stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Oksianioni
Monomeeriset oksianionit

Monomeeristen oksianionien, AOnm- kaavan määrittää alkuaineen A hapetusluku ja sen sijainti jaksollisessa järjestelmässä. Toisen jakson alkuaineilla suurin mahdollinen koordinaatioluku on 4. Yksikään tämän jakson alkuaineista ei kuitenkaan muodosta oksianionia tällä koordinaatioluvulla. Sen sijaan karbonaatti- (CO32-) ja nitraatti-ionilla (NO3- on kolmiomainen taso­rakenne, jossa on π-sidos keskus­atomin ja happi­atomien välillä. Tätä π-sidosta suosii se seikka, että keskus­atomi ja happi­atomi ovat suunnilleen saman kokoisia.
Jaksollisen järjestelmän kolmannen jakson alkuaineet piistä klooriin sen sijaan muodostavat tetraedrisiä oksianioneja. Tetraedrinen ortosilikaatti-ioni SiO44- esiintyy joissakin silikaatti­mineraaleissa, esimerkiksi oliviinissa, [Mg,Fe]SiO4, mutta anioni ei esiinny irrallisena, sillä kiinteässä tilassa kationit ympäröivät tetraedrisesti jokaista tämän ionin happiatomia. Fosfaatti- (PO43-), sulfaatti- (SO42- ja perkloraatti-ioneja (ClO4-) esiintyvät monissa suoloissa.  Samat alkuaineet voivat kuitenkin muodostaa oksianioneja myös alemmilla hapetusluvuillaan. Sellaisetkin noudattavat usein oktettisääntöä, jonka perusteella niiden kaavat voidaan usein päätellä. Esimerkiksi kloorilla on hapetusluvulla V esiintyessään kaksi valenssielektronia, jolloin se voi ottaa oksidi-ioneilta vastaan kolme elektroni­paria sidos­elektroneiksi muodostaen oksianionin. Muodostuvan ionin varaus on +5 − 3 × 2 = −1, ja niinpä ionin kaava on ClO3-. VSEPR-teorian mukaan on tämän ionin voidaan olettaa olevan muodoltaan pyramidi­mainen, ja siinä on kolme sidos­elektroni­paria sekä yksi vapaa elektroni­pari. Samaan tapaan kloori(III):n oksianionin kaava on ClO2-, ja siinä on kaksi vapaata elektroni­paria sekä kaksi sidos­elektroni­paria.  Kloori muodostaa seuraavat oksianionit:
| Hapetusluku | Nimi | Kaava | Kuva |
| --- | --- | --- | --- |
| +1 | hypokloriitti-ioni | ClO− |  |
| +3 | Kloriitti-ioni | ClO2− |  |
| +5 | Kloraatti-ioni | ClO3− |  |
| +7 | Perkloraatti-ioni | ClO4− |  |
Neljännen ja sen jälkeisten jaksojen alkuaineilla 6-koordinaatiokin on mahdollista, mutta oktaedrisia oksianioneja ei tunneta, sillä niillä olisi liian suuri sähkövaraus. Niinpä molybdeeni(VI) ei muodosta ionia MoO66-, mutta se muodostaa tetraedrisen molybdaattianionin, MoO42-. MoO6 -yksiköitä esiintyy vain kondensoituneissa molybdaateissa. Myös täysin protonoituneita rakenteeltaan oktaedrisia oksianioneja on olemassa, esimerkiksi Sn(OH)62- ja Sb(OH)6-. Lisäksi ortoperjodaatti voi esiintyä vain ainakin osittain protonoituneena muodossa H3IO62- <=> H2IO63-, tämän reaktion pKa-arvon ollessa 11,60.
Monomeeriset oksianionit > Nimistö

Monomeeriset oksianionit nimetään seuraavien sääntöjen mukaan.
Oksianionin nimi johdetaan keskusatomina olevan alkuaineen latinalaisesta nimestä. Seuraavassa jaksollien järjestelmän ryhmille (sarakkeille) käytetään vanhaa numerointikäytäntöä, jonka mukaan nykyisiä ryhmiä 13-17 nimitettiin III - VII pääryhmiksi (III b - VII b), ja vastaavasti nykyisille ryhmille ryhmä 3-7 käytettiin merkintäjä 3a - 7a.
| Keskusatomin hapetusluku | Nimen muoto | Esimerkkejä |
| --- | --- | --- |
| = ryhmän numero | *-aatti | Boraatti (BO33-), karbonaatti (CO32-), nitraatti (NO3-), fosfaatti (PO43-), kromaatti (CrO42-), arsenaatti (AsO43-), ferraatti (FeO42-) |
| = ryhmän numero − 2 | *-iitti | Nitriitti (NO2-), fosfiitti (PO33-), sulfiitti (SO32-, arseniitti (AsO33-) |
| = ryhmän numero − 4 | hypo-*-iitti | Hypofosfiitti (PO23-), hyposulfiitti (SO22-) |
| Keskusatomin hapetusluku | Nimen muoto | Esimerkkejä |
| --- | --- | --- |
| 7 (=ryhmän numero) | per-*-aatti | Perkloraatti (ClO4-), perbromaatti (BrO4-), perjodaatti (IO4-), permanganaatti (MnO4-) |
| 5 (=ryhmän numero − 2) | *-aatti | Kloraatti (ClO3-), bromaatti (BrO3-), jodaatti (IO3-) |
| 3 (=ryhmän numero − 4) | *-iitti | kloriitti (ClO2-), bromiitti (BrO2-) |
| 1 (=ryhmän numero − 6) | hypo-*-iitti | Hypokloriitti (ClO-), hypobromiitti (BrO−) |
Eri kielissä nämä nimet esiintyvät jossakin määrin toisistaan poikkeavissa muodossa. Esimerkiksi englannin kielessä suomen kielen loppupäätteitä -aatti ja -iitti vastaavat loppupäätteet -ate ja -ite.
Kondensaatioreaktiot

Vesiliuoksissa suurivarauksiset oksianionit voivat yhdistyä kondensoitumalla suuremmiksi ioneiksi, jolloin niistä samalla lohkeaa vettä. Esimerkiksi dikromaatti-ioni (Cr2O7) syntyy kahdesta kromaatti-ionista seuraavan reaktion tuloksena:
Reaktion seurauksena anionin varaustiheys pienenee ja hydroniumionien (H3O+) lukumäärä vähenee. Samalla liuoksen järjestyneisyyden aste pienenee ja entropia kasvaa jonkin verran, minkä vuoksi Gibbsin vapaa energia tulee negatiivisemmaksi, mikä edistää tätä reaktiota. Tämä on esimerkki happo-emäsreaktiota, jossa monomeerinen oksianioni toimii emäksenä ja kondensoitunut oksianioni sen konjugaattihappona. Reaktion käänteisreaktio on hydrolyysi jossa emäksenä toimiva vesimolekyyli hajoaa.
Kondensoituminen voi jatkua pitemmällekin, varsinkin jos anionilla on suurempi varaus. Näin tapahtuu esimerkiksi adenosiini­tri­fosfaatin muodostuessa soluissa.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

| AMP | ADP | ATP |
ATP:n hajoaminen ADP:ksi on hydrolyysi­reaktio, jolla on suuri merkitys energian lähteenä biologisissa systeemeissä.
Monimutkaisemmat silikaatti-ionit voidaan teoreettisesti käsittää muodostuneiksi ortosilikaatti-ioneista (SiO44-), jotka ovat konden­soitu­neet niin, että niissä ainakin osa happi­atomeista on yhteisiä useammalle pii­atomeille. Luonnossa useimmat silikaattimineraalit ovat kuitenkin syntyneet päinvastoin dekonden­saation tuloksena piidioksidin reagoidessa emäksisten oksidien kanssa. Tätäkin reaktiota voidaan pitää happo-emäs­reaktiona, mikäli hapot käsitetään Luxin ja Floodin esittämän teorian mukaisesti oksidi-ionien (O2-) vastaanottajiksi ja emäkset niiden luovuttajiksi. Esimerkiksi:
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Oksianioni Wikimedia Commonsissa
Dikromaatti-ioni, jossa kahdella tetraedrillä on yksi yhteinen kärki
Metavanadaatti ketjuja ammoniumvanadaatissa
Dekavanadaatti-ioni, V10O284-
Fosfiitti-ionin (HPO32-) rakenne
Rikkihappomolekyyli
Predominance diagram for chromate
Käännös suomeksi
Hekate

Kuun jumalatar Hekate.
Hekate (m.kreik. Ἑκάτη, Hekatē, lat. Hecate) on kreikkalaisessa mytologiassa yön, tienhaarojen ja magian jumalatar. Muinaisten kreikkalaisten mielestä Hekate oli vaikutusvaltainen jumalatar. Hän saattoi suoda vaurautta, onnea sekä menestystä mutta toisaalta saattoi näyttää vähemmän suotuisan puolensa.
Hekate harjoitti mustaa magiaa, kuten Kirke, joka mainitaan yhdessä lähteessä tämän tyttäreksi. Useimmiten Kirken vanhempien kuitenkin kerrotaan olleen Helios ja Perses. Hekatesta tuli myöhemmin kreikkalaisten jumaltarustossa kuun jumalatar. Kuun jumalattarena hänet kuvattiin yleensä kolmipäiseksi. Hänellä oli leijonan, hevosen ja koiran pää. Hekaten vanhemmista ei ole varmaa tietoa, mutta kreikkalainen runoilija Hesiodos kertoo runossaan Jumalten synty, että Hekate on titaani Persesen ja amatsoni Asterian tytär. Zeus kohteli häntä kunnioittavasti, mistä voidaan päätellä Hekaten olevan korkealla jumalten valtajärjestelmässä. Hekate liitetään usein myyteissä ja taruissa myös risteyksiin, joita pidettiin tärkeinä taikuuden erilaisissa rituaaleissa.
Hekatelle pystytettiin vain vähän temppeleitä, mutta alttarit olivat yleisiä. Hekatelle uhrattiin kodeissa uudenkuun aikaan, jonka ajateltiin suojaavan kodin piiriä noituuden ja pahojen voimien vaikutukselta. Samankaltaisia alttareita saattoi löytää myös tienristeyksistä.
Roomalainen mytologia tuntee Hekaten nimellä Trivia (risteysten jumalatar).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hekate Wikimedia Commonsissa
Suomen urheilu 1958

Suomen urheilu 1958 käsittelee vuoden 1958 merkittäviä uutisia ja tapahtumia suomalaisessa urheilussa.
Vuoden urheilija

Urheilutoimittajain Liiton Vuoden urheilija -äänestyksessä kymmenen parhaan joukkoon sijoittuivat:
| Sija | Urheilija | Urheilumuoto |
| --- | --- | --- |
| 1. | Vilho Ylönen | Ammunta |
| 2. | Juhani Kärkinen | Mäkihyppy |
| 3. | Veikko Hakulinen | Hiihto |
| 4. | Eeles Landström | Yleisurheilu |
| 5. | Kalevi Hämäläinen | Hiihto |
| 6. | Paavo Korhonen | Yhdistetty |
| 7. | Olavi Vuorisalo | Yleisurheilu |
| 8. | Kurt Lindeman | Nykyaikainen viisiottelu |
| 9. | Veli Lehtelä – Toimi Pitkänen | Soutu |
| 10. | Thorvald Strömberg | Melonta |
Lähde: 
Erillisellä naisten listalla kuusi parasta olivat:
| Sija | Urheilija | Urheilumuoto |
| --- | --- | --- |
| 1. | Siiri Rantanen | Hiihto |
| 2. | Toini Pöysti | Hiihto |
| 3. | Eila Helin | Yleisurheilu |
| 4. | Eila Hanelius | Suunnistus |
| 5. | Iiris Sihvonen | Pikaluistelu |
| 6. | Eva Hög | Hiihto |
Lähde:
Ammunta

Maailmanmestaruuskilpailuissa Moskovassa, Neuvostoliitossa Vilho Ylönen voitti kultaa vapaakiväärin täysottelussa ja pienoiskiväärin polviasentokilpailussa sekä Jussi Nordquist pienoiskiväärin 60 laukauksen makuukilpailussa. Lisäksi Ylönen saavutti kaksi hopeaa ja Esa Kervinen kaksi pronssia, ja joukkuekilpailuissa Suomi sai kolme hopeaa ja kolme pronssia.
Autourheilu

Jyväskylän suurajot kilpailtiin kahdeksannen kerran ja voittajaksi ajoi Osmo Kalpala Alfa Romeo Giulia Sportilla.
Jalkapallo

Suomen maajoukkue pelasi neljä virallista maaottelua ja hävisi ne kaikki, ja samoin kävi kahdessa epävirallisessa ottelussa maailmanmestaruuskilpailuihin matkalla ollutta Unkaria vastaan. Saksalaisen Kurt Weinreichin sopimus maajoukkueen valmentajana päättyi vuoden lopussa.
Suomen-mestaruuden voitti Kuopion Palloseura, hopeaa sai Helsingin Palloseura ja pronssille sijoittui Helsingin IFK.
Jääkiekko

Suomen-mestaruuden voitti Tampereen Ilves, joka oli paikallisvastustaja Tapparaa parempi toisessa ja ratkaisevassa kolmannessa loppuottelussa hävittyään ensimmäisen. Pronssille sijoittui Hämeenlinnan Tarmo.
Jääpallo

Suomen maajoukkue pelasi helmikuussa Ruotsia vastaan kaksi kotiottelua, joista se voitti toisen, ja maaliskuussa Neuvostoliittoa vastaan kaksi vierasottelua, joista ensimmäinen päättyi tasan ja toinen Suomen voittoon.
Suomen-mestaruuden voitti helsinkiläinen Käpylän Urheilu-Veikot, hopeaa sai Oulun Palloseura ja pronssille sijoittui Lappeenrannan Veiterä.
Koripallo

Miesten Suomen-mestaruuden voitti kaikkien aikojen ensimmäisenä ei-helsinkiläisenä seurana Kotkan Työväen Palloilijat, hopeaa sai Tampereen Pyrintö ja pronssille sijoittui Helsingin Jyry.
Naisten Suomen-mestaruuden voitti Tampereen Pyrintö, hopeaa sai Helsingin Visa ja pronssille sijoittui helsinkiläinen Karhun Pojat.
Nykyaikainen viisiottelu

Maailmanmestaruuskilpailuissa Aldershotissa, Isossa-Britanniassa Kurt Lindeman saavutti hopeaa henkilökohtaisessa kilpailussa sekä pronssia Wäinö Korhosen ja Eero Lohen kanssa joukkuekilpailussa.
Pohjoismaiset hiihtolajit

Maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin Lahdessa. Suomi oli mitalitilaston ykkönen neljällä kultamitalilla, kolmella hopealla ja kolmella pronssilla. Maastohiihdossa Veikko Hakulinen voitti kultaa 15 kilometrillä ja Kalevi Hämäläinen 30 kilometrillä. Hakulinen saavutti hopeaa ja Arvo Viitanen pronssia 50 kilometrillä, ja miesten viestissä Suomi päätyi pronssille. Siiri Rantanen hiihti 10 kilometrillä pronssia ja saavutti Toini Pöystin ja Pirkko Korkeen kanssa viestissä hopeaa. Mäkihypyssä Juhani Kärkinen ja Ensio Hyytiä ottivat Suomelle kaksoisvoiton. Yhdistetyssä Paavo Korhonen voitti kultaa.
Soutu

Euroopan-mestaruuskilpailuissa Poznańissa, Puolassa Toimi Pitkänen ja Veli Lehtelä voittivat kultaa perämiehettömässä kaksikossa.
Yleisurheilu

Euroopan-mestaruuskilpailuissa Tukholmassa Suomen ainoa mitalisti oli seiväshypyssä kultaa voittanut Eeles Landström. Markus Kahma sijoittui kymmenottelussa neljänneksi, Olavi Vuorisalo 1 500 metrin juoksussa viidenneksi, Väinö Kuisma keihäänheitossa viidenneksi, Veikko Karvonen maratonilla kuudenneksi, Jorma Valkama pituushypyssä kuudenneksi, Kari Rahkamo kolmiloikassa kuudenneksi, Carol Lindroos kiekonheitossa seitsemänneksi, Eero Salminen korkeushypyssä kahdeksanneksi ja Hannu Rantala kolmiloikassa kahdeksanneksi.
Kyyhkyt

| Kyyhkyt |
| --- | --- |
 Kalliokyyhky (Columba livia)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Kyyhkylinnut Columbiformes
Heimo::  Kyyhkyt Columbidae  Leach, 1820

Alaheimot
 Columbinae  Didunculinae  Gourinae  Otidiphabinae  Hedelmänsyöjäkyyhkyt Treroninae 
Katso myös
   Kyyhkyt Wikispeciesissä   Kyyhkyt Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kyyhkyt (Columbidae) on kyyhkylintujen lahkon ainoa elossa oleva lintuheimo. Heimoon kuuluu 351 lajia 49 suvussa. Kyyhkyt ovat keskikokoisia tai pieniä metsien ja avoimaiden lintuja. Kyyhkyt lepäävät, muuttavat ja ruokailevat parvina. Lemmikki- tai harrastelintuina pidettävät kyyhkylajit kuuluvat kaikki varsinaisiin kyyhkyihin. Suomessa pesivät pääosin kesykyyhky, uuttukyyhky, sepelkyyhky ja turkinkyyhky.
BirdLife Suomen mukaan kyyhkyjen heimoon kuuluvat seuraavat suvut: kyyhkyt (Columba), Aplopelia (luumukyyhky), turturikyyhkyt (Streptopelia), käkikyyhkyt (Macropygia), sundankyyhkyt (Turacoena), harakkakyyhkyt (Reinwardtoena), Ectopistes (muuttokyyhky), amerikankyyhkyt (Patagioenas), juoksukyyhkyt (Leptotila), viiriäiskyyhkyt (Geotrygon), vaikertajakyyhkyt (Zenaida), varpuskyyhkyt (Columbina), maakyyhkyt (Claravis), andienkyyhkyt (Metriopelia), Uropelia (malvakyyhky), pronssikyyhkyt (Henicophaps), pyykyyhkyt (Alopecoenas), Leucosarcia (aurarintakyyhky), kivikyyhkyt (Petrophassa), kirjokivikyyhkyt (Geophaps), pensaskyyhkyt (Phaps), Ocyphaps (töyhtökyyhky), timanttikyyhkyt (Geopelia), Trugon (isopyykyyhky), Otidiphaps (fasaanikyyhky), haavakyyhkyt (Gallicolumba), viherkyyhkyt (Treron), kruunukyyhkyt (Goura), huivikyyhkyt (Caloenas), Raphus (mauritiuksendodo), Pezophaps (rodriguesindodo), Didunculus (hammasnokkakyyhky), smaragdikyyhkyt (Chalcophaps), uikuttajakyyhkyt (Turtur), Oena (naamiokyyhky), kanakyyhkyt (Phapitreron), keisarikyyhkyt (Ducula), hedelmäkyyhkyt (Ptilinopus), sinikyyhkyt (Alectroenas), Drepanoptila (puuhkajalkakyyhky), Hemiphaga (uudenseelanninkyyhky), vuorikyyhkyt (Gymnophaps), Lopholaimus (nutturakyyhky), Microgoura (töyhtöpyykyyhky), Cryptophaps (celebesinharmaakyyhky), Starnoenas (kuubanviiriäiskyyhky), arokyyhkyt (Syrrhaptes) ja hietakyyhkyt (Pterocles). Yksilajisille suvuille ei ole vahvistettu suomalaista nimeä.
Suomessa tavatut lajit

Idänturturikyyhky - Streptopelia orientalis (satunnaisesti)
Kalliokyyhky ja kesykyyhky - Columba livia
Sepelkyyhky - Columba palumbus
Turkinkyyhky - Streptopelia decaocto
Turturikyyhky - Streptopelia turtur (ei vuosittain)
Uuttukyyhky - Columba oenas
Kyyhkyjen historiaa

Vähiten kantamuodostaan eroavat kirjekyyhkyt, joita jo antiikin egyptiläiset kesyttivät viestinviejiksi. Kun kyyhkyjä tuolloin käytettiin viestien välittämiseen, viestin lähettäjän oli tuotava mukanaan kyyhky sieltä, mihin hän aikoi lähettää viestin. Kyyhkyt käyttävät suunnistaessaan hyväksi Aurinkoa, Kuuta ja tähtiä. Ne kuuluvat myös eläinlajeihin, jotka pystyvät aistimaan Maan magneettisia voimaviivoja; kyyhkyillä on näet aivoissaan magnetiittihiukkasia. Lisäksi ne pystyvät painamaan mieleensä maantieteellisiä muotoja ja jossain määrin käyttämään myös kuulo- ja näköaistiaan hyväkseen suunnistaessaan.
Kyyhkyjen levinneisyys

Kyyhkyt ovat levinneet kaikkialle maapallolle, aivan kylmimpiä napa-alueita lukuun ottamatta. Yleensä kyyhkyt ovat erilaisten metsien lintuja. Eräät lajit viihtyvät parhaiten viljelysmailla tai muilla avomailla.
Kyyhkyslajeja

Lemmikkilintuna yleinen on naurukyyhky (Streptopelia senegalensis), jota kutsutaan joskus myös palmukyyhkyksi tai senegalinkyyhkyksi. Muita lemmikkilajeja ovat muun muassa kapinkyyhky (Oena capensis), joka on myös kotoisin Afrikasta, australialainen timanttikyyhky (Geopelia cuneata) sekä turkinkyyhky (Streptopelia decaocto), jonka pesimäkanta Suomessa on pari sataa paria.
Muuta kyyhkyistä

Kyyhkyjen sukupuolia on usein vaikea erottaa toisistaan. Yleensä varmin tunnusmerkki onkin käyttäytyminen; koiras kujertaa ja esittää soidintanssia naaraan ympärillä.
Lemmikki- ja harrastelintuina kyyhkyt ovat helposti kesyyntyviä ja kestäviä.
Kyyhkyt ovat vahvoja ja nopeita lentäjiä. Pesimäajan ulkopuolella ne viihtyvät usein suurissa parvissa. Kyyhkyset ruokkivat poikasiaan kupunsa eritteellä.
Aiheesta muualla

Suomen Viestikyyhky-yhdistys ry
ITIS: Columbidae (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q10856  Wikispecies: Columbidae  AFD: Columbidae  BOLD: 1462  CoL: 8GD  EoL: 7978  EPPO: 1COLUF  Fauna Europaea: 10794  Fauna Europaea (new): 7c26493e-e864-448f-a72f-a17d82af9471  GBIF: 5233  iNaturalist: 2715  IRMNG: 101600  ITIS: 177061  NBN: NBNSYS0000159738  NCBI: 8930  NZOR: 0263d302-5e5b-446f-b7d3-f0bdb89fbd39  Open Tree of Life: 938413  Paleobiology Database: 39353  Paleobiology Database: 39353  WoRMS: 196065
Klaustrofobia (televisiosarja)

| Klaustrofobia |
| --- | --- |
 Ohjelman logo vuodelta 1982.
Tyyli:  viihde
Kestoaika:  25 minuuttia
Luoja(t):  Klaus Thomasson
Pääosissa:  Klaus Thomasson
Alkuperämaa:   Suomi
Verkko:   MTV
Esitetty:  1982 – 1984
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Klaustrofobia on suomalainen vuosina 1982–1984 esitetty sketsiviihdesarja.
Ohjelman pääosassa oli imitaattori Klaus Thomasson, joka imitoi sen ajan pinnalla olevia julkisuuden henkilöitä. Lisäksi ohjelmassa vieraili lukuisia henkilöitä, kuten aikansa nuoria imitaattorikykyjä ja muita julkisuuden henkilöitä.
Yksi ohjelmassa esiintyneistä henkilöistä oli tuolloin 18-vuotias Jope Ruonansuu, joka ohjelman jälkeen nousi julkisuuteen. Ruonansuu kertoi vuonna 2003 ilmestyneessä kirjassaan Sikapieni Hiace, että hän oli syksyllä 1982 lähettänyt Klaus Thomassonille C-kasetin, jossa hän oli imitoinut muun muassa Spede Pasasta, Vesa-Matti Loiria ja Esa Pakarista. Thomasson vakuuttui, ja pyysi hänet  maaliskuussa 1983 kuvattavan ohjelman kuvauksiin. Ohjelmassa hän muun muassa lauloi näyttelijä Eeki Mantereen Viktor Kalborrek -hahmon kanssa.
Suomen urheilu 1966

Suomen urheilu 1966 käsittelee vuoden 1966 merkittäviä uutisia ja tapahtumia suomalaisessa urheilussa.
Vuoden urheilija

Urheilutoimittajain Liiton Vuoden urheilija -äänestyksessä kymmenen parhaan joukkoon sijoittuivat:
| Sija | Urheilija | Urheilumuoto |
| --- | --- | --- |
| 1. | Eero Mäntyranta | Hiihto |
| 2. | Kalevi Laurila | Hiihto |
| 3. | Timo Mäkinen | Autourheilu |
| 4. | Rainer Stenius | Yleisurheilu |
| 5. | Matti Laakso | Paini |
| 6. | Arto Tiainen | Hiihto |
| 7. | Aimo Tepsell | Suunnistus |
| 8. | Matti Haikonen | Jousiammunta |
| 9. | Eila Pyrhönen | Uinti |
| 10. | Eero Tapio | Paini |
Lähde: 
Naisten listalla kuusi parasta olivat:
| Sija | Urheilija | Urheilumuoto |
| --- | --- | --- |
| 1. | Eila Pyrhönen | Uinti |
| 2. | Raila Kerkelä | Suunnistus |
| 3. | Maire Lindholm | Jousiammunta |
| 4. | Kaija Mustonen | Pikaluistelu |
| 5. | Tarja Liljeström | Uimahypyt |
| 6. | Ulla Patrikka | Uinti |
Lähde: 
Urheilutoimittajat laativat ensimmäistä kertaa erikseen myös ammattiurheilijoiden listan ja parhaaksi ammattiurheilijaksi valittiin ralliautoilija Timo Mäkinen.
Autourheilu

Jyväskylän suurajojen voittajaksi ajoi toisen peräkkäisen kerran Timo Mäkinen Morris Cooper S:llä.
Jalkapallo

Suomen maajoukkue pelasi seitsemän virallista maaottelua. Pohjoismaiden-mestaruusturnauksessa Olavi Laaksosen valmentama Suomi voitti kesäkuussa Helsingin olympiastadionilla Ruotsin 1–0 Tommy Lindholmin tekemällä maalilla, pelasi elokuussa Stavangerissa Norjan kanssa tasan 1–1 Lindholmin ollessa jälleen Suomen maalintekijä ja voitti syyskuussa Helsingissä Tanskan 2–1 Pertti Mäkipään ja Aulis Laineen maaleilla. Näin Suomi voitti epävirallisen vuoden 1966 Pohjoismaiden-mestaruuden. Lokakuussa alkaneissa Euroopan-mestaruuskilpailujen karsinnoissa Suomi pelasi kotikentällä Itävallan kanssa maalittoman tasapelin ja hävisi vierasottelunsa Kreikalle 2–1. Jälkimmäisessä Mäkipää teki vuoden toisen maaottelumaalinsa. Muissa maaotteluissa Suomi hävisi Helsingissä Israelille ja Englannille, molemmille lukemin 0–3. Israel ja Kreikka olivat maaotteluvastustajina nyt ensimmäistä kertaa. Virallista Israel-ottelua edelsi huhtikuinen epävirallinen leirimaaottelu Israelissa.
Suomen-mestaruuden voitti Kuopion Palloseura, hopeaa sai Helsingin Jalkapalloklubi ja pronssille sijoittui Valkeakosken Haka.
Jääkiekko

Suomen-mestaruuden voitti Tampereen Ilves, hopeaa sai Rauman Lukko ja pronssille sijoittui Saimaan Pallo. Sarja oli laajentunut 12 joukkueen suuruiseksi ja se aloitettiin pelaamalla kahdessa erillisessä lohkossa, joiden kolme parasta ratkoivat kärkisijat ylemmässä loppusarjassa muiden pelatessa alemmassa loppusarjassa.
Jääpallo

Suomen maajoukkue hävisi helmikuussa Varkaudessa Ruotsille 2–4 ja pelasi kaksi päivää myöhemmin Helsingissä tasapelin 2–2. Maaliskuun alussa Oulussa Suomi voitti Norjan 3–0.
Suomen-mestaruuden voitti toisen peräkkäisen kerran Warkauden Pallo -35, hopeaa sai Lappeenrannan Pallo ja pronssille sijoittui Helsingin IFK.
Koripallo

Miesten Suomen-mestaruuden voitti helsinkiläinen Torpan Pojat, hopeaa sai viisi edellistä mestaruutta voittanut Helsingin Kisa-Toverit ja pronssille sijoittui Kotkan Työväen Palloilijat.
Naisten Suomen-mestaruuden voitti Lahden Sampo, hopeaa sai helsinkiläinen Työväen Mailapojat ja pronssille sijoittui Helsingin Kisa-Toverit.
Paini

Maailmanmestaruuskilpailuissa Eero Tapio saavutti pronssia kreikkalais-roomalaisen painin alle 70-kiloisten sarjassa.
Euroopan-mestaruuskilpailuissa, jollaiset järjestettiin ensi kertaa sitten vuoden 1949, saavutti Matti Laakso hopeaa kreikkalais-roomalaisen painin alle 78-kiloisten sarjassa.
Pohjoismaiset hiihtolajit

Maailmanmestaruuskilpailuissa Eero Mäntyranta voitti kultaa 30 kilometrin hiihdossa. Samalla matkalla Kalevi Laurila saavutti hopeaa, ja 50 kilometrin hiihdossa Arto Tiainen oli hopealla ja Mäntyranta pronssilla. Miesten viestihiihtojoukkue saavutti hopeaa. Mäkihypyssä Paavo Lukkariniemi saavutti normaalimäessä pronssia.
Keski-Euroopan mäkiviikon 1965–1966 kokonaiskilpailun voitti Veikko Kankkonen.
Suunnistus

Ensimmäisissä maailmanmestaruuskilpailuissa Aimo Tepsell saavutti hopeaa henkilökohtaisessa kilpailussa. Myös sekä miesten että naisten viestijoukkueet sijoittuivat hopealle. Naisten henkilökohtaisessa kilpailussa Raila Hovi (myöh. Kerkelä) saavutti pronssia.
Uinti

Euroopan-mestaruuskilpailuissa Eila Pyrhönen saavutti pronssia 100 metrin perhosuinnissa ja oli kaikkien aikojen ensimmäinen suomalainen uinnin EM-mitalille yltänyt nainen.
Yleisurheilu

Euroopan-mestaruuskilpailuissa 30.8.–4.9. Budapestissa, Unkarissa Suomi jäi ensi kertaa EM-kisojen historiassa ilman mitalia. Parhaana suomalaisena Pauli Nevala sijoittui keihäänheitossa neljänneksi. Väinö Kuisma oli samassa lajissa kuudes. Pituushypyssä Rainer Stenius oli viides, Pentti Eskola seitsemäs ja Pertti Pousi kahdeksas. Jaakko Tuominen sijoittui 400 metrin aitajuoksussa viidenneksi, Matti Yrjölä kuulantyönnössä kuudenneksi ja Kalevi Ihaksi maratonilla seitsemänneksi.