stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Itävallan historia 1815–1918
Ensimmäinen maailmansota

Itävalta-Unkari piti Venäjän tukemaa ja suurentunutta Serbiaa ensisijaisena uhkana, koska Serbian sotilastiedustelu tuki Habsburgien vastaisia ryhmiä ja toimi Bosnia ja Hertsegovinassa. Kun Bosnian nationalistit murhasivat kruununperijä Frans Ferdinandin ja hänen vaimonsa Sarajevossa 28. kesäkuuta 1914, epäilys Serbian syyllisyydestä oli vahva. Ajatus Serbian vastaisesta ennalta ehkäisevästä sodasta ei ollut uusi Wienissä, ja näytön heikkoudesta huolimatta Saksa oli valmis tukemaan liitolaistaan.
23. heinäkuuta Itävalta-Unkari jätti Serbialle ultimaatumin, joka oli suunniteltu mahdottomaksi täyttää. Päävaatimuksina Serbialle olivat Habsburgien vastaisten aktiviteettien tukahduttaminen ja Itävalta-Unkarin viranomaisten pääsy osallistumaan murhan tutkimuksiin. Serbia oli sovitteleva, muttei voinut hyväksyä kaikkia ehtoja. Itävalta-Unkari julisti sodan Serbialla 28. heinäkuuta neuvottelematta asiasta enempää Saksan kanssa.
Venäjän päätös mobilisoida 30. heinäkuuta johti sodan laajenemiseen koko Eurooppaa kattavaksi. Saksan sotastrategia nojasi kahden rintaman sodan välttämiseen, joten sen täytyi lyödä nopeasti Ranska, ennen kuin Venäjä pääsisi täyteen valmiuteen. Saksa vastasi Venäjän liikekannallepanoon julistamalla välittömästi sodan Ranskalle ja Venäjälle. 4. elokuuta Britannia julisti sodan Saksalle, 6. elokuuta Itävalta-Unkari julisti sodan Venäjälle ja 12. elokuuta Ranska ja Britannia Itävalta-Unkarille.
Kun suurvallat olivat sodassa, ne pyrkivät etsimään liittolaisia pienemmistä maista. Huolimatta Saksan ja Itävalta-Unkarin kanssa sopimastaan kolmiliitosta, Italia ei ollut velvoitettu liittymään sotaan ja julistautui neutraaliksi. Saksa painosti Itävalta-Unkaria lahjoittamaan italialaisalueita Italialle vastineeksi sen tuesta. Myös kolmisopimuksen maat lupasivat lisäalueita sodan voiton jälkeen, joten Italia liittyi ympärysvaltoihin huhtikuussa 1915.
Vaikka Saksan ja Itävalta-Unkarin voitot itärintamalla keväällä 1915 paikkasivat Itävalta-Unkarin aikaisempia häviöitä, valtakunta ei ollut valmis pitkään sotaan ja taloudellinen tilanne muuttui kehnommaksi.
Keisari Frans Joosef I:n kuolema 21. marraskuuta 1916 vei Itävalta-Unkarilta merkittävän yhdistävän tekijän. Hänen 29-vuotias veljenpojanpoikansa Kaarle (h. 1916–1918) ei ollut valmis asemaansa keisarina. Tosin monarkian kohtalo ei enää riippunut keisarista, vaan sodan päätöksestä. Vaikka vallankumoukseen ajautunut Venäjä vetäytyi sodasta, itärintaman rauha ei auttanut länsirintaman sotaa. Yhdysvallat liittyi sotaan huhtikuussa 1917 ja Saksan hyökkäyksen epäonnistuttua keväällä 1918, se ei enää saarron näännyttämänä pystynyt jatkamaan taistelua.
Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Habsburgien Itävalta-Unkari paloiteltiin eri kansallisuuksien kesken. Maan saksalaisia jäi edustamaan Itävallan tasavalta.
Klemens von Metternich. Thomas Lawrencen maalaama muotokuva 1810-luvulta.
Jalkapallon Suomen Cup 1980

Jalkapallon Suomen Cup 1980 oli cupin 26. järjestämisvuosi. Kilpailuun osallistui 290 joukkuetta joista muita kuin liiton sarjoissa pelaavia oli yhteensä 37 joukkuetta. (Kilpailun järjestäjä SPL kertoo osallistuneiden joukkueiden lukumääräksi myös 287.)
Loppuotteluun selvisivät Valkeakosken Haka ja Kotkan Työväen Palloilijat, ja se pelattiin Olympiastadionilla. Ottelun voitti KTP 3-2.
1. kierros > SM-sarjan ja I divisioonan joukkueet

1. kierroksella SM-sarjan ja I divisioonan joukkueista muodostettiin 12 otteluparia. Näiden otteluiden voittajat etenivät suoraan cupin 7. kierrokselle.
| Joukkue #1 | Tulos | Joukkue #2 |
| --- | --- | --- |
| Ilves (SM) | 3–1 | Oulun Palloseura (SM) |
| Gamlakarleby Bollklubb (I) | 0–1 | Vasa IFK (I) |
| Helsingin Jalkapalloklubi (SM) | 1–0 | Grankulla IFK (I) |
| FC Honka (I) | 0–8 | Valkeakosken Haka (SM) |
| FF Jaro (I) | rp.4-2 /3–3 | Kokkolan Palloveikot (SM) |
| Kuopion Pallotoverit (SM) | 3–0 | Kuopion Palloseura (SM) |
| Mikkelin Pallo-Kissat (I) | 0–1 | Mikkelin Palloilijat (I) |
| Myllykosken Pallo (I) | 4–6 | Kotkan Työväen Palloilijat (SM) |
| Turun Pyrkivä (I) | 0–2 | Turun Palloseura (SM) |
| Lahden Reipas (SM) | ja. 3–6 | Kuusysi (I) |
| Rovaniemen Palloseura (I) | 3–0 | Oulun Työväen Palloilijat (SM) |
| Sepsi-78 (SM) | 6–3 | Rauman Pallo (I) |
Aiheesta muualla

Suomen Cupin finaalit
| n k Jalkapallon Suomen Cup |
| --- | --- |
Kaudet:  1955  1956  1957  1958  1959  1960  1961  1962  1963  1964  1965  1966  1967  1968  1969  1970  1971  1972  1973  1974  1975  1976  1977  1978  1979  1980  1981  1982  1983  1984  1985  1986  1987  1988  1989  1990  1991  1992  1993  1994  1995  1996  1997  1998  1999  2000  2001  2002  2003  2004  2005  2006  2007  2008  2009  2010  2011  2012  2013  2014  2015  2016  2017  2018  2019  2020  2021
Jalkaväkirykmentti 53 (jatkosota)

| Jalkaväkirykmentti 53 |
| --- | --- |
Toiminnassa:  1941 - 1944
Valtio:   Suomi
Puolustushaarat:  Maavoimat
Aselajit:  Jalkaväki
Jalkaväkirykmentti 53 eli JR 53 oli jatkosodan aikainen välirauhan 11. prikaatin  perustama ja  Pohjois-Pohjanmaan sotilasläänin täydentämä jalkaväkirykmentti. Rykmentti kuului 3. divisioonaan.
Perustaminen

Esikunta ja Esikuntakomppania
I Pataljoona (I/JR 53)
II Pataljoona (II/JR 53)
III Pataljoona (III/JR 53)
13. Komppania eli Kranaatinheitinkomppania (13.K/JR 53)
14. Komppania eli Tykkikomppania (14.K/JR 53)
Kolonna (Kol./JR 53)
Puolustusvoimien materiaalitilanne oli jatkosodan alkaessa huomattavasti parempi kuin talvisodan alussa, mutta aivan kaikilta osin ei rykmentin määrävahvuuksia saavutettu.
Komentajat

everstiluutnantti Oras Selinheimo  	 17.6.1941 - 9.8.1941
everstiluutnantti (kaatui, ylennettiin everstiksi) Jussi Turtola  	 9.8.1941 - 29.8.1941
everstiluutnantti Oras Selinheimo  	 29.8.1941 - 2.9.1941
eversti           Aarne Kiira   	 2.9.1941 - 18.3.1943
everstiluutnantti (6.7.1944 eversti) Albert Ravila  	 8.4.1943 - 5.10.1944
everstiluutnantti Kalervo Loimu  	 5.10.1944 - 22.11.1944
George Duke

| George Duke |
| --- | --- |
 Duke Montreux’n jazzfestivaaleilla 1986
Henkilötiedot
Syntynyt: 12. tammikuuta 1946 San Rafael, Kalifornia, Yhdysvallat
Kuollut: 5. elokuuta 2013 (67 vuotta) Los Angeles
Ammatti:  muusikko, säveltäjä, tuottaja, pedagogi
Muusikko
Aktiivisena:  1967–2013
Tyylilajit:  fuusiojazz, rock, funk
Soittimet:  kosketinsoittimet
Levy-yhtiöt:  Warner Bros. Records, Atlantic Records, Elektra Records, Epic Records ja Pacific Jazz Records 
Aiheesta muualla
www.georgeduke.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
George Duke (12. tammikuuta 1946 San Rafael – 5. elokuuta 2013 Los Angeles) oli yhdysvaltalainen muusikko, joka tunnettiin uraauurtavana jazz- ja rock-musiikin tyylejä yhdistelevänä musiikintekijänä ja kosketinsoittajana. Hän oli myös laulaja, musiikkituottaja ja pedagogi. Duken tyylilajeja olivat fuusiojazzin lisäksi useat populaarimusiikin eri alueet. Duke työskenteli yhteistyössä useiden kansainvälisesti tunnettujen solistien kanssa sovittajana, orkesterinjohtajana, lauluntekijänä ja levytuottajana. Duke levytti yli kolmekymmentä sooloalbumia ja teki lukuisia levytyksiä yhteistyökumppaniensa, erityisesti Frank Zappan, kanssa. Jazzhistorioitsija Joachim-Ernst Berendt mainitsi 1980-luvun alussa Duken yhtenä tärkeimmistä fuusiojazzpianisteista.
Tausta

George Duke syntyi 12. tammikuuta 1946 San Rafaelissa, Kaliforniassa. Hän aloitti pianonsoiton 7-vuotiaana. Lukioaikoinaan hän soitti koulunsa jazz-yhtyeissä ja hän on kertonut myös nuorena kuulemansa kirkkomusiikin vaikuttaneen paljon omaan funk-tyyliinsä. Yliopistoaikoinaan Duke soitti San Franciscon Half Note -ravintolan yhtyeessä yhdessä Al Jarreaun kanssa ja säesti säännöllisesti jazzin suuria nimiä. Hän valmistui musiikin kandidaatiksi San Franciscon musiikkikonservatoriosta vuonna 1967 ja suoritti maisteritutkinnon vuonna 1970 San Francisco State Universityssa.
Ura

Duken pitkä ura ulottuu viidelle vuosikymmenelle, jonka aikana hän työskenteli yhteistyössä lukuisten kuuluisten muusikkojen, kuten Frank Zappan, Miles Davisin, Barry Manilowin, Dizzy Gillespien, Al Jarreaun, Don Ellisin, Cannonball Adderleyn, Nancy Wilsonin ja Joe Williamsin, kanssa. Muun muassa Zappa, Adderley ja Quincy Jones olivat läsnä vuonna 1969, jolloin Duke esiintyi yhdessä viulisti Jean Luc Pontyn kanssa Sunset Stripillä sijaitsevassa Thee Experiencessa. Konserttia pidetään eräänä Yhdysvaltojen länsirannikon fuusiojazzin merkkitapauksena, minkä jälkeen Zappa värväsi Duken Mothers of Invention -yhtyeeseensä vuodeksi 1970. Duke kirjoitti musiikkia yhdessä Zappan kanssa, ja tutustui tämän vaikutuksesta rockiin, proto-funkiin sekä eurooppalaiseen avant-garde -musiikkiin. Zappa opasti Dukea myös musiikkituottajan tehtäviin ja elektronisen musiikin potentiaaliin.
Duke aloitti soolouralla 1975 ja levytti yli kolmekymmentä sooloalbumia. Varhaisista albumeista monia, kuten Faces in Reflection ja Liberated Fantasies, pidetään jazzin ja jazz-funkin klassikkoina. Jazz-kriitikot eivät tosin aluksi katsoneet suopeasti Duken kokeiluja funk-, disco- ja soul-musiikkityylien yhdistämiseksi jazziin eikä hänen esiintymistään useita eri musiikkityylejä edustavien artistien kanssa. Cannonball Adderley esitteli Duken jazz-rock-basisti Stanley Clarkelle, jonka kanssa hän muodosti kokoonpanon the Clarke/Duke Project. Kokoonpanolla oli Top 20 -hitti Sweet Baby 1980-luvun alkupuolella.
Tuottajana Duken yhteistyökumppaneita jazz- ja pop-musiikkiartisteista olivat muun muassa Pointer Sisters, Gladys Knight, Smokey Robinson ja Melissa Manchester. Hän voitti Grammy-palkinnon tuottajana vuonna 2000 Dianne Reevesin levystä In the Moment – Live in Concert, joka valittiin myös vuoden jazz-albumiksi.
Yksityiselämä

George Duke oli naimisissa. Hänen Corine-vaimonsa kuoli syöpään vuotta ennen Georgea. Pariskunnalla oli kaksi poikaa. George Duke kuoli leukemiaan hoitopaikassaan Los Angelesissa 5. elokuuta 2013.
Duke (oik.) esiintymässä Stanley Clarken kanssa 2006
Barthélémy Durand Valantin

Barthélémy Durand Valantin.
Barthélémy Durand Valantin (5. joulukuuta 1806 Saint-Louis – 30. heinäkuuta 1864 Saint-Louis) oli Senegalin ensimmäinen edustaja Ranskan kansalliskokouksessa.
Durand Valantinin isä Barthélémy Valantin oli ranskalainen kauppias Marseillesta. Hän saapui Senegaliin 1780-luvulla, kun Ranska sai jälleen haltuunsa Saint-Louisin. Barthélémy Valantin nai afrikkalaisen naisen, joka synnytti kolmetoista lasta.
Durand Valantin opiskeli Marseillessa ja palasi Senegaliin notaarina. Hän toimi veljiensä tavoin arabikumiin erikoistuneena tukkukauppiaana ja perusti kauppahuoneen Saint-Louisiin. Senegalin kuvernööri nimitti Durand Valantinin neuvonantajakseen ja Saint-Louisin pormestariksi. Hän oli myös Senegalin ensimmäisen vapaamuurariloosin jäsen.
Saint-Louisin ja Goréen sekä myöhemmin Rufisquen ja Dakarin asukkaat olivat Ranskan kansalaisia. Helmikuun vallankumouksen jälkeen vuonna 1848 he saivat oikeuden valita edustajansa Ranskan kansalliskokoukseen. Durand Valantin valittiin perustuslakia säätävän kansalliskokouksen edustajaksi 1 080 äänellä lokakuussa 1848 ja lainsäädäntökokouksen edustajaksi 1 319 äänellä elokuussa 1849. Hän kuului kansalliskokouksessa konservatiivisiin monarkisteihin.
Dunkerque-luokka

| Dunkerque-luokka |
| --- | --- |


Tekniset tiedot
Uppouma:  36 380 t
Pituus:  215,1 m
Leveys:  31,1 m
Syväys:  8,7 m
Koneteho:  135 585 hv
Nopeus:  30-31 solmua
Miehistöä:  1 381
Aseistus
Meritorjunta:  8 × 330 mm/L50 Mle 1931 -tykkiä kaksoistorneissa 4 lentokonetta
Ilmatorjunta:  16 × 130 mm ilmatorjuntatykkiä 10 × 37 mm ilmatorjuntatykkiä kaksoistorneissa
Dunkerque-luokka oli Ranskan laivaston 1930-luvun alussa valmistettu nopeiden taistelulaivojen luokka, johon kuului kaksi alusta.
Taustaa

1930-luvun alussa Ranskan laivasto totesi jääneensä jälkeen varustelussa. Suureksi kasvanutta eroa kilpailijoihin nähden oli kurottu kiinni risteilijöiden osalta, mutta niitä raskaammat oli unohdettu. Laivaston nykyaikaisimmat Bretagne-luokan alukset olivat todellisuudessa vanhentuneet jo ennen valmistumistaan.
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Palvelukseen | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Dunkerque | Arsenal de Brest, Brest | 24. joulukuuta 1932 | 2. lokakuuta 1935 | 1. toukokuuta 1937 | miehistönsä upottama 27. marraskuuta 1942 Toulonissa |
| Strasbourg | Chantiers de Penhoët, St. Nazaire-Penhoët | 25. marraskuuta 1934 | 12. joulukuuta 1936 | 6. huhtikuuta 1939 | miehistönsä upottama 27. marraskuuta 1942 Toulonissa uponnut uudelleen 1944 romutettu 1955 |
FS Dupuy de Lôme (Q105)

| Dupuy de Lôme |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Arsenal de Toulon
Kölinlasku:  1. syyskuuta 1913
Laskettu vesille:  9. heinäkuuta 1915
Palveluskäyttöön:  22. heinäkuuta 1916
Poistui palveluskäytöstä:  27. elokuuta 1935
Loppuvaihe:  romutettu
Tekniset tiedot
Uppouma:  833 t (pinnalla) 1 287 t (sukelluksissa)
Pituus:  75 m
Leveys:  6,4 m
Syväys:  3,6 m
Koneteho:  3 500 ihp (pinnalla) 1 640 ihp (sukelluksissa)
Nopeus:  17 solmua (pinnalla) 11 solmua (sukelluksissa)
Miehistöä:  43
Aseistus
Aseistus:  1 x 75 mm tykki 1 x 47 mm tykki 8 x 450 mm torpedoputkea
Dupuy de Lôme (runkonumero Q105) oli Ranskan laivaston Dupuy de Lôme -luokan sukellusvene.
Valmistus

Aluksen suunnitteli Julien Hutter ja se tilattiin vuonna 1913 Toulonin laivastontelakalta. Alukselle annettiin nimi 30. toukokuuta 1913. Köli laskettiin 1. syyskuuta 1913. Alus laskettiin vesille 9. syyskuuta 1915 ja otettiin palvelukseen 22. heinäkuuta 1916.
Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta 24. helmikuuta 1935 ja myytiin romutettavaksi 6. elokuuta 1936 Brestissä.
Mariama Jamanka

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Mariama Jamanka tammikuussa 2019. |  Mariama Jamanka tammikuussa 2019. |  Mariama Jamanka tammikuussa 2019. |  |
Maa:   Saksa
Rattikelkkailu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Pyeongchang 2018 | 2 naisen |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Königssee 2017 | sekajoukkue |  |
|  Kultaa | Whistler 2019 | 2 naisen |  |
Mariama Jamanka (s. 23. elokuuta 1990 Berliini) on saksalainen rattikelkkailija. Hän voitti kahden naisen rattikelkkailussa olympiakultaa Pyeongchangissa 2018 parinaan Lisa Buckwitz.
Mamanka on voittanut kaksi maailmanmestaruutta. Vuonna 2017 Königsseen MM-kilpailuissa hän voitti kultaa skeleton- ja rattikelkkailun sekajoukkueiden kilpailussa, johon hän osallistui kahden naisen rattikelkalla Franziska Bertelsin parina. Vuonna 2019 Whistlerin MM-kilpailuissa Mamanka voitti kahden naisen rattikelkkailun Annika Drazekin kanssa. Vuonna 2017 Jamanka ja Drazek voittivat Winterbergissä Euroopan-mestaruuden.
Jalometalli

Jalometalleja
Jalot metallit eli jalometallit ovat joukko metallisia alkuaineita, joilla on pieni normaalipotentiaali ja jotka eivät reagoi vetykaasua vapauttavasti suolahapolla tai sitä heikommilla hapoilla. Puhtaina metalleina ollessaan jalometallit vaativat liuetakseen voimakkaita happoja, kuningasvettä tai oman tietynlaisen menetelmänsä. Esimerkiksi kulta liukenee syanidiliuokseen.
Eri lähteissä ja tilanteissa on kuitenkin eroja siinä, mitkä kaikki alkuaineet luetaan jaloiksi metalleiksi. Yleisesti jalometalleja ovat kaikki platinaryhmän metallit sekä muutama muu ryhmän ympärillä jaksollisessa järjestelmässä oleva metalli. Jalometalleiksi voidaan siis lukea noin kymmenkunta alkuainetta: hopea (Ag), iridium (Ir), kulta (Au), osmium (Os), palladium (Pd), platina (Pt), rodium (Rh) ja rutenium (Ru) sekä toisinaan edellisten lisäksi myös elohopea (Hg), kupari (Cu) ja renium (Re).
Jalometallien leimaamista koskevassa lainsäädännössä jalometalleilla tarkoitetaan kultaa, hopeaa, platinaa ja palladiumia.
Jalometallien sijainti jaksollisessa järjestelmässä:
| H> Li.Na.K.Rb.Cs.Fr |  > Be.Mg.Ca.Sr.Ba.Ra |  >  . .Sc.Y.La.Ac |  >  . . . .*.** |  >  . .Ti.Zr.Hf.Rf |  >  . .V.Nb.Ta.Db |  >  . .Cr.Mo.W.Sg |  >  . .Mn.Tc.Re.Bh |  >  . .Fe.Ru.Os.Hs |  >  . .Co.Rh.Ir.Mt |  >  . .Ni.Pd.Pt.Ds |  >  . .Cu.Ag.Au.Rg |  >  . .Zn.Cd.Hg.Cn |  > B.Al.Ga.In.Tl.Nh |  > C.Si.Ge.Sn.Pb.Fl |  > N.P.As.Sb.Bi.Mc |  > O.S.Se.Te.Po.Lv |  > F.Cl.Br.I.At.Ts | He> Ne.Ar.Kr.Xe.Rn.Og |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
 
|   |   |   | * | Ce | Pr | Nd | Pm | Sm | Eu | Gd | Tb | Dy | Ho | Er | Tm | Yb | Lu |  |
|   |   |   | ** | Th | Pa | U | Np | Pu | Am | Cm | Bk | Cf | Es | Fm | Md | No | Lr |  |
Jalometallit jännitesarjassa

Jaettaessa metallit normaalipotentiaalin mukaan nousevaan järjestykseen, saadaan metallien sähkökemiallinen jännitesarja. Jännitesarjassa ennen vetyä olevat metallit ovat epäjaloja ja vedyn jälkeen olevat jaloja metalleja. Jännitesarjan mukaan kulta ja platina ovat jaloimpia metalleja.
| Yleisimpien metallien jännitesarja |
| --- | --- | --- |
| Li, K, Ba, Ca, Na, Mg, Al, Zn, Cr, Fe, Co, Ni, Sn, Pb, | H, | Cu, Hg, Ag, Pt, Au |
| ←Epäjalot metallit |  | Jalot metallit→ |
Dan Duryea

| Dan Duryea |
| --- | --- |
 Duryea elokuvan Peloton seikkailija trailerissa (1945).
Henkilötiedot
Syntynyt: 23. tammikuuta 1907 White Plains, New York
Kuollut: 8. kesäkuuta 1968 (61 vuotta) Los Angeles, Kalifornia
Ammatti:  näyttelijä
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Dan Duryea (23. tammikuuta 1907 White Plains, New York – 8. kesäkuuta 1968 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä.
Duryean ensimmäinen elokuvarooli Leo Hubbardina elokuvassa Nainen ei armoa antanut vuonna 1941. Saman roolin hän oli esittänyt myös Broadwaylla. Muihin Duryean elokuviin kuuluvat muun muassa Sankaritekojen mies (1942), Nainen ikkunassa (1944), Punainen katu (1945) ja Aavikkolento (1965).
Duryea on saanut tähden Hollywood Walk of Famelle.
James Bond Theme

| ”James Bond Theme” John Barry |
| --- | --- | --- |

Kappaleen tiedot
 Albumilta: Dr. No
 Julkaistu: 1962
 Tyylilaji: ääniraita
 Kesto: 01.48
 Levy-yhtiö: United Artists, Liberty Records
Dr. Non muut kappaleet
|   | ”James Bond Theme”  | ”Kingston Calypso”  |
James Bond Theme on James Bond -elokuvien kuuluisa aloituskappale, joka on ollut jokaisessa EON Productionsin Bond-elokuvassa vuoden 1962 elokuvasta Salainen agentti 007 ja tohtori No alkaen. Teosta on käytetty Bond-elokuvien fanfaarina melkein sarjan jokaisessa elokuvassa.
Kappaleen sävelsi Monty Norman, ja sen orkesterisovituksen teki John Barry.
”James Bond Theme” on kuultu alkutekstien aikana kahdesti, osana Salainen agentti 007 ja tohtori No -elokuvaa ja uudelleen Salainen agentti 007 Istanbulissa -elokuvan alkutekstien aikana. Sitä on käytetty myös lopputekstien aikana elokuvissa Salainen agentti 007 ja tohtori No, Pallosalama, Hänen majesteettinsa salaisessa palveluksessa, Kun maailma ei riitä, Casino Royale, 007 Quantum of Solace, 007 Skyfall sekä 007 Spectre.
Kappaleessa käytetään surf rock -tyylistä kitarariffiä. Ensimmäisen Bond-elokuvan julkaisun aikoihin surf rock oli suuri villitys.
Käännös suomeksi
Dupont ja Dupond

Dupont (vas.) ja Dupond albumissa Faaraon sikarit.
Dupont ja Dupond ovat Hergén Tintin seikkailut -sarjakuvassa esiintyvä poliisietsiväkaksikko. He ovat tärkeileviä mutta koomisia hahmoja, jotka törmäilevät ja kaatuilevat sekä sekaantuvat usein sanoissaan.
Historia

Dupont ja Dupond esiintyvät 20:ssä 24:stä Tintti-albumista. Ensimmäisen kerran heidät tavataan Faaraon sikareissa (1934), jonka alkuperäisessä versiossa he tosin esiintyivät vain agenttinimillä X 33 ja X 33 bis. Heidän ensimmäinen toimensa tässä albumissa on Tintin vangitseminen. Kun Hergé piirsi vuonna 1946 uusiksi toisen Tintti-seikkailunsa Tintti Afrikassa (1931), hän lisäsi etsiväkaksikon sen alkukohtaukseen seisomaan Brysselin asemalaiturille ja kommentoimaan Tintin lähtöä Afrikkaan.
Piirteet

Dupont ja Dupond pukeutuvat mustaan pukuun ja käyttävät knallia ja kävelykeppiä. Yhdennäköisyydestään huolimatta he eivät ole veljeksiä, sillä heillä on eri sukunimet. Heidät erottaa toisistaan viiksenkärjistä, jotka Dupontilla on kiverretty ulospäin mutta Dupondilla leikattu suoraan. Hergén yhtenä esikuvana hahmoihin olivat hänen oma isänsä ja tämän kaksosveli. Nämä olivat sarjakuvaetsiväkaksikon tapaan viiksekkäitä, pukeutuivat kuten he ja käyttivät myös knallia ja kävelykeppiä yhteisillä kävelyretkillään. Knalli oli 1930-luvulla myös maailmankuulujen elokuvakoomikkojen Charlie Chaplinin sekä Ohukaisen ja Paksukaisen käytössä, joista Hergé ihaili erityisesti Chaplinia. Hergén arkistoissa oli myös erään lehden kansikuva vuodelta 1919, jossa esiintyi kaksi aivan Dupontin ja Dupondin näköistä poliisia.
Dupont ja Dupond ovat koomisia hahmoja, joille sattuu jatkuvasti väärinkäsityksiä, kömmähdyksiä, kaatumisia ja liukasteluja sekä muita vastoinkäymisiä. He ovat naiiveja, rajoittuneita ja tärkeileviä, sekä poliisintyössään möhliviä. He ovat yleensä myös pelkureita ja säikkyjä, ja pelkäävät erityisesti yliluonnollisia ilmiöitä. Kaksikko yrittää usein sulautua paikalliseen väestöön naamioitumalla, mutta he valitsevat aina vanhanaikaiset kansanpuvut, minkä vuoksi he joutuvatkin itse silmätikuiksi. He menevät usein sanoissaan sekaisin, kuten "Me muikenemme kuin vaari". He sanovat myös usein toistensa sanomisia vahvistaakseen "Sanoisin suorastaan".
Jalkio

Urkujen soittopöytä, jossa on kolme sormiota ja jalkio.
Pystypiano, jossa on jalkio.
Charles-Valentin Alkanilla ollut jalkiollinen Erard-flyygeli. Pariisin musiikkimuseo.
Yhden oktaavin mittainen jalkio Hammond-sähköuruissa.
Jalkio eli pedaali on useissa kosketinsoittimissa jaloin soittamiseen käytettävän koskettimiston nimitys. Jalkio on rivi koskettimia ja kattaa tavallisesti matalan pään sävelten osan soittimen äänialasta. Kaikissa kosketinsoittimissa ei ole jalkiota, mutta jos sellainen on, niitä on vain yksi, koska useampi jalkio olisi jaloilla soittamiseen epäkäytännöllinen (toisin kuin sormio, joita voi olla useampia).
Ominaisuuksia

Jalkio on usein (muttei välttämättä aina) mm. uruissa ja sähköuruissa, joskus myös cembalossa. Myös pianosta on joskus tehty jalkiollisia versioita, jotka kuitenkin ovat jääneet lähinnä kuriositeeteiksi. Jalkiolliselle pianolle musiikkia on säveltänyt erityisesti Charles-Valentin Alkan. Tavanomaisia pianon kaiku- ja muita pedaaleja ei kutsuta jalkioksi.
Jalkio on useimmiten valmistettu puusta, ja sekä kromaattisen sävelasteikon sävelet c, d, e, f, g, a ja h että sävelet cis/des, dis/es, fis/ges, gis/as ja ais/b ovat puunvärisiä koskettimia. Jälkimmäiset voivat olla myös pianokoskettimiston tapaan mustiksi tai tummiksi värjättyjä tai esimerkiksi valmistettu tummemmasta puulajista.
Jalkio on yleensä mekaanisessa, mutta joissain soittimissa sähköisessä tai pneumaattisessa yhteydessä soittimen soivan osan (kieli, pilli jne.) soimisen aikaansaavaan osaan. Esimerkiksi uruissa jalkiokoskettimen painallus avaa urkupilliin johtavan paineilmaventtiilin.
Jalkiomalleja

Jalkioiden muoto vaihtelee maittain, urkurakentajittain, aikakausittain ja tapauskohtaisesti mieltymyksen mukaan. Jalkio voi olla ylhäältä katsottuna suora, jolloin jalkiokoskettimet ovat keskenään yhdensuuntaisia, tai säteittäinen, jolloin koskettimet ovat viuhkamaisesti eli soittopöydän puoleisesta päästään ulompana toisistaan kuin toisesta päästään. Jalkio voi olla lattiatasosta katsoen tasainen, jolloin keskimmäisestä koskettimesta vasemmalle ja oikealle mentäessä koskettimet ovat samalla korkeudella, tai kovera, jolloin keskimmäisestä koskettimesta vasemmalle ja oikealle koskettimet nousevat korkeammalle. Jalkio voi myös olla mikä tahansa edellä mainittujen yhdistelmistä, kuten yhdensuuntainen ja tasainen, yhdensuuntainen ja kovera, säteittäinen ja tasainen tai säteittäinen ja kovera.
Liitejalkio on jalkiokoskettimisto, jolla ei ole omia urkupillejä, vaan se on yhdistetty sormion alimpiin koskettimiin. Liitejalkiota käytetään joissakin positiiveissa.
Kovera säteittäinen, versio 1 (AGO = American Guild of Organists)
Kovera säteittäinen, versio 2 (BDO = Bund Deutscher Orgelbaumeister)
Kovera yhdensuuntainen  (BDO = Bund Deutscher Orgelbaumeister)
Tasainen hiukan säteittäinen
Tasainen yhdensuuntainen (Jens Steinhoff -urut, Varna, Bulgaria)