stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Välimerenmalkolmiat

| Välimerenmalkolmiat |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit
Kladi::  Koppisiemeniset
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Kladi::  Rosidit
Lahko::  Brassicales
Heimo::  Ristikukkaiskasvit
Suku::  Välimerenmalkolmiat Malcolmia  W.T.Aiton
Katso myös
   Välimerenmalkolmiat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Välimerenmalkolmiat eli malkolmiat eli meri-illakot (Malcolmia) on ristikukkaiskasveihin kuuluva kasvisuku, jossa on kuusi tai 11 lajia. Malkolmioita esiintyy Välimeren alueella ja Länsi-Aasiassa.
Tunnettuja lajeja on yksivuotisena kesäkukkana viljelty merimalkolmia eli meri-illakko eli merenrantaillakko (Malcolmia maritima), joka on kotoisin Kreikasta. Sukuun aiemmin sijoitettu afrikanmalkolmia eli afrikanillakko (Strigosella africana, syn. Malcolmia africana) siirretään lähisukuun aasianmalkolmioihin (Strigosella) ja toinen aiempi laji tyrskymalkolmia (Marcus-kochia littorea, syn. Malcolmia littorea) sukuun Marcus-kochia.
Aiheesta muualla

Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Malcolmia
Suomen Lajitietokeskus: Välimerenmalkolmiat – Malcolmia
Viktor Erik Amadeus Bosin

Viktor Erik Amadeus Bosin (1. heinäkuuta 1805 Helsinki – 27. heinäkuuta 1862 Viipuri) oli suomalaissyntyinen arkkitehti, joka toimi Viipurin kaupunginarkkitehtina vuodesta 1851 aina kuolemaansa asti.
Henkilöhistoria

Bosin oli aatelista sukua, hänen isänsä oli majuri Daniel Erik Bosin (1738–1815) ja äitinsä Maria Kristina Krygerström (1783–1816). Daniel Erik Bosin eli aviottomassa suhteessa emännöitsijänsä Maria Kristina Krygerströmin kanssa ja Viktor Bosin syntyi aviottomana lapsena. Hän jäi orvoksi jo vuonna 1816 ollessaan 11-vuotias ja siirtyi Hauhon Lautsilaan majuri Otto Wilhelm Schulmanin holhottavaksi. Bosin sai Hämeenlinnaassa yksityisopetusta, mitä hän täydensi vielä Porissa neljän vuoden ajan. Keväällä 1821 hänet otettiin oppilaaksi Haminan kadettikouluun, mistä hän valmistui joulukuussa 1824. Helmikuussa 1825 hänet ylennettiin vänrikiksi ja komennettiin Smolenskin rakuunarykmenttiin Kiovaan. Bosin osallistui Turkin sotaan vuonna 1828 ja oli mukana muun muassa valloittamassa Bukarestia sekä Giurgiewon ja Silistrian linnoituksia. Sotaretkellään Bosin kuitenkin sairastui ja hänelle myönnettiin ero palveluksesta 8. lokakuuta 1832. Erotessaan hän oli saavuttanut luutnantin arvon.
Palattuaan Suomeen Bosin siirtyi takaisin sukutilalleen Kyttälän tilalle (alk. Skyttälä), jossa hän viljeli maata. Bosin avioitui vuonna 1834 holhoojansa tyttären Fredrika Wilhelmina Sofia Schulmanin (1811–1883) kanssa. Hän joutui kuitenkin myymään tilansa, minkä jälkeen hän elätti itsensä rakennus- ja maanmittaustyöllä. Bosin hakeutui Viipurin kaupunginarkkitehdiksi 1851 edellisen kaupunginarkkitehti Lesszigin haettua eroa virastaan.
Ura Viipurin kaupunginarkkitehtina

Bosin nimitettiin kaupunginarkkitehdin virkaan 27. lokakuuta 1851. Yli kymmenvuotisen uransa aikana hän ehti jättää jälkensä kaupunkikuvaan. Bosinin piirustukset olivat hyvin laadittuja ja jatkoivat edellisten kaupunginarkkitehtien klassista tyyliä, Viipurin maistraatin arkistossa on säilynyt noin 70 Bosinin piirustusta. Hän oli ottanut kadettikoulussa opetusta sekä piirustuksessa että arkkitehtuurissa ja opiskeli siellä myös perspektiivioppia, sovellettua matematiikkaa sekä topograafista ja trigonometrista mittausta. Hän oli Hauholla asuessaan toiminut myös rakentajana. Bosinin työt sisältävät kivirakennusten ja pikkupalatsien suunnitelmia mutta myös pajoja ja varastorakennuksia. Enimmät suunnitelmat on tehty yksityistonteille. Klassismin mukaisesti Bosin suunnitteli täysipainoisia julkisivuja vaatimattomiinkin rakennuksiin ja pikkupalatsien suunnitelmissa hänen tyylinsä saattoi aiheuttaa arvostelua. Bosin oli varsin ansioitunut ja työteliäs kaupunginarkkitehti. Hänen suunnittelemansa rakennukset sopeutuivat ympäristöön ja kaupungin arkkitehtoniseen luonteeseen. Bosin toimi tehtävässä kuolemaansa asti 27. heinäkuuta 1862, jonka jälkeen kaupunginarkkitehdin virkaan tuli Johan E. Johansson.
Bosinin suunnittelemia rakennuksia Viipurissa

Juusteninkatu 3
Torkkelinkatu 3
Salakkalahdenkatu 3
Vahtitorninkatu 13
Wang Xu

| Mitalit> Maa:   Kiina.Naispaini. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Kiina.Naispaini. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Kiina.Naispaini. Olympialaiset  | Maa:   Kiina> Naispaini. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Ateena 2004 | 72 kg |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Khalkis 2002 | 72 kg |  |
|  Pronssia | New York 2003 | 72 kg |  |
| Aasian kisat  | Aasian kisat  | Aasian kisat  |  |
|  Kultaa |  Doha 2006 | 72 kg |  |
| Aasian-mestaruuskilpailut  | Aasian-mestaruuskilpailut  | Aasian-mestaruuskilpailut  |  |
|  Kultaa | Ulaanbaatar 2001 | 68 kg |  |
|  Pronssia | Biškek 2007 | 72 kg |  |
Wang Xu (kiin. 王旭, s. 27. syyskuuta 1985) on kiinalainen naispainija ja olympiavoittaja.
Wang saavutti olympiavoiton 72 kilogramman sarjassa Ateenan kesäolympialaisissa 2004. Pekingin olympialaisissa hän ei kilpaillut, mutta hänen korvaajansa Wang Jiao voitti kultaa.
Wang on voittanut olympiakullan lisäksi kerran MM-hopeaa ja -pronssia sekä vuoden 2006 Aasian kisojen kultamitalin. Aasian-mestaruuskilpailuista hän on voittanut kultaa vuonna 2001 ja pronssia vuonna 2007. Painin maailmancupissa Wang voitti pronssia vuonna 2007.
William Richard Morris

William Richard Morris, myöhemmin lordi Nuffield (10. lokakuuta 1877 – 22. elokuuta 1963) oli brittiläinen liikemies ja hyväntekijä. Hän perusti Morris Motors -autotehtaan. Tuottamalla pieniä autoja joihin yhä useammalla oli varaa, Morris sai Britannian autoteollisuudessa aikaan samanlaisen vallankumouksen kuin Henry Ford Yhdysvalloissa. Morrisin ja Austinin fuusiosta syntynyt British Motor Corporation oli vuonna 1952 maailman kolmanneksi suurin autonvalmistaja.
Nuffield oli naimisissa, mutta lapseton. Hän harjoitti hyväntekeväisyyttä 1930-luvulta asti ja testamenttasi suurimman osan omaisuudestaan perustamilleen säätiöille ja tutkimuslaitoksille sekä Oxfordin yliopistolle.
Vidal Sassoon

| Vidal Sassoon |
| --- | --- |
 Sassoon vuonna 2006
Henkilötiedot
Syntynyt: 17. tammikuuta 1928 Hammersmith, Lontoo, Britannia
Kuollut: 9. toukokuuta 2012 (84 vuotta) Los Angeles, Yhdysvallat
Kansalaisuus:  Iso-Britannia
Ammatti:  kampaaja ja liikemies
Puoliso:  Elaine Sassoon (1956–1963)   Beverly Adams (1967–1980)   Jeanette Hartford-Davis (1983–?)    Rhonda Sassoon (1992–2012)
Aiheesta muualla
Kotisivu
Vidal Sassoon, CBE (17. tammikuuta 1928 Lontoo, Britannia – 9. toukokuuta 2012 Los Angeles, Yhdysvallat) oli brittiläinen kampaaja ja liikemies. Sassoon oli tunnettu uusien hiustyylien luomisesta ja hänen nimeään käytetään maailmanlaajuisesti myydyissä hiustuotteissa. Hän kehitti geometristen muotojen pohjalle rakentuneita helppohoitoisia kampaustyylejä, ja hänen pienestä Lontoon-salongistaan tuli 1960-luvulla muotikeskus. Sassoon laajensi liiketoimintaansa tämän jälkeen Britannian ulkopuolella ja myi lopulta oikeudet tuotteisiinsa 1980-luvulla. Hän oli myös sionisti ja filantrooppi ja rahoitti Vidal Sassoon International Center for the Study of Antisemitism -tutkimuskeskuksen perustamisen.
Nuoruus

Vidal Sassoon syntyi juutalaiseen perheeseen Shepherd’s Bushissa, Lontoossa. Hänen isänsä Jack Sassoon oli kreikkalainen ja äitinsä Betty ukrainalais-brittiläinen. Sassoonilla oli nuorempi veli, Ivor, joka kuoli sydänkohtaukseen 46 vuoden iässä. Jack Sassoon jätti perheensä toisen naisen vuoksi Vidalin ollessa kolmevuotias ja Ivorin kuusi kuukautta. Betty-äidillä ei ollut varaa elättää poikia, joten he asuivat ensin tätinsä luona ja Vidalin ollessa viisivuotias heidät jouduttiin lähettämään juutalaiseen orpokotiin. He elivät orpokodissa yli kuusi vuotta, kunnes heidän äitinsä otti heidät takaisin avioiduttuaan uudestaan. Vidalin äidillä ei edelleenkään ollut varaa järjestää pojilleen opetusta, ja Vidal jätti koulun 14-vuotiaana. Tämän jälkeen hän työskenteli apulaisena eräässä yhdistetyssä kauneushoitolassa ja parturi-kampaamossa.
Vaikka Sassoon ei ollutkaan uskonnollinen, hän oli juutalainen ja sionisti. Hän liittyi 17-vuotiaana 43 Group -liikkeeseen, joka taisteli Lontoon kaduilla Oswald Mosleyn fasisteja vastaan. Sassoon lähti vuonna 1948 Israeliin, missä työskenteli kibbutzilla ja liittyi armeijaan. Hän taistelikin vuoden 1948 Israelin itsenäisyyssodassa.
Hiusalan vaikuttaja

Israelissa Sassoon haaveili arkkitehdin urasta, mutta hänen köyhä perheensä kutsui hänet kuitenkin takaisin Lontooseen. Hän jatkoi uraansa parturialalla ja opiskeli sitä Raymond Bessonen apulaisena. Sassoon avasi 1954 ensimmäisen oman salonkinsa. Seuraavien yhdeksän vuoden aikana hän kehitti omanlaisen geometrisen hiustyylin, johon hän sai omien sanojensa mukaan vaikutteita Bauhaus-arkkitehtuurista. Sassoonista tuli tunnettu, kun hän muotoili 1963 näyttelijä Nancy Kwanille eräänlaisen polkkatukan, jossa oli geometrisiä, teräviä kulmia. Sassoonin luoma tyyli oli vallankumouksellinen, sillä naisilla muodissa ollut niin sanottu ”mehiläispesä”-kampaus oli vaikeahoitoinen. Sassoon teki kampauksia, jotka olivat helppohoitoisia ja antoivat naisille lisää henkilökohtaista vapautta.
Sassoonin pienestä salongista tuli muotikeskus, ja siellä vieraili ihmisiä näkemässä salongin julkkisasiakkaita. Sassoonin asiakkaisiin kuuluivat muun muassa Twiggy, Jean Shrimpton ja Terence Stamp. Hän teki yhteistyötä myös elokuva-alan kanssa, ja Roman Polański käytti hänen salonkiaan elokuvassa Inho. Polański myös maksoi Sassoonille 5 000 dollaria, jotta tämä leikkaisi Mia Farrow’n hiukset elokuvaan Rosemaryn painajainen.
Sassoon laajensi pian suosion saavuttamisen jälkeen toimintaansa Yhdysvaltoihin. Hän avasi vuonna 1964 toimipisteen New Yorkiin. Seuraavan viiden vuoden aikana hän perusti salongin Torontoon ja Beverly Hillsiin ja parturikoulun Lontooseen. Sassoon aloitti vuonna 1973 hiustenhoitotuotteiden myymisen, ja vuosikymmenen puolivälissä hänellä oli jo 14 salonkia ja kolme koulua Yhdysvalloissa, Kanadassa, Britanniassa ja Saksassa. Hän mainosti tuotteitaan sloganilla ”Jos et näytä hyvältä, emme mekään näytä hyvältä.” Tuotteita myytiin vuodessa parhaimmillaan yli sadan miljoonan dollarin arvosta. Sassoon itse lopetti hiusten leikkaamisen vuonna 1971 ja luovutti samalla salonkiensa luovan johtajan paikan Roger Thompsonille.
Sassoon kiinnostui 1970-luvulla toisen vaimonsa Beverly Adamsin kanssa hyvinvointialasta. He kirjoittivat siitä bestseller-kirjan A Year of Beauty and Health (1975). Lisäksi Sassoon veti hetken omaa talk show -ohjelmaansa, Your New Day (1980), joka keskittyi erityisesti elämäntaitoihin.
Sassoon myi tuotteidensa oikeudet 1980-luvulla keskittyäkseen filantropiaan. Hän rahoitti muun muassa Jerusalemin heprealaisen yliopiston yhteyteen perustetun tutkimuskeskuksen, jonka nimeksi tuli Vidal Sassoon International Center for the Study of Antisemitism.
Sassoon oli myynyt tuotteiden oikeudet Richardson-Vicksille, jonka Procter & Gamble osti vuonna 1985. Sassoon ja Procter & Gamble neuvottelivat 1988 uudelleen sopimuksen nimen käyttöoikeudesta. Sassoon nosti kuitenkin 2003 oikeusjutun Procter & Gamblea vastaan ja väitti, että yritys tuhoaa tarkoituksella brändiä muiden merkkiensä, kuten Pantenen myynnin edistämiseksi. Osapuolet sopivat lopulta asian ennen oikeudenkäyntiä.
Yksityiselämä

Sassoon avioitui ensimmäisen vaimonsa Elaine Woodin kanssa vuonna 1956, mutta he erosivat vuonna 1963. Toisen avioliittonsa hän solmi 1967 kanadalaisen näyttelijä Beverly Adamsin kanssa. He saivat neljä lasta, kaksi poikaa ja kaksi tytärtä, ja erosivat 1980. Sassoonin kolmas vaimo oli Jeanette Hartford-Davis, jonka kanssa hän avioitui 1983. Liitto ei kestänyt pitkään, ja neljännen kerran Sassoon meni naimisiin vuonna 1992, muotoilija Ronnie Holbrookin kanssa. Sassoon muutti vuonna 1968 toisen vaimonsa Beverly Adamsin kanssa New Yorkiin ja 1975 Beverly Hillsiin.
Sassoonilla diagnosoitiin leukemia vuonna 2009, ja hän kuoli sairauteen kotonaan Los Angelesissa 9. toukokuuta 2012.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vidal Sassoon Wikimedia Commonsissa
Vidal Sassoonin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa (Arkistoitu – Internet Archive)
The Vidal Sassoon International Center for the Study of Antisemitism (englanniksi)
Vidal Sassoonin salainen elämä (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Haastattelu iraninjuutalaisessa lehdessä (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Sassoonin nimeä kantava salonki.
Wally Hilgenberg

Walter "Wally" Hilgenberg (19. syyskuuta 1942 – 23. syyskuuta 2008) oli yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja. Hänen yliopistonsa oli Iowan yliopisto. Vuosina 1964–1979 hänen ammattilaisseuroinaan olivat NFL:ssa Detroit Lions ja Minnesota Vikings.
Hilgenberg kuoli 66-vuotiaana ALS-tautiin, joka oli todettu vuonna 2006.
Wang Xin (sulkapalloilija)

| Wang Xin> 汪鑫 |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 10. marraskuuta 1985 (ikä 38) Liaoning
Kansalaisuus:   Kiina
Sulkapalloilija
Pituus:  165 cm
Paino:  55 kg
Kätisyys:  vasen
Korkein listasijoitus:  1. (23.9.2010)
| Mitalit> Maa:   Kiina.Naisten sulkapallo.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Kiina.Naisten sulkapallo.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Kiina.Naisten sulkapallo.MM-kilpailut  | Maa:   Kiina> Naisten sulkapallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Pariisi 2010 | kaksinpeli |  |
|  Pronssia | Lontoo 2011 | kaksinpeli |  |
Wang Xin (kiin. 汪鑫; s. 10. marraskuuta 1985 Liaoning) on kiinalainen sulkapalloilija. Vuonna 2010 hänet valittiin BWF:n vuoden naispelaajaksi. Wang oli maailmanlistan ykkösenä vuonna 2010.
MM-kilpailuissa Wang on saavuttanut hopeaa ja pronssia.
Vapaapaini

Vapaapaini on kansainvälisen painiliiton Filan alainen olympialaji. Maailmalla vapaapaini on olympialaisissa kilpailtavista painimuodoista kreikkalais-roomalaista painia suurempi laji. Esimerkiksi Yhdysvalloissa, Iranissa, Turkissa ja entisissä Neuvostoliiton maissa on jokaisessa miljoonia vapaapainin harrastajia.
Säännöt

Pistelasku ja säännöt ovat samat kuin kreikkalais-roomalaisessa eli ranskalaisessa painissa, paitsi sallittuja myös otteet jaloista ja jaloilla. Lisäksi vapaapainissa clinch-ote tapahtuu vasta, jos kumpikaan painijoista ei ole suorittanut pisteitä ennen 2 minuutin pituisen erän loppua.
Clinch-ote tapahtuu siten, että tuomari valitsee arpomalla ottelijan, joka saa ottaa kahdella kädellä otteen vastustajan polven ympäriltä. Vastustajan jalka pitää olla tässä tilanteessa painimaton keskiympyrä sisällä. Jos otteen ottanut painija ei suorita pistettä 30 sekunnin sisällä, niin toinen painija saa pisteen ja voittaa erän.
Kansainvälisiä vapaapainikilpailuja

Kesäolympialaiset neljän vuoden välein
maailmanmestaruuskilpailut
maailmancup, jokavuotinen maajoukkuekilpailu
Euroopan-mestaruuskilpailut
Ivan Yarigin Open Krasnojarsk, Venäjä
Dave Schultz Memorial International, CO, USA
Aleksander Medved turnaus Minsk, Valko-Venäjä
Küllo Koiv Memorial, Viljandi, Viro
Naisten paini

Naispaini on naisten harjoittamaa painia. Lajin kattojärjestö on kansainvälinen painiliitto UWW. Naispainin säännöt muistuttavat sääntöjä miesten vapaapainissa, kuitenkin kokonelson-ote on kielletty parterre- sekä pystyasennossa. Kansainvälisellä tasolla aikuiset painivat kahdeksassa painoluokassa, jotka ovat 48 kg, 53 kg, 55 kg, 58 kg, 60 kg, 63 kg, 69 kg ja 75 kg. Olympialaisissa painitaan kuudessa painoluokassa: 48 kg, 53 kg, 58 kg, 63 kg, 69 kg ja 75 kg.
Naispaini oli ensimmäisen kerran olympialaisten ohjelmassa 2004 Ateenan kisoissa, jolloin painittiin neljässä painoluokassa. Ensimmäiset MM-kilpailut järjestettiin vuonna 1987 Norjan Lorenskogissa.
Suomalaisista naispainijoista Tiina Ylinen ja Sarianne Savola ovat voittaneet EM-pronssia. Petra Olli saavutti nuorten olympiapronssia alle 46-kiloisten tyttöjen sarjassa Singaporessa 2010.
Muuta

Yhdysvalloissa harrastetaan kouluissa folk-style painia, joka on hyvin samantapaista kuin kansainvälinen olympiakisojen vapaapaini. Koulupainia on kuitenkin tehty vieläkin riskittömämmäksi. Siinä on kielletty muun muassa laajakaariset heitot. Lisäksi suurimmat erot pistelaskussa ovat siltatilanne ja alta vastustajan otteesta irrottautuminen. Siltatilanteessa tulee pisteitä sen mukaan, kuinka kauan ottelija pitää vastustajaa siltatilanteessa. Mattopainissa alla olevaa hyvitetään, jos hän vapautuu otteesta ja pääsee ylös.
Tunnettuja suomalaisia vapaapainijoita

Arvo Haavisto
Eino Leino
Erkki Penttilä
Hermanni Pihlajamäki
Hjalmar Nyström
Jere Heino
Jukka Rauhala
Kaarlo Mäkinen
Kalle Anttila
Kustaa Pihlajamäki
Kyösti Luukko
Lennart Viitala
Niilo Turkkila
Pekka Rauhala
Petra Olli
Taisto Kangasniemi
Tauno Jaskari
Ville Heino
Väinö Penttala
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Naispainin näytösottelu käynnissä
Wallén

Wallén, Wallen tai Walleen on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Carl Edvard Walleen (1819–1856), valtioneuvos, kenraalikuvernöörin kansliapäällikkö, C. J. Walleenin poika
Carl Johan Walleen (1781–1867), suomalainen maaherra ja valtioneuvos
Carl Alphonse Walleen-Bornemann (1863–1941), suomalais-tanskalainen vapaaherra, sotilas, kirjailija ja kääntäjä
Daniel Wallén (s. 1975), ruotsalainen pöytäjääkiekkoilija
Daniela Wallen (s. 1995), venezuelalainen koripalloilija
Emil Stjernvall-Walleen (1806–1890), suomalainen valtioneuvos ja ministerivaltiosihteeri
Göran Wallén (1941–2018), suomalainen urheilutoimittaja
Jeremias Wallén (1693–1772), suomalainen lakimies, valtiopäiväedustaja ja maaherra
Karl Magnus Mikael Walleen (1858–1933), suomalainen tilanomistaja ja valtiopäivämies, Vladimir Alfons Walleenin poika
Lena Hjelm-Wallén (s. 1943), ruotsalainen poliitikko
Martti (Christian) Wallén (1948–2024), suomalainen bassolaulaja
Morgan Wallen (s. 1993), yhdysvaltalainen laulaja ja lauluntekijä
Soffy Walleen (1861–1940), tanskalainen näyttelijä
Ville Wallén (s. 1976), suomalainen jalkapallomaalivahti
William Wallén (s. 1991), ruotsalainen jääkiekkoilija
Vladimir Alfons Walleen (1820–1870), suomalainen kenraalimajuri ja kuvernööri.
William Hurlstone

William Yeates Hurlstone (7. tammikuuta 1876 – 3. toukokuuta 1906) oli brittiläinen säveltäjä. Hän syntyi köyhtymisestä kärsineeseen taiteelliseen perheeseen ja oli sairaalloinen jo teini-ikäiseksi tullessaan. Hän kuoli 30-vuotiaana astman takia; alle vuotta aiemmin hän oli saanut nimityksen Royal College of Musicin professoriksi. Hänen teostensa joukossa ovat d-molliviulusonaatti (1896), Variations on an Original Theme (1896) ja The Magic Mirror -orkesterisarja (1900).
Viktor Frankl

| Viktor E>  Frankl |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Viktor Emil Frankl
Syntynyt: 26. maaliskuuta 1905 Wien
Kuollut: 2. syyskuuta 1997 (92 vuotta) Wien
Kansalaisuus:  itävaltalainen
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Wienin yliopisto
Oppilaat:  Raymond Ackerman
Tutkimusalue:  psykiatria, neurologia
Viktor Emil Frankl (26. maaliskuuta 1905 Wien – 2. syyskuuta 1997 Wien) oli itävaltalainen neurologi ja psykiatri, joka tunnetaan logoterapian perustajana. Hän toimi Wienin yliopiston lääketieteellisessä tiedekunnassa psykiatrian ja neurologian professorina 1930-luvulla. Hänen logoterapeuttista lähestymistapaansa kutsuttiin psykologian kolmanneksi wieniläiseksi koulukunnaksi Sigmund Freudin ja Alfred Adlerin jälkeen.
Suomennetut teokset

Frankl, Viktor E.: Ihmisyyden rajalla.  (Alkuteos Ein Psycholog erlebt das Konzentrationslager)  Suomentanut Jokinen, Osmo & Sandborg, Eila. Helsinki:  Otava, 1978.  ISBN 951-1-04774-4.
Frankl, Viktor E.: Elämän tarkoitusta etsimässä.  (Alkuteos The Unheard Cry for Meaning)  Suomentanut Furman, Ben. Helsinki:  Otava, 1980.  ISBN 951-1-05932-7.
Frankl, Viktor E.: Olemisen tarkoitus.  (Alkuteos Ärztliche Seelsorge)  Suomentanut Jokinen, Osmo & Sandborg, Eila. Helsinki:  Otava, 1983.  ISBN 951-1-07238-2.
Frankl, Viktor E.: Itsensä löytäminen.  (Alkuteos Psychotherapie für den Laien)  Suomentanut Leistén, Paula. Helsinki:  Kirjayhtymä, 1984.  ISBN 951-26-2624-1.
Frankl, Viktor E.: Ehjä ihmiskuva.  (Alkuteos Das Menschenbild der Seelenheilkunde)  Suomentanut Leistén, Paula. Helsinki:  Kirjayhtymä, 1986.  ISBN 951-26-3014-1.
Frankl, Viktor E.: Tarkoituksellinen elämä.  (Alkuteos Die Sinnfrage in der Psychotherapie)  Suomentanut Stén, Raija-Leena & Stén, Matti. Helsinki:  Otava, 1986.  ISBN 951-1-08420-8.
Frankl, Viktor E. ym.: Tahdonvoimalla terveeksi. Viktor E. Franklin logoterapia..  (Alkuteos Sinn-voll heilen)  Suomentanut Kortekallio, Helena. Helsinki:  Kirjayhtymä, 1986.  ISBN 951-26-2818-X.
Frankl, Viktor E.: Tiedostamaton Jumala.  (Alkuteos Der unbewusste Gott)  Suomentanut Kyrö, Marja. Helsinki:  Kirjayhtymä, 1987.  ISBN 951-26-3038-9.
Frankl, Viktor E.: Logoterapia – avain mielekkääseen elämään.  (Alkuteos The Will to Meaning)  Suomentanut Viitanen, Raija. Helsinki:  Lyhytterapiainstituutti, 2005.  ISBN 952-5174-22-0.
Aiheesta muualla

Purjo, Timo: Logoterapia Viktor Frankl Institute Finland.  2013. Viitattu 07.05.2018.
Nurmela, Risto: Viktor Franklin juutalaisuuden merkitys logoterapialle Ennen & Nyt - Historian Tietosanomat. Viitattu 07.05.2018.
Kadonneen tarkoituksen metsästys Yle - Terveys.  6.11.2009. Viitattu 07.05.2018.
Systä, Petteri: Viktor E. Frankl löysi keskitysleirilläkin elämästään tarkoituksen Hybris verkkolehti. Arkistoitu 7.5.2018. Viitattu 07.05.2018.
The Blog - Richard Geib's Personal Website: from Man's Search for Meaning by Viktor Frankl (englanniksi)
Suomen Logoterapiainstituutti: Viktor E. Franklin lyhyt elämäkerta
Vasili Šukšin

| Vasili Šukšin |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 25. heinäkuuta 1929 Srotski, Neuvostoliitto
Kuollut: 2. lokakuuta 1974 (45 vuotta) laivalla Volga-joella
Ammatti:  elokuvaohjaaja, kirjailija, käsikirjoittaja, näyttelijä
Ohjaaja
Tunnetuimmat ohjaukset:  Punainen heisipuu (1974)
Aiheesta muualla
www.shukshin.ru
IMDb 
Elonet
Vasili Makarovitš Šukšin (ven. Васи́лий Мака́рович Шукши́н, 25. heinäkuuta 1929 Srotski, Altai, Neuvostoliitto – 2. lokakuuta 1974 laivalla Volga-joella) oli venäläinen kirjailija, käsikirjoittaja, elokuvaohjaaja ja näyttelijä. Hän oli 1960-luvun neuvostokulttuurin keskeisiä hahmoja. Šukšinin tunnetuin elokuva on Punainen heisipuu, joka perustuu häneen omaan teokseensa. Šukšin näytteli myös pääosan.
Elämä

Šukšin syntyi suhteellisen hyvin toimeentulevaan ersäläiseen talonpoikaisperheeseen. Perhe menetti omaisuutensa Neuvostoliiton kollektivisoidessa maatiloja 1930-luvulla. Tämä ei kuitenkaan pelastanut Šukšinin isää, joka teloitettiin vuonna 1933. Kun hänen isäpuolensakin kaatui toisessa maailmansodassa, nuori Šukšin joutui ottamaan vastuuta perheestä. Šukšin asui 16-vuotiaaksi kotikylässään ja työskenteli kolhoosissa ja myöhemmin eri puolilla Keski-Venäjää. Opiskelut teknisessä koulussa jäivät kahteen vuoteen, ja 1940-luvun lopulla Šukšin työskenteli mekaanikkona.
Vuosina 1949–1953 hän palveli merimiehenä Mustanmeren laivastossa Sevastopolissa. Mahahaava päätti palveluksen, mutta armeija-aikoinaan Šukšin oli alkanut kirjoittaa lyhyitä kertomuksia, joita ei kuitenkaan vielä julkaistu. Vapauduttuaan armeijasta Šukšin palasi synnyinseudulleen Srotskiin, suoritti opintonsa loppuun ja toimi kirjallisuuden ja venäjän kielen opettajana sekä koulun johtajana.