausluku erisuuri kuin ytimellä johon sitä verrataan.
Isobaari on ydin jonka massaluku on yhtä suuri kuin ytimellä johon sitä verrataan.
Radioisotoopit eli radionuklidit

Radioisotoopeja ovat isotoopit, joilla on epävakaa atomiydin. Ne pyrkivät hajoamaan toisen alkuaineen energialtaan pienemmiksi ydinlajeiksi, ts. ne ovat radioaktiivisia. Kun atomi hajoaa, energia vapautuu hiukkassäteilynä (alfa- ja beetasäteily) ja/tai sähkömagneettisena säteilynä (gammasäteily). Biologisessa tutkimuksessa yleisimmin käytettyjä isotooppeja ovat beeta-säteilijät, joita käytetään hyödyksi nestetuikespektrometriassa sekä autoradiografiassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Isotooppi Wikimedia Commonsissa
Opetus TV: Isotooppi
Taulukot: Alkuaineiden isotooppeja
Department of Chemistry at the University of Alberta: Table of Isotopic Masses and Natural Abundances (englanniksi) (pdf)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi
Dion (Koile-Syyria)

| Dion> Δῖον.Sijainti |
| --- | --- |
 Dion
Koordinaatit:  32°44′36″N, 36°00′51″E
Valtio:  Syyria
Paikkakunta:  Tell al-Ashari (?), Tafas, Dar'a
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Huippukausi:  200-luku jaa.
Kulttuuri:  antiikki
Valtakunta:  Rooman valtakunta
Alue:  Koile-Syyria, Syyria
Infobox OKNimi-testi OK: 
Dion (m.kreik. Δῖον, Dīon, myös Δία, Dia; lat. Dium) oli antiikin aikainen kaupunki Koile-Syyriassa nykyisen Syyrian alueella. Se oli yksi Dekapoliin kaupungeista. Kaupungin sijaintipaikkaa ei tunneta täydellä varmuudella, mutta nykyisin sen sijaintipaikkana pidetään yleensä nimellä Tell al-Ashari (arab. تل الأشعري‎) tunnettua telliä eli rauniokumpua, josta on löydetty antiikin aikaisen kaupungin jäänteet. Aiemmin Dion oletettiin usein samaksi kaupungiksi kuin Kapitolias (Beit Ras) sillä ajatuksella, että Kapitolias olisi ollut Dionin myöhemmän roomalaiskauden aikainen vaihe.
Maantiede

Dion sijaitsi Damaskoksesta Dekapoliin alueelle ja Juudeaan johtaneella tiellä. Kaupunki on tutkimuksen historiassa sijoitettu useisiin eri paikkoihin, ja välillä sijainti on katsottu kokonaan tuntemattomaksi. Tästä johtuen kaupunkia ei ole merkitty esimerkiksi Barrington Atlas of the Greek and Roman World -teoksen karttoihin. Sijainti Tell al-Asharissa vastaa kuitenkin hyvin antiikin aikaisia kuvauksia. Lisäksi sitä ympäröivältä alueelta ei ole löydetty merkkejä siitä, että se olisi kuulunut millekään toiselle Dekapoliin kaupungeista.
Dionin oletetun kukkulan eli Tell al-Asharin pituus on noin 400 metriä, leveys noin 250 metriä ja korkeus ympäröivään tasankoon nähden noin 30 metriä. Kaupungin akropoliina toimi kukkulan korkein kohta sen pohjoispäässä. Kukkulan länsipuolella oli suuri rotko Wadi al-Ehrer, jonka pohjalla virtasi joki. Stefanos Byzantionlaisen mukaan seudun vesi oli epäterveellistä.
Tell al-Asharin rauniokumpu sijaitsee nykyisen Syyrian eteläosissa Dar'an maakunnassa lähellä nykyistä Alashaaryn kylää, noin viisi kilometriä pohjoiseen Mzeribistä, viisi kilometriä länteen Tafasista ja noin 15 kilometriä luoteeseen Daraasta.
Historia

Tell al-Asharin kukkulalla on ollut asutusta viimeistään keskisellä pronssikaudella. Tämän muinaisaikaisen asutuksen nimeä ei tunneta. Myöhempi Dion oli taustaltaan hellenistinen kaupunki, ja se perustettiin oletettavasti Aleksanteri Suuren sotaretken jälkeen, jolloin alueelle asettui entisiä makedonialaisia sotilaita. Dionilaiset esittivät perustajakseen Aleksanterin itse, mutta todennäköisemmin perustaminen tapahtui ehkä Perdikkaan tai Antigonoksen aikana. Stefanos Byzantionlaisen mukaan kaupunki sai nimensä Makedonian Dionista.
Josephus mainitsee Dionin viidesti. Aleksanteri Jannaios valtasi kaupungin ensimmäisellä vuosisadalla eaa. Herodes Suuri voitti nabatealaiset taistelussa Dionin lähellä vuonna 31 eaa. Roomalaiset antoivat ilmeisesti Dionin monien muiden kaupunkien ohella Herodeksen valtaan tämän eläessä. Muutoin se kuului aluksi Syrian provinssiin. Arabian provinssin perustamisen vuonna 106 jaa. jälkeen Dion siirrettiin siihen.
Dion ei vaikuta koskaan nousseen erityisen merkittäväksi Dekapoliin kaupunkien joukossa. Kaupungin kukoistuskautta vaikuttaa olleen 200-luvun jaa. alku, jolloin se löi lyhyen aikaa omaa rahaa. Bysanttilaisen ajan lähteissä kaupunki esiintyy nimimuodossa Dia. Damaskioksen Isidoroksen elämässä mainitaan kaupungin olleen autiona 400-luvun lopulla tai 500-luvun alussa.
Kukkulalla on ollut asutusta vielä nykyaikanakin 1950-luvulle saakka. Sen antiikin aikaisten rakennusten kiviä on käytetty rakennusmateriaaleina sekä koristeosina seudun rakennuksissa, ja erityisen paljon tämä näkyy Tafasissa ja Mzeribissä. Tämä on aiemmin jopa johtanut teoriaan, että varsinainen Dionin kaupunkikeskus olisi sijainnut Tafasin paikalla. Sieltä ei ole kuitenkaan löydetty mitään antiikin aikaisia jäänteitä, jotka olisivat alkuperäisellä paikallaan.
Tell al-Asharin kukkulalla on suoritettu suhteellisen vähän kaivauksia, ja ne ovat keskittyneet kukkulan pohjoisosaan ja myöhäisempiin vaiheisiin eli roomalaisaikaan.
Rakennukset ja löydökset

Tell al-Asharista on tehty löytöjä pronssikaudelta roomalaiselle kaudelle. Varhaisimmat rakennusjäänteet ovat kaupunginmuurit keskiseltä pronssikaudelta. Muuria on näkyvissä kukkulan koillis-, itä- ja eteläsivulla. Muilla sivuilla rotko muodosti luonnonlinnoituksen, eikä muuria ilmeisesti ollut. Muuriin kuuluu torneja ja portti. Kukkulalla on muureja myös myöhemmältä ajalta.
Merkittävin roomalaisen ajan löytö ovat roomalaisen teatterin katsomon jäänteet. Teatteri oli suhteellisen pieni, ja sen katsomon halkaisija oli noin 20 metriä. Löytöihin lukeutuu myös muun muassa pylväiden osia ja joonialaisia kapiteeleja. Hautausmaita on löydetty kaupungin koillispuolelta. Esinelöytöihin lukeutuu muun muassa reliefejä, piirtokirjoituksia, sarkofageja ja keramiikan osia sekä rahoja, joissa esiintyy Dionin nimi. Erityisesti tätä on käytetty Tell al-Asharin sopivan sijainnin ohella todisteena sille oletukselle, että kyseinen kaupunki olisi ollut juuri Dion.
Noin 2,5 kilometriä kaupungista koilliseen sijaitsi Wadi al-Ehrerin ylittävä yhdeksänkaarinen roomalainen silta.