stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tropiikkilinnut

| Tropiikkilinnut |
| --- | --- |
 Valkotropiikkilintu (Phaethon rubricauda)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Phaethontiformes
Heimo::  Tropiikkilinnut Phaethontidae  Brandt, 1840
Suku::  Tropiikkilinnut Phaethon  Linnaeus, 1758
Lajit
 Valkotropiikkilintu (Phaethon rubricauda)  Suomutropiikkilintu (Phaethon aethereus)  Pikkutropiikkilintu (Phaethon lepturus) 
Katso myös
   Tropiikkilinnut Wikispeciesissä   Tropiikkilinnut Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tropiikkilinnut eli vanhalta nimeltään jouhipyrstöt (Phaethontidae) on merilintujen heimo joka nykyään luetaan omaan lahkoonsa Phaethontiformes. Tropiikkilintujen heimoon kuuluu yksi suku ja kolme lajia. Nimensä mukaisesti ne elävät tropiikissa. Näiden ulapalla elävien merilintujen kaksi keskimmäistä pyrstösulkaa ovat erittäin pitkiä. Tropiikkilinnut muistuttavat elintavoiltaan ja ulkonäöltään monessa suhteessa tiiroja ja myrskylintuja.
Taksonomia

Tropiikkilintujen tieteellinen nimi Phaethon ("kiiltävä") on peräisin kreikkalaisen mytologian Faethonista. 
Tropiikkilintujen heimon kuuluu nykyään kolme Phaethon-sukuun kuuluvaa lajia. Valkotropiikkulintu ja pikkutropiikkilintu ovat toistensa lähimmät sukulaiset, kun taas  suomutropiikkilintu on etäisempi. Niitä on usein pidetty kaikkein alkeellisimpina pelikaanilintuina, mutta luokitus on kiistanalaista. Niitä on pidetty myös ulappalintuina, haikaralintuina ja rantalintuina. Morfologiset, etologiset ja molekulaariset analyysit ovat vihjanneet niiden olevan joko pelikaanilintujen tai lokkien sukulaisia. Tropiikkilinnuilla on myös arveltu olevan etäistä sukua ulappalinnuille. Uudet tutkimukset viittaavat siihen, että niiden lähimmät sukulaiset ovat kagut ja aurinkokurjet, joiden kanssa ne muodostavat kladin Eurypygimorphae, jonka puolestaan uskotaan olevan Aequornithesin sisarryhmä.
Koko ja ulkonäkö

Tropiikkilinnut ovat keskikokoisia merilintuja, jotka erottaa toisistaan lähinnä pyrstön ja nokan värin perusteella. Niiden kokonaispituus on 80–100 cm, josta runsas puolet on vartaloa ja ulompia pyrstösulkia, loppuosan muodostaa kaksi keskimmäistä pyrstösulkaa. Ruumis on melko tanakka. Siipiväli on 90–119 cm ja painoa 220–835 grammaa. Sukupuolet ovat samannäköisiä lukuun ottamatta koiraan usein pidempiä pyrstösulkia. Nokka on paksu ja hieman kaareva, väritykseltään keltainen tai punainen. Sen reunat ovat sahalaitaiset. Kurkkupussi on höyhenten peitossa. Kömpelöissä ja lyhyissä jaloissa on räpylät. Höyhenpuku on enimmäkseen valkoinen, joskus vaaleanpunertava. Tropiikkilinnuilla on mustat silmäjuovat. Vartalossa ja siivissä on mustia läikkiä. Pesäpoikasilla on poikkijuovikas selkä, joka säilyy yhdellä lajilla aikuisenakin.
Levinneisyys ja elinympäristö

Tropiikkilintuja tavataan trooppisessa ja subtrooppisessa ympäristössä Tyynenmeren, Atlantin ja Intian valtameren, Punaisenmeren ja Karibianmeren alueella. Niitä tapaa melko harvoin lauhkealla vyöhykkeellä. Ne pesivät syrjäisillä valtamerisaarilla mutta elävät avomerellä satojenkin kilometrien päässä rannikosta ja lähimmistä saarista.
Elintavat

Tropiikkilintujen paras elementti on ilma. Ne ovat huonoja uimareita ja ajelehtivat vedessä kuin korkit. Ne myös kävelevät maalla kömpelösti. Pesimäaikaa lukuun ottamatta ne ovat avomerellä yksin tai pareittain. Niiden voimakkaat lentolihakset mahdollistavat lentämisen myrskyssäkin. Ne eivät yleensä liidä, vaan niiden lento on kyyhkysmäistä, ja ne lentävät yleensä suoraviivaisesti 12–20 metriä merenpinnan yläpuolella. Tällöin pyrstö on hiukan levitettynä ja nokka osoittaa alaspäin. Tropiikkilintujen ääni on terävää vihellystä. Kimakkaa liverrystä on verrattu pursimiehen pillin ääneen. Kosintalentojen aikana kuuluu toistuvaa, kovaa ääntä. Pesälle tulleille tunkeilijoille ne sihisevät tai kirkuvat.
Elintavat > Ravinto

Tropiikkilintujen ravinto koostuu pääasiassa kaloista, ja ne syövät myös kalmareita ja äyriäisiä. Saaliin havaitsemisessa luultavasti auttavat niiden mustat silmäjuovat. Tropiikkilinnut tarkkailevat koko ajan merenpintaa ravinnon varalta. Saalistustavoiltaan ne ovat syöksysukeltajia. Havaittuaan sopivan saaliin ne pysähtyvät lekuttelemaan hetkeksi paikalleen ja sitten syöksyvät veteen siivet supussa. Sukelluksen aikana ne painuvat kokonaan vedenpinnan alle mutta nousevat nopeasti pintaan siipien ja jalkojen avustuksella. Ne ajelehtivat hetken kaula ja siivet koholla, aivastavat, ravistelevat veden pois ja nousevat sitten ilmaan. Ne nappaavat myös lentokaloja ilmasta.
Elintavat > Lisääntyminen

Tropiikkilinnut tulevat maalle vain pesimään. Ne pesivät joillain alueilla, kuten Ascensionilla ja Galápagossaarilla vuoden ympäri, mutta pesivät myös tiettyyn aikaan vuodesta. Jälkimmäisen tavan omaksuneet linnut ovat vaeltajia. Tropiikkilinnut ovat yksiavioisia, ja sama pari voi palata samalle pesintäpaikalle vuodesta toiseen. Pitkät soidinmenot ovat äänekkäitä ja lentämispitoisia. Parinmuodostus alkaa 6–12 yksilön ryhmästä kiertelemässä maassa äänekkäästi. Sitten pari tai kolmikko lentää yhdyskunnasta pois ilmaan, jossa ne tekevät taidokkaita lentonäytöksiä ja ajavat toisiaan takaa. Ne voivat myös lentää mutkitellen ja liidellä alaspäin. Tämän jälkeen molemmat osallistuvat pesäpaikan etsintään tai rakentelemiseen. Tropiikkilinnut parittelevat pesässä. Erityisesti koiraat ovat lisääntymisaikana aggressiivisia ja ajavat toisiaan takaa terävästi kirkuen. Pesäpaikoista ja kumppaneista voi syntyä tappeluita. Tällöin tropiikkilinnut nokkivat toisiaan ja joskus ne haavoittuvatkin välienselvittelyissä. Ne pesivät kuitenkin pieninä yhdyskuntina. Varsinaista pesää ei rakenneta, vaan muna on maassa tai pensaan suojissa. Ne pesivät yleensä kaukana ihmisasutuksesta ja ovat ihmisten läheisyydessä muuttuneet kolopesijöiksi. Tropiikkilinnut munivat kerralla vain yhden valkoisen ja ruskean kirjavan tai punertavan munan. Molemmat emot osallistuvat hautomiseen, ja yksi haudontavuoro voi kestää useita päiviä. Emot eivät poistu edes häirittynä pesästä. Se yrittää hätyytellä tunkeilijaa nokkimalla ja kirkumalla mutta ei poistu munan päältä. Poikanen kuoriutuu noin kuuden viikon kuluttua munimisesta. Poikanen on kuoriutuessaan pyöreä, ja sen untuvat ovat valkoisia tai harmaita. Sen kehitys on hidasta. Emot oksentavat poikaselleen merestä hankkimaansa ruokaa. Se saa alkuun liikaa ruokaa, mutta noin 10 päivän kuluessa se saa enää annoksen päivässä. Poikanen viettää aikaansa pesässä yksin, kun molemmat emot etsivät sille ruokaa. Tällöin se on vaarassa joutua tappelevien aikuisten jalkoihin ja kuolla. Kun poikanen on noin kolmen kuukauden ikäinen, se hylätään, ja se elää vararavinnollaan. Ruokinnan päättyessä se on emojaan painavampi. Se ei osaa pesästä lähtiessään vielä lentää mutta ryömii silti mereen vaikka ei osaa tuolloin edes sukeltaa. Poikanen syö sattumalta kohdalle osuvaa ravintoa mutta elää enimmäkseen rasvakerroksensa varassa ja laihtuu. Kun siipisulat ovat kehittyneet riittävän pitkiksi ja lentolihakset riittävän voimakkaiksi, se nousee ilmaan.
Uhat

Yksikään tropiikkilintulaji ei ole välittömässä vaarassa eikä siten ole uhanalainen. Niiden haittana ovat kuitenkin ihmisten hyväksikäyttö, pesimäalueille tuodut pedot ja elinympäristön turmeleminen. Tropiikkilintujen käytös on hyvin pelotonta, ja ne antavat ihmisen jopa nostaa ne pesästään. Niiden munia on joskus kerätty Bermudalla ruuaksi, ja eräillä Tyynenmeren saarilla niiden pitkiä pyrstösulkia on revitty koristeiksi. Tällä ei kuitenkaan ole ollut suurta merkitystä kannoille, toisin kuin saarille tuoduilla rotilla ja kissoilla.
Suomutropiikkilintu Antiguassa.
Merta tarkkaileva valkotropiikkilintu Havaijisaarten vesillä.
Pikkutropiikkilintu pesässään poikasensa kanssa. Lajin erottaa heimon muista lajeista parhaiten keltaisesta nokasta, joka muilla on punertava.
Davidsonin piirikunta (Tennessee)

Davidsonin piirikunta (engl. Davidson County) on Yhdysvaltojen Tenneseen osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 691 243 vuonna 2017 ja sen pinta-ala on 1 362 neliökilometriä. Piirikunnan hallintokeskus Nashville on myös sen suurin kaupunki. Piirikunnan ja Nashvillen kaupungin hallinnot on yhdistetty, ja piirikunta onkin ns. yhdistetty kaupunki-piirikunta (engl. consolidated city-county).
Väestö

Piirikunnan asukkaista 56,3 prosenttia on valkoisia, 27,3 prosenttia mustia ja 10,1 prosenttia latinalaisamerikkalaisia.  16,5 prosenttia puhuu myös muita kieliä kuin englantia. 91,4 prosenttia asukkaista on Yhdysvaltain kansalaisia. Piirikunnan väestön keski-ikä on 34,2 vuotta.
Kuvia piirikunnasta

Nashvillen kaupunki.
Piirikunnan oikeustalo.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Davidsonin piirikunta (Tennessee) Wikimedia Commonsissa
Skjebergdalenin kirkko

| Skjebergdalenin kirkko Skjebergdalen kirke |
| --- | --- |
 Kirkko vuonna 2013.
Sijainti:  Sarpsborg, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Borgin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1911
Suunnittelija:  G. Furuholmen
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  150
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Skjebergdalenin kirkko (norj. Skjebergdalenin kirke) on Sarpsborgin kunnassa Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1911.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Skjebergdalenin kirkko Wikimedia Commonsissa
Sollin kirkko

| Sollin kirkko Solli kirke |
| --- | --- |
 Kirkko vuonna 2013.
Sijainti:  Sarpsborg, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Borgin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1904
Suunnittelija:  P. Hofstad
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  145
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Sollin kirkko (norj. Solli kirke) on Sarpsborgin kunnassa Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1904.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sollin kirkko Wikimedia Commonsissa
Laihian yläkoulu

Laihian yläkoulu (tai virallisemmin Laihian keskuskoulun yläkoulun yksikkö) on koulu Laihian kunnassa. Koulu sijaitsee kunnan keskustassa, samalla tontilla Laihian lukion kanssa.
Kauko Kula

Kauko Kalervo Kula (24. lokakuuta 1919 Pori – 1. heinäkuuta 1983) oli suomalainen kirjallisuudentutkija, toimittaja, tiedottaja ja kirjallisuuskriitikko.
Henkilöhistoria

Kauko Kulan vanhemmat olivat kauppias J. O. Kula ja Aino Nordlund. Kula tuli ylioppilaaksi 1937 ja valmistui filosofian maisteriksi 1947. Hänen pitkäaikainen avopuolisonsa oli lehtori Pia Hypén (1917–2004). Sota-aikana Kula toimi sotilaspastorina ja valistusupseerina. Kula oli Väkijuomakysymyksen tutkimussäätiön tiedotussihteeri 1952–1955, Alkoholipolitiikka- ja Alkoholpolitik-aikakauskirjojen toimittaja ja toimitussihteeri 1952–1965 ja Alkon tiedotus- ja julkaisupäällikkö 1955–1966. Aamulehden kirjallisuuskriitikko Kula oli 1947–1949, Uuden Suomen 1949–1952 ja Kauppalehden vuodesta 1957. Hän laati kirjallisuusarvosteluja myös Satakunnan Kansa -lehteen. Me-lehden viikon kirjallisuuskatsaukset hän toimitti 1954–1966. Yleisradio esitti satoja Kulan matkakuvauksia ja kirjallisuuskatsauksia. Suomen Kulttuurirahaston Kauko Kulan nimikkorahasto tukee kirjallisuutta.
Julkaisuja

Suomen kirjallisuuden vuosikirja 1948, 1948 (toim.)
Eino Leinon suuresta rakkaudesta, 1950, eripainos Nuoren voiman liiton 30-vuotisjulkaisusta Nuori Ikaro III, ss. 7–21
Kirjallisuudentutkijain seuran vuosikirja 10: suomalaisen kirjallisuuskritiikin antologia Fredrik Cygnauksesta T. Vaaskiveen, 1950 (toim.)
F. E. Sillanpää kirjallisuuskriitikkona, 1952
Uusi viinikirja: maailmankuuluista alkoholijuomista, niiden historiasta, valmistuksesta ja käyttötavoista, 1956
25-vuotias Alko tänään = 25-åriga Alko i dag = 25-year-old Alko today, 1957
Nordex N117/3000

Nordex N117/3000-mallin tuulivoimalaitoksen konehuone.
Saman voimalan tuuliturbiini.
Nordex N117/3000 on saksalaisen Nordexin valmistama Delta-luokan tuulivoimalaitos, jonka nimellisteho on 3,0 megawattia, ja joka oli sarjatuotannossa vuodesta 2014 alkaen vielä vuoteen 2021 asti . Sitä on myyty eri puolille maailmaa arviolta yli 80 tuulivoimapuistoon .
Yleistä

N117/3000 on suunniteltu keskituulisiin olosuhteisiin (IEC 2), joka tarkoittaa vuotuista tuulten keskinopeutta 8,5 metriä sekunnissa . Siinä on sama tuuliturbiinin siipien profiili kuin mallissa N117/2400, mutta turbiinin siivet on vahvistettu ylimääräisillä hiilikuitukerroksilla kestämään suurempia kuormituksia. Tuulivoimalaitokseen on valittavissa jopa 200 metrin korkuisia torneja, kunhan tuuliolosuhteet ovat maltilliset. Tornit voivat olla betoni-teräs-torneja tai teräsputkitorneja. Esimerkiksi matalampaa 120-metrin tornia sopii tuuliolosuhteisiin IEC 2A (keskinopeus 8,5 m/s ja paljon turbulenssia), mutta 141-metriseen torniin sopii vain tuuliolosuhteisiin IEC 3A (keskinopeus 7,5 m/s ja paljon turbulenssia).
Tuulivoimalaitoksesta on olemassa kylmän ilmanalan versio, jonka voimalan toimintaa voi jatkaa jopa 30 asteen pakkasilla talviolosuhteisiin suunnitelluilla lisävarusteilla. Siihen sisältyy mahdollisuus käyttää siivissä jäänsulatusjärjestelmää, joka säilyttää siipien aerodynaamiset ominaisuudet pitempään.
Tekniset ominaisuudet

Tuulivoimalan tuuliturbiini eli roottori on kolmisiipinen. Siipien pyyhkäisyala on 10 715 neliömetriä ja pyyhkäisyalan halkaisija on 116,8 metriä. Turbiinin pyörimisnopeudet tulisi pysytellä välillä 7,9–14,1 kierrosta minuutissa. Nimellisteholla se toimii 12,6 kierrosta minuutissa, jolloin siiven kärki kulkee 77 m/s. Pyörimisnopeutta säädetään automaattisesti. Voimalan toimintaa kuvataan tuulennopeuksilla: käynnistymisnopeus on 2,5–3,0 metriä sekunnissa (m/s), nimellistuulennopeus on 12,5 m/s ja sammutusnopeus on 25 m/s. Tuulen kasvaessa nimellistuulennopeuteen, kasvaa myös sähkön tuotantoteho, mutta sitä suuremmilla tuulennopeuksilla tuotantoteho säilyy 3,0 megawatissa. Myrskytuulella turbiini pysäytetään siipiä kiertämällä pysäytysasentoon ja lukitsemalla akseli levyjarrulla.
Tuulivoiman tuotannossa hyödynnetään siipien kierrettävyyttä ja vaihteiston kolmiportaisuutta. Vaihteisto pyörittää kaksoissyötettyä asynkronista sähkögeneraattoria (ASYNC DF) pyrkien tuottamaan 660 voltin jännitteen 50 tai 60 Hz taajuudella. Tornin juurella on oma muuntaja, jolla voidaan jännite nostaa tuulivoimapuiston vaatimalle jännitetasolle. Se on yleensä 20–30 kilovolttia.
Suomessa

Suomessa on toiminnassa kyseistä mallia seuraavissa kohteissa (lukumäärä, valmistuminen, kunta):
Raahen sataman tuulivoimapuisto: 2 kpl, 2014, Raahe
Jokelan tuulivoimapuisto: 12 kpl, 2015, Kalajoki
Mäkikankaan tuulivoimapuisto: 11 kpl, 2015, Pyhäjoki
Joukhaisselän tuulivoimapuisto: 9 kpl, 2015, Sodankylä
Myllykankaan tuulivoimapuisto, 2 kpl, 2015, Ii
Kuolavaara-Keulakkopään tuulivoimapuisto: 17 kpl, 2016, Kittilä
Huomioita

↑  Tietoa tuotannon lopettamisesta ei ole, mutta vielä lokakuussa 2021 mallia pystytettiin Ranskaan, mutta marraskuussa 2023 on tuotanto The Wind Power-sivustolla ilmoitettu loppuneen (lähteet)
↑  Käännös saksankielisestä artikkelista de:Nordex.
↑  Käännös engalnninkielisestä artikkelista en:IEC 61400.
↑  Käännös saksankielisestä artikkelin de:Nordex kohdasta N117/3000.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nordex Wikimedia Commonsissa
Nordex SE (verkkosivut)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: de:Nordex
Yleiskuvaus tuulivoimalan toiminnasta eri tuulennopeuksilla.
Käännös suomeksi
Riemannin hypoteesi

Riemannin zeeta-funktion reaaliosa (punainen käyrä) ja imaginaariosa (sininen käyrä) kriittisellä suoralla  Re(s) = 1/2. Ensimmäiset ei-triviaalit nollakohdat ovat 1/2  ± 14,135 i, 1/2 ± 21,022 i ja 1/2 ± 25,011 i.
Riemannin hypoteesi on Bernhard Riemannin vuonna 1859 esittämä hypoteesi Riemannin zeeta-funktion nollakohtien esiintymisestä.
Hypoteesi on yksi tärkeimmistä avoimista ongelmista matematiikassa. Vuonna 1900 David Hilbert nimesi sen numero kahdeksaksi kuuluisalle listalleen 23:sta tärkeimmästä ratkaisemattomasta ongelmasta. Hilbert sanoi, että jos hän heräisi tuhat vuotta kestäneen unen jälkeen, hän kysyisi ensimmäisenä, onko Riemannin hypoteesi todistettu. Clay Mathematics Institute on luvannut hypoteesin todistamisesta miljoonan Yhdysvaltain dollarin palkinnon.
Hypoteesi on kytköksissä alkulukujen ominaisuuksiin. Riemannin hypoteesi ja sitä vastaavat väittämät ovat erittäin tehokkaita lukuteorian työkaluja. Suuri joukko lukuteorian keskeisistä tuloksista onkin todistettu sillä oletuksella, että Riemannin hypoteesi pitää paikkansa. Lukuteoreettisten artikkelien yhteydessä onkin lähes lentäväksi lauseeksi muodostunut teksti "Under the assumption of Riemann hypothesis..." eli suomeksi "Olettaen Riemannin hypoteesin...".
Hypoteesin väite

Olkoon  s=\sigma +it kompleksiluku, jossa  \sigma  ja  t ovat reaalilukuja.
Tällöin Riemannin zeeta-funktion
kaikki aidosti kompleksiset nollakohdat ovat hypoteesin mukaan kompleksitason suoralla
Vaikkakin yllä oleva määritelmä Riemannin zeeta-funktiolle pätee vain kun s:n reaaliosa on suurempi kuin 1, on funktio analyyttisen jatkamisen kautta määritelty kaikille kompleksiluvuille s ≠ 1. Voidaan todistaa, että analyyttinen jatke on uniikki, koska Riemannin zeeta-funktio on meromorfinen funktio. Niinpä analyyttisen jatkeen saamia arvoja voidaan kutsua yksinkertaisesti Riemannin zeeta-funktion arvoiksi. Riemannin hypoteesille on esitetty lukuisia yhtäpitäviä väittämiä. Luonnollisesti yhtään näistäkään ei ole onnistuttu todistamaan.
Zeeta-funktion nollakohtien sijainti

Riemannin zeeta-funktio saa arvon nolla kaikilla negatiivisilla parillisilla kokonaislukuarvoilla­ kuten –2, –4, –6 jne. Näitä sanotaan sen triviaaleiksi nollakohdiksi. Näin ollen hypoteesin mukaan funktion kaikkien ei-triviaalien nollakohtien reaaliosa on 1⁄2. On todistettu, että kaikki ei-triviaalit nollakohdat sijaitsevat niin sanotulla kriittisellä kaistalla, jolla s:n reaaliosa on välillä  0\leq \sigma \leq 1. Riemannin hypoteesin todistaminen siis vaatisi tämän kaistaleen kaventamisen yhdeksi ainoaksi suoraksi, eli kriittiseksi suoraksi.
Tietokoneita apuna käyttäen on Riemannin zeeta-funktiolle laskettu miljardeja nollakohtia. Kaikkien näiden on havaittu toteuttavan Riemannin hypoteesin. Vaikka hypoteesia ei ole onnistuttu todistamaan, sen paikkansapitävyyden puolesta puhuu siis erittäin vahva "numeerinen todistusaineisto".
Yhteys alkulukuihin

Leonhard Euler löysi vuonna 1737 yhteyden Riemannin zeeta-funktion ja alkulukujen välillä.
\sum _{n=1}^{\infty }{\frac {1}{n^{s}}}=\prod _{p{\text{ alkuluku}}}{\frac {1}{1-p^{-s}}}
Tässä kaavassa vasen puoli on Riemannin zeeta-funktio ja oikea puoli on ääretön tulo, jossa  p käy läpi kaikki alkuluvut:
\prod _{p{\text{ alkuluku}}}{\frac {1}{1-p^{-s}}}={\frac {1}{1-2^{-s}}}\cdot {\frac {1}{1-3^{-s}}}\cdot {\frac {1}{1-5^{-s}}}\cdot {\frac {1}{1-7^{-s}}}\cdot \,\dots
Tämä kaava linkittää Riemannin zeeta-funktion alkulukuihin, ja sitä myötä valtavaan määrään lukuteorian ongelmia. Riemannin zeeta-funktio liittyy esimerkiksi kysymykseen siitä, montako jotakin lukua N pienempää alkulukua on olemassa. Riemannin hypoteesin paikkansapitävyys antaisi paljon nykyistä tiukemmat virherajat alkulukufunktion antamalle arviolle lukua N pienempien alkulukujen määrästä.
Kirjallisuutta

Derbyshire, John: Alkulukujen lumoissa: Bernhard Riemann ja matematiikan suurin ratkaisematon ongelma.  (Alkuteos: Prime Obsession: Bernhard Riemann and the Greatest Unsolved Problem in Mathematics, 2003.)  Suomentanut Juha Pietiläinen. Helsinki:  Terra Cognita, 2006.  ISBN 952-5202-75-5
Clay-instituutin seitsemän Millennium-ongelmaa
P=NP
Hodgen otaksuma
Poincarén otaksuma (ratkaistu)
Riemannin hypoteesi
Yangin–Millsin olemassaolo
Navierin–Stokesin yhtälöt
Birchin ja Swinnerton-Dyerin konjektuuri
Hilbertin ongelmat
I
II
III
IV
V
VI
VII
VIII
IX
X
XI
XII
XIII
XIV
XV
XVI
XVII
XVIII
XIX
XX
XXI
XXII
XXIII
Riemannin zeeta-funktion kaikki ei-triviaalit nollakohdat sijaitsevat varmasti reaaliakselin arvojen 0 ja 1 välillä. Lisäksi aluetta voidaan supistaa kuvassa näkyväksi valkeaksi alueeksi. Nollakohtien täytyy myös sijaita symmetrisesti reaaliakselin ja suoran  \sigma =1/2 suhteen. Mikäli Riemannin hypoteesi pitää paikkansa, ovat kaikki nämä nollakohdat kuvaan katkoviivalla merkityllä suoralla.
Varteigin kirkko

| Varteigin kirkko Varteig kirke |
| --- | --- |
 Kirkko vuonna 2006.
Sijainti:  Sarpsborg, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Borgin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1859
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  350
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Varteigin kirkko (norj. Varteig kirke) on Sarpsborgin kunnassa Norjassa sijaitseva puinen ristikirkko vuodelta 1859.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Varteigin kirkko Wikimedia Commonsissa
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala :  KulturNav
The Mission (vuoden 2022 elokuva)

| The Mission |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:  Tania Anderson
Käsikirjoittaja:  Tania Anderson
Tuottaja:  Isabella Karhu Juho-Pekka Tanskanen Dirk Manthey
Säveltäjä:  Mikko Joensuu
Kuvaaja:  Antti Savolainen
Leikkaaja:  Suvi Solja
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Danish Bear Productions Manthey Film Ug
Ensi-ilta:  2022 (Sundancen elokuvajuhlat)
Kesto:  95 minuuttia
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
The Mission (myös The Mission – Lähetyssaarnaajat) on Tania Andersonin ohjaama ja käsikirjoittama suomalais-saksalaisena yhteistuotantona tehty dokumenttielokuva, joka sai ensi-iltansa vuoden 2022 Sundancen elokuvajuhlilla.
Elokuva on henkilödokumentti neljästä amerikkalaisteinistä, jotka tekevät Suomessa lähetystyötä käännyttääkseen suomalaisia Myöhempien Aikojen Pyhien Jeesuksen Kristuksen Kirkon jäseniksi. Elokuvassa kuvataan neljän amerikkalaisen mormoninuoren matkaa elokuussa 2019 Suomeen tekemään lähetystyötä.
Elokuvan ohjaajalla Tania Andersonilla on tuntumaa yhteisöön, sillä hänen isänsä oli mormoni mutta erosi myöhemmin yhteisöstä. Mormoniyhteisö asetti elokuvan teolle ehtoja, jotka kuitenkin työn aikana väljentyivät.
Vastaanotto

Helsingin Sanomien Tero Kartastenpää suhtautuu elokuvaan viileästi: elokuvasta puuttuu konkretia, esimerkiksi nuorten ahdistuksesta kerrotaan, mutta se ei näy elokuvasta, ja arkea ylevöitetään, eivätkä kohtaukset kasva montaaseista pitemmiksi. Elokuvan alun synnyttämät odotukset eivät lopultakaan toteudu.
Elokuva on esitetty Sundancen elokuvajuhlilla, jossa se sai vaihtelevia arvioita.
Aiheesta muualla

The Mission Internet Movie Databasessa (englanniksi)
The Creator

| The Creator |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Gareth Edwards
Käsikirjoittaja:   Gareth Edwards  Chris Weitz 
Tuottaja:   Gareth Edwards  Kiri Hart  Jim Spencer  Arnon Milchan 
Säveltäjä:  Hans Zimmer
Kuvaaja:  Greig Fraser Oren Soffer
Leikkaaja:  Hank Corwin
Pääosat:   John David Washington  Gemma Chan  Ken Watanabe  Sturgill Simpson  Allison Janney 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:   Regency Enterprises  Entertainment One  New Regency  Bad Dreams 
Levittäjä:  20th Century Studios Fórum Hungary Disney+
Ensi-ilta:  2023
Kesto:  133 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  80 miljoonaa dollaria
Tuotto:  104 miljoonaa dollaria
Katsojat:  26 167 (Suomessa)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
The Creator on vuonna 2023 ensi-iltansa saanut tieteiselokuva, jonka on ohjannut Gareth Edwards. Elokuva sai ensi-itansa 29. syyskuuta.