stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Rytky (järvi)
Maantiede

Rytkyn ulottuvuudet ovat järven pinta-alaan nähden suuret, sillä järven kaakkoisesta pääaltaasta suuntaa luoteeseen salmeksi kaventuva pitkä vesialue, joka koukkaa edelleen koilliseen, jossa se levenee Koukelonpohja-nimiseksi vesialueeksi. Reitti Koukelonpohjan itärannalta järven eteläosan Levälahden pohjukkaan on noin 4,7 kilometriä. Rytkyn syvin kohta, 22 metriä, sijaitsee järven kaakkoisrannan tuntumassa. Salmimainen osuus on syvimmillään 7 metriä. Yli kymmenesosa järvestä on vähintään 15 metriä syvä. Vesitilavuus on 11 341 000 kuutiometriä.
Rytkyn keskivaiheilla sijaitsee kaksi parinkymmenen aarin laajuista mökitettyä saarta. Järven etelärannat ovat laajalti maatalouskäytössä. Salmimaisen osuuden metsäiset rannat kohoavat ylängöksi. Korkein on länsirannan Oinosenmäki, jonka huippu on noin sata metriä järven pintaa korkeammalla. Rytky lähtee alavirtaan järven itäisimmästä kolkasta Koskenniskan kohdalta. Luusuan tuntumassa on leirikeskus ja peltomaata.
Puolisentoista kilometriä Rytkyltä länteen sijaitsee Rääpys-Rytky.
Rytky (04.283.1.008) kuuluu Kaislasen valuma-alueeseen (04.283), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen päävesistössä (04). Toinen jakovaihe on Kallaveden yläosan alue (04.28) ja ensimmäinen on Haukiveden–Kallaveden alue (04.2). Kaislasen alueeseen kuuluu kahdeksan vähintään hehtaarin laajuista vakavettä, joista Rytky on ainoa yli neliökilometrin laajuinen. Toiseksi laajin on Kaislanen, noin 40 hehtaaria. Muut kuusi järveä ovat alle kymmenen hehtaarin laajuisia.
Iron Marsh

| Iron Marsh Hexvessel |
| --- | --- | --- |

EP-levyn tiedot
 Julkaistu: toukokuu 2013
 Formaatti: CD, 12" vinyyli, digitaalinen
 Tyylilaji: psykedeelinen folk
 Kesto: 34.06
 Levy-yhtiö: Svart
Hexvesselin muut julkaisut
| No Holier Temple 2012 | Iron Marsh 2013 | When We Are Death 2016 |
Iron Marsh on psykedeelisen folkin yhtye Hexvesselin EP-levy, joka julkaistiin 10. toukokuuta 2013 levymerkillä Svart Records.
Vastaanotto

Imperiumin Antti Klemi antoi albumille hyvän arvosanan ja sanoi, että albumi on yllättävän varman päälle tehty ja ettei se ole yhtä yhtenäinen kokonaisuus kuin edeltävä vuonna 2012 julkaistu No Holier Temple. Angry Metal Guy piti EP:tä hyvällä tavalla outona.
Kappaleet

Masks of the Universe – 12.55
Superstitious Currents – 3.13
The Tunnel at the End of the Light – 5.37
Woman of Salem – 5.03
Don’t Break the Curse – 7.08
Kokoonpano

Mat McNerney – laulu, kitara
Marja Konttinen – laulu, lyömäsoittimet
Simo Kuosmanen – kitara
Vesa Ajamo – kitara
Niini Rossi – basso
Jukka Rämänen – rummut
Kimmo Helén – trumpetti, viulu
Jussi Saarivuori – kosketinsoitin
Ivan Sheppard – Hammond-urut, sähköpiano
Daniel Quill – viulu
Arvostelut

Angry Metal Guy:
Imperiumi.net:
Aiheesta muualla

Discogs
Suomen Sosialistinen Reformipuolue

| Suomen Sosialistinen Reformipuolue |
| --- | --- |
Perustettu:  21.elokuuta 1906
Lopetti:  5. tammikuuta 1908
Johtaja:  Matti Kurikka
Ideologia:  teosofinen sosialismi
Äänenkannattaja:  Elämä
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Suomen Sosialistinen Reformipuolue oli vuosina 1906–1908 toiminut sosialistinen puolue, jota johti Matti Kurikka. Ryhmä osallistui eduskuntavaaleihin vuosina 1907 ja 1908, mutta se sai vain muutamia satoja ääniä.
Puolueen ideologiassa teosofia yhdistyi sosialismiin Kurikan ajattelun tavoin. Teosoofinen sosialismi nähtiin osaksi sosialismin saintsimonilaista ihanteellista haaraa erotuksena marxilaisesta materialismista. Aatetta kutsuttiin Elämässä muun muassa ihannesosialismiksi ja tosi-sosialismiksi. Ideologia korosti osuustoiminnan merkitystä sosialismiin siirtymisen välineenä ja vastusti väkivaltaista vallankumouksellista luokkataistelua. Vaalijulistuksessa 1907 puolue määritteli sosialismin pyrkimykseksi "onneen ja rauhaan, rakkauden ja veljeyden avulla".
Puolueen äänenkannattaja oli Elämä-lehti, jonka vastaava toimittaja oli Kurikka. Puoluetoimisto ("pääkortteeri") sijaitsi Elämän tuvalla Helsingin Hesperiassa. Puolueen kannattajia kutsuttiin elämäläisiksi ja kurikkalaisiksi. Puolueen seuraajaksi perustettiin tammikuussa 1908 Elämäläisten Liitto (Elämä Liitto).
Välirikko sosiaalidemokraatteihin

Matti Kurikka palasi Suomeen Yhdysvalloista syksyllä 1905. Hän osallistui jälleen Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen toimintaan ja oli aktiivinen esimerkiksi suurlakkoa järjestettäessä. Joulukuusta alkaen Kurikka toimitti Elämä-lehteä, jossa hän toi ajatuksiaan julki. Lehden ensimmäisessä numerossa hän kertoi muun muassa vastustavansa marxismia ja pyrkivänsä "toteuttamaan sosialistista yhteiskunta-oppia teosofiian kirkkaassa valossa". Lehden ja Kurikan ympärille kerääntyi kannattajajoukko, jota kutsuttiin elämäläisiksi.
Kurikan mielipiteet eivät miellyttäneet sosialidemokraatteja ja osa puoluejärjestöistä vaati Kurikan erottamista "puoluetta hajottavan esiintymisensä ja puolueen johtoa vastaan harjoittamansa parjauksen takia."
Sanomalehti Työmiehen päätoimittaja Kaapro Jääskeläinen nimitti Elämä-lehdessä julkaistua SDP:n mustaamista "kurikkamaiseksi 'melusofiaksi'". Elokuussa 1906 Kurikka valittiin elämäläisten tuella Sörnäisten työväenyhdistyksen edustajana Oulun puoluekokoukseen. Kurikan edustusoikeus kuitenkin evättiin äänestyksellä kokouksen ensimmäisenä päivänä 20. elokuuta. Hän oli ehdotuksen tehneen järjestysvaliokunnan mukaan asettunut julkisesti "vastustamaan sosialidemokratian oppeja ja vahingoittamaan puoluetta". Asiasta käytiin kolmen tunnin keskustelu, jossa Kurikkaa puolusti kaksi puhujaa. Kun oli aika äänestää Kurikan erottamisesta, hän päätti dramaattisesti erota itse lausuen: "Estääkseni kokousta tekemästä rikosta, ilmoitan minä täten eroavani Suomen sosiaalidemokraattisesta puolueesta ja olen valmis tänään perustamaan uuden puolueen.".
Puolueen perustaminen

Elämä-lehdessä hankkeesta perustaa "Suomen työväen sosialistinen uudistus- edistys- ja valistuspuolue. Reformipuolue" kerrottiin 21. elokuuta, ja Sosialistinen Reformipuolue perustettiin Appelgrenin puistossa jo samana iltana. Kurikan mukaan jäseniä oli perustettaessa noin sata. Kurikka kertoi puolueen edustaman "tosi-sosialismin" taistelevan sekä kapitalistis-kirkollista vanhoillisuutta että SDP:n materialistis-anarkistista suuntausta vastaan. 23. elokuuta pidetyssä kokouksessa valittiin 11-henkinen komitea laatimaan ohjelmaluonnosta puolueelle. Komiteaan kuuluivat Kurikka, A. Aaltonen, S. Sampo, Frans Korpi, O. Inkinen, I. Liimatainen, H. Helosalo, F. Johansson, Heino, J. Suomi ja Hilma Kari. Valmistavan komitean sihteerinä toimi Onni Heino.
Syyskuun alussa julkaistussa ohjelmaluonnoksessa puolueen tarkoitukseksi määriteltiin kaikkien kansalaisten kokoaminen yhteen "taloudellisen luokkataistelun lopettamiseksi". Valtiollinen luokkataistelu katsottiin päättyneeksi eduskuntareformin myötä. Ohjelman seitsemän "pääkohtaa" olivat
1) Suomen kansan valtiollisen ja kansallisen eheyden säilyttäminen (sopusoinnussa Venäjän kanssa),
2) eduskunnan tunnustaminen ylimmäksi lainsäädäntöelimeksi,
3) oikeudenmukainen verotus, työvoiman suojelu, osuustoiminnan edistäminen ja yhteiskunnalliseen omistukseen siirtyminen,
4) kieltolain käyttöönotto,
5) naisten oikeuksien laajentaminen,
6) viranomaisten vastuu lasten koulutuksesta ja toimeentulosta sekä
7) tieteen ja taiteen vapauttaminen kirkollisesta vaikutuksesta.
Sääntöjen mukaan puolueen ylin päättävä elin oli puoluepäivät ja toimeenpaneva elin 13-jäseninen päävartio, jota johti esimies. Järjestö jaettiin vaalipiireittäin muodostettaviin kansalaisryhmiin. Jäsenet jaettiin ulko- ja sisäjäseniin. Ulkojäsenten piti hyväksyä ohjelma ja äänestää vaaleissa puolueen listaa. Sisäjäsenten tuli lisäksi maksaa puolueveroa, noudattaa raittiutta ja alistua keskinäisen sovinto-oikeuden päätöksiin. Luottamustoimiin voitiin valita vain sisäjäseniä.
Järjestötoiminnan alku

Ohjelma ja säännöt hyväksyttiin 9. syyskuuta pidetyssä kokouksessa. Samalla puoluevartion esimieheksi valittiin Kurikka, varaesimieheksi Aaltonen ja muiksi jäseniksi Kari, Korpi, Sampo, Heino ja Santeri Lehtonen. Paikalla oli 65 sisäjäsentä. Seuraavana päivänä kokoontunut vartio valitsi puoluesihteeriksi Heinon ja rahastonhoitajaksi Lehtosen. Vartio laati suunnitelman puolueorganisaation laajentamisesta maanlaajuiseksi. Kotkan paikalliskomitea muodostettiin 16. syyskuuta. Syyskuussa aloitettiin toiminta ainakin Viipurissa ja puolue alkoi järjestää kursseja. Jäseniltä alettiin kerätä puolueveroa.
Puolueen ensimmäinen edustajakokous pidettiin Elämän Tuvalla 30.9.–4.10.1906. Osanottajia oli eri puolilta maata, mutta yhteensä alle 30. Kokous hyväksyi ponnen, jossa puolueen päätehtäväksi määriteltiin "maata viljelevän väestön etujen valvominen ja turvaaminen kapitalistista huijausta vastaan". Kokous päätti myös muun muassa eduskuntavaaleihin osallistumisesta ja maanviljelysosuuskunnan perustamisesta. Ohjelma ja säännöt hyväksyttiin jälleen. Päävartion esimieheksi valittiin Kurikka, varaesimieheksi Aaltonen ja muiksi jäseniksi Adolf Kankkunen, Korpi, Heino, Liimatainen, Suomi, O. Tärrönen, E. Särkinen, Kari, V. Saarikoski ja Virtanen.
Puolueen Lahden osasto perustettiin lokakuussa ja Oulun marraskuussa. Puolueen luennoitsijat pitivät esitelmiä ympäri maata. Tilaisuuksiin osallistui usein myös SDP:n kannattajia, jotka vastustivat reformisosialisteja äänekkäästi. Kurikka kirjoitti puolueelle tunnuslaulun Reformi-sosialistien marssi, jota esitettiin Työväen marssin säveleen.
Eduskuntavaalit 1907

Toinen puoluekokous pidettiin 10. helmikuuta 1907. Paikalla oli helsinkiläisten lisäksi edustajia Kotkasta, Lahdesta, Viipurista ja Saarijärveltä. Kokouksessa hyväksyttiin 25-kohtainen lainsäädäntö-ohjelma eduskuntatyötä varten.
Maaliskuun 1907 eduskuntavaaleihin valmistauduttaessa reformipuolue ehdotti vaaliliittoja nuorsuomalaisille, radikaaleille ja sosialidemokraateille. Ne eivät toteutuneet, joten puolue osallistui vaaleihin omin listoin Uudenmaan ja Viipurin läntisessä vaalipiirissä. Listojen tunnuslauseke oli "Tekijälle työn hedelmät". Ehdokkaina olivat Matti Kurikka, Hanna Heinrichs, Pekka Ervast, Adolf Kankkunen ja August Aaltonen, joista Kurikka molemmissa vaalipiireissä. Puolue sai yhteensä noin 400 ääntä. Ääniosuus molemmissa vaalipiireissä oli noin 0,2 prosenttia.
Puolueesta aateryhmäksi

Elämää julkaissut Elämä Osuuskunta joutui taloudellisiin vaikeuksiin kesällä 1907, ja lehti lopetti ilmestymisensä. Kurikka otti itse vastuun kustantamisesta, kun Elämä aloitti uudelleen lokakuussa ja muoto vaihtui sanomalehdestä aikakauslehdeksi. Puolueen Helsingin osasto (Sosialistinen yhdistys) julkaisi joululehden Vapaus.
Joulukuussa 1907 kokoontunut puolueen päävartio päätti lähestyä SDP:tä liittoutumisen merkeissä, mutta järjestöllistä yhdistymistä ei pidetty tarpeellisena. 5. tammikuuta 1908 pidetty kolmas puoluekokous päätti Kurikan ehdotuksesta lopettaa toiminnan "valtiollisena puolue-ryhmänä". Jatkossa aiottiin toimia aatteellisena ryhmänä puoluerajoista välittämättä. Tätä tarkoitusta varten perustettiin Elämäläisten liitto, jota valmistavaan komiteaan valittiin Kurikka, O. Heino, Aaltonen, J. Hammar, T. Kuusinen, T. Koivisto, Heino, Haapaniemi ja Saarikoski.
Helmikuussa 1908 Kurikka teki SDP:lle sovinnontarjouksen, jossa hän ehdotti kaikkien "kirkollis-byrokraatis-kapitalistisen" järjestelmän vastustajien yhdistymistä. Elämäläiset olivat Kurikan mukaan valmiita palaamaan puolueeseen, mikäli uskonnonvapautta sovellattaisiin puolueohjelman mukaisesti myös teosofeihin (aiemman vainon sijaan). Jotkut reformipuoluelaiset pyrkivät takaisin SDP:hen. Osa elämäläisistä oli tosin toiminut sosialidemokraattisissa työväenyhdistyksissä reformipuolueenkin aikana. Elämä Liitto antoi kriittisen tukensa Väinö Tannerin edustamalle SDP:n nuorsosialistiselle suuntaukselle.
Eduskuntavaaleissa 1908 elämäläiset pyrkivät SDP:n listoille. Omia valitsijayhdistyksiä aiottiin kuitenkin perustaa vaalipiireissä, joissa sosialistien yhteistyö ei onnistuisi. Kurikka kehotti elämäläisten valitsijayhdistyksiä yhteistyöhön radikaalien, itsenäisen raittiusväen ja Maalaisliiton kanssa. Radikaalit olivat lopulta valmiita liittoutumaan, ja Uudenmaan vaalipiirin muodostettiin "Radikalis-Sosialistinen vaaliliitto". Liittymisen sosialidemokraattien vaaliliittoon esti etenkin SDP:n kielteinen suhtautuminen Kurikkaan. Muissa vaalipiireissä elämäläisiä kehotettiin äänestämään SDP:n listoja.
Elämäläisten ja radikaalien valitsijayhdistyksen tunnuslause oli "Kaikille työtä ja työntekijöille työn hedelmät". Ehdokkaina olivat Kurikka ja Aaltonen sekä radikaalien Johannes Gummerus. Lista sai korkeintaan satoja ääniä.
Vaaleja edeltänyt, 27. kesäkuuta ilmestynyt, numero jäi Elämän viimeiseksi. Elämä Liitto jatkoi toimintaansa ainakin vuoden loppuun. Kurikka palasi Yhdysvaltoihin 1908. Sittemmin liiton entiset jäsenet olivat muodostamassa Kalewaliittoa.
Aiheesta muualla

Elämä-lehdet Kansalliskirjaston digikirjastossa: 1905-1907, 1907-1908
Göran Lindberg

Göran Lindberg on seuraavien henkilöiden nimi:
Göran Lindberg (1939–2016), ruotsalainen jazzpianisti
Göran Lindberg (s. 1946), ruotsalainen laulaja
Göran Lindberg (s. 1946), ruotsalainen poliisi.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Göran Lindberg”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Göran Karlsson

Göran Johannes Karlsson (12. heinäkuuta 1917 Parainen – 11. syyskuuta 2003 Turku) oli suomalainen kielitieteilijä, Åbo Akademin suomen kielen ja kirjallisuuden professori 1964–1980. Hän tutki suomen kielen numerusta ja kongruenssia sekä liikesanastoa. Hän oli Ison ruotsalais-suomalaisen sanakirjan päätoimittaja.
Hänen poikansa on professori Fred Karlsson.
HMS Opossum (U33)

| HMS Opossum |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  William Denny and Brothers, Dumbarton
Kölinlasku:  28. heinäkuuta 1943
Laskettu vesille:  30. marraskuuta 1944
Palveluskäyttöön:  16. kesäkuuta 1945
Loppuvaihe:  myyty romutettavaksi 1960
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 925 t (standardi)
Pituus:  91,29 m
Leveys:  11,73 m
Syväys:  3,4 m
Koneteho:  4 300 hv
Nopeus:  19,75 solmua
Miehistöä:  192
Aseistus
Aseistus:  6 x QF 4" (102 mm) Mk V - ilmatorjuntatykkiä kaksiputkisissa torneissa 2 x 40 mm kaksiputkista ilmatorjuntatykkiä 4 x 20 mm yksiputkista ilmatorjuntatykkiä
HMS Opossum (viirinumero U33) oli Britannian kuninkaallisen laivaston parannellun Black Swan -luokan sluuppi.
Valmistus

Alus tilattiin 12. elokuuta 1942 vuoden 1941 laivasto-ohjelmassa William Denny and Brothersilta Dumbartonista, missä köli laskettiin 28. heinäkuuta 1943. Alus laskettiin vesille 30. marraskuuta 1944 kumminaan rouva Trinder ja valmistui 16. kesäkuuta 1945.
Palvelus

Alus määrättiin toukokuussa 1945 Brittiläiseen Tyynenmeren laivastoon. Valmistajan koeajot tehtiin kesäkuussa. Alus valmistui 16. kesäkuuta, jolloin laivasto aloitti vastaanottokokeet, joiden päätyttyä alus lähti Maltalle miehistön koulutukseen ja varustettavaksi. Koulutuksen päätyttyä elokuussa alus aloitti matkansa Brittiläiseen Tyynenmeren laivastoon.
Alus liittyi 33. saattajalaivueeseen Hongkongissa ja kävi 1946 huollossa Sydneyssä. Alus palasi 1947 Britteinsaarille, jossa se siirrettiin reserviin. Alus palautettiin 1951 palvelukseen Korean sotaan ja liitettiin 3. fregattilaivueeseen. Alus lähti 1957 Kauko-Idästä ja siirrettiin 7. fregattilaivueeseen Etelä-Atlantille. Pari vuotta myöhemmin alus palautettiin reserviin ja makasi ankkuroituna Devonportissa, kunnes se sijoitettiin 1960 poistolistalle ja myytiin BISCOlle. Se saapui 26. huhtikuuta hinattuna Demmelweek and Reddingille Plymouthiin romutettavaksi.
Haller

Haller voi tarkoittaa seuraavia:
Paikkoja

Haller, paikakunta Luxemburgissa
Henkilöitä

Albrecht von Haller (1708–1777), sveitsiläinen fysiologi, biologi, ensyklopedisti ja runoilija
Berchtold Haller (1498–1536), saksalainen uskonpuhdistaja
Ernest Haller (1896–1970), yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja
Frank Haller (1883–1939), yhdysvaltalainen ammattinyrkkeilijä ja olympiamitalisti
Helmut Haller (1939–2012), saksalainen jalkapalloilija
Józef Haller (1873–1960), puolalainen kenraaliluutnantti
Karl Ludwig von Haller (1768–1854), sveitsiläinen juristi ja kirjailija
Kevin Haller (s. 1970), kanadalainen jääkiekkoilija
Sébastien Haller (s. 1994), ranskalainen jalkapalloilija
Stanisław Haller (1872–1940), puolalainen poliitikko ja kenraali
Ursina Haller (s. 1985), sveitsiläinen lumilautailija
Muita merkityksiä

General Haller, Puolan merivoimissa 1921-1939 palvellut tykkivene
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Haller”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Sana mania

| Sana mania |
| --- | --- |
 Sarjan logo
Tyyli:  viihde
Kestoaika:  24 min / jakso
Luoja(t):  Spede Pasanen  (suunnittelu ja toteutus)
Pääosissa:  Spede Pasanen (juontaja)
Alkuperämaa:   Suomi
Verkko:  MTV3
Esitetty:  4. tammikuuta – 29. maaliskuuta 1999
Jaksoja:  12
Aiheesta muualla
IMDb 
Sana mania on vuonna 1999 MTV3-kanavalla esitetty Spede Pasasen visailuohjelma. Käytännössä kyseessä oli Speden Spelit -kilpailuohjelman lyhytikäinen sisarohjelma.
Spede toimi ohjelmaformaatin kehittäjänä, juontajana ja tuottajana. Sarjaan tehtiin 12 jaksoa ja sitä esitettiin tammi-maaliskuussa 1999 maanantaisin klo 18.00–18.30. Ohjelman alku- ja lopputunnuksena on Vesa-Matti Loirin tulkitsema Chirpy Chirpy -kappale Spede Show -ohjelmasta 1970-luvulta.
Jokaisessa ohjelmassa oli neljä julkisuudenhenkilöä, kaksi mies- ja naiskilpailijaa, pelaamassa Speden kehittelemää sanapeliä. Sanapeliä pelattiin pareina naisten joukkue miesten joukkuetta vastaan. Joukkue, joka selvitti taululle peitetyn lauseen nopeimmin, voitti rahaa sen mukaan, kuinka monta kirjainta lauseesta oli piilossa ja kuinka paljon he käyttivät arvaamiseen aikaa. Piilossa olevista kirjaimista sai rahaa joko 100 markkaa tai 200 markkaa kappale. Jokainen peliin käytetty sekunti teki vastaavasti 10 markkaa miinusta.
Sanapelien välissä näytettiin Spede Show -ohjelman sketsejä, joista Spede teki kilpailijoille 500 markan kysymyksen, esimerkiksi kuinka monta kertaa sketsissä sanottiin sana "pankki". Oikein tai lähimmäksi arvannut kilpailija voitti rahasumman.
Göran Leopold

Carl Göran Leopold (1. huhtikuuta 1890 Helsinki – 18. marraskuuta 1940 Kittilä) oli suomalainen tuomari ja Ruotsalaisen Kansanpuolueen (RKP) poliitikko.
Leopoldin vanhemmat olivat laamanni Gottlieb Leopold ja Ellen Maria Kraepelin. Leopold kirjoitti ylioppilaaksi Nya svenska samskolanista 1908, suoritti oikeustutkinnon 1912 ja sai varatuomarin arvon 1915. Hän työskenteli nuoruudessaan Turun hovioikeuden auskultanttina sekä senaatin virkamiehenä. Vuosina 1919–1920 hän oli yksityisenä asianajajana Helsingissä ja Landtmannabankenin johtokunnan jäsenenä. Leopold oli Helsingin raastuvanoikeuden rikosasiain notaarina vuosina 1918–1919 ja 1921–1926, nuorempana oikeusneuvosmiehenä vuosina 1926–1927 ja vanhempana oikeusneuvosmiehenä vuosina 1927–1938 sekä Lapinmaan tuomiokunnan kihlakunnantuomarina vuodesta 1938 kuolemaansa asti. Hän oli Helsingin oikeusaputoimiston johtokunnan puheenjohtaja vuosina 1930–1939.
Leopold oli RKP:n Helsingin paikallisosaston puheenjohtaja vuosina 1919–1929 ja Uudenmaan piirin puheenjohtaja vuosina 1924–1929. Hän oli Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen vuosina 1920 ja 1925–1929 sekä kaupungin rahatoimikamarin vuosina 1928–1931. Hän oli myös presidentin valitsijamiehenä vuoden 1937 vaaleissa ja kuului tuolloin niin sanottuun ”vuorineuvosfalangiin” eli niihin kahdeksaan RKP:n oikeistosiiven valitsijamieheen, jotka vaalin ensimmäisellä kierroksella äänestivät istuvaa presidenttiä P. E. Svinhufvudia enemmistön äänestäessä K. J. Ståhlbergia. Muista seitsemästä poiketen Leopold oli etukäteen ilmoittanut olevansa valmis luopumaan Svinhufvudista mutta ei pitänyt sanaansa, joten viime kädessä juuri hänen on katsottu ratkaisseen vaalin lopputuloksen, sillä Ståhlberg jäi vain yhden äänen päähän valituksi tulemisesta. Vaalin voitti toisella kierroksella RKP:lle epämielusa Kyösti Kallio.
Leopold vaikutti myös Arbetets vänner -järjestössä. Hän oli sen valtakunnallisen keskushallinnon puheenjohtaja vuosina 1921–1931 ja 1935–1939 sekä samalla Helsingin pääyhdistyksen puheenjohtaja (jo vuodesta 1920). Vuodesta 1931 hän oli Arbetets vännerin kunniajäsen. Lisäksi Leopold oli Nummelan parantolan johtokunnan puheenjohtaja 1936–1939 ja Suomen maistraattien ja raastuvanoikeuksien yhdistyksen puheenjohtaja 1937–1939.
HMS Oribi (G66)

| HMS Oribi |
| --- | --- |
 HMS Oribi

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Fairfield Shipbuilding and Engineering Company, Govan
Kölinlasku:  15. tammikuuta 1940
Laskettu vesille:  14. tammikuuta 1941
Palveluskäyttöön:  5. heinäkuuta 1941
Poistui palveluskäytöstä:  myyty Turkin laivastolle 1946 nimellä Gayret
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 570 t (standardi)
Pituus:  105 m
Leveys:  11 m
Syväys:  4,11 m
Koneteho:  40 000 hv
Nopeus:  37 solmua
Miehistöä:  176+
Aseistus
Aseistus:  4 x QF 4,7" Mk XII -tykkiä yksiputkisina CP Mk XVIII -asennuksina 1 x QF 4" Mk V -ilmatorjuntatykki HA Mk III -asennuksena 1 x  neliputkinen QF 2 naulan Mk VII -ilmatorjuntatykki 6 x yksiputkista Oerlikon 20 mm 4 x 21" (533 mm) torpedoputkea 4 x syvyyspomminheitintä ja 2 x kiskoa, joissa yhteensä 70 syvyyspommia
HMS Oribi (viirinumero G66) oli Britannian kuninkaallisen laivaston O-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin 3. syyskuuta 1939 ensimmäisessä hätälaivueessa (engl. 1st Emergency Flotilla) nimellä HMS Observer työnumerolla J1112 Fairfield Shipbuilding and Engineering Companyltä Govanista Glasgow'sta, missä köli laskettiin 15. tammikuuta 1940. Etelä-Afrikan hallituksen tuettua aluksen hankintaa alus nimettiin marraskuussa 1940 uudelleen HMS Oribiksi ja laskettiin vesille 14. tammikuuta 1941. Alus valmistui 5. heinäkuuta 1941 luokkansa ensimmäisenä aluksena.
Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta tammikuussa 1949 ja se siirrettiin reserviin.
Vuonna 1939 Britannia oli pakko-ottanut Britanniassa valmisteilla olevan Turkin laivaston hävittäjän TCG Gayretin, jonka se liitti laivastoonsa nimellä HMS Ithuriel. Sodan aikana lunastettu alus vaurioitui korjauskelvottomaksi ja sodan jälkeen neuvotteluissa Turkin kanssa päätettiin luovuttaa korvaava alus. Oribi luovutettiin 18. kesäkuuta 1946 Turkille, joka liitti sen laivastoonsa nimellä TCG Gayret. Alus oli palveluksessa vuoteen 1965.
HMS Opportune (G80)

| HMS Opportune |
| --- | --- |
 HMS Opportune suojaamassa saattuetta JW53

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  John I. Thornycroft and Company, Woolston
Kölinlasku:  28. maaliskuuta 1940
Laskettu vesille:  21. helmikuuta 1942
Palveluskäyttöön:  14. elokuuta 1942
Loppuvaihe:  romutettu 25. marraskuuta 1955
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 560 t (standardi)
Pituus:  105 m
Leveys:  11 m
Syväys:  4,11 m
Koneteho:  40 000 hv
Nopeus:  37 solmua
Miehistöä:  175
Aseistus
Aseistus:  4 x QF 4" (102 mm) Mk V -tykkiä yksiputkisina HA Mk III -asennuksina 1 x neliputkinen QF 2 naulan Mk VII 6 x yksiputkista Oerlikon 20 mm 4 x 21" (533 mm) torpedoputkea 4 x syvyyspomminheitintä ja 2 x kiskoa, joissa yhteensä 70 syvyyspommia
HMS Opportune (viirinumero G80) oli Britannian kuninkaallisen laivaston O-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin 3. syyskuuta 1939 ensimmäisessä hätälaivueessa (engl. 1st Emergency Flotilla) John I. Thornycroft and Companyltä Woolstonista, missä köli laskettiin 28. maaliskuuta 1940. Alus laskettiin vesille 21. tammikuuta 1942 ja valmistui 14. elokuuta 1942. Valmistumista viivästytti tavarantoimittajien pommituksissa kärsimät vauriot sekä telakan ilmapommitus joulukuussa 1940.