stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Miodrag Ješić
Valmennusura

Ješić aloitti valmennusuransa FK Obilićissa 1994. Jugoslaviassa Ješić valmensi useita seuroja, mukaan lukien OFK Belgradin ja FK Partizanin.
Vuonna 2000 Ješić siirtyi tunisialaisen Club Sportif Sfaxienin päävalmentajaksi ja saavutti Arabian Mestarien liigan voiton 2000.
Tunisiasta Ješić siirtyi entisen turkkilaisseuransa Altay Izmirin päävalmentajaksi 2002 josta seuraavana vuonna bulgarialaiseen PFK Slavija Sofiaan ja 2004 iranilaiseen Pegah Gilaniin.
2004 Ješićistä tuli TsSKA Sofian päävalmentaja. Ješićin johdolla joukkue menestyi hyvin Eurokentillä sekä voitti Bulgarian mestaruuden 2005. Kaikesta huolimatta kehnosti alkanut kausi 2006 toi Ješićille potkut seurasta.
Toukokuussa 2006 Ješić palasi valmentamaan serbialaista  FK Partizania, mutta sai kehnon menestyksen vuoksi potkut tehtävistä 9. tammikuuta 2007.
Marraskuussa 2007 Ješić nimettiin bulgarialaisseura Litex Lovechin päävalmentajaksi valmennettuaan aiemmin samana vuonna iranilaista Shirin Farazia. Ješićin johdolla Litex voitti Bulgarian Cupmestaruuden kauden 2007–08 päätteeksi. Serbivalmentaja ei kuitenkaan jatkanut seurassa vaan siirtyi kesäkuussa 2008 Romanian Liga 1:ssä pelaavan CS Otopenin päävalmentajaksi.
Pesti romanialaisseurassa jäi lyhyeksi ja serbi jätti tehtävänsä jo elokuun alussa.  Syyskuussa 2008 hän siirtyi Montenegron jalkapalloliigassa pelaavan FK Budućnost Podgorican päävalmentajaksi. Hän luotsasi seuran hopealle Montenegron liigassa ja jätti tehtävänsä kauden jälkeen sopimuksen umpeuduttua.
Heinäkuussa 2009 Ješić jatkoi uraansa libyalaisen Alittihad Tripolin päävalmentajana.  Hän johdatti seuran Libyan mestariksi 2010.  Kesäkuussa hän siirtyi kiinalaisen Changsha Ginden peräsimeen.  Heinäkuussa 2011 Ješićistä tuli iranilaisen Shahrdari Tabrizin päävalmentaja.  Pesti päättyi potkuihin joulukuussa 2011.
Toukokuun lopussa 2012 Ješićistä tuli saudiarabialaisen Najranin päävalmentaja.  Tammikuussa 2013 Ješić jätti seuran ja palasi kuuden ja puolen vuoden tauon jälkeen bulgarialaisen TsSKA Sofian päävalmentajaksi.  Hän sai kuitenkin yllätyspotkut vain kahden ottelun valmennusvastuun jälkeen maaliskuussa 2013.
Valmennusura > Seurat valmentajana

1994 FK Obilić
1994 Krajisnik Belgrad
1995 FK Vrsac
1996 FK Radnicki
1997 Mladi Radnic
1998 FK Radnicki
1999 OFK Belgrad
1999–2000 FK Partizan
2000–2001 Club Sportif Sfaxien
2002 Altay SK
2003 PFK Slavija Sofia
2004 Pegah Gilan
2/2005–4/006 TsSKA Sofia
2006–1/2007 FK Partizan
2007 Shirin Faraz FC
11/2007–2008 PFK Liteks Lovetš
6–8/2008 CS Otopeni
9/2008–6/2009 FK Budućnost Podgorica
7/2009–6/2010 Alittihad Tripoli SC
6/2010–6/2011 Changsha Ginde
7–12/2011 Shahrdari Tabriz FC
1–3/2013 TsSKA Sofia
Valmennusura > Meriitit valmentajana

Libyan mestaruus: 2010
Libyan supercup: 2009
Bulgarian mestaruus: 2005
Bulgarian cup: 2008
Arabian Mestarien liiga: 2000
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Ljubiša Tumbaković Jürgen Röber | FK Partizanin päävalmentaja 1999–2000 2006–1/2007 | Seuraaja: Ljubiša Tumbaković Miroslav Đukić |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Ferario Spasov Stoitšo Mladenov | TsSKA Sofian päävalmentaja 2/2005–4/2006 1–3/2013 | Seuraaja: Plamen Markov Milen Radukanov |
Muugan satama

Muugan satama lounaasta nähtynä.
Muugan satama (vir. Muuga sadam) on Virossa Tallinnan koillispuolella Muuganlahden rannalla sijaitseva tavarasatama. Se on Viron suurin tavarasatama, jonka kautta kulkee noin puolet maan tavaraliikenteestä. Sataman omistaa Tallinna Sadam -yhtiö. Muugan satama sijaitsee Maardun kaupungin sekä Viimsin ja Jõelähtmen kuntien alueella viitisentoista kilometriä Tallinnan keskustasta koilliseen.
Tavaraliikenteen lisäksi sataman kautta on vähäisessä määrin matkustajaliikennettä: Eckerö Line aloitti matkustaja- ja rahtiliikenteen Muugasta Helsingin Vuosaareen kesäkuussa 2019. Vastaavasti Tallink alkoi kuljettaa rahdin lisäksi henkilöautoja matkustajineen kesäkuun puolessavälissä 2019. Matka kestää 2 tuntia ja 45 minuuttia.
Satamasta liikennöivät laivat

| Varustamo | Laiva | Reitti |
| --- | --- | --- |
|  Eckerö Line | M/S Finbo Cargo | Vuosaari–Muuga |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Muugan satama Wikimedia Commonsissa
Nanboku-linja

Nanboku-linja (jap. 南北線, Nanboku-sen, ’etelä–pohjoislinja’) voi tarkoittaa seuraavia rautatie- tai metrolinjoja:
Nanboku-linja, Sendain metron linja Japanin Sendaissa
Nanboku-linja, Sapporon metron linja Japanin Sapporossa
Nanboku-linja, Tōkyō metron liikennöimä Tokion metron linja Japanin Tokiossa
Kita-Ōsaka kyūkō -rautateiden ainoa linja, Nanboku-linja, Japanin Osakan prefektuurissa
Kōbe-rautateiden Kōbe-pikalinja eli Nanboku-linja, rautatielinja Japanin Kōbessa
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Nanboku-linja”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Mouvement Républicain Populaire

Albert Gortais oli MPR:n puoluesihteerinä 1940-luvun loppupuolen. Kuva vuodelta1947.
Mouvement Républicain Populaire (MRP) oli Ranskassa neljännen tasavallan aikana toiminut kristillisdemokraattinen puolue, joka oli useasti hallituspuolueena.
Puolue perustettiin 26. marraskuuta 1944, pian sen jälkeen Ranska oli vapautunut saksalaismiehityksestä. Koko 1940-luvun jälkipuoliskon ajan se sai säännöllisesti vaaleissa noin 25 prosentin kannatuksen ja toimi tuona aikana Ranskan hallitusten selkärankana. Kylmän sodan alettua poliittinen kenttä kuitenkin polarisoitui, ja keskustapuolueena MRP menetti kannatustaan sekä oikealle että vasemmalle. Vuoden 1951 vaaleissa sen kannatus putosi 12,6 prosenttiin eikä sen jälkeen enää palannut entisiin lukemiin. Puolueen suuruuden päivinä sen tunnettuja johtajia olivat muun muassa pääministereinäkin toimineet Georges Bidault ja Robert Schuman. Monet puolueen perustajista olivat olleet sodan aikana mukana vastarintaliikkeessä ja sodan jälkeen MRP:n katsottiin olevan puolueista lähimpänä Charles de Gaullea. MRP ei kuitenkaan hyväksynyt kaikkia de Gaullen linjauksia ja viidennen tasavallan aikana suhteet presidenttiin huononivat.
Vuoden 1965 presidentinvaaleissa MRP asettui yhdessä useiden muiden keskusta-oikeistolaisten puolueiden kanssa tukemaan Jean Lecanuetia, joka sai vasta kolmanneksi eniten ääniä. Lecanuetia tukeneet puolueet muodostivat helmikuussa 1966 uuden Centre Démocrate -nimisen keskustapuolueen, mutta se menestyi heikosti vuosien 1967 ja 1968 parlamenttivaaleissa. MRP lakkasi tällöin käytännössä toimimasta itsenäisenä puolueena.
Mokka (kaupunki)

| Mokka (al-Mukhā) |
| --- | --- |
 Mokkan moskeija.
 Mokka
 Koordinaatit: 13°19′N, 43°15′E 
Valtio:  Jemen
Maakunta:  Taizz
Väkiluku (2004):  10 428
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Mokka (arab. المخا‎, Al-Makhā) on satamakaupunki Jemenissä Punaisenmeren rannikolla. Sen asukasluku oli vuonna 2004 10 428. Historiallisesti kaupunki tunnettiin etenkin kahvistaan, jota kutsuttiin kaupungin mukaan nimellä "mokka". Kahvikaupalla aikanaan rikastunut kaupunki taantui kuitenkin sittemmin etenkin Adenin kustannuksella.
Maantiede

Mokka sijaitsee Jemenin lounaisosassa Punaisenmeren rannikolla Tinamah-nimisellä rannikkotasangolla Taizzin maakunnassa. Kaupungista kulkee tie Taizin, Ibbin ja Dhamarin kautta pääkaupunki Sanaan.
Historia

Nykyisin Mokkaan liitetyistä paikoista kirjoittivat Ptolemaios ja Plinius. Pliniuksen mukaan Alelius Galluksen aikana sitä hallitsivat sabalaisten alaiset gebanitit. Peripluksen mukaan Muza tai Mauza oli kauppakaupunki ankkuripaikkoineen, mutta ilman varsinaista satamaa. Nykyisen Mokkan yhteys näihin varhaisiin paikkoihin ei ole kuitenkaan täysin selvä ja niiden on ehdotettu viitanneen myös muihin paikkoihin.
Paikallisen perinteen mukaan Mokka perustettiin vasta paljon myöhemmin. Perustajana pidetään vuonna 1418 kuollutta Ali bin Umar al-Shadilia. Hänen haudastaan tuli sittemmin pyhiinvaelluskohde, jonka ympärille kaupunki kehkeytyi. Mokkan merkitys satamana alkoi kasvaa ilmeisesti vasta 1500-luvulla Osmanien valtakunnan kaudella. Mokkaan tuli kauppiaita meriteitse muualta Lähi-idästä, sekä Intian niemimaalta. Mokkassa he kävivät kauppaa paikallisten kauppiaiden kanssa, jotka purjehtivat edelleen kohti Suezia. Mokkan kautta vietiin mirhamia, aseita, tekstiilejä rautaa ja kahvia. Kahvi oli levinnyt Arabian niemimaalle todennäköisesti Etiopiata 1500-luvulla. Kahvikaupan kasvaessa 1600-luvulla sanasta mokka tuli tunnettu kahvin yhteydessä. Kahvista tuli Mokkan tärkein vientituote. Sitä ostivat Mokkasta esimerkiksi Alankomaat ja Ranska, jotka veivät kahvin sittemmin Jaavalle ja Mauritiukselle.
1700-luvun loppupuoliskolta lähtien Mokkan kahvia ostivat lähinnä britit. 1800-luvulla Mokkan merkitys satamana alkoi taantua Adenin merkityksen kasvaessa. Kaupungin asukasluku tippui vuoden 1801 lukemasta 20 000 lukemaan 1 500 vuoteen 1884 mennessä. Samalla vuosisadalla sataman omistuksesta kamppailivat osmanit, egyptiläiset ja zaidilaiset imaamit. Osmanit hallitsivat satamaa lopulta ensimmäiseen maailmansotaan saakka, jolloin siitä tuli osa Jemenin Taizzin maakuntaa. Vuonna 1946 kaupungin asukasluku oli noin 1 000 ja heidän joukossaan oli arabeja, somaleja ja juutalaisia. Kaupunkia alettiin jälleenrakentaa 1950-luvulla ja vuonna 1970 sen asukasluku oli jo 25 000. Huomattava osa kaupungin aikanaan loistavista rakennuksista ja moskeijoista on kuitenkin edelleen raunioina.
Väestö

Bayt al-Faqihin asukasluku oli vuoden 2004 väestönlaskennan mukaan 10 428. Suuremman piirkunnan asukasluku oli 18 155 ja alueen asukkaat ovat pääasiassa sunnalaisia muslimeja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mokka (kaupunki) Wikimedia Commonsissa
Näkymä Mokkan edustalla.
Mokka Jacob Peetersin piirroksessa vuodelta 1690.
Mustakitaturska

| Mustakitaturska |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Turskakalat Gadiformes
Heimo::  Turskat Gadidae
Suku::  Micromesistius
Laji::  poutassou
Kaksiosainen nimi
 Micromesistius poutassou  (Risso, 1827) 

Katso myös
   Mustakitaturska Wikispeciesissä   Mustakitaturska Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Mustakitaturska Färsaarten postimerkissä.
Mustakitaturska (Micromesistius poutassou) on Pohjois-Euroopan merten pienehkö turskakala. Se oli vuosituhannen alussa Koillis-Atlantin kalastuksen suurin saalis.
Koko ja ulkonäkö

Mustakitaturskan pituus on yleensä 15–30 cm mutta se voi kasvaa jopa 50 senttiä pitkäksi. Nimensä mukaisesti sen kita on mustahko. Elävä kala on hopeanväristen suomujen peittämä. Suomut lähtevät helposti irti, ja suomuton kala on päältä siniharmaa, alta hohtavan valkoinen. Kolme selkäevää ovat selvästi erillään, samoin kaksi peräevää. Partasäie puuttuu.
Levinneisyys

Mustakitaturskan levinneisyys ulottuu Välimerestä ja Pohjois-Afrikasta Islantiin ja Barentsinmerellä Huippuvuorille ja Kuolan niemimaalle. Tavataan myös Grönlannissa ja Pohjois-Amerikan rannikolla.
Mustakitaturska elää rannikkojen ulkopuolella 150–900 metrin syvyydessä, yleisenä 300–400 metrissä mannerjalustan reunan tuntumassa.
Lisääntyminen ja elintavat

Mustakitaturska tulee sukukypsäksi noin kolmen vuoden ikäisenä. Kutu tapahtuu helmi-huhtikuussa. Päälisääntymisalue on Britteinsaarten länsipuolella. Kesällä kalat vaeltavat pohjoisemmaksi Färsaarten, Islannin ja Norjan vesille. Mustakitaturska syö pääasiassa äyriäisiä mutta myös pieniä kaloja.
Kalastus ja käyttö

Mustakitaturskan kalastus on suhteellisen uusi ilmiö. Suuren kannan olemassaolo Britteinsaarten länsipuolella tuli esiin planktontutkimuksissa vasta 1970-luvulla. Pyyntimäärät olivat suuria jo 1980-luvulla, yli 500 000 tonnin luokkaa. Vuoden 1995 jälkeen saaliit nousivat vielä jatkuvasti vuoden 2004 huippuun 2,4 miljoonaan tonniin; mustakitaturska oli tuona vuonna tonnimääräisesti maailman neljänneksi suurimman saaliin tuottanut pyyntikala. Mustakitaturska oli joitain vuosia suurin Koillis-Atlantin saaliskala, mutta saalismäärät ovat sittemmin kääntyneet varsin jyrkkään laskuun. Vuoden 2009 pyyntikiintiö oli 590 000 tonnia, mikä oli vielä 45 % tieteellistä suositusta suurempi, ja vuoden 2010 kiintiö oli 548 000 tonnia. Pyynti tapahtuu pääasiassa pelagisilla trooleilla kalan lisääntymisalueilla. Suurimmat pyytäjät ovat Norja, Färsaaret, Islanti ja Venäjä. Saalis käytetään pääosin teollisuuskalaksi ja prosessoidaan esimerkiksi kalajauhoksi.
Aiheesta muualla

The Marine Fauna Gallery of Norway (Arkistoitu – Internet Archive) Valokuvia elävistä kaloista
Mustakitaturskaa kaupan espanjalaisella kalatiskillä.
Mount Sinain sairaala

| Mount Sinain sairaala |
| --- | --- |

Sijainti
Osoite:  1 Gustave L. Levy Place New York City, NY 10029-6574, Yhdysvallat
Koordinaatit:  40°47′24″N, 73°57′12″W
Historia
Perustettu:  1852
Linkki
Kotisivut:  www.mountsinai.org/locations/mount-sinai
Mount Sinain sairaala (engl. Mount Sinai Hospital) on sairaala New York Cityssä New Yorkissa Yhdysvalloissa. Se perustettiin vuonna 1852 ja se on yksi suurimmista ja vanhimmista opetussairaaloista Yhdysvalloissa. Vuoden 2007 tutkimuksessa se oli listauksen yksi parhaista Yhdysvaltain sairaaloista.
Mount Sinain sairaala Central Parkista nähtynä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mount Sinain sairaala Wikimedia Commonsissa
Magneettimedia

| Magneettimedia |
| --- | --- |

Lehtityyppi:  verkkolehti
Julkaisija:  Pohjoinen Perinne ry
Päätoimittaja:  Markku Juutinen
Kotimaa:  Suomi
Sivukoko:  tabloidi
Kieli:  suomi
Aiheesta muualla
Kotisivu
Magneettimedia eli Magneettimedia.com on nykyisin verkkopalvelu. Aiemmin magneettimedia oli ilmaisjakelulehti, jonka kustantajana toimi J. Kärkkäinen Oy vuoteen 2013 asti ja sen jälkeen Suomen vastarintaliikkeen alainen järjestö Pohjoinen Perinne ry.
Historia > Paperiversio

Julkaisu ilmestyi aiemmin myös paperiversiona. Sitä kustansi J. Kärkkäinen Oy, ja sitä jaettiin Pohjois-Pohjanmaalla, Keski-Pohjanmaalla ja Päijät-Hämeessä noin 366 500 talouteen. Kärkkäinen luopui lehdestä ja se lakkasi ilmestymästä paperisena marraskuun 2013 lopussa, ja sen tilalla alkoi ilmestyä KauppaSuomi-niminen ilmaisjakelulehti joulukuun alusta.
Lehdessä on tavaratalotarjousten lisäksi ollut myös paljon ulkomaisista lähteistä toimitettuja yhteiskunnallisia artikkeleita ja joskus lainopillisia neuvoja. Lehdessä on julkaistu myös euroskeptisiä artikkeleita sekä arvosteltu laajoja rokotuskampanjoita. Vuonna 2011 Skepsis myönsi yritykselle Huuhaa-palkinnon lehden julkaisemisesta. Palkintoa perusteltiin sillä, että ensi kertaa ilmaislehti on valjastettu niin vahvasti uskomuslääkinnän, salaliittojen sekä virheellisen ja näennäistieteellisen tiedon levittämiseen.
Historia > Verkkoversio

Magneettimedia jatkoi toimintaansa verkkojulkaisuna. Sen päätoimittajana on helmikuusta 2015 alkaen toiminut Markku Juutinen. Markku Juutinen on sanonut, ettei ole vastaava toimittaja, vaikka sellainen lehtien pitää lain mukaan ilmoittaa. Huhtikuun lopulla 2015, juuri eduskuntavaalien jälkeen, lehti julkaisi 88-sivuisen tabloidikokoisen, kokonaan mainoksettoman numeron, jonka jakeluksi ilmoitettiin 270 000 kappaletta. Numeron sisältö oli antisemitistinen ja maahanmuuttovastainen. Lehti ilmoittaa julkaisijakseen Pohjoinen Perinne ry -nimisen yhdistyksen, jolla on yhteyksiä kansallissosialistiseen Suomen vastarintaliikkeeseen. Vastarintaliikkeen jäsenet myös jakoivat lehteä vuoden 2015 Kirkkopäivillä, mikä suututti järjestäjät.
Kiihotus kansanryhmää vastaan

Ylen uutisten mukaan Magneettimedia-lehti on julkaissut juutalaisia leimaavia antisemitistisiä kirjoituksia. Vuonna 2012 sekä yksityishenkilö että juutalaisseurakunnat jättivät aiheesta tutkintapyynnön. Juutalaisseurakuntien keskusneuvosto on pitänyt lehden kannanottoja rasistisina.
Magneettimedia on julkaissut artikkelin, jossa kielletään holokaustin kuusi miljoonaa uhria. Perusteluna viitataan Don Heddesheimerin kirjaan The First Holocaust: Jewish Fundraising Campaigns With Holocaust Claims During and After World War One. Magneettimedian mukaan kirja todistaisi, että holokaustin uhrien määrä on myytti.
Lehden mukaan toisessa maailmansodassa ”valheellisen propagandan avulla Saksa leimattiin sotaan syylliseksi, vaikka Saksa pyrki ratkaisemaan tilanteen rauhanomaisesti”. Sen esittämien väitteiden mukaan Hitler oli ajettu nurkkaan, ja Englanti ja Ranska torpedoivat orastavan rauhan mahdollisuuden ja valitsivat suursodan.
Heinäkuussa 2013 Magneettimediasta tehtiin uusi rikosilmoitus, syynä yhdysvaltalaisen Ted Piken kirjoitus, jonka Magneettimedia suomensi ja julkaisi ja jonka mukaan juutalaisten kirjoituskokoelma Talmudin jotkut kohdat yllyttävät pedofiliaan. Simon Wiesenthal -keskus vetosi tasavallan presidentti Sauli Niinistöön Magneettimedian kirjoitusten takia. Järjestön mukaan Magneettimedian kirjoittelu yllyttää suomalaisia etniseen vihaan ja elvyttää juutalaisvastaisuutta.
Magneettimediassa ilmestyi jälleen 24. lokakuuta 2013 juutalaisiin liittyvä kirjoitus, joka oli suomennos alun perin vuonna 2009 verkkojulkaisussa ilmestyneestä tekstistä. Sen mukaan juutalaisyhteisö pitäisi sananvapautta ongelmana, koska se mahdollistaa Israelin ja juutalaisten arvostelemisen. Juha Kärkkäisen mielestä kyseinen kirjoitus ei ollut antisemitistinen.
Kiihotus kansanryhmää vastaan > Oikeuskäsittelyt

Apulaisvaltakunnansyyttäjä päätti 30. toukokuuta 2013 nostaa syytteen kiihottamisesta kansanryhmää vastaan. Syytettyinä olivat Magneettimedian edustaja ja sen kustantaja, jolla on ollut mahdollisuus vaikuttaa julkaisemiseen.
Oikeudenkäynti Juha Kärkkäistä vastaan alkoi 30. syyskuuta 2013. Syyttäjä näki kirjoittelussa piirteitä kansallissosialismista, kun taas Kärkkäinen sanoi käyttäneensä vain sananvapautta. 21. lokakuuta 2013 Ylivieska–Raahen käräjäoikeus tuomitsi Juha Kärkkäiselle kansanryhmää vastaan kiihottamisesta 90 päiväsakon sakkorangaistuksen, mikä merkitsi 540 euron suuruista summaa. Oikeus katsoi, että kirjoitukset sisälsivät tietoja ja mielipiteitä, joissa selkeästi panetellaan tai solvataan juutalaisia. Lisäksi oikeus katsoi J. Kärkkäinen Oy:n vastuulliseksi ja määräsi sille 45 000 euron suuruisen yhteisösakon.
Sekä syyttäjä, J. Kärkkäinen Oy että Juha Kärkkäinen valittivat käräjäoikeuden tuomiosta Rovaniemen hovioikeuteen. Hovioikeuden istunnossa Kärkkäisen pyytämänä todistajana toimi uusnatsistisen Suomen vastarintaliike -järjestön johtaja. Hovioikeus piti Kärkkäisen tuomion ennallaan. Korkein oikeus ei myöntänyt asiassa valituslupaa, joten Juha Kärkkäisen henkilökohtainen tuomio ja hänen yrityksensä J. Kärkkäinen Oy:n tuomio ovat lainvoimaisia.
Kiihotus kansanryhmää vastaan > Eduskuntakysymys

Toukokuussa 2014 kristillisdemokraattien kansanedustaja Jouko Jääskeläinen teki eduskunnassa kirjallisen kysymyksen, jossa hallitukselta pyydetään vastausta siihen, ”mihin toimenpiteisiin viranomaiset aikovat ryhtyä, että oikeuden tuomiossa mainitun ja sopimattomaksi todetun Magneettimedian aineiston julkinen levittäminen myös käytännössä loppuu”. Magneettimedia-verkkolehti on jatkanut holokaustin kiistämistä useiden artikkelien sarjalla ja väittänyt Natsi-Saksan sotarikollisten joutuneen väärin tuomituiksi.
Kiihotus kansanryhmää vastaan > Yrityksen sisäiset erimielisyydet

Ted Piken artikkelin julkaisun jälkeen lehden kustantaja, jonka Juha Kärkkäinen omistaa vaimonsa kanssa, vaati päätoimittaja Juha Kärkkäistä muuttamaan lehden linjaa. Toimitusjohtaja Riku Ilvesluodon mukaan juttu on tehty ilman kustantajan hyväksyntää.
Lokakuussa 2013 J. Kärkkäinen Oy:n toimitusjohtaja Riku Ilvesluoto erosi tehtävästään. Ilvesluoto kertoi, että eron taustalla olivat tämän ja Juha Kärkkäisen välillä vallinneet näkemyserot kustannustoiminnasta sekä Magneettimedia-lehdestä. Juha Kärkkäinen on yhtiön pääomistaja.
Kiihotus kansanryhmää vastaan > Yhteistyön lopetukset

Huhtikuussa 2015 suomalainen tekstiilialan yritys Finlayson ilmoitti lopettavansa yhteistyön tavaratalo Kärkkäisen kanssa Magneettimediassa olevan ”vastenmielisen ja ahdasmielisen propagandan” takia.
Keskisuomalaisen kirjapaino lopetti lehden painamisen lokakuussa 2015 sen sisällön vuoksi.
Aiheesta muualla

Pernu, Ilkka: Totuuksien tavaratalo Long Play.  27.3.2013. Arkistoitu 5.2.2016. Viitattu 26.6.2016.
Halminen, Laura: Magneettimedia julkaisee yhä uusnatsien kirjoituksia – nimesi myös päätoimittajan Helsingin Sanomat.  23.2.2015. Arkistoitu 24.2.2015. Viitattu 23.2.2015.
Mustesydän

| Mustesydän> Tintenherz |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Cornelia Funke
Kieli:  saksa
Genre:  fantasiakirjallisuus
Julkaistu:  2003
Suomennos
Suomentaja:  Marja Kyrö
Kustantaja:  Otava
Julkaistu:  2004
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  512
ISBN:  951-1-19575-1
Sarja: Mustesydän
Seuraava:  Musteloitsu
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Mustesydän on Cornelia Funken kirjoittaman fantasiatrilogian ensimmäinen osa (alkup. Tintenherz, engl. Inkheart). Mustesydän-trilogian toinen osa on nimeltään Musteloitsu (alkup. Tintenblut, engl. Inkspell). Kolmas osa ilmestyi suomeksi syyskuussa 2009 nimellä Mustemaailma (alkup. Tintentod, engl. Inkdeath). Trilogian ensimmäisestä osasta on myös tehty elokuva.
Kirjan juoni

Kaikki alkaa yhdeksän vuotta ennen itse kirjan tapahtumia. Kirjojen entisöijä Mortimer ”Mo” Folchart istuu mukavasti olohuoneessaan ja lukee Mustesydän-nimistä kirjaa ääneen vaimolleen Resalle. Heidän kolmivuotias tyttärensä Meggie leikkii lattialla. Äkkiä, kesken lukemisen, Resa katoaa ja Mon olohuoneessa seisoo hänen sijastaan kolme vierasta miestä. Mon onnistuu ajaa miehet ulos talostaan, ja sen jälkeen hän ja Meggie ovat matkustaneet ympäriinsä. Mutta vaimoaan Mo ei saanut takaisin, vaikka yritti lukea kirjaa yhä uudestaan ja uudestaan.´Eräänä sateisena yönä, kun Meggie on kasvanut jo kaksitoistavuotiaaksi, heidän talonsa eteen ilmestyy salaperäinen mies. Mies on tulentanssittaja Tomusormi, jonka Mon taianomainen ääni repi irti omasta tarinastaan yhdeksän vuotta sitten. Tomusormi on tullut varoittamaan Mota Capricornista, joka on päässyt hänen jäljilleen. Capricorn oli yksi Mustesydämen henkilöistä, itse asiassa koko kirja kertoi hänestä; sen nimi on Mustesydän, koska se kertoo miehestä, jonka sydän on musta kuin tummin muste. Capricorn on kiinnostunut Mon erityislaatuisesta lahjasta lukea hahmoja eloon kirjoista. Capricorn on lähettänyt asialle parhaan miehensä Bastan, jonka mukana kulkeva veitsi on pelottavan vikkelä. Mo, Meggie ja Tomusormi hakevat turvapaikkaa Resan tädin, kirjatoukka Elinorin luota, mutta tulevat näin kiskoneeksi hänetkin mukaan vaarojen vyyhtiin. Ja kun Capricornin miehet sieppaavat Mon Tomusormen Meggielle pitämän pikku tulinäytöksen aikana ja samaisen miehen kavalluksen vuoksi, ei Meggiellä ja Elinorilla ole muuta vaihtoehtoa kuin lähteä hakemaan häntä Capricornin kylästä.
Aiheesta muualla

Kirjasampo
Risingshadow
Nanceen Perry

| Nanceen Perry> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 19. huhtikuuta 1977 (ikä 47) Fairfield, Texas, Yhdysvallat
Yleisurheilija
Pituus:  176 cm
Paino:  68 kg
Laji:  pikajuoksu
Ennätykset:  100 metrin juoksu: 11.15 (1999) 200 metrin juoksu: 22.38 (2000)
| Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Maa:   Yhdysvallat> Naisten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Sydney 2000 | 4 × 100 metrin viesti |  |
Nanceen Lavern Perry (s. 19. huhtikuuta 1977 Fairfield, Texas, Yhdysvallat) on aktiiviuransa päättänyt yhdysvaltalainen pikajuoksija. Hän oli mukana vuoden 2000 kesäolympialaisissa pronssia voittaneessa Yhdysvaltojen pikaviestijoukkueessa. Samoissa kisoissa hän osallistui myös 200 metrin juoksuun, jossa selvisi välieriin saakka.