stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Wäinö Arajärvi

Wäinö Herman Arajärvi, sukunimi aik. Alin (12. heinäkuuta 1879 Honkola, Urjala – 8. kesäkuuta 1961 Tampere) oli suomalainen toimitusjohtaja, isännöitsijä ja talousneuvos. Arajärvi oli Tampereella ilmestyvää Aamulehteä kustantaneen Tampereen Kirjapaino Oy:n johtajana 1915–1954.
Wäinö Arajärven vanhemmat olivat maanviljelijä Johan Kristian Alin ja Regina Eerola. Hän valmistui kansakoulunopettajaksi Jyväskylän seminaarista 1902. Arajärvi teki opintomatkoja Ruotsiin ja Tanskaan 1908, Saksaan 1922, Ruotsiin, Norjaan ja Tanskaan 1933.
Arajärvi toimi kansakoulunopettajana 1902–1906. Hän oli Kotkassa ilmestyneen Etelä-Suomi-lehden v. t. päätoimittajana 1906, Porvoossa ilmestyneen Uusimaa-lehden päätoimittajana 1906–1909, Hämeenlinnassa ilmestyneen Hämeen Sanomat -lehden päätoimittajana 1909–1911 ja Uudenkaupungin Sanomat -lehden päätoimittajana 1911–1915. Hän toimi sitten Aamulehteä kustantaneen Tampereen Kirjapaino Oy:n isännöitsijänä vuodesta 1915 alkaen hoitaen Aamulehden talouspuolta.
Arajärvi oli Sanomalehti Osakeyhtiö Uusimaan. Sanomalehtien Ilmoitustoimisto Oy:n, K. J. Gummerus Oy:n ja Suomen Sanomalehdenkustantajain Liiton johtokuntien jäsenenä. Arajärvi oli Suomen Graafillisen Teollisuuden Harjoittajain Liiton hallituksen jäsen ja hän osallistui liiton edustajana työehtosopimusneuvotteluihin.  Hän oli mukana raittiusliikkeessä ja toimi Tampereen Raittiuskerhon johdossa. Arajärven aikana Aamulehti ei julkaissut alkoholijuomailmoituksia. Politiikan puolella Arajärvi osallistui suomalaisen puolueen ja myöhemmin kokoomuspuolueen toimintaan. Arajärvi kirjoitti Aamulehteen artikkeleita ja pakinoita nimimerkillä.
Wäinö Arajärvi oli naimisissa Eriikka Lehmuksen (1881–1953) kanssa. Heidän lapsiaan olivat Marja Annikki Arajärvi (1910–2008), lehtori ja historioitsija Kirsti Päivätär Arajärvi (1911–1991), varatuomari Heikki Johannes Arajärvi (1917–2003) ja oikeustieteen tohtori, varatuomari Tauno Ilkka Yrjänä Arajärvi (1920–2003). Professori Pentti Arajärvi on Wäinö Arajärven pojanpoika.
Toimitustöitä

Aamulehti: Tampereen kirjapaino-oy 60 v. 1881-1941. Tampere 1941
Aiheesta muualla

Isännöitsijä ja talousneuvos Wäinö Herman Arajärven 70-vuotisjuhlat, perhekuva 13.7.1949, Museokeskus Vapriikki (Finna) (Arkistoitu – Internet Archive)
Talousneuvos Wäinö Herman Arajärven juhlat rotarien klubilla 12.10.1949, Museokeskus Vapriikki (Finna) (Arkistoitu – Internet Archive)
MissieNederland

| MissieNederland |
| --- | --- |
Perustettu:  2013
Kotipaikka:  Driebergen
Toiminta-alue:  Alankomaat
Johtaja:  Martine Versteeg
Kattojärjestö:  Euroopan Evankelinen Allianssi
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
MissieNederland (aik. Evangelische Alliantie–Evangelische Zendingsalliantie) on alankomaalainen evankelis-kristillinen järjestö. MissieNederland toimii evankelisten kristittyjen, ammattilailaisten, seurakuntien ja järjestöjen liittona. MissieNederland perustettiin vuonna 2013 evankelisen allianssin (EA) ja evankelisen lähetysliiton (EZA yhdistyessä. Järjestö on Euroopan evankelisen allianssin kansallinen liitto Alankomaissa.
Historia

Britannian evankelinen allianssi perustettiin vuonna 1846. Samaan aikaan Alankomaissa otettiin ensimmäiset askeleet kohti evankelisten kristittyjen kattojärjestöä. Reveil-liikkeen edustajat osallistuivat kansainvälisiin kokouksiin ja pian tämän jälkeen syntyi Alankomaiden evankelinen allianssi. Alankomaiden EA uudelleenperustettiin säätiöksi vuonna 1979. Evankelinen lähetysliitto perustettiin vuonna 1973 lähetyspäivien ympärille.
Evankelisen allianssin ja Evankelisen lähetysliiton yhdistyminen toteutui kesällä 2013. Uusi järjestö jatkoi väliaikaisesti nimellä EA-EZA. Vuonna 2015 järjestön nimi muutettiin nykyiseen muotoon.
Verkosto > Järjestöt

24-7 Prayer
A Rocha Nederland
Africa Inland Mission
Agapè
All Nations Nederland
Alongsiders
Athletes in Action
Bible League
Bron Lachai-Roi
CAMA Zending
Camps4Kids
Care for Brazil
CCI-Nederland
Charismatische Werkgemeenschap Nederland
Chillandtalk.nl
Christ's Hope Nederland
ChristenUnie
Christelijke Hogeschool Ede
Community Bible Study Nederland
Compassion
Confessionele Beweging
Dabar
Debriefing Nederland
De Rustplek Nederland
De Wittenberg
De Wonderwolk
Double Harvest Nederland
Ebenezer Operatie Exodus
Een in Christus
EO BEAM
European Christian Mission
Evangelische Omroep
Evangelisch College
Evangelisch Werkverband
FamilyLife
Filadelfia Zending
ForumC
Frans de Lange GlobalRize
Frontiers Nederland
Geert kerkSPOT
Gereformeerde Zendingsbond
Gospel Recordings Nederland
Groot Nieuws Radio
Hart voor Haiti
Het Omega Project
HGJB
HoopOnline, De Hoop ggz
Hoop voor Albanie
HR Wycliffe
Huis van Belle
IkzoekGod.nl
Impact Nations for Christ
In Christus heel
International Teams NL
Internationale Bijbelbond
Interserve
Intuitive Arts Movement
IZB
Jeugdwerk.info
Jong Protestant
Kerkpunt
Kinderplein Opwekking
Kinderwerk Stichting Gave
Living Image
MAF Nederland
Margriet Muurling
MOVE
Missionuoret (Jeugd met een Opdracht)
Navigaattorit (Navigators)
Navigators LEF
Navigators Studentenverenigingen
Navigator Studentenvereniging Utrecht afdeling Navigators
Nederlands-Vlaams Bijbelgenootschap
New Wine Nederland
OMF Nederland
Operaatio Mobilisaatio (Operatie Mobilisatie)
Pioneers Nederland
PowerParent
REVEAL docs
Salvation Army Youth
Stepping-stones
Stichting Arab Vision
Stichting Chris en Voorkom!
Stichting Eljakim Ministries
Stichting Emmy
Stichting Er op uit!
Stichting Evangelish Bijbelgetrouw Onderwijs de Passie
Stichting Foundations for Farming Nederland
Stichting GAIN
Stichting Gave
Stichting Hand
Stichting Heart for Children
Stichting Hour of Power
Stichting Hoveraid Nederland
Stichting Jemima
Stichting Nijlvallei
Stichting Onvergetelijke Zomekampen
Stichting Opwekking
Stichting Present Eindhoven
Stichting Present Nederland
Stichting Present Utrecht
Stichting Share Light with Ghana
Stichting Vrienden van De Hoop
Stichting Vrienden voor Nicaragua
Stichting Vrij Zijn
Stichting Wegwijzerkampen
Stichting William Carey Missions
Stichting Witte Velden
Stichting Witte Velden (Pastorale cursus)
Stichting ZakBijbelBond
Stichting Zending Brazilië voor Christus
Stronglife
StudentLife
Tearfund
Trans World Radio
Tree of Life
Vertehl Het Maar
VPE Zending
Weetwatjegelooft.nl
World Servants
World Vision Nederland
Wycliffe Bijbelvertalers
Xpeditie 3.6.0.
YWAM Heidebeek
YNGbelieve
Youn!nG Believe
Youth for Christ
YoY Kampen
Zending en Gemeente
Zorg voor Jongeren
Verkosto > Kirkot

Kerk van de Nazarener Nederland
Leger des Heils
Vineyard Benelux
Rafaël Nederland
Unie-ABC
VPE
Aiheesta muualla

Järjestön verkkosivusto (hollanniksi)
Heikki Väänänen (kirkonrakentaja)

Utajärven kirkko (1762)
Kiimingin kirkon kellotapuli (1777)
Heikki Väänänen eli Karahka-Väänänen (s. 8. heinäkuuta 1724, Ylikiiminki – 2. toukokuuta 1789 Ylikiiminki) oli suomalainen kirkonrakentaja. Väänänen johti muun muassa vuonna 1764 rakennetun Utajärven kirkon ja kellotapulin rakennustöitä. Karahkan kylästä kotoisin ollut talollinen oli erikoistunut eritoten kirkkojen kellotapuleiden rakentamiseen.
Väänäsen vanhemmat olivat talollinen Tapani Väänänen ja Reeta Hiltunen Ylikiimingin Karahkan kylän Väänälän talosta.  Hän oli Kiiminkijoen varteen 1500-luvun puolivälissä asettuneiden savolaisten uudisasukkaiden jälkeläinen. Väänänen hallitsi kotitaloaan yhdessä veljiensä kanssa, minkä takia hän saattoi olla pitkäänkin muualla rakennustöissä.
Väänänen toimi kirkkoväärtinä vuodesta 1756. Hänen puolisonsa vuodesta 1752 oli Margareta Jaakontytär Suorsa (1727–1796).
Väänäsen johtamat kirkonrakennus- ja korjaustyöt

Aluksi Väänänen toimi kirvesmiehenä, mutta oman kotiseurakunnan saarnatuvan peruskorjaus 1748–1749 lienee ollut hänen vastuullaan. Haukiputaan kirkon kellotapulin rakentamisen yhteydessä 1751 hänet mainitaan jo pykynä eli rakennusmestarina. Tästä urkeni kolmisenkymmentä vuotta kestänyt ura, jonka aikana Väänäsen lasketaan rakentaneen toistakymmentä kellotapulia ja yhden kirkon eli Utajärven kirkon. Lars Pettersson pitää häntä myös Kuivaniemen vanhan kirkon rakentajana eikä Jaakko Suonperää. Väänäsen johdolla tehtiin myös kirkkorakennusten korjaustöitä.
Väänäsen rakentamat tapulit olivat pohjalaismallisia ja kolmikerroksisia. Alinna oli neliömäinen läpikuljettava pohjakerros, joka muodosti kirkkopihan tuloväylän, sen päällä kapeampi neliömäinen kellohuone ja ylinnä kahdeksankulmainen lanterniini. Hänet tunnetaan myös tapuleiden kaarevista katto-osista, sisäänkäynneistä ja kelloaukoista. Tapuleihin mahtui yleensä kolme suurta kelloa.
| Rakennus | Ajankohta |
| --- | --- |
Haukiputaan kirkon kellotapuli: 1751 
Iin Pyhän Laurentiuksen kirkon kellotapuli: 1753–1754 
Ylikiimingin saarnatuvan kellotapuli: 1754 
Oulunsalon ns. uhrikirkon kellotapuli: 1756 
Muhoksen kirkon tornin uusiminen: 1757 
Iin Pyhän Laurentiuksen kirkon torni: 1758 
Kuusamon vanhan kirkon kellotapuli: 1759 
Hailuodon vanhan kirkon kellotapuli: 1760 
Pudasjärven kirkon kellotapuli: 1761 
Tyrnävän vanhan kirkon kellotapuli: 1762 
Utajärven kirkko: 1762 
Utajärven kirkon kellotapuli: 1764 
Rovaniemen vanhan kirkon kellotapuli: 1765 
Kuivaniemen vanhan kirkon kellotapuli: 1765 
Siikajoen kirkon kellotapuli: 1765 
Kempeleen vanhan kirkon kellotapuli: 1768–1769 
Simon kirkon kellotapuli: 1773 
Kemijärven kirkon kellotapuli ja saarnatuoli: 1774 
Muhoksen kirkon korjaus: 1774 
Kiimingin kirkon kellotapuli: 1777 
Kempeleen vanhan kirkon korjaus: 1783
Juho Kuosmanen

| Juho Kuosmanen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 30. syyskuuta 1979 (ikä 45) Kokkola
Ammatti:  elokuvaohjaaja elokuvakäsikirjoittaja
Ohjaaja
Tunnetuimmat ohjaukset:  Hymyilevä mies Hytti nro 6
Palkinnot
 Cannesin elokuvajuhlat: Premier Prix de la Cinéfondation (2010) Taulukauppiaat Elokuvataiteen valtionpalkinto (2016) Hymyilevä mies Cannesin elokuvajuhlat: Prix un certain regard (2016) Hymyilevä mies Parhaan ohjauksen Jussi (2017) Hymyilevä mies Cannesin elokuvajuhlat: Grand Prix (2021) Hytti nro 6 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Juho Kuosmanen (s. 30. syyskuuta 1979 Kokkola) on suomalainen elokuvaohjaaja. Hän opiskeli elokuvaohjausta Taideteollisessa korkeakoulussa vuosina 2004–2014. Elokuvien lisäksi Kuosmanen on ohjannut teatteria ja oopperaa sekä näytellyt muun muassa Auli Mantilan televisiosarjassa Hopeanuolet sekä Leea Klemolan näytelmissä Kokkola ja New Karleby.
Kuosmasen lyhytelokuva Kestomerkitsijät (2007) valittiin Cannesin elokuvajuhien opiskelijaelokuvien Cinéfondation-kilpasarjaan ja se sai kolmannen palkinnon.
Kuosmasen ensimmäinen teatterilevityksessä ollut elokuva Taulukauppiaat (2010) oli ehdolla Jussi-palkinnon saajaksi viidessä kategoriassa. Taulukauppiaat oli Kuosmasen lopputyöelokuva Taideteollisen korkeakoulun elokuva- ja lavastustaiteen osastolta. Taulukauppiaat voitti pääpalkinnon Cannesin elokuvajuhlien opiskelijaelokuvien Cinéfondation-kilpasarjassa.
Kuosmasen ensimmäinen pitkä elokuva Hymyilevä mies valittiin Cannesissa toukokuussa 2016 kahteen eri sarjaan. Elokuva oli mukana festivaalin toiseksi arvostetuimmassa Un certain regard -kilpasarjassa, jonka se myös voitti. Palkinto on ensimmäinen, jonka suomalainen elokuva on tässä sarjassa koskaan saanut. Elokuva valittiin myös esikoisohjausten Caméra d'Or -palkintosarjaan. Hymyilevä mies voitti kahdeksan Jussi-palkintoa, muun muassa parhaan elokuvan ja parhaan ohjauksen Jussi-palkinnot.
Kuosmasen toinen pitkä elokuva Hytti nro 6 (2021) palkittiin Cannesin elokuvajuhlien kilpasarjassa jaetulla Grand Prix -palkinnolla toisena suomalaisena elokuvana. Elokuva valittiin Suomen ehdokkaaksi parhaan kansainvälisen elokuvan Oscar-palkintoon. Elokuva pääsi vasta toisena suomalaisena elokuvana short-listalle asti. Elokuva sai kahdeksan Jussi-palkintoa, muun muassa parhaan elokuvan, parhaan ohjauksen ja parhaan käsikirjoituksen palkinnot.
Opiskeluaikanaan Juho Kuosmanen teki läheistä yhteistyötä Kokkolan oopperan kanssa.
Valikoitu filmografia

Galaxien Ritari (lyhytelokuva) 2005
Kestomerkitsijät (lyhytelokuva) 2007
Kaupunkilaisia (lyhytelokuva) 2008
Taulukauppiaat, 2010
Romu-Mattila ja kaunis nainen (lyhytelokuva) 2012
Hevoshullu (lyhytelokuva) 2013
Hymyilevä mies, 2016
Salaviinanpolttajat (lyhytelokuva) 2017
Hytti nro 6, 2021
Kaukainen planeetta (lyhytelokuva) 2023
Alice & Jack (tv-sarja, ohjasi kolme ensimmäistä jaksoa) 2024.
Muu taiteellinen työ

Figaron häät, monikamerataltiointi, Kokkolan ooppera 2006
Lepakko-operetti, videoprojisoinnit, Kokkolan ooppera 2007
”Lulun myöhemmät vaiheet”, mykkäelokuva osana Lulu-oopperaa, Kokkolan ooppera 2009
ooppera Carmen 2010, ohjaus yhteistyössä Juha Mustanojan kanssa, kapellimestarit Sakari Oramo ja Santtu-Matias Rouvali
Ford Taunus – Volga Farmari, teatteriohjaus ja sovitus 2011
Romu-Mattila ja Kaunis Nainen, mykkäelokuva-performanssi 2012,  yhteistyössä Ykspihlajan Kino-Orkesterin ja foley-artisti Heikki Kossin kanssa
Suomi uuteen nousuun, videoprojisoinnit, Kokkolan kaupunginteatteri 2012
Olavi Uusivirran musiikkivideo ”Tiet etäisyyksiin” 2013, kuvaus, ohjaus, leikkaus
ooppera Silbersee, ohjaus yhteistyössä Anu Komsin kanssa, kapellimestari Sakari Oramo, Kokkolan ooppera 2014
Palkinnot ja tunnustukset

Tampereen elokuvajuhlien nuorisotuomariston palkinto elokuvalla Kaupunkilaisia.
Opiskelijaelokuvien Cinéfondation-kilpasarjan voitto Cannesin elokuvajuhlilla 2010 elokuvalla Taulukauppiaat.
Tampereen elokuvajuhlien kotimaisen kilpailun yli 30-minuuttisten elokuvien pääpalkinto 2010 elokuvasta Taulukauppiaat.
Voitto Cannesin elokuvajuhlilla Un certain regard -kilpasarjassa 2016 elokuvalla Hymyilevä mies.
Elokuvataiteen valtionpalkinto 2016 yhdessä Jussi Rantamäen ja J-P Passin kanssa elokuvasta Hymyilevä mies.
Vuoden elokuvaohjaaja 2016
Suomen elokuvaajien yhdistyksen tunnustuspalkinto ”Vuoden Valo” 2016 yhdessä J-P Passin kanssa elokuvasta Hymyilevä mies.
Vuoden urheilukulttuuriteko 2017 elokuvasta Hymyilevä mies
Jussi-palkinto 2017 ohjauksesta elokuvassa Hymyilevä mies.
Jaettu Grand Prix -palkinto Cannesin elokuvajuhlien kilpasarjassa elokuvalla Hytti nro 6.
Jussi-palkinto 2022 ohjauksesta elokuvasta Hytti nro 6
Jussi-palkinto 2022 käsikirjoituksesta yhdessä Andris Feldmanisin ja Livia Ulmanin kanssa elokuvasta Hytti nro 6
Vuoden elokuvaohjaaja 2022.
Suomi maailmankartalle -tunnustus Red Carpet -festivaalilla 2023.
Aiheesta muualla

Juho Kuosmanen Elonetissä
Juho Kuosmanen Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| n k Parhaan ohjauksen Jussi-palkinnot |
| --- | --- |
1944–1959:  Hannu Leminen (1944)  Valentin Vaala (1945)  ei jaettu (1946)  Valentin Vaala (1947)  Roland af Hällström (1948)  ei jaettu (1949)  Toivo Särkkä (1950)  Matti Kassila (1951)  Valentin Vaala (1952)  Edvin Laine (1953)  Matti Kassila (1954)  Matti Kassila (1955)  Edvin Laine (1956)  Matti Kassila (1957)  ei jaettu (1958)  Jack Witikka (1959) 
1960–1979:  ei jaettu (1960)  ei jaettu (1961)  Maunu Kurkvaara (1962)  Mikko Niskanen (1963)  Mikko Niskanen (1964)  ei jaettu (1965)  Risto Jarva (1966)  Mikko Niskanen (1967)  Risto Jarva ja Mikko Niskanen (1968)  Edvin Laine, Jörn Donner ja Timo Bergholm (1969)  Erkko Kivikoski (1970)  Risto Jarva (1971)  Mikko Niskanen (1972)  Erkko Kivikoski, Rauni Mollberg ja Veikko Kerttula (1973)  Rauni Mollberg (1974)  Jaakko Pakkasvirta ja Veikko Kerttula (1975)  ei jaettu (1976)  Heikki Partanen, Katariina Lahti ja Riitta Rautoma (1977)  Risto Jarva ja Rauni Mollberg (1978)  Timo Linnasalo (1979) 
1980–1999:  ei jaettu (1980)  Pirjo Honkasalo, Pekka Lehto ja Erkko Kivikoski (1981)  Mikko Niskanen (1982)  Mika Kaurismäki (1983)  Heikki Partanen ja Tapio Suominen (1984)  Timo Humaloja (1985)  Matti Ijäs ja Rauni Mollberg (1986)  ei jaettu (1987)  Åke Lindman (1988)  Pekka Parikka (1989)  Pekka Parikka (1990)  Aki Kaurismäki (1991)  Mika Kaurismäki (1992)  Aki Kaurismäki (1993)  Veikko Aaltonen (1994)  Aleksi Mäkelä (1995)  Markku Pölönen 	(1996)  Aki Kaurismäki (1997)  Olli Saarela (1998)  Markku Pölönen (1999) 
2000–2019:  Olli Saarela (2000)  Olli Saarela (2001)  Jarmo Lampela (2002)  Aki Kaurismäki (2003)  Jarmo Lampela (2004)  Markku Pölönen (2005)  Aku Louhimies (2006)  Aku Louhimies (2007)  Petri Kotwica (2008)  Dome Karukoski (2009)  Klaus Härö (2010)  Dome Karukoski (2011)  Aki Kaurismäki (2012)  Maarit Lalli (2013)  Pirjo Honkasalo (2014)  Jukka-Pekka Valkeapää (2015)  Aleksi Salmenperä (2016)  Juho Kuosmanen (2017)  Antti-Jussi Annila (2018)  Aleksi Salmenperä (2019) 
2020–2039:  Miia Tervo (2020)  Zaida Bergroth (2021)  Juho Kuosmanen (2022) 
| n k Juho Kuosmanen |
| --- | --- |
Pitkät elokuvat (ohjaus):  Hymyilevä mies (2016)  Hytti nro 6 (2021) 
TV-sarjat (ohjaus):  Kakarat (2020) 
Lyhytelokuvat (ohjaus):  Galaxien Ritari (2006)  Kestomerkitsijät (2007)  Kaupunkilaisia (2008)  Taulukauppiaat (2010)  Romu-Mattila ja kaunis nainen (2012)  Hevoshullu (2013)  Salaviinanpolttajat (2017) 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Ritva  Elonet  Yle 
Muut:  IdRef
World War Z

| World War Z |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Marc Forster
Käsikirjoittaja:   Matt Carnahan  Drew Goddard  Damon Lindelof  J. Michael Straczynski 
Perustuu:  Max Brooksin romaaniin Sukupolvi Z: Zombisodan aikakirjat
Tuottaja:   Brad Pitt  Dede Gardner  Jeremy Kleiner  Ian Bryce 
Säveltäjä:  Marco Beltrami
Kuvaaja:   Ben Seresin  Robert Richardson 
Leikkaaja:   Roger Barton  Matt Chesse 
Tuotantosuunnittelija:  Nigel Phelps
Pukusuunnittelija:  Mayes C. Rubeo
Lavastaja:  Jennifer Williams
Pääosat:   Brad Pitt  Mireille Enos  James Badge Dale  Lucy Aharish 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Paramount Pictures Skydance Productions Hemisphere Media Capital GK Films Plan B Entertainment 2DUX²
Levittäjä:  Paramount Pictures UIP-Dunafilm Netflix
Ensi-ilta:   21. kesäkuuta 2013  19. heinäkuuta 2013
Kesto:  116 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  190 000 000 $
Tuotto:  540 007 876 $
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
World War Z on vuonna 2013 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen Marc Forsterin ohjaama kauhuelokuva. Sen pääosaa näyttelee Brad Pitt. Elokuva perustuu Max Brooksin vuonna 2006 julkaistuun romaaniin Sukupolvi Z: Zombisodan aikakirjat.
Juoni:
YK:n entinen tutkija Gerry Lane joutuu täydellisen katastrofin keskelle vaimonsa ja kahden tyttärensä kanssa. Nelikko evakuoidaan lentotukialukselle, jossa karmiva totuus alkaa paljastua: zombie-epidemia järisyttää koko maailmaa.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Brad Pitt  | … |  Gerry Lane   |
|  Mireille Enos  | … |  Karin Lane   |
|  Daniella Kertesz  | … |  Segen   |
|  James Badge Dale  | … |  kapteeni Speke   |
|  Ludi Boeken  | … |  Jurgen Warmbrunn   |
|  Fana Mokoena  | … |  Thierry Umutoni   |
|  Elyes Gabel  | … |  Andrew Fassbach   |
|  Sterling Jerins  | … |  Constance Lane   |
|  Abigail Hargrove  | … |  Rachel Lane   |
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Viralliset sivut (englanniksi)
World War Z Internet Movie Databasessa (englanniksi)
World War Z Box Office Mojossa (englanniksi)
World War Z Rotten Tomatoesissa (englanniksi)
World War Z Metacriticissä (englanniksi)
Aiheesta muualla > Arvostelut

Aleksi Salonen: World War Z  21.06.2013. Filmgoer.fi. Arkistoitu 4.12.2013. Viitattu 2.1.2014.
Marc Forsterin ohjaamat elokuvat
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
2000-luku: Everything Put Together (2000) · Monster’s Ball (2001) · Finding Neverland – tarinan lähteillä (2004) · Stay (2005) · Aidosti outoa  (2006) · Leijapoika (2007) · 007 Quantum of Solace (2008)
2010-luku: Machine Gun Preacher (2011) · World War Z (2013) · All I See Is You (2016) · Risto Reipas ja Nalle Puh (2018)
Ante Pavelić

| Ante Pavelić |
| --- | --- |

Itsenäisen Kroatian valtion Poglavnik
 10. huhtikuuta 1941 – 8. toukokuuta 1945  
Monarkki:  Tomislav II
Itsenäisen Kroatian valtion asevoimien ministeri
 4. tammikuuta 1943 – 2. syyskuuta 1943  
Edeltäjä:  Slavko Kvaternik
Seuraaja:  Miroslav Navratil
Itsenäisen Kroatian valtion ulkoministeri
 16. huhtikuuta 1941 – 9. kesäkuuta 1941  
Monarkki:  Tomislav II
Edeltäjä:  Virka perustettu
Seuraaja:  Mladen Lorković
Henkilötiedot
Syntynyt: 14. heinäkuuta 1889 Bradina, Hertsegovina, Itävalta-Unkari
Kuollut: 28. joulukuuta 1959 (70 vuotta) Madrid, Espanja
Ammatti:  poliitikko
Tiedot
Puolue:  Ustaša
 Nimikirjoitus
Ante Pavelić (14. heinäkuuta 1889 Bradina, Hertsegovina, Itävalta-Unkari – 28. joulukuuta 1959 Madrid, Espanja) oli kroatialaisen fasistisen Ustaša-liikkeen johtaja 1930-luvulla ja myöhemmin Kroatian johtaja toisessa maailmansodassa. Pavelić, joka nimesi itsensä ”johtajaksi” (poglavnik), oli yksi huomattavimpia natsi-Saksan sotilaallisen alkumenestyksen valtaan nostamia pikkuvaltioiden diktaattoreita. Hänen johtamansa Ustaša-liike vainosi ankarasti serbejä, juutalaisia, mustalaisia ja kommunisteja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ante Pavelić Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  SNAC  IdRef 
Adolf Hitler tervehtii Ante Pavelićia Berchtesgadenissa vuonna 1941.
Micky van de Ven

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Micky van de Ven
Syntymäaika: 19. huhtikuuta 2001 (ikä 23)
Syntymäpaikka: Wormer, Alankomaat
Pelipaikka: keskuspuolustaja
Pituus: 193 senttimetriä
Lempinimi: Micky Mouse
Seura
Seura: Tottenham Hotspur
Pelinumero: 37
Junioriseurat
–2013: WSV ’30 Wormer
2013–2019: FC Volendam
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2019–2021 | FC Volendam | 45 | (2) |
| 2021–2023 | VfL Wolfsburg | 38 | (1) |
| 2023– | Tottenham Hotspur | 34 | (3) |
Maajoukkue
| 2021–2023 | Alankomaat U21 | 11 | (0) |
| 2023– | Alankomaat | 10 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 20. lokakuuta 2024.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 20. lokakuuta 2024.
Micky van de Ven (s. 19. huhtikuuta 2001 Wormer) on alankomaalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Tottenham Hotspuria ja Alankomaiden maajoukkuetta.
Van de Ven on FC Volendamin kasvatti ja hän teki debyyttinsä joukkueessa lokakuussa 2019. Vuoden 2021 elokuussa hän siirtyi Saksan Bundesliigassa pelaavaan VfL Wolfsburgiin ja kesällä 2023 Tottenhamiin.
Van de Ven esiintyi Alankomaiden A-maajoukkueessa ensimmäistä kertaa lokakuussa 2023. Sitä ennen hän oli pelannut myös Alankomaiden alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa.