Lyijyvuodet
Tilanteen räjähtäminen 1969

Lyijyvuosien alkuhetkenä pidetään yleensä työläisten ja vasemmistolaisen opiskelijajärjestön Movimento Studentescon samanaikaisia mielenosoituksia Milanossa 19. marraskuuta 1969. Mielenosoitukset muuttuivat poliisin saapuessa paikalle yleiseksi mellakaksi, jossa sai surmansa 22-vuotias poliisimies Antonio Annarumma, kun erään mielenosoittajan häntä kohti heittämä rautaputki läpäisi otsaluun ja tunkeutui aivoihin.Putken heittäjä jäi tunnistamatta, ja useat paikalla olleet mielenosoittajat kyseenalaistivat virallisen kuolinsyyn, koska Annarumman paikalle jäänyt auto oli selvästi törmännyt johonkin ja hänen epäiltiin kuolleen siinä yhteydessä saaminsa vammoihin. Annarumman hautajaisissa opiskelijoiden johtaja Mario Capanna joutui eräiden äärioikeistolaisten aktivistien ja poliisien kanssa sanaharkkaan, jonka päätteeksi nämä yksissä tuumin kävivät häneen käsiksi alkaen pahoinpidellä häntä. Läsnä ollut poliittisen poliisin komisario Luigi Calabresi puuttui tällöin henkilökohtaisesti asiaan ja auttoi Capannan pois paikalta. Tämä oli yksi useasta tapahtumasta, joka osoitti ,että poliittinen tilanne oli räjähtämispisteessä. Ja räjähdys seurasi, kirjaimellisesti.
Iltapäivällä joulukuun 12. päivänä kello 16.37 räjähti Milanossa niin sanottu Piazza Fontanan pommi kyseisen torin laidassa sijainnessa Banca Nazionale dell'Agricoltura-pankin konttorissa ja 16 ihmistä kuoli ja 88 loukkaantui. Tästä terrori-iskusta vasemmisto tuli myöhemmin käyttäneeksi usein nimitystä "valtion verilöyly" (Strage di stato), koska pidettiin toteen näytettynä, että pommi-iskun suunnitelleiden äärioikeistolaisten joukossa oli Italian puolustusvoimien ja tiedustelupalvelun (SID) edustajia. Aika pian attentaatin jälkeen alkoi Italiassa levitä tätä ajatusta tukeva teoria pommin takana olevasta suunnitelmasta. Se perustui artikkeliin, joka oli julkaistu brittiläisessä The Observer -lehdessä 7. joulukuuta, siis viisi päivää ennen räjähdystä. Leslie Finerin kirjoittamassa artikkelissa  suunnitelmalle nimi oli "Strategy of tension" ('jännitestrategia'), mikä käännettiin suoraan italiaksi: Strategia della tensione. Teorian mukaan Yhdysvallat pyrki muun muassa terrori-iskujen avulla korvaamaan eräiden Välimeren maiden demokraattiset hallitukset sotilasdiktatuureilla, kuten oli jo tapahtunut Kreikassa 1967, estääkseen kommunistien mahdollisuudet päästä valtaan näissä maissa.
Teorian mukaan Italiassa tulisi käymään niin, että äärioikeistolaiset tekisivät muutaman terrori-iskun, joilla yritettäisiin saada hengiltä mahdollisimman monta ihmistä, ja syyttämällä julkisesti iskuista vasemmistoa saataisiin presidentin avulla aikaan poikkeustilanne, jossa maan asevoimat voisivat kaapata vallan. Piazza Fontanan iskusta syytettiin teoriaan uskovien mukaan juuri tästä syystä aluksi milanolaisia anarkisteja. Anarkistit olivat kieltämättä vastuussa eräistä aikaisemmista räjäytyksistä (pääasiassa kotitekoisilla ruutilatauksilla) ja muista sabotaaseista, joiden maalina kuitenkin aina oli ollut omaisuus eivätkä suinkaan ihmiset, eikä näissä räjäytyksissä kuollut ketään. Piazza Fontanan pommi surmasi täysin syyttömiä sivullisia ja oli anarkistien periaatteiden vastainen teko, eikä heillä ollutkaan sen kanssa mitään tekemistä. Kahdelle anarkistille kävi siitä huolimatta huonosti, rautatietyöläinen Giuseppe Pinelli putosi 15. joulukuuta kuulustelujen välisellä tauolla poliisiaseman neljännen kerroksen ikkunasta ja kuoli. Toinen syytön anarkisti oli poliisin pommi-iskun päätekijäksi nimeämä balettitanssija Pietro Valpreda, jota pidettiin vangittuna kolme vuotta ilman oikeudenkäyntiä yhden ainoan todistajan kyseenalaisen lausunnon perusteella. Piazza Fontanan pommi-iskun jälkeen eräät äärivasemmistolaiset ryhmät aloittivat aseistautumisen, aluksi tyhjentämällä kommunistipartisaanien sodanaikaisia asekätköjä, myöhemmin hankkimalla uudempia aseita ulkomailta. Näiden ryhmien mielestä kaikki viittasi siihen, että Finer oli oikeassa ja Piazza Fontanan pommin takana todellakin oli fasistien ja valtion salaliitto.