Uralilaiset kielet
Kielikunnan päähaarat ja niihin kuuluvat kielet

Perinteisen käsityksen mukainen uralilaisten kielten sukupuu perustuu muun muassa M. A. Castrénin ja Otto Donnerin esittämiin näkemyksiin. Tässä sukupuussa uralilaisen kantakielen ja kielikunnan yleisesti hyväksyttyjen nykyisten päähaarojen eli saamen, itämerensuomen, mordvan, marin, permin, unkarin, mansin, hantin ja samojedin välillä oletetaan olleen suuri joukko välikantakieliä, joita ovat suomalais-ugrilainen välikantakieli, suomalais-permiläinen välikantakieli, suomalais-volgalainen välikantakieli, volgalainen välikantakieli, suomalais-saamelainen välikantakieli, kantaugri, kantaobinugri. Uusin tutkimus kuitenkin asettaa kyseenalaiseksi joko kaikkien tai joidenkin välikantakielten olemassaolon.
Vanha oletus uralilaisten kielten kahtiajaosta suomalais-ugrilaisiin kieliin (pääasiassa Uralin länsipuolella, poikkeuksena läntisessä Siperiassa puhuttavat obinugrilaiset kielet) ja samojedikieliin (pääasiassa Uralin itäpuolella, tundranenetsi myös Euroopan puolella aina Kaninin niemimaalle asti) perustuu lähinnä siihen havaintoon, että samojedi jakaa selvästi vähiten yhteisiä sanoja muiden kielihaarojen kanssa. Vaikka joitain äännetason piirteitäkin on ehdotettu vanhan kahtiajaon tueksi,  on ehdotusta myös arvosteltu ja esitetty toisenlainen tulkinta, jossa äännetason perusteella pikemminkin samojedi- ja ugrilaiskielet palautuisivat yhteiseen kantakieleen. Äännetasolta ei siis löydy selvää tukea vanhalle kahtiajaolle, ja pelkkä sanaston lukumääräero voi selittyä niinkin, että samojedi olisi vaihtanut sanastoaan suuremmassa mitassa kuin läntisemmät kielihaarat. Tästä syystä useimmat tutkijat ovat nykyisin sitä mieltä, että samojedikielten ja suomalais-ugrilaisten kielten välinen etäisyys ei ole niin suuri kuin on aikaisemmin oletettu ja että kielikunnan jako samojedilaiseen ja suomalais-ugrilaiseen päähaaraan on kyseenalainen.lähde? Muun muassa Riho Grünthalin vuonna 2021 esittämän näkemyksen mukaan samojedikielten eriytyminen muista uralilaisista kielestä olisi tapahtunut vain vähän ennen kuin muut uralilaiset kielet alkoivat eriytyä toisistaan ja myöhemmät uralilaisten kielten päähaarojen kantakielet alkoivat kukin erikseen ottaa vastaan lainasanoja indoiranilaisista kielistä noin 4 200–3 900 vuotta sitten.
Ehkä parhaiten perusteltu välikantakielitaso on suomalais-permiläinen kantakieli (joka olisi saamen, itämerensuomen, mordvan, marin ja permin yhteinen kantakieli), koska sille on esitetty sekä sanastollista että äännetason tukea.
Suomalais-volgalainen välikantakieli (joka olisi saamen, itämerensuomen, mordvan ja marin yhteinen kantakieli) ja volgalainen välikantakieli (joka olisi mordvan ja marin yhteinen kantakieli) ovat nykyään yleisesti hylättyjä ainakin suomalaisten tutkijoiden keskuudessa.lähde?
Kiistanalainen on myös suomalais-saamelainen välikantakieli, jonka olemassaoloa Pekka Sammallahti ja Ulla-Maija Kulonen ovat kannattaneet ja Terho Itkonen vastustanut.
Kantaugrin ja kantaobinugrin olemassaoloa ovat kannattaneet László Honti ja Ulla-Maija Kulonen sekä vastustanut Tapani Salminen.
Tapani Salmisen esittämässä latteassa sukupuussa eli kampamallissa kiistattomien alimman tason kantakielten (kantasaame, kantasuomi, kantamordva ja niin edelleenselvennä) ja kantauralin väliin ei mallinnettaisi mitään välikantakielitasoja. Ulla-Maija Kulosen niin sanottu sukupensas-malli edustaa kompromissiratkaisua vanhan monitasoisen sukupuun ja liiasta latteudesta syytetyn kampamaisen sukupuun välillä, sillä siinä hyväksytään neljä perinteisen mallin seitsemästä välikantakielestä, jotka ovat suomalais-permiläinen kantakieli, suomalais-saamelainen kantakieli, kantaugri ja kantaobinugri. Jaakko Häkkisen mallissa hyväksyttiin alun perin viisi välikantakieltä, mutta ryhmittely poikkesi melkoisesti perinteisestä, sillä Häkkisen mallissa olivat obinugrilaisen ja suomalais-permiläisen kantakielen lisäksi myös ugrilais-samojedilainen, marilais-permiläinen ja suomalais-mordvalainen kantakieli. Häkkisen mallin uudemmassa versiossa kantauralin oletetaan jakautuneen kolmeen kantakieleen: länsiuralilaiseen (kantasaame, kantasuomi ja mordva), keskiuralilaiseen (mari ja kantapermi) ja itäuralilaiseen (kantaugri ja kantasamojedi). Alemman tason välikantakielinä mainitaan myös mordvalais-suomalainen ja mansilais-unkarilainen kantakieli.
Vanhoja nimityksiä voidaan edelleen käyttää viittaamaan maantieteellisesti määriteltyihin kieliryhmiin, ilman että oletetaan näille yhteistä kantakieltä. Niinpä voidaan puhua suomalais-ugrilaisista, suomalais-permiläisistä, suomalais-volgalaisista, volgalaisista, suomalais-saamelaisista, ugrilaisista ja obinugrilaisista kielistä silloin kun on tarpeen erottaa nämä kielikunnan kokonaisuudesta.
Kielen ja murteen välinen ero on uralilaisissa kielissä hyvin epäselvä, kuten muissakin kielissä. Usein erottelu perustuu pikemminkin poliittisiin ja historiallisiin syihin sekä vakiintuneen kirjakielen olemassaoloon kuin kielimuotojen keskinäiseen ymmärrettävyyteen. Hanti ja mansi on perinteisesti katsottu yhtenäisiksi kieliksi. Kumpikin näistä on todellisuudessa kuitenkin ryhmä kieliä, joiden puhujat jakavat yhteisen kansallisen identiteetin. Hantin kieli jakaantuu kolmeen tai jopa viiteen kielimuotoon, jotka eivät ole keskenään erityisen ymmärrettäviä. Mansin kieli jakautuu neljään kielimuotoon. Venäjällä komipermjakkia pidetään komista erillisenä kielenä, mutta länsimaissa tätä näkemystä ei tavallisesti hyväksytä. Saamea on aikaisemmin pidetty yhtenä kielenä, mutta nykyisin jako yhdeksään elävään ja kahteen kuolleeseen saamelaiskieleen on vakiintunut. Lyydiä voidaan pitää joko yhtenä karjalan kielen päämurteista tai itsenäisenä kielenä. Inkeroisen asema karjalasta tai suomesta erillisenä kielenä on vakiintunut vasta viime vuosikymmeninä. Tuoreimpia esimerkkejä halusta nostaa aikaisemmin murteena pidetty kielimuoto itsenäiseksi kieleksi ovat meänkielen ja kveenin asemasta käydyt keskustelut Ruotsissa ja Norjassa.lähde?
Seuraavassa luettelossa uralilaiset kielet ja niiden murteet on lajiteltu yhdeksään täysin kiistattomana pidettyyn ryhmään siten, että sulkeissa ovat näiden kielten vanhentuneet nimitykset.
1. Samojedikielet
Pohjoissamojedilaiset kielet
Enetsin kieli (jeniseinsamojedi; ks. enetsit)
tundraenetsin murre
metsäenetsin murre
Nenetsin kieli (jurakki; ks. nenetsit)
tundranenetsin murre
metsänenetsin murre
Nganasanin kieli (tavgi; ks. nganasanit)
Avamin murre
Vadejevin eli Hatangan murre
Juratsin kieli (kuollut 1800-luvulla; ks. juratsit)
Eteläsamojedilaiset kielet
Selkupin kieli (ostjakkisamojedi; ks. selkupit)
Tazin murre
Tymin murre
Ketin murre
Kamassin kieli (viimeinen puhuja kuollut 1989; ks. kamassit)
Matorin kieli (kuollut 1800-luvulla; ks. matorit)
2. Unkarin kieli (madjaari; ks. unkarilaiset)
unkarin länsimurteet
Tonavan murteet
unkarin etelämurteet
Tiszan murteet
unkarin luoteismurteet
unkarin koillismurteet
Keski-Transylvanian murteet
Itä-Transylvanian eli Székely-murteet (ks. székelyt)
Csángó-murteet (ks. csángót)
3. Hantin kieli (ostjakki, todellisuudessa useita eri kieliä; ks. hantit)
pohjoishanti
Keski-Obin eli Šerkalin murre
Kazymin murre
Berjozovon eli Šuryškaryn murre
Uralin eli Obdorin murre
etelähanti (kuollut 1900-luvulla)
Irtyšin murre
itähanti
Vahin-Vasjuganin murre
Surgutin murre
Salymin murre
4. Mansin kieli (voguli, todellisuudessa useita eri kieliä; ks. mansit)
pohjoismansi
Sosvan murre
Sygvan murre
Ylä-Lozvan murre
etelämansi (kuollut 1900-luvulla)
Tavdan murre
itämansi
Ala-Kondan murre
Keski-Kondan murre
Ylä-Kondan murre
länsimansi (kuollut 1900-luvulla)
Ala-Lozvan murre
Keski-Lozvan murre
Pelymin murre
Vagimin murre
5. Permiläiset kielet
Komin kieli (syrjääni; ks. komit)
komisyrjääni
Ižman murre (ks. ižmalaiset)
Syktyvkarin murre
Keski-Sysolan murre
Ylä-Sysolan murre
Petšoran murre (ks. petšoralaiset)
Luzan-Letkan murre (ks. luzalaiset)
Ala-Vytšegdan murre
Ylä-Vytšegdan murre
Vymin murre
Udoran murre (ks. udoralaiset)
komipermjakki (ks. komipermjakit)
komipermjakin pohjoismurre
komipermjakin etelämurre
Zjuzdinin murre (ks. Zjuzdinin komit)
Jazvan murre (ks. Jazvan komit)
Udmurtin kieli (votjakki; ks. udmurtit)
udmurtin pohjoismurteet
Sarapulin murre
Glazovin murre
Slobodskoin murre
besermanin murre (ks. besermanit)
udmurtin etelämurteet
Ufan murre
Jelabugan murre
Uržymin murre
Malmyžin murre
6. Marin kieli (tšeremissi; ks. marit)
niittymari
Morkin-Sernurin murre
Joškar-Olan murre
Volžskin murre
itämarin murre
vuorimari
Jaranskin murre
Kozmodemjanskin murre
7. Mordvalaiset kielet (ks. mordvalaiset)
Ersän kieli
Kozlovin murre
Alatyrin murre
Suran eli Šugurovon murre
Staryje Turdakin eli Tašton-Murzan murre
Drakinon murre
Mokšan kieli
Spasskin murre
Krasnoslobodskin-Temnikovin murre
Insarin murre
8. Saamelaiskielet (ks. saamelaiset)
Länsisaamelaiset kielet
Eteläsaame (ks. eteläsaamelaiset)
Luulajansaame (ks. luulajansaamelaiset)
Piitimensaame (ks. piitimensaamelaiset)
Pohjoissaame (ks. pohjoissaamelaiset)
ruijansaamen murre
tornionsaamen murre
merisaamen murre (ks. merisaamelaiset)
Uumajansaame (ks. uumajansaamelaiset)
Itäsaamelaiset kielet
Inarinsaame (ks. inarinsaamelaiset)
Kiltinänsaame (kildininsaame; ks. kiltinänsaamelaiset ja Kuolan saamelaiset)
Koltansaame (koltta; ks. koltat)
Turjansaame (ks. turjansaamelaiset ja Kuolan saamelaiset)
Akkalansaame (viimeinen puhuja kuollut 2003; ks. akkalansaamelaiset ja Kuolan saamelaiset)
Keminsaame (kuollut 1800-luvulla; ks. keminsaamelaiset)
9. Itämerensuomalaiset kielet
Inkeroisen kieli (ks. Inkerikot)
Soikkolan murre
Hevaan murre
Ala-Laukaan murre
Ylä-Laukaan murre (kuollut 1900-luvulla)
Karjalan kieli (ks. karjalaiset)
varsinaiskarjalan murteet
vienankarjala
eteläkarjala
Itä-Karjalan keskiosan ja Raja-Karjalan murteet
tytärkarjalaiset murteet
Tihvinän murre (ks. tihvinänkarjalaiset)
Valdain murre (ks. valdainkarjalaiset)
Tverin murre (ks. tverinkarjalaiset)
aunuksenkarjalan eli livvin murteet
lyydin murteet (ks. lyydiläiset)
Kontupohjan murre eli pohjoislyydi
Prääsän murre eli keskilyydi
Kuujärven murre
Liivin kieli (ks. liiviläiset)
Kuurinmaan liivi
itäliivin murre (kuollut 1900-luvulla)
länsiliivin murre (viimeinen puhuja kuollut 2013)
Liivinmaan liivi
Salatsin murre (kuollut 1800-luvulla)
Suomen kieli (ks. suomen murteet ja suomalaiset)
suomen länsimurteet
suomen lounaismurteet (ks. varsinaissuomalaiset)
hämäläismurteet (ks. hämäläiset)
eteläpohjalaiset murteet (ks. pohjalaiset)
keski- ja pohjoispohjalaiset murteet (ks. pohjalaiset)
peräpohjalaiset murteet (sisältävät kveenin ja meänkielen; ks. lappilaiset, kveenit ja länsipohjalaiset)
suomen itämurteet
savolaismurteet (ks. savolaiset ja karjalaiset)
suomen kaakkoismurteet (ks. Suomen karjalaiset ja inkeriläiset)
Vatjan kieli (ks. vatjalaiset)
itävatjan murre (kuollut 1900-luvulla)
länsivatjan murre
Kukkosin murre
kreevinin murre (kuollut 1800-luvulla; ks. Kreevinit)
Vepsän kieli (ks. vepsäläiset)
äänisvepsän murre
keskivepsän murre
etelävepsän murre
itävepsän murre (kuollut 1800-luvulla)
Viron kieli (ks. viron murteet ja virolaiset)
viron pohjoismurteet
viron keskimurteet
viron länsimurteet
viron saarimurteet
viron itämurteet
viron koilliset rantamurteet
viron etelämurteet tai eteläviron kieli
Mulgin murteet
Tarton murteet
Võron murteet (sisältävät setun; ks. võrolaiset ja setukaiset)