stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Fredrikson (yritys)
Historiaa

Vuonna 1887 perustettua Fredriksonia pidetään Suomen vanhimpana vaatetusteollisuusyrityksenä. Sen perusti Loviisasta kotoisin ollut Anton Fredrikson, joka toimi Jyväskylässä kauppiaana. Hän joutui maksamaan myymistään ulkomaisista asusteista – solmioista, päähineistä ja hansikkaista – 20–50 prosenttia tullia. Hän keksi ryhtyä valmistamaan niitä Suomessa aluksi kotiompelutöinä, löysi Tukholmasta toiminnan työnjohtajaksi Sofia Lundbergin ja perusti 1887 yrityksen nimeltä Kravattfabriken i Jyväskylä. Neljän vuoden kuluttua ryhdyttiin valmistamaan myös lakkeja ja hattuja, joista tuli sittemmin yhtiön päätuote. Myös hattumestari M. F. Hansson löytyi Tukholmasta, ja muutamaa vuotta myöhemmin Kööpenhaminasta tullut hansikasmestari kisälleineen laajensi Fredriksonin asustevalikoimaa käsineisiin.
Jo 85 työntekijän yritykseksi kasvanut Fredrikson sai vuonna 1911 joman uuden tehdasrakennuksen sähkökäyttöisine ompelukoneineen. Vuonna 1915 yhtiö toimitti Venäjän armeijalle 15 tuhatta sotilaspäähinettä, ja ensimmäisen maailmansodan lopulla suurimmat asiakkaat olivat Suomen valkoinen armeija ja suojeluskunnat. Pian Viipurissa toimiva kilpailija Kotimaan lakkitehdas Oy kasvoi suuremmaksi, mutta sotien välisen ajan Fredrikson oli Suomen toiseksi suurin päähineiden valmistaja. Turkit tulivat valikoimiin 1935, kun otettiin käyttöön uusi nelikerroksinen tehdasrakennus. Sitä laajennettiin heti sotien jälkeen, mutta koneita päästiin uusimaan vasta 1950-luvulla.
Anton Fredriksonin pojista Eino Fredrikson kuoli vuonna 1946 ja Onni Fredrikson vuonna 1953. Toimitusjohtajana ja johtokunnan puheenjohtajana jatkoi Onnin poika ekonomi Eero Fredrikson ja 1970-luvun puolestavälistä tämän poika, ekonomi Timo Fredrikson. Turkkien suunnittelusta vastasi 1930-luvulta lähtien ylimestari Helmer Nelin. Lakkien suunnittelijoita olivat 1960-luvulta lähtien Lahja Järvinen, Meeri Tuovinen, Annukka Sovijärvi, Tarja Laurila ja Riikka Käppi.
Kun Suomen Efta-sopimus oli tullut voimaan 1961, Fredrikson alkoi viedä tuotteitaan Pohjoismaihin, Keski-Eurooppaan, Yhdysvaltoihin ja Kanadaan. Suurimmillaan Fredriksonin työntekijämäärä oli 1970-luvun taitteessa, jolloin se työllisti 530 henkeä ja oli Jyväskylän kolmanneksi suurin työnantaja ja koko Euroopan suurin lakkitehdas. Vuosikymmenen puolivälissä turkislakkien kysyntä romahti, ja tuotanto Jyväskylässä lopetettiin. Timo Fredrikson perusti uuden yhtiön, Fredriksonin Lakkitehdas Oy:n, josta myöhemmin tuli A. Fredrikson Oy. Uusi tehdas aloitti Jyskässä ja muutti vuonna 1984 Vaajakoskelle. Noin 120 ihmistä työllistänyt tehdas saavutti nopeasti entisen asemansa Suomen suurimpana lakkivalmistajana.
Fredrikson osti vuonna 1988 jyväskyläläisen, 1959 perustetun lastenvaateyrityksen Tutta-Tuote Oy:n, joka työllisti tuolloin 270 henkeä. Vuonna 1992 A. Fredrikson Oy ja Tutta Oy tekivät konkurssin, mutta lakkien teko jatkui. Tutta yhdistettiin niin ikään konkurssiin menneen Reiman kanssa uudeksi lastenvaateyhtiöksi nimeltä Reima-Tutta Oy.
Suomen 1990-luvun alun lamavuosina Fredrikson yhdistyi M.A.S.I Companyyn.
Vuonna 2024 Fredrikson myytiin Tanskalaiselle C.L.Seifertille ja lakkien tuotanto siirtyi Liettuaan.
Kirjallisuutta

Ahvenainen, Jorma: Fredrikson 1887-1987: sata vuotta lakkeja Jyväskylästä.  Jyväskylä:  Fredrikson, 1987.  ISBN 951-99843-6-4
Aiheesta muualla

Fredrikson-sivut
Suojärvi (järvi)

| Suojärvi |
| --- | --- |
 Soutelijoita Suojärvellä vuonna 1936. Taustalla Varpakylän taloja
Valtiot:  Venäjä
Paikkakunta:  Suojärvi ja Naistenjärvi
Koordinaatit:  62°10′33″N, 32°23′40″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Laskujoki:  Suojoki
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  137 m
Pituus:  20,5  km
Leveys:  4,7  km 
Pinta-ala:  58,6 km²
Valuma-alue:  2 120 km2 
 fiSuojärvi 
Suojärvi (ven. Суоярви) on Suojoen vesistön keskusjärvi Suojärven piirissä Karjalan tasavallassa Venäjällä. Järven pinta-ala on 58,6 km² ja se sijaitsee pääasiassa Suojärven kunnan alueella, lukuun ottamatta Naistenjärven kuntaan kuuluvaa pohjoispäätä. Pohjoispäästään kaksihaarainen Suojärvi on noin 20 kilometriä pitkä ja sen pinta on 137 metriä merenpinnan yläpuolella Suojärveen laskee lännestä Annankosken ja Karatsalmen kautta lähes samankokoinen Salonjärvi. Pohjoisesta Suojärveen laskee Myrys-, Ylisen- ja Syväjärven yhteinen laskujoki. Suojärven pohjoispään itäisemmästä lahdesta saa alkunsa järven laskujoki Suojoki, joka laskee Ääniseen.
Järvi sijaitsee Suomen Neuvostoliitolle 1940 ja 1944 luovuttamalla alueella. Suomelle kuuluessaan järvi kuului Suojärven kuntaan, joka oli saanut nimensä järven mukaan. Järven pohjoispäässä sijaitsi Suojärven ortodoksinen kirkonkylä, Varpakylä ja eteläpäässä puolestaan luterilainen kirkonkylä, Suvilahti. Lisäksi järven länsirannalla sijaitsi Suojärven kunnan eteläosan käsittäneen Annantehtaan ortodoksisen seurakunnan kirkonkylä. Muita rantakyliä olivat Kaipaa, Mökkö, Vuontele ja Pönttösenvaara.
Suojajoukot

Suojajoukko on sotilaallisena terminä yksikkö tai joukko-osasto, jonka tehtävänä on tulla perustetuksi ja keskitetyksi mahdollisimman nopeasti esimerkiksi valtakunnan rajalle. Taktiikassa kyse on viivytystaistelusta.
Tavoitteena on joko jo pelkällä olemassaolollaan ehkäistä vastustajan hyökkäysaikeet tai vaihtoehtoisesti suojata muun (perusteilla olevan) sotajoukon siirtyminen tulevalle toiminta-alueelleen.
Suojajoukko Suomessa

Suomessa Valkoisella armeijalla oli vuonna 1919 suojajoukkotehtävä. Käytetty nimitys oli tuolloin etujoukot. Niiden tarkoituksena oli rajalle porrastettuina antaa aikaa liikekannallepanolle ("ylösmarssi") ja puolustuslinjan miehittämiseen. Joukkojen liikuntakykyä korostettiin suhteellisesti pienen vahvuuden kompensoimiseksi.
Talvisotaa ennen jo lokakuussa 1939 sijoitettiin suojajoukot rajalle muodollisesti kertausharjoituksina pidetyn osittaisen liikekannallepanon, ylimääräisten harjoitusten nimellä. Hallitus teki tästä päätöksen 6. lokakuuta 1939. Ylimääräiset harjoitukset eivät näin ollen olleet kertausharjoitus, vaan liikekannallepano, mitä ei sanottu, koska ei haluttu vaikeuttaa talvisotaa edeltäneitä neuvotteluja Neuvostoliiton kanssa.
Suojajoukon ajatus tähtäsi vuoden 1933 puolustussuunnitelmaan, jonka mukaan Neuvostoliiton päävoima Suomeen tulee Karjalan kannakselta. Suojajoukon käytöstä oli kaksi erilaista mielipidettä. Ensimmäisen mukaan suojajoukkojen olisi pitänyt viivyttävänäkin joukkona tehdä aktiivista vastarintaa, kun taas toisen ajatuksen mukaan suojajoukon piti tarjota vain aikaa pääpuolustuslinja ryhmitykselle kohtalaisen vähäisin tappioin. Näin ollen vastarinta pääpuolustuslinjalla olisi riittävä mm. tykistöllä tuettuna verrattuna neuvostoliittolaisten todennäköiseen ylivoimaan.lähde?
Karjalan kannakselle perustettiin neljä suojajoukko-osastoa: Lipolan ryhmä, Muolaan ryhmä, Uudenkirkon ryhmä ja Raudun ryhmä.  Niihin kuului aluksi 4-6 pataljoonaa, lähinnä rajajoukkoja ja kevyttä, liikkuvaa jalkaväkeä kuten jääkäreitä. Varsinaiset suojajoukkotaistelut kestivät vain noin viikon. 7. joulukuuta 1939 mennessä kaikki suojajoukot olivat vetäytyneet pääasemaan.
Chris Witty

| Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Naisten pikaluistelu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Naisten pikaluistelu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Naisten pikaluistelu. Olympialaiset  | Maa:   Yhdysvallat> Naisten pikaluistelu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Salt Lake City 2002 | 1000 m |  |
|  Hopeaa | Nagano 1998 | 1000 m |  |
|  Pronssia | Nagano 1998 | 1500 m |  |
| Sprinttereiden MM-kilpailut  | Sprinttereiden MM-kilpailut  | Sprinttereiden MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Heerenveen 1996 | sprintti |  |
|  Hopeaa | Soul 2000 | sprintti |  |
|  Pronssia | Hamar 1997 | sprintti |  |
|  Pronssia | Berliini 1998 | sprintti |  |
| Matkakohtaiset MM-kilpailut  | Matkakohtaiset MM-kilpailut  | Matkakohtaiset MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Calgary 1998 | 1000 m |  |
|  Hopeaa | Hamar 1996 | 1000 m |  |
|  Pronssia | Nagano 2000 | 1000 m |  |
Christine "Chris" Diane Witty (s. 23. kesäkuuta 1975 West Allis, Wisconsin) on yhdysvaltalainen pikaluistelija ja ratapyöräilijä. Hän on kilpaillut olympiatasolla molemmissa lajeissa mutta on menestyneempi luistelijana.
Witty on erikoistunut lyhyisiin ja keskipitkiin matkoihin (1 000 ja 1 500 metriä). Ensimmäisen kerran hän osallistui olympialaisiin Lillehammerissa 1994 mutta ei vielä menestynyt. Naganossa 1998 hän saavutti hopeaa 1 000 metrillä ja pronssia 1 500 metrillä. Olympiakultaa hän voitti 1 000 metrillä Salt Lake Cityssä 2002 maailmanennätysajalla. Hän osallistui vielä Torinon olympialaisiin 2006 ja kantoi avajaisissa Yhdysvaltain lippua.
Witty voitti vuonna 1996 sprinttereiden maailmanmestaruuden. Vuosina 1997 ja 1998 hän saavutti pronssia sekä vuonna 2000 hopeaa.
Witty voitti matkakohtaisissa MM-kilpailuissa kultaa 1 000 metrillä vuonna 1998. Samalla matkalla hän sai hopeaa vuonna 1996 sekä pronssia vuonna 2000.
Witty sijoittui viidenneksi ratapyöräilyn 500 metrin aika-ajossa Sydneyn olympialaisissa 2000. Hän on yhdeksäs yhdysvaltalainen, joka on kilpaillut sekä talvi- että kesäolympialaisissa.
Jeanette Witziers-Timmer

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Jeanette Witziers-Timmer |  Jeanette Witziers-Timmer |  Jeanette Witziers-Timmer |  |
Maa:   Alankomaat
Naisten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Lontoo 1948 | 4×100 metriä |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Oslo 1946 | 4×100 metriä |  |
Jeanette Josephina Witziers-Timmer (22. heinäkuuta 1923 – 25. tammikuuta 2005) oli alankomaalainen pikajuoksija ja olympiavoittaja.
"Nettie" Witziers-Timmer voitti Euroopan mestaruuden 4 × 100 metrin viestijuoksussa Oslossa 1946. Alankomaiden voittoaika oli 47,8 s ja Witziers-Timmer juoksi toisen osuuden. Lontoon 1948 olympialaisissa Alankomaiden viestijoukkue voitti kultaa ajalla 47,5 s ja Witziers-Timmer juoksi jälleen toisen osuuden.
Sulttaaniperhonen

| Sulttaaniperhonen |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Päiväperhoset Papilionoidea
Heimo::  Täpläperhoset Nymphalidae
Alaheimo::  Soturiperhoset Charaxinae
Tribus::  Charaxini
Suku::  Soturit Charaxes
Laji::  jasius
Kaksiosainen nimi
 Charaxes jasius  (Linnaeus, 1767) 
Katso myös
   Sulttaaniperhonen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sulttaaniperhonen (Charaxes jasius) on täpläperhosten (Nymphalidae) heimoon kuuluva suurikokoinen päiväperhonen.
Koko ja ulkonäkö

Sulttaaniperhosen siipien kärkiväli on noin 9 cm, naaras on koirasta kookkaampi. Siipien yläpinnan pääväri on tummanruskea ja siivissä on kellanruskea reunajuova. Siipien alapinnan tyviosa on ruskeiden valkoreunaisten juovien ja täplien kirjavoima.
♂
♂ △
Levinneisyys ja lentoaika

Sulttaaniperhosen levinneisyys rajoittuu Välimeren alueelle Kreikasta länteen. Italiassa se on yleinen länsirannikolla, mutta puuttuu Adrianmeren rannikolta. Adrianmeren itäpuolella se sen sijaan on yleinen. Esimerkiksi Kroatian Splitissä lomailija voi helposti löytää niitä Marjanin luonnonpuistosta.lähde? Ranskassa se esiintyy harvinaisena Provence-Alpit-Rivieralta Itä-Pyreneille ja Espanjassa ja Portugalissa sitä on paikallisena ja niukkana rannikoilla ja sisämaassa. Pohjois-Afrikassa se esiintyy Marokon, Algerian ja Tunisian rannikoilla. Sulttaaniperhonen lentää kahtena sukupolvena, ensimmäinen maaliskuusta kesäkuuhun ja toinen heinäkuusta lokakuuhun.
Elinympäristö ja elintavat

Sulttaaniperhosta tavataan merenpinnan tasolta noin 500 metrin korkeudelle.
Ravintokasvi

Toukan ravintokasvi on mansikkapuu (Arbutus unedo).
Sukupuutto

Kansainvälisen luonnonsuojeluliiton IUCN:n  uhanalaisuusluokituksessa sukupuuttoon kuolleita lajeja varten on luokka hävinnyt laji (EX, Extinct).
Sukupuutto tarkoittaa jonkin eliölajin, populaation tai muun taksonin alueellista tai globaalia häviämistä viimeistä yksilöä myöten. Sukupuuttoon kuolleella lajilla ei ole yhtään elossa olevaa yksilöä tai yksilön tuottavaa munaa, itiötä tai siementä. Funktionaalisella sukupuutolla tarkoitetaan tilannetta, jossa laji, populaatio tai muu taksoni on niin harvinainen, ettei se pysty toteuttamaan ekologista tehtäväänsä tai lisääntymään luonnossa.
Populaarikulttuurissa sukupuutto-sanalla viitataan yleensä eliölajin globaaliin sukupuuttoon eli eliölajin häviämiseen koko maapallolta, mutta tieteellisessä kirjallisuudessa, erityisesti populaatioekologiassa sukupuutolla tarkoitetaan usein alueellista tai paikallista sukupuuttoa eli lajin häviämistä joltakin määritellyltä alueelta, kuten metsälaikulta tai yksittäisestä järvestä tai valuma-alueelta. Laji kuolee globaalisti sukupuuttoon, kun sen kaikki paikalliset populaatiot ja niiden muodostamat metapopulaatiot ovat kuolleet sukupuuttoon.
Kansainvälisen luonnonsuojeluliiton IUCN:n uhanalaisuusluokituksessa arvioidaan lajien globaalia statusta ja sukupuuttoon kuolleille lajeille on oma luokkansa (EX, Extinct). Kansallisissa uhanalaisuusluokituksissa, kuten Suomen ympäristöministeriön koordinoimassa Punaisessa kirjassa arvioidaan lajien kansallista statusta, jolloin alueellisesti sukupuuttoon kuolleille ja hävinneille lajeille on oma luokkansa (RE, Regionally Extinct). Suomessa tämä suomennetaan "hävinneiksi". IUCN:n sukupuuttoluokitus ei tarvitse tietoa siitä, että viimeinen yksilö olisi kuollut, vaan riittää, että viimeiset yksilöt ovat hävinneet.
Sukupuuttoihin on monia syitä. Lajeja on kuollut sukupuuttoon lähes niin kauan kuin elämää on ollut. Todennäköisesti jopa 99 % maailmassa eläneistä lajeista on kuollut sukupuuttoon elämän historian aikana. Tällä hetkellä lajeja kuitenkin kuolee sukupuuttoon huomattavasti tavallista nopeammin johtuen ihmisen suorasta ja epäsuorasta vaikutuksesta.
Syyt

Sukupuuton aiheuttaa se, että lajin kuolleisuus nousee suuremmaksi kuin sen syntyvyys niin pitkäksi aikaa, että viimeinenkin yksilö on kuollut. Sukupuutto voi johtua ympäristötekijöistä tai evoluutioon liittyvistä tekijöistä. Sukupuutot ovat sinänsä luonnollinen ilmiö, ja niitä on aina tapahtunut, vain tiheys on vaihdellut.
Sukupuutto on odotettavissa, kun populaation koko on jo niin pieni, ettei se enää ole elinvoimainen. Pienimmän elinvoimaisen populaatiokoon rajoiksi on esitetty lukuja 50/500 ja uudempia 100/1000, joissa ensimmäiset luvut edustavat vaadittavaa lisääntyvien yksilöiden määrää, jotta populaatio voisi säilyä vielä useita kymmeniä sukupolvia, ja toiset luvut edustavat pysyvän ja sopeutumiskykyisen populaation vähimmäisyksilömäärää.
Syyt > Yleisimpiä syitä

Suuren asteroidin osuminen Maahan on aiheuttanut ainakin 62 miljoonaa vuotta sitten tapahtuneen liitukauden joukkosukupuuton ja ehkä permikauden joukkosukupuuton ja muitakin joukkosukupuuttoja.
Ilmastonmuutokset aiheuttavat keskilämpötilojen nopeita muutoksia, joihin maalla elävien lajien voi olla vaikea sopeutua.
Kun populaatio on pieni, sen sisäinen perinnöllinen muuntelu vähenee. Tämä johtaa sisäsiittoisuuteen ja lajin heikkenemiseen.
Elinalueiden katoaminen vie eliöiltä tilan, jossa ne voivat hankkia ruokansa ja lisääntyä. Ihmisen elinalueiden laajeneminen on kutistanut paljon villin luonnon elinympäristöjä. Kun laji näin harvinaistuu, muut sukupuuttoa aiheuttavat tekijät vaikuttavat siihen entistä voimakkaammin.
Taudit voivat tuhota kokonaisen lajin, etenkin jos epidemiaa edeltää nälkiintyminen, elinalueiden katoaminen sekä perinnöllisen muuntelun väheneminen.
Olosuhteisiin paremmin sopeutunut laji voi syrjäyttää huonommin sopeutuneen lajin.
Haitallinen vieraslaji voi lisääntyä niin tehokkaasti, että alkuperäinen laji kuolee alueella sukupuuttoon.
Jos lajin elinalueelta loppuu ravinto, yksilöt voivat heikentyä ja kuolla.
Merien saastuminen ja voimakkaat happipitoisuuksien vaihtelut voivat aiheuttaa herkkien merieliöiden sukupuuttoja.
Metsästys on aiheuttanut useiden lajien sukupuuton sen jälkeen, kun ihminen levittäytyi Afrikasta muille mantereille noin 50 000 vuotta sitten.
Syyt > Ihmisen vaikutus

Ihminen on aiheuttanut monia sukupuuttoja. Monet suuret eläimet (megafauna) kuolivat sukupuuttoon melko pian sen jälkeen kun nykyihminen levisi niiden elinalueelle. Arvellaan, että ihmiset metsästivät nämä lajit loppuun tai ainakin olivat muiden syiden lisäksi merkittävä syy lajien katoamiseen.
Nykyisin eliöitä hävittää varsinkin ihmisen aikaansaama elinympäristöjen muutos ja elintilan kaventuminen. Ihmiset tuhoavat luonnonvaraisten eläin- ja kasvilajien elinalueita. Suuria metsiä on kaadettu esimerkiksi viljelysten ja asutuksen tieltä. Eniten eläinlajeja kuolee tropiikissa lähinnä sademetsien tuhoutumisesta johtuen. Myös ilmastonmuutos katsotaan uhaksi eliölajeille. Merissä sukupuuttoa aiheuttaa ylikalastus.
Tällä hetkellä käynnissä oleva sukupuuttoaalto, joka johtuu ihmisen toiminnasta, on nopein sukupuuttoaalto koko elämän historiassa. Yhdysvaltalaisen Duken yliopiston tutkimuksen mukaan ihmiskunta on toimillaan nopeuttanut sukupuuttoa tuhatkertaiseksi.
Joukkosukupuutot

Joukkosukupuutossa hyvin moni eliölaji tai -ryhmä katoaa samanaikaisesti. Maan geologisen historian aikana on useissa vaiheissa 50–90 % kerrostumista tunnetuista eliölajeista hävinnyt geologisessa mittakaavassa katsottuna lyhyessä ajassa.
Suuria joukkosukupuuttoja ovat muun muassa dinosaurusten tuhoutuminen liitukauden lopulla ja megafaunan tuho jääkauden päättyessä. Perusteellisin tunnettu joukkotuho oli permikauden lopun joukkotuho.
Nykyhetken tilannetta on kutsuttu kuudenneksi joukkosukupuutoksi.
Sukupuutosta palauttaminen

Sukupuutosta palauttaminen on sukupuuttoon kuolleen lajin herättämistä henkiin. Sukupuutosta palautus on tullut 2010-luvulla entistä enemmän mahdolliseksi kun jalostus, perinnöllisyystiede ja kloonaus ovat kehittyneet. Yhdenkään lajin palauttamista ei vielä ole onnistuttu saavuttamaan, mutta sen uskotaan olevan mahdollista lähiaikoina.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sukupuutto Wikimedia Commonsissa
Uhanalaisuusluokitukset
hävinnyt laji
luonnosta hävinnyt laji
äärimmäisen uhanalainen laji
erittäin uhanalainen laji
vaarantunut laji
silmälläpidettävä laji
elinvoimainen laji
Mauritiuksella elänyt drontti kuoli sukupuuttoon vain 170 vuotta sen jälkeen kun ihminen tuli saarelle.
Eurooppalaiset uudisasukkaat tappoivat Tasmaniassa eläneen pussihukan sukupuuttoon vain noin 110 vuodessa.
Rolf Wollner

| Mitalit> Maa:   Saksa.Miesten maahockey. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Saksa.Miesten maahockey. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Saksa.Miesten maahockey. Olympialaiset  | Maa:   Saksa> Miesten maahockey. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Amsterdam 1928 |  |  |
Rolf Wollner (28. huhtikuuta 1906 Leipzig – 6. heinäkuuta 1988 Leipzig) oli saksalainen maahockeypelaaja ja olympiamitalisti.
Wollner pelasi Saksan miesten maajoukkueessa vuosina 1927–1931 yhteensä 12 ottelua. Hän kuului Saksan olympiapronssia voittaneeseen joukkueeseen Amsterdamissa 1928, missä hän pelasi yhdessä ottelussa. Hänen pelaajauransa aikana ei pelattu maailman- eikä euroopanmestaruuskilpailuja.
Suojoki (kylä)

Suojoki (ven. Суоёки) on kylä Naistenjärven kunnan eteläosassa Karjalan tasavallan Suojärven piirissä Venäjällä. Kylä sijaitsee 26 kilometriä Suojärveltä pohjoiseen. Sen kautta kulkee rautatie Suojärveltä Jyskyjärvelle. Suojoen kylässä oli 560 asukasta vuonna 1996.
Historia

Suojoki sijaitsee Suomen luovuttamalla alueella ja oli Suomelle kuuluessaan osa Suojärven kuntaa. Suomi luovutti Suojoen Neuvostoliitolle vuonna 1940, valtasi sen takaisin seuraavana vuonna, mutta luovutti sen uudelleen vuonna 1944. Suurin osa rakennuskannasta tuhoutui sodissa.
Venäjän vuoden 2006 kuntauudistukseen asti Suojoki ympäristökylineen muodosti Suojoen kylähallinnon. Kylähallintoon kuuluivat Suojoen, Leppäniemen, Kipronmäen, Turhanvaaran ja Parkonselän kylät. Kylähallinto liitettiin uuteen Naistenjärven kuntaan.
Sulkamittari

| Sulkamittari |
| --- | --- |
 koiras
Uhanalaisuusluokitus
 
 
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Imukärsälliset perhoset Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset perhoset Heteroneura
Yläheimo::  Mittarimaiset Geometroidea
Heimo::  Mittarit Geometridae
Alaheimo::  Lovimittarit Ennominae
Suku::  Phigalia
Laji::  pilosaria
Kaksiosainen nimi
 Phigalia pilosaria  (Denis & Schiffermüller, 1775) 
Synonyymit
 Apocheima pilosaria 
Katso myös
   Sulkamittari Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sulkamittari (Phigalia pilosaria) on mittariperhosten heimoon kuuluva, hyvin varhain keväällä lentävä yöperhonen.
Koko ja ulkonäkö

Sulkamittari on monien lähisukulaistensa tapaan selvästi sukupuolidimorfinen laji, sillä ainoastaan koirailla on siivet. Koiras muistuttaa käherämittaria (Lycia hirtaria), mutta on ruumiiltaan selvästi hennompi. Siivet ovat vaihtelevissa määrin harmaankirjavat ja niiden täplikäs kuviointi on sulautuvaa. Jotkin yksilöt ovat lähes kuviottomia. Poikkiviirut erottuvat etenkin siiven etureunassa, mutteivät yleensä erotu koko siiven poikki, poikkeuksena keskivarjo, joka erottuu usein selvästi koko siiven leveydeltä. Takasiivet ovat vaaleat, tiheään tummapisteiset ja niiden poikki kulkee tumma poikkiviiru. Siipiripsien tyvellä on tumma viiru. Takaruumiin pinta on sileäsuomuinen ja vastakuoriutuneiden yksilöiden takaruumiissa on punertavaa sävyä. Koiraan tuntosarvet ovat leveästi sulkamaiset. Naaras on siivetön ja väriltään ruskehtava. Sen selkäpuolella on pareittain tummia laikkuja ja raajat ovat nivelten kohdilta valkoiset. Koiraan siipiväli 41–46 mm.
Lajilla esiintyy myös tumma värimuoto f. monacharia.
Levinneisyys ja lentoaika

Lajin levinneisyys ulottuu Euroopasta Lähi-itään, Kaukasukselle ja Uralille. Suomessa laji tavattiin ensimmäisen kerran Ahvenanmaalta vuonna 1939 ja vielä 1980-luvulla se oli varsin harvinainen. Nykyisin sulkamittaria tavataan melko yleisenä likimain Kristiinankaupunki-Joensuu-linjan eteläpuolella, mutta yleisin se on edelleen etelärannikon läheisyydessä.
Laji on lentoaikansa puolesta erittäin aikainen. Keski-Euroopassa aikuiset perhoset ovat liikkeellä tammikuusta maaliskuulle ja Suomessakin lento alkaa maaliskuussa ja jatkuu huhtikuulle. Aivan viimeisiä yksilöitä voi tavata vielä toukokuun alkupuolella. Lämpiminä talvina ensimmäiset perhoset saattavat lähteä liikkeelle jo joulukuussa.
Elinympäristö ja elintavat

Sulkamittarin elinympäristöä ovat monenlaiset lehtimetsät ja puistot. Naaraat kiipeävät iltaisin puiden rungoille ja houkuttelevat koiraita luokseen. Koiraat lentävät yöllä ja tulevat helposti kirkkaiden valojen luokse. Toukka koteloituu maahan. Talvehtiva vaihe on kotelo, jonka sisälle on jo syksyllä kehittynyt kuoriutumisvalmis perhonen.
Ravintokasvi

Toukka elää monilla eri lehtipuilla ja -pensailla.
Aiheesta muualla

Bestimmungshilfe des Lepiforums (saksaksi)
Moths and Butterflies of Europe and North Africa (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q46032  ADW: Phigalia_pilosaria  BioLib: 52003  BOLD: 195484  CoL: 76YBW  EoL: 413324  EPPO: PHIGPI  Fauna Europaea: 445645  Fauna Europaea (new): 53650273-a6c1-47fe-b430-d779004454ce  GBIF: 4524740  iNaturalist: 60771  IRMNG: 10624679  LepIndex: 242772  LoB: 4463  MaBENA: ApochPilos  NBN: NHMSYS0021144213  NCBI: 326965  Observation.org: 1831  Open Tree of Life: 73476  uBio: 7820322  Laji.fi: MX.61606
Weimarin tasavallan sanasto

Tässä artikkelissa on lueteltu termejä ja aatteita, jotka ovat käyttökelpoisia Weimarin tasavallan poliittisen tilanteen ymmärtämiseksi. Osa niistä on erityisesti aikakaudelle ja hallinnolle tyypillisiä, osaa on käytetty muissakin yhteyksissä, mutta ovat kuitenkin asian kannalta olennaisia.