Pantterintaljainen
Rakenne ja teemat

Eepos on kirjoitettu kevyen musikaalisella šairiksi kutsutulla runomitalla. Jokainen säe koostuu kahdesta kahdeksantavuisesta osasta, jotka erottuvat toisistaan välillä. Säkeet muodostavat vuorostaan neljän säkeen ryhmiä, "nelisäkeistöjä". Kieltä leimaavat metaforat ja aforismit.
Eepokseen heijastuu vahvasti Georgian sijainti kulttuurien ja kauppareittien yhtymäkohdassa. Rustavelin aikaan maa oli kuulunut jo lähes tuhannen vuoden ajan kristittyyn maailmaan, mutta se sijaitsi voimistuvan, kukoistuskauttaan elävän islamilaisen kulttuurin reunalla. Tarinan hahmotkin edustavat eri kulttuureja ja perinteitä eläen kuitenkin suvaitsevassa yhteisymmärryksessä. Vaikka Pantterintaljainen on kirjoitettu keskiajalla ja siinä on runsaasti yhtymäkohtia eurooppalaiseen ritariromantiikkaan, se enteilee kuitenkin renessanssia humanistisuudessaan ja vapaamielisyydessään. Rustavelilla ei kuitenkaan ole varsinaista järjestelmällistä, humanistista maailmankuvaa, joten hänen kutsumisensa humanistiksi tai renessanssin edustajaksi on ennenaikaista.
Rustaveli nostaa eepoksensa keskeisiksi teemoiksi henkilökohtaisen vapauden, puhtaan rakkauden ja oikeudenmukaisuuden. Tarinan hahmot ovat puhdassydämisiä, rohkeita taistelijoita oikeuden ja onnellisuuden puolesta. Perussävyltään eepos on optimistinen. Vaikka Rustavelin isänmaallinen, poliittinen näkemys vahvasta, valaistuneen itsevaltiaan ohjaamasta keskusvaltiosta onkin teoksessa vahvasti läsnä, se ei kuitenkaan ole kansallisuuteensa rajoittunut vaan sen sanoma on yleisinhimillinen. Lisäksi Pantterintaljaisessa on nähtävissä ajatus miehen ja naisen välisestä älyllisestä ja moraalisesta tasa-arvosta.
Koska teoksesta puuttuu esimerkiksi käsitys kolminaisuudesta, jotkut tutkijat ovat epäilleet Rustavelin maailmankuvan kristittyä alkuperää ja hylänneet Areopagitan vaikutuksen teokseen – tästä huolimatta teos on kirjoitettu kristityssä ympäristössä ja kristillisestä maailmankuvasta. Tässä mielessä sitä voi verrata esimerkiksi Wolfram von Eschenbachin Parsifaliin. Rustavelin motiiveja on kuitenkin vaikea tulkita: teoksen sävy vaihtelee äärimmäisestä ihanteellisuudesta epäilyyn, ja näennäisestä kristinuskosta huolimatta tarinan sankarit vannovat valansa käyttäen vanhoja zarathustralaisia tai esikristillisiä kaavoja.
Säkeistöt 4345: Rostevan kruunaa Thinathinin.
»
Kuningas Arabian maan  maan ääriin tiedon kuulutti:

"Ma Thinathinin, tyttärein  oon valtiaaksi kutsunut;

hän kaikkein yllä loistakoon  myös auringonkin voittaen.

On häntä tarvis jokaisen  ain ylistää ja palvella!"



Ihmiset koolle tulivat,  ja hoviväki riemuitsi –

hehkuvin kasvoin Avthandil,  päällikkö tuhatmiehisten,

visiiri Sograt, kuninkaan  luotetuin neuvonantaja:

"On valtaistuin ylevä,  sen loisto vailla vertaansa!"



Niin sädehtivä Thinathin  isänsä viereen ilmestyi,

ja omin käsin kuningas  päähänsä kruunun asetti;

hänelle antoi valtikan,  myös viitan kuninkaallisen:
kuin aurinkoinen kirkkaana  neitonen seisoi arvossaan.»
»
Arabets gastsa brdzaneba  didman Arabta mplobelman:

"Tinatin tšemi khelmts'iped  davsvi me, misman mšobelman,

man gananatlmes q'ovelmi  vit mzeman manatobelman.

Modit da nakhet q'ovelman  šemskhmelman, šemamk'obelman!"



Movides srulni Arabni,  džari ganmravlda khasisa:

Avtandil p'ir-mze, sp'asp'et'i  laškrisa bevr-atasisa,

viziri Sograt', moakhle  mepisa dasta dasisa:

mat rome dadges sadždomi,  tkves: "utkmelia pasisa!"



Tinatin mahq'avs mamasa  p'irita mit natelita,

dasva da tavsa gvirgvini  dasdga tavisa khelita;

mistsa sk'ip't'ra da šemosa  mepeta samoselita:
kali mzeebr stš'vret's q'ovelta  ts'nobita brdznad mkhedvelita.»