stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jarmo Viinanen

Jarmo Viinanen (2022)
Jarmo Viinanen (s. 23. helmikuuta 1959 Imatra) on suomalainen diplomaatti. Hän oli Suomen Ruotsin suurlähettiläs Tukholmassa elokuusta 2014 elokuuhun 2016.
Vuosina 2009–2014 Viinanen oli Yhdistyneiden kansakuntien Suomen pysyvän edustuston suurlähettiläs New Yorkissa ja vuosina 2005–2009 tasavallan presidentin kanslian kansliapäällikkö. Vuosina 2000–2005 Viinanen oli tasavallan presidentin ulkopoliittinen neuvonantaja. Hän on työskennellyt ulkoministeriön palveluksessa vuodesta 1988.
Viinanen valmistui valtiotieteen maisteriksi Turun yliopistosta vuonna 1987. Hän oli Turun yliopiston ylioppilaskunnan pääsihteeri 1985–1987. Viinanen on yliopiston vuoden alumni 2006.
Heinäkuussa 2016 nousi kohu siitä, että Iltalehden mukaan Viinasta epäiltiin alaisiin ja lähetystön vieraisiin kohdistuvasta seksuaalisesta häirinnästä. Ulkoministeriö ilmoitti aloittaneensa sisäisen tarkastuksen Ruotsin-suurlähetystöön. Silloinen ulkoministeri Timo Soini sanoi pitävänsä Viinaseen kohdistuneita epäilyjä erittäin vakavina. Elokuussa Viinanen vedettiin pois Ruotsista nopeutetussa aikataulussa ja siirrettiin muihin tehtäviin. Lopullisesti Viinasen kohtalosta päätti tasavallan presidentti Sauli Niinistö ja hänen suurlähettilään pestinsä päättyi 19. syyskuuta 2016.  Uusi suurlähettiläs Matti Anttonen aloitti tehtävässä 2. tammikuuta 2017.
Ihmissusi

| Ihmissusi |
| --- | --- |
 Ihmissusi saksalaisessa puupiirroksessa 1722.
Ominaisuudet
Nimen etymologia:  ”Ihmisen” ja ”suden” yhdistelmä
Tuntomerkit:  Susimainen vartalo, joka on peittynyt karvalla, pitkät hampaat, terävät kynnet, hehkuvat silmät
Esiintyminen:  Pohjois-Amerikka, Eurooppa ja Aasia; missä susia esiintyy
Voimat:  suuret fyysiset voimat, suuri purentavoima, ihmistä nopeampi
Luonteenpiirteet:  Ihminen, joka on muuttunut ihmissudeksi, ei voi hallita itseään, kun on ihmissusi.
Kansanperinne
Kansanperinteen alkuperä:  Muinainen eurooppalainen kansanperinne
Samanlaiset olennot:  Ihmistiikeri
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ihmissusi on myyteissä ja kansantaruissa sekä kauhufiktiossa ja populaarikulttuurissa esiintyvä peto: ihminen, joka kykenee muuttumaan sudeksi tai sudenkaltaiseksi olennoksi. Sudeksi tai muuksi petoeläimeksi muuttuva ihminen on esiintynyt myyteissä ja taruissa läpi historian eri puolilla maailmaa.
Useissa myyteissä ihmissusi on päiväsaikaan ihminen, joka muuttuu keskiyöllä täydenkuun vaikutuksesta sudeksi. Joissakin tarinoissa ihminen kykenee muuttumaan sudeksi milloin itse haluaa. Kenties tunnetuin tapa muuttua ihmissudeksi tapahtuu toisen ihmissuden pureman kautta, mutta joissakin myyteissä ihmissudeksi saatetaan muuttua esimerkiksi kirouksen seurauksena. Tunnetuin tapa tappaa ihmissusi on ampua sitä hopealuodilla.
Ihmissusi on yleinen aihe populaarikulttuurissa.
Historia

Ensimmäiset merkinnät ihmissusista on löydetty antiikin kreikkalaisen historioitsijan Herodotoksen teoksista. Herodotos kirjoitti eräässä historiateoksessaan skyyttien uskovan neuri-naapurikansansa muuttuvan kerran vuodessa susiksi. Myöhemmät historioitsijat ovat epäilleet ihmissusitarinan juontuvan pohjoisessa asuneiden neurien käyttämistä turkisvaatteista, jotka olivat antiikin kreikkalaisista omituisia. Roomalaisen kirjailijan Petronius Arbiterin kirjoittamassa Satyricon-romaanissa ensimmäiseltä vuosisadalta kerrotaan tarina ihmissudesta.
Kuuluisimpia historiallisia ihmissusia ovat olleet Jean Grenier ja Peter Stubbe. Nämä väitetyt ihmissudet on yleensä todettu mielenvikaisiksi. Esimerkiksi lykantropia on mielenterveydellinen häiriö, jota sairastava henkilö kokee joko olevansa eläin tai olevansa muuttumassa eläimeksi, esimerkiksi sudeksi. Sairastava henkilö saattaa käyttäytyä sen eläimen tavoin, joksi uskoo olevansa muuttumassa. Sairaus on harvinainen eikä sen syitä vielä ymmärretä. Sairaudella on saattanut olla vaikutusta ihmissusimyytin syntymiseen.
Myytit

Siitä, miten ihmissudeksi voi muuttua, on monia myyttejä. Yksi tunnetuimmista tavoista muuttua ihmissudeksi on joutua sellaisen puremaksi tai raapimaksi. Joissakin myyteissä ihmissudeksi saatetaan muuttua esimerkiksi jonkin jumalan tai noidan kostoksi langettaman kirouksen takia. Ihmissudeksi saattaa muuttua myös tehtyään sopimuksen paholaisen kanssa.
Ihmissusi saattaa susimuodossaan olla oikean suden näköinen tai sudenkaltainen olento, joka esimerkiksi kävelee kahdella jalalla ja osaa puhua. Ihmismuodossaan ihmissusilla on useita tuntomerkkejä, jotka vaihtelevat myytistä toiseen. Joissakin myyteissä ihmissuden tunnistaan siitä, että sillä on ihmismuodossaan hyvin tuuheat kulmakarvat, karvaiset kämmenet, erityinen selkärangan mutka ja harvinaisen pitkä etusormi. Se saattaa myös kammota hopeaesineitä. Jouluaattona syntyneiden lasten on joskus ajateltu muuttuvan ihmissusiksi.
Kertomuksien mukaan sudenhahmoisen ihmissuden voi muuttaa takaisin ihmiseksi kutsumalla sitä ristimänimellä tai tarjoamalla sille ruokaa. Järeämpiä aseita kaivattaessa ihmissuden voi tappaa hopealuodilla tai muilla hopeasta tehdyillä esineillä. Hopealuoti on yksi tunnetuimmista keinoista tappaa ihmissusi. Kuollut ihmissusi muuttuu yleensä takaisin ihmiseksi, mutta joidenkin tarinoiden mukaan se muuttuu kuollessaan vampyyriksi. Joissakin kertomuksissa ihmissusi lakkaa tietyn ajan kuluttua, esimerkiksi kirouksen rauettua, olemasta ihmissusi.
Joissakin tapauksissa esitetään, että ihmissuden purema tai hampaan raapaisu aiheuttaa vampyyreille kivuliaan kuoleman. Vampyyri voi parantua, jos saa juoda ihmissuden verta. Yleensä ei ole väliä onko saatu veri purijan vai jonkun muun.
Muussa kulttuurissa

Vanhojen myyttien ja kansantarujen lisäksi ihmissusi on esiintynyt myös nykykulttuurissa. Se on nähty esimerkiksi elokuvissa ja televisiosarjoissa, ja ihmissusimyytistä on kirjoitettu useita kirjoja.
Suomalaisista ihmissusitarinoista tunnetuin on kirjailija ja runoilija Aino Kallaksen vuonna 1928 ilmestynyt Sudenmorsian. 1600-luvun Hiidenmaalle sijoittuvassa tarinassa virolaisen metsänvartija Priidikin vaimo Aalo muuttuu ihmissudeksi Metsän Hengen, Diabolus Sylvarumin vaikutuksesta. Kirjan pohjalta Kallas on kirjoittanut myös näytelmän. Tauno Pylkkänen on säveltänyt sen oopperaksi.
Virolainen kirjailija August Kitzberg on kirjoittanut aiheesta novellin "Libahunt" (1891–1892, 'Ihmissusi') ja sen pohjalta näytelmän Libahunt, draama viies vaatuses. Aino Kallas suomensi näytelmän 1916 ja tarjosi sitä teattereille, mutta mikään teatteri ei huolinut sitä. Suomennos on todennäköisesti hävinnyt.
Muussa kulttuurissa > Kirjoja

Petronius Arbiter: Satyricon
Guy Endore: The Werewolf of Paris
Aino Kallas: Sudenmorsian
August Kitzberg: "Libahunt", novelli
Stephenie Meyer: Houkutus-kirjasarja erityisesti Uusikuu, Epäilys ja Aamunkoi
J. K. Rowling: Harry Potter, erityisesti osa Harry Potter ja Azkabanin vanki
Stuart Hill: Jäämaan kronikka-kirjasarja
Maggie Stiefvater: Väristys, häivähdys, ikuisuus
Cassandra Clare: Varjojen kaupungit-kirjasarja
Elina Rouhiainen, nuorten neliosainen fantasiasarja Susiraja
August Gailit, "Libahunt", novelli, 1926
Andrzej Sapkowski, "Pääskytorni", Noituri-fantasiaromaanisarjan osa
Elina Pitkäkangas: Kuura-trilogia, Hukan perimät
Muussa kulttuurissa > Ooppera ja teatteri

Aino Kallas: Sudenmorsian, viisinäytöksinen näytelmä 1937
August Kitzberg: Libahunt, draama viies vaatuses, näytelmä 1912
Tauno Pylkkänen: Sudenmmorsian, radio-ooppera, 1950
Muussa kulttuurissa > Sarjakuvia

Ihmissusi yöllä, Marvelin sarjakuvat
Muussa kulttuurissa > Televisiosarjoja

She-Wolf of London – Naarassusi
Angel
Buffy, vampyyrintappaja
Supernatural
Wolf’s Rain
True Blood
Vampyyripäiväkirjat
Vampyyrien sukua
Being Human
Rosario + Vampire
Teen Wolf
Sudenverinen
Bitten
Hemlock Grove
Legacies
Muussa kulttuurissa > Elokuvia

Ihmissusi (1941)
Ulvonta (1981)
Ihmissusi Lontoossa (1981)
Sudet tulevat (1984)
Teen Wolf, eli ihmissusi teini-iässä (1985)
Hopealuoti (1985)
Wolf (1994)
Ihmissusi Pariisissa (1997)
Ginger Snaps (2001)
Dog Soldiers (2002)
DarkWolf (2002)
Underworld (2003)
Harry Potter ja Azkabanin vanki (2004)
Romasanta (2004)
Van Helsing (2004)
Cursed (2005)
Skinwalkers (2006)
Underworld: Evolution (2006)
Blood and Chocolate (2007)
Underworld: Rise of the Lycans (2009)
Twilight-elokuvasarja (2008–2012)
The Wolfman (2010)
Red Riding Hood – Punahilkka (2011)
Werewolf: The Beast Among Us (2012)
Anselmi – nuori ihmissusi (2014)
Muussa kulttuurissa > Videopelejä

The Elder Scrolls V: Skyrim
The Elder Scrolls Online
Diablo II
The Incredible Adventures of Van Helsing
The Incredible Adventures of Van Helsing II
The Wolf Among Us
Harry Potter ja Azkabanin vanki
Bloodborne
Kirjallisuutta

Pekka Kilpinen: Ihmissudet: asiakirjoja ja kertomuksia. Yliopistopaino, 2002. ISBN 9515705061.
J.V. Lehtonen: Ihmissusi kirjallisena aiheena, 1933. Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ihmissusi Wikimedia Commonsissa
http://www.aikakone.org/leena/werewolf.htm Leena Peltosen ihmissusiesitelmä
http://www.primitivism.com/hellhounds.htm (Arkistoitu – Internet Archive)
http://www.werewolves.com/bookofwerewolves.html (Arkistoitu – Internet Archive)
Chandrika Kumaratunga

| Chandrika Kumaratunga |
| --- | --- |
 Chandrika Kumaratunga vuonna 2005.
Sri Lankan presidentti
 1994–2005  
Edeltäjä:  Dingiri Banda Wijetunga
Seuraaja:  Mahinda Rajapaksa
Sri lankan pääministeri
 19. elokuuta 1994 – 12. marraskuuta 1994  
Edeltäjä:  Ranil Wickremesinghe
Seuraaja:  Sirimavo Bandaranaike
Henkilötiedot
Syntynyt: 29. kesäkuuta 1945 (ikä 79)
Vanhemmat:  Solomon Bandaranaike Sirimavo Bandaranaike
Puoliso:  Vijaya Kumaranatunga
Lapset:  2
Tiedot
Puolue:  Sri Lankan vapauspuolue
 Nimikirjoitus
Chandrika Bandaranaike Kumaratunga (s. 20. kesäkuuta 1945) oli Sri Lankan neljäs presidentti vuosina 1994–2005. Hän oli kaudellaan yksi harvoista maailman naispresidenteistä, ja hänen äitinsä, Sirimavo Bandaranaike, oli maailman ensimmäinen naispääministeri. Myös Chandrika Kumaratungan isä ja aviomies olivat poliitikkoja. Molemmat kuolivat väkivaltaisesti, isä Chandrika Kumaratungan ollessa 14-vuotias, aviomies Wijaya Kumaratunga vuonna 1988 poliittisten vastustajien murhaamana. Myös Chandrika Kumaratunga itse oli itsemurhapommittajan iskun kohteena vuoden 2000 presidentinvaalikampanjan aikana.
Uransa alussa Chandraika Kumaratunga yritti lähestyä tamilitiikerit-sissijärjestöä saadakseen sisällissodan loppumaan, mutta myöhemmin hän veti varsin kovaa linjaa. Hän syytti hallitusta liiallisista myönnytyksistä ja arvosteli välittäjinä toimineita norjalaisia.
Hän hävisi vuoden 2005 presidentinvaaleissa Mahinda Rajapaksalle. Rajapaksa voitti myös vuoden 2010 vaalit. Vuonna 2010 Kumaratunga tuki Rajapaksan vastaehdokasta ja syytti vaaleja vilpillisiksi.
Björn Jónsson

| Björn Jónsson |
| --- | --- |

Islannin ministeri
 31. maaliskuuta 1909 – 14. maaliskuuta 1911  
Edeltäjä:  Hannes Hafstein
Seuraaja:  Kristján Jónsson
Henkilötiedot
Syntynyt: 8. lokakuuta 1846 Djúpadal, Islanti
Kuollut: 24. marraskuuta 1912 (66 vuotta) Reykjavík, Islanti
Ammatti:  sanomalehtimies, poliitikko
Puoliso:  Elísabet Sveinsdóttir
Tiedot
Puolue:  Itsenäisyyspuolue
Björn Jónsson (8. lokakuuta 1846 – 24. marraskuuta 1912) oli islantilainen sanomalehtimies ja poliitikko. Hän perusti 1874 viikkolehti Ísafoldin. Hän esiintyi ajoittain hyvin vihamielisesti Tanskaa kohtaan ja vaati Islannin täydellistä erottamista Tanskasta, ellei näiden maiden yhdistämistä voitaisi supistaa personaaliunioniksi, joka takaisi Islannin itsenäisyyden. Hän oli Alltingin jäsen, hänestä tuli 1909 Islannin-ministeri. Samana vuonna hän sai vahvistetuksi Alltingin hyväksymän ehdottoman väkijuomien kieltolain. Hän erosi 1911 Islannin-ministerin tehtävästä. Björn Jónsson kuoli 24. marraskuuta 1912.
Aiheesta muualla

Jónsson, Björn, Nordisk familjebok, osa 13, palsta 101 (ruotsiksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat  Alankomaat 
Muut:  IdRef
Tuukka Taponen

| Tuukka Taponen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 26. lokakuuta 2006 (ikä 18) Lohja
Kansalaisuus:   Suomi
Moottoriurheilija
Formula 3
Nykyinen talli:  ART Grand Prix
Karting
Tallit:  Tony Kart Racing Team, Suomessa Kohtala Sports
Tuukka Taponen (s. 26. lokakuuta 2006 Lohja) on suomalainen autourheilija ja karting-sarjan ensimmäinen suomalainen maailmanmestari. Kaudella 2025 hän ajaa ART Grand Prix -tallissa Formula 3 -sarjassa. Taposta pidetään potentiaalisena seuraavana suomalaisena Formula 1 -kuskina.
Ura

Taponen aloitti karting-harrastuksen 2,5-vuotiaana ja ajoi aluksi autokorjaamon pihalla. Hän on ajanut Suomessa vuodesta 2018 lähtien Kohtala Sports -tiimissä ja Flying Finn Academy -maajoukkueessa vuodesta 2019 lähtien.
Taponen teki suomalaista autourheiluhistoriaa, kun hän voitti ensimmäisenä suomalaisena kartingin maailmanmestaruuden vuonna 2021, ollessaan 15-vuotias. Aiemmin kolmen parhaan joukkoon kartingissa on yltänyt Taposen lisäksi viisi suomalaista. Taponen oli vuoden 2021 lokakuussa antamassa näyttöjä F1-tiimi Ferrarille päästäkseen mukaan heidän junioriakatemiaansa, josta ovat nousseet formula 1 -sarjaan muun muassa Mick Schumacher ja Charles Leclerc. Taponen valittiin Ferrarin junioriakatemiaan Ferrari Driver Academy vuoden 2022 marraskuussa. Taposen tavoitteena on ajaa Formula 4 -kaudesta 2023 eteenpäin Formula 3- ja Formula 2 -sarjoja ja edetä sitä kautta kohti Formula 1 -sarjaa.
Taponen teki debyyttinsä avopyöräisissä, ajaen Formula Academy Finland -sarjaa Koiranen Kemppi Motorsport -tallissa vuonna 2021. Hän saavutti seuraavana vuonna viisi voittoa, kaksi paalupaikkaa ja kymmenen palkintokorokesijaa sijoittuen sarjassa kuudenneksi.lähde?
Ura > Kausi 2023

Taponen sijoittui helmikuussa 2023 päättyneessä Lähi-idän Formula 4 -sarjassa toiseksi. Taponen voitti sarjassa neljä kilpailua. Lisäksi hän ajoi neljä kertaa toiseksi ja kaksi kertaa kolmanneksi. Taponen oli sarjan paras tulokaskuljettaja. Taponen ajoi Prema-tallissa, jossa ajoi myös Red Bullin akatemian ja McLarenin akatemian kuljettajia.
Ura > Kausi 2024

Taponen kilpaili kaudella 2024 Lähi-idän ja Euroopan Formula Regional -sarjoissa R-Ace GP:n tallissa ja on osa Ferrarin junioriakatemiaa myös vuonna 2024. R-Ace GP -tallissa ajanut Taponen voitti Formula Regionalin Lähi-idän mestaruuden Dubain osakilpailussa ajamalla paalupaikalta voittoon. Taponen jatkoi kilpailua Formula Regionalin Euroopan sarjassa. Taponen aloitti kautensa Euroopan sarjassa toisella ja yhdeksännellä sijalla Saksan Hockenheimissa toukokuussa 2024. Zandvoortin kilpailussa Taponen voitti viikonlopun ensimmäisen kilpailun sateisella radalla ja otti ensimmäisen voittonsa sarjassa.
Unkarissa Hungaroringilla ajetussa kilpailussa Taponen ajoi paalupaikalle ja voitti viikonlopun ensimmäisen kilpailun. Taponen ajoi paalulle myös toisessa Unkarissa ajetussa kilpailussa ja voitti kilpailun sekä ajoi kilpailun nopeimman kierroksen. Mugellon kilpailussa Taponen otti kolmannen peräkkäisen paalupaikan ja osakilpailuvoiton. Viimeksi kolmeen peräkkäiseen voittoon on yltänyt Grégoire Saucy vuonna 2021. Taponen saavutti kaudella vielä yhden palkintosijoituksen Imolassa ollen toinen. Kauden päätteeksi Taponen sijoittui kokonaispisteissä kolmanneksi. Taponen osallistuu marraskuun puolivälissä ajettavaan legendaariseen Macaon Grand Prix -kilpailuun R-ace GP:n autolla.
Taponen pääsi ajamaan Formula 3 -sarjassa Span osakilpailussa, jossa hän ajoi ART-tallissa bulgarialaisen Nikolai Tsolovin tilalla.
Ura > Kausi 2025

Taponen ajaa ART Grand Prix -tallissa Formula 3 -sarjassa kaudella 2025.
Saavutukset

2017: Suomen mestaruus Raket 95 -luokassa, Kartingliiton Vuoden Junior-kuljettaja
2018: SM 3. kartingissa, AKK:n Vuoden Junior-kuljettaja
2019: Suomen mestaruus kartingissa, EM 4. kartingissa
2020: Kartingin MM-hopeaa
2021: Kartingin maailmanmestaruus
2022: Kartingin MM-hopeaa
2023: F4 UAE sarjan hopeaa, sarjan tulokasmestaruuden voitto
2024: Formula Regional Lähi-idän mestaruus, sarjan tulokasmestaruuden voitto
Aiheesta muualla

Tuukka Taposen viralliset kotisivut
Mireya Moscoso

| Mireya Moscoso |
| --- | --- |

Panaman presidentti
 1999–2004  
Edeltäjä:  Ernesto Pérez Balladares
Seuraaja:  Martín Torrijos
Henkilötiedot
Syntynyt: 1. heinäkuuta 1940 (ikä 84)
Puoliso:  Arnulfo Arias (1969–1988) Ricardo Gruber (1990–1997)
Tiedot
Puolue:  Partido Panameñista
Koulutus:  sisustussuunnittelija
Tutkinnot:  Miami Dade College
Mireya Elisa Moscoso de Gruber (s. 1. heinäkuuta 1940) on panamalainen poliitikko. Hän oli Panaman ensimmäinen naispresidentti vuosina 1999–2004. Hän edusti Panameñista-puoluetta, aiemmalta nimeltään Arnulfista-puolue, jota hän oli perustamassa.
Moscoso valittiin 2. toukokuuta 1999 presidentiksi oltuaan kolmatta kertaa ehdokkaana. Hän astui virkaansa 1. syyskuuta. Toukokuussa 2004 hänen seuraajakseen valittiin Martín Torrijos.
Moscoso oli naimisissa entisen presidentin Arnulfo Ariasin kanssa tämän kuolemaan saakka (1988).
Kuurin kynnäs

Kuurin kynnäs erottaa Kuurinhaffin Itämerestä
Kuurin kynnäs tai Kuurinkynnäs (liett. Kuršių nerija, ven. Куршская коса, Kuršskaja kosa, saks. Kurische Nehrung) on 98 kilometrin pituinen kapea niemimaa eli kynnäs, jonka pohjoisosa kuuluu Liettuaan ja eteläosa Venäjän Kaliningradin alueeseen.
Maantiede

Hiekkadyynien luonnehtima Kuurin kynnäs erottaa Kuurinhaffin Itämerestä. Kynnään leveys vaihtelee noin 400 metristä 3,8 kilometriin. Aikanaan Kuurin kynnäs kuului Saksan Itä-Preussiin.
Niemi työntyy etelästä pohjoiseen. Pohjoispäässä kapea salmi yhdistää Kuurinhaffin Itämereen Klaipėdan kaupungin kohdalla. Klaipėdasta on niemelle kaksi lauttayhteyttä, uusi ja vanha.
Kuurin kynnäällä sijaitsee Kuurin kynnään kansallispuisto. Kynnäs hyväksyttiin Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 2000. Se on Liettuan ja Venäjän yhteinen kohde, joka on suojeltu luonnon- ja kulttuuriarvojensa takia esimerkkinä alueesta, jolla ihminen on vaikuttanut maisemaan.
Liettuan-puoleinen osa

Kuurin kynnään pohjoinen eli Liettuan-puoleinen osa on yhteydessä mantereeseen Venäjän-puoleisen osan kautta. Koko kynnään suurin taajama on Nida, entinen kalastajakylä, joka elää nykyään pääasiassa turismista. Toinen matkailukylä on Juodkrantė. Niemen muut entiset kalastajakylät eivät ole yhtä kaupallistuneita.lähde?
Liettuan puolella kynnäs kuuluu kahteen kuntaan: Klaipėdan kaupunkiin ja Neringan kuntaan. Kylistä pohjoisin on Klaipėdaan kuuluva Smiltynė. Kylän nähtävyyksiä ovat delfinaario, Liettuan merimuseo, saksalaisen rannikkotykistön linnoitusmuseo, kalastusalusten näyttely ja kalastajakylää esittelevä ulkomuseo.lähde?
Noin 10 kilometriä etelään on Neringan kuntaan kuuluva Alksnynėn kylä ja kahdeksan kilometrin päässä suurehko Juodkrantė, sitten Agila. Sieltä 15 kilometriä etelään sijaitsevat Pervalka, Karvaičiai, Nagliai ja Preila. Kuuden kilometrin päässä ovat Neringan kuntakeskukseen Nidaan kuuluva Purvynė ja Skruzdynė. Nidassa on esimerkiksi Nobel-kirjailija Thomas Mannin huvila, jossa hän vietti kesää kolmena vuonna 1930–1932.lähde?
Venäjän-puoleinen osa

Venäjän puoleinen kynnäs kuuluu Kaliningradin alueen Zelenogradskin piirin Kuršskaja kosan maalaiskuntaan. Tässä maalaiskunnassa asui väestönlaskennan 2010 mukaan yhteensä 1 309 henkeä. Siellä on kolme taajamaa: Morskoje (ent. Pillkoppen), Rybatši (Rossitten) ja Lesnoi (Sarkau). Myös kynnään Venäjän-puoleinen osa on kansallispuistoa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kuršių nerijos nacionalinis parkas (Arkistoitu – Internet Archive) (liettuaksi)
Kursiu Nerija National Park (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Kurische Nehrung Pohjolan Sahara, Kansan kuvalehti, 13.10.1933, nro 42, s. 18, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
6 metriä vuodessa liikkuvat Kurische Nehrungin vaeltavat hiekkadyynit, Suomen Kuvalehti, 04.09.1937, nro 36, s. 17, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| n k Unescon maailmanperintökohteet Venäjällä |
| --- | --- | --- |
| Keskinen |  Jaroslavlin historiallinen keskusta  Kolomenskojen Kristuksen taivaaseenastumisen kirkko  Moskovan Kreml ja Punainen tori  Novodevitšin nunnaluostari  Troitse-Sergijevin luostari  Vladimirin ja Suzdalin valkoiset monumentit  |  |
| Kaukoitä |  Baikaljärvi  Daurian maisemat1  Kamtšatkan tulivuoret  Keskinen Sikhote-Alin  Lenan kansallispuisto  Wrangelinsaari  |  |
| Pohjois-Kaukasia |  Derbentin monumentit  |  |
| Luoteinen |  Ferapontovin luostari  Kiži  Komin aarniometsät  Kuurinkynnäs2  Novgorodin historialliset monumentit  Pietari Pietarhovin, Puškinin, Pauluskoin (Pavlovsk), Hatsinan, Strelnan, Kronstadtin, Oranienbaumin ja Pähkinälinnan kanssa  Pihkovan arkkitehtikoulun kirkot  Solovetskin luostari  Struven ketju3  |  |
| Siperia |  Altain kultavuoret  Baikaljärvi  Putoranan laakio  Uvs Nuurin syvänne1  |  |
| Eteläinen |  Läntinen Kaukasus  |  |
| Volga |  Bulgar  Kazanin Kreml  Svijažskin katedraali  |  |
1Yhdessä Mongolian kanssa. 2Yhdessä Liettuan kanssa. 3Yhdeksän muun maan kanssa.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki
Perhokalastus

Perhokalastusta joessa.
Perhokalastus on selvästi muista kalastusmuodoista erotettava, ikivanha kalastusmuoto. Erona yleisempään viehekalastukseen on se, että pyyntivälineenä toimivat perhot ovat niin kevyitä, että niiden heittämistä varten tarvitaan painava, etuosastaan kartioitu perhosiima. Perhokalastuksessa kalastetaan yleensä taimenta, lohta, tai kirjolohta.
Perhokalastus on ensimmäiseksi kehitetty taimenen myöhemmin myös muiden veden pinnalta syövien kalalajien, kuten harjuksen, kalastukseen. Keinotekoiset perhot rakennetaan eli sidotaan siten että niiden muoto, koko ja väritys vastaa kalan luonnollista ravintoa eli useimmiten hyönteisiä. Perho voi myös toimia yksinkertaisesti kalaa stimuloivana houkuttimena, jolloin perho ei välttämättä jäljittele kalan luonnollista ravintokohdetta.
Käytettävien perhojen skaala on hyvin laaja, koska hyönteisfauna on runsas ja kullakin lajilla on useita kehitysvaiheita. Lisäksi monet perhokalastajat sitovat perhonsa itse ja kullakin on oma näkemyksensä hyvin kalastavasta perhosta. Edellä mainittu hyönteisten jäljittely koskee lähinnä taimen- ja harjusperhoja.