stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Modibo Keïta
Elämäkerta > Tie itsenäisyyteen

Keïta kiinnostui politiikasta 1930-luvun puolivälissä. Hän perusti Mamadou Konatén kanssa opettajien ammattiliiton, osallistui erilaiseen järjestötoimintaan ja toimitti Jean-Marie Konén kanssa siirtomaavaltaa arvostellutta L’Oeil de Kénédougou -lehteä. Vuonna 1946 Keïta ja Konaté perustivat Bloc soudanais -puolueen, josta samana vuonna tuli Rassemblement démocratique africainin jäsenjärjestö Union soudanaise eli US-RDA. Keïta toimi puolueen pääsihteerinä tammikuusta 1947 aina sotilasvallankaappaukseen saakka. Tuomittuaan Ranskan siirtomaajärjestelmän Keïta pidätettiin ja lähetettiin Santén vankilaan Pariisiin, josta hänet vapautettiin kaksi kuukautta myöhemmin. Kotiin palattuaan hän osallistui aktiivisesti Dakarin–Nigerin radan rautatieläislakkoon. Keïta valittiin Ranskan Sudanin alueneuvoston edustajaksi vuonna 1948 ja Ranskan unionin yleiskokouksen jäseneksi vuonna 1954.
Vuosi 1956 oli käännekohta Keïtan poliittisella uralla. Hänet valittiin Ranskan kansalliskokouksen edustajaksi ja varapuheenjohtajaksi sekä Bamakon kaupunginjohtajaksi. US-RDA voitti maaliskuun 1957 aluekokousvaalit ja Konatén kuoltua Keïtasta tuli puolueen kiistaton johtaja. Vuosina 1957–1958 hän toimi ministerinä Maurice Bourgès-Maunouryn ja Félix Gaillardin johtamissa Ranskan hallituksissa.
Elämäkerta > Malin liittovaltio

Ranskan Sudanista tuli vuonna 1958 Ranskan yhteisöön kuulunut Sudanin tasavalta. Keïta ja Senegalin Léopold Sédar Senghor kannattivat Ranskan Länsi-Afrikan yhtenäisyyden säilyttämistä ja vuoden 1959 alussa maat yhtyivät Malin liittovaltioksi. Keïta toimi liittovaltion pääministerinä.
Malin liittovaltio itsenäistyi kesäkuussa 1960, mutta hajosi jo elokuussa poliittisiin kiistoihin sekä Keïtan ja Senghorin henkilökohtaisiin erimielisyyksiin. Syyskuun 20. päivänä Keïta valittiin valtionpäämieheksi ja pääministeriksi ja kahden päivän kuluttua hän julisti Sudanin tasavallan itsenäiseksi Malin tasavallaksi.
Elämäkerta > Itsenäisen Malin presidentti

Keïtan johdolla Malista tuli sosialistisesti suuntautunut yksipuoluevaltio, jonka saavutukset osoittautuivat kyseenalaisiksi. Keïta saavutti menestystä lähinnä ulkopolitiikassaan. Hän oli perustamassa Afrikan yhtenäisyysjärjestöä vuonna 1963, osallistui sitoutumattomien maiden liikkeen toimintaan, ylläpiti hyviä suhteita Neuvostoliittoon ja Kiinaan sekä saavutti arvostusta myös lännessä ja kolmannen maailman maissa. Këita varmisti Ranskan sotilaallisen vetäytymisen Malista vuosina 1961–1962 ja solmi ensimmäiset yhteistyösopimukset entisen siirtomaaisännän kanssa.
Keïtan sisäpolitiikka oli vähemmän onnistunutta. Suunnitelmatalouteen perustunut maatalouden ja teollisuuden kehittäminen epäonnistui ja kaupankäynti lamaantui. Taloudellisen itsenäisyyden turvaamiseksi käyttöön otettu Malin frangi jouduttiin vuonna 1967 sitomaan Ranskan frangiin puolet arvostaan menettäneenä. Vuoden 1962 valuuttauudistuksen aiheuttamia levottomuuksia seurannut poliittisten vastustajien eliminointi toi esiin Keïtan autoritaarisen hallintotavan. Malin pohjoisosan tuaregikapinan väkivaltainen tukahduttaminen on vahingoittanut maan yhtenäisyyttä vielä vuosikymmeniä myöhemmin.
Taloudelliset vaikeudet, tehoton byrokratia, korruptio ja väestön elintason lasku aiheuttivat laajaa tyytymättömyyttä. Maaliskuussa 1966 perustettiin Keïtan johtama vallankumouksen puolustuskomitea, joka elokuussa 1967 julistetun ”aktiivisen vallankumouksen” aikana korvasi US-RDA:n politbyroon ja kansalliskokouksen. Kiinan kulttuurivallankumousta muistuttanut kampanja johti kansanmiliisin mielivaltaisuuksiin, jotka syvensivät poliittisia ristiriitoja ja herättivät närää armeijassa.
Elämäkerta > Vallankaappaus ja kuolema

Nuorten upseerien vallankaappaus kaatoi Keïtan hallinnon 19. marraskuuta 1968. US-RDA lakkautettiin ja sen johtajat vangittiin. Keïtaa pidettiin vangittuna Kidalissa, kunnes toukokuussa 1977 hänet siirrettiin Bamakoon, jossa hän kuoli hämärissä olosuhteissa. Hautajaisten yhteydessä järjestettiin Moussa Traorén sotilashallituksen vastaisia mielenosoituksia.
Keïtan mainetta ryhdyttiin palauttamaan Traorén hallinnon kaaduttua vuonna 1991. Presidentti Alpha Oumar Konaré pyrki parantamaan välejä US-RDA:n radikaaleihin kannattajiin, minkä osana Bamakoon pystytettiin Keïtan muistomerkki ja museo.
Yksityiselämä

Keïtalla oli kolme vaimoa, Mariam Travélé, Fatoumata Haïdara ja Fatoumata Diallo. Heistä julkiseen elämään osallistui ensimmäinen nainen Travélé. Kolmas vaimo Diallo sai Keïtan kanssa kaksi tytärtä.
Hjalmar Kelin

Hjalmar Kelin (28. syyskuuta 1900 Helsinki – 21. heinäkuuta 1997 Helsinki) oli suomalainen jalkapalloilija.
Kelin pelasi Helsingin Jalkapalloklubissa ja Suomen maajoukkueessa vuosina 1919–1928. Hän voitti kolme Suomen mestaruutta 1919, 1923 ja 1925. HJK:ssa Kelin pelasi puolustajana, mutta maajoukkueessa hän oli vasen laitahyökkääjä. Kelin edusti Suomea yhteensä 42 maaottelussa, joissa hän teki 7 maalia. Lopettaessaan uransa Kelin oli eniten maaotteluita pelannut pelaaja. Keliniä pidettiin taitavana harhauttelijana. Tästä juontuukin vanha harhauttelua tarkoittava sana "jallittaminen".
Jalkapallon ohella Kelin pelasi myös jääpalloa SM-sarjatasolla.
Keitto

Lohikeittoa
Keitto (myös soppa) on lusikalla syötävää ruokaa, joka on tehty keittämällä raaka-aineita kuten liha, vihannekset tai herneet  keittoliemessä tai vedessä. Osa raaka-aineen mausta siirtyy liemeen, joka syödään osana keittoa. Keittoliemi voidaan suurustaa paksummaksi, tai raaka-aineet voidaan soseuttaa (esimerkiksi purjoperunasosekeitto) täyteläisemmän rakenteen aikaansaamiseksi.
Keskieurooppalaisessa perinteessä keitto on tyypillinen kylmän vuodenajan alkuruoka. Etelässä on myös kylmiä keittoja, kuten espanjalainen gazpacho ja ranskalainen vichyssoise.
Pääruokana tarjottavat keitot ovat ennen kaikkea pohjoiseurooppalainen ja aasialainen ilmiö. Yleisiä pohjoiseurooppalaisia pääruokana tarjottavia keittoja ovat muun muassa lohikeitto ja hernekeitto. Aasiassa syödään pääruokana monia erilaisia nuudelikeittoja, kuten vietnamilainen phở-keitto ja malesialainen laksa-keitto.
Jälkiruokakeitot (mehukeitto, mustikkakeitto, sekahedelmäsoppa) lähestyvät kiisseliä mutta ovat usein löysempiä, ja ne tarjotaan usein esimerkiksi puuron lisukkeina.
Keitosta on käytetty myös nimitystä velli joillakin murrealueilla, erityisesti pohjalaismurteissa. Muissa kuin Varsinais-Suomen, Satakunnan tai Hämeen murteissa ”rokka” on laajalti käytetty nimitys keitolle. Rokka on usein valmistettu herneitä tai pavuista.
Historia

1700- ja 1800-luvuilla yleensä jauhoilla tai suurimoilla suurustetut liha- ja kalakeitot olivat talonpikien arkiruokaa erityisesti Suomen läntisessä ruokakulttuurissa. Vuonna 1859 Tampereelle puuvillatehtaiden läheisyyteen perustettiin ensimmäinen työpaikkaruokala, keitto oli sen tärkein tarjottava.
Tunnettuja keittoja

avgolemono
bisque
borssi
fasolada
gazpacho
gulassikeitto
gumbo
kanakeitto
linssikeitto
magiritsa
minestronekeitto
patsas
phở
pääskysenpesäkeitto
seljanka
tom yum
vichyssoise
Luettelo pikkuplaneetoista: 359001–360000

Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
359001:stä ja päättyen 360000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Kelaatio

EDTA on yksi yleisimmin käytetyistä ligandeista. Kuvassa on EDTA:n ja punaisella merkityn metalli-ionin muodostama kelaatti.
Kelaatio on ilmiö, jossa Lewis-hapan metalli-ioni tarttuu saman molekyylin useampaan Lewis-emäksiseen ryhmään, muodostaen metallikompleksin. Syntyvä aine on kelaatti. Tavallisia kelaatteja ovat hemoglobiinin hemi (raudan ja porfyriiniryhmän kelaatti) ja vitamiinin B12 eli syanokobalamiini (koboltin ja porfyriininsukuisen ryhmän kelaatti). Kelaation tehtävänä on joko viedä metallikationi reaktioon tai poistaa se; kyseessä on siis faasinsiirtokatalyysi.
Kompleksin muodostus monihampaisen ligandin kanssa on huomattavasti suositumpaa kuin useamman samankaltaisen mutta yksihampaisen, mikä on ns. kelaatti-ilmiö. Siten esim. kaksi metyyliamiinia sitoutuu heikommin kuin yksi kaksihampainen dietyleeniamiini. Tämä johtuu siitä, että vaikka entalpia olisi sama, monihampainen ligandi on yhtenäinen molekyyli, mikä rajoittaa hampaiden liikettä. Siten se ei menetä entropiaa yhtä paljon sitoutuessaan kelaation vaatimaan yhteen tiettyyn konformaatioon, koska se on siinä jo suurimmaksi osaksi. Useamman yksihampaisen sen sijaan on valittava hyvin erityinen järjestys, jossa useampi ligandi hampaineen on sattumalta yhtä aikaa metallilla poissa liuottimesta, eikä esim. yksi puutu. Siten useampi yksihampainen menettää enemmän entropiaa muodostaessaan kompleksin. Reaktion tasapainon määräävä Gibbsin energian muutos muodostuu entalpia- ja entropiatermistä lausekkeella ΔG = ΔH – TΔS, missä ΔG on Gibbsin energian muutos, ΔH on entalpian muutos, T on lämpötila ja ΔS on entropian muutos. ΔS on negatiivinen eli epäjärjestys vähenee, kun järjestetään molekyylejä kelaatiksi, ja se on enemmän negatiivinen usealle yksihampaiselle, joten –TΔS on enemmän positiivinen ja ΔG siirtyy positiiviseen eli epäsuosittuun suuntaan yksihampaiseen vaihdettaessa. Siten reaktion tasapaino on vähemmän täydellisen kompleksin puolella.
Farmakologiassa kelaatiolla voidaan parantaa annostellun metallin imeytymistä tai poistaa myrkyllistä metallia elimistöstä. Kalsium esimerkiksi imeytyy paremmin sitraattina, joka on "kolmihampainen", koska siinä on yksi hydroksyyli- ja kaksi karboksyylihapporyhmää, joiden avulla kalsium kulkeutuu paremmin suolistosta verenkiertoon. Metallin poistamisesta esimerkki on EDTA-hoito lyijy-, elohopea-, rauta-, tms. myrkytykseen. Kelaatio voi olla myös yhteisvaikutus, jossa metallin ja lääkeaineen kelaatti ei toimi tai imeydy suolistosta.
Kelaatiota tapahtuu myös luonnossa maaperässä, jossa kelaatteja muodostavat eniten sienijuuret ja mikrobit. Kelaatio edistää mikroravinteiden (mm. kupari, sinkki) liukenevuutta, mutta myös estää joidenkin metallien (ainakin kadmiumin ja elohopean) toksisuuden ja siten estää niiden päätymistä kasveihin. Tämä kenties selittää että tuhkalannoitetun metsän marjojen, sienten tai kasvien raskasmetallipitoisuudet eivät poikkea merkittävästi normaalista.
Lääketieteellinen käyttö

Kelaatiohoito kehitettiin 1940-luvulla lyijymyrkytyksen hoitoon. Siinä annosteltiin suonensisäisesti EDTA:ta eli etyleenidiamiinitetraetikkahappoa. EDTA-terapia koostuu viikon sisällä annettavasta neljästä puolen tunnin kestoisesta hoitokerrasta. Hoidon teho perustuu siihen, etä EDTA sitoutuu verenkierrossa veren sisältämiin metalleihin ja kivennäisaineisiin. Näin syntyvä yhdiste poistuu elimistöstä virtsan mukana. Myös muita yhdisteitä voidaan käyttää kelaatiohoitoon.
Kelaatioterapiaa on käytetty jo pitkään elohopea- ja lyijymyrkytyksen hoidossa. Kelaatio ei ole osoittautunut tehokkaaksi Alzheimerin taudin hoidossa ja näyttö sen tehosta sydän- ja verisuonisairauksien hoidossa on ristiriitaista. Kelaatiolla on yritetty hoitaa myös autismia, koska monilla autismikirjon häiriötä sairastavilla on havaittu  elimistön kohonneita raskasmetallipitoisuuksia. Cochrane-yhdistys julkaisi vuonna 2015 tutkimuskatsauksen, johon se kelpuutti ainoastaan yhden tutkimuksen. Kyseisessä tutkimuksessa ei löytynyt näyttöä siitä, että kelaatiohoito olisi lievittänyt autismin oireita. Yhdysvaltojen ME-yhdistyksen mukaan jotkut yksittäiset ME-potilaat ovat hyötyneet elohopean poistamiseen tähtäävästä kelaatiohoidosta, mutta suurin osa ei ole saanut siitä apua.
Kelaatiohoidon sivuvaikutuksia ovat esimerkiksi kuume, päänsärky ja pahoinvointi, mutta  hoito saattaa johtaa myös hypokalsemiaan, verenpaineen laskuun, luuytimen toimintahäiriöön, sydänkohtaukseen, munuaisvikaan ja kuolemaan. Esimerkiksi autismikirjon häiriötä sairastavia on raportoitu kuolleen kelaatiohoidon yhteydessä.
Luettelo osakuntaliitoksista Suomessa

Tämä artikkeli on epätäydellinen luettelo osakuntaliitoksista Suomessa. Osakuntaliitos tarkoittaa alueliitosta, jossa kunnasta liitetään alueita johonkin toiseen kuntaan. Alueliitoksen jälkeen molemmat kunnat jatkavat toimintaansa. Luettelossa on mainittu myös sellaiset kuntaliitokset, joissa kunta on lakkautettu kokonaan ja sen alueet jaettu kahden tai useamman kunnan kesken. Lisäksi luettelon alkupuolella on tapauksia, joissa on perustettu uusi kunta yhden tai useamman kunnan alueista.
Luettelossa nuolen (→) vasemmalla puolella ovat kunnat, joista on liitetty alueita nuolen oikealla puolella olevaan kuntaan. Lisäksi on mainittu liitetyn alueen väkiluku. Vuoteen 1940 asti kyseessä ovat seurakuntajaon muutokset ja vuodesta 1941 alkaen kuntajaon muutokset. Tiedot on otettu Tilastokeskuksen Internetiin digitoimista julkaisuista vuoteen 2004 asti. Myöhemmät tiedot ovat peräisin Tilastokeskuksen Internet-sivuilta. Luettelossa ei ole mukana sellaisia osakuntaliitoksia, joissa siirretyt alueet ovat olleet asumattomia. Lähteissä on usein mainittu myös muunlaisia aluejärjestelyjä kuin osakuntaliitoksia, mutta tähän on poimittu vain osakuntaliitokset.
Seurakuntajaon muutokset vuoteen 1940 > 1916

Vuonna 1916 tehtiin seuraavat muutokset seurakuntajaossa:
Kajaanin maaseurakunta → Vuolijoki, 578 asukasta (Vuottolahden kylä)
Seurakuntajaon muutokset vuoteen 1940 > 1917

Vuonna 1917 tehtiin seuraavat muutokset seurakuntajaossa:
Hausjärvi → Hyvinkää,selvennä 2 500 asukasta
Ikaalisten maalaiskunta → Parkano, 448 asukasta
Uusikirkko Tl → Laitila, 289 asukasta
Seurakuntajaon muutokset vuoteen 1940 > 1918

Vuonna 1918 tehtiin seuraavat muutokset seurakuntajaossa:
Heinävesi → Enonkoski, 138 asukasta
Heinävesi → Savonranta, 301 asukasta
Messukylä → Tampere, 1 685 asukasta
Sortavalan maaseurakunta → Impilahti, 556 asukasta
Seurakuntajaon muutokset vuoteen 1940 > 1921

Vuonna 1921 tehtiin seuraavat muutokset seurakuntajaossa:
Ii → Kuivaniemi, 583 asukasta
Ikaalisten maalaiskunta → Hämeenkyrö, 106 asukasta
Kaavi → Kuusjärvi, 173 asukasta
Reisjärvi → Sievi, 62 asukasta
Ruovesi → Vilppula, 13 asukasta
Säräisniemi → Puolanka, 27 asukasta
Vesilahti → Etelä-Pirkkala, 126 asukasta (Anian kylä)
Seurakuntajaon muutokset vuoteen 1940 > 1922

Vuonna 1922 tehtiin seuraavat muutokset seurakuntajaossa:
Enonkoski → Savonranta, 5 asukasta
Hämeenkyrö → Mouhijärvi, 78 asukasta
Lappee → Vahviala, 181 asukasta
Muuruvesi → Juankoski, 189 asukasta
Pietarsaaren maaseurakunta → Ähtävä, 20 asukasta
Sääminki → Savonranta, 15 asukasta
Seurakuntajaon muutokset vuoteen 1940 > 1923

Vuonna 1923 tehtiin seuraavat muutokset seurakuntajaossa:
Juva → Anttola, 95 asukasta
Keuruu → Ähtäri, 295 asukasta
Kivennapa → Terijoki, 319 asukasta
Multia → Ähtäri, 63 asukasta
Muuruvesi → Juankoski, 997 asukasta
Pernaja → Loviisa, 66 asukasta
Sahalahti → Kuhmalahti, 91 asukasta
Uusikirkko Tl → Uudenkaupungin maaseurakunta, 436 asukasta
Seurakuntajaon muutokset vuoteen 1940 > 1924

Vuonna 1924 tehtiin seuraavat muutokset seurakuntajaossa:
Hollola → Lahti, 1 142 asukasta
Kerimäki → Savonranta, 58 asukasta
Kerimäki → Sääminki, 278 asukasta
Kiihtelysvaara → Pyhäselkä, 843 asukasta
Kivennapa → Terijoki, 2 394 asukasta
Konnevesi → Vesanto, 25 asukasta
Lieto → Tarvasjoki, 17 asukasta
Mouhijärvi → Suodenniemi, 36 asukasta
Somero → Somerniemi, 13 asukasta (Mäyrämäen kylä)
Säkkijärvi → Luumäki, 85 asukasta
Viipurin maaseurakunta → Vahviala, 508 asukasta (Tervajoen kyläselvennä)
Viipurin maaseurakunta → Viipuri, 13 242 asukasta (Viipurin suomalaiseen seurakuntaan 13 200 ja Viipurin ruotsalaiseen seurakuntaan 42) (Papulan, Huusniemen, Karjalan, Tiiliruukin, Kangasrannan, Kolikkoinmäen ja Talikkalan esikaupungitlähde?)
Seurakuntajaon muutokset vuoteen 1940 > 1925

Vuonna 1925 tehtiin seuraavat muutokset seurakuntajaossa:
Alatornio → Tornio, 150 asukasta
Haapavesi → Nivala, 69 asukasta
Huopalahti → Helsinki, 69 asukasta (Helsingin pohjoiseen suomalaiseen seurakuntaan 38 ja Helsingin pohjoiseen ruotsalaiseen seurakuntaan 31)
Kaavi → Kuusjärvi, 10 asukasta
Kerimäki → Sääminki, 401 asukasta
Kuhmoinen → Längelmäki, 492 asukasta
Kuru → Parkano, 485 asukasta
Masku → Rusko, 10 asukasta
Mikkelin maaseurakunta → Mikkelin kaupunkiseurakunta, 173 asukasta (Pursialan ja Tuskun esikaupunkialueet)
Nurmijärvi → Hyvinkää,selvennä 55 asukasta
Parikkala → Simpele, 181 asukasta
Soanlahti → Harlu, 346 asukasta (Niinisyrjän kylä)
Suistamo → Korpiselkä, 62 asukasta
Uusikirkko → Kanneljärvi, 64 asukasta
Seurakuntajaon muutokset vuoteen 1940 > 1926

Vuonna 1926 tehtiin seuraavat muutokset seurakuntajaossa:
Lapväärtti → Karijoki, 876 asukasta
Rautalampi → Vesanto, 762 asukasta
Seurakuntajaon muutokset vuoteen 1940 > 1927

Vuonna 1927 tehtiin seuraavat muutokset seurakuntajaossa:
Alajärvi → Vimpeli, 106 asukasta
Kangasala → Orivesi, 218 asukasta
Kerimäki → Enonkoski, 171 asukasta
Lammi → Padasjoki, 108 asukasta
Laukaa → Jyväskylän maaseurakunta, 299 asukasta
Porvoon maalaiskunta → Porvoo, 230 asukasta (seurakunta oli yhteinen)
Rantasalmi → Enonkoski, 33 asukasta
Rantasalmi → Kangaslampi, 60 asukasta
Savonranta → Enonkoski, 24 asukasta
Somero → Somerniemi, 488 asukasta (Kaskiston ja Suojoen kylät lukuun ottamatta Uuden-Kaskiston kulmakuntaa)
Sääminki → Enonkoski, 38 asukasta
Tuusniemi → Riistavesi, 214 asukasta
Seurakuntajaon muutokset vuoteen 1940 > 1928

Vuonna 1928 tehtiin seuraavat muutokset seurakuntajaossa:
Alavus → Töysä, 119 asukasta
Rovaniemiselvennä → Ranua, 34 asukasta
Rääkkylä → Tohmajärvi, 36 asukasta
Soanlahti → Korpiselkä, 95 asukasta
Soanlahti → Suojärvi, 1 794 asukasta
Vesilahti → Viiala, 44 asukasta
Viipurin maaseurakunta → Viipurin tuomiokirkkoseurakunta, 3 074 asukasta (Kelkkalan, Liimatan ja Maaskolan esikaupungitlähde?)
Seurakuntajaon muutokset vuoteen 1940 > 1929

Vuonna 1929 tehtiin seuraavat muutokset seurakuntajaossa:
Heinävesi → Enonkoski, 47 asukasta
Joroinen → Virtasalmi, 10 asukasta
Leppävirta → Varkaus, 117 asukasta
Längelmäki → Eräjärvi, 171 asukasta
Parikkala → Saari, 13 asukasta
Saari → Parikkala, 399 asukasta
Seurakuntajaon muutokset vuoteen 1940 > 1930

Vuonna 1930 tehtiin seuraavat muutokset seurakuntajaossa:
Hausjärvi → Hyvinkää,selvennä 15 asukasta
Kannus → Kälviä, 32 asukasta
Kerimäki → Sääminki, 12 asukasta
Korpilahti → Toivakka, 296 asukasta
Pieksämäki → Virtasalmi, 11 asukasta
Pietarsaaren maaseurakunta → Pietarsaaren kaupunkiseurakunta, 57 asukasta
Sauvo → Karuna, 12 asukasta
Valkeala → Kouvola, 470 asukasta
Ylistaro → Ylihärmä, 23 asukasta
Seurakuntajaon muutokset vuoteen 1940 > 1931

Vuonna 1931 tehtiin seuraavat muutokset seurakuntajaossa:
Hartola → Joutsa, 30 asukasta
Iitti → Kuusankoski, 643 asukasta
Joroinen → Jäppilä, 12 asukasta
Kerimäki → Enonkoski, 11 asukasta
Kiikka → Tyrvää, 7 asukasta
Maaninka → Lapinlahti, 107 asukasta
Mikkelin maaseurakunta → Mikkelin kaupunkiseurakunta, 3 649 asukasta (Emolan, Rokkalan, Lähemäen, Tuppuralan, Kirjalan, Lehmuskylän ja Siekkilän esikaupunkialueet)
Nurmijärvi → Tuusula, 134 asukasta
Oulainen → Merijärvi, 103 asukasta
Vanaja → Janakkala, 108 asukasta
Ylistaro → Isokyrö, 9 asukasta
Seurakuntajaon muutokset vuoteen 1940 > 1932

Vuonna 1932 tehtiin seuraavat muutokset seurakuntajaossa:
Askainen → Lemu, 13 asukasta
Hämeenlinnan maaseurakunta → Hämeenlinnan kaupunkiseurakunta, 67 asukasta
Joroinen → Varkaus, 2 306 asukasta
Koijärvi → Urjala, 25 asukasta
Lappee → Lappeenranta, 7 104 asukasta (esikaupunkialueita)
Lapväärtti → Karijoki, 46 asukasta
Leppävirta → Varkaus, 1 870 asukasta
Ruovesi → Vilppula, 40 asukasta
Saari → Parikkala, 33 asukasta
Sääminki → Savonlinna, 2 128 asukasta
Tuusniemi → Kaavi, 36 asukasta
Urjala → Punkalaidun, 89 asukasta
Seurakuntajaon muutokset vuoteen 1940 > 1933

Vuonna 1933 tehtiin seuraavat muutokset seurakuntajaossa:
Hollola → Lahti, 8 763 asukasta
Joroinen → Jäppilä, 22 asukasta
Kemin maaseurakunta → Kemin kaupunkiseurakunta, 9 asukasta
Kerimäki → Punkaharju, 7 asukasta
Mikkelin maaseurakunta → Ristiina, 99 asukasta
Pieksämäkiselvennä → Jäppilä, 10 asukasta
Pohja → Karjaa,selvennä 8 asukasta
Sääminki → Punkaharju, 51 asukasta
Viipurin maaseurakunta → Viipurin tuomiokirkkoseurakunta, 11 189 asukasta (Ravansaari, Kuurinsaari, Mentsinsaari, Suonionsaaren kylä ja osia Karppilan kylästäselvennä)
Seurakuntajaon muutokset vuoteen 1940 > 1934

Vuonna 1934 tehtiin seuraavat muutokset seurakuntajaossa:
Joroinen → Suonenjoki, 165 asukasta
Juva → Anttola, 2 asukasta
Jäppilä → Suonenjoki, 6 asukasta
Kaarlela → Kokkola, 1 977 asukasta (Kokkolan suomalaiseen seurakuntaan 1 083 ja Kokkolan ruotsalaiseen seurakuntaan 894)
Karjalohja → Sammatti, 41 asukasta
Lohjaselvennä → Sammatti, 43 asukasta
Pieksämäkiselvennä → Suonenjoki, 13 asukasta
Puumala → Anttola, 5 asukasta
Ristiina → Anttola, 18 asukasta
Suonenjoki → Jäppilä, 5 asukasta
Tammisaaren maaseurakunta → Tammisaaren kaupunkiseurakunta, 31 asukasta
Tammisaari → Tammisaaren maaseurakunta, 17 asukasta
Seurakuntajaon muutokset vuoteen 1940 > 1935

Vuonna 1935 tehtiin seuraavat muutokset seurakuntajaossa:
Haapavesi → Kärsämäki, 74 asukasta
Haukivuori → Hankasalmi, 48 asukastaselvennä
Joutsa → Hartola, 9 asukasta
Keuruu → Vilppula, 848 asukasta
Mietoinen → Karjala, 80 asukasta
Mustasaari → Vaasa, 877 asukasta (Vaasan suomalaiseen seurakuntaan 406 ja Vaasan ruotsalaiseen seurakuntaan 471)
Muurame → Säynätsalo, 228 asukasta
Pudasjärvi → Yli-Ii, 138 asukasta
Rautalampi → Pieksämäki selvennä 58 asukastaselvennä
Tyrvää → Punkalaidun, 151 asukasta
Vehkalahti → Hamina, 499 asukasta
Virolahti → Miehikkälä, 41 asukasta
Seurakuntajaon muutokset vuoteen 1940 > 1936

Vuonna 1936 tehtiin seuraavat muutokset seurakuntajaossa:
Helsingin pitäjän seurakunta → Helsinki, 65 asukasta (Helsingin eteläiseen suomalaiseen seurakuntaan 31 ja Helsingin eteläiseen ruotsalaiseen seurakuntaan 34)
Helsingin pitäjän seurakunta → Huopalahti, 615 asukasta
Johannes → Säkkijärvi, 29 asukasta
Jämsä → Jämsänkoski, 11 asukasta
Jämsä → Koskenpää, 8 asukasta
Korpilahti → Leivonmäki, 269 asukasta
Lappee → Joutseno, 48 asukasta
Muuruvesi → Juankoski, 30 asukasta
Nurmijärvi → Hyvinkää,selvennä 8 asukasta
Pernaja → Liljendal, 93 asukasta
Pälkjärvi → Värtsilä, 524 asukasta
Tuusniemi → Riistavesi, 17 asukasta
Viipurin maaseurakunta → Säkkijärvi, 10 asukasta (Tuppuransaari)
Vuonna 1936 siviilirekisterissä tehtiin seuraavat siirrot:
Mynämäki → Karjala, 7 asukasta
Mynämäki → Mietoinen, 4 asukasta
Pielisjärvi → Lieksa, 49 asukasta
Lisäksi vuonna 1936 perustettiin Pohjaslahden seurakunta, johon tuli kuulumaan 2 081 asukasta Ruovedeltä. Omaksi kunnaksi Pohjaslahti erosi Ruovedestä vuonna 1941.
Seurakuntajaon muutokset vuoteen 1940 > 1937

Vuonna 1937 tehtiin seuraavat muutokset seurakuntajaossa:
Elimäki → Iitti, 134 asukasta
Ikaalisten maalaiskunta → Kuru, 12 asukasta
Kaarina → Turku, 855 asukasta (Turun ruotsalaiseen seurakuntaan 44 ja Turun Martin seurakuntaan 811)
Liperi → Kuusjärvi, 452 asukasta
Raisio → Turku, 197 asukasta (Turun ruotsalaiseen seurakuntaan 6 ja Turun Mikaelin seurakuntaan 191)
Tammisaaren maaseurakunta → Tammisaari, 3 asukasta
Uudenkaarlepyyn kaupunki- ja maaseurakunta → Jepua, 2 asukasta
Ylitornio → Turtola, 11 asukasta
Vuonna 1937 siviilirekisterissä tehtiin seuraavat siirrot:
Keuruu → Vilppula, 8 asukasta
Liperi → Kuusjärvi, 2 asukasta
Pohjois-Pirkkala → Tampere, 427 asukasta