stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Väinö Voipio
Elämä ja ura

Voipion vanhemmat olivat senaattori D. W. Åkerman ja yhteiskunnallisesti aktiivinen opettaja Emma Åkerman o.s. Perander. Heidän kolmetoista lastaan suomensivat kaikki vuonna 1901 sukunimensä Åkermanista Voipioksi perheen kesäpaikassa Taipalsaaren Nikin tilalla sijainneen Voipionniemen mukaan. — Väinö Voipion veli oli teologi Aarni Voipio.
Väinö Voipio kirjoitti ylioppilaaksi Viipurin suomalaisesta klassillisesta lyseosta vuonna 1903, suoritti oikeustieteellisen tutkinnon Helsingin yliopistossa 1909 ja sai varatuomarin arvon 1912. Voipio toimi Viipuri-lehden päätoimittajana 1913–1914 ja sen jälkeen asianajajana Viipurissa vuoteen 1933 ja sitten vuoden ajan Helsingissä. Hän oli Viipurin kaupunginvaltuuston jäsen 1929–1931. Vuodesta 1934 Voipio oli sihteerinä oikeuskanslerinvirastossa ja vuodesta 1937 asessorina Viipurin hovioikeudessa. Viimeksi hän työskenteli tuomarina, 1942–1949 Pielaveden ja 1950–1954 Nilsiän tuomiokunnassa.
Voipion esikoisteos oli vuonna 1919 salanimellä Teodor Varjola ilmestynyt näytelmänluontoinen romaani Eri leireistä. Kertomus sortovuosilta. Sitä seurasi myöhempinä vuosikymmeninä kolme muuta romaania ja suuri joukko näytelmiä. Huvinäytelmiä Lönnrot on tulossa (1923) ja Pariisiin (1924) esitettiin Kansallisteatterissakin. 1930-luvulla Voipio kirjoitti nimellä Björn Sund viisi ruotsinkielistä pamflettia ja kokosi niiden sisällön 1937 suomeksi ilmestyneeseen tokseen Isänmaan eheys. Siinä hän toivoi Suomen ”eheytyvän” kielellisesti. Kirjailijana Voipion lopullisen läpimurron muodosti kuitenkin vasta 1947 ilmestynyt romaani Yli lain ja kaikkien tuomioiden, joka voitti Gummeruksen romaanikilpailun ja teki hänestä hetkessä tunnetun. Hän oli suunnitellut teosta sitä ennen jo vuosia. Uskontoon liittyvät teemat nousivat Voipion tuotannossa esille myöhempinä vuosina ja huipentuivat 1960-luvulla ilmestyneeseen uskontokriittiseen trilogiaan Jumalan puolustus (1961), Kahleissa vai vapaana (1967) ja Pelotuksen uskonto (1969). Niitä seurasi vielä 1973 Vapaa-ajattelijain liiton kustantama Vihreä katkismus. ”Ikuisten totuuksien” tarkastelua.
Voipio meni 1912 naimisiin serkkunsa Elsi Orkamon kanssa ja he saivat neljä lasta. Yksi heidän pojistaan oli eläintieteen professori Paavo Voipio.
Vapaa-ajattelija

Voipio erosi kirkosta heti kun se tuli mahdolliseksi lain myötä vuonna 1923. 1960-luvulla Voipio kirjoitti puheenvuoroja uskonnosta Suomen Sosialidemokraattiin. Hän arvosteli luterilaisen kirkon asemaa. Voipio mainitsee kouluhallituksen ylijohtaja Mikael Soinisen tehneen 1921 esityksen yleisen siveysopin ottamiseksi koulujen oppiaineeksi, mutta kirkko vastusti sitä. Voipion mielestä kirkko on saavuttanut ylivallan Suomen kulttuurielämässä. Voipio katsoi, että kirkko on pyrkinyt keskiajalta saakka yksinvaltaan kansankasvatuksessa. Voipio sanoi, että kirkko vastusti nuorisoseurojen ja kansanopistojen perustamista ja että papisto säätyvaltiopäivillä kielsi kansakoulujen perustamista varten tarvittavat määrärahat. Hänellä oli muutenkin vahvoja poliittisia mielipiteitä, mutta hän ei sitoutunut mihinkään puolueeseen.
Vuonna 1963 Väinö Voipio määritteli vapaa-ajattelijan seuraavasti:
”Vapaa-ajattelija on henkilö, joka luodessaan elämänkatsomustaan pyrkii pysyvästi tarkistamaan ajattelunsa perusteita antamatta auktoriteettiuskon sanella käsityksiään, pitäymyksiään ja ohjeitaan. Hän pyrkii vapautumaan ennakkoluuloista, jotka kahlehtivat henkeämme ja pitävät silmämme sokeina. Historiallisesti ottaen on vapaa-ajattelijain tehtävänä ollut ja on yhä edelleen erityisesti uskontojen kriittinen tarkastelu, ihmisten uskontosidonnaisuudesta vapauttaminen ja täyden uskonnon- ja ajatuksenvapauden vaatiminen.”
Väinö Voipio oli 1960-luvulla innoittajana myös humanismista kiinnostuneille ja oli perustamassa Suomen humanistiyhdistystä Helsingissä 1968.
Vakaumuksellisuuden Voipio sanoi olevan ”sydämen lämmön sanelemaa tahtoa toimia kaikkea sitä kärsimystä, pimeyttä ja vääryyttä vastaan”. Kirjoituksissaan Voipio puhui totuuden ja hyvyyden puolesta tehdystä työstä lähimmäisen ja koko kansan hyväksi. Vapaa-ajattelijain tehtävää hän kuvasi joskus ihmisyysaatteeksi, johon rakkaus ja oikeudenmukaisuus sisältyvät. Ihanteena hän esitti epäitsekkään toiminnan puhtain keinoin. 1970-luvun kulttuurimaailmaa Voipio moitti oman edun tavoittelusta.
Voipio testamenttasi ruumiinsa Helsingin yliopiston anatomian laitokselle opetustarkoituksiin. Vapaa-ajattelijat olivat toimineet tämän käytännön puolestapuhujina. Hänen tuhkauurnansa haudattiin lopulta Malmin hautausmaalle. Vapaa-ajattelijain liiton vuonna 1993 perustettu Väinö Voipio -palkinto on nimetty hänen mukaansa.
Teoksia > Romaaneja

Eri leireistä : kertomus sortovuosilta. WSOY 1919 (nimimerkillä Teodor Varjola)
Puolitie : yhteiskunnallinen romaani. Otava 1934
Yli lain ja kaikkien tuomioiden: Romaani. Jyväskylä: Gummerus, 1947. – 5. tekijän uusima painos 1958.
Ihmisen käskynhaltija. (Edellisen melko itsenäinen jatko-osa.) Jyväskylä: Gummerus.
Teoksia > Uskonnonfilosofiset kirjat

Jumalan puolustus: Usko – ajatus – runo.  Jyväskylä:  Gummerus, 1961.
Kahleissa vai vapaana: Hyvä – paha – synti.  Jyväskylä:  Gummerus, 1967.
Pelotuksen uskonto.  Jyväskylä:  Gummerus, 1969.
Vihreä katkismus: ”Ikuisten totuuksien” tarkastelua.  Helsinki:  Vapaa-ajattelijain liitto, 1973.
Teoksia > Näytelmiä

Lönnrot on tulossa : 3-näytöksinen huvinäytelmä. Viipurin näyttämön näytelmäkilpailussa palkittu teos. Werner Söderström osakeyhtiön näytelmäsarja 75. WSOY 1923
Ilman miestä : 1- näytöksinen huvinäytelmä. Näytelmäkirjasto n:o 17. Kirja, Helsinki 1925
Elämä elämästä : yksinäytöksinen näytelmä. Seuranäytelmiä 251. Karisto 1926
Aateloitu : yksinäytöksinen kohtaus isänmaan historiasta. Werner Söderström oy:n näytelmäsarja 114. WSOY 1929
Salakirjoitus : yksinäytöksinen huvinäytelmä. Suomen naisten liikuntakasvatusliiton näytelmäsarja 2. Hyvinkää 1930
Kannattamaton yritys : kaksinäytöksinen hupailu. Seuranäytelmiä 436. Karisto 1938
Ritarijuhla : kolminäytöksinen näytelmä. Tammen näytelmiä 36. Tammi 1945
Kolmas Virtanen : 1-näytöksinen näytelmä. Seuranäytelmiä 560. Karisto 1952
Pelastus : yksinäytöksinen historiallinen näytelmä. Gummeruksen näytelmiä 64. Gummerus 1957
Aurinkohetki : historiallinen pienoisnäytelmä. Gummeruksen näytelmiä 69. Gummerus 1960
Emakkosika eli Tapahtuipa pappilassa : yksinäytöksinen hupailu. Kulttuurityön keskus, Helsinki 1963
Teoksia > Muita julkaisuja

Omalla nimellä:
Valtioneuvoston päätös rahaolojen säännöstelemisestä. Suomen teollisuusliiton julkaisuja 2. Helsinki 1946
Tuomari - kirjailija teoksessa K. J. Gummerus Oy:n juhlamuisto : kustannusliikkeen 75-vuotisjuhlissa pidetyt puheet sekä juhlaruno. Gummerus 1948
Kylät keskelle kirkkoa. Erikoispainos Suomen sosialidemokraatista 1961. Tekijä, Helsinki 1961
Norjan puhuja - Suomen vaikenijat. Suomen sosialidemokraatti, Helsinki 1963
Avoin vastaus arkkipiispan haasteeseen. Eripainos Suomen sosialidemokraatista 1964-1965. Tekijä, Helsinki 1965
Nimimerkillä Björn Sund:
Den bildade finlandssvensken och Finland. Tekijä, Helsingfors 1930
Det förlorade fosterlandet som bör och kan återvinnas. Tekijä, Helsingfors 1933
Det återvunna fosterlandet : ett vårföredrag. Tekijä, Helsingfors 1934
En osynlig kommitté för lösande av universitetets språkfråga : något om frågans bakgrund, Tekijä, Helsingfors 1936, suomeksi nimellä Muudan näkymätön komitea Yliopiston kielikysymyksen ratkaisemiseksi : kysymyksen syvää taustaa. Tekijä, Helsinki 1936
P. E. Svinhufvud, svensk eller finne? : reflexioner med anledning av 75-årsdagen 15.XII.1936. Tekijä, Helsingfors 1936
Isänmaan eheys. Otava 1937
Miten saisimme Kalevalan lähemmäksi koko kansaa?. Tampere 1937
Aiheesta muualla

Pohjoissavolaisen kirjallisuuden bibliografia: Väinö Voipio. (Arkistoitu – Internet Archive)
Tanskanen, Kaija: Kirjoittava taistelija. Väinö Voipion haastattelu yleisradiossa 13.10.1975. (MP3-äänitiedosto.)
Voipio, Väinö hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Kolme unhoon painettua kirjasta eli huutavan ääni korvessa, Helsingin Sanomat, 25.08.1935, nro 227, s. 18, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Vito Palumbo

Vito Palumbo
Vito Palumbo (s. 1972) on italialainen säveltäjä.
Palumbo opiskeli Azio Corghin ja Luciano Berion johdolla. Hänen teoksiaan ovat esittäneet muiden muassa Lontoon, Helsingborgin ja Gävlen sinfoniaorkesterit, RAI:n kansallinen sinfoniaorkesteri, Camerata Bern sekä Patricia Kopatchinskaja. Palumbon tuotannon joukossa on suurimuotoisia orkesteriteoksia ja näyttämömusiikkia. Hänen musiikkinsa levytyksiä on julkaissut BIS Records.
Monoklonaalinen vasta-aine

Yleisesitys monoklonaalisten vasta-aineiden tuotantotavasta 
1.–4. Valitulla antigeenilla immunisoidut hiiren pernasolut ja myeloomasolut fuusioidaan. Fuusioinnissa käytetään myeloomasoluja, joilla ei ole itse kykyä tuottaa hypoksantiini-guaniini-fosforibosyylitransferaasia (HGPRT) ja vasta-aineita. 
Solufuusioseos siirretään HAT-kasvatusliuokseen, joka sisältää hypoksantiinia, aminopteriinia ja tymidiiniä. HAT-kasvatusliuoksessa vain fuusioituneet hydridoomasolut kykenevät kasvamaan keskeytyksettä. Fuusioitumattomat myeloomasolut eivät kasva HGPRT:n puutteen johdosta ja fuusioitumattomilla pernasoluilla on rajoittunut elinaika. 
4.–5. Vasta-ainetta tuottavat soluviljelmät etsitään ja yksittäiset vasta-ainetta tuottavat solut eristetään omiin viljelmiinsä. 
 5.–8. Uudet alasoluviljelmät ovat kunkin yksittäisen eristetyn solun klooneja ja tuottavat monoklonaalisia vasta-aineita antigeeniään vastaan. Oikeaa monoklonaalista vasta-ainetta tuottavat menestyksekkäät alasoluviljelmät valitaan kasvamaan ja tuottamaan lisää haluttua vasta-ainetta.
Monoklonaaliset vasta-aineet (mAb tai moAb) ovat samasta hybridoomasolusta kloonattujen samanlaisten immuunisolujen tuottamia identtisiä monospesifisiä vasta-aineita. Kohteeseensa sitoutuvia monoklonaalisia vasta-aineita on mahdollista tuottaa lähes mitä tahansa ainetta vastaan, jolloin niitä voidaan käyttää valitun aineen paljastamiseen tai puhdistamiseen. Monoklonaalisten vasta-aineiden tuottamisesta on tullut tärkeä keino biokemiassa, molekyylibiologiassa ja lääketieteessä. Kun monoklonaalisia vasta-aineita käytetään lääkkeenä, vaikuttavan aineen nimelle annetaan suomen kielessä päätteeksi -mabi.
Monoklonaalisia vasta-aineita käytetään laajasti diagnostiikka- ja tutkimusreagensseina. Niiden käyttöönotto ihmisten terapiaan on ollut hitaampaa. Ongelmia ovat tuottaneet muun muassa sytotoksisten eli soluja tuhoavien vasta-aineiden käyttöön liittyvä riski sytokiinistimulaatiosta, solujen hajoamisriski, riski fysiologisten toimintojen lamaantumisesta ja elimistön yliherkkyysreaktiot vieraita vasta-aineita kohtaan. Vasta-aineterapian alkuaikoina vasta-aineet olivat hiiristä peräisin, mikä aiheutti immuunivasteen potilailla, jolloin seurauksena saattoi olla hoidon tehon häviäminen. Nykyisin monoklonaalisia vasta-aineita muokataan geenitekniikan avulla ihmismäisemmiksi, jolloin muokattuja vasta-aineita kutsutaan kimeerisiksi tai humanisoiduiksi riippuen ihmismäisten ja hiireltä peräisin olevien osuuksien suhteesta. Monoklonaalisia vasta-aineita käytetään nykyisin eri syöpien ja autoimmuunisairauksien, kuten reuman, hoitoon.
Monoklonaalisia vasta-aineita on etsitty myös SARS-CoV-2-virusta vastaan. Esimerkiksi SARS-CoV-1-virusta vastaan kehitetyistä ihmisperäisestä monoklonaalista vasta-aineista yhden (47D11) on raportoitu olevan tehokas myös SARS-CoV-2-infektiota vastaan. Löydös saattaisi tarjota erään reitin hoidon kehittämiseksi covid-19-tautiin.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Solunetin tietoa monoklonaalisista vasta-aineista
Larkollenin kappeli

| Larkollenin kappeli Larkollen kapell |
| --- | --- |
 Kirkko vuonna 2011.
Sijainti:  Moss, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Borgin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1890
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  220
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Larkollenin kappeli (norj. Larkollen kapell) on Mossin kunnassa Norjassa sijaitseva puukirkko vuodelta 1890.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Larkollenin kappeli Wikimedia Commonsissa
Karaokeparatiisi

| Karaokeparatiisi |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:  Einari Paakkanen
Käsikirjoittaja:  Einari Paakkanen
Tuottaja:  Marianne Mäkelä
Kuvaaja:  Marita Hällfors
Leikkaaja:  Antti Reikko Einari Paakkanen
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  napafilms
Levittäjä:  Aurora Studios
Ensi-ilta:  12. elokuuta 2022
Kesto:  1 h 15 min 21 sek
Alkuperäiskieli:  suomi
Katsojat:  5 539
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Karaokeparatiisi on Einari Paakkasen ohjaama ja käsikirjoittama suomalainen dokumenttielokuva, joka sai ensi-iltansa elokuussa 2022.
Elokuvan tuotti napafilms ja elokuvateattereihin sen levitti Aurora Studios.
Elokuva käsittelee karaokea Suomessa. Siinä kerrotaan suomalaisten ihmisten tarinoita, jotka ovat löytäneet karaokesta apua yksinäisyyteen.
Elokuva voitti parhaan dokumenttielokuvan Jussi-palkinnon 2023.
Arvosteluja

Pekka Torvinen, Helsingin Sanomat
Niko Ikonen, Episodi
Marita Nyrhinen, Kulttuuritoimitus
Emmi Koivumäki, Film-o-holic
Tuomas Riskala, Katso
Aiheesta muualla

Elokuvan internetsivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Paavo Westerberg

Paavo Johannes Westerberg (s. 23. heinäkuuta 1973 Helsinki) on suomalainen näyttelijä, käsikirjoittaja, näytelmäkirjailija ja ohjaaja.
Westerberg valmistui Teatterikorkeakoulusta vuonna 2000, vaikka onkin työskennellyt näyttelijänä jo vuodesta 1981. Näyttelijänä hänet muistetaan televisiosarjoista Susikoira Roi (1987), Susikoira Roi – seikkailu saaristossa (1988) ja Ruusun aika (1990–1991).
Käsikirjoittajana ja ohjaajana Westerberg aloitti vuonna 1996. Hän on toiminut käsikirjoittajana muun muassa elokuvissa Paha maa ja Valkoinen kaupunki, joista molemmista hän sai Jussi-palkinnon. Westerberg oli myös päävastuussa palkitun Irtiottoja-televisiosarjan käsikirjoituksesta. Westerberg on kirjoittanut ja ohjannut televisiodraaman Jälkilämpö, joka oli Prix- Italia -ehdokkaana. Viulisti (2018) oli Westerbergin ensimmäinen pitkän elokuvan ohjaustyö. Viulisti valittiin yli 20:lle eri kansainväliselle elokuvafestivaalille, ja se teki kansainvälisen avauksensa Göteborgin elokuvajuhlien pääkilpasarjassa. Viulisti voitti Grand Prix -palkinnon ja kriitikkojen palkinnon Varnan kansainvälisillä elokuvajuhlilla vuonna 2019.
Westerberg on kirjoittanut näytelmät Matkalla olevaa valoa vuonna 2001 ja Ranta vuonna 2006 sekä ohjannut ja kirjoittanut Suomen Kansallisteatteriin näytelmät Kotiin ennen pimeää vuonna 2006, Valhe vuonna 2010, He eivät asu enää täällä vuonna 2012, Mahdolliset Maailmat vuonna 2016, ja Espoon kaupunginteatteriin näytelmän Seuraavat viisisataa vuotta vuonna 2017.
Westerbergin viimeisin näytelmä Sinivalas, oli ensi-illassa kirjailijan omana ohjauksena Suomen Kansallisteatterin Suurella näyttämöllä vuonna 2020. Westerberg on yksi Suomen Kansallisteatterin kotikirjailijoista.
Westerberg on ohjannut teatteriin useita klassikkoteoksia, kuten Arthur Millerin näytelmän Kauppamatkustajan Kuolema Oulun Kaupunginteatteriin vuonna 2013, Anton Tšehovin näytelmät Vanja-eno vuonna 2014 ja Kolme Sisarta vuonna 2018 Suomen Kansallisteatterin Suurelle näyttämölle, Arthur Millerin näytelmän Hinta vuonna 2018 Helsingin Kaupunginteatteriin, sekä William Shakespearen näytelmän Hamlet vuonna 2019 Turun Kaupunginteatteriin.
Yksityiselämä

Westerberg on runoilija Caj Westerbergin poika. Hänen äitinsä on perhehistorioitsija Elina Waris. Hänen isoveljensä Julius on muusikko sekä kitaransoiton opettaja ja pikkusiskonsa Hanna kuvataiteilija.
Westerbergillä on lapsia yhteensä viisi, joista kaksi on tyttöjä ja kolme poikia. Hän tuli ensimmäisen kerran isäksi 17-vuotiaana, jolloin hän näytteli Ruusun aika -televisiosarjassa. Nuorimman lapsen hän on saanut yhdessä näyttelijä Emmi Pesosen kanssa. Myös Westerbergin poika Elias näyttelee ja pyrkii opiskelemaan näyttelemistä. Toinen poika Joel Härkönen aloitti ohjaajaksi opiskelun Teatterikorkeakoulussa vuonna 2015.
Filmografia > Teatteriohjauksia

Paavo Westerberg: Kotiin ennen pimeää (Suomen Kansallisteatteri, 2006)
Paavo Westerberg: Valhe (Suomen Kansallisteatteri, 2010)
Paavo Westerberg: He eivät asu enää täällä (Suomen Kansallisteatteri, 2012)
Arthur Miller: Kauppamatkustajan kuolema (Oulun Kaupunginteatteri, 2013)
Anton Tsehov: Vanja-eno (Suomen Kansallisteattterin suuri näyttämö, 2014)
Paavo Westerberg: Mahdolliset maailmat (Suomen Kansallisteatterin suuri näyttämö, 2016)
Paavo Westerberg: Seuraavat 500 vuotta (Espoon Kaupunginteatteri, 2017)
Arthur Miller: Hinta (Helsingin Kaupunginteatteri, 2018)
Anton Tsehov: Kolme Sisarta (Suomen Kansallisteatterin suuri näyttämö, 2018)
William Shakespeare: Hamlet (Turun Kaupunginteattteri, 2019)
Paavo Westerberg: Sinivalas (Suomen Kansallisteatterin suuri näyttämö, 2020)
Simon Stephens/Mark Haddon: Den besynnerliga händelsen med hunden om natten (Lilla Teatern, 2021)
Filmografia > Elokuvat

| Vuosi | Elokuva | Rooli | Muuta |
| --- | --- | --- | --- |
| 1984 | Ystävyyden saari | Antti |  |
| 1986 | Lumikuningatar | prinssi |  |
| 2002 | Kuutamolla | mies ravintolassa |  |
| 2005 | Paha maa | Oiva | myös käsikirjoitus |
| 2006 | Valkoinen kaupunki  | taksiasiakas | myös käsikirjoitus |
| 2010 | Prinsessa | lääkäri Lonka | myös käsikirjoitus |
| 2016 | Syysprinssi | kustantamon johtaja |  |
Filmografia > Televisiosarjat

| Vuosi | Sarja | Rooli | Muuta |
| --- | --- | --- | --- |
| 1987 | Susikoira Roi | Tomi |  |
| 1988 | Susikoira Roi – seikkailu saaristossa | Tomi |  |
| 1990–1991 | Ruusun aika | Ilmari 'Illi' Ruusunen |  |
| 2000 | Kylmäverisesti sinun | Ilari Lempinen |  |
| 2000 | Kotikatu | sijaisopettaja |  |
| 2002 | Hovimäki | Wilhelm Lindhof |  |
| 2003 | Irtiottoja | Kimmo | myös käsikirjoitus |
| 2006 | Rikospoliisi ei laula | oikeuden puheenjohtaja | myös dramaturgi |
| 2010 | Jälkilämpö  |  | käsikirjoitus ja ohjaus |
|-
| 2023 || Poromafia || ||
|}
Kirjallinen tuotanto > Näytelmät

Matkalla Olevaa Valoa (2001)
Ranta (2005)
Kotiin ennen pimeää (2006)
Valhe (2010)
He eivät asu enää täällä (2012)
Mahdolliset maailmat (2016)
Seuraavat 500 vuotta (2017)
Sinivalas (2020)
Kirjallinen tuotanto > Kirjat

Kotiin ennen pimeää.  Helsinki:  Kirja Kerrallaan, 2006.  ISBN 952-480-058-6
Ranta.  (Valokuvat: Pentti Sammallahti)  Helsinki:  Gummerus, 2007.  ISBN 978-951-20-7340-5
Valhe.  Helsinki:  Kirja Kerrallaan, 2010.  ISBN 978-952-480-210-9
He eivät asu enää täällä.  Helsinki:  Kirja Kerrallaan, 2012.  ISBN 978-952-480-293-2
Palkinnot

2005: Ateenan kansainvälisten elokuvajuhlien palkinto parhaasta käsikirjoituksesta (Paha maa)
2006: Jussi-palkinto parhaasta käsikirjoituksesta (Paha maa)
2007: Jussi-palkinto parhaasta käsikirjoituksesta (Valkoinen kaupunki)
Aiheesta muualla

Paavo Westerberg Elonetissä.
Paavo Westerberg Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Paavo Westerbergin ja Kari Ketosen valmennusyritys Business Healers.
Paavo Westerberg. Näytelmät-fi.
Nuorena kypsynyt. Ylioppilaslehti 2/2006.
Paavo Westerberg. City-lehti.
Paavo Westerbergin ”Ranta” Suomen Perinteisen Teatterin ohjelmistossa 2010.[vanhentunut linkki]
Susikoira Roi. Elävä arkisto.
Aida (nimi)

| Aida |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  22. huhtikuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  Aïda, Aída, Ayda
Nimen alkuperä:  italialainen
Infobox OKNimi-testi OK: 
Aida on alkujaan italialainen naisen etunimi. Nimen alkuperää ei varmuudella tunneta, mutta se on mahdollisesti Ada-nimen muunnelma. Toisen selityksen mukaan se on arabialaista alkuperää ja johtuu joko etiopialaista naista taikka palannutta henkilöä tai vierailijaa tarkoittavasta sanasta. Nimen teki tunnetuksi Giuseppe Verdin vuonna 1871 säveltämä ooppera Aida.  Jo 1800-luvun lopulla nimi tuli käyttöön myös Ruotsissa, jossa se yleistyi uudelleen 1990-luvulta lähtien.
Suomessa nimi Aida oli Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu joulukuuhun 2018 mennessä 1 303 henkilölle. Nimi oli Suomessakin käytössä jo 1800-luvulla, mutta yli puolet Aida-nimisistä on syntynyt vuoden 2000 jälkeen.  Aidan nimipäivä on 22. huhtikuuta. Nimi lisättiin kalenteriin vuonna 2020.
Tunnettuja Aida-nimisiä

Aida de Acosta (1884–1962), yhdysvaltalainen seurapiirihenkilö, ensimmäinen moottoroidulla ilma-aluksella yksin lentänyt nainen
Aida Fanfani (s. 2006), italialais-suomalainen näyttelijä
Aida Garifullina (s. 1987), tataarilais-venäläinen oopperalaulaja
Aida Hadžialić (s. 1987), bosnialais-ruotsalainen poliitikko ja ministeri
Aída Román (s. 1988), meksikolainen jousiampuja
Aida dos Santos (s. 1937), brasilialainen korkeushyppääjä
Kuvitteellisia Aida-nimisiä

Aida, vangiksi joutunut etiopialainen prinsessa Giuseppe Verdin oopperassa Aida
Stina-Britta Melander

| Stina-Britta Melander |
| --- | --- |
 Melander vuonna 1954.
Henkilötiedot
Syntynyt: 12. kesäkuuta 1924 Tukholma, Ruotsi
Kuollut: 12. marraskuuta 2010 (86 vuotta) Mockfjärd, Ruotsi
Ammatti:  oopperalaulaja
   [ ohje ]  
Stina-Britta Melander (12. kesäkuuta 1924 Tukholma – 12. marraskuuta 2010 Mockfjärd) oli ruotsalainen oopperalaulaja, äänialaltaan sopraano. Hän oli vuosina 1946–1949 kiinnitettynä Kuninkaalliseen oopperaan ja 1949–1957 Göteborgin Stora Teaterniin. Vuonna 1957 hän muutti Saksaan, missä hän esiintyi useissa kaupungeissa, muun muassa Berliinissä, Hampurissa ja Münchenissä.
Aaron Bojang

| Aaron Bojang> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 2001
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Aktiivisena:  2017–
Merkittävät roolit:  Benjamin Taalasmaa (Salatut elämät)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Aaron Bojang on suomalainen laulaja ja näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten Benjamin Taalasmaan roolista televisiosarjassa Salatut elämät.
Filmografia > Elokuvat

| Vuosi | Elokuva | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 2024 | Parvet | Yaya |
Filmografia > Televisio- ja nettisarjat

| Vuosi | Televisiosarja | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 2017–2021, 2022–2023 | Salatut elämät | Benjamin Taalasmaa |
| 2018–2019 | Kämppä tyhjänä | Benjamin Taalasmaa |
| 2018 | Pihlajasatu | Benjamin Taalasmaa |
| 2018 | Pahainpäivä | Benjamin Taalasmaa |
| 2018 | Posse | oma itsensä |
| 2019 | MC Taalasbiili | Benjamin Taalasmaa |
| 2019 | Tuuliranta 2 | Benjamin Taalasmaa |
Kirkenesmoenin kappeli

| Kirkenesmoenin kappeli Kirkenesmoen kapell |
| --- | --- |
Sijainti:  Målselv, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Nord-Hålogalandin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1977
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  220
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Kirkenesmoenin kappeli (norj. Kirkenesmoen kapell) on Målselvin kunnassa Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1977.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kirkenesmoenin kappeli Wikimedia Commonsissa
1480-luku

| --- | --- |
Vuosisadat: 1200-luku · 1300-luku · 1400-luku · 1500-luku · 1600-luku
Vuosikymmenet: 1390-luku · 1400-luku · 1410-luku · 1420-luku · 1430-luku · 1440-luku 1450-luku · 1460-luku · 1470-luku · 1480-luku · 1490-luku · 1500-luku
Vuodet: 1390 · 1391 · 1392 · 1393 · 1394 · 1395 · 1396 · 1397 · 1398 · 1399 1400 · 1401 · 1402 · 1403 · 1404 · 1405 · 1406 · 1407 · 1408 · 1409 1410 · 1411 · 1412 · 1413 · 1414 · 1415 · 1416 · 1417 · 1418 · 1419 1420 · 1421 · 1422 · 1423 · 1424 · 1425 · 1426 · 1427 · 1428 · 1429 1430 · 1431 · 1432 · 1433 · 1434 · 1435 · 1436 · 1437 · 1438 · 1439 1440 · 1441 · 1442 · 1443 · 1444 · 1445 · 1446 · 1447 · 1448 · 1449 1450 · 1451 · 1452 · 1453 · 1454 · 1455 · 1456 · 1457 · 1458 · 1459 1460 · 1461 · 1462 · 1463 · 1464 · 1465 · 1466 · 1467 · 1468 · 1469 1470 · 1471 · 1472 · 1473 · 1474 · 1475 · 1476 · 1477 · 1478 · 1479 1480 · 1481 · 1482 · 1483 · 1484 · 1485 · 1486 · 1487 · 1488 · 1489 1490 · 1491 · 1492 · 1493 · 1494 · 1495 · 1496 · 1497 · 1498 · 1499 1500 · 1501 · 1502 · 1503 · 1504 · 1505 · 1506 · 1507 · 1508 · 1509
Tapahtui vuosikymmenen aikana

Egyptin sulttaani käytti Faroksen majakan jäännökset Aleksandrian linnoittamiseen.
Espoon tuomiokirkko rakennettiin.
Sten Sture vanhempi Turun linnan päällikönä.