stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pernon telakka
Telakan historia > Wärtsilä Pernon Telakka (WPT) > 1970-luvun loppu ja telakkakriisi

1970-luvun lopussa Wärtsilä valmisti Pernossa muun muassa kaasutankkereita, matkustajalaivoja ja rahtilaivoja. 1980-luvun alussa väliaikaisesti hiipunut Neuvostoliiton vienti lähti jälleen käyntiin. Piristynyt idänkauppa viivytti vääjäämättömästi lähestyvää telakkakriisiä 1980-luvun puoliväliin asti. Aasian maat olivat vallanneet suurimman osan markkinoista ja telakkateollisuus oli joutunut tai joutumassa kannattavuuskriisiin kaikissa korkean kustannustason maissa.
Telakan historia > Wärtsilä Pernon Telakka (WPT) > Wärtsilä Meriteollisuus ja konkurssi

Toiminnan tehostamiseksi Wärtsilä ja Valmet yhdistivät telakkansa ja perustivat uuden yhtiön, Wärtsilä Meriteollisuuden vuonna 1986. Lähellä sijainnut Valmetin omistama Pansion telakka suljettiin ja jotkut sen toiminnot siirrettiin Pernoon. Pernon telakan henkilöstömäärä oli tuolloin noin 3500 ja sitä jouduttiin vähentämään rajusti lyhentyneiden tilauskirjojen takia. Töitä saatiin jonkin verran Neuvostoliiton Valmetilta tilaamista laivoista.
Vuoden 1987 alussa uuden telakkayhtiön toimitusjohtaja Pekka Laine alkoi haalia ahkerasti tilauksia. Tehtiin sopimukset Carnival Cruise Linesille (CCL) ja Kloster Cruiselle toimitettavista loistoristeilijöistä. Rederi AB Slite tilasi matkustajalaivan ja antoi option sisaraluksesta. Vielä samana vuonna CCL käytti optionsa ja tilasi kaksi risteilyalusta. Myös Effoalta ja Johnson Linelta saatiin tilaukset.
Yhtäkkiä paisunut tilauskanta yhdessä väärin hinnoiteltujen kauppojen ja useiden muiden syiden kanssa johtivat Wärtsilä Meriteollisuuden konkurssiin 23. lokakuuta 1989. Konkurssipäivänä Pernon telakan tilauskirjassa oli seitsemän alusta, joista kaksi oli varusteluvaiheessa, yksi oli altaassa rakenteilla, kahden  rakennustyöt oli osaksi aloitettu ja kaksi oli yhä suunnitteluvaiheessa. Pisimmälle oli edennyt SF Linen Cinderella, joka luovutettiin kuusi päivää konkurssin jälkeen varustamon maksettua viimeisen erän.
Telakan historia > Kværner Masa-Yards Turun Uusi Telakka (KMY-TUT)

7. marraskuuta 1989, vain kaksi viikkoa konkurssin jälkeen, perustettiin uusi telakkayhtiö Martin Saarikankaan johdolla. Yrityksen nimeksi tuli Masa-Yards Oy. Toiminta telakalla aloitettiin uudelleen. Perustajaosakkaina olivat Suomen valtio, Suomen Yhdyspankki sekä varustamot, joiden laivoja seisoi keskeneräisinä Meriteollisuuden konkurssipesän hallinnoimilla telakoilla. Telakkayhtiön ensimmäinen  tehtävä oli saattaa valmiiksi Meriteollisuuden tilauskannassa olleet alukset. 19. tammikuuta 1990 vesille laskettiin Suomen siihen asti suurin matkustaja-alus, Effoan Silja Serenade. Edellisenä kesänä vesille laskettu Sliten tilaama Kalypso luovutettiin keväällä tilaajalleen. Serenade luovutettiin marraskuussa samana päivänä kun sen sisaralus Silja Symphony laskettiin vesille. Symphony luovutettiin keväällä 1991. CCL:n tilaamat risteilyalukset päätettiin rakentaa Helsingin telakalla.
Sekä Masa-Yardsin perustajina olleet varustamot että valtio pyrkivät myymään osuuksiaan pian yrityksen käynnistämisen jälkeen, ja 1991 Masa-Yardsin suurimmaksi omistajaksi nousi norjalainen Kværner. Yrityksen nimeksi tuli Kværner Masa-Yards.
Pian omistajavaihdoksen jälkeen Pernon telakalle alkoi sadella uusia tilauksia. Merkittävimpiä olivat japanilaisen Yusen Kaisha -varustamon tilaama risteilyalus ja Arabiemiraateista tilatut neljä LNG-säiliöalusta. 1990-luvun lopulla Pernon telakalla rakennettiin ensimmäinen Royal Caribbean Internationalin (RCI) tilaama Voyager-luokan risteilyalus joka poiki neljä jatkotilausta. Valmistuessaan nämä alukset olivat maailman suurimpia. Näitä on seurannut kolme samaan konseptiin pohjautunutta Freedom-luokan alusta sekä kaksi vieläkin suurempaa Oasis-luokan alusta, jotka ovat maailman suurimpia risteilyaluksia tällä hetkellä. Näiden alusten valmistaminen kesti pitkälle Akerin sekä STX Europen omistajakaudelle, joiden aikana rakennettiin myös Color Linelle kaksi maailman suurinta matkustaja-autolauttaa.
Telakan historia > Aker Finnyards ja STX Europe

Vuonna 2001 Masa-Yardsin emoyhtiö Kværner ajautui toisen norjalaisen yhtiön, Akerin, haltuun. Vuonna 2007 Akerin telakat siirtyivät korealaiselle STX Shipbuildingille. Kun viimeinen Royal Caribbean Internationalin suuri risteilijäalus, M/S Allure of the Seas, luovutettiin uudelle omistajalleen syksyllä 2010, telakka tyhjeni.
Pientä osaa telakan työntekijöistä työllisti vuonna 2011 Turun kaupungin tilaama Myllysillan teräsrunko.
Valtion myöntämällä ympäristötuella telakka sai kaksi tilausta. Toisen vuoden 2010 lopussa, kun Viking Line tilasi telakalta uuden matkustaja-aluksen. Toinen pienempi tilaus varmistui vuoden 2011 alussa, kun turkulainen Oy Gaiamare Ab tilasi telakalta erikoisaluksen. M/S Meren luovutus tapahtui kesäkuussa 2012 Syyskuussa 2011 telakan tilauskirja paisui edelleen TUI Cruises -yhtiön tilaamasta risteilyaluksesta.
Ministeri Jan Vapaavuoren mukaan Suomen hallituksen kielteinen telakkatukipäätös tammikuussa 2013 ei ratkaissut risteilijätilauksen menoa Ranskaan, vaan päätös oli tehty jo aiemmin. Myös yt-neuvottelujen aloittamisesta oli päätös hänen mukaansa tehty jo aiemmin, syksyllä 2012.
Telakan historia > Meyer Turku

Syyskuussa 2014 STX:n Turun telakan myynti saksalaiselle Meyer Werftille ja Suomen valtiolle varmistui, kun Saksan kilpailuviranomainen hyväksyi kaupan. Turun telakan nimeksi tuli Meyer Turku Oy ja sen toimitusjohtajana aloitti Jan Meyer. STX Finlandin toinen Suomessa sijaitseva telakka, Rauman telakka, ehti lopettaa toimintansa kesällä 2014, ja telakka myytiin Rauman kaupungille ennen STX Finlandin myyntiä Meyer Werftille. Lisäksi STX Finland omisti puolet Hietalahden telakkan omistavasta Arctech Helsinki Shipyardista, joka ei kuulunut Meyer Werftille myytyyn osaan STX Finlandista.
Toukokuussa 2015 Meyer Turku Oy siirtyi kokonaan Meyerin omistukseen, kun Meyer Werft osti Suomen valtion 30 prosentin osuuden telakkayhtiöstä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pernon telakka Wikimedia Commonsissa
M/S Freedom of the Seas varustelulaiturilla Pernon telakalla.
M/S Independence of the Seas Turun telakalla huhtikuussa 2007.
M/S Independence of the Seas Turun telakalla 6. lokakuuta 2007.
M-Hydroksiasetofenoni

| m-Hydroksiasetofenoni |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  1-(3-hydroksifenyyli)etanoni
CAS-numero:  121-71-1
PubChem CID:  8487
SMILES:  CC(=O)C1=CC(=CC=C1)O
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C8H8O2
Moolimassa:  136,144 g/mol
Sulamispiste:  96 °C
Kiehumispiste:  296 °C
Tiheys:  1,099 g/cm3
Liukoisuus veteen:  3,9818 g/l (30 °C)
m-Hydroksiasetofenoni eli 3-hydroksiasetofenoni (C8H8O2) on aromaattinen fenoleihin ja ketoneihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää orgaanisen kemian synteeseissä valmistettaessa esimerkiksi lääkeaineita. m-Hydroksiasetofenonin isomeereja ovat o- ja p-hydroksiasetofenonit.
Ominaisuudet ja esiintyminen luonnossa

Huoneenlämpötilassa m-hydroksiasetofenoni on valkoista kiteistä ainetta. Se liukenee hieman kuumaan veteen ja paremmin moniin orgaanisiin liuottimiin esimerkiksi etanoliin, halogenoituihin hiilivetyihin ja aromaattisiin hiilivetyihin. Yhdiste on heikko happo ja sen pKa-arvo on 6,59.
m-Hydroksiasetofenoni on komponentti kanadanmajavan erittämässä hausteessa ja toimii yhtenä aktiivisista feromoneista hausteessa. Ainetta muodostuu myös robustakahvin papuihin voimakkaan paahdon aikana ja pitoisuus on tyypillisesti 0,4–0,5 ppm.
Valmistus ja käyttö

m-Hydroksiasetofenonin synteesin lähtöaine on m-aminoasetofenoni. Tästä yhdisteestä muodostetaan diatsoniumsuola, joka hydrolysoidaan m-hydroksiasetofenoniksi.
m-Hydroksiasetofenonia käytetään lähtöaineena orgaanisen kemian synteeseissä. Siitä valmistetaan muun muassa fenoprofeenia, etilefriiniä, norfenefriiniä ja pyriminobaakki-metyyliä.
Aiheesta muualla

Pherobase: Semiochemical - 3-acetylphenol (englanniksi)
ChemBlink: 3'-Hydroxyacetophenone (englanniksi)
Maailmankaikkeuden elämäkerta

| Maailmankaikkeuden elämäkerta: Ikuisuuden fysiikkaa> The Five Ages of the Universe: Inside the Physics of Eternity |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Fred Adams ja Greg Laughlin
Kieli:  englanti
Julkaistu:  1999
Suomennos
Suomentaja:  J. Pekka Mäkelä
Kustantaja:  Like
Julkaistu:  2002
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Maailmankaikkeuden elämäkerta: Ikuisuuden fysiikkaa (engl. The Five Ages of the Universe: Inside the Physics of Eternity) on vuonna 1999 ilmestynyt Fred Adamsin ja Greg Laughlinin kirja kosmologiasta. Teoksen on julkaissut suomeksi Like vuonna 2002 J. Pekka Mäkelän suomennoksena.
Aiheesta muualla

Dick Teresi: The First Squillion Years. The New York Times 8.8.1999. (englanniksi)
Esko Valtaoja: Kun tähdet sammuvat[vanhentunut linkki]. Helsingin sanomat 15.2.2003.
Maakostea betoni

Maakostea betoni on rakenteeltaan irtonaista ja vähän vettä sisältävää betonimassaa. Se on yleensä kuivuttuaan juoksevaa betonia heikompaa eikä sillä ole rakenteellista lujuusluokkaa. Maakosteaa betonia käytetään muun muassa pihakiveysten reunojen tuennassa maan alla sekä valmiselementtien laskualustana. Sisärakentamisessa sillä kiinnitetään muun muassa mosaiikkibetonilaattoja.
Maakosteaa betonisekoitusta myydään rautakaupoissa, mutta sitä voi sekoittaa myös itse. Maakostean betonin ohje on seuraava: 1 osa sementtijauhetta, 4 osaa kivituhkaa raekoko 0 - 6 mm ja vettä siten, että kädessä pystyy puristamaan massasta möykyn.
Maakostea betoni jää kaadettaessa irtonaiseksi, huokoiseksi kasaksi. Vesi nousee sen pintaan vasta kun sitä tärytetään pinnalta tai sullotaan voimakkaasti.
Maailmankaikkeudesta (Aristoteles)

Maailmankaikkeudesta (m.kreik. Περὶ κόσμου, Peri kosmū; lat. De mundo) on Aristoteleen nimiin laitettu kosmologiaa käsittelevä teos. Teos on muodoltaan Aleksanteri Suurelle kirjoitettu kirje. Se käsittelee teosten Syntymisestä ja häviämisestä ja Meteorologia aiheita populaarimpaan tyyliin.
Teoksen tyyli on täysin vieras Aristoteleelle. Siksi sitä on pitkään pidetty epäperäisenä. Teos saattaa olla käännös samannimisestä Apuleiuksen teoksesta. Jotkut ovat kuitenkin panneet sen stoalaisen Khrysippoksen nimiin.
Kirjallisuutta

Aristotle: On the Cosmos. Teoksessa Aristotle's Works.  (Volume III. On Sophistical Refutations. On Coming-to-be and Passing Away. On the Cosmos. Loeb Classical Library 400)  Cambridge, Massachusetts:  Harvard University Press.  ISBN 0-674-99441-8  Kreikankielinen alkuteksti ja englanninkielinen käännös.
Pertteli

| Pertteli S:t Bertils> Entinen kunta – nykyiset kunnat: Salo |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 
 Uskelanjokea Perttelissä.
Sijainti:  60°27′00″N, 023°14′16″E
Lääni:  Länsi-Suomen lääni
Maakunta:  Varsinais-Suomen maakunta
Seutukunta:  Salon seutukunta
Kuntanumero:  587
Hallinnollinen keskus:  Inkere
Perustettu:  1867
– emäpitäjä:  Uskela
Liitetty:  2009
– liitoskunnat:  Salo Halikko Kiikala Kisko Kuusjoki Muurla Perniö Suomusjärvi Särkisalo Pertteli
– syntynyt kunta:  Salo
Pinta-ala:  156,12 km²  (1.1.2008)
– maa:  153,9 km²
– sisävesi:  2,22 km²
Väkiluku:  4 036   (31.12.2008)
– väestötiheys:  26,22 as./km² (31.12.2008)
Ikäjakauma:  2007 
– 0–14-v.:  20,9 %
– 15–64-v.:  64,9 %
– yli 64-v.:  14,2 %
Pertteli (ruots. S:t Bertils) on Suomen entinen kunta Varsinais-Suomen maakunnassa. Perttelin kunta lakkautettiin ja yhdistettiin yhdeksän muun kunnan kanssa uudeksi kunnaksi 1. tammikuuta 2009 alkaen. Tällöin lakkautettiin siihenastinen Salon kaupunki sekä Halikon, Kuusjoen, Perttelin, Muurlan, Perniön, Särkisalon, Kiskon, Kiikalan ja Suomusjärven kunnat ja tilalle perustettiin niiden silloiset alueet käsittävä uusi kunta, joka otti käyttöönsä nimen Salo ja kaupunki-nimityksen.
Perttelin vaakunassa esiintyy pyhä Bartolomeus eli pyhä Perttu. Perttelin kirkko on pyhitetty Bartolomeukselle. Perttelin taajamat ovat Perttelin kirkonkylä eli Kaivola Uskelanjoen pohjoispuolella sekä Inkere ja Hähkänä joen eteläpuolella. Perttelin rajanaapureita olivat ennen kuntaliitosta Salo (vuoteen 1967 Uskela), Kiikala, Kisko, Kuusjoki ja Muurla, ja se oli osa Länsi-Suomen lääniä ja sitä ennen Turun ja Porin lääniä.
Perttelistä on 60 kilometriä Turkuun ja 115 kilometriä Helsinkiin. Salon keskustaan on matkaa noin 10 kilometriä.
Perttelin suurimpia yksityisiä työnantajia on ajoneuvojen valolaitteita, heijastimia ja varoituskolmioita valmistava Hella Lighting Finland Oy (aikaisemmin Talmu-tuote Oy).
"Pertteli - valaistustekniikan ja muovin kunta" oli kunnan motto.
Luonnonympäristö

Perttelin luonnonympäristöä hallitsee sen alueen halki saven täyttämässä kallioperän murroksessa virtaava Uskelanjoki. Siihen yhtyy pohjoisesta Perttelin keskustan luona Kurajoki, joka saa alkunsa Kuusjoen ja Perttelin rajoilta ja kulkee kappaleen matkaa myös entisen Uskelan alueella. Entisellä Perttelin ja Kiikalan rajalla idässä, Perttelin Haalin kylän luona, Uskelanjokeen yhtyvät pohjoisesta Rekijoki, koillisesta Terttilänjoki ja kaakosta Hitolanjoki. Perttelin eteläosa kuuluu Kiskonjoen–Perniönjoen vesistön latvahaarojen valuma-alueeseen.
Historia

Pertteli muodostui varsinaissuomalaisen Uskelan kirkkopitäjän kappeliseurakunnaksi 1440-luvulla. Tuolloin sen alue tuli käsittämään kylät Uskelanjoen yläjuoksun ja sen latvahaarojen varsilla pitäjän pohjoisosassa sekä Uskelaan kuuluneet kylät Kiskonjoen ja Halikonjoen latvahaarojen varsilla myöhempien Kiikalan ja Kuusjoen alueella. Kappeliseurakunta menetti jonkin verran alueitaan, kun kahdeksan kylää Uskelan pohjoisrajalta liitettiin vuonna 1492 Someroon, ja kun Perttelin kappeliseurakunnan saarnahuonekunnaksi sen läntisimmistä osista 1590-luvulla muodostettu Kiikala vuonna 1639 erotettiin Uskelasta itsenäiseksi kirkkopitäjäksi.
Tämän jälkeen Perttelin rajat pysyivät pitkään muuttumattomina, ja sen alue koostui kahdesta osasta: Uskelanjokivarren kylistä Perttelin 1500-luvun alkupuolella rakennetun kivikirkon ympärillä ja Halikonjoen latvahaaran Kuusjoen jokivarsikylistä alueen pohjoisosassa. Viimeksi mainituista muodostui vuoteen 1699 mennessä oma saarnapiirinsä, ja saarnahuoneen rakentamisen myötä vuonna 1822 oma Kuusjoen nimellä tunnettu saarnahuonekuntansa.
Vuosina 1794–1865 Perttelissä toimi Inkereen lasitehdas Uskelanjoen etelärannalla vastapäätä Perttelin kappelikirkkoa.
Itsenäinen seurakunta Perttelistä tuli vuonna 1869, ja Perttelin kunta perustettiin vain vähän tätä ennen, vuonna 1867. Kunnallishallinnon perustamisen vuoksi myös Kuusjoen saarnahuonekunnassa heräsi ajatus itsenäisyydestä, ja Kuusjoesta tuli Perttelin kappeliseurakunta ja itsenäinen kunta vuonna 1886. Itsenäinen kirkkoherrakunta Kuusjoesta tuli vuonna 1913.
Kun Pertteli liitettiin Saloon vuoden 2009 alusta, se oli ehtinyt olla itsenäinen kirkkoherrakunta 140 vuotta ja itsenäinen kunta 142 vuotta.
Kulttuuri

Museoviraston määrittelemiä valtakunnallisesti merkittäviä rakennettuja kulttuuriympäristöjä Perttelissä ovat Perttelin kirkkomaisema ja Hiidentie sekä Juvankosken historiallinen teollisuusympäristö.
Koulutus

Peruskoulun luokat 1–6:
Hähkänän koulu
Inkereen koulu
Kaivolan koulu
Lukio, ammattikoulu ja peruskoulun luokat 7–9 käydään Salossa.
Urheilu

Perttelissä toimii monipuolinen urheiluseura Perttelin Peikot. Peikot tunnetaan parhaiten lentopallosta, jossa seura voitti SM-hopeaa vuosina 1996 ja 1998.
Kyliä

Haali, Hähkänä, Inkere, Isohiisi, Kaivola, Kajala, Kaukola, Nokkahiisi, Patala, Pitkäkoski, Pöytiö, Romsila, Tattula, Valkjärvi, Vihmalo, Vähähiisi
Kulttuuri > Murre

Perttelin alueella puhutun kielen perustana on itäinen Lounais-Suomen murre. Perttelin murre kuuluu Lounais-Suomen itäryhmän Halikon alaryhmään.
Kulttuuri > Ruokakulttuuri

Perttelin pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla klimppisoppa ja piimälimppu.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pertteli Wikimedia Commonsissa
| n k Varsinais-Suomen maakunnan kunnat |
| --- | --- |
Nykyiset kunnat:  Aura  Kaarina  Kemiönsaari  Koski Tl  Kustavi  Laitila  Lieto  Loimaa  Marttila  Masku  Mynämäki  Naantali  Nousiainen  Oripää  Paimio  Parainen  Pyhäranta  Pöytyä  Raisio  Rusko  Salo  Sauvo  Somero  Taivassalo  Turku  Uusikaupunki  Vehmaa 
Entiset kunnat:  Alastaro  Angelniemi  Askainen  Dragsfjärd  Halikko  Hiittinen  Houtskari  Iniö  Kakskerta  Kalanti  Karinainen  Karjala  Karuna  Kemiö  Kiikala  Kisko  Korppoo  Kuusisto  Kuusjoki  Lemu  Loimaan kunta  Lokalahti  Maaria  Mellilä  Merimasku  Metsämaa  Mietoinen  Muurla  Naantalin maalaiskunta  Nauvo  Paattinen  Paraisten maalaiskunta  Perniö  Pertteli  Piikkiö  Pyhämaa  Rymättylä  Somerniemi  Suomusjärvi  Särkisalo  Tarvasjoki  Uskela  Uudenkaupungin maalaiskunta  Vahto  Velkua  Västanfjärd  Yläne 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Yle  Uppslagsverket Finland
M-tyypin tähti

Nimeäminen · Luokittelu
Kehitys · HR-kaavio · Nukleosynteesi

Tähtijärjestelmä · Eksoplaneetta

Luettelot tähdistä
Synty ja kehitys
Synty · Prototähti · Esipääsarja · Pääsarja
Horisontaalihaara · Asymptoottihaara
Esiplanetaarinen sumu · Planetaarinen sumu
Wolfin–Rayetin tähti · Valesupernova
Supernova · Hypernova
Luminositeettiluokitus
Alikääpiö · Kääpiö (Punainen · Keltainen · Sininen)
Alijättiläinen · Jättiläinen (Punainen · Sininen)
Kirkas jättiläinen · Ylijättiläinen (Punainen · Sininen)
Hyperjättiläinen
Spektriluokitus
O · B · A · F · G · K · M
Bariumtähti · Hiilitähti · Teknetiumtähti
Jäänteet
Valkoinen kääpiö · Musta kääpiö · Heliumplaneetta
Neutronitähti (Pulsari · Magnetar) · Musta aukko
Nukleosynteesi
Alfareaktio · Kolmialfareaktio · Heliumleimahdus
Hiilisykli · Hiilen fuusio · Neutronisieppaus · Nova
Yleiset ominaisuudet
Ikä · Magnitudi · Metallisuus · Luminositeetti
Aiheeseen liittyvää
Ruskea kääpiö · Ruskea alikääpiö · Planeetta
Tähtijoukko (Avoin · Pallomainen) · Tähdistö
Auringon ominaisuudet
n
k
M-tyypin tähti on spektriluokkaan M kuuluva tähti. Niitä on kolmea päätyyppiä: pääsarjaan kuuluvat punaiset kääpiötähdet, punaiset jättiläiset ja punaiset ylijättiläiset.
Punaiset kääpiöt

Punaiset kääpiöt ovat pieniä, viileitä ja himmeitä pääsarjan tähtiä. Ne ovat hyvin yleisiä: suurin osa tähdistä on punaisia kääpiöitä. Ne ovat pitkäikäisiä ja monet niistä eivät koskaan kehity jättiläisiksi, vaan hiipuvat kymmenien tai satojen miljardien vuosien kuluttua valkoisiksi kääpiöiksi.
Punaiset jättiläiset ja ylijättiläiset

Punaiset jättiläiset ja ylijättiläiset ovat kookkaampien ja valovoimaisten pääsarjan tähtien kehitysvaiheita. Tähdet, joiden massa on 0,3 M☉ - n. 8 M☉ paisuvat punaisiksi jättiläisiksi kulutettuaan fuusioreaktioissa loppuun ytimessään olleen vedyn. Näistä raskaammat pystyvät polttamaan myös heliumia, mutta ennemmin tai myöhemmin niiden fuusioreaktiot vääjäämättä lakkaavat ja tähden ydin luhistuu valkoiseksi kääpiöksi samalla kun tähden ulommat kerrokset puhaltuvat avaruuteen planetaarisena sumuna. Tätä suuremmat pääsarjan tähdet (8 M☉ - n.40-50 M☉)   kehittyvät punaisiksi ylijättiläisiksi, ja päättävät päivänsä supernova-räjähdyksessä.
Armas Pesonen

Armas Pesonen vuonna 1909.
Armas Johannes Pesonen (25. maaliskuuta 1885 – 20. toukokuuta 1947) oli suomalainen yleisurheilija.
Pesonen edusti Suomea Lontoon 1908 olympialaisten keihäänheitossa. Hän sijoittui perinteisen tyylin kilpailussa viidenneksi tuloksella 45,18 ja vapaan tyylin kilpailussa kuudenneksi.
Seuratasolla Viipurin Reipasta edustanut Pesonen saavutti SM-kisoissa pronssia pituushypyssä ja sijoittui keihäänheiton kahden käden yhteistuloskilpailussa neljänneksi vuonna 1909. Hänen ennätyksensä yhdellä kädellä oli 50,62 m ja yhteistuloksella 89,28 m (molemmat vuodelta 1909).
Ammatiltaan Pesonen oli asemapäällikkö.
Löyhkäseitikki

| Löyhkäseitikki |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Alaluokka::  Agaricomycetidae
Lahko::  Agaricales
Heimo::  Cortinariaceae
Suku::  Seitikit Cortinarius
Laji::  camphoratus
Kaksiosainen nimi
 Cortinarius camphoratus  (Fr.) Fr. 
Katso myös
   Löyhkäseitikki Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Löyhkäseitikki (Cortinarius camphoratus, aikaisemmin "sininen haisuseitikki" tai "sinimaltohaisuseitikki") on violetti, isohko helttasieni, jonka paras tuntomerkki on voimakas, epämiellyttävä tuoksu. Kangasmetsissä tavattava syötäväksi kelpaamaton seitikkilaji. Se muistuttaa haisuseitikkiä, mutta on violetimpi, vanhemmiten ruskehtavan kermanväriseksi vaaleneva. Tämän lajin voi sekoittaa sinivalmuskaan, joka on syötävä sieni.
Ulkonäkö ja koko

Lakki, 3-10 cm, nuorena lähes puolipallomainen, myöhemmin kuperaksi laakeneva, lopulta lähes tasainen. Lakin pinta on sileän silkinhohtoinen, nuorena vaalea tai vaalean violetti, vanhemmiten keskeltä ruskettuva ja lopulta ruskeankermansävyiseksi haalistuva. Heltat nuorena violetit, mutta värjäytyvät vanhemmiten itiöpölystä ruskeiksi. Nuoren itiöemän helttoja peittää runsas vaaleanvioletti seitti. Jalka on 4-8 cm pitkä ja 1-2,5 cm paksu, tanakka ja tasapaksu, tai tyvestä nuijamainen. Jalka on lakin lailla vaalea tai violetti, nuorena vaaleansinisten, myöhemmin kellertävien, suojusvöiden kirjoma. Malto on violetti. Haju on voimakas ja epämiellyttävä, joidenkin mielestä hieman raakaa perunaa muistuttava.
Kasvupaikka ja elinympäristö

Hyvin yleinen koko maassa kuusen levinneisyysalueella. Kasvaa havumetsien, useimmiten tuoreiden kuusikoiden sammalikossa elo-syyskuussa. Löyhkäseitikki on kuusen mykorritsasieni.
Käyttö

Seitikkiä on joskus käytetty lankojen värjäykseen.
Aiheesta muualla

Suomen Luonto: Sienen tuoksu
Löyhkäseitikki (Cortinarius Camphoratus) (Arkistoitu – Internet Archive)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Cortinarius camphoratus:  Wikidata: Q3915831  BioLib: 343423  CoL: 6B66B  EoL: 160449  EPPO: CORACA  Fungorum: 201360  GBIF: 2529076  iNaturalist: 499706  IRMNG: 10390324  MycoBank: 201360  NatureServe: 2.1063543  NBN: NHMSYS0001479207  NCBI: 545989  Open Tree of Life: 1050661  Laji.fi: MX.72395 
Agaricus camphoratus:  Wikidata: Q63079876  Fungorum: 246023  MycoBank: 246023
Maailmankaikkeus atomissa

| Maailmankaikkeus atomissa> The Universe in a Single Atom: The Convergence of Science and Spirituality |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  dalai-lama & Tenzin Gyatso
Julkaistu:  2005
Suomennos
Kustantaja:  Loisto
Julkaistu:  2007
Sivumäärä:  217
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Maailmankaikkeus atomissa (engl. The Universe in a Single Atom: The Convergence of Science and Spirituality) on 14. dalai-laman Tenzin Gyatson kirjoittama teos tieteen ja hengen lähenemisestä. Kirjan perusideana on se, että niin tiede kuin uskonto voivat oppia toisiltaan paljon. Teoksen on suomentanut Matti Ojanperä.
Kirjallisuutta

Gyatso, Tenzin: Maailmankaikkeus atomissa: Tieteen ja hengen läheneminen.  Helsinki:  Tammi, 2006.  ISBN 951-31-3676-0
Gyatso, Tenzin: The Universe in a Single Atom: The Convergence of Science and Spirituality.  Morgan Road Books, 2005.  ISBN 0-7679-2066-X  (englanniksi)
Viljo Pesonen

| Viljo Pesonen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 12. joulukuuta 1920 Pyhäjärvi Ol
Kuollut: 10. toukokuuta 1984 (63 vuotta)
Uran tiedot
Seura:  Kiuruveden Jänne
Laji:  maastohiihto
Viljo Henrik Pesonen (12. joulukuuta 1920 Pyhäjärvi Ol – 10. toukokuuta 1984 Kiuruvesi) oli suomalainen maastohiihtäjä. Hän oli varamiehenä Oslon talviolympialaisissa 1952.
Pesonen edusti Kiuruveden Jännettä. Hän voitti Suomen-mestaruuden 15 kilometrillä vuonna 1950. Hän voitti seuratoverinsa Paavo Lonkilan tuossa kilpailussa yhdellä sekunnilla. Pesonen sijoittui Ruotsin hiihtokisoissa 18 kilometrillä toiseksi vuonna 1950 ja 50 kilometrillä kolmanneksi vuonna 1951. Norjan Holmenkollenilla hän sijoittui kuudenneksi vuonna 1948. Salpausselällä hän sijoittui neljänneksi vuosina 1950 ja 1951.