stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Alaskanmalamuutti
Terveys

Rotu on yleisesti ottaen melko terve. Alaskanmalamuuttien tavallisimpia sairauksia ovat lonkkaviat (lonkkaniveldysplasia), kyynärnivelen dysplasia ja silmäsairaudet. Silmäsairauksista yleisimmät ovat harmaakaihi ja etenevä verkkokalvon rappeutuma eli PRA. Lisäksi yksittäistapauksina esiintyy lähes kaikilla muillakin roduilla tavattuja sairauksia, joita ovat esimerkiksi epilepsia, syövät, kilpirauhasen vajaatoiminta ja purentaviat. Malamuuteilla on myös esiintynyt hermolihasrappeumaa. Suomessa alaskanmalamuutti on mukana Pevisa-ohjelmassa, jolla pyritään ehkäisemään perinnöllisiä sairauksia. Jalostukseen käytettäviltä koirilta vaaditaan lonkkakuvaus ja silmätarkastus.
Malamuutin tuuhea turkki ei sovellu lämpimään ilmastoon, vaikka koiria tiedetään menestyksellisesti kasvatetun muun muassa Arizonassa. Rotua voi hyvin kasvattaa myös Suomessa. Kuumalla ilmalla koira tarvitsee paljon vettä ja varjoa. Yliruokintaa tulee välttää, koska koira voi hyvinkin syödä kaiken saatavilla olevan ruoan ja lihoa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta alaskanmalamuutti Wikimedia Commonsissa
The Alaskan Malamute Owner's Guide (englanniksi)
Svenska Rasklubben för Alaskan Malamute (ruotsiksi)
Alaskan Malamute Health (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Malamuteworld.com (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Malamuutti on ihmisille ystävällinen, mutta muita koiria se ei aina suvaitse.
Malamuutti metsäkävelyllä.
Alaskanmalamuutti ukrainalaisessa postimerkissä.
Malamuutin pentu.
Vanhankirkon seurakunta

| Vanhankirkon seurakunta |
| --- | --- |
 Vanha kirkko
Perustettu:  1906
Erotettiin:  Helsingin kaupunkiseurakunta
Lakkautettu:  1999
Liitetty:  Helsingin tuomiokirkkoseurakunta
Liitettiin:  Huopalahden seurakunta (1939)
Pääkirkko:  Suurkirkko
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vanhankirkon seurakunta (vuosina 1906–1942 Helsingin pohjoinen suomalainen seurakunta ja 1942–1955 Keski-Helsingin seurakunta ) oli vuosina 1906–1999 toiminut Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta, joka muodostettiin Helsingin kaupungin seurakunnasta vuonna 1905 senaatin päätöksellä. Jakoa toimeenpantaessa seurakunnan 2. komministeri siirtyi pohjoiseen seurakuntaan. Jumalanpalveluksia varten seurakunta käytti yhteisesti vastaavan ruotsalaisen seurakunnan kanssa Suurkirkkoa ja Vanhaa kirkkoa. Vuonna 1939 Huopalahden seurakunta liitettiin Helsinkiin ja vuonna 1942 seurakunta jakaantui kahtia Keski-Helsingin ja Töölön seurakuntiin.
Jaetut seurakunnat

1942 – Töölön seurakunta
Meilahden seurakunta
Taivallahden seurakunta
1956 – Lauttasaaren seurakunta
1956 – Helsingin tuomiokirkkoseurakunta
Papisto

Seuraavat henkilöt ovat toimineet Helsingin pohjoisen suomalaisen seurakunnan kirkkoherroina:
1906–1908: Juuso Hedberg
1909–1925: Erkki Kaila
1925–1947: A. W. Kuusisto
Keski-Helsingin seurakunta
1948–1955: K. A. Santavuori
Vanhankirkon seurakunta
1957–1968: Heimer Virkkunen
1970–1975: Mauri Larkio
1976–1978: Tapio Havulinna
1979–1994: Jaakko Palomurto
HMS Manchester (D95)

| HMS Manchester |
| --- | --- |
 HMS Manchester

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Vickers Shipbuilding and Engineering, Barrow-in-Furness
Kölinlasku:  19. toukokuuta 1978
Laskettu vesille:  24. marraskuuta 1980
Palveluskäyttöön:  16. joulukuuta 1982
Poistui palveluskäytöstä:  24. helmikuuta 2011
Tekniset tiedot
Uppouma:  5 200 t
Pituus:  141,1 m (kokonaispituus)
Leveys:  14,9 m
Syväys:  5,8 m
Koneteho:  COGOG: 2 x Rolls-Royce Olympus 36 MW 2 x Rolls-Royce Tyne
Nopeus:  30 solmua
Miehistöä:  287
Aseistus
Aseistus:  2 x Sea Dart 1 x 4,5" Mk.8 2 x Oerlikon 20 mm 2 x Phalanx CIWS 1 x Westland Lynx
HMS Manchester (viirinumero D95) oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuosina 1982-2011 palveluksessa ollut tyypin 42 ohjushävittäjä, joka oli ensimmäinen parannellun kolmannen tilaussarjan alus (Manchester-luokka).
Valmistus

Alus tilattiin Vickers Shipbuilding and Engineering Limitediltä (VSEL) Barrow-in-Furnessista, missä köli laskettiin 19. toukokuuta 1978. Alus laskettiin vesille 24. marraskuuta 1980 ja otettiin palvelukseen 16. joulukuuta 1982.
Palvelus

Palvelukseen otettaessa alus liitettiin 5. hävittäjälaivueeseen, missä se oli ensimmäiset kuukaudet koeajoissa ja miehistökoulutuksessa. Heinäkuussa 1983 alus osallistui Skotlannin luoteisrannikolla Naton harjoitukseen, minkä jälkeen se saattoi HMY Britannian Western Islesiin. Alus palasi 17. elokuuta Portsmouthiin, missä alukselle asennettiin lähi-ilmatorjuntaa varten 20 millimetrin ja 30 millimetrin tykit sekä harhamaaliheittimet. Alus palasi palvelukseen lokakuun alussa.
Lokakuussa alus lähti HMS Fifen, HMS Yarmouthin ja HMS Apollon kanssa Etelä-Atlantille, mistä ne palasivat 18. maaliskuuta 1984 Portsmouthiin. Kesäkuussa alus osallistui Rosythin avoimien ovien päivään useiden Nato alusten kanssa, minkä jälkeen ne osallistuivat yhteisharjoitukseen Skotlannin pohjoisrannikolla.
Alus suojasi 1988 tankkerisodassa Persianlahdella HMS Jupiterin ja HMS Londonin kanssa tankkereita. Alus osallistui 1991 Persianlahden sotaan.
Alus saapui 21. helmikuuta 2011 Portsmouthiin, jossa se poistettiin palveluksesta 24. helmikuuta.
Hartolan seurakunta

| Hartolan seurakunta |
| --- | --- |
Suuntautuminen:  Luterilaisuus
Kirkkokunta:  Suomen evankelis-luterilainen kirkko
Hiippakunta:  Mikkelin hiippakunta
Rovastikunta:  Heinolan rovastikunta
Perustettu:  31.8.1784
Lakkautettu:  31.12.2018
Kirkkoherra:  Jeremias Sankari
Pääkirkko:  Hartolan kirkko
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hartolan seurakunta oli seurakunta Päijät-Hämeessä, Hartolan kunnassa. Seurakunta kuului Mikkelin hiippakunnassa Heinolan rovastikuntaan. Kirkkoherrana toimi Jeremias Sankari. Vuonna 2017 seurakunnassa oli 2213 jäsentä.
Hartolan seurakunta itsenäistyi 31. elokuuta 1784, ja sai nimekseen Kustaa Aadolfin seurakunta. Sysmän ja Hartolan seurakunnat yhdistyivät vuoden 2019 alusta Tainionvirran seurakunnaksi.
Kirkko

Hartolan seurakunnan ensimmäinen kirkko oli Sipi Henrikinpojan 1590-luvulla rakentama kappelikirkko. Se purettiin pienenä ja huonokuntoisena ja tilalle rakennettiin vuosina 1691–1693 puinen ristikirkko. Se purettiin vuonna 1928 ja siirrettiin osittain Pertunmaalle. Hartolan nykyinen kirkko on rakennettu vuosina 1911–1913.
Kirkkoherrat

Lähde
Anders Streng (1784–1785)
Lars Abraham Hoffrén (1786–1822)
Bendt Johan Gadd (1824–1829)
Arvid Gottfrid Nordqvist (1832–1839)
Nils Robert Bonsdorff (1842–1859)
Johan Filip Danielson (1865–1875)
Adolf Magnus Winter (1876–1880)
Johan Ferdinand Lahtonen (1883–1888)
Gustaf Basilius Juslen (1889–1908)
Gustaf Adolf Rossander (1909–1915)
Hugo Winter (1915–1923)
Aleksanteri Kuusisto (1924–1944)
Erkki Kalervo Pirkka (1946–1946)
Jaakko Olavi Ripatti (1948–1958)
Lauri Emerik Uski (1959–1968)
Yrjö Veikko Pyykkö (1969–1993)
Mika Lauri Riikonen (1993–2002)
Ilkka Wäinö Rafael Raittila (2003–2006)
Juha Jeremias Sankari (2007–2018)
Aiheesta muualla

Seurakunnan kotisivut arkistossa
Tommi Siekkinen

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 28. maaliskuuta 1989 (ikä 35)
Syntymäpaikka: Oulu, Suomi
Pelipaikka: hyökkääjä
Pituus: 183 cm
Junioriseurat
2000–2006: OLS
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2005–2006 | OLS | 20 | (10) |
| 2006–2009 | AC Oulu | 47 | (13) |
| 2007–2009 | → OLS (laina) | 18 | (2) |
| 2010 | PS Kemi | 24 | (3) |
| 2011 | IFK Luleå | 20 | (2) |
| 2012–2013 | PS Kemi | 47 | (15) |
| 2014 | OPS | 26 | (13) |
| 2015–2016 | JS Hercules | 37 | (38) |
| 2017 | OLS | 12 | (12) |
| Yhteensä | Yhteensä | 250 | (110) |
Maajoukkue
| 2007 | Suomi U18 | 6 | (3) |
| 2008 | Suomi U19 | 7 | (1) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Tommi Sakari Siekkinen (s. 28. maaliskuuta 1989 Oulu) on uransa lopettanut suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan hyökkääjä.
Kaudella 2006 Siekkinen siirtyi Kakkosessa pelanneesta Oulun Luistinseurasta Ykkösen AC Ouluun. Ensimmäisessä ottelussaan hän tuli kentälle 66. minuutilla, ja iski seuraavalla minuutilla ensimmäisen maalinsa Ykkösessä. AC Oulun neljänä pelivuotenaan Siekkinen pelasi Veikkausliigassa 5 ottelua tehden niissä yhden maalin ja Ykkösessä 40 ottelua ja 12 maalia.
Kaudeksi 2010 Siekkinen siirtyi Ykkösen PS Kemiin.
Seuraavaksi kaudeksi hän siirtyi Ruotsin 1. divisioonan pohjoislohkon IFK Luleåån, jossa hän ei kuitenkaan vakiinnuttanut pelipaikkaansa ja siirtyikin kaudeksi 2012 takaisin Kakkosessa pelaavaan PS Kemiin.
Siekkinen on pelannut myös Suomen alle 18-vuotiaiden maajoukkueessa.
Siekkinen on juniorina harrastanut yleisurheilua ja juossut 100 metriä aikaan 10,94 sekä hypännyt pituutta yli seitsemän metriä. Kansallisesti hän on edustanut oululaista yleisurheiluseuraa Kuivasjärven Auraa. Siekkinen on myös edustanut Suomea nuorten yleisurheilun Ruotsi-maaottelussa.
Asiasta muualla

Siekkinen soccerpunterin sivuilla
Luettelo AC Oulussa pelanneista jalkapalloilijoista
Latvian itsenäisyyspäivä

Vapauden muistomerkki
Latvian itsenäisyyspäivä on 18. marraskuuta. Latvia itsenäistyi Venäjän keisarikunnan ja Saksan miehityksestä 18. marraskuuta 1918 ensimmäisen maailmansodan päätyttyä. Itsenäisyyttä kesti toisen maailmansodan syttymiseen asti, kun Neuvostoliitto miehitti Baltian maat vuonna 1940. Neuvostoliiton hajottua Latvia itsenäistyi uudelleen vuonna 1991, ja päivää 4. toukokuuta vietetään Latvian uudelleenitsenäistymisen päivänä.
18. marraskuuta eri puolilla maata järjestetään juhlallisuuksia, ja Riiassa järjestään Vapauden muistomerkille paraati, johon osallistuu Latvian presidentti ja muuta valtionjohtoa. Latvian puolustusvoimat järjestää juhlaparaatin 11. marraskuuta, ja auringon laskiessa soihtukulkueet kulkevat kaduilla ja päivän päätteeksi järjestetään ilotulituksia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Latvian itsenäisyyspäivä Wikimedia Commonsissa
Vastajihadismi

Vastajihadismi eli vastajihad on islamia vastustava sekä maahanmuuttoa ja monikulttuurisuutta arvosteleva aatteellinen liike. Vastajihadistit arvostelevat erityisesti muslimien maahanmuuttoa ja sen seurauksia, jotka he näkevät tuhoisiksi erityisesti Euroopalle. He ovat huolissaan kantaväestön kulttuurin säilymisestä ja syyttävät vallanpitäjiä muslimien maahanmuuton edistämisestä. Vastajihadismia on kutsuttu populistiseksi oikeistoradikalismiksi, ja jotkut luokittelevat sen äärioikeistoon.
Toimintaa ja henkilöitä

Vastajihadismi toimii pääosin internetissä ja koostuu islamin vastaisista blogeista ja verkkosivuista. Tunnetuimpia vastajihadistisia verkkosivustoja ovat esimerkiksi Gates of Vienna ja Jihad Watch. Vastajihadismiin liittyvää toimintaa on myös erilaisissa järjestöissä ja poliittisissa puolueissa. Tunnettuja vastajihadisteja ovat esimerkiksi Bat Ye’or, Pamela Geller ja Robert Spencer.
Norjalainen joukkomurhaaja Anders Behring Breivik lainasi vastajihadistisia kirjoituksia julistuksessaan. Hän mainitsi merkittävimmäksi vastajihadistiksi norjalaisen Fjordmanin. Tunnetuimmat vastajihadistit ovat sanoutuneet Breivikin teoista ja julistuksesta irti.
Toimintaa ja henkilöitä > Suomessa

Suomessa vastajihadismiin liittyviä näkemyksiä ovat esittäneet tutkija Maria Paason (2012) mukaan esimerkiksi perussuomalaiset (kuten Jussi Halla-aho), Suomen Sisu, Suomalaisuuden liitto, Suomen kansan sinivalkoiset, Vapaan Suomen liitto sekä keskustelufoorumi Homman kirjoittajat. Vuosina 2008–2009 nimimerkki Väinämöinen julkaisi Breivikin manifestin sisältöä vastaavia kirjoituksia. Suomessa toimii myös vastajihadistinen Finnish Defence League -järjestö. Kansainvälisen Counter-Jihad report -sivuston listalla suomalaisista ovat Finnish Defence League, muutos 2011, perussuomalaiset, Tundra Tabloids ja Vapauspuolue.
Syntyhistoria

Vastajihadismin synnyssä merkittävä tapahtuma oli vuoden 2001 terrori-iskut New Yorkissa. Tuhoutuneiden WTC-tornien läheisyyteen alettiin suunnitella moskeijaa, mitä vastustamaan Pamela Geller ja Robert Spencer perustivat Stop Islamization of America -järjestön. Myös Madridin pommi-iskut 2004, elokuvaohjaaja Theo van Goghin murha 2004, Lontoon pommi-iskut 2005, Muhammad-pilakuvien julkaiseminen Tanskassa 2006 sekä Fitna-elokuvan julkaisseen Geert Wildersin oikeudenkäynti 2008 vauhdittivat vastajihadismin järjestäytymistä. Muhammad-pilakuvien aiheuttaman reaktion seurauksena perustettiin Stop Islamication of Europe -liike.
Ideologia

Vastajihadistien mielestä islam on väkivaltainen ja epädemokraattinen maailmankatsomus. Joidenkin tunnettujen vastajihadistien kuten Robert Spencerin mukaan islam ei ole uskontona maltillinen, vaikka maltillisia muslimeja onkin olemassa. Vastajihadistien mukaan islam ja muslimien maahanmuutto muodostavat uhan eurooppalaisen kulttuurin säilymiselle. Vastajihadistit ovat kulttuurikonservatiiveja, jotka haluavat säilyttää kristinuskoon perustuvat eurooppalaiset ja kansalliset kulttuurit. Vastajihadistit kokevat puolustavansa sananvapautta ja syyttävät eurooppalaisia vallanpitäjiä sananvapauden heikentämisestä muslimien mielistelyssään, mistä esimerkkinä he näkevät Geert Wildersin Fitna-elokuvan vastustuksen.
Vastajihadisteille islam edustaa jihadia, jonka he näkevät väkivaltaisena pyhänä sotana ja muslimin velvollisuutena taistella vääräuskoisia vastaan. Vastajihadistit näkevät Euroopan islamisoitumiseen pyrkivän laajentumisen islamille luonteenomaisena. Tämä islamisoituminen tapahtuu heidän mukaansa massiivisen maahanmuuton kautta, jonka Euroopan poliittinen ja kulttuurinen eliitti hyväksyy. Vastajihadistien mukaan islamilainen ja eurooppalainen kulttuuri eivät voi elää sovussa, vaan syntyy konflikti, joka päättyy toisen voittoon. Vastajihadistit syyttävät muslimeja haluttomuudesta yhdentyä vallitsevaan yhteiskuntaan halussaan säilyttää oma uskonto, kulttuuri ja kieli. Tässä ei heidän mukaansa muslimeja tulisi tukea, eikä kantaväestön myöskään tulisi joutua mukautumaan maahanmuuttajien normeihin pelon edessä.
Bat Ye’orin mukaan Euroopan johtavat tuhoon kantaväestön matala syntyvyys ja muslimien korkea syntyvyys, muslimien massamaahanmuutto sekä länsimaisen identiteetin ja kulttuurin häviäminen. Tämän muutoksen väitetään tapahtuvan muutamassa vuosikymmenessä. Bat Ye’orin mukaan asiasta ei voi Euroopassa käydä rakentavaa julkista keskustelua kunnolla, koska Euroopassa ei tunneta jihadin dynamiikkaa, ja koska Euroopan poliittinen eliitti pyrkii lepyttelemään jihadisteja.
Vastajihadismia lähellä olevat tahot usein myös väittävät esimerkiksi pedofilian olevan yleistä muslimien keskuudessa. Brunilan ja Anderssonin (2012) mukaan vastajihadistien mielestä islamofobiasta puhuvat ovat muun muassa islamia rakastavia islamofiilejä ja kulttuurimarxilaisia etnopopulisteja, jotka edistävät islamilaisten maahanmuuttoa. Vastajihadistien mielestä myös siirtolaisten oikeuksia tukevat ja monikulttuurisuudesta puhuvat tahot ovat maahanmuuttoa avustavia kosmopoliitteja ja ”suvaitsevaistoa”.
Euroopassa vastajihadismiin kuuluu lisäksi EU-kritiikki ja Yhdysvalloissa presidentti Barack Obaman hallinnon arvostelu.
Ideologia > Eurabia-teoria

Vastajihadisti Bat Ye’orin kehittämän Eurabia-teorian mukaan Euroopan liikemies- ja poliitikkoeliitti edistää islamilaisten maahanmuuttoa tarkoituksella pyrkien orjuuttamaan Euroopan kansan. Euroopan unioni oli osa tätä suunnitelmaa. Näin Eurooppa uhkaa Bat Ye’orin mukaan muuttua väestöltään ja kulttuuriltaan islamilaiseksi maanosaksi. Käsityksen mukaan Ranska ja arabit sopivat kylmän sodan aikana Eurooppa-Arabia-akselista, joka olisi vastapaino Yhdysvalloille ja Neuvostoliitolle. Tämä näkyi Ye’orin mielestä Ranskan halussa tehdä yhteistyötä islamilaisten maiden kanssa. Yhteistyö olisi alkanut vuoden 1973 öljykriisistä, jolloin Euroopan oli pakko alkaa toimia yhdessä arabien kanssa, jotta nämä toimittaisivat maanosalle öljyä.
Luokittelu ja tutkimus

Vastajihadismi koostuu elementeistä, joita jotkut tutkijat (esim. Mudde 1995 ja Nieminen 2011) ovat liittäneet niin oikeistoon kuin vasemmistoonkin. Oikeistolaisuutta siinä ovat kodin, uskonnon ja isänmaan arvon korostaminen sekä nationalismi. Vastajihadistit kannattavat itsenäisiä suvereeneja kansallisvaltioita ja pyrkivät irtautumaan Euroopan unionista. Vastajihadistit kuitenkin myös hyväksyvät juutalaiset ja puolustavat Israelin toimia.
Vastajihadismia on kutsuttu populistiseksi oikeistoradikalismiksi. Sillä on äärioikeiston kanssa yhteistä kansallisen kulttuurin säilymisen puolustaminen ja kulttuurien sulautumisen vastustus, johon liittyy muukalaisvastaisuus. Tutkija Cas Muddenin mukaan (2010) populistinen radikaalioikeisto jakaa kuitenkin länsimaisten yhteiskuntien perinteiset arvot, ja eurobarometrien mukaan suuri joukko eurooppalaisia jakaa myös sen mielipiteet. Siksi populistista oikeistoradikalismia tulisikin hänen mukaansa nimittää vain demokraattisen liberalismin vastaiseksi eikä demokratian vastaiseksi. Muddenin mukaan populistinen oikeistoradikalismi on tutkimuksissa usein pyritty selittämään normaalin ulkopuolelle, tautiopillisen luokittelun kautta vainoharhaiseksi ja salaliittoteoriaksi. Sitä ei ole tutkittu nykyisyyteen kuuluvana ilmiönä, vaan muinaisjäännöksenä, jolla on yhteyksiä fasismiin ja natsismiin. Sen vaalimenestystä on selitetty vain vastalauseeksi yhteiskunnallisten ongelmien seurauksena eikä omana ilmiönään. Populistiseen oikeistoradikalismiin on vältetty käyttämästä valtavirran teorioita ja käsitteitä Muddenin mukaan sen vuoksi, että se tulisikin siten hyväksytyksi.
Tutkija Jiri Niemisen (2011) mukaan ”oikeistoradikalismin kolmannessa aallossa” tärkeänä nähdään ainoastaan länsimaiseen kulttuuriin sopeutuneiden ihmisten päästäminen osaksi yhteiskuntaa. Muddenin (1995) mukaan siinä rodut ja kulttuurit ovat kyllä tasa-arvoisia keskenään, mutta ne on pidettävä kehittymässä erillään.
Brunila ja Andersson (2012) luokittelevat vastajihadismin erääksi äärioikeiston alalajiksi.
Toinen kotimainen kieli

Toinen kotimainen kieli  on suomen tai ruotsin kielestä opetuksessa Suomessa käytetty nimitys silloin, kun suomalainen ei puhu kyseistä kieltä äidinkielenään. Lähtökohtana on Suomen perustuslain säännös, jonka mukaan Suomen kansalliskielet ovat suomi ja ruotsi. Toisen kotimaisen kielen opiskelu on pakollista Suomen peruskouluissa, lukioissa, ammatti­oppi­laitoksissa, yliopistoissa ja ammattikorkeakouluissa. Myös ylioppilastutkinnossa se oli aikaisemmin pakollinen, mutta muutettiin valinnaiseksi vuonna 2005. Pakollisesta ruotsin kielen opetuksesta käytetään usein myös nimitystä pakkoruotsi ja pakollisesta suomen kielen opetuksesta myös joskus nimitystä pakkosuomi (ruots. tvångsfinska).
Nimitys toinen kotimainen kieli on mainittu jo vuonna 1874 annetussa keisarillisessa julistuksessa, joka sisälsi ohjesäännön ylioppilastutkintoa varten.
Säädösten mukaan toista kotimaista kieltä täytyy opiskella joko A1-kielenä peruskoulun 3. luokalta, A2-kielenä peruskoulun 4. tai 5. luokalta tai viimeistään B1-kielenä 6. luokalta alkaen. Vuosina 2002–2004 ruotsia A-kielenä opiskelevien määrä on kasvanut hiukan. 85 % peruskoululaisista opiskelee ruotsia B1-kielenä. Professori Kari Sajavaaran mukaan vain harvat suomenkieliset oppivat kouluopetuksessa ruotsia luontevasti, koska käytännön kokemus kielestä jää pieneksi. Ruotsinkielisistä oppilaista 93,4 % opiskelee suomea A1- tai A2-kielenä. Yhdellätoista kaksikielisellä paikkakunnalla on mahdollisuus kielikylpyyn esikoulusta peruskoulun loppuun. Ainakin viidellä paikkakunnalla (Porvoo, Sipoo, Helsinki, Turku ja Vaasa) oppilaita riittäisi useammalle kielikylpyluokalle. Kunnat eivät kuitenkaan ole innostuneet lisäämään kielikylpypaikkoja.
Korkeakoulututkintoa edellyttävissä valtion ja kaksikielisten kuntien viroissa vaaditaan viranhaltijalta kieli­taito­lain mukaan vähemmistökielen tyydyttävä taito. Yksikielisissä kunnissa edellytetään tyydyttävää ymmärtämisen taitoa. Kielitaitovaatimukset koskevat myös yksityisiä yrityksiä ja liikelaitoksia silloin, kun ne hoitavat viranomaistehtäviä tai tarjoavat palveluita viranomaisen toimeksiannosta. Kielitaitovaatimuksen täyttävä kielitutkinto kuuluu tutkinnoista annettujen asetusten mukaan pakollisena kaikkiin yliopisto- ja ammattikorkeakoulututkintoihin. Väittelyyn ruotsin pakollisuudesta peruskoulussa ja lukiossa liittyykin tämän vuoksi laajemmin kysymys siitä, onko ruotsin kielen oltava pakollinen kaikille myös yliopistoissa ja muissa korkeakouluissa.
Ruotsin kieli toisena kotimaisena kielenä > Oppimistulokset

Vuonna 1993 valtioneuvoston päätöksellä B1-kielen tuntimäärää vähennettiin kolmanneksella yhdeksästä kuuteen tuntiin samalla, kun A-kielen tuntimäärää korotettiin yläasteella seitsemästä kahdeksaan. Myös lukion tuntijakoratkaisu laski pakollisten kurssien määrän A-kielessä kahdeksasta kuuteen ja B-kielessä seitsemästä viiteen. Uuden tuntijaon jälkeen valtaosa erityisesti peruskoulun oppilaista opiskeli ruotsia vähemmän kuin ennen tuntijakouudistusta. Ylioppilaskirjoituksissa ruotsin kielen tulokset ovat jatkuvasti huonontuneet ja arvosteluasteikkoa on jouduttu laskemaan aikaisemmasta. Ruotsin kielen kokeeseen osallistuvilla on vähemmän kursseja suoritettuna kuin englantia kirjoittavilla. Mahdollisuus ylioppilastutkinnon hajauttamiseen on vähentänyt kielenopiskelua, koska oppilaat suorittavat usein vain pakolliset kurssit. Ruotsin opettajien mukaan oppilailla on kielteinen asenne ruotsin opiskeluun, ja he katsovat opetustuntimäärien vähentymisen vaikuttaneen oppilaidensa oppimistulosten heikkenemiseen.
Vuonna 1991 tehdyn tutkimuksen mukaan B-kielenä ruotsia lukeneet peruskoulun yhdeksäsluokkalaiset osasivat keskimäärin 720 sanaa, joka oli noin 80 prosenttia sanasto-otannan perustana olleesta 900 keskeisestä sanasta. Tytöt menestyivät keskimäärin selvästi paremmin ja osasivat sata sanaa enemmän kuin pojat. Kaupunkien koulujen ryhmissä osattiin keskimäärin 60 sanaa enemmän kuin maaseutukouluissa. Vuonna 1995 ruotsin kielen oppimistuloksia mitattiin  valtakunnallisessa kokeessa, johon osallistui 975 B- ja 211 A-ruotsia opiskellutta 9. luokan oppilasta. B-ruotsin kokeen koulujen väliset erot olivat suuret: heikoimman koulun tulos oli alle puolet parhaan koulun tuloksesta. Kokeen tulosjakauma oli kaksihuippuinen: ruotsia osattiin joka melko hyvin tai erittäin huonosti. Tulokseen ei näyttänyt vaikuttavan opetusryhmän tai koulun koko eikä kunnan yksi- tai kaksikielisyys. Suurissa, yli 25 000 asukkaan kunnissa yleensä ei ilmennyt suurta ruotsia huonosti osaavaa ryhmää. Vastaavaa ilmiötä ei havaittu englannin kielen vastaavassa kokeessa, vaan jakauma oli tasaisesti nouseva ja painottui korkeisiin pistemääriin. Ylioppilaskirjoituksissa tytöt menestyvät ruotsissa poikia paremmin ja ero on erityisen selvä keskipitkän ruotsin kokeessa. Englannin pitkän oppimäärän kokeessa pojat puolestaan menestyvät tyttöjä paremmin. Tulosten erot heijastavat luultavasti asennoitumiseroja ja sitä, että englanti on nuorisokulttuurin ja tietotekniikan kieli.
Vuonna 2003 K. Pohjolan tekemän tutkimuksen mukaan "oppilaiden osaaminen on yhteydessä heidän asenteisiinsa kielen tärkeyttä ja mieluisuutta kohtaan" ja hänen mukaansa erityisesti toisena kotimaisena kielenä opiskeltavan ruotsin opetusta tulisi kehittää siten, että oppilailla olisi "mahdollisuuksia olla kosketuksissa ruotsin kielen kanssa luonnollisissa tilanteissa."