stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hierakkalehtimittari

| Hierakkalehtimittari |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Imukärsälliset perhoset Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset perhoset Heteroneura
Yläheimo::  Mittarimaiset Geometroidea
Heimo::  Mittarit Geometridae
Alaheimo::  Lehtimittarit Sterrhinae
Suku::  Scopula
Laji::  corrivalaria
Kaksiosainen nimi
 Scopula corrivalaria  (Kretschmar, 1862) 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hierakkalehtimittari (Scopula corrivalaria) on mittareihin kuuluva, harvinainen perhoslaji. Se on aikaisemmin ollut Suomessa rauhoitettu luonnonsuojeluasetuksella, mutta rauhoitus on sittemmin purettu. Vuoden 2010 uhanalaisarvioinnissa laji on arvioitu erittäin uhanalaiseksi (EN).
Koko ja ulkonäkö

Sekä etu- että takasiivet ovat pohjaväriltään vaaleankellertävät ja kauttaaltaan pienten, tummien pisteiden kirjomat. Siipien poikki kulkee viisi tummemmansävyistä poikkijuovaa, minkä lisäksi jokaisessa siivessä on musta diskoidaalitäplä. Takasiiven ulkoreuna tekee selvän ulospäin suuntautuvan mutkan. Siipien ulkosyrjässä on rivi mustia pisteitä. Siipiripset ovat vaalean kellanruskeat. Siipien alapinnat ovat tummat ja niissä on tumma keskivarjo. Siipiväli on 20–22 mm.
Huomattavan samannäköinen, joskin vaaleampi laji on yleinen luhtalehtimittari (Scopula immutata).
Levinneisyys ja lentoaika

Lajia tavataan laajalla alueella Länsi-Euroopasta Venäjän Kaukoitään, mutta Suomessa lajin levinneisyys rajoittuu aivan etelärannikon tuntumaan. Suomesta ensimmäinen yksilö löydettiin vuonna 1951, mutta laji tunnistettiin maalle uudeksi vasta 1970. Aikuiset perhoset lentävät heinäkuussa.
Elinympäristö ja elintavat

Koko esiintymisalueellaan harvinainen laji jota tavataan soilla ja kosteilla niityillä. Perhonen on kaikkialla esiintymisalueellaan erittäin paikoittainen. Aikuiset perhoset lentävät yöllä ja tulevat valolle, mutta häiritsemällä ne saattavat olla ajettavissa lentoon myös päivällä. Keskenkasvuinen toukka talvehtii.
Ravintokasvi

Toukka elää eri hierakkalajeilla (Rumex), etenkin isohierakalla (Rumex hydrolapathum).
Aiheesta muualla

kuva toukasta (Arkistoitu – Internet Archive)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q7434630  BioLib: 52369  BOLD: 286159  CoL: 6XZ7X  EoL: 279472  EUNIS: 307383  Fauna Europaea: 444297  Fauna Europaea (new): 053b4af8-a95e-4314-81ad-74143fe1c9c1  GBIF: 5145106  iNaturalist: 202589  IRMNG: 10614028  LepIndex: 215602  LoB: 4722  MaBENA: ScopuCorri  NCBI: 1441583  Laji.fi: MX.61734
Valter Hietanen

Valter Hietanen
Valter Hietanen (15. tammikuuta 1893 Heinolan maalaiskunta – 6. kesäkuuta 1942) oli suomalainen jääkärivänrikki. Hänen vanhempansa olivat metsätyönjohtaja Iisakki Hietanen ja Eriikka Nieminen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1919 Kerttu Ester Kotilaisen kanssa.
Opinnot

Hietanen kävi kansakoulun ja Haminan taistelukoulun vuonna 1918 sekä Taistelukoulun kanta-aliupseerikurssin vuosina 1929–1930.
Jääkärikausi

Postinkantajana toiminut Hietanen liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 13. tammikuuta 1916 yhdessä veljensä Johan Aarne Hietasen kanssa. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.
Suomen sisällissota

Hietanen saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana varavääpeliksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi 4. Jääkärirykmentin 9. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin sisällissodassa Viipurissa.
Sisällissodan jälkeinen aika

Hietanen toimi sisällissodan jälkeen Jääkärirykmentistä muodostetussa Jääkäripataljoona n:o 4:ssä, josta muodostettiin myöhemmin Jääkäripataljoona n:o 2 ja edelleen Pohjolan jääkäripataljoona sekä Kajaanin sissipataljoona. Hänet määrättiin 12. lokakuuta 1920 koulutusaliupseeriksi pataljoonan 1. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 15. joulukuu 1921 pataljoonan varusvaraston hoitajaksi ja edelleen 22. elokuuta 1924 ase- ja vaatevaraston hoitajaksi. Toisen komppanian koulutusaliupseeriksi hänet komennettiin 22. syyskuuta 1927 alkaen, ja siirrettiin 31. marraskuu 1930 alkaen Asevarikko 4:n vartiokomennuskunnan päälliköksi ja edelleen 1. toukokuuta 1934 Tampereen sotilaspiirin esikuntaan varastonhoitajaksi.
Talvisota

Hietanen osallistui talvisotaan edelleen Tampereen sotilaspiirin (myöh. Pirkka – Hämeen suojeluskuntapiirin) esikunnassa varaston hoitajana. Hän jatkoi tehtävässä myös välirauhan aikana ja vielä jatkosodan puhjettuakin, mutta erosi vakinaisesta palveluksesta vuonna 1941 kohta jatkosodan puhkeamisen jälkeen. Hänet haudattiin Tampereelle.
Jääkäripataljoona 27:n 1. komppania.
Hilakaktukset

| Hilakaktukset |
| --- | --- |
 Pelecyphora strobiliformis -hilakaktus.
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Streptophyta
Kaari::  Versokasvit, Embryophyta
Alakaari::  Putkilokasvit, Tracheophyta
Luokka::  Siemenkasvit, Spermatophyta
Alaluokka::  Koppisiemeniset, Angiospermae
Lahko::  Caryophyllales
Heimo::  Kaktuskasvit, Cactaceae
Alaheimo::  Cactoideae
Tribus::  Cacteae
Suku::  Hilakaktukset Pelecyphora  Ehrenberg 1843
Katso myös
   Hilakaktukset Wikispeciesissä   Hilakaktukset Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hilakaktukset (Pelecyphora) on meksikolainen kaktuskasvisuku. Tieteellinen nimi perustuu kreikankielisiin sanoihin, jotka tarkoittavat kirveen kantajaa, mikä viittaa varren kyhmyjen muotoon.
Tuntomerkit

Hilakaktusten pallomainen tai hieman päältä litistynyt ja vihertävä tai kellanvihertävä varsi nousee tuskin maanpinnan yläpuolelle, se on 1-4 cm korkea. Joskus ne ovat monivartisia. Niiden juuret ovat sukkulamaiset. Varren kyhmyt ovat järjestyneet kierteisesti ja niissä on dimorfiset areolit. Se osa, jossa piikit ovat, on kyhmyn uloimmassa osassa, ja se osa, johon kukat kehittyvät on tyviosassa. Piikkejä on 7-60 ja ne muodostavat enemmän tai vähemmän kampamaisen kuvion. Kasvit kukkivat päivällä, ja kukat ovat kellomaisia tai suppilomaisia, magentanpunaisia, leveydeltään 13-30 mm. Kukkapohjus on paljas, vailla karvoja tai muitakaan ulokkeita. Hedelmä on pallomainen, vihertävän ruskea, kypsänä kuiva, avautumaton ja pinnaltaan paljas. Se sisältää munuaismaisia, punertavan ruskeita siemeniä, joiden kuoressa on verkkomainen kuviointi.
Levinneisyys

Hilakaktukset ovat kotoisin Meksikon Nuevo León, Tamaulipas ja San Luis Potosí -nimisten osavaltioiden alueelta.
Lajit

Hilakaktusten suvussa on kaksi lajia: Pelecyphora aselliformis ja Pelecyphora strobiliformis.
Herra ja ylhäisyys

| Herra ja ylhäisyys |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Jorma Nortimo
Käsikirjoittaja:  Simo Penttilä Jorma Nortimo
Perustuu:  Simo Penttilän romaaniin Sierranuevan sulotar. Seikkailuromaani. Kenraali T. J. A. Heikkilän muistelmien mukaan. Helsinki: Otava, 1934.
Tuottaja:  Matti Schreck (tuotannonjohto) Risto Orko tuotantopäällikkö
Säveltäjä:  George de Godzinsky
Kuvaaja:  Uno Pihlström
Leikkaaja:  Elle Hongisto
Lavastaja:  Roy
Koreografi:  Alexander Saxelin
Pääosat:  Tauno Palo Regina Linnanheimo Jorma Nortimo
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Suomi-Filmi
Ensi-ilta:  30. tammikuuta 1944
Kesto:  113 minuuttia
Alkuperäiskieli:  suomi
Budjetti:  > 4 000 000 mk
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Nortimo, Linnanheimo ja Palo näyttelevät elokuvan ydinkolmikkoa.
Herra ja ylhäisyys on suomalainen mustavalkoinen seikkailu- ja komediaelokuva vuodelta 1944. Juoni perustuu Simo Penttilän vuonna 1934 ilmestyneeseen seikkailuromaaniin Sierranuevan sulotar. Herra ja ylhäisyys itse eli kenraaliluutnantti Heikkilä, Meksikon III armeijakunnan komentaja, matkustaa Sierranuevan tasavaltaan, missä hän joutuu poliittisten juonittelujen polttopisteeseen. "Herra ja ylhäisyys" on mainittu yhdeksi suuritöisimmistä suomalaisista seikkailuelokuvista.
Juoni

Kenraaliluutnantti T. J. A. Heikkilä, Meksikon Yhdysvaltojen III armeijakunnan komentaja, saa ulkoministeri Juanarolta tehtäväksi matkata Sierranuevan tasavaltaan, joka on diktatuuri. Heikkilä ottaa mukaan adjutantti Spottornon ja sotilaspalvelija Tlacan. Kolmikko esiintyy tiedemiehinä. Perillä Sierranuevassa don Rodrigo Cortez luulee heitä kätyreikseen. Mies kertoo, että tekeillä on ministeri Juanaron junailema vallankaappaus. Mukana kaappaushankkeessa on myös yhdysvaltalainen Hackett. Cortezin tosiasialliset apurit, merikarhut Ted ja Boone, jäävät hotellihuoneessa Heikkilän ja Spottornon vangeiksi. Läheisessä huoneessa majailee suomalainen viinaanmenevä juonittelija Toivo Torkka. Hotellissa syttyy romanssi Heikkilän ja tumman tenhottaren doña Camillan välille. Heikkilä joutuu auttamaan Camillan ja hänen seuralaisensa don Ramiron pakoon hotellista. Don Ramiro on kansan suosikki presidentiksi ja täten Sierranuevan presidentti Vietanon vainoama. Pako jatkuu seuraavana päivänä Malpicoon. Heikkilä ja Spottorno joutuvat munkeiksi pukeutuneina Vietanon ja doña Camillan häihin. Santarmit kaappaavat Camillan sillä välin, kun Ramiro käy ostamassa viiniä.
Heikkilän ja Spottornon onnistuu vapauttaa Camilla. Myös Cortez lähtee mukaan pakomatkalle. Cortez osoittautuu petturiksi, mutta erään haudankaivajan avulla hänet saadaan vangituksi. Salamyhkäisen kapteeni Cameronin puolestaan sanotaan johtavan kapinaa, joka on juuri alkanut Boronassa. Presidentti Vietanolla on kiire kukistaa kapina. Hän lähtee matkaan junalla, johon myös Heikkilä, Spottorno ja Camilla onnistuvat ujuttamaan itsensä. Juna syöksyy jokeen. Vain Heikkilä, Spottorno ja Camilla pelastuvat. He kohtaavat Torkan, joka aiheutti sabotaasin. Ramiro odottaa kolmikkoa Cameronin seurassa. Tällöin käy ilmi, että todellinen Cameron on Torkka, ja väärä Cameron on puolestaan Hackett. Juanaro lähetti Hackettin Sierranuevaan voidakseen panna toimeen vallankaappauksen Meksikossa. Torkalla taas ei ole mitään tekemistä "Juanaron juntan" kanssa. Hänen onnistuu juonitella Ramiro Sierranuevan uudeksi presidentiksi. Camilla ja Heikkilä jakavat toisilleen rakkaudentunnustuksia, mutta suhdetta he eivät voi aloittaa. Presidentti Ramirolta Heikkilä saa kunniamerkin. Méxicoon palattuaan hän murhaa vallankaappausta aikoneen Juanaron.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Tauno Palo  | … |  kenraaliluutnantti T. J. A. Heikkilä, Meksikon Yhdysvaltojen III armeijakunnan komentaja ja Sonoran sotilasläänin kuvernööri    |
|  Regina Linnanheimo  | … |  doña Camilla Maria Teresa Escajadillo    |
|  Jorma Nortimo  | … |  yleisesikuntakapteeni, adjutantti Silvio Spottorno Ciudád Arguëlles    |
|  Eine Laine  | … |  doña Brinida, T. J. A. Heikkilän vuokraemäntä    |
|  Kyllikki Väre  | … |  Lola, palvelijatar kenraali Cabezan maatilalla    |
|  Hilkka Helinä  | … |  doña Carita, doña Brinidan tytär    |
|  Liisa Tuomi  | … |  tanssijatar    |
|  Tauno Majuri  | … |  don Ramiro, Vistahermosan markiisi    |
|  Reino Valkama  | … |  Toivo Taavetti Torkka alias kapteeni Cameron    |
|  Ville Salminen  | … |  don Rodrigo Cortez    |
|  Oiva Luhtala  | … |  Tlaca, T. J. A. Heikkilän sotilaspalvelija    |
|  Aarne Salonen  | … |  Guillermo Vietano, Sierranuevan presidentti    |
|  Kalle Rouni  | … |  Jaime Juanaro, Meksikon Yhdysvaltojen marsalkka ja ulkoministeri    |
|  Mailis Vaaja  | … |  posadero Carlos Calvadon tytär    |
|  Sven Relander  | … |  Goodwin, Amerikan Yhdysvaltojen konsuli Sierranuevassa    |
|  Aku Peltonen  | … |  haudankaivaja Malpicossa    |
|  Antti Koskinen  | … |  tunnistamaton rooli   |
|  Hannes Veivo  | … |  Hackett alias "kapteeni Cameron"    |
|  Ensio Jouko  | … |  kenraali Sandro Cabeza    |
|  Oke Tuuri  | … |  eversti Bronza, presidentti Vietanon adjutantti    |
|  Arvi Tuomi  | … |  Tuikku-Ted, Sweetheart-laivan merimies    |
|  Vilho Siivola  | … |  Boone, Sweetheart-laivan merimies    |
|  Uuno Montonen  | … |  cantinan posadero Malpicossa    |
|  Joel Asikainen  | … |  Pinestrello, kenraali Cabezan apulainen    |
|  Lida Salin  | … |  Juliana, talonomistajatar Boronassa    |
|  Urho Westman  | … |  Conchito, Boronan Grand-hotellin portieeri   |
|  Pentti Saares  | … |  Grand-hotellin camarero   |
|  Kaarlo Hiltunen  | … |  tanssija   |
|  Oski Talvio  | … |  Felipe Fuego, fondan omistaja Boronassa   |
|  Kyösti Käyhkö  | … |  upseeri häissä   |
|  Paavo Honkamäki  | … |  Encarnaciónin asemapäällikkö   |
|  Kaarlo Saarnio  | … |  junailija   |
|  Tapio Vilpponen  | … |  upseeri junassa   |
|  Sakari Kulhia  | … |  nuori upseeri   |
|  Rafael Pihlaja  | … |  presidentin palatsin lakeija   |
Tuotanto

Herra ja ylhäisyys kuvattiin kesällä 1943. Ulkokuvat otettiin Vihdin Nummelassa, jonne lavastettiin meksikolaiset tapahtumapaikat. Nummelan lentokentälle pystytetty meksikolaiskaupungin lavastus oli Suomen elokuvahistorian siihen asti suurisuuntaisin. Jatkuvien sateiden takia se jouduttiin rakentamaan useita kertoja uudestaan. Myös Porin maalaiskunnan Yyterissä kuvattiin. Studiokuvaukset tehtiin Helsingissä Munkkisaaren studioilla.
Simo Penttilän alkuperäisteksteihin pohjautuvia elokuvia oli aiemmin filmattu kaksi: Mies Marseillesta (1937) ja Kuollut mies rakastuu (1942). Herra ja ylhäisyys oli Palon ja Linnanheimon viimeinen yhteiselokuva. Laulutaiteilija Antti Koskisella on elokuvassa tunnistamaton rooli. Liisa Tuomi ja Klaus Salin esiintyvät solistiparina musiikkinumerossa "Rumba".
Vastaanotto

Yleisömenestykseltään Herra ja ylhäisyys oli vuoden 1944 toiseksi paras.
Vastaanotto > Palkinnot

Herra ja ylhäisyys sai useita palkintoja ensimmäisessä Jussi-palkintojen jakotilaisuudessa marraskuussa 1944:
Roy – lavastus-Jussi 1944,
Roy – lavastuksesta elokuvan 50-vuotisjuhlan tunnustuspalkinto 1945.
Kyllikki Väre – naissivuosa-Jussi 1944
Oiva Luhtala – miessivuosa-Jussi 1944.
Vastaanotto > Arviot

Aikalaiskriitikot kehuivat eritoten Herra ja ylhäisyys -elokuvan lavastusta ja puvustusta. Uuden Suomen kriitikko kirjoitti: ”Suomi-Filmi ansaitsee lämpimän tunnustuksen siitä, että se on myös ilmeisistä vaikeuksista huolimatta varoja säästämättä toteuttanut lavastajan suunnitelmat.” Käsikirjoitusta ja juonenrakentelua pidettiin onnahtelevana, mutta teosta verrattiin loisteliaaseen oopperaan, jossa juonen punainen lanka ei lopulta ole merkitsevä. Aamulehdessä kriitikko arvioi: ”Kenraaliluutnantti T. J. A. Heikkilän seikkailut ovat tosin taitavasti ja älykkäästi konstruoituja, mutta niistä puuttuu seikkailun rytmi ja jännitys sekä myöskin paikka paikoin filmaattinen selvyys.”
Myöskään kriitikko Arto Pajukallio ei vuonna 2011 löytänyt juonesta punaista lankaa vaan hänen näkemyksensä oli, että tarina ”juonitteluineen poukkoilee kuin päätön kanalauma” (Helsingin Sanomat 20.9.2011), Toinen saman aikakauden kriitikko huomauttaa, että poukkoilustaan huolimatta ”sodan varjossa – – toteutettua tuotantoa [kelpaa] katsella kunnioituksella” (Tv-maailma 43/2013).
Aiheesta muualla

Helsinki.fi Herra ja Ylhäisyys elokuva filmattiin Nummelan lentokentällä kesällä 1943, Kansalaismuisti, Helsinki.fi
Regina Linnanheimo elokuvan kuvauksissa.
Hersonin alue

| Hersonin alue Херсонська область |
| --- | --- |
 Lippu:  Vaakuna
 Hersonin alueen sijainti Ukrainan kartalla
 Koordinaatit: 46.6403°N, 32.6149°E 
Valtio:   Ukraina
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  H’erson
 – suurin kaupunki:  H’erson (283 649 as.)
Pinta-ala  ():  28 461 km² (7.)
Väkiluku (2021)  ():  1 016 707 (21.)
BKT (2011):  18 448 milj. UAH (eli 1,7914 mrd. EUR tai 1,4 % Ukrainan BKT:stä)
 – asukasta kohti:  16 990 UAH, noin 1 650 EUR (eli 60 % Ukrainan keskiarvotasosta)
Aikavyöhyke:  UTC+2
– kesäaika:  UTC+3
Symbolit:  
 – lippu:  Hersonin alueen lippu
 – vaakuna:  Hersonin alueen vaakuna
Lyhenteet:  
 – rekisterikilven tunnus:  BT
 – ISO 3166:  UA-65
 
oda.kherson.ua
Hersonin alue (ukr. Херсонська область, H’ersonska oblast) on hallinnollinen alue Ukrainan eteläosassa, Krimin niemimaan pohjoispuolella. Noin miljoonan asukkaan alueen hallinnollinen keskus on H’ersonin kaupunki (283 649 as., 2021).
Maantiede

Aluetta rajaavat lännessä Mykolajivin, pohjoisessa Dnipropetrovskin ja idässä Zaporižžjan alueet. Etelässä Hersonin alue rajautuu Asovanmereen, Krimin autonomiseen tasavaltaan ja Mustaanmereen. Dnepr-joki laskee alueen halki Mustaanmereen. Jokeen padottu Kah’ovkan tekojärvi sijaitsee osin alueen koillisosassa. Padossa toimiva Kah’ovkan vesivoimalaitos on Ukrainan suurimpia vesivoimaloita.
Historia > Venäjän sotajoukkojen toimia 2014

Tiedostusvälineet uutisoivat maaliskuussa 2014 venäläisten sotilasjoukkojen tunkeutuneen Ukrainan Hersonin alueelle. Venäläisten sotatoimet sisälsivät ainakin rakenteiden miinoittamista ja rajatolppien poraamista Tšonharin kylässä (Чонгар) Hersonin alueen eteläosassa, aivan Krimin autonomisen tasavallan pohjoispuolella. Tšonharin kylän kautta kulkevalla M26-valtatiellä (eurooppatie E105) on kylän eteläpuolella silta, joka muodostaa itäisemmän pääväylän Krimin autonomisen alueen puolelle. Venäläissotilaat tunkeutuivat myös Asovanmeren äärellä sijaitsevalle Hersonin alueen puolelle Arabatinkynnästä, jota kapeaa kannasta pitkin kulkee paikallistieyhteys Krimin niemimaalle.
Historia > Venäjän hyökkäyssodan tapatumia 2022-

Venäläiset valtasivat Hersonin ja suurimman osan Hersonin aluetta Venäjän-Ukrainan sodassa 2022.
File:2022 Russian invasion of Ukraine.svg
Hersonin alueen Dneprin oikean rannan (luoteispuolen) alueet vapautettin Ukrainan vastahyökkäyksellä marraskuussa 2022 (kartan sinivihreä alue). Lohenpunainen väri kuvastaa yhä maahantunkeutujan miehittämiä, laittoman hallinnon piirissä olevia alueita.
Venäjän puolustusministeri Sergei Šoigu ilmoitti perääntymisestä Dneprin oikeanpuoleiselta eli läntiseltä rannalta 9. marraskuuta 2022. Tämä tarkoitti venäläisjoukkojen poisvetämistä seuraavina päivinä Hersonin alueen Beryslavin piiristä ja Hersonin piirin pohjoisosasta, sekä Mykolajivin alueella sijaitsevasta Snihurivkan kaupungista. 
Tätä seurasi Venäjän joukkojen nopea vetäytyminen ja ukrainalaisjoukkojen nopea eteneminen. 11. marraskuuta Venäjän asevoimat ilmoitti vetäytyneensä Dneprin itäpuolelle. Venäläisjoukot tuhosivat perääntyessään monia siltoja, muun muassa suuren osan Antonivkan maantiesiltaa, Antonivkan rautatiesiltaa ja Kah’ovkan vesivoimalaitospatoa maantie- ja rautatiesiltoineen, estäen näin ukrainalaisia käyttämästä näitä rakenteita hyväkseen Dneprin ylitykseen. Erityisesti perusteellisesti tuhottu Antonivkan maantiesilta vaikeuttaa myöhemminkin keskeisesti yli kilometrin levyisen Dneprin yli pääsemistä. Satelliittikuvista voitiin havaita, että Kah’ovkan vesivoimalaitospadon kolmen luoteisinta 12 metriä leveää sulkua oli tuhottu. Näiden kautta pystyy purkautumaan ainakin osa Kah’ovkan tekojärven vedestä.
Vaikka Hersonin alueen hallintokeskus Herson tässä yhteydessä vapautettiin miehittäjistä marraskuussa 2022, jäi suuri osa - Dneprin itäinen puoli Hersonin alueesta - yhä venäläismiehittäjän haltuun. Lisäksi miehittäjät olivat pakkosiirroilla ja disinformaatiota hyväksikäyttäen siirtäneet kymmeiä tuhansia Dneprin oikeanpuoleisen rannan asukkaita miehittämilleen alueille joen vasemmalla puolella ja Krimin niemimaalla sekä Venäjälle, eikä miehittäjillä ollut selvää aikomusta tai julkilausuttuja suunnitelmia päästää pakkosiirrettyä väestöä takaisin koteihinsa.
Väestö

Alueen väkiluvuksi arvioitiin 1 016 707 vuoden 2021 alussa. Tämä oli 2,4 prosenttia vapaan Ukrainan väestöstä. Vuonna 2014 alkoi Venäjän miehitys Krimin niemimaalla, ja Venäjän tukemat nukkehallinnot ottivat osia kahdesta Ukrainan itäisestä alueesta tilapäiseen hallintaansa; näillä kolmella alueella asui yli viisi prosenttia Ukrainan väestöstä, jota väestöä ei ole luettu edellä vapaaseen Ukrainaan kuuluvaksi. Hersonin alueen asukkaista 61,4 % oli kaupunkien tai kaupunkityyppisisten taajamien väkeä. Väestö on koostunut pääasiassa ukrainalaisista (82,0 %) ja venäläisistä (14,1 %), mutta siellä on ollut myös pieni valkovenäläisten ja Krimin tataarien vähemmistö.
Hersonin alueen kartta. Kartalla esitetään alueen yli 20000 asukkaan kaupungit ja  sekä joitain muita kaupunkeja tai taajamia.
Alueen suurimmat, yli 15 000 asukkaan kaupungit ovat (suluissa Ukrainan tilastokeskuksen 2021 alun väkilukuarvio) H’erson (283 649 as.), Nova Kah’ovka (45 069 as.), Kah’ovka (35 400 as.), Olešky (24 383 as.), Henitšesk (19 253 as.) ja Skadovsk (17 344 as.).
Hallinnollinen jako

Ukrainassa aluehallinnon toista tasoa edustavat piirit (raion). Ukrainan korkein neuvosto päätti heinäkuussa 2020 Hersonin alueen piirien lukumääräksi viisi. Paikallistasolla eli aluehallinnon kolmannella tasolla piirit jakautuivat edelleen hromadoihin (kuntiin), joita oli alueella yhteensä 49 kappaletta. Asutus keskittyi yhteensä 9 kaupunkiin (joissa on yhteensä kolme kaupunkipiiriä), 31 kaupunkimaiseen taajamaan (taajamatyyppi oli olemassa tammikuuhun 2024 asti) ja 656 kylään.
Hersonin alueen piirien perustiedot löytyvät oheisesta taulukosta:
| Nimi | Ukrainalainen nimi, kyrillinen | Asukkaita (2021) | Kaupunki- laiset (%, 2021) | Pinta-ala (km²) | Hallintopaikka (as> luku 2021) | Hromadat (kpl) | Sijainti- kartta |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Beryslavin piiri | Бериславський район | &&&&&&&&&&095967.&&&&0095 967 | &&&&&&&&&&&&&034.030000034,3 | 0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ”,”..0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ”,”.4 747,1 | Beryslav (12 123 as.) | 11 |  |
| Henitšeskin piiri | Генічеський район | &&&&&&&&&0119901.&&&&00119 901 | &&&&&&&&&&&&&047.020000047,2 | 0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ”,”..0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ”,”.7 120,5 | Henitšesk (19 253 as.) | 4 |  |
| Hersonin piiri | Херсонський район | &&&&&&&&&0456548.&&&&00456 548 | &&&&&&&&&&&&&077.070000077,7 | 0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ”,”..0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ”,”.3 841,9 | H’erson (283 649 as.) | 10 |  |
| Kah’ovkan piiri | Каховський район | &&&&&&&&&0219783.&&&&00219 783 | &&&&&&&&&&&&&061.060000061,6 | 0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ”,”..0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ”,”.6 395,8 | Nova Kah’ovka (45 069 as.) | 15 |  |
| Skadovskin piiri | Скадовський район | &&&&&&&&&0124508.&&&&00124 508 | &&&&&&&&&&&&&036.030000036,3 | 0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ”,”..0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ”,”.5 255,0 | Skadovsk (17 344 as.) | 9 |  |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hersonin alue Wikimedia Commonsissa
Kherson Region - alueen kuvaus (englanniksi) (rada.com.ua)
Hersonin alue
Piirit:Beryslav | Henitšesk | H’erson | Kah’ovka | Skadovsk


Kaupungit (keskus lihavoitu): Beryslav | H’erson | Henitšesk | Hola Prystan | Kah’ovka | Nova Kah’ovka | Olešky | Tavrijsk | Skadovsk


Taajamat: Antonivka | Arh’anhelske | Askanija-Nova | Bila Krynytsja | Bilozerka | Brylivka | Dniprjany | Hornostajivka | Ivanivka | Kalantšak | Kalynivske | Karjerne | Komyšany | Kozatske | Lazurne | Ljubymivka | Myrne | Naddniprjanske | Nova Majatška | Novooleksijivka | Novotrojitske | Novovorontsovka | Nyžni Sirohozy | Rykove | Syvaske | Tšaplynka | Velyka Lepetyh’a | Velyka Oleksandrivka | Verh’ni Rohatšyk | Vysokopillja | Zelenivka
Ukrainan alueellinen jako
| --- | --- |
Alueet:  Dnipropetrovsk  Donetsk  Ivano-Frankivsk  Harkova  Herson  Hmelnytskyi  Kirovohrad  Kiova  Luhansk  Lviv  Mykolajiv  Odessa  Pultava  Rivne  Sumy  Ternopil  Tšerkasy  Tšernihiv  Tšernivtsi  Vinnytsja  Volynia  Taka-Karpatia  Zaporižžja  Žytomyr 
Autonominen tasavalta: Krim
Kaupungit:  Kiova  Sevastopol 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki 
Maantieteelliset:  MusicBrainz area 
Muut:  IdRef 
Nova Kah’ovkan kaupungin vieressä sijaitseva Kah’ovkan vesivoimala Dneprin alajuoksulla
Viinitarha Hersonin alueella
Hiihdon Suomen-mestaruuskilpailut 1917

Hiihdon Suomen-mestaruuskilpailut pidettiin vuonna 1917 Kuopiossa ja Turussa.