stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Television kanavauudistus 1993

Television kanavauudistus 1993 oli Suomen televisiokanavien uudelleenjärjestely vuoden 1993 alussa. Uudistuksessa mainosrahoitteinen televisiotoiminta siirtyi omalle MTV3-kanavalleen, joka muodostettiin yhdistämällä MTV:n siihen asti Yleisradion kanavilla toimineet lähetykset ja MTV:n vuonna 1990 enemmistöomistukseensa saama Kolmoskanava. Yleisradio joutui nyt ensi kertaa todelliseen kilpailutilanteeseen MTV:n kanssa, kun ne siihen asti olivat jakaneet ohjelma-aikaa ja koordinoineet työnjakoa samoilla kanavilla. Ennen kanavauudistusta MTV:n roolina Yleisradion kanavilla oli tarjota viihdettä ja fiktiota Ylen oman tarjonnan painottuessa selvästi tietopuoliseen ohjelmistoon. Tilanne oli sama sekä Yle TV1- että Yle TV2 -kanavilla, jolloin kanavien ohjelmaprofiileissa ei juuri ollut eroa.
Taustaa

Yleisradion aloittaessa televisiotoimintaa 1950-luvun loppupuolella hyväksyttiin mainoksista saatavat tulot yhdeksi rahoituskeinoksi vähentämään lupamaksuihin kohdistuvaa painetta. Yle ulkoisti mainosrahoituksen hankinnan vuonna 1957 perustetulle Oy Mainos-TV-Reklam Ab:lle (vuodesta 1982 MTV Oy), jolle se vuokrasi lähetysaikaa. 1980-luvun alussa yleistyneiden erilaisten kaapeli- ja taivaskanavien sekä videonauhureiden pelättiin vievän Ylen ja MTV:n katsojia. Lisäksi MTV pelkäsi vuonna 1985 aloittaneiden paikallisradioiden uhkaavan sen mainosmyyntiä. Vastatoimena muuttunutta mediakenttää kohtaan Yle, MTV ja Nokia Oy perustivat Oy Kolmostelevisio Ab:n marraskuussa 1985. Kolmoskanava aloitti täysipainoiset lähetyksensä 1. syyskuuta 1987.
Syksyllä 1988 MTV alkoi olla taloudellisissa vaikeuksissa Kolmoskanavan kanssa mainosrahoista kilpailemisen ja mainosajan vähentyneen myynnin johdosta. Ratkaisuna ongelmaan sovittiin kesäkuussa 1989, että Kolmoskanava myydään MTV:lle tytäryhtiöksi, ja että MTV siirtyy lähettämään ohjelmiaan Kolmoskanavalle vuoteen 1993 mennessä.
Kanavauudistus

Kanavauudistus toteutui suunnitellusti uutenavuotena 1993. Kanavauudistus lisäsi vuoden ensimmäisinä viikkoina televisionkatselua, mutta pudotti rajusti Ylen katsojamääriä, kun taas uuden MTV3-kanavan osuus katsojista nousi 43 prosenttiin. Uuden kaupallisen kanavan uutuudenviehätyksen ohella syynä oli Ylen epäonnistuminen ohjelmistonsa uudistamisessa. TV1:n alkuiltojen sekavaksi ja väkinäiseksi koettu makasiiniohjelma Suomen Televisio sai paljon odotettua vähemmän katsojia, vain 150 000–300 000. Samoin tuttujen puoli yhdeksän iltauutisten muuttaminen klo 20–21 kestäväksi Uutistunniksi epäonnistui täysin, ja jo maaliskuussa 1993 iltauutiset palautettiin vanhalle paikalleen klo 20.30. Iltauutisten katsojamäärä palautui pian alle puolen miljoonan tasosta yli miljoonaan. Keväällä 1993 tehdyssä kyselyssä niukka enemmistö suomalaisista (54 %) piti kanavauudistusta sinänsä onnistuneena, mutta peräti 31 prosentin mielestä Ylen ykköskanavan ohjelmat olivat sen yhteydessä huonontuneet.
Huhtikuussa 1993 TV1:n kanavajohtaja Aarno Kaila esitteli korjaustoimenpiteenä uuden organisaatiomallin, jossa muun muassa Ere Kokkonen sai lähteä fiktiolinjan johdosta. Vuonna 1994 Ylen pääjohtaja Reino Paasilinna esikuntineen vaihdettiin toimitusjohtaja Arne Wessbergiin, joka nimitti Ylen uudessa 1. huhtikuuta 1994 voimaan astuneessa organisaatiossa koko televisiotoiminnan uudeksi johtajaksi entisten kanavajohtajien tilalle Kolmoskanavan nousuun saaneen Heikki Lehmuston. Yhden johtajan alaisuudessa TV1 ja TV2 alettiin profiloida toisistaan erottuviksi kanaviksi. Kakkoskanavan faktapainotteisuus alkoi vaihtua elokuviin, televisiosarjoihin sekä muihin viihde- ja harrastusohjelmiin.
Kirjallisuutta

Teemanumero tv-kanavauudistuksesta, Filmihullu 3/1993.
Kanavauudistuksen myötä syntynyt MTV3 nousi Suomen suosituimmaksi televisiokanavaksi. MTV3:n ensimmäisen kanavailmeen suunnitteli Brian McCallum McCallum Kennedy D'Auria-mainostoimistosta, ja uuden pöllön hänen kollegansa John Kennedy. McCallum suunnitteli myös lokakuussa 2005 käyttöön otetun ilmeen.
Tekniikan Maailma

| Tekniikan Maailma |
| --- | --- |

Entiset nimet:  Harrastelija
Lyhenne:  TM
Lehtityyppi:  aikakauslehti
Aihealue:  autot, tekniikka
Kustantaja:  Otavamedia
Julkaisija:  Otavamedia
ISSN:  ISSN 0355-4287
Levikki:  99 192 (2015)
Perustettu:  1953
Päätoimittaja:  Sami Rainisto
Sitoutuneisuus:  sitoutumaton
Kotikunta:  Helsinki
Kotimaa:  Suomi
Sivukoko:  217 × 280 mm
Ilmestymistiheys:  23 vuosittain
Kieli:  suomi
Aiheesta muualla
Tekniikan Maailma
Tekniikan Maailma (lyhenne TM) on Otavamedian julkaisema 23 kertaa vuodessa ilmestyvä yleistekninen aikakauslehti, jonka sisältö käsittelee autoaiheita ja muita tekniikan aiheita kuten viihde-elektroniikka, tietokoneet, mobiililaitteet, kamerat, urheiluvälineet, moottoripyörät ja tiede.
Lehti on tunnettu erityisesti testeistä ja vertailuista sekä koeajoista. Aikaisemmin Tekniikan Maailmassa oli monipuolisesti erilaisten laitteiden rakennusohjeita, mutta nyt rakentamisesta ja remontoinnista on saatavilla Otavamedian julkaisema erikoislehti nimeltään TM Rakennusmaailma. Tekniikanmaailma.fi -sivusto on luettavissa digilehtenä, joka toimii älypuhelimella, tabletilla ja tietokoneen nettiselaimella.
Historia

Tekniikan Maailma -nimellä lehti on ilmestynyt vuodesta 1953 lähtien. Sen edeltäjä oli vuonna 1945 aloittanut Harrastelija-lehti. Lehden perustaja Rauno Toivonen toimi 1980-luvun lopulle saakka sen päätoimittajana. Lehteä julkaisi aluksi Rauno Toivosen oma yritys, kunnes Urpo Lahtisen Lehtimiehet Oy osti sen vuonna 1969. 1970-luvun aikana Tekniikan Maailma nousi Pohjoismaiden suurimmaksi yleistekniseksi aikakauslehdeksi. Vuonna 1988 Lehtimiehet Oy myytiin Yhtyneet Kuvalehdet Oy:lle, ja Tekniikan Maailma seurasi mukana. Vuonna 1980 valmistui lehden oma testikeskus Helsingin Lauttasaareen.
Päätoimittajia

Rauno Toivonen 1953–1964
Matti Korjula 1965–1969
Rauno Toivonen 1969–1989
Mauri Salo 1990–1999
Martti Merilinna 1999–2009
Velimatti Honkanen 2009–2015
Raimo Haapaniemi 2015–2016
Reijo Ruokanen 2016–2024
Sami Rainisto 2024–
Autojen koeajotiet

Tekniikan Maailman autojen koeajotiet 1960 – 1970 luvulta, säännöllinen ’virallinen’ koeajoreitti ja Tie.selvennä
Tekniikan Maailma 12/2008 kirjoittaa säännöllisen koeajotien kulkeneen Turuntietä Nummelle ja siitä Hyönölään ja Pusulaan ja edelleen Marttilaan. Sitten Loukkuun Porintielle ja Portaalle sekä Myllykylän kautta Lautaportaalle. Lopuksi Ohtisen ja Kalvolan kautta Hämeenlinnantielle ja takaisin Helsinkiin.
Nykyisiä teitä, joiden numerot katsottu Maanmittauslaitoksen karttapaikka-palvelusta, vuonna 2022 kulkien säännöllinen koeajotie on alkanut siis Turuntietä pitkin, johon moottoritie valmistui Veikkolaan 1967 ja Nummenkylään 1971. Siitä koeajotie on jatkunut nykyistä tienumeroa 110 myöten Nummelle ja siitä tietä 125 eteenpäin. Sitten vähän matkaa tietä nro 280 Hyönölään, josta jatkuen tietä 127 Pusulaan. Siitä reitti on sitten jatkunut tietä 1280 Marttilaan ja samaa tienumeroa myöten Porintielle Loukkuun. TM 12/2008 ei kerro jatkuiko reitti Loukusta Portaalle tietä 2825 vai Porintietä  (tienro 2) ja sitten tietä 2824. Portaalta pääsee Myllykylään teitä 2823 ja 2821 lisäksi vähän matkaa kymppi-tietä. Myllykylä – Lautaporras väli tietä 2843 myöten. Lautaportaalla pikku matka tietä 283, josta sitten tietä 2846 Ohtiselle. Vähän ennen Kalvolaa tielle 2853, jota myöten Kalvolaan (ja Iittalaan). Ja lopuksi nykyistä tienumeroa 130 myöten Helsinkiin.  Hämeenlinna – Helsinki moottoritie valmistui 1992.
Sitten Tien reitti, Tie kirjoitetaan isolla T:llä. Tämä reitti on toiminut epävirallisena, ’salaisena’ ja nopeammin saavutettavan koeajoreittinä kuin TM:n virallinen koeajolenkki. Tie on julkistettu 22.8.2007 ja siitä kertoo TM 12/2008. Tien reitti on alkanut nykyisiä teitä myöten Hangontieltä (tienro 51) tietä 1130 Kauklahden ja Järvikylän kautta Lapinkylään, jossa Tie on jatkunut saman numeroista (1130) tietä myöten Evitskogin kautta lähelle Siuntiota. Siuntioon on käännytty tietä 115 pitkin ja jatkettu Hangontielle, jota myöten takaisin. Joskus Tie:n reitti on jatkunut nykyistä tietä 1130 myöten Virkkalan viereen tielle 112, jota ja tietä 186 myöten ja Hangontien kautta takaisin.
TM:n Tie artikkeliin liittyy myös toimittaja Mauri Salon (sittemmin myös päätoimittaja) kehittämä hyvän auton laskentakaava (TM:n artikkelin mukaan se kulkee myös ’Murin Formulan’ nimellä), kaava esitetään myös ’Alfa Romeo Suomessa’ kirjassa. Kaava sanoo, että hyvässä autossa levyjarrujen, kaasuttimien kurkkujen, yläpuolisten nokka-akseleiden ja eteenpäin vievien vaihteiden summan täytyy olla vähintään 15. Tämä kaava on kehitetty 1960-luvun lopulla. Esimerkkinä tällaisesta autosta mainitaan Alfa Romeo Giulia 1600 T.I. Super.
Aiheesta muualla

Tekniikan Maailman kotisivut
Tengeliö

Tengeliö on kylä Ylitornion kunnassa, Lapin maakunnassa. Se sijaitsee Aavasaksanvaaran etelärinteen juurella. Kylässä sijaitsee esimerkiksi Portimokosken vesivoimalaitos, joka on rakennettu kylän läpi virtaavaan Tengeliönjokeen.
Tengeliössä seututie 930 Mellakosken kautta Muurolaan kääntyy oikealle, ja seututie 932 Raanujärvelle jatkuu suoraan. Tengeliöstä pääsee myös Alkkulaan pääosin sorapintaista Kopanmäentietä pitkin. Kylältä lähtee myös pohjoiseen sorapintainen tie, joka kulkee Aittamaan kautta valtatielle 21.
Kirjallisuutta

Hasa, Erkki: Tengeliöläiset aikojen saatossa. Pohjan väylä, 2007. ISBN 978-952-5271-65-2.
Luettelo Norjan puolueista

Tämä artikkeli on luettelo Norjan puolueista.
Nykyiset suurkäräjäpuolueet

Suurkäräjien suurin puolue on suurkäräjävaalien 2017 jälkeen poliittiseen keskusta-vasemmistoon lukeutuva Työväenpuolue.
| Puolue> Nimi | Puolue> Nimi | Puolue> Lyhenne | Politiikka> Puheenjohtaja | Politiikka> Asemointi | Politiikka> Ideologia | Jäsenet> Suurkäräjät | Jäsenet> Kunnanvaltuustot | Jäsenet>  | Jäsenet>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Työväenpuolue | AP | Jonas Gahr Støre | keskusta-vasemmisto | sosiaalidemokratia | 49 / 169  | 2 583 / 9 344  |  |  |
|  | Høyre | H | Erna Solberg | keskusta-oikeisto | konservatismi, liberaalikonservatismi | 45 / 169  | 1 488 / 9 344  |  |  |
|  | Edistyspuolue | FrP | Sylvi Listhaug | oikeisto | nationalismi, liberalismi | 27 / 169  | 701 / 9 344  |  |  |
|  | Keskustapuolue | Sp | Trygve Slagsvold Vedum | keskusta | agrarismi, EU-kriittisyys | 19 / 169  | 2 265 / 9 344  |  |  |
|  | Sosialistinen vasemmistopuolue | SV | Audun Lysbakken | vasemmisto | demokraattinen sosialismi, ekososialismi | 11 / 169  | 458 / 9 344  |  |  |
|  | Venstre | V | Guri Melby | keskusta | liberalismi, sosiaaliliberalismi | 8 / 169  | 264 / 9 344  |  |  |
|  | Kristillinen kansanpuolue | KrF | Kjell Ingolf Ropstad | keskusta-oikeisto | kristillisdemokratia, arvokonservatismi | 8 / 169  | 412 / 9 344  |  |  |
|  | Ympäristöpuolue vihreät | MDG | Une Aina Bastholm | keskusta-vasemmisto | vihreä liike | 1 / 169  | 310 / 9 344  |  |  |
Parlamentin ulkopuoliset puolueet

Demokraatit (Norja) (Demokratene)
Eläkeläisten puolue (Pensionistpartiet)
Isänmaan puolue (Fedrelandspartiet)
Kansallinen liitto (Norja) (Nasjonal Alliansen)
Kristillinen kokoomuspuolue (Kristent Samlingsparti)
Kristillinen konservatiivipuolue (Kristent Konservativt Parti)
Läänien ympäristö- ja solidaarisuuslistat (Fylkeslistene for Miljø og Solidaritet)
Norjan kommunistinen puolue (Norges Kommunistiske Parti)
Kansanpuolue (Norja) (Norsk Folkeparti)lähde?
Luonnonlain puolue (Norja) (Naturlovpartiet)
Piraattipuolue (Norja) (Pirat)
Poliittinen puolue (Norja) (Det Politiske Parti)
Punaiset (Norja) (Rødt)
Rannikkopuolue (Kystpartiet)
Saamelaispuolue (Sámeálbmot Belodat, Samefolkets Parti)
Sitoutumaton rannikko- ja maaseutupuolue (Tverrpolitisk Kyst- og distriktsparti)
Sosiaalidemokraatit (Norja) (Socialdemokratene)
Uusi liberaalipuolue (Det Liberale Folkepartiet)
Yhteiskuntapuolue (Samfunnspartiet)
Lakkautetut puolueet

Frisinnede Venstre
Nasjonal Samling
Moderate Venstre
Keskusta (norjalainen puolue) (Centrum) lähde?
Kokoomuspuolue (Norja) (Samlingspartiet)
Liberaalinen kansanpuolue (Norja, 1972) (Det Liberale Folkeparti)
Maltillinen vasemmisto (Moderate Venstre)
Norjan sosiaalidemokraattinen työväenpuolue (Norges Socialdemokratiske Arbeiderparti)
Punainen vaaliliitto (Rød Valgallianse)
Radikaalinen kansanpuolue (Norja) (Radikale Folkeparti)
Työväen kommunistinen puolue (Arbeidernes Kommunistparti)
Työläisdemokraatit (Arbeiderdemokratene)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Norjan suurlähetystön sivusto puolueista (Arkistoitu – Internet Archive)
| n k  Norjan puolueet |
| --- | --- |
Suurkäräjät:  Työväenpuolue (48)  Høyre (36)  Keskustapuolue (28)  Edistyspuolue (21)  Sosialistinen vasemmistopuolue (13)  Venstre (8)  Punaiset (8)  Kristillinen kansanpuolue (3)  Vihreät (3)
Quentin Tarantino

| Quentin Tarantino |
| --- | --- |
 Tarantino San Diegon Comic-Conissa vuonna 2015.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Quentin Jerome Tarantino
Syntynyt: 27. maaliskuuta 1963 (ikä 61) Knoxville, Tennessee, Yhdysvallat
Ammatti:  elokuvaohjaaja, elokuvakäsikirjoittaja, elokuvatuottaja, näyttelijä, elokuvakriitikko
Puoliso:  Daniella Tarantino (vih. 2018)
Ohjaaja
Aktiivisena:  1988–
Tunnetuimmat ohjaukset:   Reservoir Dogs  Pulp Fiction  Jackie Brown  Kill Bill  Kunniattomat paskiaiset  Django Unchained  The Hateful Eight  Once Upon a Time in Hollywood 
 Nimikirjoitus
Palkinnot
 Parhaan alkuperäisen käsikirjoituksen Oscar  1994 Pulp Fiction – Tarinoita väkivallasta  2012 Django Unchained Parhaan käsikirjoituksen Golden Globe  1994 Pulp Fiction – Tarinoita väkivallasta  2012 Django Unchained 2019 Once Upon a Time in Hollywood 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Allmovie
Quentin Jerome Tarantino (s. 27. maaliskuuta 1963 Knoxville, Tennessee) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja, -käsikirjoittaja, -tuottaja, näyttelijä ja kriitikko. Hänen elokuviaan yhdistää aikatasoilla leikkiminen, viittaukset vanhoihin elokuviin, pitkät otokset, pitkät dialogit, musta huumori ja tyylitelty väkivalta.
Tarantinon läpimurtoelokuva on Pulp Fiction (1994), josta hän sai ensimmäisen kahdesta parhaan alkuperäisen käsikirjoituksen Oscar-palkinnostaan. Tarantino on ohjannut yhdeksän elokuvaa, joskin Kill Bill julkaistiin pituutensa vuoksi kahtena erillisenä elokuvana. Hän on myös näytellyt useassa elokuvassa ja televisiosarjassa.
Elokuvaura > 2000-luku

Tarantino alkoi Jackie Brownin jälkeen käsikirjoittaa Kill Billiä, jonka ajatuksen hän oli kehitellyt jo Pulp Fictionin teon aikaan yhdessä Uma Thurmanin kanssa. Elokuva kertoo kostotarinan, jossa sekoitetaan monia eri lajityyppejä: samurai-eepoksia, yakuza-elokuvia, hongkongilaisia taisteluelokuvia ja spagettiwesternejä. Tarantino kuvasi nyt ensi kertaa ulkomailla, muun muassa Japanissa, Hongkongissa ja Kiinassa, koska halusi aasialaisia vaikutteita. Hän esimerkiksi kuvasi taistelukohtaukset hongkongilaiseen tapaan aikajärjestyksessä. Alun perin yli kolmetuntinen elokuva jaettiin kaksiosaiseksi: Kill Bill: Volume 1 (2003) ja Kill Bill: Volume 2 (2004). Eepos ei saanut Oscar-ehdokkuuksia, mutta Tarantino valittiin vuonna 2004 Cannesissa tuomariston puheenjohtajaksi nuorimpana ohjaajana koko elokuvajuhlien historiassa.
Tarantino oli ystävystynyt nuoren ohjaajan Robert Rodriguezin kanssa Toronton elokuvajuhlilla 1992. Sen jälkeen he työskentelivät useasti yhdessä. Kaksikon ensimmäisiä yhteistöitä olivat Neljä huonetta (1995, molemmat kirjoittivat ja ohjasivat omat jaksonsa elokuvasta) ja Hämärästä aamunkoittoon (1996, Tarantino kirjoitti, Rodriguez ohjasi). Rodriguez sävelsi Tarantinon elokuvaan Kill Bill: Volume 2 musiikin nimellisellä dollarin palkkiolla, ja vastapalveluksena Tarantino ohjasi samalla palkalla yhden kohtauksen Rodriguezin Sin Cityyn (2005). Elokuvaan Grindhouse miehet ohjasivat ja käsikirjoittavat oman osansa, Tarantino osan Grindhouse: Death Proof (2007). Yli kolmituntinen kokonaisuus ei menestynyt hyvin Yhdysvalloissa. Tarantino arveli syyksi elokuvien pituutta sekä sitä, ettei yleisö tuntenut grindhouse-kulttuuria niin hyvin kuin hän oli olettanut. Euroopassa elokuva esitettiin kahtena erillisenä puolitoistatuntisena elokuvana, mutta sen katsojaluvut jäivät sielläkin vaatimattomiksi. Tarantino on kutsunut Grindhousea vähäpätöisimmäksi elokuvakseen.
Vuonna 2004 Tarantino palasi toiseen maailmansotaan sijoittuvan spagettiwesternmäisen Kunniattomat paskiaiset -aiheen pariin. Hän oli alkanut käsikirjoittaa tarinaa jo vuonna 1998, mutta se oli jäänyt sivuun Kill Billin ajaksi. Tarantino oli aluksi aikonut pysyttäytyä historiallisissa tosiasioissa, mutta tarinasta tuli toden ja fiktion sekoitus. Tarantino suunnitteli käsikirjoituksesta ensin minisarjaa televisioon, sillä hän pelkäsi ryhtyä ohjaamaan toista suurta elokuvaeeposta heti Kill Billin jälkeen. Kunniattomat paskiaiset (2009) kuvattiin Euroopassa, suuri osa näyttelijöistä oli saksalaisia, ja elokuvassa puhutaan useaa kieltä. Elokuva oli suurmenestys, ja Tarantino oli siitä ehdolla parhaan ohjauksen ja alkuperäiskäsikirjoituksen Oscar-palkintojen saajaksi.
Elokuvaura > 2010-luku

Django Unchained (2012) on Tarantinon kunnianosoitus spagettiwesternien ohjaaja Sergio Leonelle. Hän sijoitti elokuvansa Yhdysvaltain sisällissotaa edeltäneeseen aikaan ja otti siinä kantaa orjien riistoon. Elokuva on kostotarina ja jälleen hyvin väkivaltainen. Se tuotti koko maailmassa yhteensä 425 miljoonaa dollaria, ja se on Tarantinon uran suurin myyntimenestys. Django Unchained toi Tarantinolle Oscarin parhaasta alkuperäiskäsikirjoituksesta. Tarantinon ohjaustyö The Hateful Eight (2015), jota hän sanoo kahdeksanneksi ohjaustyökseen, kertoo 1800-luvulle sijoittuvan tarinan kahdeksasta erilaisesta ihmisestä, jotka lumimyrsky on vanginnut postivaunuasemalle. Tarantino kuvasi elokuvan harvinaisella erikoisleveällä Ultra Panavision 70 -formaatilla.
Tarantino on sanonut vuodesta 2012 lähtien aikovansa lopettaa elokuvien ohjaamisen kymmenennen elokuvansa jälkeen. Viimeisen elokuvansa jälkeen hän aikoo kirjoittaa romaaneja ja tehdä teatteria.
Tarantinon yhdeksäs elokuva Once Upon a Time in Hollywood sai ensi-iltansa heinäkuussa 2019. Elokuva kertoo kahdesta televisionäyttelijästä Hollywoodissa sen kulta-ajan viimeisinä vuosina. Elokuvassa käsitellään myös näyttelijä Sharon Taten murhaa. Tarantinon mukaan elokuva on tyylillisesti ja juoneltaan Tarantinon aiemmista elokuvista lähimpänä Pulp Fictionia.
Elokuvaura > 2020-luku

Tarantinon kymmenennen elokuvan The Movie Critic oli alkujaan tarkoitus kertoa kuvitteelliseen The Popstar Pages -pornolehteen kirjoittavasta elokuvakriitikosta. Tarina olisi pohjautunut 1970-luvulla kirjoittaneeseen oikeaan elokuvakriitikkoon. Tarantinon uutisoitiin kuitenkin hylänneen projektin ja alkaneen suunnitella kokonaan toista elokuvaa.
Elokuvaura > 2020-luku > Muuta

Tarantino olisi halunnut ohjata Ian Flemingin romaanin Casino Royale. Hän yritti saada oikeudet teokseen ensimmäisen kerran jo 90-luvulla. Studio ei kuitenkaan innostunut silloin eikä myöhemminkään hänen ideastaan. Tarantinon Casino Royale olisi ollut mustavalkoinen, ja James Bondia olisi esittänyt hänen suosikkinsa Pierce Brosnan, joka puolestaan oli kiinnostunut Tarantinon versiosta.
Jälkeenpäin, kun Casino Royale lopulta tehtiin elokuvaksi vuonna 2006, Tarantino on ilmaissut, että hän on syy sen olemassaololle. Casino Royale oltiin aikaisemmin todettu mahdottomaksi filmata, ja Tarantino kokee, että hänen julkisesti esiin tuomansa kiinnostus sai lopulta studion muuttamaan mieltään.
Ominaispiirteitä > Aiheet ja rakenne

Tarantinon elokuvissa on joskus epälineaarinen rakenne, eli kohtauksia ei näytetä aikajärjestyksessä vaan sekajärjestyksessä ja takaumin. Hahmot käyvät usein pitkiä ja nokkelia vuoropuheluja aiheista, jotka eivät näytä liittyvän elokuvan juoneen mutta saattavat paljastaa asioita hahmojen luonteesta. Tarantinon elokuvissa on paljon veristä väkivaltaa, joka on usein tyyliteltyä ja epärealistista.
Tarantinon elokuvien kerronnalliset ratkaisut, visuaalinen maailma ja ääniraita vilisevät viittauksia populaarikulttuuriin ja elokuvahistoriaan. Tarantino myös lainailee unohduksiin jääneistä elokuvan tyyleistä. Etenkin ensimmäisten elokuviensa päärooleissa hän käytti 1970-luvulla suosionsa huipulla olleita näyttelijöitä, kuten John Travoltaa, Kurt Russellia, Pam Grieriä ja Robert Forsteria.
Ominaispiirteitä > Kuvaus

Tarantino kuvaa elokuvansa filmille ja vihaa digitaalista elokuvausta. Hän ei koskaan käytä tietokoneella luotuja visuaalisia erikoistehosteita.
Tuotesijoittelun välttämiseksi Tarantino on keksinyt useita kuvitteellisia tuotemerkkejä elokuviinsa: Red Apple Cigarettes, Big Kahuna Burger, Acuña Boys Tex-Mex Food, Tenku Brand Beer, K-Billy, G.O. Juice, Teriyaki Donut ja Jack Rabbit Slim’s.
Ominaispiirteitä > Tunnusmerkkejä

Tarantinon elokuvissa on visuaalisia tunnusmerkkejä, joita hän käyttää usein. Hänen hahmonsa käyttävät usein Tarantinon 1960- ja 1970-lukujen elokuvissa näkemiä vaatteita. Hänen jokaisessa elokuvassaan on ollut kohtaus, jossa matalalla oleva kamera on kuvannut ylöspäin. Kuvakulmalla Tarantino korostaa kuvattujen hahmojen tärkeyttä ja valtaa. Tämän kuvakulman muunnelma on Tarantinon usein kuvaama ”takakonttikohtaus”, jossa kamera kuvaa auton sisäpuolelta hahmoja, jotka avaavat auton takakontin.
Ominaispiirteitä > Musiikki

Tarantinon elokuvien ääniraidat ovat maineikkaita. Toisin kuin yleensä, ohjaaja ei käytä elokuvaa varten tehtyjä alkuperäissävellyksiä (poikkeuksena The Hateful Eight, johon Ennio Morricone sävelsi musiikin) tai valjasta teoksiaan tuoreiden hittien markkinointiin. Sen sijaan hän ammentaa runsaasti 1900-luvun jälkipuoliskon populaarimusiikista. Erityisasemassa on yhdysvaltalainen populaarimusiikki, tyylillisinä esimerkkeinä motown, soul, funk ja surf. Toisaalta Tarantino on hyödyntänyt elokuvissaan myös muun muassa japanilaista iskelmää ja spagettiwesterneistä tuttuja sävellyksiä. Tarantino-elokuvien soundtrackit sisältävät usein eilispäivän hittejä, jo unohdettujen artistien sävellyksiä ja uudempaakin marginaalimusiikkia. Tarantinon elokuvaan pääsy on mahdollistanut myös joidenkin artistien hetkellisen uran elpymisen, kuten vaikkapa Pulp Fictionista tutun ”Misirlou”-kappaleen esittäneen Dick Dalen tapauksessa kävi. Tarantinon taipumusta lainata menneestä ja viljellä viittauksia populaarimusiikin historiaan voi verrata Tarantinon tapaan lainata unohduksiin jääneistä elokuvan tyyleistä.
Ominaispiirteitä > Näyttelijät Tarantinon elokuvissa

| Näyttelijä | Reservoir Dogs (1992) | Pulp Fiction (1994) | Jackie Brown (1997) | Kill Bill: Volume 1 (2003) | Kill Bill: Volume 2 (2004) | Death Proof (2007) | Kunniattomat paskiaiset (2009) | Django Unchained (2012) | The Hateful Eight (2015) | Once Upon a Time in Hollywood (2019) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
Samuel L. Jackson: 
Michael Madsen: 
Tim Roth: 
Harvey Keitel: 
David Steen: 
Uma Thurman: 
| Zoë Bell |  |  |  | † | † |  | † |  |  |  |
James Parks: 
Michael Parks: 
Jonathan Loughran: 
Michael Bowen: 
Sid Haig: 
Michael Bacall: 
Eli Roth: 
Julie Dreyfus: 
Omar Doom: 
Kurt Russell: 
Monica Staggs: 
Brad Pitt: 
Leonardo DiCaprio: 
Bruce Dern: 
Christoph Waltz: 
Craig Stark: 
Walton Goggins: 
Steve Buscemi: 
James Remar: 
Perla Haney-Jardine: 
Bo Svenson: 
Jacky Ido: 
†: sijaisnäyttelijänä
Näyttelijänä

Tarantino on usein kirjoittanut itselleen pienehkön roolin omiin elokuviinsa. Niiden lisäksi hän on näytellyt muiden ohjaamissa elokuvissa ja joissain televisiosarjojen jaksoissa. Tarantino on kertonut haluavansa olla vakavasti otettava näyttelijä eikä vain ohjaaja, joka näyttelee huvikseen omissa elokuvissaan. Vuonna 1998 Tarantino vieraili Broadwaylla, jossa hän näytteli pääosaa näytelmässä Wait Until Dark. Teatterikriitikot lyttäsivät Tarantinon suorituksen.