stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kai L. Bremer

Kai Lauri Bremer (s. tammikuu 1935 Viipuri) on suomalainen museoajoneuvoharrastaja, joka tunnetaan Mobilisti-lehden perustajana ja pitkäaikaisena päätoimittajana.
Bremer varttui autottomassa upseeriperheessä Kouvolassa, kunnes isä yleni everstiksi ja sai virka-autokseen vuoden 1939 Mercuryn. 1950-luvun lopulla Bremer osti ensimmäiseksi omaksi autokseen vuoden 1928 Chryslerin. Ennen Mobilisti-lehden perustamista Bremer työskenteli 1950-luvulta asti autoalalla, muun muassa Saab-automyyjänä, Ford-huoltomiehenä, huoltamonpitäjänä, Maaseudun Autolehden ja Moottori-lehden toimittajana sekä Nokian Renkaiden tiedottajana.
Bremerille myönnettiin vuonna 2011 Moottoriliikenteen ansiomitali. Kun Bremer täytti 80 vuotta tammikuussa 2015, Yle TV2 esitti hänestä kertovan 45-minuuttisen dokumentin, jonka on ohjannut Veli Vartiala.
José Catalá

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Koko nimi: José Manuel Catalá Mazuecos
Syntymäaika: 1. tammikuuta 1985 (ikä 39)
Syntymäpaikka: Villajoyosa, Espanja
Pelipaikka: laita-tai keskuspuolustaja
Pituus: 175 senttimetriä
Junioriseurat
: Valencia
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2004–2007 2004–2006 2007–2009 2009–2010 2010–2012 2012–2013 2013 2014–2015 | Valencia B → Villajoyosa Alicante Villarreal B Villarreal Real Murcia Apollon Limassol Veria | 19 (0) 18 (0) 43 (5) 33 (1) 29 (1) 22 (0) 5 (0) 4 (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 11. heinäkuuta 2015.
José Manuel Catalá Mazuecos (s. 1. tammikuuta 1985 Villajoyosa, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän on edustanut Espanjan Primera Divisiónissa Villarrealia, Kyproksen jalkapalloliigassa Apollon Limassolia ja Kreikan Superliigassa Veriaa. Vuodesta 2015 hän on pelannut alemmilla sarjatasoilla. Hän on pelipaikaltaan keskus- tai vasen laitapuolustaja.
Seurajoukkueura

Catalá siirtyi Villarrealin reservijoukkueeseen kaudeksi 2009–2010 sen pelatessa Espanjan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Segunda Divisiónissa. Joukkue pelasi hyvän kauden sijoittuen seitsemänneksi. Hän pelasi kauden aikana 33 ottelua ja teki niissä yhden maalin.
Seuraavaksi kaudeksi 2010–2011 Catalá nousi Villarrealin edustusjoukkueeseen. Hän pelasi kauden aikana 16 pääsarjaottelua ja teki yhden maalin, tammikuussa Almeríaa vastaan. Kaudella 2011–2012 hän pelasi 13 pääsarjaottelua. Kaudella 2012–2013 hän edusti toisella sarjatasolla Real Murciaa. Syksyn 2013 hän pelasi Kyproksella ja kauden 2014–2015 Kreikassa, minkä jälkeen hän palasi Espanjaan.
Aiheesta muualla

José Catalán esittely Villarrealin kotisivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (espanjaksi)
José Catalán tilastot BDFutbol-sivustolla (englanniksi)
Joey Beltram

Joey Beltram (s. 6. marraskuuta 1971 Queens, New York) on yhdysvaltalainen dj ja musiikkituottaja, joka työskentelee pääasiassa elektronisen tanssimusiikin parissa. Hän on vaikuttanut erityisesti belgialaiseen ja yleensä eurooppalaiseen klubi- ja ravekulttuuriin 1990-luvun alussa. Hänen tuotantoaan on julkaistu muun muassa NovaMute-, R & S -, Tresor- ja Warp-levymerkeillä. Dj-työhönsä hän sanoo saaneensa vaikutteita newyorkilaiselta Tony Humphriesilta.
Beltramin ja Mundo Muziquen yhteistyössä Second Phase -nimellä tekemä "Mentasm"-kappale on toiminut innoittajana monille elektronisen tanssimusiikin tuottajille. Sitä pidetään yleisesti ensimmäisenä äänitteenä, jossa käytetään niin sanottua "Hoover-saundia", syntetisaattorilla luotua, jossain määrin imurin ääneltä kuulostavaa äänikuviota. "Hooveria" käyttävistä kappaleista ehkä tunnetuin on alankomaalaisen Human Resourcen "Dominator" (1991), jota Beltram itsekin on uudelleenmiksannut.
Elämänvaiheita

Italialais-meksikolaista sukujuurta oleva Beltram varttui New Yorkin Queensissa. Lapsena hän teki muun muassa graffiteja. Dj-työt hän sanoo aloittaneensa harrastusmielessä noin vuonna 1983. Aluksi hän soitti lähinnä diskoa, elektroa ja hip hopia. Vuosikymmenen puolivälissä hän kiinnostui Chicagon housesta ja alkoi myöhemmin itsekin tuottaa musiikkia. Ensimmäiset äänitteensä hän teki newyorkilaisille levymerkeille, kuten Nu Groovelle, ja levytti pian myös tunnetulle chicagolaiselle Trax Records -merkille ja teknopioneeri Derrick Mayn Transmatille.
Belgialainen R&S-levymerkki kiinnostui Beltramista, ja hän lähti Belgian Gentiin vuonna 1989. Hän teki vuosikymmenen vaihteessa todennäköisesti tunnetuimmat tuotoksensa, "Energy Flashin" ja "Mentasmin", joista tuli suosittuja ravepiireissä.
Vuonna 1993 Beltram levytti muun muassa The Calibre -ep:n Warp Recordsille. Seuraavana vuonna ilmestyi Aonox-niminen albumi. Vuosikymmenen puolivälissä Beltram teki ensimmäiset tuotoksensa tunnetulle saksalaiselle Tresor-merkille: muun muassa äänitteet Game Form, Instant ja Metro sekä albumin Places. Vuonna 1999 hän perusti oman levymerkin nimeltään STX, jolle on levyttänyt oman nimensä lisäksi myös pseudonyymillä JB3.
2000-luvulla Beltram on tehnyt muun muassa The Rising Sun -albumin ja Tokiossa dj-keikalla äänitetyn livealbumin tai -miksauksen Live & Womb, jotka kummatkin julkaistiin Tresorilla. Tuoretta tuotantoa hänen omalla levymerkillään puolestaan edustaa vuoden 2007 Orch7-single.
Valikoitu diskografia > Albumit

Aonox (1994)
Places (1995)
Close Grind (1996)
The Rising Sun (2004)
Valikoitu diskografia > EP:t

The Caliber EP (1994)
Code 6 (2006)
Valikoitu diskografia > Singlet

Energy Flash (1990)
Mentasm (1991)
Game Form (1995)
Instant (1996)
Metro (1996)
Ball Park (1998)
Arena (1999)
Orch7 (2007)
Valikoitu diskografia > Kokoelmat

Classics (1996)
Valikoitu diskografia > Livealbumit tai -miksaukset

Live & Womb (2005)
Valikoitu diskografia > Uudelleenmiksaukset toisten kappaleista

Breath of Life (Erasure)
Charly (The Prodigy)
Chime (Orbital)
Dominator (Human Resource)
Move my Body (Altern 8)
Rough Sex (Lords of Acid)
Take Control of the Party (B.G. The Prince of Rap)
Trigger Inside (Therapy?)
We Are Phuture (Phuture)
Aiheesta muualla

Joey Beltram Myspacessa (englanniksi)
Joey Beltram Discogs-sivustolla (englanniksi)
Juho Tolppola
Aiheesta muualla

Tolppolan kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Ammattilaisottelutilastot BoxRec-tietokannassa
Kai Levander

Kai John Levander (s. 1943) on suomalainen laivansuunnittelija. Levander aloitti laivasuunnittelijana Wärtsilä-yhtymässä vuonna 1969, ja on toiminut kaikissa sen seuraajayhtiöissä, Masa-Yardsissa ja Aker Finnyardsissa. Hän vastasi eläkkeelle jäämiseensä saakka Aker Yards -yhtiössä risteilijöiden ja matkustajalauttojen tuotekehityksestä, tehtävänimikkeenä Senior Vice President., ja on sen jälkeen toiminut konsulttina oman yrityksensä SeaKey Naval Architecture kautta.
Levander johti 1970-luvun alussa GTS Finnjetin suunnittelua. Hänen johdollaan on kehitetty myös Silja Serenade promenadikansineen, MS Royal Princessin All-Outside-Cabin-muoto, sekä Royal Caribbean -varustamon Millennium-, Vantage- ja Voyager-luokan risteilijät.
Vuodesta 1995 hän toimi Trondheimissa Norjan teknis-luonnontieteellisen yliopiston laivanrakennuksen apulaisprofessorina. Vuonna 2008 hänet promovoitiin Teknillisen korkeakoulun kunniatohtoriksi.
José Carlos Somoza

José Carlos Somoza Varsovassa toukokuussa 2006.
José Carlos Somoza (s. 13. lokakuuta 1959 Havanna, Kuuba) on kuubalaissyntyinen Espanjassa asuva kirjailija. Hänen perheensä muutti Espanjaan tultuaan karkotetuksi Kuubasta poliittisista syistä vuonna 1960. Somoza on suorittanut maisterin opinnot psykiatriassa, mutta luopui lääketieteestä tullakseen päätoimiseksi kirjailijaksi vuonna 1994.
Vuonna 2000 Somoza oli espanjalaisen Nadal-palkinnon ehdokkaana.
Tuotantoa

Planos, 1994
Silencio de Blanca, 1996
Miguel Will, 1997
Cartas de un asesino insignificante, 1999
La ventana pintada, 1999
La caverna de las ideas, 2000
Dafne desvanecida, 2000
Clara ja varjot (Clara y la penumbra, 2001, suom. Like Kustannus 2004)
La dama número trece, 2003
La caja de marfil, 2004
El detalle (tres novelas breves), 2005
Aiheesta muualla

http://www.josecarlossomoza.com/ – Virallinen kotisivu
Junkijärvi (Ylitornio)

| Junkijärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Paikkakunta:  Ylitornio
Koordinaatit:  66°16′49″N, 24°22′37″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Laskujoki:  Junkijoki 
Järvinumero:  67.918.1.017
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  127,9 m  
Rantaviiva:  3,01 km  
Pinta-ala:  21,278 ha  
Saaria:  4 
 fiJunkijärvi 
Junkijärvi  on Lapissa Ylitorniolla Kivilompolon kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 21 hehtaaria, se on 750 metriä pitkä ja 500 metriä leveä. Järvellä on kartan mukaan neljä saarta. Sen rantaviivan pituus on 3,0 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Tornionjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 67) Tengeliönjoen valuma-alueen (67.9) Portimojärven alueella (67.91), jonka Kallijoen valuma-alueeseen (67.918) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 127,9 metriä mpy.
Kai Kyllönen

Kai Kyllönen kesäkuussa 1995.
Kai Olavi Kyllönen (s. 30. tammikuuta 1965 Turku) on suomalainen pika- ja aitajuoksija.
Kyllönen voitti 110 metrin aitojen Suomen mestaruuden vuonna 1991 ja 200 metrin juoksun mestaruuden vuosina 1989 ja 1994 . Hallissa hän voitti SM-kultaa 60 metrin aidoissa vuosina 1994 ja 1996. Hänellä on pika-aidoista lisäksi viisi hopeaa (1987, 1989, 1990, 1993 ja 1994) sekä kolme pronssia (1992, 1995 ja 1996). Sisäradoilta hänellä on lisäksi 60 metrin aitajuoksusta kaksi hopeaa (1989, 1993) ja yksi pronssi (1995). Viestijuoksun SM-kisoista hänellä on 4 × 100 metrin viestistä kaksi kultaa (1989, 1992).
Arvokisoissa Kyllönen oli pika-aidoissa mukana Splitin 1990 ja Helsingin 1994 EM-kisoissa sekä Tokion (1991), Stuttgartin (1993) ja Göteborgin MM-kisoissa (1995). Helsingissä ja Stuttgartissa hän selvisi toiselle kierrokselle. Lisäksi hän on edustanut Suomea sisäratojen EM- ja MM-kisoissa.
110 metrin aitojen ennätyksensä 13,52 Kyllönen juoksi 2. elokuuta 1994 Jyväskylässä. Ajallaan hän on Suomen kaikkien aikojen neljänneksi nopein pika-aituri Arto Bryggaren, Antti Haapakosken ja Elmo Lakan jälkeen. 200 metrillä Kyllönen juoksi Tuusulan Kalevan kisoissa 10. heinäkuuta 1994 ajan 21,00. 2. kesäkuuta 1987 hän juoksi Sipoossa harvinaisen 200 metrin aitamatkan Suomen ennätyksen 23,25. Oskari Mörö alitti ennätyksen sekunnin sadasosalla vuonna 2020.
Seuratasolla Kyllönen edusti vuoteen 1987 asti Keski-Uusimaan Urheilijoita ja sen jälkeen Turun Urheiluliittoa. Hän on naimisissa entisen pikajuoksijan Sanna Kyllösen kanssa (omaa sukua Hernesniemi).
Urheilu-uransa jälkeen Kyllönen toimi vuonna 2000 lyhyen aikaa Suomen Urheilulehden päätoimittajana.
Kajaanin kirkko

| Kajaanin kirkko |
| --- | --- |

Sijainti:   Kajaani
Koordinaatit:  64°13′30″N, 27°43′44″E
Seurakunta:  Kajaanin seurakunta
Rakentamisvuosi:  1896
Suunnittelija:  Johan Jacob Ahrenberg
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  800
Tyylisuunta:  1800-luvun uusgotiikka
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kajaanin kirkko on Kajaanin seurakunnan kolmas kirkko ja rakennettu vuonna 1896. Koristeellisen puukirkon on suunnitellut arkkitehti Jac Ahrenberg. Tyyliltään kirkko edustaa 1800-luvun loppupuolen uusgotiikkaa.
Kirkko sijaitsee samalla paikalla, jonne jo vuonna 1656 rakennettiin Kajaanin ensimmäinen kirkko. Ensimmäisen kirkon tuhosivat venäläiset vuonna 1716 samassa yhteydessä kun Kajaanin linna tuhottiin. Toisen kirkon rakensi 1734–1735 Grels Norling, ja se palveli seurakuntalaisia 160 vuoden ajan. Vanha kirkko purettiin huonokuntoisena vuonna 1895, mutta sen alttaritaulu sijoitettiin nykyiseen kirkkoon.
Kirkko on päätytornillinen kolmilaivainen puinen pitkäkirkko. Sitä pidetään 1800-luvun lopun konstruktiivisen puuarkkitehtuurin merkittävimpänä ja monimuotoisuudessaan ylittämättömänä muistomerkkinä. Sisätilassa on näkyvissä kattotuolien kantavat rakenteet, jotka on koristeltu englantilaisen gotiikan tyylisin puuleikkauksin.
Postimerkkejä

7. heinäkuuta 1951 Suomessa julkaistiin ruskea 20 markan arvoinen postimerkki Kajaanin kaupungin 300-vuotisjuhlien kunniaksi. Postimerkissä näkyvät Ämmäkosken saaressa oleva Isak Rasmuksenpojan johdolla vuosina 1604–1619 rakennettu Kajaanin linna (1619–1717), Koivukosken voimalaitos ja Jac Ahrenbergin Kajaanin kirkko (1896) sekä Engelin suunnitteleman Kajaanin raatihuoneen tornit.
Kajaanin 300-vuotispostimerkki.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Suntion aavistus esti tulipalon, Yle, uutiset
Kansallissäätiö

| Kansallissäätiö |
| --- | --- |
Perustettu:  1958
Kotipaikka:  Espoo, Suomi
Hallitus:   Pentti Kivinen (pj.)  Erkki Helaniemi  Timo Jaatinen  Hanna Laine  Tatu Rauhamäki  Suvi Rihtniemi  Laura Rissanen  Maarit Vierunen  Ben Zyskowicz 
Kansallissäätiö on Kansallista Kokoomusta lähellä oleva säätiö, joka on perustettu 1958. Kansallissäätiö tukee Kokoomuksen Helsingin piiriä ja on puolueen suurimpia vaalirahan lähteitä. Säätiön peruspääoma kerättiin 1960-luvulla kansalaiskeräyksenä. Sijoitusomaisuus on nelisen miljoonaa euroa (2014), josta voidaan jakaa vuotuista tukea keskimäärin noin 100 000 euroa. Säätiö lahjoitti 215 000 euroa kokoomuksen vaalityöhön vuoden 2007 eduskuntavaaleissa.
Säätiö ei julkaise yksityishenkilöiltä saamiaan lahjoituksia.
Säätiö rakennutti Helsingin Itä-Pasilaan vuonna 1974 arkkitehti Ilmo Valjakan suunnitteleman toimitalon, joka on sittemmin myyty ulkopuolisille. Säätiön vuosikokousten ja hallitusten kokousten pöytäkirjoja sekä Pasilan taloprojektin asiakirjoja säilytetään Kokoomuksen keskusarkistossa eli Porvarillisen Työn Arkistossa.
Pentti Poukka on kirjoittanut säätiön historiikin Talo Pasilassa: Kansallissäätiö 1958–1994.[arkistolinkki]
Juho Tervonen

Juho Tervonen (24. syyskuuta 1885 Pyhäjärvi Vpl – 16. elokuuta 1971 Helsinki) oli suomalainen opettaja ja kääntäjä.
Tervosen vanhemmat olivat sahanhoitaja Anton Tervonen ja Anna Stiina Saukkonen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1905 Lahden yhteiskoulusta ja opiskeli sitten Helsingin ja Moskovan yliopistoissa.
Tervonen toimi venäjän kielen opettajana Kokemäen ja Hangon yhteiskouluissa vuosina 1910–1918. Hän työskenteli sen jälkeen vakuutusvirkailijana, vuodesta 1936 lähtien Suomen hotelli- ja ravintolakoulun kielten opettajana sekä lisäksi vuoden 1942 jälkeen venäjän kielen tuntiopettajana eräissä Helsingin oppikouluissa. Työnsä ohessa Tervonen käänsi eri kielistä yli 50 kaunokirjallista teosta.
Tervonen oli naimisissa vuodesta 1919 Ester Lempi Haapasen kanssa.
Suomennoksia

Leo Tolstoi : Vankina Kaukasiassa. WSOY 1911
I. N. Potapenko : Valinta : kertomus ; venäjän kielestä suomentanut Juho Tervonen. Karisto 1915
Leo Tolstoi : Valitut teokset 3, Ylösnousemus ; täydellisimmän alkukielisen painoksen mukaan suom. Juho Tervonen. WSOY 1926, 2. painos nimellä Ylösnousemus : romaani. WSOY 1952, 6. painos 1973
Ivan Naživin : Palava sydän : Leo Tolstoin elämä. WSOY 1928
J. V. Snellman : Kootut teokset 8, Kotimaisen kirjallisuuden arvosteluja ; suom. Yrjö Ora ja Juho Tervonen. WSOY 1932
Aleksandra Rahmanova : Ylioppilaita, rakkautta, kuolemaa : venäläisen naisylioppilaan päiväkirja. WSOY 1934
Aleksandra Rahmanova : Avioelämää punaisessa myrskyssä : venäläisen aviovaimon päiväkirja. WSOY 1935
Arne Strøm : Setä, anna leipää. WSOY 1936
Alja Rahmanova : Uusien ihmisten tehdas : romaani. WSOY 1936
Alja Rahmanova : Laitakaupungin kivijalassa : pakolaisvaimon päiväkirja. WSOY 1937
Gunnar Gunnarsson : Borgin suvun taru : romaani. WSOY 1938
Ronald Fangen : Kristinusko ja nykyaika. WSOY 1939
Ronald Fangen : Mylly, joka jauhaa hitaasti : romaani. WSOY 1940, 4. painos 1955
Halfdan Lefèvre : Tanska lähetti ambulanssin. WSOY 1941
Milton Silverman : Ihmeitä pullossa : kertomus kymmenestä ihmeitätekevästä lääkeaineesta ja eräistä lahjakkaista miehistä, jotka tieten tai tietämättään keksivät ne. Gummerus 1944
Karen Blixen : Talvisia tarinoita. WSOY 1944
Bernhard Nordh : Tunturin kiroissa : romaani. WSOY 1944
Elin Wägner : Selma Lagerlöf : elämäkerta. WSOY 1944
Elin Wägner : Pääskyset lentävät korkealla : romaani. Gummerus 1945
Elin Wägner : Ristiportti : romaani ; suom. Juho Tervonen ; runosuomennokset Otto Varhia. WSOY 1945
Jan Mens : "Kultaisen lyhdyn" ravintola : romaani. Gummerus 1945
Theodora Du Bois : Kuolema myöhästyy lounaalta : salapoliisiromaani. Gummerus 1945
Per Nyström : Munkkiniemen vaiheita : kaksitoista lukua erään Helsingin esikaupungin asutushistoriaa. Suomen kirja, Helsinki 1946
Hilma Pylkkänen : Elämäni kirjokudos. WSOY 1947 (alkuteos Livet har varit oändligt rikt)
James Ramsey Ullman : Valkea torni : romaani. Gummerus 1947
John P. Marquand : Rikkaan miehen tytär : romaani. Gummerus 1949
Prinssi Wilhelm : Matkoja neljässä maanosassa. WSOY 1950
Thomas Dinesen : Seitsemän yön tarinat. WSOY 1951 (alkuteos Syrenbusken)
Nikó Kazantzakis : Ikuinen vaellus : romaani. WSOY 1952
Prinssi Wilhelm : Muistelmia kotoa ja kaukaa. WSOY 1952
Holger Rosenberg : Maapalloa ristiin ja rastiin. WSOY 1953
Wipert von Blücher : Todellinen diplomaatti : esseitä ja aforismeja. WSOY 1953 (alkuteos Die traditionelle Diplomatie)
Ebba L. Lewenhaupt : Oopperanaamiaiset : romaani. WSOY 1954
Albert Schweitzer : Elämän kunnioitus ; koonnut ja esittänyt Rudolf Grabs ; suom. Juho Tervonen. WSOY 1956, 6. painos 1966 (alkuteos Denken und Tat)
Karen Blixen : Neljä tarinaa ; suom. Juho Tervonen, Mikko Kilpi ja Kyllikki Villa.  WSOY 1964
Kantilli

Kantilleja
Kantilli (ransk. cannetille < esp. cañutillo) on kirjontaan käytettävä ruuvimaiseksi kierretty tai silkillä päällystetty ohut metallilanka. Metallilankana on hopea-, kulta-, kupari- tai rautalanka. Metallilankapunontana lankaa on käytetty arvomerkkeinä etenkin sotilaspukujen olkalapuissa ja lakkien reunuksissa.
Jose Pekkala

| Jose Pekkala> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 31. lokakuuta 1962 (ikä 61) Imatra, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1985–1986
Seurat:  Ketterä (II-div./I-div.) SaiPa (SML/I-div.)
Jose Pekkala (s. 31. lokakuuta 1962 Imatra) on suomalainen entinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Hän pelasi suurimman osan urastaan I-divisioonassa edustaen Imatran Ketterää ja Saimaan Palloa, joista jälkimmäisessä Pekkala pelasi myös yhden SM-liigakauden (1985–1986). Hän pelasi myös useita ikäkausimaajoukkueiden arvokisoja. Ketterä on jäädyttänyt Pekkalan pelinumeron 9.
Urheilulehden toimituksen entisiä I-divisioonan pelaajia käsittelevässä analyysissä Pekkala mainitaan taitavaksi, nopeaksi, älyykkääksi ja herkkäkätiseksi, klassiseksi keskushyökkääjäksi. Häntä pidettiin yleisesti erittäin lupaavana pelaajana, jolla oli toimituksen mukaan rahkeita edetä urallaan NHL:ään asti, mutta Pekkala ei kuitenkaan siirtynyt perhesiteidensä vuoksi missään vaiheessa uraansa muualle kotiseudultaan Etelä-Karjalasta.
Ura > Seuraura

Pekkala on Imatran Ketterän kasvatti. Hän oli nostamassa kauden 1981–1982 päätteeksi seuran miesten joukkuetta II-divisioonasta I-divisioonaan. Pekkala oli kaudella 1983–1984 Ketterän paras pistemies, maalintekijä ja syöttäjä tehoilla 19+23=42, kuten myös kaudella 1984–1985 tehoilla 27+34=61, joilla hän jakoi I-divisioonan pistepörssin kahdeksannen sijan FoPSin Timo Sutisen kanssa.
Kaudeksi 1985–1986 Pekkala siirtyi Saimaan Pallon SM-liigajoukkueeseen. Hänen ainoaksi jäänyt SM-liigakautensa toi 35 runkosarjaottelussa tehot 10+15=25, joilla Pekkala jakoi joukkueen sisäisen pistepörssin voiton Aki Räisäsen ja Heikki Mälkiän kanssa. Pekkala jakoi myös liigan tulokkaiden syöttöpörssin voiton JyP HT:n Risto Kurkisen kanssa. SaiPa putosi kauden päätteeksi I-divisioonaan, jossa Pekkala oli kaudella 1986–1987 tehoilla 21+35=56 joukkueen paras syöttäjä ja toiseksi paras pistemies Tommi Takasen jälkeen.
Kolmen SaiPassa vietetyn vuoden jälkeen Pekkala palasi taas Ketterään. Hän oli kaudella 1990–1991 joukkueen toiseksi paras pistemies Jari Lippojoen jälkeen. Ketterä putosi kauden päätteeksi II-divisioonaan. Pekkala teki kaudella 1991–1992 35 runkosarjaottelussa hurjat tehot 40+76=116, joilla hän voitti koko II-divisioonan piste- ja syöttöpörssin. Pekkalan tehot ovat Ketterän seurahistorian yhden kauden piste- ja syöttöennätys. Häntä enemmän tehopisteitä yhden kauden aikana vuosina 1975–1999 toimineen II-divisioonan runkosarjassa ovat tehneet vain Pasi Sinikunnas ja Ján Jaško. Kaudella 1992–1993 Ketterä nousi takaisin I-divisioonaan. Pekkala lopetti pelaajauransa kevääseen 1993.
Ura > Maajoukkueura

| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Minnesota 1982 | jääkiekko |  |
| Alle 18-v. EM-kilpailut  | Alle 18-v. EM-kilpailut  | Alle 18-v. EM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Puola 1979 | jääkiekko |  |
Pekkala pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 1982, jolloin hän voitti pronssia. Pekkala pelasi myös alle 18-vuotiaiden EM-kilpailuissa vuosina 1979 ja 1980, joista ensimmäinen turnaus päättyi hopeaan. Hän voitti koko turnauksen piste- ja syöttöpörssin tehoilla 2+11=13.
Pekkala edusti myös Suomen B-maajoukkuetta eli ns. "Sisu Teamia" Yhdysvalloissa pelatussa turnauksessa vuonna 1982, jolloin hän voitti pronssia.
Muuta

Pekkalan isoveli Jari pelasi Josen kanssa Ketterässä.
Kantoaalto

audio, video, puhe, tieto
koodausmenetelmät
kanavanvaraus eli kanavointi
FDMA, TDMA, CDMA
CSMA/CD (Ethernet)
CSMA/CA (802.11)
modulointi
kantoaalto (mm. sähkötys)
AM (DSB-SC, SSB)
FM (FSK, GMSK)
PM (mm. PSK, QAM)
FHSS, DSSS (eivät tarvitse kanavointia)
siirtotie
radio
kaapeli (koaksiaali, Cat5, valokuitu)
Kantoaalto on vakiotaajuinen ja vakioamplitudinen jaksollinen signaali, jota moduloituna käytetään kuljettamaan informaatiota siirtotien yli. Siirrettävän informaation sisältävä modulointisignaali on yleensä taajuudeltaan matalampi kuin kantoaalto. Kantoaallon taajuus ja voimakkuus valitaan niin, että lähetteen etenemisominaisuudet siirtotiellä soveltuvat tarkoitetun signaalin siirtoon. Kantoaalto tuotetaan oskillaattorilla.
Esimerkiksi yleisradiolähetyksissä audiotaajuinen ohjelmasignaali moduloi radiotaajuista kantoaaltoa, joka kuljettaa lähetteen radiovastaanottimiin. Radioaseman taajuus on sen lähettämän kantoaallon perustaajuus. Modulaation vaikutuksesta lähetteen spektri sisältää kantoaallon lisäksi myös modulaation tuloksena syntyneet sivukaistat, jotka sijaitsevat kantoaallon taajuuden ympärillä. Samalla alueella toimivat radioasemat lähettävät kukin eri taajuudella, jotta niiden signaalit voidaan helposti erottaa toisistaan vastaanottimessa.
Modulointi tapahtuu esimerkiksi kantoaallon amplitudin vaihtelulla (AM-asemat) tai taajuudenvaihtelulla (FM-asemat). On olemassa myös modulointitapoja (SSB, DSB-SC), joissa lähetteen spektristä poistetaan alkuperäinen kantoaalto ja lähetetään ainoastaan modulaation tuloksena syntyneet sivukaistat. Tällöin vastaanottimen tulee generoida kantoaalto uudelleen. Digitaalisessa tiedonsiirrossa käytetään yleisesti QAM-tekniikkaa kantoaallon modulointiin.
Vastaanottimessa ohjelmasignaali erotetaan kantoaallosta eli ilmaistaan. Yksinkertainen, radiotekniikan alkuaikana käytetty AM-ilmaisin oli kidekoneessa käytetty kidediodi.
Jukka Kuikka

Jukka Olavi Kuikka (s. 8. toukokuuta 1947 Jyväskylän mlk) on suomalainen toimittaja.
Kuikka on kotoisin Lahdesta. Vuodesta 1970 lähtien hän on työskennellyt muun muassa Helsingin Sanomien, Suomen Kuvalehden, Uuden Suomen ja Iltalehden toimittajana. Lisäksi on hän työskennellyt joitakin vuosia copywriterina mainostoimistossa, muun muassa VPV:llä ja Lowe Lintaksella.
Kuikka on kirjoittanut 30 vuoden aikana kolumneja Helsingin Sanomiin, Suomen Kuvalehteen, Uuteen Suomeen, Kauppalehti Optioon, Iltalehteen, Ilta-Sanomiin, Ekonomi-lehteen, MikroPC-lehteen ja muutamiin muihin.
Kuikka on toimittanut joitakin kirjoja, mm. Julkkiskirjan ja Uuden Julkkiskirjan Jari Tervon kanssa sekä Talouselämän sanavaraston varasanaston Henri Juvan kanssa.
Televisioesiintymiset

Kuikka on aika ajoin ollut mukana myös televisiotyössä. 1990-luvun alkupuolella hän esiintyi yhtenä Anteeksi kuinka? -keskusteluohjelman "lautamiehistä". Sittemmin hän on osallistunut julkiseen keskusteluun Yle TV1:n lähettämän Aamu-TV:n suositussa Jälkiviisaat-ajankohtaisosuudessa.