stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Aripipratsoli
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
PubChem: Aripiprazole (englanniksi)
DrugBank: Aripiprazole (englanniksi)
Terveysportti
Lääkeinfo.fi
Human Metabolome Database: Aripiprazole (englanniksi)
KEGG: Aripiprazole (englanniksi)
ChemBlink: Aripiprazole (englanniksi)
näytä
keskustele
Antipsykootit ()
| --- | --- |
Butyrofenonijohdokset:  benperidoli |  bromiperidoli |  droperidoli |  fluanisoni |  haloperidoli |  melperoni |  moperoni | pipamperoni | trifluperidoli
Fentiatsiinijohdokset:  butaperatsiini |  diksyratsiini |  flufenatsiini |  klooripromatsiini |  levomepromatsiini | mesoridatsiini |  peratsiini |  perfenatsiini |  perisiatsiini | pipotiatsiini | proklooriperatsiini |  promatsiini |  sulforidatsiini |  tioridatsiini |  tiopropatsaatti |  tioproperatsiini |  trifluoperatsiini |  triflupromatsiini
Muut tyypilliset antipsykootit:  klooriprotikseeni |  flupentiksoli |  klopentiksoli |  loksapiini |  molindoni |  pimotsidi |  tiotikseeni |  tsuklopentiksoli
Toisen sukupolven antipsykootit:  amisulpridi |  asenapiini | iloperidoni | ketiapiini |  klotsapiini |  lumateperoni  | lurasidoni | mosapramiini | olantsapiini |  paliperidoni |  perospironi |  risperidoni | sertindoli |  sulpiridi |  tsiprasidoni |  tsotepiini
Kolmannen sukupolven antipsykootit:  aripipratsoli |  brekspipratsoli | karipratsiini
Ville Heinola

| Ville Heinola |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 2. maaliskuuta 2001 (ikä 23) Honkajoki, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Hene, Viba
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  182 cm
Paino:  82 kg
Seura
Seura:  Winnipeg Jets
Sarja:  NHL
Pelinumero:  14
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2018–
Aik. seurat:  Lukko (SML)
NHL-varaus:  20. varaus, 2019 Winnipeg Jets
Ville Heinola (s. 2. maaliskuuta 2001 Honkajoki) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa NHL-seura Winnipeg Jetsissä. Häntä on yleisesti pidetty yhtenä ikäluokkansa lupaavimmista pelaajista Suomessa. Jets varasi Heinolan ensimmäisellä kierroksella 20. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2019.
Ura > Seuraura

Honkajoelta kotoisin oleva Heinola on Kankaanpään Jääkarhujen (KJK:n) kasvatti. Hän oli kaudella 2015–2016 C-nuorten Mestiskarsinnoissa joukkueensa paras syöttäjä ja tehokkain puolustaja tehoilla 7+11=18. Heinola siirtyi kesken kauden Porin Ässien C-nuoriin, joiden eniten maaleja tehnyt puolustaja hän oli seitsemällä osumallaan. Kaudella 2017–2018 Heinola oli B-nuorten SM-sarjan runkosarjassa pelipaikastaan huolimatta Ässien paras pistemies ja syöttäjä tehoilla 6+16=22. Hän pelasi suurimman osan kaudestaan seuran A-nuorissa.
Huhtikuussa 2018 Heinola teki kolmivuotisen SM-liigasopimuksen Rauman Lukon kanssa. Syyskuussa seura lainasi hänet toistaiseksi voimassa olevalla sopimuksella Mestis-joukkue Savonlinnan Pallokerhoon, mutta jo ennen Mestis-kauden alkua Lukko kutsui Heinolan takaisin vahvuuteensa. Hän teki joukkueessa SM-liigadebyyttinsä kauden 2018–2019 viidennellä kierroksella 26. syyskuuta 3–4-vierasvoitossa Tapparaa vastaan. Heinolalle ja toiselle debytantille, Antti Palojärvelle avautui paikka Lukon kokoonpanosta, kun valmennusjohto halusi lepuuttaa Janne Niskalaa ja Jyri Marttista viikonlopun peleihin. Heinola merkittiin joukkueen kakkospuolustajapariin Roni Seväsen viereen. Hän sai ottelussa jääaikaa 15.45 minuuttia ja hän keräsi teholukeman +2. Liigauransa avausmaalin Heinola teki 23. marraskuuta 2018 kahden miehen ylivoimalla paikallisvastustaja Porin Ässiä vastaan. Hän keräsi ottelussa myös yhden syöttöpisteen Arttu Ilomäen tekemään maaliin. Samu Isosalo valitsi Heinolan ottelun Alumnien tähtien kakkostähdeksi.
Kaikkiaan Heinolan tulokaskausi 2018–2019 toi 34 runkosarjaottelussa tehot 2+12=14 ja seitsemässä playoff-ottelussa tehot 1+3=4. Hänen kauteensa mahtui myös yli kuukauden mittainen poissaolo alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa tulleen polvivamman vuoksi. Heinola jakoi runkosarjassa Lukon sisäisen tehotilaston voiton Justin Danforthin kanssa lukemalla +7. Hän teki liigauransa ensimmäisen playoff-maalin ensimmäisen kierroksen kolmannessa ottelussa 19. maaliskuuta 2019 JYPiä vastaan. Heinolan osuma jäi Lukon 4–1-voittoon päättyneen ottelun ratkaisumaaliksi ja se ratkaisi joukkueelle puolivälieräpaikan. Hän oli ehdolla SM-liigan vuoden tulokkaalle myönnettävän Jarmo Wasaman muistopalkinnon voittajaksi, mutta palkinnon vei lopulta TPS:n Kaapo Kakko.
Ura > Seuraura > Winnipeg Jets – NHL (2019–)

Winnipeg Jets varasi Heinolan ensimmäisellä kierroksella 20. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2019. Heinäkuussa hän teki seuran kanssa kolmivuotisen tulokassopimuksen. Heinolan kausipalkka NHL:ssä on 925 000 dollaria. Hän otti harjoitusleirin päätteeksi varsin yllättäen paikan Jetsin NHL-kauden 2019–2020 avauskokoonpanosta. Heinola teki näin ollen NHL-debyyttinsä runkosarjan avauskierroksella 3. lokakuuta 2019 vieraissa New York Rangersia vastaan. Hänet merkittiin Jetsin kakkospuolustajapariin Neal Pionkin viereen. Heinola sai ottelussa jääaikaa 18.24 minuuttia ja hän keräsi myös yhden syöttöpisteen oltuaan kakkossyöttäjänä Blake Wheelerin tekemään maaliin. Heinolasta ja vastustajajoukkueessa pelanneesta Kaapo Kakosta tuli NHL:n ensimmäiset vuonna 2001 syntyneet pelaajat. Heinolasta tuli näin ollen ikäluokkansa ensimmäinen tehopisteen tehnyt pelaaja NHL:ssä. Hänestä tuli myös nykyisen Jetsin seurahistorian toiseksi nuorin tehopisteen tehnyt pelaaja Patrik Laineen jälkeen 18 vuoden ja 215 päivän ikäisenä. Hänestä tuli myös kaikkien aikojen kolmas 18-vuotiaana NHL:ssä debytoinut suomalaispuolustaja Aki Bergin ja Rasmus Ristolaisen jälkeen. Heinola teki NHL-uransa avausmaalin neljännessä ottelussaan 8. lokakuuta 2019, kun Winnipeg Jets kaatoi Pittsburgh Penguinsin vieraissa lukemin 4–1. Heinolasta tuli 18 vuoden ja 247 päivän ikäisenä Winnipeg Jetsin seurahistorian nuorin maalin tehnyt puolustaja. Jetsissa tai sitä edeltäneessä Atlanta Thrashersissa 18-vuotiaana maalin on onnistunut tekemään aiemmin vain Zach Bogosian. Heinola keräsi ottelusta myös teholukeman +3.
Kahdeksan pelaamansa ottelun jälkeen Heinola oli tehnyt viisi (1+4) tehopistettä. Hänestä tuli ensimmäinen alle 19-vuotias puolustaja vajaaseen 25 vuoteen, joka on onnistunut tekemään vähintään viisi tehopistettä uransa kahdeksassa ensimmäisessä NHL-ottelussa. Edellisen kerran saavutukseen ylsi Oleg Tverdovski kaudella 1994–1995. Heinola seurasi kaksi seuraavaa ottelua katsomosta, kunnes lokakuun 2019 lopulla Jets lähetti hänet AHL-joukkue Manitoba Moosen vahvuuteen. Heinola pelasi siellä kolme ottelua tehden yhden syöttöpisteen, kunnes marraskuussa Jets lainasi hänet loppukaudeksi Rauman Lukon SM-liigajoukkueeseen. Heinola ei kuitenkaan onnistunut nousemaan Lukossa aiemmin nähtyyn vireeseensä, minkä lisäksi hän kärsi loukkaantumisista. Heinola teki lopulta 29 ottelussa vain seitsemän syöttöpistettä.
Elokuussa 2020 Winnipeg Jets lainasi Heinolan kaudeksi 2020–2021 Lukkoon toistaiseksi voimassa olevalla sopimuksella. Tammikuussa 2021 Heinola liittyi Winnipeg Jetsin harjoitusleirille, ja hänet määrättiin kauden alussa AHL-joukkue Manitoba Mooseen. Hänet nostettiin Jetsin kokoonpanoon 18. tammikuuta 2021 ja hän pelasi toisen kautensa ensimmäisen ottelun NHL:ssä 21. tammikuuta Ottawa Senatorsia vastaan Jetsin voittaessa maalein 4–1.
Heinäkuussa 2024 Heinola solmi Jetsin kanssa kaksivuotisen ja yhteensä 1,6 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen.
Ura > Maajoukkueura

| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Kanada 2019 | jääkiekko |  |
|  Pronssia | Kanada 2021 | jääkiekko |  |
Vuonna 2016 Heinola valittiin kaikkien aikojen ensimmäisenä Kankaanpään Jääkarhujen pelaajana Pohjola-leirin maajoukkue-ehdokkaaksi.
Heinola pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2019, 2020 ja 2021, joista ensimmäinen turnaus päättyi maailmanmestaruuteen ja viimeisin pronssiin. Hänet valittiin vuoden 2019 turnauksessa Slovakiaa vastaan pelatun alkulohkon ottelun päätteeksi Suomen ottelun parhaaksi pelaajaksi. Heinolan turnaus päättyi kuitenkin puolivälieräotteluun Kanadaa vastaan, kun hän loukkasi polvensa jouduttuaan Max Comtois'n taklaamaksi. Heinola valittiin vuoden 2021 turnauksen tähdistökentälliseen. Valmennus valitsi hänet Suomen turnauksen yhdeksi kolmesta parhaasta pelaajasta. Heinola valittiin myös Ruotsia vastaan pelatun puolivälieräottelun päätteeksi joukkueensa ottelun parhaaksi pelaajaksi.
Heinola pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2019. Hänet valittiin myös Suomen alle 18-vuotiaiden MM-leiriryhmään vuoden 2018 turnaukseen, mutta hän putosi viimeisten joukossa lopullisesta kisajoukkueesta. Heinola pelasi myös alle 18-vuotiaiden Hlinka Gretzky Cupissa vuonna 2018. Hän pelasi myös World U-17 Hockey Challengessa vuonna 2017. Yhteensä Heinola on pelannut 31 nuorten ja 46 poikien maaottelua.
Pelityyli

The Sports Forecaster -sivuston mukaan Heinola on liikkuva ja lahjakas all around -puolustaja, joka liikuttaa kiekkoa hyvin ja on ketterä. Hän on jo todistanut pärjäävänsä miesten peleissä. Heinola kykenee pelaamaan isoja jääaikoja ja missä tahansa pelitilanteessa, sillä hän pelaa omassa puolustuspäässä kypsästi ja luotettavasti. Heinola ei ole kuitenkaan kovin isokokoinen, mikä saattaa lisätä hänen loukkaantumisriskiään. Heinolan tulee lisätä myös fyysistä voimaa menestyäkseen NHL:ssä.
Muuta

Heinola on pelannut myös pesäpalloa Kankaanpään Mailan junioreissa, jossa hän voitti C-poikien Suomenmestaruuden vuonna 2016.
Stephenson

Stephenson on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Chandler Stephenson (s. 1994), kanadalainen jääkiekkoilija
George Stephenson (1781–1848), englantilainen koneinsinööri, veturien suunnittelija, "rautateiden isä"
John Stephenson (1923–2015), yhdysvaltalainen näyttelijä
Kay Stephenson (s. 1944), yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja ja valmentaja
Neal Stephenson (s. 1959), yhdysvaltalainen tieteiskirjailija
Pamela Stephenson (s. 1949), uusiseelantilainen näyttelijä ja koomikko
Robert Stephenson (1803–1859), englantilainen insinööri ja poliitikko.
Vitalijs Samoilovs

| Vitalijs Samoilovs |
| --- | --- |
 Vitalijs Samoilovs latvialaisessa postimerkissä vuodelta 2000.
Henkilötiedot
Syntynyt: 19. huhtikuuta 1962 (ikä 62) Riika, Latvian SNT, Neuvostoliitto
Kansalaisuus:   Latvia
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  maalivahti
Hanska:  vasen
Pituus:  180 cm
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1981–1996
Seurat:  Dinamo Riika Sokol Kiev Latvijas Zelts
Valmennusura
Vuodet:  2003–2008
Seurat:  HK Riga 2000 Metallurg Novokuznetsk
Vitalijs Samoilovs (s. 19. huhtikuuta 1962 Riika Latvian SNT, Neuvostoliitto) on neuvostoliittolainen, sittemmin latvialainen jääkiekkomaalivahti. Samoilovs pelasi Neuvostoliiton mestaruussarjaa Dinamo Riian ja Sokol Kievin joukkueissa ja Neuvostoliiton hajottua vielä yhden kauden Dinamo Riian joukkueessa Latvian jääkiekkoliigassa.
Samoilovs edusti Neuvostoliittoa alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 1982, joissa toimi joukkueensa ykkösmaalivahtina. Aikuisten tasolla Samoilovs oli mukana voittamassa maailmanmestaruushopeaa vuonna 1987 ja olympiakultaa 1988. Hän oli mukana myös Neuvostoliiton Canada Cup -joukkueessa 1988. Näissä turnauksissa hänen roolinsa oli olla varamaalivahtina, eikä hän päässyt varsinaisesti pelaamaan peliäkään.
Samoilovs lopetti ensimmäisen kerran uransa Sokol Kiovan joukkueessa kevääseen 1991. Yhden välivuoden jälkeen hän palasi itsenäistyneen Latvian liigaan Latvijas Zelts -joukkueen riveissä pelaten 24 ottelua. Kauden jälkeen hän lopetti uransa toistamiseen. Vielä tämän jälkeen hän toimi kaudella 1995–1996 Alianse Riga -joukkueen toisena maalivahtina.
Peliuransa jälkeen Samoilovs toimi HK Riga 2000 -joukkueen apuvalmentajana Latvian liigassa kaudella 2003–2004 ja hetken aikaa Metallurg Novokuznetskin maalivahtivalmentaja kauden 2007–2008 alussa. Pesti kuitenkin päättyi jo marraskuussa. Tämän ohessa hän toimi Latvian maajoukkueen maalivahtivalmentajana vuosina 2004–2007
Aiheesta muualla

Vitalijs Samoilovs The Internet Hockey Databasessa (englanniksi)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset :  Latvia
Norma (nimi)

| Norma |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Nimen alkuperä:  Norma-ooppera
Infobox OKNimi-testi OK: 
Norma on kansainvälinen, alun perin italialainen naisen etunimi. Nimen keksi Felice Romani 1800-luvulla Norma-oopperan päähenkilöä varten. Sana norma on latinaa ja merkitsee puutöissä käytettävää kulmamittaa.
Normaa käytetään joskus myös feminiinimuotona miehen nimestä Norman, vaikka nimet eivät historiallisesti liity toisiinsa. Sana Norman on englanninkielinen nimitys normanneille eli viikingeille, jotka asuttivat Ranskan Normandiaa ja valloittivat muun muassa Englannin. Sana on peräisin saksasta ja tarkoittaa ”pohjoisen miestä”.
Suomessa Norma-nimi on suhteellisen harvinainen. Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan se on annettu 1900-luvun alusta vuoden 2019 loppuun mennessä noin 230 naiselle ja muutamalle miehelle.
Tunnettuja Normia

Norma Aleandro (s. 1936), argentiinalainen näyttelijä, käsikirjoittaja ja teatteriohjaaja
Norma Baylon (s. 1942), argentiinalainen tenniksenpelaaja
Norma Beecroft (1934–2024), kanadalainen säveltäjä
Norma Croker (1934–2019), australialainen pikajuoksija ja pituushyppääjä
Norma Heyman (s. 1937), brittiläinen elokuvatuottaja
Norma Kamali, Norma Arraez (s. 1945), yhdysvaltalainen muotisuunnittelija
Norma McCorvey, Jane Roe (1947–2017), yhdysvaltalainen Roe vastaan Wade -tapauksen asianosainen
Norma Jean Mortenson, Marilyn Monroe (1926–1962), yhdysvaltalainen elokuvanäyttelijä, laulaja ja malli
Norma Nolan (s. 1938), argentiinalainen Miss Universe 1962
Norma Ronald (s. 1937), brittiläinen näyttelijä
Norma Shearer, oik. Edith Norma Shearer (1902–1983), kanadalainen näyttelijä
Norma Merrick Sklarek (1926–2012), yhdysvaltalainen arkkitehti
Norma Talmadge (1894–1957), yhdysvaltalainen mykkäelokuvien näyttelijä ja tuottaja
Norma Thrower (s. 1936), australialainen aitajuoksija
Norma Varden (1898–1989), brittiläinen Hollywood-näyttelijä
Norma Winstone (s. 1941), brittiläinen jazz-laulaja
Kuvitteellisia Normia

Norma, ylipapitar, päähenkilö Vincenzo Bellinin oopperassa Norma
Norma, Kathleen Doylen roolihahmo elokuvassa Teetä Mussolinin kanssa (1999)
Norma, Maureen O’Sullivanin roolihahmo elokuvassa Hannah ja sisaret (1986)
Norma Desmond, kohtalokas nainen, Gloria Swansonin esittämä päähenkilö elokuvassa Auringonlaskun katu (1950)
Norma Rae, Sally Fieldin esittämä päähenkilö elokuvassa Norma Rae (1979)
Norma Speakman, Liz Smithin roolihahmo televisiosarjassa Sohvanvaltaajat
Norma Watson, P. J. Solesin roolihahmo Stephen Kingin romaaniin perustuvassa elokuvassa Carrie (1976)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Norma (nimi) Wikimedia Commonsissa
Etelännäpsijä

| Etelännäpsijä |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Vaarantunut  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Napsijat Pipromorphidae
Suku::  Näpsijät Hemitriccus
Laji::  kaempferi
Kaksiosainen nimi
 Hemitriccus kaempferi  (Zimmer, 1953) 

Katso myös
   Etelännäpsijä Wikispeciesissä   Etelännäpsijä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Etelännäpsijä (Hemitriccus kaempferi) on uhanalainen lintu, joka tunnetaan 11 paikasta Brasilian kaakkoisosista..
Etelännäpsijä on kooltaan noin 10 cm. Lajin selkä ja pään laki ovat väriltään tumman oliivinvihreät. Silmänympärys etelännäpsijällä on keltainen ja rinta punainen. Vatsa linnulla on väriltään valkoinen. Hemitriccus orbitatum on saman näköinen, mutta sillä on valkeahko silmärengas. Lajin äänet ovat kimeitä sarjoja nasaalisia kuit-ääniä .
Etellännäpsijä elää Mata Atlântican metsissä. Ravintonaan lintu käyttää hyönteisiä. Lajin kannan kooksi arvioidaan 9 000–18 500 yksilöä. Suurin etelännäpsijäkantaan kohdistuva uhka on sen elinympäristön tuhoutuminen.
Anna-Liisa Anttila

| Anna-Liisa Anttila |
| --- | --- |
 Anna-Liisa Anttila vuonna 1964
Henkilötiedot
Syntynyt: 4. huhtikuuta 1927 Helsinki, Suomi
Kuollut: 9. elokuuta 2023 (96 vuotta) Lappeenranta, Suomi
Kansalaisuus:  suomalainen
Anna-Liisa Anttila (4. huhtikuuta 1927 Helsinki – 9. elokuuta 2023 Lappeenranta) oli suomalainen toimittaja. Hän tuli tunnetuksi ensimmäisenä naisena, joka luki radiouutisia Yleisradiossa.
Helsingissä syntynyt Anttila asui lapsena muun muassa Viipurissa, josta hän jatkosodan jälkeen muutti evakkona Imatralle. Anttila aloitti toimittajanuransa Ylä-Vuoksi-lehdessä ja oli myöhemmin mukana jo vuonna 1965, kun Yleisradio perusti radiolle oman uutistoimituksen. Aikaisemmin radiouutisista oli vastannut ainoastaan STT. Hän oli Suomen ensimmäinen uutistenlukijana toiminut nainen. Lisäksi Anttila selosti radiolle kuudet itsenäisyyspäivän vastaanotot vuosina 1965–1970 ja selosti niitä myöhemmin myös televisiossa. 1970-luvun alussa Anttila siirtyi Lappeenrantaan Yleisradion aluetoimitukseen, josta hän jäi eläkkeelle 1988.
Aiheesta muualla

Anttila, Anna- Liisa; Tarvainen, Eeva-Liisa: Anna-Liisa Anttila – radiouutisten ensimmäisestä naislukijasta Lappeenrannan ääneksi Naisten Ääni -hanke.  2017. Suomalainen Naisliitto.
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Ritva
Inkeriläisten kansannousu

Inkeriläisten kansannousu tai Inkerin vapaustaistelu oli vuoden 1917 Venäjän vallankumouksen seurauksena Inkerissä syntynyt liike, joka pyrki saamaan alueelle taloudellisen ja sivistyksellisen itsehallinnon Venäjän yhteydessä. Liikkeen radikaaleimmat tavoittelivat myös alueen liittämistä Suomeen.
Venäjän vallankumouksen jälkeen bolševikit olivat alkaneet pystyttää Inkeriin neuvostojärjestelmää ja tukahduttamaan kansallisia vapaushaaveita. Puna-armeijan kutsunnat, elintarvikkeiden pakko-otot, ylimääräiset verot, komissaarit ja neuvostot sekä sotakommunismin tyly arki johti inkeriläisten tyytymättömyyteen. Monet heidän johtohenkilöistään, kuten opettajat ja papit sekä muuta sivistyneistöä pakeni Suomeen. Kapinoiden jälkeen Suomeen pakeni vuoden 1921 alkuun mennessä noin 8 400 inkeriläistä
Suomen suhtautuminen inkeriläisten asiaan oli nihkeää. Esimerkiksi C. G. E. Mannerheim ei pitänyt Inkerinmaan liittämistä Suomeen realistisena ajatuksena, vaikka inkeriläisten auttaminen olikin periaatteessa suomalaisten moraalinen velvollisuus. Hän myös osoitti myötätuntoa inkeriläisten asiaa kohtaan. Keskellä noin 140 000 inkeriläisen ja 10 000 suomensukuisen inkerikon ja vatjalaisten asuinaluetta sijaitsi Pietarin miljoonakaupunki.
Inkerinsuomalaisten eduselimeksi perustettiin tammikuussa 1919 Inkerin Väliaikainen hoitokunta. Apua lähdettiin hakemaan Virosta, joka kävi parhaillaan vapaussotaansa Neuvosto-Venäjää vastaan. Viron hallitusta kiehtoi ajatus Länsi-Inkeristä puskurivyöhykkeenä ja yhteinen vihollinen yhdisti heitä. Viro ja Inkerin Väliaikainen hoitokunta solmivat maaliskuun lopulla 1919 sopimuksen, jonka mukaan inkerinsuomalaisista perustettaisiin Viron armeijan joukko-osasto, Inkerin Pataljoona, jota käytettiin Länsi-Inkerissä.
Toisaalta Pohjois-Inkerissä Kirjasalon kylistä muodostunut Kirjasalon tasavalta julistautui itsehallintoalueeksi, jonka tavoitteena oli liittyä Suomeen. Kansannousu alkoi kapinoina vuonna 1918 Suomen ja Venäjän sisällissodan aiheuttaman sekavan tilanteen aikana. Kapinoiden jälkeen Suomeen siirtyi joitakin tuhansia inkeriläisiä rankaisuretkien pelossa. Pohjois-Inkerin asiaa ajoi heinäkuussa 1919 perustettu Pohjois-Inkerin väliaikainen hoitokunta, mikä perusti Pohjois-Inkerin Rykmentin. Tarton rauhassa alue kuitenkin jäi Neuvosto-Venäjälle.
Länsi-Inkerin taistelut

Viron ja Inkerin väliaikainen hoitokunta tekivät maaliskuussa 1919 sopimuksen inkeriläisistä vapaaehtoisista muodostettavan joukko-osaston perustamisesta. Joukko-osastoa käytettäisiin Länsi-Inkerissä osana Viron armeijaa. Inkerin pataljoona muodostettiin Tallinnassa keväällä 1919 taistelemaan Länsi-Inkerissä. Se aloitti taistelunsa toukokuussa maihinnousulla Laukaanjoen suistoalueelle. Laukaanjoelta joukko eteni rannikkokylien kautta itään valloittaen Soikkolanniemen. Pataljoona kärsi merkittävänä tappion 19. toukokuuta kehnosti valmistellussa Kaprion valtausyrityksessä.
Kesäkuussa pataljoonaa vahvistettiin ja se laajennettiin rykmentiksi. Vahvistettu vapaaehtoisjoukko aloitti taas etenemisen rannikkoa pitkin kohti itää. Rykmentti valoitti alueita Yhinmäelle saakka ja valtasi Yhinmäen linnakkeen, jota se ei kuitenkaan pystynyt puolustamaan puna-armeijaa vastaan.
Samaan aikaan rykmentin sisäiset ristiriidat kärjistyivät. Inkeriläiset kokivat käyvänsä vapaustaistelua autonomisen Inkerinmaan puolesta, mutta valkoisten venäläisten näkemyksen mukaan itsenäiselle Inkerille ei ollut sijaa. Joukon suomalaiset upseerit taas eivät puolestaan halunneet toimia "ryssien" alaisuudessa. Rykmentin sisäiset ristiriidat johtivat lopulta sen hajoamiseen kesäkuun lopulla.
Rykmentti koottiin uudelleen Virossa ja se osallistui taisteluihin heinä-elokuun vaihteessa Länsi-Inkerissä, Soikkolan suunnalla. Lokakuussa joukko osallistui Venäjän valkoisen armeijan uuteen Pietarin valloitusyritykseen saavuttaen Pietarhovin. Pietarin valtausyritys kuitenkin epäonnistui ja rykmentti asetettiin vartioimaan rajaa Narva-Jõesuun pohjoispuolelle. Inkerin rykmentti hajotettiin lopullisesti kesäkuussa 1920.
Pohjois-Inkerin kansannousu

Georg Elfvengrenin johtama Pohjois-Inkerin rykmentti piti vuoteen 1920 hallussaan Kirjasalon tasavallaksi kutsuttua aluetta Pohjois-Inkerissä. Kesäkuussa 1919 Pohjois-Inkerin väliaikaisen toimikunnan lähetystö tuli pyytämään Elfvengreniä Pohjois-Inkerin rykmentin komentajaksi, mihin hän suostui. Toimikunta piti hallussaan Kirjasalon aluetta. Tuolloin rykmentissä oli 580 taistelijaa. Heinäkuussa 1919 Pohjois-Inkeri rykmentti valloitti rajavyöhykkeen, mutta kärsi tappion ja joutui perääntymään.
Seuraava hyökkäys tehtiin 1 700 sotilaan voimin 21. lokakuuta 1919 yhteistyössä Nikolai Judenitšin kanssa. Hyökkääjät onnistuivat valtaamaan Kuivosin aseman, Lempaalan ja Miikkulaisen Laatokan rannalla. Neuvostovenäläisten hyökkäys kuitenkin pakotti perääntymään ja Pohjois-Inkerin rykmentti vetäytyi takaisin Kirjasaloon. Rykmentin haltuun jäi myös Raasulin asema. Tämän jälkeen Elfvengren valittiin Pohjois-Inkerin väliaikaisen toimikunnan puheenjohtajaksi.
Elfvengrenin tultua hallituksen johtajaksi vahvistettiin Pohjois-Inkerin väliaikaisen toimikunnan ja Luoteis-Venäjän armeijan välisiä suhteita. Perustettiin myös sotasairaala ja Kirjasalon Sanomat -lehti.
Helmikuussa 1920 Suomen painostuksesta Elfvengren joutui eroamaan Pohjois-Inkerin väliaikaisen toimikunnan puheenjohtajuudesta. Inkerille toivottiin kulttuuriautonomiaa, ja inkeriläiset lähettivät Suomen hallitukselle tästä ehdotuksen. Suomi otti asian esille Tartossa 1920. Tarton rauhansopimus lopetti taistelut, mutta Inkeristä siinä ei mainittu sanaakaan. Erillisessä paperissa Neuvostoliitto kuitenkin totesi, että inkeriläisille eli Pietarin kuvernementin suomalaisille taattaisiin samat edut kuin muillekin maan vähemmistökansoille eli he saisivat hoitaa omat kansanvalistukseen, oikeudenkäyntiin ja paikalliseen hallintoon kuuluvat asiansa omalla kielellään. Kulttuuriautonomiaa ei kuitenkaan tullut.
Inkeriläisten pakolaisten lukumäärä Suomessa vuosina 1918–1943

| Vuosi | Lukumäärä |
| --- | --- |
1918: 300
1919: 8 200
1920: 8 400
1921: 6 400
1922: 5 000
1923: 4 000
1925: 2 900
1927: 3 000
1932: 3 400
1934: 3 206
1934: 3 206
1938: 2 397
1943: 1 700
Lähde: