Volkswagen Transporter (T3)

| Volkswagen Transporter T3 |
| --- | --- |
 Volkswagen Transporter T3 -ikkunapakettiauto.
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Etelä-Afrikka  Itävalta  Saksa
Valmistaja:  Volkswagen
Konserni:  Volkswagen Group
Valmistusvuodet:  1979–1992, VWSA: -2002
Muut nimet:  Volkswagen T25 Volkswagen Vanagon; Volkswagen Microbus
Edeltäjä:  Volkswagen Transporter T2
Seuraaja:  Volkswagen Transporter T4
Teknisesti samankaltaisia:  Porsche B32
Tekniset tiedot
Henkilöluku:  2-9
Iskutilavuus:  1583-3711 cm³
Teho:  37–132 kW
Polttoaine:  bensiini diesel
Vetotapa:  takaveto neliveto
Mitat
Massa:  2,0-2,7 t
Pituus:  4570–4637 mm
Leveys:  1844 mm
Korkeus:  1735–2085 mm
Volkswagen Transporter T3 on "Typ 2":n eli Volkswagen Transporterin kolmannen sukupolven takamoottorilla varustettu ja taka- tai nelivetoinen malli, joka ensiesiteltiin vuonna 1979 ja jota valmistettiin vuosina 1979–2002. Vuodesta 1981 lähtien aluksi varustetasoa osoittanut Caravelle-nimi eriytettiin tarkoittamaan Transporterin tila-autoversioita. Transporterin tavara-autoja ei myyty Yhdysvalloissa, ja henkilö- tai matka-autot saivat Vanagon-nimen. Irlannissa ja Isossa-Britanniassa T3 kulki nimellä T25, ja Etelä-Afrikassa T3-mallisto kulki tila-autona Microbus- ja Caravelle-, tai tavara-autona Kombi- ja Van-nimillä. Typ 2 T3 on viimeinen VW:n klassisen taka- ja vastaiskumoottori-konseptin edustaja: kun edeltävien T1- ja T2-sukupolvien hintataso on haluttuina harraste- ja museoautoina  noussut jyrkästi, on myös vielä verrattain edullisen T3:nkin kysyntä lähtenyt edeltäjiensä vanavedessä nopeaan nousuun.
Edelliseen sukupolveen verrattuna korin mitat olivat kasvaneet tuntuvasti, ja alusta oli uudistettu kokonaan. Vuoteen 1983 asti malli oli varustettu T2-sukupolven tavoin ilmajäähdytteisillä bensiinimoottoreilla (vastaiskumoottorit), mutta vuodesta 1982 lähtien nämä korvautuivat asteittain tehokkaammilla vesijäähdytteisillä versioilla. Vuodesta 1981 oli tarjolla VW Golfin vesijäähdytteisestä rivimoottorista sovitettu diesel-vaihtoehto. Soveltuvia T3-malleja sai ensiasennuksena (tilauksen ohjauskoodi) myös ulkopuolisen Oettinger-yrityksen valmistamilla, VW:n toteutumatta jääneestä EA 128-henkilöautomallin huippuversiosta periytyvillä, jo VW-aikana vesijäähdytteiseksi muutetuilla kuusisylinterisillä, bensiinikäyttöisillä WBX6-vastaiskumoottoreilla (arvio 500-700 kpl). Porsche valmisti 9–20 kappaleen koesarjan T3-malleja omilla valmistenumeroillaan rekisteröitynä Porsche B32:ksi, joskin yritys luopui aiotusta B32:n sarjatuotannosta.
T3-mallien valmistus tapahtui 1979-1990 Saksan Hannoverissa, nelivetoisen T3-"Syncro":n 1984-1992 Itävallan Grazissa. Takavetoisten versioiden valmistus jatkui Etelä-Afrikassa vuodesta 1992 lähtien kesäkuuhun 2002 asti, jolloin se loppui osien saannin vaikeuksiin. Kuten aiemmin Euroopassa, olisi T3-malleille riittänyt kysyntää tuotannon päättyessä vielä Etelä-Afrikassakin. Nelivetoiset Syncro:t sekä diesel-moottorivaihtoehto olivat jääneet pois mallistosta tuotannon siirtyessä Etelä-Afrikan Uitenhageen. Erikoisuutena Transporter-malleja oli vuosina 1990-2002 yhtaikaisesti tuotannossa kolme sukupolvea: T2 Brasiliassa, T3 Itävallassa ja Etelä-Afrikassa, ja T4 Saksassa. Kokonaisvalmistusmäärä oli vuonna 1990 peräti 6,7 miljoonaa kappaletta (Volkswagen AG, ks. "Aiheesta muualla"), ja vuoden 2013 lopussa VW do Brasilin T2-tuotannon päättyessä Typ 2:n yhteenlasketun valmistusmäärän arvellaan tavoittaneen 10 miljoonaa kappaletta. Seuraaja, Transporter T4 ei enää kulje perinteikkäällä "Typ 2"-mallisarjatunnuksella.