stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Shamier Little
Ura

Little keskeytti 400 metrin aitajuoksun loppukilpailun Barcelonan alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2012. Hän voitti kultaa 400 metrin aidoista (ajalla 55,66) ja 4 × 400 metrin viestistä alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuista Eugenesta 2014. Hän voitti NCAA:n mestaruuden 400 metrin aidoissa vuosina 2014, 2015 ja 2016. Vuonna 2015 hän voitti myös Yhdysvaltain mestaruuden ja sai paikan vuoden 2015 MM-kilpailuihin Pekingiin. Vuoden 2015 Pan-Amerikan kisoista Torontosta Little voitti kultaa 400 metrin aidoista ajalla 55,50 ja pitkästä viestistä. 2015 MM-kilpailuissa hän selviytyi 400 metrin aidoissa finaaliin aikavertailun kautta. Loppukilpailussa hän sai hopeaa ajalla 53,94. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hän karsiutui 400 metrin aitajuoksun välierissä. Hän sijoittui toiseksi maanosien cupissa 2018 ja neljänneksi Eugenen MM-kilpailuissa 2022. Hän saavutti hopeaa Budapestin MM-kilpailuissa 2023 ajalla 52,80. Pariisin olympialaisissa 2024 hän juoksi avausosuuden Yhdysvaltojen 4 × 400 metrin viestijoukkueessa, joka voitti kultaa maan ennätysajalla 3.15,27. Lisäksi hän juoksi toisen osuuden 4 × 400 metrin sekaviestissä, jossa Yhdysvallat saavutti hopeaa.
Little on kilpaillut myös 400 metrin sileällä.
Henkilökohtaiset ennätykset > Ulkoradoilla

400 metrin aidat: 52,39 (Tukholma 2021)
200 metriä: 23,02 (Baton Rouge 2023)
400 metriä: 49,68 (Monaco 2023)
800 metriä: 2.04,39 (Fayetteville 2021)
Henkilökohtaiset ennätykset > Sisäradoilla

400 metriä: 50,57 (Fayetteville 2021)
Tanabe

| Tanabe (田辺市) |
| --- | --- |
 Kumano hongū-taisha
 lippu:  Symboli
 Tanaben sijainti Wakayaman prefektuurissa
 Tanabe
 Koordinaatit: 33°43′40.7″N, 135°22′39.8″E 
Valtio:  Japani
Alue:  Kansai
Prefektuuri:  Wakayama
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  1 026,91 km²
Väkiluku (2017):  76 046
 – Väestötiheys:  74,1 as./km²
Symbolit:  
 – Kukka:  Japaninaprikoosi
 – Puu:  Quercus phillyraeoides
 – Lintu:  Japaninrilli
Aikavyöhyke:  UTC+9
 
 www.city.tanabe.lg.jp 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Tanabe (jap. 田辺市, Tanabe-shi) on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kansain alueella Wakayaman prefektuurissa. Se sijaitsee prefektuurin eteläosassa Kiin niemimaalla. Tanabessa on 76 046 asukasta (vuonna 2017) ja sen pinta-ala on 1 026,91 neliökilometriä.
Historia

Tanabe sai kaupunkioikeudet vuonna 1942. Kaupunki kasvoi huomattavasti vuonna 2005, kun siihen yhdistettiin Hongūn, Nakahechin, Ōtōn ja Ryūjinin kunnat. Kuntaliitoksen myötä Tanabesta tuli Wakayaman prefektuurin pinta-alaltaan suurin kaupunki, joka käsittää aiemman Tyynenmeren rannikkoalueen lisäksi laajoja vuoristoalueita.
Talous

Kalastus on tärkeä elinkeino, ja Tanabessa kalastetaan etenkin shirasu-mutukaloja. Tanabe on tunnettu myös sitrushedelmistään ja umeboshi-aprikoosisäilykkeistään.
Nähtävyydet

Tanabe on vuorien ympäröimä rannikkokaupunki. Muinainen pyhiinvaellusreitti Kumano-kodō kääntyy Tanaben kautta rannikolta sisämaahan. JR:n Kii-Tanaben rautatieaseman edustalla on vilkas baari- ja kauppakatu. Läheiselle Motoshiman saarelle vie kaupungista silta. Lähellä rannikkoa sijaitseva Kashiman saari on vuorostaan suljettu kävijöiltä. Tanaben tärkein turistikohde on Ogigahaman ranta. Läheinen Shirahaman kaupunki on myös tunnettu upeista valkoisista hiekkarannoistaan, ja Tanabe yrittää pitää kiinni turisteistaan. Ranta-alueella järjestetään Benkei-juhla ja lokakuussa Yosakoi-tanssifestivaali.
Toinen Tanaben keskustan lähellä sijaitseva rannikkoalue on Tenjinzakin niemi, kivilaatoista koostuva luonnonmuodostelma. Tenjinzakin niemi on lasku- ja nousuvesistä riippuen toisinaan veden peittämä ja toisinaan paljas. Paikka tunnetaan myös Japan National Trustin, maan vanhaa perinnettä suojelevan järjestön, synnyinkotina. Kaupunkilaiset tulevat Tenjinzakin niemelle rauhoittumaan ja nauttimaan meren läheisyydestä. Lapsiperheet kalastavat ja etsivät veden tuntumasta simpukoita.
Tanabessa on runsaasti Kumano-kodō-reitin jäännöksiä erityisesti Nakahechin ja Hongūn alueilla. Niistä kuuluisimpia on Kumano hongū-taisha – yksi Wakayaman prefektuurin kolmesta suuresta Kumano-pyhäköstä – useat pienet Ōji-pyhäköt ja 65 kilometrin mittainen Nakahechi-reitti, joka on osa Kumano-kodōta.
Tanabessa on myös lukuisia kuumia lähteitä. Esimerkiksi Hongū-alueen Kumanojoen varrella on Kawayu-onsen. Tiettyyn vuodenaikaan turistit saavat itse kaivaa itselleen kylpykuopat joen ääreen. Marraskuusta helmikuuhun Kumanojoki on osittain padottu yhdeksi valtavaksi kylpyammeeksi, johon mahtuu satoja ihmisiä kerralla. Ryūjinin alueella sijaitsee Ryūjin-onsen, jonne pääsee junalla JR:n Kii-Tanaben asemalta.
Koko alueen ylle kohoaa Takaoyaman vuori. Sen huipulta voi nähdä Minaben, Tanaben ja Shirahaman kaupungit koko komeudessaan. Tanaben ja Shirahaman rajalla sijaitsee vähän tunnettu Kinkaku-jin temppeli (ei pidä sekoittaa Kioton kuuluisaan Kinkaku-ji-temppeliin). Lähellä Takaoyaman vuorta on Kisetsukyon rotko ja Ryūjinin alueella Hyakkenzan rotko, jotka tunnetaan vesiputouksistaan ja kävelyreiteistään.
Kuvia

Kawayu-onsen
Kii-Tanaben rautatieasema
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tanabe Wikimedia Commonsissa
Kaupungin internetsivut (japaniksi)
Simon Tonyé

Simon Tonyé (15. toukokuuta 1922 – 21. helmikuuta 1997) oli kamerunilainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi Doualaan 15. elokuuta 1955 ja nimitettiin sen koadjuuttoripiispaksi sekä Tamascanin titulaaripiispaksi 12. joulukuuta 1969. Piispaksi vihkiminen seurasi 1. helmikuuta 1970. Pääkonsekraattorina toimi Ernesto Gallina, jota avustivat Thomas Mongo ja Pierre-Célestin Nkou.
Tonyésta tuli 29. elokuuta 1973 Doualan piispa. Douala korotettiin arkkihiippakunnaksi 18. maaliskuuta 1982, ja Tonyé jatkoi sen johtamista arkkipiispana, kunnes erosi tehtävistään 31. elokuuta 1991.
Shefali Chowdhury

Shefali Chowdhury
Shefali Chowdhury (s. 20. kesäkuuta 1988 Denbigh, Wales) on walesilainen näyttelijä. Hänet tunnetaan Harry Potter -elokuvista, joissa hän esitti vuosina 2005–2009 Parvati Patilia. Häntä ennen samassa roolissa esiintyi Sitara Shah sarjan kolmannessa osassa Harry Potter ja Azkabanin vanki (2004). Chowdhuryn vanhemmat ovat kotoisin Bangladeshista.
Filmografia

Harry Potter ja liekehtivä pikari (2005)
Harry Potter ja Feeniksin kilta (2007)
Harry Potter ja puoliverinen prinssi (2009)
Aiheesta muualla

Shefali Chowdhury Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Sirmauri

| Sirmauri> Tiedot |
| --- | --- |
Alue:  Himachal Pradesh (Intia)
Puhujia:  400 000
Kirjaimisto:  devanagari
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  indoeurooppalaiset kielet
Kieliryhmä:  indoiranilaiset kielet indoarjalaiset kielet pohjoinen ryhmä
ISO 639-3:  srx
 Ohje 
Sirmauri on indoarjalainen kieli, jota puhutaan Intiassa Himachal Pradeshin Sirmaurin ja Shimlan piirikunnissa. Se kuuluu paharikielten läntiseen haaraan ja sitä puhuu äidinkielenään noin 400 000 ihmistä.
Sirmaurin kaksi päämurretta ovat dharthi ja giripari. Dharthissa on enemmän hindistä lainattuja aineksia ja eri murteiden puhujilla on jonkin verran vaikeuksia ymmärtää toisiaan.
Devanagari on nykyisin sirmaurin pääasiallinen kirjoitusjärjestelmä. Aikaisemmin sirmauria on kirjoitettu myös takri-kirjaimistolla.
Shinya Yamanaka

| Shinya Yamanaka> 山中 伸弥 |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  山中 伸弥
Syntynyt: 4. syyskuuta 1962 (ikä 62) Higashi-Ōsaka, Osaka, Japani
Koulutus ja ura
Väitöstyön ohjaaja:  Katsuyuki Miura
Instituutti:  Kioton yliopisto
Oppilaat:  Kazutoshi Takahashi (käännä suomeksi)
Tutkimusalue:  kantasolut
Palkinnot:   Nobelin lääketieteen palkinto 2012 Millennium-teknologiapalkinto
Aiheesta muualla
profiles.ucsf.edu/shinya.yamanaka
Shinya Yamanaka (山中 伸弥, Yamanaka Shin'ya, s. 4. syyskuuta 1962 Higashiōsaka, Osaka, Japani) on japanilainen lääkäri, professori ja kantasolututkija. Hän toimii tutkimusosaston johtajana ja professorina Kioton yliopistossa sekä anatomian professorina Kalifornian yliopiston San Franciscon (UCSF) kampuksella. Yamanaka sai vuoden 2012 Nobelin lääketieteen palkinnon yhdessä John Gurdonin kanssa. He ovat tutkineet solujen kehittymistä ja erityisesti sitä, kuinka erilaistuneet solut voidaan ohjelmoida uudelleen kantasoluiksi.
Yamanakalle myönnettiin Wolfin lääketieteen palkinto vuonna 2011. Yamanaka palkittiin ansioistaan kantasolututkijana Millennium-teknologiapalkinnolla kesäkuussa 2012. Yamanaka on kehittänyt uuden menetelmän tuottaa monikykyisiä, indusoituja pluripotentteja kantasoluja käyttämättä alkion kantasoluja. Menetelmästä odotetaan hoitoa useisiin vakaviin sairauksiin, kuten syöpään, diabetekseen ja Alzheimerin tautiin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Shinya Yamanaka Wikimedia Commonsissa
Yamanaka Millennium-palkinnon sivustolla
| --- | --- |
1901–1925:  1901: Behring  1902: Ross  1903: Finsen  1904: Pavlov  1905: Koch  1906: Golgi, Ramón y Cajal  1907: Laveran  1908: Metšnikov, Ehrlich  1909: Kocher  1910: Kossel  1911: Gullstrand  1912: Carrel  1913: Richet 1914: Bárány  1919: Bordet  1920: Krogh  1922: Hill, Meyerhof  1923: Banting, Macleod 1924: Einthoven
1926–1950:  1926: Fibiger  1927: Wagner-Jauregg  1928: Nicolle  1929: Eijkman, Hopkins  1930: Landsteiner  1931: Warburg  1932: Sherrington, Adrian  1933: Morgan  1934: Whipple, Minot, Murphy  1935: Spemann  1936: Dale, Loewi  1937: Szent-Györgyi  1938: Heymans  1939: Domagk  1943: Dam, Doisy  1944: Erlanger, Gasser  1945: Fleming, Chain, Florey  1946: Muller  1947: C. Cori, G. Cori, Houssay  1948: Müller  1949: Hess, Moniz 1950: Kendall, Reichstein, Hench
1951–1975:  1951: Theiler  1952: Waksman  1953: Krebs, Lipmann  1954: Enders, Weller, Robbins  1955: Theorell  1956: Cournand, Forssmann, Richards  1957: Bovet  1958: Beadle, Tatum, Lederberg  1959: Ochoa, Kornberg  1960: Burnet, Medawar  1961: Békésy  1962: Crick, Watson, Wilkins  1963: Eccles, Hodgkin, Huxley  1964: Bloch, Lynen  1965: Jacob, Lwoff, Monod  1966: Rous, Huggins  1967: Granit, Hartline, Wald  1968: Holley, Khorana, Nirenberg  1969: Delbrück, Hershey, Luria  1970: Katz, Euler, Axelrod  1971: Sutherland  1972: Edelman, Porter  1973: Frisch, Lorenz, Tinbergen  1974: Claude, Duve, Palade  1975: Baltimore, Dulbecco, Temin
1976–2000:  1976: Blumberg, Gajdusek 1977: Guillemin, Schally, Yalow  1978: Arber, Nathans, Smith  1979: Cormack, Hounsfield  1980: Benacerraf, Dausset, Snell  1981: Sperry, Hubel, Wiesel  1982: Bergström, Samuelsson, Vane  1983: McClintock  1984: Jerne, Köhler, Milstein  1985: Brown, Goldstein  1986: Cohen, Levi-Montalcini  1987: Tonegawa  1988: Black, Elion, Hitchings  1989: Bishop, Varmus  1990: Murray, Thomas  1991: Neher, Sakmann  1992: Fischer, Krebs  1993: Roberts, Sharp  1994: Gilman, Rodbell  1995: Lewis, Nüsslein-Volhard, Wieschaus  1996: Doherty, Zinkernagel  1997: Prusiner  1998: Furchgott, Ignarro, Murad  1999: Blobel  2000: Carlsson, Greengard, Kandel
2001–:  2001: Hartwell, Hunt, Nurse  2002: Brenner, Horvitz, Sulston  2003: Lauterbur, Mansfield  2004: Axel, Buck  2005: Marshall, Warren 2006: Fire, Mello 2007: Capecchi, Evans, Smithies 2008: zur Hausen, Barré-Sinoussi, Montagnier 2009: Blackburn, Greider, Szostak 2010: Edwards 2011: Beutler, Hoffmann, Steinman 2012: Gurdon, Yamanaka 2013: Rothman, Schekman, Südhof 2014: O’Keefe, M.-B. Moser, E. Moser 2015: Campbell, Ōmura, Tu 2016: Ōsumi 2017: Hall, Rosbash, Young 2018: Allison, Honjo 2019: Kaelin, Ratcliffe, Semenza 2020: Alter, Houghton, Rice 2021: Julius, Patapoutian 2022: Pääbo 2023: Karikó, Weissman 2024: Ambros, Ruvkun
Sirmium

Pannonia 100-luvulla jaa. Sirmium on kartassa alaoikealla.
Sirmium (nykyinen Srijemska Mitrovica Serbiassa) oli antiikin aikainen kaupunki Savajoen varrella Pannonia Inferiorin provinssissa Balkanilla. Roomalaiset valloittivat kaupungin keisari Augustuksen aikana ja asettivat sinne vahvan varuskunnan. Vespasianuksen aikana kaupunki sai colonia-aseman. Keisari Diocletianuksen uudistuksen jälkeen siitä tuli keisarillinen residenssikaupunki, ja myöhemmin Illyricumin prefektuurin ja Pannonia Secundan provinssin pääkaupunki.
Sinodonttisuus

Sinodonttisuus on hampaiden muoto, joka on luonteenomainen joillekin Itä-Aasian kansoille ja intiaaneille. Sinodonttisuus kiinnostaa tutkijoita intiaanien alkuperän ja sukulaiskansojen selvittämisen kannalta.
Sinodonttisuutta on muun muassa pohjoisissa han-kiinalaisissa  ja joissain japanilaisissa.
Sundadonttisuus on sinodonttisuutta edeltänyt, varhempi kehitysvaihe, joka on levinnyt laajemmalle kuin sinodonttisuus.
Sundadonttisuutta on löytynyt mm. Taiwanin Jōmon-kauden alkuasukkaiden parista, Filippiineiltä, Indonesiasta, Thaimaasta, Borneosta, Laosista ja Malesiasta. Sinodonttisuutta on löytynyt Kiinasta, Mongoliasta, Itä-Siperiasta, intiaaneilta ja Yayoi-kauden japanilaisilta.
Aiheesta muualla

Sinodonty. Palomar College. Arkistoitu 8.4.2007. (englanniksi)
10.1 Non-metric Variation in Tooth Form. Dental Anthropology, Human Variation, and Hominid Evolution, University of Illinois. Arkistoitu 22.2.2007. (englanniksi)
Mikey Brass: Affinities of the Paleoindians. The Antiquity of Man – Exploring human evolution, gender and social organisation. Arkistoitu 3.5.2007. (englanniksi)
Seven Sisters (Sussex)

Seven Sisters
Seven Sisters on seitsemän vierekkäisen liitukivijyrkänteen muodostama kokonaisuus South Downsin alueella Englannin kanaalin rannalla East Sussexin kreivikunnassa. Jyrkänteet sijaitsevat Seafordin ja Eastbournen kaupunkien välissä Seven Sisters Country Park -luonnonpuistossa, joka on nykyisin osa South Downsin kansallispuistoa.
Seven Sistersin aluetta on käytetty elokuvissa ja televisiosarjoissa esittämään Doverin valkoisia kallioita alueen paremmin säilyneen luonnontilaisuuden vuoksi.
Jyrkänteet

Heti Went Hill Brow'n itäpuolella sijaitsee Birling Gap. Idempänä, seuraavan kukkulan päällä, on Belle Toutin majakka ja sen takana Beachy Head.
Seuraavassa on lueteltu Seven Sistersin jyrkänteiden huippujen ja pohjien nimet lännestä itään.
|  | Nimi |
| --- | --- |
huippu: Haven Brow
pohja: Short Bottom
huippu: Short Brow
pohja: Limekiln Bottom
huippu: Rough Brow
pohja: Rough Bottom
huippu: Brass Point
pohja: Gap Bottom
huippu: Flagstaff Point
pohja: Flagstaff Bottom
huippu: Flat Hill
pohja: Flathill Bottom
huippu: Baily's Hill
pohja: Michael Dean
huippu: Went Hill Brow
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Seven Sisters (Sussex) Wikimedia Commonsissa
Seven Sisters Country Park (englanniksi)
Seven Sisters idän suunnasta Birling Gapista.
Simpauttaja

| Simpauttaja |
| --- | --- |

Kirjailija:  Heikki Turunen
Kieli:  suomi
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  1973
Sivumäärä:  303
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Simpauttaja on Heikki Turusen vuonna 1973 julkaistu esikoisromaani, jonka kustansi WSOY. Romaani sai vuoden 1973 J. H. Erkon palkinnon parhaana esikoisteoksena. Lisäksi Turunen sai romaanistaan vuonna 1974 Kalevi Jäntin palkinnon ja Kiitos kirjasta -mitalin.
Juoni

Simpauttaja-tarinan varsinainen päähenkilö on nuori maalaispoika Imppa Ryynänen, joka tarinan alussa joutuu maantielle levittäessään pitkästyneenä isänsä pellolla lantaa isänsä mielestä väärällä tavalla. Isä on häätänyt raivoamisellaan kaikki vanhemmat poikansa,  paitsi Imppaa ja tämän mielenterveysongelmista kärsivää pikkuveljeä Ottoa, joka tekee järven rantaan männyn rungoista naispatsaita. Oton kiintymys veistämiinsä naispatsaisiin kasvaa niin vahvaksi, että hän unohtaa arjen muut asiat miltei täysin.
Imppa pohtii Helsinkiin lähtemistä, mutta onnekseen hän pääsee kylän isoimpaan taloon Pirtamoon salaojia tekemään. Pirtamoon on saapunut myös Simpauttaja-nimeä käyttävä arvoituksellinen renki, liikkuvaa työvoimaa edustava työmies. Simpauttaja on myös uskomaton valehtelija, tarinoitsija ja tarpeen mukaan tappelija. Hän muuntaa purnaamisensa vitseiksi ja pystyy antamaan sanan sanasta.
Ajan saatossa Simpauttaja ja Kuuno Taivaisen vaimo Juuli tulevat läheisiksi, josta lähtee huhu kiertämään kylässä. Lopulta Juulin aviomies Kuuno kuulee asiasta Impan isältä. Kuuno menee metsää kaatamaan ja puskee raivonsa työhön. Lopussa tulee välienselvittely, mutta vasta kun syksy on vaihtunut talveen. Juuli käy omassa mielessään läpi aviorikostaan ja pohtii pois lähtemistään. Kuuno kertoo tietävänsä, mitä on ollut tekeillä. Juuli ja Kuuno riitelevät asiasta, mutta Juuli ei tunnusta tekoaan.
Pirtamon talon vanha isäntä kuolee, ja Simpauttajaa epäillään tappajaksi. Kuuno riitelee Pirtamon surutalossa aviorikosasiasta, jolloin Simpauttaja selittää asiat hyvin päin. Purujälki Juulin kaulassa laitetaan Oton syyksi. Kirjan lopussa Simpauttaja lähtee pois ja Kuuno muuttaa Kajaaniin myyden kaikki maansa Pirtamolle. Imppa palaa kotiin, koska hänen isänsä on huonossa kunnossa ja Impan on otettava vastuu talosta ja maista.
Romaanin henkilöhahmoihin kuuluvan, kylähulluksi kuvatun Otto Ryynäsen esikuvana oli Heikki Turusen mukaan todellinen henkilö. Työskennellessään ennen kirjailijan uraansa toimittajana Turunen oli tavannut Liperissä vuonna 1968 nuoren, mielenterveysongelmista kärsineen miehen, jonka intohimona oli taidokkaiden naispatsaiden veistäminen, ja kirjoitti hänestä jutun Karjalan Maa -lehteen. Oltuaan kesällä 2012 katsomassa Simpauttajan teatteriesitystä Lieksassa Turunen sai kuulla, että hänen vuosikymmeniä aiemmin haastattelemansa nuori mies oli toimitettu Paiholan mielisairaalaan. Noin 6–7 vuoden kuluttua Simpauttajan ilmestymisestä mies oli karannut sairaalasta ja tehnyt itsemurhan hyppäämällä junan alle Kontiolahden rautatieasemalla. Turunen havahtui pohtimaan, oliko hän ollut osasyyllinen miehen kuolemaan, ja päätti kirjoittaa Simpauttajan jatko-osaksi vuonna 2014 ilmestyneen romaanin Karjalan kuningas-
Simpauttaja elokuvana ja näytelmänä

Vuonna 1975 romaanista tehtiin televisioelokuva, jonka ohjasi Veikko Kerttula. Elokuvassa Imppa Ryynästä esitti Pekka Räty ja Simpauttajaa Ahti Kuoppala.
Simpauttajasta on tehty myös äänikuunnelmia, musikaali ja lukuisia teatterinäytöksiä.
Sinol

Sinolia geelinä (punainen) ja nesteenä.
Sinol on suomalaisen Bernerin valmistama polttoneste. Sitä myydään litran, kahden litran, neljän, kymmenen sekä kahdensadan litran pakkauksissa. Aine on denaturoitu juomakelvottomaksi. Sen sisältämät denaturointiaineet ovat:
isopropanoli eli 2-propanoli 1–5 %
metyylietyyliketoni 2 %
metyyli-isobutyyliketoni 2 %
Loppuosa Sinolista on etanolia.
Sinolia käytetään polttonesteenä spriikeittimissä ja spriilyhdyissä sekä sytytysaineena primuskeittimissä ja puhalluslampuissa.
Alun perin Sinolia valmisti Oy Alko Ab. Kun rappioalkoholistien suosima Taloussprii poistui Suomen markkinoilta 1972, Sinolin koostumusta muutettiin lisäämällä denaturointiainetta ja sinistä väriainetta. Sinolia käytetään silti myös väärin suosittuna korvikealkoholina, mahdollisesti siksi että se ei sisällä denatoniumia denaturointiaineena.
Aiheesta muualla

Viralliset kotisivut (Archive.org)
Sinol tunnistetiedot Käyttöturvallisuustiedote: Sinol 100] PDF (Archive.org)
Sipulimaito

Sipulimaito on flunssantorjuntaan käytetty juoma. Vanha kansa käytti sipulimaitoa flunssan torjuntaan ja lievitykseen. Sipulimaito on kiehutettua vettä, johon on lisätty maitoa ja sipulinpalasia. Sipulina on tavallinen sipuli, mutta myös valkosipulia käytetään, sillä sen uskotaan sisältävän elimistön käyttämiä luonnollisia tautien torjunta-aineita. Juomaan lisätään myös hiukan sokeria.
Kuumasta sipulimaitojuomasta nousee nenän kautta hengityselimiin eteerisiä öljyjä. Ne avaavat tukkoista nenää nuhan aikana.
Seppo Koskinen (työoikeuden professori)

Seppo Sakari Väinö Koskinen (s. 6. marraskuuta 1950 Oulu) on suomalainen oikeustieteilijä ja emeritusprofessori.
Ura

Koskinen valmistui ylioppilaaksi Oulun lyseosta vuonna 1969. Hän valmistui Turun yliopistosta oikeustieteen kandidaatiksi vuonna 1973, oikeustieteen lisensiaatiksi vuonna 1976, valtiotieteen kandidaatiksi vuonna 1979 ja oikeustieteen tohtoriksi vuonna 1989.
Koskinen toimi Turun yliopiston siviilioikeuden assistenttina vuosina 1976–1993, Lapin yliopiston työ- ja sosiaalioikeuden professorina 1993–2013 ja Turun yliopiston työoikeuden professorina vuosina 2013–2018. Hän on julkaissut noin 500 työoikeutta käsittelevää oikeudellista kirjoitusta, harjoittanut työoikeudellista konsultointia ja ollut mukana useiden työoikeudellisten yhdistysten toiminnassa.
Näkemyksiä

Koskinen on kuvannut työoikeutta parhaaksi yritykseksi sovittaa työn ja pääoman välinen ristiriita. Hänen mukaansa työoikeudessa tulisi välttä yksipuolisia tulkintoja ja nopeita puoluepoliittisia työelämän uudistuksia. Hän on kannattanut kolmikantaista päätöksentekoa työlainsäädännön valmistelussa ja pitänyt paikallisen sopimisen yhteistä kehittämistä hyvänä trendinä työoikeudessa.
Vuonna 2014 Koskinen piti järjettömänä kihlakunnansyyttäjä Tuire Tamminiemen päätöstä nostaa syyteet työsyrjinnästä tapauksessa, jossa Auto- ja kuljetusalan Työntekijäliitto oli irtisanonut viestintäpäällikön Hilkka Ahteen tämän syytettyä AKT:n puheenjohtajaa Timo Rätyä työpaikkakiusaamisesta. Koskinen toimi vuonna 2012 sovittelijana AKT:n ja Ahteen välisessä riidassa, jonka lopputuloksena Ahteen irtisanominen peruttiin ja osapuolet totesivat, ettei irtisanominen liittynyt kiusaamisasiaan. Tamminiemi ei pitänyt Koskisen kritiikkiä objektiivisena johtuen tämän asemasta riidan sovittelijana. Vuonna 2015 kaikki irtisanomisesta päättäneet hallituksen jäsenet tunnustivat työsyrjinnän syyteneuvottelun perusteella ja heidät tuomittiin käräjäoikeudessa kymmeneen päiväsakkoon lukuun ottamatta Rätyä, joka lopulta tuomittiin työsyrjinnästä 20 päiväsakkoon korkeimmassa oikeudessa vuonna 2018.
Vuonna 2020 Koskinen katsoi, että vuonna 2016 solmitussa kilpailukykysopimuksessa sovittu työajan pidennys 24 tunnilla ansiotasoa muuttamatta eli kiky-tunnit, joiden pysyvyydestä oli erimielisyyksiä työmarkkinaosapuolten välillä, oli tarkoitettu pysyviksi, vaikka ne oli toteututtu määräaikaisilla työehtosopimuksilla. Hänen mukaansa keskusjärjestöjen olisi tullut ottaa vastuu solmimansa sopimuksen seurauksista neuvottelemalla asiasta keskenään sen sijaan, että se jäisi liittokohtaisissa työehtosopimusneuvotteluissa ratkaistavaksi.
Vuonna 2018 Koskinen laati Elinkeinoelämän valtuuskunnan julkaiseman analyysin Protestin rajat, jossa hän kannatti lainsäädännön tai sen tulkinnan muuttamista poliittisten lakkojen rajoittamiseksi ja jopa kieltämiseksi kokonaan Suomessa. Työoikeuden tutkija Niklas Bruun kritisoi Koskisen raporttia. Vuoden 2023 eduskuntavaalien jälkeisissä hallitusneuvotteluissa Koskinen esitti poliittisten työstaistelujen rajoittamista yhtenä keinona turvata työrauha työmarkkinoilla. Vuonna 2024 Koskinen kuitenkin arvosteli ankarasti Orpon hallituksen lakkolakeja, joilla poliittiset lakot rajoitettiin enintään vuorokauden mittaisiksi. Koskinen kutsui hallituksen pyrkimyksiä rajoittaa poliittisia lakkoja autoritaarisille järjestelmille ominaisina, kritisoi lakien lainvalmistelua ja kiinnitti huomiota etenkin valiokuntakäsittelyssä lisättyyn lakien taannehtivan soveltamisen mahdollistavaan säännökseen, joka hänen mukaansa olisi pitänyt vielä käsitellä perustuslakivaliokunnassa.