Georgi Gapon
Elämä > Verisunnuntain jälkeen

Ampumisen jälkeen sosialistivallankumouksellinen Pjotr Rutenberg piilotti Gaponin kirjailija Maksim Gorkin asuntoon. Siellä Gapon saneli julistuksen, jossa hän kehotti Pietarin työläisiä ryhtymään aseelliseen taisteluun yksinvaltiutta vastaan. Jonkin ajan kuluttua hän matkusti sosialistivallankumouksellisten avulla pois Pietarista ja ylitti salaa Venäjän ja Saksan välisen rajan. Ulkomailla Gapon tutustui Georgi Plehanoviin, Leniniin, Viktor Tšernoviin, Boris Savinkoviin, Jean Jaurèsiin, Georges Clemenceau’hon ja muihiin tunnetuihin vallankumouksellisiin. Helmikuussa 1905 hän esitti aloitteen Venäjän kaikkien vallankumouksellisten puolueiden yhdistymisestä aseellista kapinaa varten. Huhtikuussa 1905 hän kutsui koolle Venäjän vallankumouksellsiten puolueiden yhteisen Geneven konferenssin, jonka puheenjohtajaksi hänet valittiin. Konferenssissa saavutettiin yhteisymmärrys kapinan valmistelua johtavan yhteisen taistelukomitean perustamisesta. Gaponin lisäksi komitean jäseniksi valittiin Jekaterina Breško-Breškovskaja ja Dmitri Hilkov. Toukokuussa 1905 Gapon liittyi vähäksi aikaa Sosialistivallankumoukselliseen puolueeseen, mutta kunnianhimonsa takia riitautui pian sen johdon kanssa. Elokuussa 1905 hän valmisteli bolševikkien, sosialistivallankumouksellisten ja suomalaisten aktivistien kanssa aseellista kapinaa Pietarissa. Aseiden salakuljetus Pietariin epäonnistui John Grafton -laivan ajettua karille.
Riitaannuttuaan vallankumouksellisten puolueiden johtajien kanssa Gapon päätti perustaa oman järjestön ja värvätä siihen jäseniä pietarilaisista työläisistä ja muiden puolueiden jäsenistä. Elokuussa 1905 hänen aloitteestaan perustettiin ”Venäjän työväenliitto”, jonka tarkoitus oli yhdistää koko Venäjän työläisiä. Helsingissä syyskuussa 1905 järjestetyssä kokouksessa valittiin liiton keskuskomitea ja päätettiin ryhtyä julkaisemaan omaa lehteä. Gaponin mukaan Maksim Gorki lupasi lahjoittaa työväenliitolle sata tuhatta ruplaa., mutta luopui ajatuksesta bolševikkien neuvosta. Lontoossa Gapon tapasi Pjotr Kropotkinin, joka näki hänessä ”suuren vallankumouksellisen voiman”. Kropotkinin vaikutuksesta Gapon kiinnostui anarkosyndikalismista. Ulkomailla hän kirjoitti useita vallankumouksellisia julistuksia ja juutalaisvainoja vastaan suunnatun lehtisen, joita toimitettiin salaa Venäjälle. Journalisti David Soskisin avulla Gapon laati omaelämäkerran, joka ilmestyi englanniksi nimellä The story of my life (”Elämäntarinani”). Teoksesta ansaitsemansa rahat hän lahjoitti työväenliikkeelle.
Lokakuun manifestin jälkeen Gapon palasi salaa Venäjälle ja ryhtyi neuvottelemaan kreivi Sergei Witten kanssa ”Pietarin venäläisten tehdastyöläisten kokouksen” uudelleen perustamisesta. Witten kanssa tehdyn sopimuksen mukaisesti hän kirjoitti julistuksen, jossa kehotti työläisiä luopumaan aseellisesta taistelusta ja lujittamaan saavutetut asemat. Järjestön osastoja alettiin perustaa marraskuussa, mutta Gapon itse joutui Witten vaatimuksesta siirtymään ulkomaille. Samalla Gaponin avustajat saivat Witten hallitukselta 30 000 ruplaa järjestön toimintaa varten. Pian kävi ilmi, että järjestön sihteeri oli kavaltanut nämä rahat, ja tiedot ”Witten rahoista” tulivat julkisuuteen. Palattuaan Venäjälle Gapon yritti tuloksetta järjestää itselleen armahdusta. Vuoden 1906 alussa sisäministeri Pjotr Durnovo kirjoitti keisarille raportin, jossa kerrottiin Witten ja Gaponin yhteyksistä ja varoitettiin laillisen työväenliikkeen sallimisen vaaroista. Tämän seurauksena Gaponin yhteydet Witteen katkesivat ja helmikuussa 1906 järjestön osastot lakkautettiin lopullisesti. Saman aikaisesti lehdistössä aloitettiin Gaponin vastainen parjauskampanja..