FFVS J 22
Kehitys ja tuotanto

Lundberg oli palannut lokakuussa 1940 Vulteen tehtailta Yhdysvalloista, missä hän oli ollut valmistelemassa asevientikiellon myötä peruuntunutta P-48 Vanguard –hävittäjän tilausta. Lundberg huomasi kollegansa Nils Söderbergin kanssa, että suunnitteluvaiheessa nimellä P.22 tunnetun konetyypin suunnittelu ja valmistus olisi tehtävä jo valmiiksi ylikuormitetun Saabin ulkopuolella. Projekti vaati merkittävää alihankintaverkostoa ja kone oli valmistettava yksinkertaisista materiaaleista, minkä seurauksena päämateriaaleiksi valittiin puu ja teräs. Kantavat rakenteet olivat rungossa ja siivissä terästä, joka oli päällystetty puisilla muotolevyillä. Koneen aerodynaamiseen suunnitteluun panostettiin suuresti, sillä ainoa saatavilla oleva moottorivaihtoehto oli teholtaan juuri ja juuri riittävä SFAn rakentama Pratt & Whitney Wasp -tähtimoottorin kopio. Rungosta tehtiin mahdollisimman kapea moottorin jälkeen, ja kone suunniteltiin yleisesti ottaen mahdollisimman virtaviivaiseksi. Siipi suunniteltiin suhteessa melko ohueksi tyvestä, ja paksuksi päästä kärkisakkauksen estämiseksi. Sisäänvedettävissä laskutelineissä oli luukut, jotka voitiin sulkea telineiden ollessa ulkona. Tämä esti soran ja mullan lentämisen telinekuiluihin, sillä Ruotsin lentokentät olivat aina 1950-luvulle asti nurmi- ja sorapintaisia. Koneeseen oli suunniteltu myös sisäänvedettävät sukset talvikäyttöä varten, mutta niitä ei tarvittu kertaakaan riittävän aurauskaluston ansiosta.
Viimeiset yksityiskohdat lyötiin lukkoon vuoden 1940 loppupuolella, ja Ruotsin hallitus myönsi tarvittavat varat prototyyppien aloittamiseen 21. helmikuuta 1941. Suunnittelutyön valmistuttua kaksi prototyyppiä koottiin Ilmailututkimuksen instituutin (FFA) tiloissa Bromman lentoasemalla lähellä Tukholmaa. Prototyyppi punnittiin ensikertaa 3. syyskuuta 1942, ja kuivapaino osoittautui hieman laskettua 1 952 kilogrammaa alhaisemmaksi. 40 minuuttia kestänyt, kaikin puolin onnistunut ensilento tehtiin 20. syyskuuta 1942 Tukholman Bromman lentoasemalta, missä FFVS:n tehdas sijaitsi. Konetta lentänyt majuri O. Enderlein kuvaili sitä ensilennon jälkeen liikehtimiskykyiseksi ja helpoksi lentää. Ainoa negatiivinen asia oli hieman laskettua korkeampi siipikuormitus. Koelento-ohjelma johti lopulta peräsimen laajentamiseen. Koneen laskeutumiseen vaatima kiitotie oli lyhimmillään 250 metriä pitkä. Syöksyssä J.22 saavutti parhaimmillaan 620 km/h nopeuden.
Toinen prototyyppi nousi siivilleen 11. kesäkuuta 1943. Koneet eivät ehtineet kuitenkaan lentää pitkään, sillä molemmat prototyypit tuhoutuivat seuraavan kahden kuukauden aikana. Ensimmäisessä onnettomuudessa luutnantti B. J. E. Salwén kuoli luultavasti hapenpuutteeseen lennon aikana. Toisessa onnettomuudessa lentäjä pystyi kävelemään pois paikalta törmäyksen jälkeen. Onnettomuus johtui moottorin sammumisesta juuri ennen laskeutumista, kun kone oli noin puunlatvojen korkeudella. Tuohon aikaan ei kuitenkaan päätetty aloittaa laajempaa tutkintaa asiaan liittyen, sillä tärkeämpänä nähtiin tyypin tuotantovalmiuteen saattaminen. Sopimus 60 koneen tilaamisesta oli tehty koneen ollessa vasta suunnittelupöydällä. Laajaa alihankintaketjua hyödyntäneen J.22-projektin merkittävimpiä alihankkijoita olivat Hägglund & Söner (rungon sisäkaarien valmistaja), See Fabriks AB (siiven sisärakenteiden valmistaja) ja AGA (siipien karkaistujen metalliosien valmistaja). Uno Särnmark valmisti koneen elektroniikan, ja Nordiska Armaturfabriken (NAF) mittaristot.
Kaikkiaan 198 konetta valmistettiin, ja niistä osa oli S.22-tiedusteluversiota, jotka erosivat normaalimallista varustukseen lisätyn SKa 4–kameran osalta. Hävittäjäversiota tuotettiin kahdessa sarjassa (J.22A ja J.22B), jotka erosivat toisistaan lähinnä aseistuksessa. Kehityskustannukset jäivät vain 22 miljoonaan ruotsin kruunuun, kun koko ilmavoimien budjetti oli samaan aikaan noin 213 miljoonaa kruunua. J.22 –projekti kasvatti ruotsin ilmailuteollisuussektoria noin 40 prosentilla vuosina 1943-1944. Suurin kuukausittainen tuotantomäärä oli 22 konetta. Kokonaishinta yhdelle koneelle oli noin 300 000 kruunua ja ilman moottoria, aseita ja laitteita noin 150 000 kruunua.