Kyproksen historia
Kyproksen tasavalta

Kyproksen kreikkalaisten ja turkkilaisten erimielisyyksien takia päätettiin kompromissina perustaa vuonna 1960 Kyproksen tasavalta, joka ei ollut osa Kreikkaa tai Turkkia. Itsenäisen Kyproksen valtion perustamiseen oli päädytty salaisen diplomatian avulla. Koska Kyproksen kysymys oli muodostunut kylmää sotaa käyvälle Yhdysvaltojen johtamalle länsiliittoumalle sisäiseksi ongelmaksi, Yhdysvallat oli vedonnut kiistan osapuoliin yleisen hyödyn nimissä ja onnistunut siinä. Kyproksen valtion perustamissopimus ja perustuslaki sisälsivät periaatteen molempien väestönosien itsenäisyydestä ja poliittisesta tasa-arvosta. Kyproksenkreikkalaisella presidentillä ja kyproksenturkkilaisella varapresidentillä oli samat valtuudet ja veto-oikeus. Ministerineuvostossa oli seitsemän kreikkalaista ja kolme turkkilaista jäsentä. Presidentillä ja varapresidentillä oli veto-oikeus ministerineuvoston päätöksiin, joista osa tehtiin enemmistöperiaatteella. Perustuslaissa kiellettiin Kyproksen liittäminen Kreikkaan, saaren jakaminen ja erillisten valtioiden perustaminen. Ensimmäiseksi presidentiksi valittiin Makarios III ja varapresidentiksi turkkilaisten edustaja Fazil Küçük. Väestöryhmät eivät kuitenkaan luopuneet nationalistisista päämääristään. Kyproksenkreikkalaiset ajoivat edelleen Kyproksen liittämistä Kreikkaan, ja kyproksenturkkilaisten johtajat hakivat kannatusta ajatukselle erillisestä turkkilaisvaltiosta. Kreikkalaiset ja turkkilaiset ajautuivat vuoden 1963 joulukuussa sisällissotaan, joka rauhoittui vasta vuonna 1964 YK:n tullessa väliin. Yhteenotoissa kuoli satoja ihmisiä ja tuhannet joutuivat jättämään kotinsa. Pohjois-Kyproksen turkkilaiset enklaavit eristettiin rauhanturvaajien avustuksella muusta Kyproksesta vuoteen 1974 saakka. Kyproksen ongelmaa ryhdyttiin jälleen puimaan Naton ja YK:n kokouksissa.
Yritykset ratkaista Kyproksen konflikti epäonnistuivat vuosina 1964-65. Vuonna 1967 taistelut kiihtyivät jälleen. Vuonna 1968 osapuolet aloittivat neuvottelut ratkaisun löytämiseksi. Neuvotteluissa oli kyse ennen kaikkea turkkilaisväestön perustuslaillisten oikeuksien supistamisesta. Presidentti Makarioksen ja Glafkos Kleridesin välisissä neuvotteluissa ei päästy lopputulokseen. Makarioksen vastustajat perustivat laittoman järjestön nimeltä EOKA B, joka ryhtyi Kreikan sotilasjuntan tuella sabotoimaan Makarioksen hallitusta.
Kreikan sotilasjuntta tuki kenraali Grivasin kansalliskaartin vallankaappausta vuonna 1974, ja Makarios III pakeni maasta. Turkin armeija teki maihinnousun saarelle estääkseen Kyproksen liittämisen Kreikkaan ja miehitti Pohjois-Kyproksen. Taisteluissa kuoli 3 000 ihmistä, ja vallankaappaus oli päättynyt. Makarios III palasi johtamaan Kyprosta, joka oli pääkaupungin Nikosian tavoin jaettu turkkilaisten ja kreikkalaisten kesken.
Vuonna 1974 alkaneissa neuvotteluissa saatiin aikaan molempien osapuolten hyväksymä puitesopimus vuonna 1977. Presidentti Makarios III ja varapresidentti Raulf Denktas allekirjoittivat Kyproksen yhdistymiseen tähtäävän sopimuksen, jossa oli neljä kohtaa, jotka olisivat muodostaneet Kyproksesta liittovaltion,  maa-alueiden jako väestöosien kesken, joka huomioisi taloudelliset olosuhteet, liikkumisen, elinkeinovapauden sekä hallituksen kokoonpanon, jossa olisi tasapuolinen edustusto väestöryhmien kesken..
Makarios III:n kuoltua 1977 häntä seurasi Spyros Kyprianou. Vuonna 1979 neuvoteltiin periaatesopimus kahden väestönosan muodostamasta liittovaltiosta. Sen allekirjoittivat Kyprianou ja Denktaş, mutta yhteisymmärrys liittovaltion muodostamisesta oli vain näennäistä. Vuonna 1983 Denktaş julisti Pohjois-Kyproksen turkkilaisen tasavallan (KKTC) perustetuksi. YK:n turvallisuusneuvosto julisti uuden tasavallan laittomaksi ja ilmoitti jäsenmailleen, että niiden ei pitäisi tunnustaa sitä. Kyprianoun ja häntä seuranneiden Georgios Vassilioun ja Glafkos Kleridesin yritykset neuvotella Kyproksen yhdistämisestä ovat päättyneet epäonnistumisiin.
Kyproksen pohjoisella alueella eli 200 000 kreikkalaistaustaista kyproslaista, joista moni kuoli, mutta suurempi osa pakeni tai evakuoitiin etelään Kyproksen tasavallan puolelle. Vastaavasti noin 100 000 turkkilaistaustaista kyproslaista joko pakeni tai pakkoevakuoitiin Pohjois-Kyproksen puolelle, mutta kylmän sodan loppuessa 1991 puolet alkuperäisistä Kyproksen turkkilaisista oli paennut saarelta Britanniaan, Kanadaan ja Australiaan.
Vuonna 1998 Klerides äänestettiin täpärästi jatkokaudelle. YK teki vuonna 2001 päätöksen jatkaa rauhanturvaprojektia ja edelleen noin 2400 rauhanturvaajaa partioi kreikkalaisen ja turkkilaisen alueen rajoilla.
Kyproksen presidentiksi valittiin vuonna 2013 Níkos Anastasiádis. Hänet valittiin vuonna 2018 uudelle viisivuotiskaudelle saatuaan vaalien toisella kierroksella 56% äänistä. Konservatiivisen Anastasiádisin voittoa vasemmistolaisesta haastajastaan pidettiin luottamuksen osoituksena hänen stabiilista johtajuudestaan ensimmäisen viisivuotiskautensa aikana.