stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Timo Montonen
Kaunokirjallinen tuotanto

Sinisilmä eli Oidipuksen harharetket eli seksiä ja väkivaltaa (Gaudeamus, 1984) ISBN 951-662-358-1
Kaksitoista aamua - kahdenkymmenen vuoden yö (Palmenia- kustannus  2004) ISBN 951-570-710-2
Sadie Q (BoD, 2011) ISBN 978-952-498-614-4
Eturivin kirjailija (BoD, 2015) ISBN 978-952-318-573-9
Tuuli tulee kaukaa (BoD, 2015) ISBN 978-952-318-820-4
Aikeita ja tunteita (BoD, 2015) ISBN 978-952-318-876-1
Alkukuva (BoD, 2016) ISBN 978-952-330-452-9
Sillanpäässä Taataa katsomassa (BoD,  2016) ISBN 978-952-339-387-5
Tiellä (BoD,  2016) ISBN 978-952-339-351-6
Hermes ihmisten tiellä (BoD,  2017) ISBN 978-952-339-583-1
Rakkautemme värinä (BoD,  2017) ISBN 978-952-339-072-0
Kirjailijan astalo (BoD, 2018) ISBN 978-952-800-569-8
Julkaisemattomien kirjojen kirjasto (BoD,  2020) ISBN 978-952-802-178-0
Salaisuuksia, valheita ja pimeyttä (toim., BoD,  2023) ISBN 978-952-33-0417-8
Härskiä silmää: Esikoiskirjailijaksi (BoD, 2024) ISBN 978-952-80-8315-3
Tuhat ajatusta: Oman elämänsä kirjuriksi (BoD, 2024) ISBN 978-952-80-8329-0
Henki oikealla hetkellä: Kirjoittamisen opettajaksi (BoD, 2024) ISBN 978-952-80-8330-6
Kolme maailmaa: Parkinson aktivistiksi (BoD, 2024) ISBN 978-952-80-8331-3
Pelastaja: Oikeaksi kirjailijaksi (BoD, 2024) ISBN 978-952-80-833-20
Joku muukin kuin poikani: Toimittajaksi (BoD, 2024) ISBN 978-952-80-8333-7
Tietokirjat

Kirjoittajan kirja (BTJ, 2007) ISBN 978-951-692-689-9
Verkko-opiskelijan opas (Gaudeamus,  2008) ISBN 978-951-570-756-7
Kirjoita tarinasi (Otava, 2008) ISBN 978-951-1-22342-9
Parempaan elämään (BoD, 2011) ISBN 978-952-498-516-1
Minulla on Parkinson ja olen ylpeä siitä (Parkinson-liitto, 2014) ISBN 978-952-67610-1-5
Kirjoita elämäntarinasi (BoD, 2015) ISBN 978-952-318-890-7
Kuka pelkää Parkinsonia (BoD, 2015) ISBN 978-952-318-824-2
Palmenian kirjoittajakoulutuksen tuho (BoD,  2016) ISBN 978-952-330-379-9
Kirjailijan matkapäiväkirja (BoD,  2016) ISBN 978-952-339-246-5
Oiva Goes USA (BoD,  2016) ISBN 978-952-339-347-9
Muisti kirjaan (BoD, 2017) ISBN 978-952-339-058-4
Oivan kymppi (BoD,  2018) ISBN 978-952-800-616-9
Kirjailijan elkeitä (BoD,  2022) ISBN 978-952-806-099-4
Kirjallisuutta Parkinsonin taudin valossa ja varjossa (BoD,  2022) ISBN 978-952-806-725-2
Säkylä

| Säkylä |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 
 Säkylän keskustaa heinäkuussa 2010.
Sijainti:  61°02′45″N, 022°20′45″E
Maakunta:  Satakunnan maakunta
Seutukunta:  Rauman seutukunta
Kuntanumero:  783
Hallinnollinen keskus:  Säkylän kirkonkylä
Perustettu:  1869
Kuntaliitokset:  Köyliö (2016)
Kokonaispinta-ala:  527,81 km² 212:nneksi suurin 2022 
– maa:  406,85 km²
– sisävesi:  120,96 km²
Väkiluku:  6 266 147:nneksi suurin 31.12.2024 
– väestötiheys:  15,40 as./km² (31.12.2024)
Ikäjakauma:  2020 
– 0–14-v.:  12,9 %
– 15–64-v.:  55,3 %
– yli 64-v.:  31,8 %
Äidinkieli:  2023 
– suomenkielisiä:  94,9 %
– ruotsinkielisiä:  0,3 %
– muut:  4,8 %
Kunnallisvero:  8,9 % 154:nneksi suurin 2025 
Työttömyysaste:  5,2 % (2018) 
Kunnanjohtaja:  Teijo Mäenpää
Kunnanvaltuusto:  27 paikkaa
  2021–2025   • Kesk.   • SDP   • Kok.   • PS   • Vas.:   9 6 6 5 1
www.sakyla.fi
Infobox OKNimi-testi OK: 
Säkylä on Suomen kunta, joka sijaitsee Satakunnan maakunnassa. Kunnassa asuu 6 266 ihmistä, ja sen pinta-ala on 527,81 km2, josta 120,96 km2 on vesistöjä. Väestötiheys on 15,4 asukasta/km2.
Luonto

Säkylä sijaitsee Säkylän Pyhäjärven rannalla. Järven pinta-alasta kaksi kolmannesta kuuluu Säkylän kuntaan. Säkylän Pyhäjärvi on sekä Satakunnan että Varsinais-Suomen maakuntajärvi. Kunnan maisemaa leimaa myös luode-kaakko-suuntainen laaja Säkylänharju, joka jatkuu Virttaankankaana Loimaan puolelle. Harjualueen korkein kohta on Porsaanharju, joka yltää 150 metrin korkeudelle merenpinnasta. Kunnan pinta-alasta yli 40 % on Natura-alueita.
Pienempiin vesistöihin Säkylässä kuuluu Pyhäjärveen kunnan eteläosassa laskeva Pyhäjoki. Pyhäjärven valuma-alue on järven kokoon nähden pieni, vain neljä kertaa sen pinta-alan kokoinen. Vuoden 2016 alusta kunnan alueeseen kuuluu myös Köyliönjärvi ja osa sen laskujoen Köyliönjoen yläjuoksua. Muita järviä ei Säkylän alueella ole. Säkylän itäisin osa Säkylänharjun koillispuolella kuuluu Loimijokeen laskevan Matkusjoen vesialueeseen. Köyliön itäosan soilta alkaa Sonnilanjoki, joka laskee Kokemäenjokeen Kokemäellä.
Sijainti ja aluemuodostus

Säkylän naapurikunnat vuonna 2016 olivat Eura, Huittinen, Kokemäki, Loimaa, Oripää ja Pöytyä. Aikaisempia naapurikuntia ovat olleet Alastaro, Honkilahti, Vampula ja Yläne. Vuoden 2016 alusta Köyliön kunta liittyi osaksi Säkylää.
Säkylän keskustaajama muodostuu Pyhäjärven koillisrannalla harjun rinteellä sijaitsevista, yhteen kasvaneista Ison-Säkylän ja Vähän-Säkylän kylistä, joista ensin mainitussa sijaitsee kirkko. Muut suurehkot asutuskeskittymät ovat sokeritehtaan ympärillä oleva Iso-Vimma muutamia kilometrejä keskustaajamasta Euraan päin ja Pyhäjoki saman verran Yläneelle päin. Säkylän itäosassa, runsaan 20 kilometrin päässä keskustaajamasta, sijaitsee Harjunkylä täysin erillään muusta asutuksesta. Entisen Köyliön kunnan suurimmat taajamat ovat vanha kuntakeskus Kepola Köyliönjärven länsipuolella ja Kankaanpää järven kaakkoispäässä.
Sijainti ja aluemuodostus > Etäisyyksiä Säkylästä

Helsinki 210 km
Huittinen 30 km
Pori 60 km
Rauma 45 km
Tampere 110 km
Turku 70 km
Elinkeinot

Kunnan suurin työllistäjä on Porin prikaati. Merkittävin teollisuuden ala on elintarviketeollisuus, jonka suurimmat työnantajat Säkylässä ovat Apetit Oyj, Kivikylä ja HKScan Oyj. Tärkeänä syynä elintarviketeollisuuden sijoittumiselle Säkylään ovat olleet alueen runsaat pohjavesivarat. Monet alueen maatilat ovat erikoistuneet perunan, vihannesten ja sokerijuurikkaan viljelyyn sekä siipikarjan kasvatukseen.
Liikenne

Säkylän tärkein liikenneväylä on Eurasta Liedon asemanseudulle, Valtatielle 9 vievä seututie 204. Köyliön kuntaliitoksen jälkeen Säkylän muihin tärkeisiin liikenneväyliin on kuulunut Rauman ja Kouvolan välinen valtatie 12. Kunnan itäisin kärki ulottuu Huittisten ja Auran välisen kantatie 41:n yli. Liikenne- ja viestintäviraston teettämien tilastojen mukaan Säkylässä oli helmikuussa 2020 väkilukuun suhteutettuna kaikista Manner-Suomen paikkakunnista toiseksi eniten henkilöautoja, 651 autoa tuhatta asukasta kohden.
Rauman radalta erkanee haararata, joka kulkee Kiukaisista Euran kautta Sucroksen sokeritehtaalle Säkylän Iso-Vimmaan. Euran Kauttuan ja sokeritehtaan välinen rataosuus vihittiin käyttöön marraskuussa 1953. Säkylän kunta rakennutti itse mainitun rataosuuden. Rata kuitenkin poistettiin liikennekäytöstä virallisesti vuonna 2011, ja sen varrelta on purettu tasoristeyksiä. Rata palveli yksinomaan sokeritehtaan kuljetustarpeita, eikä sillä koskaan kulkenut säännöllistä henkilöliikennettä.
Historia

Rautakautisista hautalöydöistä päätellen Säkylän asutus on hyvin vanhaa ja peräisin todennäköisesti Euran tai Köyliön suunnasta. Kaikki Säkylän henkikirjakylät lienevät syntyneet jo 1200-luvulla. Säkylän nimi mainittiin ensimmäisen kerran eräässä rajankäyntipöytäkirjassa vuodelta 1335, ja vuodelta 1392 on säilynyt asiakirja Säkylässä pidetyistä pitäjänkäräjistä. Varsinaissuomalaiset pyhiinvaeltajat kulkivat keskiajalla Säkylän kautta piispa Henrikin surmapaikalle Köyliöön, ja sotajoukot käyttivät Säkylänharjua pitkin kulkenutta historiallista Huovintietä matkoillaan Turun ja Kokemäenkartanon välillä.
Säkylän kunta on perustettu vuonna 1869. Säkylässä tiedetään olleen oma kirkko ainakin jo vuonna 1455, ja myös Vampulan ja Alastaron pitäjien asukkaiden kerrotaan käyneen Säkylän kirkossa. Vuoden 1540 maakirjan mukaan Ison-Säkylän kylässä oli 19 taloa, Vähän-Säkylän kylässä 11 sekä Korven ja Pyhäjoen kylissä yhteensä 16 taloa. Säkylä oli alkujaan Euran kappeliseurakunta ja se itsenäistyi omaksi seurakunnakseen vuonna 1639. Säkylän nykyinen, Antti Piimäsen johdolla rakennettu puukirkko valmistui vuonna 1777. Ensimmäinen kirkko oli tuhoutunut kolme vuotta aiemmin salaman sytyttämässä tulipalossa.
Säkylään asutettiin jatkosodan jälkeen Räisälän siirtoväkeä.
Porin prikaatin ensimmäiset joukot sijoittuivat Huovinrinteen varuskuntaan vuonna 1963, ja kokonaisuudessaan varuskunnan rakennukset valmistuivat vuonna 1967. Huomattava osa Suomen puolustusvoimien vaatehuollosta keskitettiin Huovinrinteellä toimivaan vaatetuskorjaamoon.
Säkylä ja Köyliö hyväksyivät kuntaliitoksen 20. huhtikuuta 2015. Kunnat yhdistyivät vuoden 2016 alussa.
Väestönkehitys

Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2016 tilanteen mukainen.
| Säkylän väestönkehitys 1980–2020 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1980 | 1980 |    | 8 671 | 8 671 |
| 1985 | 1985 |    | 8 702 | 8 702 |
| 1990 | 1990 |    | 8 596 | 8 596 |
| 1995 | 1995 |    | 8 482 | 8 482 |
| 2000 | 2000 |    | 8 118 | 8 118 |
| 2005 | 2005 |    | 7 885 | 7 885 |
| 2010 | 2010 |    | 7 527 | 7 527 |
| 2015 | 2015 |    | 7 070 | 7 070 |
| 2020 | 2020 |    | 6 709 | 6 709 |
Lähde: Tilastokeskus.
Väestönkehitys > Taajamat

Vuoden 2017 lopussa Säkylässä oli 6 903 asukasta, joista 4 943 asui taajamissa, 1 866 haja-asutusalueilla ja 94:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Säkylän taajama-aste on 72,6 %. Säkylän taajamaväestö jakautuu viiden eri taajaman kesken:
| # | Taajama | Väkiluku (31> 12.2017) |
| --- | --- | --- |
| 1 | Säkylän kirkonkylä | 2 991 |
| 2 | Kepola-Pajula | 757 |
| 3 | Kankaanpää | 552 |
| 4 | Iso-Vimma | 509 |
| 5 | Euran kirkonkylä (Euran keskustaajama)* | 134 |
Kunnan keskustaajama on lihavoitu. Asteriskilla (*) merkityt taajamat kuuluvat tähän kuntaan vain osittain. Euran keskustaajama ulottuu pääosin Euran kunnan alueelle.
Seurakunnat

Vuoden 2018 aluejaon mukaan Säkylässä on seuraavat Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunnat:
Säkylä-Köyliön seurakunta (ent. Säkylän seurakunta)
Köyliön kappeliseurakunta
Suomen ortodoksisen kirkon seurakunnista Säkylän alueella toimii Turun ortodoksinen seurakunta.
Seurakunnat > Entiset seurakunnat

Seuraavassa luettelossa on mainittu historiallisella ajalla lakkautetut seurakunnat Säkylän kunnan nykyisellä alueella.
Köyliön seurakunta (liitetty Säkylän seurakuntaan, joka muutti samalla nimensä Säkylä-Köyliön seurakunnaksi 2016)
Kyliä

Maarekisterikyliä ovat Iso-Säkylä, Korpi, Löytäne, Pyhäjoki ja Vähä-Säkylä. Muita alueita ovat Huovinrinne, Iso-Vimma, Karhusuo, Kolvaa, Moisio, Nummioja, Sydänmaa, Uusikylä ja Köörnummi.
Vuonna 2016 liitetyn Köyliön myötä Säkylä sai 18 kylää lisää. Köyliön kylät ovat Ehtamo, Huhdinkylä, Järvenpää, Kankaanpää, Karhia, Kepola, Korvenkylä, Lähteenkylä, Pajula, Puolimatka, Tuiskula, Tuohiniemi, Uusimaa, Vellinkylä, Vinnari, Voitoinen, Vuorenmaa ja Yttilä.
Kulttuuri > Murre

Säkylän alueella puhutun kielen perustana on Turun ylämaan murre, joka kuuluu lounaisten välimurteiden ryhmään. Säkylän murteelle tyypillinen piirre on Lounais-Suomen erikoisgeminaatio p,t,k,s-konsonanteissa.
Kulttuuri > Ruokakulttuuri

Säkylän pitäjäruoaksi nimettiin 1980-luvulla siiasta tehty kalakeitto.
Tunnettuja säkyläläisiä, Säkylässä syntyneitä tai vaikuttaneita henkilöitä

Esko Eela, yrittäjä ja yritysjohtaja, teollisuusneuvos
Matti Haikonen, jousiampuja
Mika Hannula, professori
Hannu Huitu, muusikko
Heikki Ikola, ampumahiihtäjä
Axel Gabriel Ingelius, säveltäjä, kirjailija
Titta Jokinen, näyttelijä, laulaja
Erkki Niemi, professori
Pentti Perttuli, maanviljelysneuvos
Weikko Puro, kuvataiteilija, toimittaja
Sauli Saarinen, muusikko, kapellimestari
Petteri Summanen, näyttelijä
Marika Teini, kilpasuunnistaja
Mika Toivanen, säveltäjä, sovittaja, tuottaja, muusikko
Maria Tyyster, laulaja
Hannu Vainionpää, muusikko
Ismo Virtanen, anatomian professori
Jukka Virtanen, jääkiekkoilija
Jussi Vuola, muusikko
Sampsa Kurri, yrittäjä, ylikellottaja, mediavaikuttaja
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Säkylä Wikimedia Commonsissa
Säkylän kunnan kotisivut
Tilastokeskus - Säkylän avainluvut
| n k Satakunnan maakunnan kunnat |
| --- | --- |
Nykyiset kunnat:  Eura  Eurajoki  Harjavalta  Huittinen  Jämijärvi  Kankaanpää  Karvia  Kokemäki  Merikarvia  Nakkila  Pomarkku  Pori  Rauma  Siikainen  Säkylä  Ulvila 
Entiset kunnat:  Ahlainen  Hinnerjoki  Honkajoki  Honkilahti  Kauvatsa  Kiukainen  Kodisjoki  Kullaa  Köyliö  Lappi  Lavia  Luvia  Noormarkku  Porin maalaiskunta  Rauman maalaiskunta  Vampula 
Säkylän kotiseutumuseo.
Säkylän vaakuna (1953–2015).
Säkylän kirkko.
Mohrungenin taistelu

Mohrungenin taistelu (ven. Сражение при Морунген), (ransk. Bataille de Mohrungen) oli venäläisten yllättävä talvihyökkäys ranskalaisten vasempaan sivustaan neljännen liittokunnan sodan aikana tammikuussa 1807. Taistelun jälkeen venäläiset työntyivät syvemmälle, mutta vetäytyivät muutamaa päivää myöhemmin pelätessään ranskalaisten katkaisevan heidän yhteytensä omiin joukkoihin. Mohrungen (puol. Morag) sijaitsee nykyisen Puolan koillisosassa Warmia-Masurian voivodikunnassa.
Taistelun yleistaustaa

Puola-Liettua jaettiin Puolan kolmannessa jaossa ja pohjoisosat siirtyivät Preussin alaisuuteen. Preussi liittyi vuonna 1806 Napoleonin vastaiseen Neljänteen liittokuntaan. Samana vuonna Preussi luhistui sotilaallisesti ja moraalisesti Jenan–Auerstedtin taistelussa 14. lokakuuta (J: 2. lokakuuta). Napoleon eteni itään valloittaen Puolaa. Venäjä lähti taistelemaan Napoleonia vastaan ja Preussin jäljellä oleva armeija tuki venäläisiä.
Pułtuskin ja Golyminin taisteluiden jälkeen Napoleon pysäytti etenemisensä 28. joulukuuta (J: 16. joulukuuta) kadottaessaan yhteyden venäläisiin ja sijoitti armeijakuntansa pääosin talvileiriin Wkra-, Veiksel-, Bug- ja Narev-jokien väliselle alueelle. Ranskan marsalkka Bernadotten I armeijakunta sijoitettiin laajalle alueelle Napoleonin vasemmalle sivustalle. Päämaja oli Osterodessa (puol. Ostróda)  ja se oli levittäytynyt alueille Elbling (puol. Elbląg )  ja Marienwerder (puol. Kwidzyn) ja sen piti tarkkailla Veikselinhaffin ja Thornin (puol. Toruń) alueita
Ratsuväen kenraali Levin August von Bennigsen nimitettiin 8. tammikuuta 1807 Venäjän armeijan komentajaksi ja hän ryhtyi yllätykselliseen talvioperaatioon suunnittelemalla hyökkäyksen hyökkäämällä ranskalaisten vasempaan sivustaan. Mohrungenin taistelu taisteltiin 25. tammikuuta.
Ranskan marsalkka, Napoleonin esikuntapäällikkö Louis Alexandre Berthier lähetti 31. tammikuuta Bernadottelle selväkielisen pikasanoman, jossa oli yksityiskohtaisesti kuvattuna ranskalaisten armeijakuntien sijainnit. Sanomassa olivat merkittävät sanat: ”Minun on tarpeetonta kertoa Teille, että keisari haluaa katkaista vihollisen ja siksi hän halua Teidän olevan hänen vasemmalla sivustallaan; mutta hänen täytyy voida luottaa valmiuteenne ja tietoisuuteenne todellisesta tilanteestanne.”
Bernadotte ei koskaan saanut viestiä. Pjotr Bagrationin alainen kasakkapartio vangitsi lähetin ja Napoleonin viesti toimitettiin Bennigsenille. Bennigsen totesi joutuneensa ansaan ja antoi vetäytymiskäskyn. Napoleon lähti ajamaan takaa venäläisiä ja teki vastahyökkäyksen Jonkowon taistelussa 03. helmikuuta (J: 22. tammikuuta) ja ajoi takaa venäläisiä. Venäläiset viivyttivät ranskalaisia Hoofen taistelussa 06. helmikuuta (J: 25. tammikuuta) voidakseen ryhmittäytyä Eylaun taisteluun Preussisch-Eylaussa.
Suunnitelmat > Ranskalaiset

Napoleonin tavoite oli varmistaa kiinnekohdaksi vasemmalle sivustalleen Thorn ja sitten armeijan keskustan ja oikean sivustan tehtävänä oli ajaa Bennigsen Veikselin jokisuiston ja Veikselinhaffin alueelle puristukseen ja tuhota venäläiset.
Suunnitelmat > Venäläiset

Bennigsenin talvihyökkäyksen tarkoitus oli katkaista Napoleonin laajalle levitetty vasen sivusta (Bernadotte) ja jatketulla hyökkäyksella Veikselin jokisuiston suunnasta työntää Napoleonin joukot Veikselin toiselle puolelle.
Venäläisten marssi

Tammikuun alussa 1807 Bennigsenin ja jalkaväenkenraali Buxhoevdenin armeijat yhtyivät Ostrołękan pohjoispuolella Nowogródin kaupungin luona. Bennigsen marssi itään Tykocin kautta Goniądziin jossa hän sai nimityskirjan armeijan ylipäälliköksi.
Venäläisiä tukevan Preussilaisen ratsuväen kenraaliluutnantti L’Estocq oli vetäytymässä ja tammikuun 11. päivä hän taisteli Ranskan marsalkka Michel Neyn valloittamasta Schippenbeilistä  (puol. Sępopol) onnistumatta siinä. Ney oli poikennut Napoleonin määräyksestä ja edennyt liian pitkälle. Ney oli lisäksi neuvotellut L'Estocqin kanssa vihollisuuksien rajoittamisesta ja aselevosta. Raivostunut Napoleon käski Neyn armeijakunnan suorittaa vetäytyminen välittömästi sille määrättyyn paikkaan.
Venäjän armeijan marssi suuntautui länteen Biallaan (puol. Biała Piska), jonne he saapuivat 14. tammikuuta. Bennigsenin tunnustelijat kohtasivat Johannisburgissa (puol. Pisz) ja armeijan oli kierrättävä Masurian järvialue ja suunnattava pohjoiseen päin. Marssireitti jatkui Arysin   (puol. Orzysz), Rheinin (puol. Ryn), Rastenburgin  (puol. Kętrzyn) kautta Schippenbeiliin, josta venäläiset ajoivat 19. tammikuuta Neyn joukot pois. Venäläisillä edetessä oli kärjessä kolme etuiskujoukkoa, joita komensivat kenraalimajuri Karl Gustav Baggovut, kenraalimajuri Michael Barclay de Tolly ja kenraalimajuri Jevgeni Markov. Venäläiset saavuttivat 21. tammikuuta Heilsbergiin  (puol. Lidzbark Warmiński). Ney onnistui pakenemaan etelään Neidenburgiin  (puol. Nidzica).
Venäläiset jatkoivat hyökkäystä Bernadotten armeijakuntaa vastaan. Markov tuhosi ranskalaisten joukot 24. tammikuuta Liebstadtissa (puol. Miłakowo) vangiten 300 ranskalaista matkallaan kohti Mohrungenia.
Taistelu

Puolen päivän maissa 25. Tammikuuta Bernadotte lähestyi Mohrungenia mukanaan 9 jalkaväkipataljoonaa ja 11 ratsuväkieskadroonaa. Näillä hän lähti venäläisten oikeaa sivustaa vastaan.
Jevgeni Markovin johtama etuiskujoukko marssi Liebstadista Georgenthaliin  (puol. Jurki) kylään (noin 3 kilometriä Mohgungenista). Markov sijoitti 2 jalkaväkirykmenttiä ensilinjaan ja yhden jalkaväkirykmentin toisen linjaan sekä kaksi jalkaväkirykmenttiä Pfarrersfeldchenin (puol. Plebania Wólka) kukkulalle. Husaarirykmentti sijoitettiin ensilinjan jalkaväkirykmenttien luo.
Bernadotte määräsi divisioonakenraali Dupontin hyökkäämään Preussisch Hollandista (puol. Pasłęk ) Markovin oikeaan sivustaan  ja hän itse aloitti rintamahyökkäyksen venäläisten asemiin. Venäläisten vahvuuden arvioidaan olleen 9 000–16 000 miestä. Ennen Dupontin saapumista Bernadottella oli noin 9 000.
Taistelu alkoi noin klo 13.00 ranskalaisen ratsuväen hyökkäyksellä venäläisten husaareja kohti. Husaareilla oli aluksi menestystä, mutta ranskalaisten tykistö pakotti venäläiset vetäytymään. Sen jälkeen ranskalaiset ajoivat husaareja takaa. Venäläisten tykistö keskeytti takaa-ajon.
Bernadotte aloitti jalkaväkihyökkäyksen Pfarrersfeldcheniin. Taistelussa yksi ranskalaisten pataljoona menetti  ”Kotkansa” mutta sai sen pian takaisin. Hyökkäyksellä onnistuttiin valtaamaan Pfarrersfeldchen. Dupont saapui taistelukentälle ja Bernadotte jatkoi hyökkäystä venäläisten asemin Georgenthaliin. Markov päätti vetäytyä.
Venäläinen ratsuväenkenraali Anrep saapui tuoden ratsuväkivahvistuksia. Pian saapumisensa jälkeen hän haavoittui kuolettavasti. Venäläiset vetäytyivät hitaasti ja taistellen raivokkaasti. Dupontin onnistui lähestymään Georgenthalia. Bernadotte keskeytti hyökkäyksensä kuullessaan taistelun ääniä Mohrungenista.
Kenraaliluutnantti Golitsyn oli tullut kaupunkiin idästä Alt Reichaun  (puol. Boguchwały) kylän kautta. Venäläiset saapuivat illalla ja valtasivat Bernadotten kuormaston sekä ottivat 360 vankia ja vapauttivat 200 venäläistä ja preussilaista. Venäläiset yrittivät jatkaa hyökkäystä kaupungista käsin, mutta ranskalaiset torjuivat heidät.
Taistelun jälkeen

Ranskalaisten katsotaan voittaneen vaikka Bernadotte vetäytyi Liebemühliin (puol. Miłomłyn)seuraavana päivänä, ranskalaiset onnistuivat strategiassaan. Bennigsenin armeija saapui Mohrungeniin ja Markov seurasi Bernadottea kun taas Baggovut varmisti Allensteinin (puol. Olsztyn). Bennigsen kuvitteli onnistuneensa lyömään Napoleonin ja lepohetken jälkeen hän käski joukkojensa marssia etelään. Kenraaliluutnantti Pjotr Bagrationin etuiskujoukko meni edellä ja onnistui ryöstämään Napoleonin hyökkäyssuunnitelman. Bennigsen päätti vetäytyä ja vetäytymisen aikana taisteltiin Jonkowon taistelu ja Hoofen taistelu ennen suurta Eylaun taistelua.
Kirjallisuutta

Petre, F. Loraine: Napoleon's Campaign In Poland 1806-1807, s. 400. Määritä julkaisija! ISBN 9781853674419
Михайловский-Данилевский, Александр Иванович: Описание второй войны Императора Александра с Наполеоном в 1806 и 1807 годах, s. 455. Määritä julkaisija!
Smith, Digby: The Greenhill Napoleonic Wars Data Book: Actions and Losses in Personnel, Colours, Standards and ArtilleryActions and Losses in Personnel, Colours, Standards and Artillery, 1792-1815, s. 52. Määritä julkaisija! ISBN 1853672769
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Battle of Mohrungen
Bennigsenin hyökkäysreitti Mohrungeniin.
Jurkin kylä vuonna 2014
Pfarrersfeldchenin (puol. Plebania Wólka) kukkula vuonna 2014
Ratsuväenkenraali Roman von Anrepin muistomerkki v 2014
Käännös suomeksi
Molière

| Molière |
| --- | --- |
 Molière
Henkilötiedot
Koko nimi:  Jean-Baptiste Poquelin
Syntynyt: kastettu 15. tammikuuta 1622 Pariisi, Ranska
Kuollut: 17. helmikuuta 1673 (51 vuotta) Pariisi, Ranska
Kansalaisuus:  Ranska
Ammatti:  näytelmäkirjailija
Kirjailija
Salanimi: Molière
Tuotannon kieli: ranska
Aikakausi:  1645–1673
Tyylilajit:  komedia
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Molière, oikea nimi Jean-Baptiste Poquelin, (kastettu 15. tammikuuta 1622 Pariisi, Ranska – 17. helmikuuta 1673 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen näytelmäkirjailija, ohjaaja ja näyttelijä. Hän on kirjoittanut etenkin komedioita. Hänen aikalaisensa ja maanmiehensä Pierre Corneille ja Jean Racine kirjoittivat vakavahenkisempiä näytelmiä.
Näytelmät

Molière kuvasi näytelmissään usein ihmisten heikkouksia kuten sovinismia (Naisten koulu), saituutta (Saituri), nousukasmaisuutta (Porvari aatelismiehenä) ja tekopyhyyttä (Tartuffe). Molièren teosten henkilöt eivät ole yksilöitä, vaan yleisinhimillisiä kuvauksia ihmisluonteesta. Näytelmien voimana on elävä vuoropuhelu, joka on luonnollisempaa kuin missään aikaisemmassa näytelmässä. Teosten heikkoutena voidaan pitää juonen kuljetusta ja usein heikkoa loppuratkaisua. Lopussa tapahtuu jokin onnekas sattumus: saadaan kirje, joka selvittää asiat tai henkilöt vain yhtäkkiä tunnistavat toisensa. Hänen näytelmänsä eivät saarnaa tai opeta, vaan korostavat kultaisen keskitien merkitystä.
Kuuluisimpia näytelmiä

Sievistelevät hupsut, 1658
Naisten koulu, 1662
Tartuffe, 1664
Don Juan, 1665
Ihmisvihaaja, 1666
Lääkäri vastoin tahtoansa, 1666
Saituri, 1668
Porvari aatelismiehenä, 1670
Oppineita naisia, 1672
Luulosairas, 1673
Kirjallisuutta

Molière: Komedioja 1. Naisten koulu, Tartuffe, Ihmisvihaaja, Amphitryon, Oppineet naiset.  Suomentanut O. Manninen. Helsinki:  WSOY, 1959.
Molière: Komedioja 2. Porvari aatelismiehenä, Sievistelevät hupsut, Don Juan, Lääkäri vastoin tahtoaan, Saituri, Luulosairas.  Helsinki:  WSOY, 1959.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Molière Wikimedia Commonsissa
Projekti Lönnrotista sekä Vapaasti ladattavia Molièren e-kirjoja Project Gutenberg
näytelmiä
Sievistelevät hupsut – Naisten koulu – Tartuffe – Don Juan – Ihmisvihaaja – Lääkäri vastoin tahtoansa – Saituri – Porvari aatelismiehenä – Oppineita naisia – Luulosairas
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat 2  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Discography of American Historical Recordings  FID  KulturNav  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove  Yle 
Muut:  Europeana  RISM  SNAC  IdRef 
Œuvres de Moliere -kokoelman kansilehti vuodelta 1734.