stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Svanit
Elinkeinot, yhteiskunta ja kulttuuri

Perinteisiä elinkeinoja ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimpiin viljelyskasveihin kuuluvat vehnä, ruis, ohra ja kaura. Kotieläiminä pidetään nautoja, sikoja, vuohia ja lampaita. Lisäksi harjoitetaan mehiläistenhoitoa ja metsästystä. Aikaisemmin miehet kävivät talvisin ansiotöissä muualla Georgiassa ja Pohjois-Kaukasiassa.
Svanien kylät koostuivat ennen muutamasta kymmenestä puolustustornein varustetusta kolmikerroksisesta kivitalosta. Rakennustavaltaan ne muistuttavat Georgian koillisosan, Ossetian, Ingušian ja Dagestanin vuoristoseutujen asutuksia. Vanhoja puolustustorneja on säilynyt eniten Ylä-Svanetian itäosassa.
Yhteiskuntajärjestyksen perustana oli aikaisemmin lähikylien muodostama yhteisö, jonka asiat ratkaistiin vaaleilla valitun päällysmiehen johtamassa neuvostossa. Perheet muodostivat yleensä samassa kylässä asuvia patrilineaarisia ja eksogamisia klaaneja. Tapakulttuuriin kuului verikosto.
Keskiajalla svanit olivat tunnettuja kultaseppiä ja metalliesineiden valmistajia. Suullinen kansanperinne käsittää yhteisgeorgialaisten piirteiden lisäksi myös pohjoiskaukasialaisen nart-eepoksen aineksia. Svaneilla on omaperäinen moniääninen kuorolaulutyyli.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta svanit Wikimedia Commonsissa
Countries and Their Cultures: Svans (englanniksi)
Ušgulin kylä puolustustorneineen.
Syaaniyhdisteet

Syaaniyhdisteet ovat kemiallisia yhdisteitä, joissa esiintyy yhden hiili- ja yhden typpiatomin muodostama syaaniryhmä eli syanoryhmä -CN. Siinä hiili- ja typpiatomi ovat sitoutuneet toisiinsa kolmoissidoksella, ja hiiliatomilla on yksi pariton elektroni, jonka avulla se voi sitoutua johonkin muuhun atomiin. Syaaniryhmä on funktionaalinen ryhmä, joka käyttäytyy monessa suhteessa halogeenien tavoin, ja monilla halogeeniyhdisteillä on olemassa vastine, jossa halogeeniatomin paikalla on syaaniryhmä. Syaaniryhmä onkin esimerkki pseudohalogeeneiksi kutsutuista atomiryhmistä.
Syaaniyhdisteiden perusaineena voidaan pitää disyaania eli syanogeenia C2N2, josta joskus käytetään myös lyhemmin nimeä syaani. Sen voidaan ajatella vastaavan halogeenien, esimerkiksi kloorin vapaana alkuaineena esiintyessään muodostamaa kaksiatomista molekyyliä Cl2.
Halogeenien tavoin syaaniryhmä voi yhtyä myös vetyyn muodostaen vetysyanidia (syaanivetyhappoa eli sinihappoa), HCN. Toisin kuin vetykloridi eli suolahappo, se on kuitenkin varsin heikko happo, mutta erittäin myrkyllinen. Sitä vastaava konjugoitu emäs on syanidi-ioni, CN-, joka esiintyy syanidisuoloissa.
Syaaniryhmä muodostaa myös happihappoja. Sellainen on syaanihappo HCNO, jota vastaava konjugoitu emäs on syanaatti-ioni, CNO-.
Orgaanisia yhdisteitä, joissa syaaniryhmä on sitoutunut hiiliatomiin, ovat nitriilit.
SWS

SWS oli Suomen Autoteollisuuden, Wiiman ja Strömbergin yhteistyönä valmistama johdinauto, joka oli hybridiajoneuvo. Nimi oli muodostettu yritysten alkukirjaimista. Autoja valmistettiin koemielessä vuonna 1979 yksi prototyyppi, jota pidettiin erittäin edistyksellisenä.
HKL tilasi ajoneuvon vuonna 1977. Uudella tekniikalla pyrittiin parantamaan johdinautoliikenteen tehokkuutta. Tämän arveltiin enteilevän HKL:n halua kehittää johdinautoliikennettä.
Suomen Autoteollisuus toimitti autoa varten Sisu BT-69 -sarjan alustan, jossa oli akselistot ja ohjauslaitteet, mutta moottori ja vaihteisto puuttuivat. Wiima valmisti korin ja Strömberg toimitti elektroniikan. Loppukokoonpanosta vastasi Wiima. Autossa oli erillinen Deutz-dieselmoottori, jonka avulla voitiin tuottaa virtaa, mikäli ulkoinen virransyöttö katkesi.
Autolla suoritetut koeajot sujuivat menestyksekkäästi ja autoa kokeiltiin myös normaalissa linjaliikenteessä. Valmistusmäärä jäi yhteen kappaleeseen, sillä HKL päätti 1980-luvun alussa luopua johdinautoista.
Auton suunnittelun aikana kehitettyä tekniikkaa myytiin jälkeenpäin ulkomaisille johdinautoja valmistaville yrityksille.
Syanogeeninen glykosidi

Syanogeeninen glykosidi on glykosidi, jossa aglykoni on syanohydriini. Niitä on monissa eri ryhmiin kuuluvissa kasveissa. Syanogeenisiin glykosideihin kuuluvat esimerkiksi maniokin sisältämä linamariini ja joidenkin hedelmien siementen sisältämä amygdaliini.
Kasvit muodostavat syanidiglykosideja lähtien aminohapoista ja ne ovat bioaktiivisia. Niille yleistä ovat alfahydroksinitriiliryhmät. Niiden hajotessa esimerkiksi solukon rikkoutuessa vapautuu erittäin myrkyllistä syaanivetyhappoa eli sinihappoa. Esimerkiksi amygaliini hajoaa sinihapoksi ja bentsaldehydiksi eli karvasmanteiöljyksi.
Svärdfisken-luokka

| Svärdfisken-luokka |
| --- | --- |

Tekniset tiedot
Uppouma:  252 t
Pituus:  45,5 m
Leveys:  4,2 m
Syväys:  3,2 m
Koneteho:  2-akselinen 2 x 6-sylinterinen Atlas SL -dieselmoottoria 900 hv 2 x sähkömoottoria
Nopeus:  14,2 solmua (pinnalla) 8,5 solmua (sukelluksissa)
Miehistöä:  21
Aseistus
Meritorjunta:  2 x 45,7 cm M/04-12 torpedoputkea 1 x 37 mm kan M/98
Svärdfisken-luokka oli Ruotsin merivoimien kahden vuonna 1914 valmistuneen sukellusveneen muodostama alusluokka.
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| HMS Svärdfisken | Kockums |  | 30. elokuuta 1914 | 12. lokakuuta 1914 | poistettu alusluettelosta 27. marraskuuta 1936 |
| HMS Tumlaren | Kockums |  | 14. lokakuuta 1914 | 10. joulukuuta 1914 | poistettu alusluettelosta 27. marraskuuta 1936 |
Joseph Swan

Joseph Wilson Swan
Joseph Wilson Swan (31. lokakuuta 1828 – 27. toukokuuta 1914) oli brittiläinen fyysikko ja kemisti, jonka keksinnöt ja kokeilut kilpailivat Thomas Edisonin kehittämän sähkönjakelujärjestelmän kanssa.
Swanin hehkulamppuja, vasemmalla 100 voltin ja oikealla 220 voltin jännitteeseen.
Swan oli nuori apteekkari, kun hän innostui 1860-luvulla yrittämään hehkulampun kehittämistä, mutta kunnollista tyhjiötä oli vaikea saada aikaan ilman elohopeapumppua. Newcastlessa alkuvuonna 1879, puolisen vuotta ennen Edisonia, hän esitteli hehkulampun, ja rakensi kotiinsa sähkövalaistuksen. Edison kuitenkin ehti patentoida keksinnön ennen Swania. Myöhemmin miehillä oli yhteisyritys Ediswan hehkulamppujen myyntiin Britanniassa.
Swan on keksinyt myös bromidipaperin käytön valokuvauksessa, minkä ansiosta voitiin vedostaa ensimmäiset korkeatasoiset valokuvat. Swan aateloitiin 1904 (Sir Joseph Wilson Swan).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Joseph Swan Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat 
Taiteenala:  Musée d'Orsay  Photographers' Identities  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  SNAC
Sweet Georgia Brown

”Sweet Georgia Brown” on Ben Bernien, Kenneth Caseyn ja Maceo Pinkardin kirjoittama amerikkalainen popkappale vuodelta 1925. Orkesterinjohtaja Bernie nauhoitti ensimmäisen hittiversion kappaleesta, mutta on epäselvää, osallistuiko hän kappaleen kirjoittamiseen vai merkittiinkö hänet sopimuksesta yhdeksi kappaleen tekijöistä. Bernien versio pysyi poplistan kärjessä 13 viikkoa, ja samana vuonna Isham Jonesin orkesteri ja Ethel Waters nauhoittivat omat tulkintansa kappaleesta. Kappaleesta on sittemmin tullut pop- ja jazzstandardi, ja sen ovat levyttäneet muun muassa Bing Crosby, Count Basie, Dave Brubeck, Benny Carter, Ella Fitzgerald, Stan Getz, Dizzy Gillespie, Stephane Grappelli, Coleman Hawkins, Gene Krupa, Charlie Parker, Oscar Peterson, Bud Powell, Django Reinhardt, Art Tatum, Ben Webster ja Lester Young.
Koripallojoukkue Harlem Globetrotters on käyttänyt laulua tunnuskappaleenaan vuodesta 1952 lähtien. Tämän version nauhoitti Brother Bones and His Shadows.
Sävellys

Kappaleen sävellaji on G-duuri, mutta ensimmäiset neljä tahtia seuraavat E-dominanttiseptimisointuun (E7) kuuluvia nuotteja, seuraavat neljä A7:ään, ja seuraavat neljä D7:ään. Tämä rakenne tuo monipuolisuutta sointukulun päällä improvisoivalle muusikolle, mutta laulajalle tiettyjen pääsävellajiin kuulumattomien sävelten, kuten C♯:n tai G♯:n, löytäminen voi osoittautua haasteelliseksi.
Kappaleen sointukulun päälle on sävelletty useita myöhempiä jazzkappaleita, kuten Jackie McLeanin ”Donna”, Miles Davisin ”Dig” ja Thelonious Monkin ”Bright Mississippi”.
Suutari (hyönteinen)

| Suutari |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 
 
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Kovakuoriaiset Coleoptera
Alalahko::  Erilaisruokaiset Polyphaga
Osalahko::  Cucujiformia
Yläheimo::  Lehtikuoriaismaiset Chrysomeloidea
Heimo::  Sarvijäärät Cerambycidae
Alaheimo::  Lamiinae
Tribus::  Lamiini
Suku::  Tukkijäärät Monochamus
Laji::  sutor
Kaksiosainen nimi
 Monochamus sutor  (Linnaeus, 1758) 
Katso myös
   Suutari (hyönteinen) Wikispeciesissä   Suutari (hyönteinen) Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Suutari (Monochamus sutor) on kookas, mustansävyinen sarvijäärälaji. Lajin toukat voivat vahingoittaa kuorimatonta puutavaraa.
Koko ja ulkonäkö

Suutari on melko kookas, pikimusta kovakuoriainen, jolla on erittäin pitkät tuntosarvet. Kuoriaisen ruumiin pituus on 16–24 mm, mutta koiraan tuntosarvet ovat yli kaksi kertaa ruumiin pituiset ja naaraallakin jokin verran ruumista pidemmät. Peitinsiivet ovat mustat ja etenkin naaraalla niissä on kellertävien karvatupsujen muodostamaa kuviointia, koiraalla kuviointi on heikompaa tai voi puuttua kokonaan. Etuselän sivuilla on suuri, teräväkärkinen hammas. Peitinsiipien tyvellä keskellä selkää olevassa pienessä kilvekkeessä on karvaton keskijuova, joka ulottuu koko kilvekkeen poikki. Koiraan etummaisen raajaparin nilkkojen jaokkeet ovat leveät ja niissä on pitkiä karvoja. Takimmaisen raajaparin nilkkojen tyvijaoke on kapea.
Huomattavan samannäköisiä lajeja ovat ranskanräätäli (Monochamus galloprovincialis) sekä idänräätäli (Monochamus urussovii) ja lajien luotettava erottaminen toisistaan vaatii yleensä yksityiskohtien tarkastelua.
Levinneisyys

Suutarin levinneisyys ulottuu Pohjois-Euroopasta ja Keski-Euroopan vuoristoista Siperian poikki Japaniin asti. Suomessa sitä tavataan melko yleisenä koko maassa Ahvenanmaalta ja etelärannikolta pohjoisimpaan Lappiin saakka. Kuitenkin Uudellamaalla ja Varsinais-Suomessa se on taantunut.
Elinympäristö ja elintavat

Suutarin elinympäristöjä ovat aurinkoiset paikat, joilla on kuolleita tai vioittuneita puita, erityisesti metsien myrskytuhoalueet, metsäpalojen ja kulotusten synnyttämät aukeat sekä hakkuuaukeiden reunukset. Laji lisääntyy myös aurinkoiselle paikalle jätetyssä kuorellisessa puutavarassa. Aikuiset kuoriaiset ovat liikkeellä kesäkuun puolivälistä elokuun lopulle. Ne ovat päiväaktiivisia ja liikkuvat etenkin aurinkoisella säällä, jolloin koiraat voivat kamppailla naaraista. Kuoriaiset syövät puiden nilaa.
Naaras munii vastikään kuolleisiin kuusiin ja mäntyihin, joiden kuoreen se nakertaa suppilomaisen kuopan, jonka pohjalla on vaakasuora uurre. Munintapaikaksi kelpaavat myös kannot ja kuorellinen puutavara. Kuhunkin munintasuppiloon naaras laskee kaksi munaa. Toukka elää aluksi kuoren alla, mutta kaivertaa talveksi käytävän syvälle puun sisään. Toukkakäytävään kuuluu puun pinnalla oleva laaja, laakea allas, joka täyttyy toukan tuottamasta puupurusta, jota saattaa pursottua puun pinnalle saakka. Toukat syövät myös toisiaan. Toukkavaihe kestää yleensä kaksi vuotta, joskus vain vuoden, ja täysikasvuinen toukka koteloituu puun sisään kaivertamaansa U-kirjaimen muotoiseen käytävään lähelle puun pintaa. Toukat kykenevät tuottamaan kuorta leuoillaan raapien jopa kymmenen metrin päähän kuuluvan äänen.
Suutarin toukkien asuttama puutavara ei toukkakäytävien vuoksi kelpaa sahatavaraksi. Vahinkoja voidaan kuitenkin torjua keräämällä puutavara nopeasti pois maastosta tai kuorimalla varastoitavat rungot.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Suutari (Monochamus sutor)
iNaturalist: Suutari (Monochamus sutor)
Lamiinae.org: Monochamus sutor (englanniksi)
UniProt, Taxonomy: Monochamus sutor (englanniksi)
kuva
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI), Invasive Species Compendium: Monochamus sutor (englanniksi)
Pherobase: Semiochemicals of Monochamus sutor, the White-marmorated longicorn beetle (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1093724  Wikispecies: Monochamus sutor  BioLib: 11327  BOLD: 81784  CoL: 44646  EoL: 2868432  EPPO: MONCSU  EUNIS: 115576  Fauna Europaea: 114099  Fauna Europaea (new): 315e7333-8d59-4853-97b1-56e116db5ea1  GBIF: 4459436  iNaturalist: 209343  IRMNG: 11521699  ISC: 34735  NBN: NHMSYS0020704741  NCBI: 236073  Observation.org: 22489  Open Tree of Life: 44937  Laji.fi: MX.194693
Wahlman

Wahlman on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Aki Wahlman (s. 1964), keittiömestari, opettaja ja yrittäjä
Esa Wahlman (1941–2000), moukarinheittäjä
K. F. Wahlman (1834–1904), opettaja ja runoilija
Kalle Wahlman (1878–1918), punakaartilaispäällikkö
Mari Wahlman (s. 1979), kuulantyöntäjä
Marko Wahlman (s. 1969), moukarinheittäjä
Mikael Wahlman (s. 1992), esteratsastaja.
Sybridai

| Sybridai> Συβρίδαι |
| --- | --- |
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  ei tiedossa
Historia
Tyyppi:  demos
Perustettu:  508 eaa.
Kulttuuri:  antiikin Kreikka
Alue:  Attika
Kaupunki:  Ateena
Fyle:  Erekhtheis
Trittys:  mesogeios
Demonyymi:   Sybridēs ( Συβρίδης)
Bulen jäseniä:  1 (0)
 :  1 (vsta 307 eaa.)
 :  ei tiedossa (vsta 201 eaa.)
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sybridai (m.kreik. Συβρίδαι, lat. Sybridae) oli antiikin aikainen Erekhtheis-fyleen kuulunut Attikan eli Ateenan kaupunkivaltion muodostaneen alueen demos. Se kuului fylen mesogeios-trittykseen eli Attikan sisämaa-alueen demoksiin.
Sybridain sijaintipaikkaa ei tunneta, koska sitä ei kuvata antiikin säilyneessä kirjallisuudessa, eikä siitä ole tehty arkeologisia löytöjä.
Demos perustettiin Kleistheneen uudistuksessa arkaaisen kauden lopulla vuonna 508 eaa. Sillä oletetaan olleen yksi edustaja Ateenan bulessa eli neuvostossa. Demoksen kansalaisesta käytettiin demonyymiä  Sybridēs ( Συβρίδης).
HMS Swale (1905)

| HMS Swale |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Palmers Shipbuilding and Iron Company, Yarrow
Kölinlasku:  23. helmikuuta 1904
Laskettu vesille:  20. huhtikuuta 1905
Palveluskäyttöön:  syyskuu 1905
Poistui palveluskäytöstä:  1919
Loppuvaihe:  myyty romutettavaksi 23. kesäkuuta 1919
Tekniset tiedot
Uppouma:  550 t 620 t (max)
Pituus:  70,10 m (kokonaispituus)
Leveys:  7,16 m
Syväys:  2,97 m
Koneteho:  7 000 ihp
Nopeus:  25,5 solmua
Miehistöä:  70
Aseistus
Aseistus:  4 × QF 12 naulan 12 cwt laivatykki 2 × 18" torpedoputkea
HMS Swale oli Britannian Kuninkaallisen laivaston vuonna 1905 valmistunut River-luokan torpedovenehävittäjä.
Valmistus

Alus tilattiin Palmers Shipbuilding and Iron Companyltä Yarrowista osana vuosien 1903-1904 laivasto-ohjelmaa ja sen köli laskettiin 23. helmikuuta 1904. Alus laskettiin vesille 20. huhtikuuta 1905 ja se valmistui puoli vuotta myöhemmin syyskuussa.
Palvelus

Alus myytiin romutettavaksi 23. kesäkuuta 1919 T. W. Wardille.
Swiftsure-luokka (taistelulaiva, 1870)

| Swiftsure |
| --- | --- |
 Luokan nimikkoalus HMS Swiftsure

Tekniset tiedot
Uppouma:  Swiftsure: 6 910 t Triumph: 6 640 t
Pituus:  85,34 m (pp)
Leveys:  16,76 m
Syväys:  7,44 m (kevyt kuorma) 7,95 m (maksimi)
Koneteho:  2-sylinterinen Maudslay-höyrykone, kuusi kattilaa 4 910 ihp purjeet
Nopeus:  13,75 solmua
Miehistöä:  450
Aseistus
Meritorjunta:  10 x 9" MLR -tykkiä 4 x 6" MLR -tykkiä 6 x 20 naulan BL -tykkiä
Swiftsure-luokka oli Britannian kuninkaallisen laivaston kahden ironclad-taistelulaivan muodostama alusluokka viktoriaanisella ajalla. Alukset oli suunniteltu palvelemaan Tyynenmeren aseman lippulaivoina.
Alukset muistuttivat edeltäneen Audacious-luokan aluksia. Ne olivat nopeita aluksia purjein ja samalla vakaita tykkialustoja. Alusten pohja kuparoitiin, mihin suurimpana syynä oli suunniteltu palvelusalue, jolla ei ollut telakointimahdollisuuksia ennen Esquimaltin telakan valmistumista vuonna 1886.
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| HMS Swiftsure | Palmers Shipbuilding and Iron Company, Jarrow | 31. elokuuta 1868 | 15. kesäkuuta 1870 | 27. kesäkuuta 1872 | myyty romutettavaksi 1908 |
| HMS Triumph | Palmers | 31. elokuuta 1868 | 27. syyskuuta 1870 | 8. huhtikuuta 1873 | myyty romutettavaksi 1921 |
Ousmane Sy

Ousmane Sy (s. 25. toukokuuta 1949 Bandiagara) on malilainen poliitikko.
Sy on suorittanut talous- ja sosiaalikehityksen tohtorintutkinnon Panthéon-Sorbonnen yliopistossa. Hän työskenteli tutkijana Sikassossa ja Bamakossa vuosina 1980–1987, Yhdistyneiden kansakuntien kehitysohjelman asiantuntijana vuosina 1987–1993, Malin kunta- ja hallintouudistusohjelman koordinaattorina vuosina 1993–2000 ja presidentti Alpha Oumar Konarén erityisasiantuntijana vuodesta 1997. Sytä pidetään Malin kuntauudistuksen isänä.
Sy oli Malin työn puolueen PMT:n aktivisti ja Adéma-PASJ:n perustajajäsen. Hän toimi Malin alue- ja paikallishallintoministerinä vuosina 2000–2002, kansalliskokouksen puheenjohtajan eristyisneuvonantajana vuosina 2011–2012, väliaikaisen presidentin Dioncounda Traorén pääsihteerinä vuonna 2012 ja kunta- ja kaupunkiministerinä vuosina 2014–2015. Sy on työskennellyt myös perustamansa tutkimuslaitoksen Centre d’études sur les politiques publiques et les institutionsin johtajana sekä Alliance pour refonder la gouvernance en Afrique -järjestön koordinaattorina.
Sy sai kansainvälisen kuningas Baoudouin -palkinnon vuonna 2005. Hän on naimisissa Malin ensimmäisen naiskuvernöörin Kadiatou Sown kanssa.
Teoksia

Sy, Ousmane: Reconstruire l’Afrique: Vers une nouvelle gouvernance fondée sur les dynamiques locales.  Bamako:  Jamana, 2009.  ISBN 99952-1-006-1  Teoksen verkkoversio.
Suuttumus

Giotton maalaus Seitsemän pahetta: Viha.
Suuttumus eli kiukku tai vihaisuus on tunnetila, joka ilmenee useimminen reaktiona tilanteessa, jossa ihminen kokee tulleensa loukatuksi tai kohdelluksi kaltoin. Sheila Videbeck on kuvannut suuttumuksen olevan tavanomainen ja normaali tunne, johon liittyy kuitenkin selkeästi epämukava ja sentimentaalinen reaktio. Suuttumus voi ilmetä monissa eri muodoissa, ja ihmiset kokevat suuttumuksen eri tavoin.
Suuttumus tunteena

Ihminen tuntee suuttumusta aistiessaan tulleensa loukatuksi tai kohdelluksi kaltoin. Tällöin suuttuneella ihmisellä on varmuus tapahtuman tarkoitetusta luonnosta ja sen tarkoituksellisista vaikutuksista. Suuttuminen toimii myös reaktiona, eli samanaikaisesti ihminen kokee vielä kykenevänsä vaikuttamaan käsillä olevaan tilanteeseen ja selviämään siitä.
Yleensä suuttunut ihminen perustelee suuttumuksensa syntyneen jostain, mitä hänelle tapahtui, ja yleensä suuttumukseen johtaneet ilmiöt tai tilanteet ilmenevät välittömästi ennen reaktiota. Tällaiset selitykset varmentavat käsitystä, jonka mukaan suuttumuksella on erillinen ulkoinen syypää ja aiheuttaja.
Psykologinen ja sosiologinen suhtautuminen suuttumukseen

Psykologit jakavat suuttumuksen kolmeen osaan:
Äkillinen suuttumus on suuttumusta, joka on monille nisäkkäille ominaista. Äkillinen suuttumus voi ilmetä sellaisessa tilanteessa, jossa henkilö on ansassa tai häntä piinataan. Äkillinen suuttumus on episodimaista suuttumusta.
Vakituinen ja tarkoituksellinen suuttumus on suuttumusta, joka on reaktio esimerkiksi havaittuun vakituiseen pahantekoon tai toisten epäreiluun kohteluun. Vakituinen ja tarkoituksellinen suuttumus on myös episodimaista suuttumusta.
Luonteenlaatuinen suuttumus on suuttumusta, joka liittyy oleellisemmin henkilön omiin ominaisuuksillisiin taipumuksiin kuin hänen vaistoihinsa tai havaintoihinsa. Luonteenlaatuista suuttumusta voi olla esimerkiksi taipumus ärsyyntyä.
Reaktiona suuttumus voi herättää psykologisia resursseja ja motivoida vääränlaisen käytöksen tai kohtelun korjaamiseen. Se voi kuitenkin olla myös tuhoisa tunnepuolen reaktio, mikäli sille ei löydy asianmukaista ulospääsyreittiä. Vahvassa muodossa suuttumus heikentää yksilön kykyä käsitellä tietoa ja kontrolloida kognitiivisesti omaa käytöstään. Suuttunut henkilö saattaa menettää objektiivisuutensa, empatiansa, harkitsevaituutensa tai ajattelevaisuutensa ja aiheuttaa muille täten vahinkoa tai mielipahaa.lähde?
Aggressiivinen ja passiivinen suuttumus

Suuttumus voidaan jakaa kahtia passiiviseen ja aggressiiviseen suuttumiseen. Sekä passiiviseen että aggressiiviseen suuttumukseen liittyy joitain tunnusomaisia piirteitä.
Aggressiivinen ja passiivinen suuttumus > Passiivinen suuttumus

Passiivinen suuttumus saattaa ilmetä seuraavasti:
apaattisuus
Välttelevyys
Defaitismi
Pakkomielteinen käytös
Psykologinen manipulointi
Salaileva käytös
Itsesyytökset
Aggressiivinen ja passiivinen suuttumus > Aggressiivinen suuttumus

Aggressiivinen suuttumus saattaa ilmetä seuraavasti:
Kiusaaminen
Tuhoisuus
Mahtailevuus
Loukkaavuus
Maaninen käytös
Itsekkyys
Uhkaukset
Epäoikeudenmukainen syyttäminen
Arvaamattomuus
Kostonhimoisuus
Käännös suomeksi
Zeuksen temppeli (Olympia)

| Zeuksen temppeli> Ναὸς τοῦ Διός |
| --- | --- |
 Ennallistuspiirros temppelistä.
Sijainti:  Archaía Olympía, Elis, Länsi-Kreikka, Kreikka
Koordinaatit:  37°38′17″N, 21°37′49″E
Rakennustyyppi:  kreikkalainen temppeli
Valmistumisvuosi:  470–456 eaa.
Suunnittelija:  Libon Elisläinen
Tyylisuunta:  doorilainen
 Osa Unescon maailmanperintökohdetta Olympian arkeologinen alue 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Zeuksen temppeli (m.kreik. Ναὸς τοῦ Διός, Naos tū Dios) oli antiikin aikainen Zeukselle omistettu kreikkalainen temppeli Olympiassa Kreikassa. Temppeli rakennettiin vuosina 470–456 eaa. Siellä sijaitsi aikoinaan yhdeksi maailman seitsemästä ihmeestä luettu Feidiaan veistämä Zeuksen patsas. Temppeli tuhoutui tulipalossa ja maanjäristyksissä 400- ja 500-luvuilla jaa. Sen rauniot sijaitsevat keskellä Olympian arkeologista aluetta Archaía Olympían kunnassa.
Historia

Zeuksen temppeli rakennettiin klassisella kaudella vuosina 470–456 eaa., mikä oli Olympian huippukautta. Kerrotaan, että Eliksen ja Pisan välillä oli ollut vuonna 470 eaa. sota, ja Eliksen kärsittyä tappion sen tuli rahoittaa uuden temppelin rakentaminen pyhäkköalueelle. Ennen temppelin rakentamista myöhempi Heran temppeli, joka oli rakennettu jo noin vuonna 600 eaa., oli toiminut sekä Zeukselle että tämän puolisolle Heralle omistettuna temppelinä Olympiassa.
Pausaniaan mukaan Zeuksen temppelin suunnitteli paikallinen arkkitehti Libon Elisläinen. Temppelin valmistuttua spartalaiset lahjoittivat sen päätykolmioon kultaisen kilven ateenalaisista Tanagran taistelussa saavuttamansa voiton kunniaksi. Temppelin valmistumisvuosi tiedetään kilven yhteyteen liitetystä piirtokirjoituksesta.
Kuvanveistäjä Feidias valmisti temppeliin suuren Zeuksen kuvapatsaan. Se valmistui noin vuonna 435–430 eaa. Suurtyötä varten hänelle rakennettiin alueelle oma niin kutsuttu Feidiaan työpaja (ergasterion). Temppeli sai ajan kuluessa mainetta kokonsa ja kauneutensa ansiosta. Myöhemmän antiikin aikana Zeuksen kuvapatsas luettiin yhdeksi antiikin maailman seitsemästä ihmeestä.
Temppeliä kunnostettiin sen historian aikana usein, koska se kärsi vaurioita muun muassa maanjäristyksissä. Vuoden 146 eaa. jälkeen roomalainen kenraali Mummius lahjoitti temppeliin 21 kultaista kilpeä Korintin tuhon kunniaksi. Herulien hyökkäyksen uhatessa vuonna 267 jaa. temppelin ja Etelästoan ympärille rakennettiin muuri, mutta nämä eivät koskaan tulleet Olympiaan asti.
Temppeli oli käytössä ainakin 300-luvun lopulle jaa., johon asti myös Olympian kisoja järjestettiin. Se poltettiin vuonna 426 jaa. keisari Theodosius II:n käskystä osana pyrkimystä kitkeä kreikkalainen pakanauskonto valtakunnasta. Lopullisesti pahoin vaurioitunut temppeli tuhoutui maanjäristyksissä vuosina 551 ja 552 koko muun Olympian alueen ohella.
Temppelin arkeologiset kaivaukset alkoivat, kun ranskalaiset suorittivat Olympian alueella ensimmäisiä kaivauksia vuonna 1829. Tuolloin osa temppelin koristeosista vietiin Ranskaan.