stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Woldemar Oinonen
Luottamustoimet

Oinonen toimi kenttäohjesääntökomitean jäsenenä vuosina 1927–1928 ja Ratsuväkiprikaatin kunniatuomioistuimen varapuheenjohtajana vuosina 1929–1931 sekä Suomen upseeriliiton johtokunnan jäsenenä vuosina 1925–1926. Suomen sotatieteellisen seuran varapuheenjohtajana hän toimi vuonna 1932 ja oli armeijan edustajana Breitenfeldin taistelun 300-vuotisjuhlissa vuonna 1931. Yleisesikunnan kunniatuomioistuimen puheenjohtaja hän toimi vuosina 1937–1939. Upseeriratsastajayhdistyksen puheenjohtajana hän taasen toimi vuosina 1936–1938 ja oli Jääkäriliiton johtokunnan jäsenenä vuosina 1938–1945. Suojeluskunnan  ja aluejärjestön tarkistuskomitean puheenjohtajana hän toimi vuonna 1939 ja oli Puolustusvoimain Pääesikunnan organisaation tarkistamista varten määrätyn toimikunnan puheenjohtajana vuonna 1945. Hän oli myös Upseeriratsastajat-yhdistyksen ja Hakkapeliittayhdistyksen kunniajäsen.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Hilfsgruppenführer 19. maaliskuuta 1916  Gruppenführer 12. elokuuta 1917  Luutnantti 11. helmikuuta 1918  Ratsumestari 16. toukokuuta 1919  Majuri 6. joulukuuta 1922  Everstiluutnantti 6. joulukuuta 1927  Eversti 16. toukokuuta 1930  Kenraalimajuri 1941  Yleisesikuntaupseerin arvonimi 4. marraskuuta 1931 |      |  Suomen Valkoisen Ruusun 1. lk. komentajamerkki  Vapaudenristi 1. lk. tammenlehvien kera  Vapaudenristi 1. lk.  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera  Suojeluskuntajärjestön ansioristi  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Talvisodan muistomitali  Jääkärimerkki  Preussin 2. lk. Rautaristi  Saksan 2. lk. Rautaristi  Saksan Kotkan ritarikunnan 2. lk. ansioristi rintatähden kera  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi  Ruotsin Miekkaritarikunnan komentajamerkki  Ruotsin Valtakunnan Ilmasuojeluliiton 2. lk. mitali |
Jääkäripataljoonan ratsuosasto Libaussa syksyllä 1917. Etualalla Luutnantti Sievert ja Zugführer Ljungberg.
Juhani Oksman

| Juhani Oksman> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 9. heinäkuuta 1931 Kuusankoski
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Teknillinen korkeakoulu: DI (1958), TkL (1961) ja TkT (1963)
Instituutti:  Oulun yliopisto, Suomen Akatemia, Suomalainen Tiedeakatemia
Palkinnot:  Palmén-mitali
Leevi Otto Juhani Oksman (s. 9. heinäkuuta 1931 Kuusankoski) toimi Sodankylän geofysiikan observatorion geofyysikkona ja sittemmin Oulun yliopiston sähkötekniikan professorina ja yliopiston rehtorina. Oksman jäi eläkkeelle vuonna 1994.
Henkilöhistoria

Oksmanin vanhemmat olivat maalari Otto Oksman ja Helmi Elisabeth Mikkonen. Teollisuusneuvos Olavi Oksman on hänen veljensä. Juhani Oksman kirjoitti ylioppilaaksi Rovaniemen yhteislyseosta. Hän valmistui diplomi-insinööriksi vuonna 1958 Teknillisen korkeakoulun (TKK) sähkötekniikan osastolta, pääaineenaan radiotekniikka ja tekniikan lisensiaatiksi vuonna 1961. Hän väitteli ja valmistui tekniikan tohtoriksi TKK:sta geofysikaalisesta aiheesta vuonna 1963, ollessaan Suomalaisen Tiedeakatemian Sodankylän geofysiikan observatorion tutkija (1957–66). Englanninkielisen, ionosfäärin tutkimukseen liittyvän väitöskirjan (1963) nimenä oli Studies on the auroral sporadic E ionization at Sodankylä.  Hän teki opinto- ja tutkimusmatkoja erityisesti Saksan liittotasavaltaan ja Yhdysvaltoihin. Oksman oli Oulun yliopiston geofysiikan dosentti vuosina 1964–1966 ja Helsingin yliopiston geofysiikan dosentti vuosina 1972–1978.
Työura

Oksman toimi Oulun yliopiston fysiikan virkaatekevänä apulaisprofessorina vuosina 1962 ja 1966. Hän siirtyi Sodankylän geofysikaalisesta observatoriosta Oulun yliopistoon perustamaan sähköinsinööriosastoa. Sähkötekniikan professorin virkaa hänet määrättiin hoitamaan virkaatekevänä kesästä 1966 lähtien ja vakinaisena  professorina hän oli vuosina 1967–1994. Vuodesta 1978 vuoteen 1983 Oksman oli Suomen Akatemian tutkijaprofessori.
Oksman toimi pitkään ainoana nimitettynä professorina; osaston johtajana hän oli useaan otteeseen.  Hänen johdollaan osasto suuntautui elektroniikkaan ja myöhemmin radiotietoliikenteeseen mm. professoreiden Matti Otala, Seppo Säynäjäkangas, Kalevi Kalliomäki, Matti Karras, Seppo Leppävuori ja Pentti Leppänen voimin.   Oksman jatkoi myös geofysiikan alaan kuuluvan aeronomian eli ilmakehän rakenteen tutkimuksia, erityisesti satelliittien käyttöä maapallon fysiikan tutkimisessa. Tähän liittyivät hänen hyvät suhteensa Max Planck Instituuttiin Saksaan, samoin kuin mm. dosentuuri Helsingin yliopistossa 1970-luvulla.
Oksmanin virka Oulun yliopistossa liittyi alun perin teoreettiseen sähkötekniikkaan, mutta 1970-luvulla hän suuntasi laitoksensa radiotietoliikenteeseen. Vaikuttimina tähän ratkaisuun olivat muun muassa Pohjois-Suomen kasvava tietoliikennealan insinöörien tarve ja Oksmanin tausta radiotekniikassa. Oksmanin silloisesta laitoksesta, Oulun yliopiston tietoliikennelaboratoriosta, kasvoi vähitellen Oulun yliopiston suurin yksikkö.
Oksman ja Martti Tiuri ovat olleet EISCAT-tutkimuksen uranuurtajia. Oksman johti tutkimusta Suomen osalta vuodesta 1978.
Hän toimi myös teknillisen tiedekunnan varadekaanina 1968–1970, dekaanina 1974, promoottorina vuosina 1983 ja 1989, yliopiston I vararehtorina 1988–1990, ja vuodesta 1990 vuoteen 1993 rehtorina.  Lisäksi hänellä oli monia yliopiston ulkopuolisia luottamustehtäviä. Hän toimi muun muassa Avaruustutkimuskomitean jäsenenä (1969), Valtion teknistietellisen toimikunnan jäsenenä (1974–1976), Korkeakoulujen rehtorien neuvoston puheenjohtajana (1992–1993), Biocenter Oulun neuvottelukunnan ja hallituksen puheenjohtajana 1990–1993, monien Oulun yliopiopiston ja Suomen akatatemian toimielinten jäsenenä, puheenjohtajana tai varapuheenjohtajana sekä Suomen edustajana useissa kansainvälisissä avaruustutkimusken kattojärjestöissä ja niiden alaelimissä (muun muassa URSI, COSPAR, CCOG, EISCAT, ESA). Hän oli puheenjohtajana Geofysiikan seurassa (1981) ja Suomen Alexander von Humboldt-klubissa (1983–). Oksman toimi Imatran Voiman säätiön hallituksen jäsenenä vuosina 1983–1987.
Oksmannin tieteellinen tuotanto käsittää noin 200 julkaisua pääasiassa lähiavaruuden tutkimisesta ja tietoliikennetekniikan alalta. Hän on keksijänä mukana ainakin kahdessa tietoliikennetekniikan alaan liittyvässä yhdysvaltalaisessa patentissa.
Huomionosoitukset

Teknillisten tieteiden akatemian jäsen vuodesta 1969, Suomalaisen tiedeakatemian jäsen vuodesta 1976, kansainvälisen astronautiikan akatemian (Intern. Acad. of Astronautics) kirjeenvaihtajajäsen vuodesta 1989.
Alexander von Humboldt -mitali
Geofysiikan Seuran Palmén-mitali toukokuussa 2001 ansioista avaruusgeofysiikan edistämisessä
Oulun yliopiston teknillisen tiedekunnan kunniatohtori 2002.
Suomen Valkoisen Ruusun I luokan ritarimerkki
Aiheesta muualla

Seppinen, I. 2004. Suomalaisen avaruustutkimuksen historia: Euroopan avaruusjärjestön jäsenyyteen asti. Yliopistopaino, Helsinki. 366 s. ISBN 951-570-573-8
| n k Oulun yliopisto |
| --- | --- | --- |
| Rehtorit |  Kaitera (1959–1962)  Söyrinki (1963–1965)  Koiso-Kanttila (1965–1968)  Mannerkoski (1968–1987)  Korhonen (1987–1990)  Oksman (1990–1993)  Lajunen (1993–2015)  Niinimäki (2015–)  |  |
| Tiedekunnat |  Arkkitehtuurin tiedekunta  Biokemian ja molekyylilääketieteen tiedekunta  Humanistinen tiedekunta  Kaivannaisalan tiedekunta  Kasvatustieteiden ja psykologian tiedekunta  Luonnontieteellinen tiedekunta  Lääketieteellinen tiedekunta  Oulun yliopiston kauppakorkeakoulu  Teknillinen tiedekunta  Tieto- ja sähkötekniikan tiedekunta  |  |
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet :  VIAF  WorldCat
Janis Joplin

| Janis Joplin |
| --- | --- |
 Janis Joplin vuonna 1970.
Henkilötiedot
Syntynyt: 19. tammikuuta 1943 Port Arthur, Texas, Yhdysvallat
Kuollut: 4. lokakuuta 1970 (27 vuotta) Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat
Ammatti:  muusikko
Muusikko
Aktiivisena:  1963–1970
Tyylilajit:  blues, blues rock, soul, country
Soittimet:  laulu, kitara
Yhtyeet:  Big Brother and the Holding Company
Levy-yhtiöt:  Columbia Records
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Kotisivut
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Janis Lyn Joplin (19. tammikuuta 1943 Port Arthur, Texas – 4. lokakuuta 1970 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen rock- ja blueslaulaja. Joplin muistetaan voimakkaasta, käheästä ja sielukkaasta äänestään ja rajusta laulutavastaan sekä värikkäästä rocktähden elämäntyylistään.
Joplin kasvoi Texasissa ja siirtyi Kaliforniaan tavoittelemaan laulajanuraa ensimmäisen kerran vuonna 1963. Hän lauloi tuolloin vielä folkia, vaikka ihailikin myös blueslaulajia. Menestystä ei kuitenkaan vielä tullut, vaan Joplin kärsi köyhyydestä ja huumeongelmista ja palasi takaisin Texasiin. Vuonna 1966 hänet otettiin sanfranciscolaisen rockyhtye Big Brother and the Holding Companyn laulusolistiksi, ja seuraavana vuonna hän nousi kuuluisuuteen Montereyn popfestivaalien esityksellään.
Joplin teki vuosina 1966–1970 neljä albumia, joista viimeinen ilmestyi postuumisti 1971. Tyyliltään albumit ovat rockia, bluesia, soulia ja kantria. Joplin kuoli heroiinin yliannostukseen lokakuussa 1970 kesken neljännen albuminsa nauhoituksia.
Elämä > Varhainen elämä

Janis Joplin syntyi texasilaisessa öljynjalostamokaupungissa Port Arthurissa 19. tammikuuta 1943. Hänen perheeseensä kuuluivat vanhempien lisäksi myös kuusi vuotta nuorempi sisar Laura ja kymmenen vuotta nuorempi veli Michael. Äiti Dorothy oli taitava laulaja ja oli nuorena saanut äänensä ansiosta stipendin yliopistoon. Janisin lapsuus oli melko onnellinen. Hän riiteli määräilevän ja totisen äitinsä kanssa usein, etenkin kotiintuloajoista. Syrjäänvetäytyvään ja viinaanmenevään isäänsä hänellä oli paremmat välit, sillä tämä keskusteli usein tyttärensä kanssa. Nuorena Joplin lauloi kirkkokuoron solistina.
Elämä > Opiskeluajat

Joplin on kertonut vaikeuksiensa alkaneen 14-vuotiaana. Hän ei pitänyt ulkonäöstään, sillä hän ei ollut yhtä kehittynyt kuin vuotta vanhemmat luokkatoverinsa, hän lihoi, ja hänelle kehittyi paha akne. Joplin oli koulukiusattu ja sosiaalinen hylkiö. Hän sai koulussa lisäksi lutkan maineen, jota hän myös itse tietoisesti provosoi. Joplin kapinoi torjutuksi tulemistaan vastaan myös alkamalla pukeutua epätavallisesti, beatnikkien tyyliin. Hän luki beatnikeista ensi kertaa Time-lehdestä ja alkoi liikkua koulunsa pienessä beatnik-porukassa sen ainoana tyttönä. Kaverukset kuuntelivat folkia, jazzia ja bluesia, jotka Port Arthurissa edustivat heille kapinallisuutta. He viettivät vapaa-aikaansa Louisianan puolella rajaa, missä oli runsaasti baareja ja väkevien anniskeluoikeudet. Joplinin ensimmäisiä laulajasuosikkeja olivat Leadbelly ja Odetta. Näihin aikoihin hän huomasi osaavansa itsekin laulaa suosikkiensa lauluja.
Valmistuttuaan high schoolista hyvin arvosanoin Joplin lähti vihaamastaan Port Arthurista collegeen Lamariin, joka oli naapurikaupunki Beaumontissa. Siellä Joplinia ei enää kiusattu, mutta hän käytti aikansa opiskelun sijaan musiikista keskustelemiseen ja ryyppäämiseen uuden kaveriporukkansa kanssa. Hän jättikin opintonsa kesken ja palasi vanhempiensa luo Port Arthuriin, missä hän aloitti reikäkorttioperaattori- ja konekirjoituskurssin. Hän suoritti sihteerintutkinnon kesällä 1961, ja hänen vanhempansa lähettivät hänet Los Angelesiin Kaliforniaan asumaan kahden tätinsä luo. Ennen pitkää Joplin muutti vuokra-asuntoon Veniceen, oli pari kuukautta San Franciscossa ja palasi lopulta takaisiin Port Arthuriin. Siellä hän kirjoittautui takaisin Lamariin ja teki töitä tarjoilijana. Hän ei vielä tuolloin laulanut kuin satunnaisesti.
Vuonna 1962 Joplin muutti Austiniin, Texasin pieneen pääkaupunkiin, josta oli 1960-luvun alussa tullut monien erikoisten ja taiteellisten tyyppien ja opiskelijoiden koti. Moni Joplinin tuonaikaisista beat-ystävistä lähtikin myöhemmin Joplinin tapaan San Franciscoon muokkaamaan sen nousevaa vastakulttuuria. Austinissa Joplin kirjoittautui Texasin yliopistoon. Hän erottautui jälleen useimmista naispuolisista opiskelutovereistaan epäsovinnaisella käyttäytymisellään ja pukeutumisellaan.
Joplin viihtyi yliopistossa kesästä joulukuun loppuun. Hän suoritti kaksi tyydyttävää arvosanaa, mutta osallistui vain yhdelle taidekurssille, vaikka taide oli hänen pääaineensa. Hän käytti aikaansa mieluummin kampuksen folk-illoissa ja baarissa. Hän alkoi myös laulaa ja pääsi yhtyeeseen nimeltä Waller Creek Boys. Joplinista tuli laulajana Austinissa hyvin suosittu ja paikallisen olutkuppilan musiikki-iltojen suurin vetonaula. Luonteeltaan häntä kuitenkin pidettiin riitaisana ja töykeänä. Hänellä oli Austinissa myös paljon seksisuhteita, niin miesten kuin naistenkin kanssa, mutta ei pitkiä seurustelusuhteita.
Elämä > Kovaa elämää San Franciscossa

Joplin lähti Austinista tammikuussa 1963 liftaamalla San Franciscoon toteuttaakseen unelmaansa laulajana. Siellä hän muutti aluksi North Beachille. Hän alkoi laulaa folkia paikallisissa kuppiloissa ja opiskeli musiikkia ahkerasti itsekseen, etenkin bluesia, jossa hänen ihanteensa oli Bessie Smith. Elantonsa hän sai laulamisen lisäksi muiden antamasta tuesta, sekalaisista töistä, työttömyysavustuksesta ja näpistelystä. Joplin esiintyi Montereyn folkfestivaalilla 1963 kakkoslavalla. Levy-yhtiöt osoittivat häntä kohtaan pientä kiinnostusta, mutta Joplinin oma käyttäytyminen oli usein levytyssopimusten esteenä. San Franciscossa Joplin ryhtyi käyttämään alkoholin lisäksi myös amfetamiinia ja eli hänet tunteneiden ihmisten kertoman mukaan tietoisesti rankkaa elämää taiteensa vaatiman kärsimyksen vuoksi.
Kesän 1964 Joplin vietti ystävänsä kanssa New Yorkissa. Hän ei juurikaan esiintynyt siellä, vaan elätti itsensä biljardilla. Hän piti yhä yhteyttä perheeseensä ja kävi silloin tällöin Port Arthurissakin. Isä suhtautui Janisin uravalintaan paljon äitiä suopeammin, vaikka Janis olikin jo masentunut menestyksen antaessa odottaa itseään. Vuoden 1964 lopussa Joplin oli jo riippuvainen amfetamiinipiikeistä ja myös myi huumeita, ja seuraavana vuonna hän alkoi piikittää myös heroiinia. Keväällä 1965 Joplin oli jo niin laiha ja heikossa kunnossa, että hänen ystävänsä saivat hänet palaamaan takaisin Port Arthuriin perheensä luokse.
Elämä > Hengähdystauko Texasissa

Port Arthuriin palattuaan Joplin yritti ryhdistäytyä, suorittaa vihdoin loppututkinnon collegessa ja aloittaa kunnollisen elämän. Hän vältteli esiintymistä, kävi terapiassa ja hyljeksi aluksi vanhoja ystäviään tai ainakin vieraannutti nämä uudella sovinnaisella käyttäytymisellään. Hän suunnitteli myös naimisiinmenoa kihlattunsa kanssa, mutta liitto ei toteutunut – osittain siksi, että sulho oli jo naimisissa.
Joplin pysytteli Port Arthurissa koko vuoden 1965. Hän palasi vakavissaan esiintymisen pariin taas maaliskuussa 1966 Austinissa ja alkoi sen jälkeen kierrellä Texasin folkpaikkoja. Vaikka hän pukeutuikin aiempaa sovinnaisemmin, hänen esiintymistyylinsä oli naislaulajalle epätavallisen raju. Hänen äänenkäytössään herätti huomiota se, että hän pystyi laulamaan monipuolisesti niin heleällä kuin käheälläkin äänellä.
Elämä > Laulajaksi Big Brother and the Holding Companyyn

Vuoden 1966 alussa hippikulttuuri oli syntymässä San Franciscossa. Paikallisesti suosittu rockyhtye Big Brother and the Holding Company etsi laulajaa, ja rockvaikuttaja Chet Helms ehdotti heille Joplinia, joka saapuikin pyynnön saatuaan koelauluun kesäkuussa 1966. Hänet hyväksyttiin yhtyeeseen heti mielihyvin, vaikka kitaristi James Gurley suhtautuikin hänen ulkonäköönsä kriittisesti. Joplin ei ollut koskaan laulanut rockia, ja hän joutui myös opettelemaan sähköisen ja kovaäänisen bändin edessä laulamisen. Hän otti laulutunteja ensi kertaa elämässään ja alkoi pukeutua värikkäisiin hippivaatteisiin esiintyessään. Hän aloitti myös amfetamiinin käytön uudelleen. Hänellä oli jälleen paljon lyhyitä suhteita ja yksi niistä Gurleyn kanssa, kunnes tämä palasi vaimonsa ja lapsensa luo.
Elämä > Levytysuran alku

Big Brother teki kesällä 1966 pitkän soittomatkan bluesin kotikaupunkiin Chicagoon, mutta siellä yhtyettä ja sen musiikkia ei lainkaan ymmärretty. Yhtye teki siellä kuitenkin levytyssopimuksen ja alkoi äänittää ensialbumiaan aluksi Chicagossa ja syksyllä Los Angelesissa. Levytyssopimus oli huono, albumin singlet eivät menestyneet ja sen julkaisua viivytettiin, ja Joplin harkitsi yhtyeestä lähtemistä. Hän oli kuitenkin löytänyt San Franciscon hippiyhteisöstä ja yhtyeestään itselleen uuden perheen, joka oli hänelle ”koko elämä”, kuten hän kirjoitti äidilleen. Samalla Joplin oli nousemassa yhtyeen tähdeksi ja johtajaksi.
Elämä > Montereyn popfestivaalit ja nousu kuuluisuuteen

Kesäkuussa 1967 Joplin nousi maanlaajuiseen maineeseen Big Brotherin esiinnyttyä Montereyn popfestivaaleilla. Tapahtumasta kirjoittaneet rock-kriitikot olivat haltioissaan siihen asti tuntemattoman Joplinin ”hurjasta energiasta, jonka hän julmasti vangitsi yhteen hetkeen”. Big Brotherin osuuden huippukohtana pidetään kappaletta ”Ball and Chain”, jota Joplin ei omien sanojensa mukaan koskaan pystynyt laulamaan ”ilman kunnon rutistusta”. Koska yhtyeen ensimmäistä osuutta ei tallennettu filmille, he pääsivät lavalle toisenakin päivänä ja yhtä intensiivisinä. Joplin piti itsekin festivaalia elämänsä kohokohtana. Samalla yhtyeen muut jäsenet kuitenkin vaipuivat julkisuudessa Joplinin varjoon. Vähän myöhemmin Big Brotherin esiinnyttyä New Yorkissa New York Timesin haltioitunut kriitikko Robert Shelton kirjoitti, että Joplin oli ”merkittävimpiä uusia lahjakkuuksia popmusiikin alalla vuosiin” ja ”toisinaan neiti Joplin tuntui laulavan kahta yhteen sointuvaa nuottia yhtä aikaa”.
Joplinin kiinnostavuutta lisäsi se, että hän puhui suoremmin kuin ajan muut naistähdet: hän saattoi kutsua esiintymistä ”rakastumiseksi 20 kertaa”, ”lapsen saamiseksi” tai ”orgasmiksi”. Hän pyrki tietoisestikin rakentamaan mainettaan kertomalla lehdistölle tappelustaan Jim Morrisonin kanssa ja yhden yön suhteestaan jalkapalloilija Joe Namathiin. Kuuluisuuteen singonnut Joplin elikin samanlaista elämää kuin monet miespuoliset rocktähdet: siihen kuului paljon alkoholia, huumeita ja seksiä.
Montereyn festivaalin jälkeen Big Brother teki managerisopimuksen tunnetun managerin Albert Grossmanin kanssa. Tammikuussa 1968 Joplinille tehtiin abortti. Hän asui San Franciscon Haightin hippikortteleissa vuoden 1968 alkuun saakka, jolloin paikka oli jo menettänyt rakkauden kesän tunnelmansa ja muuttunut vaaralliseksi.
Elämä > Toinen albumi ja lähtö Big Brotherista

Big Brotherin toisella albumilla Cheap Thrills pyrittiin korostamaan yhtyeen lavaominaisuuksia, jotka olivat sen vahvuuksia. Yhtye kuitenkin soitti epävireisesti, ja Joplin sekä tuottaja turhautuivat. Albumi nauhoitettiin lopulta lähes kokonaan studiossa, mutta se naamioitiin livealbumiksi, jotta yhtyeen epävireisyys ei häiritsisi. Tuottaja John Simonin mukaan Joplin oli äänitysten aikana joskus herttainenkin, mutta yleensä ”niin hyökkäävä, että se oli suorastaan pelottavaa”. Simon myös havaitsi, että Joplin ei ollut lainkaan spontaani vaan lauloi jokaisen oton samalla tavalla voihkaisuineen ja parkaisuineen.
Cheap Thrills julkaistiin elokuussa 1968. Se myi hyvin ja nousi lopulta listaykköseksi kahdeksan viikon ajaksi. Arvostelut olivat aluksi ristiriitaisia: monet kriitikot ylistivät Joplinin laulutaitoja mutta haukkuivat Big Brotherin muut muusikot. Toisaalta esimerkiksi Rolling Stone ja The New York Times haukkuivat niin albumin kuin Joplininkin. Joplinin oma luottamus studiossa hapuilevaan yhtyeeseensä oli myös alkanut rakoilla. Hän oli lisäksi kyllästynyt esittämään samoja kappaleita illasta toiseen ja halusi siirtyä soulmusiikkiin puhallinsoittimineen. Vaikka hän kertoi yhä rakastavansa Big Brotherin kaikkia jäseniä, hän ilmoitti syyskuussa 1968 jättävänsä yhtyeen kiertueen jälkeen. Hän esiintyi yhtyeen kanssa viimeisen kerran joulukuussa 1968. Big Brotherin ja Cheap Thrillsin maine on sittemmin kohentunut, ja moni kriitikko arvostaa nykyisin yhtyettä Joplinille hyvin sopineena.
Tähtiasemastaan ja ronskista julkisuuskuvastaan huolimatta Joplin oli ystäviensä kertoman mukaan edelleen hyvin herkkänahkainen, epävarma omasta ulkonäöstään ja laulutaidoistaan, ja hän otti kielteiset arvostelut hyvin raskaasti.
Elämä > Alkoholin ja huumeiden käyttö

Joplin joi paljon, ja hän suosi erityisesti Southern Comfort -likööriä. Tultuaan kuuluisaksi hän muistutti juomaa valmistavaa yhtiötä tuotteen hyödyksi tekemästään markkinointityöstä ja sai heiltä 25 000 dollaria, jolla hän osti itselleen ilvesturkin. Kesään 1968 mennessä hän oli myös alkanut käyttää heroiinia entistä useammin, ja vuonna 1969 hän piikitti jo päivittäin. Hänellä oli tapana piikittää vasta esityksen jälkeen mutta ei ennen esitystä, koska se olisi turruttanut hänet. Hän otti vuosien 1968 ja 1969 aikana tiettävästi kuusi yliannostusta, joista yksi maaliskuussa 1969 melkein tappoi hänet. Vuoden 1969 lopulla Joplin hakeutui hoitoon päästäkseen eroon heroiinista. Tauon jälkeen hän kuitenkin jatkoi käyttämistä, joskin aiempaa vähemmän.
Elämä > Kozmic Blues Band

Kolme viikkoa Big Brotherin hajoamisen jälkeen Joplin esiintyi 21. joulukuuta 1968 uuden, vielä nimettömän soul-kokoonpanonsa kanssa Memphisissä. Esiintyminen vaativan mustan yleisön edessä oli kuitenkin pettymys kaikille. Myös talven muut esiintymiset Yhdysvalloissa osoittivat kriitikoille, että yhtye ja Joplin eivät olleet vielä löytäneet yhteistä säveltä. Huhtikuussa Euroopassa vastaanotto oli kuitenkin sen sijaan ollut hyvin innostunut.
Kesällä 1969 hän nauhoitti uuden albuminsa I Got Dem Ol’ Kozmic Blues Again Mama! kymmenessä päivässä. Albumi oli rhythm and blues- ja soul-vaikutteinen, ja sillä oli nyt myös puhallinsoittimia. Albumi sai vaihtelevia arvosteluja, ja vaikka se myikin kultaa, yksikään sen single ei noussut top-10:een. Kokoonpanoaan vaihdellut ja epäyhtenäinen taustayhtye sai nimekseen Kozmic Blues Band vasta hajottuaan joulukuussa 1969.
Elokuussa 1969 Joplin esiintyi Woodstockin festivaalilla. Hänen esiintymistään on kuvattu epäonnistuneeksi, sillä hän oli väsynyt ja humalassa. Marraskuussa 1969 hänet pidätettiin Floridassa hänen solvattuaan ja uhkailtuaan poliisia konserttinsa jälkeen. Joplinilla oli joskus tapana yllyttää konserteissaan yleisöä tanssimaan konserttisalien päälliköiden kauhuksi, ja hän sai siitä hyvästä porttikiellon Houstoniin.
Elämä > Pearl ja kuolema

Keväällä 1970 Joplin kokosi itselleen uuden yhtyeen, joka sai nimekseen Full Tilt Boogie Band. Joplinin ja yhtyeen yhteistyö toimi kesän kiertueella hyvin, ja konsertit saivat hyviä arvosteluja.
Elokuussa 1970 Joplinin vierailu high schoolinsa kymmenvuotisluokkakokouksessa Port Arthurissa sai paljon näkyvyyttä. Hänen tarkoituksensa oli näyttää entisille kiusaajilleen, mutta tapahtuma ja etenkin sen tiedotustilaisuus nostivatkin Janisille pintaan vanhoja traumoja.
Joplin nauhoitti seuraavaa albumiaan Los Angelesissa syksyllä 1970 yhtyeensä ja tuottaja Paul Rothchildin kanssa. Hän oli lopettanut heroiinin käytön ja suunnitteli hetken aikaa perheen perustamista uuden miesystävänsä kanssa, kunnes suhde alkoi kariutua. Syyskuussa Joplin jatkoi taas heroiinin käyttöä.
Kesken albuminsa nauhoituksia Joplin kuoli yksin Landmark-hotellin huoneessaan 4. lokakuuta 1970 heroiinin yliannostukseen. Kuoleman aiheuttanut heroiini oli ollut vahvempaa kuin mihin hän oli tottunut; sama erä oli surmannut kahdeksan muutakin ihmistä Los Angelesissa sinä viikonloppuna.
Joplinin viimeinen levy Pearl julkaistiin postuumisti vuonna 1971. Musiikin tyyli on hieman aiempaa kevyempää. Levystä tuli Joplinin menestynein albumi, ja sillä on myös hänen ainoa listaykköseksi noussut singlensä, versio Kris Kristoffersonin kantrikappaleesta ”Me and Bobby McGee”. Levyn nimi tulee siitä, että Joplin oli keväällä 1969 alkanut käyttää itsestään roolinimeä ja lavapersoonaa nimeltä ”Pearl”.
Lauluntekijänä

Monet Joplinin levyttämistä lauluista olivat cover-versioita tai muiden hänelle kirjoittamia. Joplinin itse osittain tai kokonaan tekemiä kappaleita ovat esimerkiksi ”Mercedes Benz”, ”Move Over”, ”One Good Man”, ”Kozmic Blues”, ”Road Block”, ”Women Is Losers” ja ”Turtle Blues”.