stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tyyne Leivo-Larsson
Perhe

Tyyne Leivo-Larssonin puoliso oli Lohjassa syntynyt insinööri Bror Nils Larsson (1906-1975), joka työskenteli muun muassa Imatran Voiman laboratoriopäällikkönä. Pariskunta oli lapseton.
Teokset

Elämässä tapaa ja tapahtuu.  Helsinki:  Weilin + Göös, 1970.
Artturi Koskinen

Artturi Koskinen vuonna 1968.
Eino Artturi Koskinen (9. kesäkuuta 1904 Karstula – 19. toukokuuta 1981 Karstula) oli suomalainen pienviljelijä ja SDP:n kansanedustaja vuosina 1948–1958 ja 1962–1970. Hänet valittiin kansanedustajaksi Keski-Suomesta.
Koskinen syntyi Karstulassa ja kävi kansakoulun. Hänen vanhempansa olivat pienviljelijä Juho Heikki Koskinen ja Selma Poikonen. Hän toimi kotitalossaan pienviljelijänä vuodesta 1918. Myöhemmin hän oli ansiotyössä tukinajossa hevosmiehenä. Kansanedustajakausien välissä 1959–1962 hän toimi levikkipäällikkönä. Hän oli pitkäaikainen Karstulan kunnanvaltuuston jäsen ja kunnanhallituksen varapuheenjohtaja. Hän oli vuodesta 1930 naimisissa Saima Ester Kakon kanssa.
Koskinen oli korpraali sotilasarvoltaan ja vuodesta 1966 kunnallisneuvos. Hän oli presidentin valitsijamiehenä kolmesti (1950, 1956, 1962) ja kuoli Karstulassa 76-vuotiaana.
Koskisen tyttären Mairen puoliso oli kansanedustaja Pertti Hietala.
Aiheesta muualla

.aspx Artturi Koskinen Suomen kansanedustajat. Eduskunta.
SDP:n kansanedustajat
| n k Sosiaalidemokraattien kansanedustajat 1948–1951 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (54):  Aattela (1949–1951)  Andersson (1951)  Alanko  G. Andersson  Brander-Wallin  Eskola  Fagerholm  Hakkila  Henriksson  Helenius (1949–1951)  Hiilelä  Hiltunen  Huunonen  Hykkäälä  Härmä  Jokinen  Juutilainen (1948–1949†)  Järvinen (1948–1951)  Kajala  Kalavainen  Karjalainen  Karvonen  Kilpeläinen  Koivulahti-Lehto  Koskinen  Kuittinen  Kulovaara  Käkelä  Lehtokoski (1948–1949†)  Leivo-Larsson  Lepistö  Lumme (1948–1949)  Malkamäki  Muikku  Niemi  Nurminen  Paasio  Peltonen  Penttala  Pesonen  Pusa  Pyy  Pyörtänö  Raatikainen  Rantala  Raunio  Salmela-Järvinen  Simonen  Sävelä  Takki  Tervo  A. Tolonen (1949–1951)  J. Tolonen  Turkka  Turunen  Varjonen  Welling  Väyrynen 
| n k Sosiaalidemokraattien kansanedustajat 1951–1954 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (53):  Ahonen  Alanko  Antikainen  Brander-Wallin  Eskola  Fagerholm  Haapasalo  Hakkila  Heinonen  Helle  Henriksson  Hiilelä  Hiltunen  Huunonen  Hykkäälä  Jokinen  Kalavainen  Karjalainen  Karvonen  Kilpeläinen  Kokkola  Koskinen  Kuittinen  Kulovaara  Käkelä  Leivo-Larsson  Lepistö  Leskinen  Lukkarinen  Malkamäki  Mohell (1952–1954)  Muikku  Niemi  Nurminen  Paasio  Peltonen  Pesonen  Rantala  Raunio  Salmela-Järvinen  Simonen  Sundman  Suominen  Sävelä  Takki (1951–1952)  Tanner  Tervo  Tikkaoja  Toivonen  Turkka  Turunen  Virtanen  Väisänen  Väyrynen 
| n k Sosiaalidemokraattien kansanedustajat 1954–1958 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (54):  Ahonen  Alanko  Antikainen (1954–1955)  Brander-Wallin  Fagerholm  Flinck  Haapasalo  Hakkila  Heinonen  Helle  Henriksson  Hiilelä  Hiltunen  Hostila (1956–1958)  Hult  Hykkäälä  Jokinen  Kajala  Kalavainen  Karjalainen  Karvonen  Kauhanen  Kilpeläinen (1954–1955†)  Kokkola  Koskinen  Kuittinen (1954–1956†)  Kulovaara  Käkelä  Leivo-Larsson  Lepistö  Leskinen  Liljeström (1955–1958)  Lindblom  Lukkarinen  Malkamäki  Matilainen (1956–1958)  Mohell  Muikku  Nurminen  Paasio  Paasivuori  Peltonen  Pesonen  Pusa (1955–1958)  Rantala  Raunio  Salmela-Järvinen  Simonen  Sundman  Suominen  Sävelä  Tervo (1954–1956†)  Tikkaoja  Turkka  Turunen  Virtanen  Väyrynen 
Vaasan läänin itäisen vaalipiirin kansanedustajat
| n k Vaasan läänin itäisen vaalipiirin kansanedustajat 1948–1951 |
| --- | --- |
Kansanedustajat (11):  Ala-Mäyry  Hetemäki  Koivulahti-Lehto  Koskinen  Palovesi  Pekkala  Peltonen  Puumalainen  Rankila  Vesterinen  Vilhula 
| n k Vaasan läänin itäisen vaalipiirin kansanedustajat 1951–1954 |
| --- | --- |
Kansanedustajat (12):  Ahonen  Hetemäki  Koivunen  Koskinen  Leivonen  Lukkarinen  Palovesi  Peltonen  Puumalainen  Rankila  Saari  Vilhula 
| n k Vaasan läänin itäisen vaalipiirin kansanedustajat 1954–1958 |
| --- | --- |
Kansanedustajat (12):  Ahonen  Hetemäki  Jämsén  Kiviaho  Koivunen  Koskinen  Leikola  Lukkarinen  Palovesi  Peltonen  Rankila  Saari (1954–1955†)  Uusitalo (1955–1958) 
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Eduskunta
Jouko Koskinen (yritysjohtaja)

Jouko Tapani Koskinen (7. syyskuuta 1936 Karstula – 27. huhtikuuta 2021 Helsinki) oli suomalainen yritysjohtaja ja diplomi-insinööri, joka teki uransa Neles-venttiilivalmistajan palveluksessa vuodesta 1968 vuoteen 1996, ensin teknisenä johtajana ja sitten toimitusjohtajana vuodesta 1980 alkaen. Hän oli keskeinen henkilö Neleksen ja yhdysvaltalaisen teollisuusventtiilivalmistaja Jamesburyn fuusiossa 1990-luvun taitteessa. Vuonna 2003 julkaistiin hänen laatimansa liki 500-sivuinen Neleksen historiikki.
Koskinen oli kyläseppien sukua Keski-Suomen Karstulasta. Keskikoulun loppuvaiheissa perhe muutti Somerolle, ja lukion Koskinen suoritti Forssan yhteislyseossa. Hän valmistui diplomi-insinööriksi vuonna 1963 Helsingin Teknillisen korkeakoulun koneenrakennusosaston konstruktiiviselta linjalta. Ensimmäinen alan työpaikka oli E. Santasalo Oy:ssä teollisuuden hammasvaihteiden parissa 1962–1968.
Teoksia

Neles. Nelimarkan oivalluksista maailmanmaineeseen. Metso Automation, Ajatus Kirjat / Gummerus 2003. ISBN 9512065401.
Koskisammakonsammal

| Koskisammakonsammal |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen 
Suomessa::  Elinvoimainen
   
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Ryhmä::  Sammalet Bryobionta
Kaari::  Lehtisammalet Bryophyta
Luokka::  Aitosammalet Bryopsida
Lahko::  Hypnales
Heimo::  Amblystegiaceae
Suku::  Sammakonsammalet Hygroamblystegium
Laji::  fluviatile
Kaksiosainen nimi
 Hygroamblystegium fluviatile  (Hedw.) Loeske 
Synonyymit
 koskiritvasammal (Amblystegium fluviatile (Hedw.) Schimp.) 
Katso myös
   Koskisammakonsammal Wikispeciesissä   Koskisammakonsammal Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Koskisammakonsammal (Hygroamblystegium fluviatile) on lehtisammallaji ritvasammalten heimossa (Amblystegiaceae). Sen levinneisyysaluetta on Maan pohjoispuolisko ja Andit Etelä-Amerikassa. Suomessa laji ei ole kovin yleinen mutta esiintyy suurimmassa osassa eliömaakunnista. Koskisammakonsammal kasvaa matalassa virtaavassa vedessä koskien ja purojen kivillä tai puunjuurilla.
Korpisieppari

| Korpisieppari |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Tyrannit Tyrannidae
Suku::  Siepparit Empidonax
Laji::  virescens
Kaksiosainen nimi
 Empidonax virescens  Vieillot, 1818 
Katso myös
   Korpisieppari Wikispeciesissä   Korpisieppari Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Korpisieppari (Empidonax virescens) on pohjoisamerikkalainen pienikokoinen varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on noin 11,5 cm, siipien kärkiväli 21–24 cm ja paino keskimäärin 12–13 g. Korpisiepparin höyhenpuku on päältä oliivinvihertävä ja alapuolelta kellahtava tai oliivinharmaa. Siivellä on kaksi valkoista juovaa. Korpisieppari istuu pystyasennossa oksalla tai muulla tähystyspaikalla ja tekee nopeita pyrähdyksiä lentävien hyönteisten perään, aivan kuin harmaasieppo. Sukupuolet ovat samanvärisiä.
Esiintyminen

Korpisieppari elää Yhdysvaltain itäosissa Pohjois-Dakotan kaakkoisosista Teksasiin ja Floridaan. Lajin elinympäristön ala on noin kolme miljoonaa neliökilometriä ja sen kannan koko on noin 4,7 miljoonaa yksilöä. Se on muuttolintu, joka talvehtii Keski-Amerikan Nicaraguasta Venezuelaan. Laji on tavattu Islannissa 1967. Lajin kanta on elinvoimainen.
Elinympäristö

Korpisieppari elää tuoreissa ja soistuneissa metsissä, etenkin tulvien vaivaamissa pyökkivaltaisissa metsissä.
Lisääntyminen

Pesä on maljamainen kuppi pensaan oksalla. Lehmäturpiaali (Molothrus ater) loisii korpisiepparin pesissä, mutta vain 16 % turpiaalin poikasista suoriutui lentokykyisiksi sen pesissä.
Ravinto

Lentävät ja lehvästössä elävät hyönteiset ja muut niveljalkaiset. Toisinaan se syö myös marjoja.
Aiheesta muualla

BioOne (Väitöskirja)
South Dakota Birds and Birding
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q252175  Wikispecies: Empidonax virescens  ABA: acafly  ADW: Empidonax_virescens  Avibase: 2778A3F42BBFEBD5  BirdLife: 22699842  BOLD: 9936  BOW: acafly  CoL: 39HWP  eBird: acafly  EUNIS: 101035  EURING: 9140  Fauna Europaea: 97108  Fauna Europaea (new): 274d994b-c409-4cfb-81ee-910bdfb5fe64  GBIF: 2482802  GNAB: acadian-flycatcher  iNaturalist: 16638  IRMNG: 10192893  ITIS: 178339  IUCN: 22699842  NatureServe: 2.103712  NBN: NHMSYS0021164853  NCBI: 209628  Neotropical: acafly  Observation.org: 73962  OBIS: 1484438  ODNR: acadian-flycatcher  Open Tree of Life: 675007  Xeno-canto: Empidonax-virescens
Jarkko Koskinen (professori)

Jarkko T. Koskinen (s. 1968) on suomalainen tekniikan tohtori ja geodeetikko, joka työskentelee Maanmittauslaitoksen (MML) Paikkatietokeskuksen (aiemman Geodeettisen laitoksen seuraaja, FGI) ylijohtajana ja professorina, ja toimii myös MML:n varapääjohtajana. Hän on toiminut MML:n professorina vuodesta 2011 lähtien. Tätä ennen hän työskenteli tutkimusprofessorina Ilmatieteen laitoksella (2003-2011).
Koskinen valmistui diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta (TKK) vuonna 1994. Tekniikan tohtoriksi hän tuli samasta korkeakoulusta vuonna 2001. Hänen englanninkielinen artikkeliväitöskirjansa (2001) TKK:n Avaruustekniikan laboratoriolle tarkasteli lumen kaukokartoitusta mikroaaltoalueen SAR-tutkan avulla. Tutkimustyö oli otsikoitu Snow monitoring using microwave radars.
Koskinen valittiin Aalto-yliopiston Vuoden 2021 alumniksi. Koskinen johtaa Euroopan avaruusjärjestön (ESA) kaukokartoitusohjelmakomiteaa.
Aiheesta muualla

Jarkko Koskisen julkaisuja Google Scholarissa (englanniksi) (scholar.google.com)
Jarkko Koskinen. National Land Survey of Finland, FGI. Dr. Tech, Prof (englanniksi) ()
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Tieteilijät :  DBLP  ORCID
Batman

| Batman |
| --- | --- |
 Batman. Piirros Jim Lee, tussaus Scott Williams.
Luoja(t):  Bob Kane Bill Finger
Kustantamo:  DC Comics
Ensiesiintyminen:  Detective Comics #27 (toukokuu 1939)
Henkilötiedot
Oikea nimi:  Bruce Wayne / Tim Fox
Status:  Aktiivinen
Ryhmäsidokset:   Oikeuden Puolustajat  Ulkopuoliset  Batman Incorporated  Batmen of All Nations 
Henkilöllisyydet:  Matches Malone, Lefty Knox
Voimat:   Korkea fyysinen kunto  Neron tasoa vastaava älykkyys  Maailman paras etsivä  Kamppailulajien ja lähitaistelun mestari 
Suhteet
Sukulaiset:  Simon Hurt (esi-isä) Thomas Wayne (isä, kuollut) Martha Wayne (äiti, kuollut) Alfred Pennyworth (hovimestari ja ottoisä) Dick Grayson (adoptiopoika) Tim Drake/Wayne (adoptiopoika) Damian Wayne (oletettu biologinen poika) Terry McGinnis (Koeputkipoika) Cassandra Cain/Wayne (adoptiotytär) Lepakkonainen – Katherine "Kate" Rebecca Kane (serkku)
Batman eli Lepakkomies on yhdysvaltalaisen DC Comics -sarjakuvakustantamon julkaisemissa sarjakuvissa esiintyvä supersankari. Piirtäjä Bob Kanen ja käsikirjoittaja Bill Fingerin luoma Batman esiintyi ensimmäisen kerran vuoden 1939 toukokuussa Detective Comics -sarjakuvalehden numerossa 27. Alun perin nimellä ”The Bat-Man” tunnettuun hahmoon viitataan esimerkiksi sarjakuvissa ja muissa julkaisuissa usein myös nimillä ”Yön ritari”, ”Viittakostaja” ja ”Maailman paras etsivä”.
Batman on oikealta henkilöllisyydeltään miljardööri Bruce Wayne, joka asuu kuvitteellisessa Gotham Cityn kaupungissa ja on Wayne Enterprises -yhtiön omistaja. Todistettuaan lapsena vanhempiensa murhan hän vannoo kostoa rikollisille ja rikollisuudelle. Wayne kouluttaa itsensä niin fyysisten kuin psyykkisten taitojensa huipulle, ja alkaa taistella Gotham Cityn rikollisuutta vastaan Batmanina. Sarjakuvissa ja muissa medioissa Batmania avustavat muun muassa Bruce Waynen hovimestari Alfred Pennyworth, komisario James Gordon ja apuri Robin. Muista supersankareista poiketen Batmanilla ei ole supervoimia: hahmo luottaa esimerkiksi fyysiseen suorituskykyyn, älykkyyteen, kamppailulajien taitamiseen, etsiväntaitoihin sekä Wayne Enterprisesin avulla kehittämäänsä teknologiaan taistellessaan rikollisia vastaan.
Nopeasti ensiesiintymisensä jälkeen suosituksi hahmoksi muodostunut Batman on vuosien varrella seikkaillut sarjakuvien ohella elokuvissa, televisiosarjassa ja videopeleissä. Vuonna 2011 IGN listasi Batmanin toiseksi listallaan sadasta kaikkien aikojen sarjakuvasankareista.
Hahmo

Batman on todellisuudessa miljardööri Bruce Wayne, joka asuu kuvitteellisessa Gotham Cityn kaupungissa. Waynen vanhemmat Thomas Wayne ja Martha Wayne ammuttiin tämän silmien edessä, kun hän oli vielä pieni poika. Tämän jälkeen hän on vannonut kostavansa kaikille maailman rikollisille. Eräänä iltana lepakko törmäsi hänen ikkunaansa (joissakin tarinoissa vain lensi ohitse). Tästä Wayne sai inspiraation ryhtyä Batmaniksi. Käyttäen rikollisten taikauskoa ja pelkuruutta hyväkseen hän pukeutuu lepakkomaiseen asuun ja käyttää mittavaa omaisuuttaan rakentaakseen itselleen apuvälineitä, joilla hän taistelee niin normaaleja rikollisia kuin Gothamin mielisairaita superrikollisiakin vastaan. Batman pitää fyysistä kuntoaan yllä urheilemalla. Hän hallitsee useita taistelulajeja ja on myös erinomainen analyytikko ja etsivä. Siinä missä Batman on huippuälykäs, vakava ja pessimistinen, hänen alter-egonsa on egosentrinen, ajattelematon ja hedonistinen playboy.
Sarjakuvantekijä Frank Miller siirsi Batman: Yön ritari -sarjassaan (1986) Batmanin lähitulevaisuuteen psykoottisena kostajana, joka palaa eläkkeeltä pysäyttämään vanhat vihollisensa.
Bruce Waynen syntymäpäivä oli alun perin, 1930-luvun lopulta aina 1950-luvun puoleen väliin saakka, merkitty DC Comics universumin kalenteriin 7. huhtikuuta. Tämän jälkeen se muutettiin helmikuun 19. päiväksi. Tarinassa Legends of the Dark Knight #10 ja Batman-animaatiosarjassa Bruce Wayne väitti, että hänen syntymäpäivänsä on 7. lokakuuta.
Hahmon julkaisuhistoria sarjakuvissa > Batmanin synty

Varhain vuonna 1939 Teräsmiehen ja Action Comicsin suosion myötä National Publications -sarjakuvakustantamon toimittajat halusivat kustannettavakseen uusia supersankareita. Tämän seurauksena kuvittaja Bob Kane loi yhdessä käsikirjoittaja Bill Fingerin kanssa hahmon nimeltä ”The Bat-Man”. Kanen varhainen hahmotelma The Bat-Manista muistutti Bill Fingerin mukaan Teräsmiestä: hahmolla oli punertavat trikoot ja saappaat sekä silmät peittävä naamio. Varusteenaan hahmo kantoi köyttä. The Bat-Manilla oli kaksi paksua lepakon siipeä, jotka myöhemmin vaihtuivat Leonardo da Vincin ornitopterista innoituksensa saaneeseen lepakkomaiseen viittaan.
Finger ehdotti Kanen hahmotelman nähdessään, että vain silmät peittävä naamio korvattaisiin suuremmalla ja huppumaisella naamiolla, siivet muutettaisiin viitaksi ja hahmolle lisättäisiin hansikkaat. Finger piti punaista väriä liian kirkkaana, joten kaikki punainen väri poistettiin. Tilalle vaihdettiin harmaata ja mustaa, mikä sai hahmon näyttämään uhkaavammalta. Finger myös keksi hahmon alter egon eli Bruce Waynen nimen. Hänen mukaansa ”hahmon etunimi oli peräisin Skotlannin kuningas Robert Brucelta, ja sukunimi amerikkalaiselta upseeri Anthony Waynelta.” Finger kertoi myöhemmin saaneensa vaikutteita ideoihinsa Mustanaamion hahmosta.
Batmanin luonne, ulkonäkö, toiminta ja varusteet saivat vaikutteita 1930-luvun populaarikulttuurista. Kanen mukaan erityisesti elokuvat Zorron merkki (1920) ja The Bat Whispers (1930) vaikuttivat merkittävästi hahmon olemuksen ja luonteen syntyyn. Finger puolestaan yhdisteli kirjallisuuden hahmoja Doc Savagesta, The Shadow’sta, Dick Tracysta ja Sherlock Holmesista, minkä seurauksena Batmanista tuli mestarietsivä.
Hahmon julkaisuhistoria sarjakuvissa > Ensiesiintyminen ja varhaiset vaiheet

Ensimmäinen Batman-tarina ”The Case of the Chemical Syndicate” julkaistiin vuoden 1939 maaliskuussa Detective Comics -lehden numerossa 27. Batman muodostui nopeasti suosituksi hahmoksi, ja sai vuonna 1940 oman nimikkolehtensä esiintyen yhä myös Detective Comicsin sivuilla. National -yhtiö oli tuolloin sarjakuva-alan vaikutusvaltaisin ja kaupallisesti menestyvin julkaisija, ja Batman oli Teräsmiehen ohella yhtiön sarjakuvien menestyksen perusta. Batman ja Teräsmies esiintyivät yhdessä vuoden 1940 syksyllä ensimmäisen kerran julkaistun sarjakuvalehti Worlds Finest Comicsin tähtinä. Kuvittajat Jerry Robinson ja Dick Sprang työstivät tällöin Batman -sarjakuvastrippejä, joihin lisättyjen elementtien ansiosta Batmanin hahmo kehittyi.
Vuoden 1939 heinäkuussa Batmanin tarvikevyö esiteltiin Detective Comics -lehden numerossa 29. Seuraavina Batmanin apuvälineistä esiteltiin bumerangia muistuttava batarangi sekä lentokone, Batplane. Hahmon syntytarina paljastettiin vuoden 1939 lokakuussa Bill Fingerin käsikirjoittamassa tarinassa, jossa nuori Bruce Wayne todistaa, kun ryöstäjä surmaa hänen vanhempansa. Myöhemmin nuori Bruce vannoo vanhempiensa haudalla kostavansa vanhempiensa kuoleman ja omistavansa elämänsä rikollisuutta vastaan taistelemiselle.
Batmanin varhainen, pulp-vaikutteinen kuvaus alkoi pehmentyä alkaen Detective Comicsin numerosta 38, jossa Batmanin apuri Robin teki ensiesiintymisensä. Robinin tuominen sarjakuviin perusteltiin sillä, että Batman tarvitsi rinnalleen Sherlock Holmes -tarinoiden tohtori Watsonin kaltaisen apurin, jonka kanssa Batman voisi keskustella. Vaikka Bob Kane olisi mieluummin pitänyt Batmanin yksinäisenä hahmona, sarjakuvien myynti lähes kaksinkertaistui. Robinin ensiesiintymisen seurauksena myös muihin sarjakuviin alkoi ilmaantua niin kutsuttuja ”lapsiapureita.” Batman -sarjakuvalehden ensimmäisessä numerossa ensiesiintymisensä tekivät Batmanin pitkäaikaisimmat viholliset Kissanainen ja Jokeri. Lisäksi se oli merkittävä julkaisu, koska lehden tarinassa Batman ampuu hirviömäisiä jättiläisiä kuoliaaksi. Tarinan seurauksena toimittaja Whitney Ellsworth julisti nopeasti, ettei Batman enää saisi käyttää aseita tai tappaa.
Vuoteen 1942 mennessä käsikirjoittajat ja kuvittajat olivat esitelleet sarjakuvissa jo kaikki merkittävimmät Batman -tarinoiden peruselementit. Toisen maailmansodan jälkeen DC Comics otti julkaisemiinsa sarjakuviin tiukan linjan koskien yhteiskunnan arvostelua, ja sarjakuvista muokattiin kevytmielisiä nuorten lukijoiden mielikuvituksen hyväksi. Tämä muutos ilmeni selkeästi Batmanin sarjakuvamaailmassa, sillä hahmo poistui 1940-luvulla sille ominaisesta ”karusta ja uhkaavasta ympäristöstä.” Batman esitettiin uusissa sarjakuvissaan kunnioitettavana kansalaisena ja isällisenä hahmona, jota ympäröi nyt kirkas ja värikäs tapahtumaympäristö.
Hahmon julkaisuhistoria sarjakuvissa > Kritiikki ja science fiction -vaikutteet

Lukijoiden kiinnostus supersankarisarjakuvia kohtaan laski 1950-luvulla, ja Batman oli yksi aikakauden harvoista nimikkolehdessään seikkailleista supersankarihahmoista. 1950-luvulla Batman oli yksi sarjakuvahahmo, joka joutui kriittisen tarkastelun kohteeksi psykiatri Fredric Werthamin julkaisemassa teoksessa Seduction of the Innocent. Werham vastusti sarjakuvien väkivaltaista kuvitusta, koska piti sitä haitallisena lasten kehitykselle. Batman -sarjakuvia hän kritisoi niiden oletetusta homoseksuaalisesta sävytteisyydestä ja esitti, että Batman ja Robin esitettiin sarjakuvatarinoissa rakastavaisina. Werhamin arvostelu sai yleisössä aikaan voimakasta paheksuntaa, ja johti myös sarjakuvien sisältöä rajanneen Comics Code Authorityn perustamiseen. Tämän jälkeen taipumus esittää Batman ”aurinkoisempana hahmona” voimistui. On esitetty, että naispuoliset sarjakuvahahmot Batwoman ja Betty Kanen Batgirl luotiin poistamaan epäilyjä Batmanin ja Robinin homoseksuaalisuudesta.
1950-luvun jälkipuoliskolla Batman -tarinoista muotoutui vähitellen science fiction -tyylisiä, mikä oli DC Comicsin sarjakuvasankareille tuolloin hyvin ominaista. Batman -sarjakuviin ilmestyivät uusina hahmoina Bat-koira Ace ja Bat-Mite. 1960-luvun alussa Batman esiintyi ensimmäisen kerran Oikeuden Puolustajien jäsenenä sarjakuvalehden The Brave and the Bold numerossa 28.
Hahmon julkaisuhistoria sarjakuvissa > Camp-tyyli ja sen vaikutus

Vuoteen 1964 mennessä Batmanin suosio oli laskenut suuresti, ja DC Comics suunnitteli tappavansa Batmanin pois. Sarjakuvatoimittaja Julius Schwartz kiinnitettiin työstämään Batmanin hahmoa, ja hän esitti hahmon tyyliin huomattavia muutoksia. Toukokuussa 1964 julkaistusta Detective Comicsin numerosta 327 lähtien Batman oli Schwartzin kehittämien ideoiden perusteella nykyaikaisempi, ja hahmo palautettiin alkuaikojen etsivätarinoiden pariin. Schwartz toi kuvittaja Carmine Infantinon mukaan uudistamaan Batmanin ulkoista olemusta. Batmobile -auto suunniteltiin uusiksi, ja 1950-luvun Batman-sarjakuvissa esiintyneet avaruusolennot ja aikamatkustus sekä sivuhahmot Batwoman, Bat-koira Ace ja Bat-Mite poistuivat sarjakuvista. Jopa Alfred Pennyworthin hahmo tapettiin väliaikaisesti, ja sarjakuvissa Bruce Waynen ja Dick Graysonin eli Robinin kanssa asui Waynen perheen täti Harriet.
Vuonna 1966 American Broadcasting Company alkoi esittää Yhdysvalloissa Batman-televisiosarjaa, jonka menestys nosti myös sarjakuvien suosiota. Pitkälti televisiosarjan ansiosta Batmanin sarjakuvalehti saavutti 900 000 kappaleen levikin. Televisiosarjan vaikutuksesta Barbara Gordonin Batgirl -hahmo ja camp-huumori tuotiin mukaan myös sarjakuviin, ja myös Alfred Pennyworthin hahmo teki paluun. Batman -televisiosarja ja sarjakuvien uusi tyyli olivat suosittuja hetken, mutta camp-tyyli vanheni nopeasti ja televisiosarjan esittäminen lopetettiin vuonna 1968. Tämän seurauksena myös sarjakuva oli jälleen vaikeuksissa.
Käsikirjoittaja Dennis O’Neil ja kuvittaja Neal Adams aloittivat vuonna 1969 Batmanin uudistamisen tavoitteenaan erottaa hahmo 1960-luvun televisiosarjan ja sarjakuvien camp-huumorista ja palauttaa Batmanin hahmo takaisin ”yön armottomaksi kostajaksi.” O’Neil ja Adams hakivat innoitusta työhönsä perehtymällä Bob Kanen ja Bill Fingerin vanhoihin Batman -tarinoihin. O’Neilin ja Adamsin yhteistyön ensimmäinen tuotos oli tarina ”The Secret of the Waiting Graves”, joka julkaistiin vuoden 1970 tammikuussa Detective Comicsin numerossa 395. 1970-luvulla O’Neilin ja Adamsin kanssa Batman -tarinoiden parissa työskenteli myös tussaaja Dick Giordano. Kolmikon vaikutusta ja tarinoiden laatua myöhempien Batman -tarinoiden syntymiseen on pidetty hyvin merkittävänä. Vaikka kolmikon synkempi versio Batmanista oli suosiossa lukijoiden keskuudessa, ne eivät merkittävästi nostaneet sarjakuvien laskevaa myyntiä. Sama päti myös käsikirjoittaja Steve Englehartin ja kuvittaja Marshall Rogersin vuosien 1977-1978 tarinoihin, jotka innoittivat myöhemmin suuresti Tim Burtonin vuoden 1989 Batman -elokuvaa sekä 1990-luvun Batman -animaatiosarjaa. Batman -sarjakuvan levikki laski läpi 1970- ja 1980-lukujen, saavuttaen kaikkien aikojen matalimman levikkinsä vuonna 1985.