stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Dmitri Mironov

| Dmitri Mironov> Дмитрий Олегович Миронов.Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Dmitri Olegovitš Mironov
Syntynyt: 25. joulukuuta 1965 (ikä 58) Moskova, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto
Kansalaisuus:   Venäjä
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  puolustaja
Pituus:  191 cm
Paino:  98 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1985–2001
Seurat:  ZSKA Moskova Krylja Sovetov Toronto Maple Leafs Pittsburgh Penguins Anaheim Mighty Ducks Washington Capitals Houston Aeros
NHL-varaus:  160. varaus, 1991 Toronto Maple Leafs
| Mitalit> Maa:   Yhdistynyt joukkue.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdistynyt joukkue.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdistynyt joukkue.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Maa:   Yhdistynyt joukkue> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Albertville 1992 | jääkiekko |  |
Maa:   Venäjä
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Nagano 1998 | jääkiekko |  |
Dmitri Olegovitš Mironov (ven. Дмитрий Олегович Миронов, s. 25. joulukuuta 1965 Moskova, Neuvostoliitto) on venäläinen entinen jääkiekkopuolustaja.
Mironov pelasi Neuvostoliitossa seitsemän kautta SKA Pietarin joukkueessa. NHL-seura Toronto Maple Leafs varasi hänet vuonna 1991, ja hän pelasi joukkueessa vuosina 1991–1994. Hän pelasi sitten lyhyen aikaa Pittsburgh Penguinsissa, ennen liittymistään Mighty Ducks of Anaheimiin. Kaudella 1997–1998 Mironov pelasi NHL:n tähdistöottelussa. Ennen kuin kausi oli ohi, Anaheim myi hänet Detroit Red Wingsiin, jossa hän voitti Stanley Cupin. Mironov liittyi Washington Capitalsiin kaudella 1998–1999 ja pelasi siellä NHL-uransa viimeiset kolme kautta. Mironov pelasi NHL-urallaan 556 ottelua ja teki 260 tehopistettä.
Mironov voitti jääkiekon olympiakultaa vuonna 1992 Itsenäisten valtioiden yhteisön joukkueessa ja olympiahopeaa vuonna 1998 Venäjän joukkueessa.
Dana

Dana voi viitata ainakin seuraaviin:
Dana, etunimi
DANA, eräs kenttätykki
Aes Dana, ranskalainen black metal -yhtye
Dana Air, nigerialainen lentoyhtiö
Danan luonnonpuisto, luonnonsuojelualue Jordaniassa
Dana eli Danu kelttiläisessä mytologiassa jumalatar ja maaemo
Sukunimi

Charles Anderson Dana (1819–1897), yhdysvaltalainen toimittaja ja kirjailija
James Dwight Dana (1813–1895), yhdysvaltalainen mineralogi ja geologi
Paul Dana (1975–2006), yhdysvaltalainen kilpa-autoilija
Richard Henry Dana vanhempi (1787–1879), yhdysvaltalainen runoilija
Richard Henry Dana nuorempi (1815–1882), yhdysvaltalainen kirjailija ja poliitikko, R. H. Dana vanhemman poika
William H. Dana (1930–2014), yhdysvaltalainen koelentäjä
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Dana”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Damien

| ”Damien” Diablo |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Mimic47
 Äänitetty : Fantom Studio, Tampere
 Julkaistu: 13. joulukuuta 2005
 Formaatti: CDS
 Tekijä(t): Utriainen, Nygård
 Tuottaja(t): Utriainen, Nygård, Oittinen
 Tyylilaji: melodinen death metal
 Kesto: 04.40
 Levy-yhtiö: Poko
Diablon muut singlet
| ”Mimic47” 2005 | ”Damien” 2005 | ”Icaros” 2008 |
Damien on Diablon viides single. Se julkaistiin 13. joulukuuta 2005 levymerkillä Poko Records.
Kappaleet

Damien – 04.40
Kokoonpano

Rainer Nygård – kitara, laulu
Marko Utriainen – kitara
Aadolf Virtanen – basso
Heikki Malmberg – rummut
Denise Scott Brown

| Denise Scott Brown |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 3. lokakuuta 1931 (ikä 93) Nkana, Pohjois-Rhodesia
Ammatti:  arkkitehti
Arkkitehti
Koulutus:  Witwatersrandin yliopisto   Architectural Association School of Architecture   Pennsylvanian yliopisto
Taidesuuntaus:  postmodernismi
Merkittävät työt:  Allen Memorial Art Museum
Aiheesta muualla
www.vsba.com
Denise Scott Brown (o.s. Lakofski; 3. lokakuuta 1931 Nkana, Pohjois-Rhodesia) on yhdysvaltalainen arkkitehti, kaupunkisuunnittelija, tietokirjailija ja professori. Hän teki pitkään yhteistyötä vuonna 2018 kuolleen miehensä Robert Venturin kanssa suunnittelutoimistossa Venturi, Scott Brown and Associates. Scott Brown oli keskeisesti vaikuttamassa postmodenististen piirteiden leviämisessä arkkitehtuuriin. Hän on saanut urallaan useita palkintoja, mutta vuoden 1991 Pritzker-valinta herätti laajaa kritiikkiä, kun palkinto annettiin vain Scott Brownin miehelle Venturille.
Nuoruus, opiskelu ja perhe

Denise Lakofski syntyi nykyisessä Sambiassa vuonna 1931, mutta hän kasvoi Johannesburgissa. Hän opiskeli arkkitehtuuria ensin Etelä-Afrikassa Witwatersrandin yliopistossa ja sitten Lontoossa arkkitehtuuriyhdistyksen koulussa. Vuonna 1955 naimisiin mennyt Scott Brown päätti suunnata kaupunkisuunnitteluun ja vaihtoi sen takia Pennsylvanian yliopistoon, koska Louis Kahn opetti siellä. Brown valmistui 1960 maisteriksi kaupunkisuunnittelusta ja 1965 arkkitehtuurista.
Scott Brownin ensimmäinen mies oli Robert Scott Brown, jonka kansas hän meni naimisiin vuonna 1955. Mies kuoli auto-onnettomuudessa vuonna 1959, ja seuraavana vuonna Scott Brown tapasi Pennsylvanian yliopistossa toisen henkilökunnan jäsenen Robert Venturin. He menivät naimisiin vuonna 1967.
Ura

Scott Brown aloitti vuonna 1960 Pennsylvanian yliopistossa opettajana ja vuosina 1961–1965 hän toimi apulaisprofessorina. Hän oli vuonna 1965 Berkeleyssä vierailevana ympäristösuunnittelun professorina ja UCLA:n arkkitehtuurin ja kaupunkisuunnittelun apulaisprofessorina. Scott Brown liittyi vuonna 1967 miehensä yritykseen Venturi and Rauch, josta tuli vuonna 1980 Venturi, Rauch, and Scott Brown. Venturi ja Scott Brown muodostivat myöhemmin yhdessä suunnittelutoimisto Venturi, Scott Brown and Associatesin.
Scott Brown, Venturi ja Steven Izenour julkaisivat vuonna 1972 teoksen Learning from Las Vegas, josta tuli uraauurtava kirja. Monet arkkitehdit ottivat käyttöön sen vaikutuksesta postmodernistisia elementtejä ja alkoivat käyttää historiallisia, kaupallisia ja populaarikulttuurisia viitteitä. Scott Brown oli kolmikosta se, joka oli kiinnittänyt huomionsa Las Vegasiin.
Scott Brown on ollut suunnittelemassa muun muassa useita kampuksia sekä monia julkisia ja akateemisia rakennuskomplekseja. Hän on johtanut muun muassa Lontoon Kansallisgallerian Sainsbury-siiven, Toulousen departementinvaltuuston rakennuksen, Pennsylvanian yliopiston Perelman Quadranglen ja Michiganin yliopiston luonnontieteiden instituutin suunnitelmia. Scott Brown ollut myös mukana suunnittelemassa ja neuvomassa Philadelphian South Streetin, Miami Beachin Washington Avenuen ja Memphisin ydinkeskustan kaupunkisuunnittelmia.
Scott Brown on saanut uransa aikana useita palkintoja. Vuonna 2007 hän sai Vilcek-palkinnon, 2016 AIA:n kultamitalin ja 2018 Jane Drew -palkinnon. Scott Brownin miehelle Venturille myönnettiin vuonna 1991 Pritzker-palkinto, mikä herätti huomattavasti kritiikkiä, sillä Scott Brown jätettiin ilman palkintoa, vaikka parin läheinen yhteistyö oli kestänyt jo noin kolme vuosikymmentä. Scott Brown oli kahta vuotta aiemmin julkaissut esseen ”Room at the Top? Sexism and the Star System in Architecture”, missä hän kertoi arkkitehtuurin mieskeskeisyydestä. Hän kirjoitti muun muassa juhlaillallisista, joihin hän ei ollut päässyt, ”koska emme kutsu arkkitehtien vaimoja”, ja työhaastatteluista, joista hän oli joutunut pois, koska arkkitehdin vaimo oli häirinnyt lautakuntaa.
Dan Zetterström

Dan Zetterström (s. 1954) on ruotsalainen lintutieteilijä ja lintumaalari.
Zetterström tunnetaan parhaiten Birds of Europe, uusintapainoksena Collins Birdguide, (Lintuopas – Euroopan ja Välimeren alueen linnut) teoksen kuvittajana yhdessä Killian Mullarneyn kanssa. Hän on myös suunnitellut ruotsalaisia postimerkkisarjoja.
Teoksia

Collins Bird Guide, Harper-Collins, 1999
Mark Beaman ja Steve Madge: Handbook of Bird Identification, , Christopher Helm, 1998
Hatton Crossin metroasema

Hatton Crossin metroasema on yksi Lontoon metron Piccadilly-linjan asemista. Se sijaitsee Heathrow'n lentoaseman länsipuolella Hattonissa Hillingdonin ja Hounslowin hallintoalueiden rajalla. Metroasema palvelee pääasiassa läheisiä varasto- ja teollisuusalueita. Metroasema avattiin 19. heinäkuuta 1975 osana linjan jatketta Hounslow Westistä Heathrow'iin. Se toimi pääteasemana 16. joulukuuta 1977 asti, kunnes loppuosuus lentoasemalle valmistui.
Lentoaseman neljännen terminaalin asemaa varten Hatton Crossin länsipuolelle rakennettiin yksiraiteinen silmukka, joka kiertää sieltä Heathrow Centraliin (nykyiselle terminaalien 1, 2 ja 3 asemalle). Viidennen terminaalin aseman ja sen vaatiman infrastruktuurin rakennustöiden vuoksi silmukka suljettiin tammikuussa 2005, jolloin terminaaliin 4 kulkevat matkustajat vaihtoivat Hatton Crossissa bussiin. Silmukka avattiin uudelleen 17. syyskuuta 2006.
Joka toinen keskustasta saapuva juna kulkee Hatton Crossista silmukan terminaalien 4 sekä 1, 2 ja 3 kautta takaisin Hatton Crossiin ja edelleen keskustan suuntaan. Loput kulkevat 27. maaliskuuta 2008 avatulle terminaalin 5 asemalle.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hatton Crossin metroasema Wikimedia Commonsissa
| Pohjoiseen/Länteen |  |  |  | Etelään/Itään |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Heathrow'n terminaalien 2 ja 3 metroasema ▷ Heathrow’n terminaali 5:n metroasema (en) |  |  Piccadilly Line |  | Heathrow’n terminaali 4:n metroasema ▷ Cockfostersin metroasema (en) via Heathrow'n terminaalien 2 ja 3 metroasema |
|  |  |  Piccadilly Line |  | Hounslow Westin metroasema (en) ▷ Cockfostersin metroasema (en) |
muokkaa wikidataa
Dominic Moore

| Dominic Moore |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 3. elokuuta 1980 (ikä 44) Thornhill, Ontario, Kanada
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  183 cm
Paino:  85 kg
Seura
Seura:  Boston Bruins
Sarja:  NHL
Pelinumero:  28
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2003–
Aik. seurat:  Hartford Wolf Pack (AHL) New York Rangers (NHL) Pittsburgh Penguins (NHL) Minnesota Wild (NHL) Toronto Maple Leafs (NHL) Buffalo Sabres (NHL) Florida Panthers (NHL) Montreal Canadiens (NHL) Tampa Bay Lightning (NHL) San Jose Sharks (NHL)
NHL-varaus:  95. varaus, 2000 New York Rangers
Dominic Moore (s. 3. elokuuta 1980 Thornhill, Ontario, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Hän edustaa NHL-seura Boston Bruinsia. Moore on pelannut urallaan yli 700 NHL-ottelua kymmenessä seurassa.
Ura

Ennen ammattilaisuraa Moore pelasi Harvard Crimsonissa ECAC-sarjassa veljiensä Markin ja Steven tavoin. Kaudella 1999–2000 Moore siirtyi muiden veljesten mukana Harvardin yliopistojoukkueeseen NCAA-sarjaan. Kolmikosta tuli samalla ensimmäinen yliopistossa pelannut veljestrio. NHL-seura New York Rangers varasi Mooren kolmannella kierroksella 95. pelaajana kesällä 2000. Moore aloitti ammattilaisuransa kaudella 2003–2004, kun hän pelasi farmiseura Hartford Wolf Packin lisäksi Rangersissa viisi ottelua, joissa hän teki kolme tehopistettä. Hän debytoi NHL:ssä marraskuussa 2003 Montreal Canadiensia vastaan.
NHL:n työsulkukauden 2004–2005 Moore pelasi Wolf Packissa ja teki vain 28 ottelussa 49 pistettä. Hyvän farmikauden jälkeen Moore aloitti kauden 2005–2006 Rangersissa, jossa hän pelasi puolustavassa kentässä Jed Ortmeyerin ja Ryan Hollwegin kanssa. Heinäkuussa 2006 Rangers myi Mooren Pittsburgh Penguinsiin. Hän pelasi seurassa 59 ottelua, kunnes Penguins myi Mooren helmikuussa 2007 Minnesota Wildiin vaihdossa kolmannen kierroksen varausvuoroon. Kauden 2007–2008 Moore aloitti Minnesota Wildissä, joka kuitenkin asetti hänet waivers-listalle, josta miehen poimi tammikuussa 2008 Toronto Maple Leafs. Moore pelasi loppukauden Leafsissa hyvin ja teki 38 ottelussa 14 pistettä. Kaudella 2008–2009 Moore asetettiin uuteen rooliin ja hän pelasi parhaassa hyökkäysketjussa Jason Blaken kanssa keräten hyvät tehot. Tästä huolimatta Leafs kauppasi Mooren Buffalo Sabresiin vaihdossa toisen kierroksen varausvuoroon maaliskuussa 2009. Hän teki kaudella kokonaisuudessaan 45 pistettä, mikä on hänen paras pistemääränsä NHL-tasolla.
Lokakuussa 2009 Moore teki yksivuotisen sopimuksen Florida Panthersin kanssa. Hän ehti pelata seurassa 48 ottelua ennen myyntiä Montreal Canadiensiin toisen kierroksen varausvuoroa vastaan helmikuussa 2010. Heinäkuussa 2010 Moore teki Tampa Bay Lightningin kanssa kaksivuotisen sopimuksen. Hän pelasi ensimmäistä kertaa sitten kauden 2005–2006 kauden yhdessä seurassa ja teki 77 ottelussa 32 tehopistettä. Pudotuspeleissä Moore muodosti Sean Bergenheimin ja Teddy Purcellin kanssa tehokkaan kolmosketjun, joka oli yksi tärkeimmistä osista Tampan pudotuspelimenestyksessä seuran edetessä Stanley Cupin konferenssifinaaleihin.
Moore teki Lightningissä kaudella 2010–2011 oman maaliennätyksensä, 18 maalia. Lisäksi hän teki pudotuspeleissä 11 pistettä 18 ottelussa. Seuraavalla kaudella Moore oli tehnyt 19 pistettä 56 ottelussa, kun hänet kaupattiin San Jose Sharksiin vaihdossa toisen kierroksen varausvuoroon 2012. Lisäksi Sharks sai seitsemännen kierroksen varausvuoron.
Työsulun lyhentämällä NHL-kaudella 2012–2013 Moore ei pelannut missään joukkueessa vaimonsa Katien kuoltua tammikuussa 2013 maksasyöpään. Heinäkuussa 2013 Moore palasi yksivuotisella sopimuksella New York Rangersiin. Rangers eteni kaudella 2013–2014 Stanley Cupin loppuotteluihin, mutta hävisi mestaruuden Los Angeles Kingsille otteluvoitoin 1–4. Moore palkittiin kauden jälkeen Bill Masterton Memorial Trophylla, joka myönnetään pelaajalle, joka osoittaa parhaiten sisukkuutta, urheiluhenkeä ja omistautumista jääkiekolle.
Ducati Desmosedici GP16

| Ducati Desmosedici GP16 |
| --- | --- |

Historia
Valmistaja:  Ducati
Valmistusmaa:   Italia
Valm. vuosina:  2015–2016
Yleiset tiedot
Kuivapaino:  157 kg
Jarrut:  Brembo 320 mm
Etujousitus:  Ohlins
Takajousitus:  Ohlins
Eturengas:  17"
Takarengas:  17"
Moottori
Moottori:  Nelitahtimoottori 182 kW (245 hv)
Kuutiotilavuus:  1000
Vaihteet:  6
Polttoainesäiliö:  21 l
Huippunopeus:  351 km/h
Edeltäjä:  GP15
Seuraaja:  GP17
Kilpailuhistoria
Debyytti:  Qatar 2016
Kilpailuja:  18
Voittoja:  2
Paalupaikkoja:  3
Nopeimpia kierroksia:  3
Palkintosijoja:  9
MM-pisteitä:  261
Ducati Desmosedici GP16 on nelitahtinen ja 1000-kuutioinen ratamoottoripyörä, jolla Ducati saavutti kolmannen sijan valmistajien mestaruudesta MotoGP luokassa kaudella 2016. Kuljettajista italialainen Andrea Dovizioso sijoittui viidenneksi. Toisena kuljettajana ajanut toinen italialainen Andrea Iannone sijoittui yhdeksänneksi viimeisellä kaudellaan Ducatilla. GP16:lla voitettiin kauden 18:sta kilpailusta kaksi, joista Dovizioso ja Iannone kumpikin ajoivat yhden voiton. Iannonen voitto Itävallan kilpailussa oli Ducatille ensimmäinen sitten kauden 2010. Dovizioson sijoituttua samassa kilpailussa toiseksi se tarkoitti Ducatin ensimmäistä kaksoisvoittoa sitten kauden 2007 Australian kilpailun.
Tausta

Desmosedici GP16 esiteltiin helmikuussa 2016 ja Ducatin tallipäällikkö Gigi Dall'Igna kuvaili pyörän olevan "evoluutio" viimeaikaisista haastajista. Ducati oli edelleen menneiden kausien tapaan nopein pyörä suoralla ja lisäsiivekkeet GP15 mallista olivat edelleen mukana. Andrea Iannone ajoi kauden huippunopeuden 351 kilometriä tunnissa Qatarissa. Pyörässä käytettiin edellisen kauden tapaan alumiinirunkoa.
MotoGP-tulokset

(lihavointi tarkoittaa paalupaikkaa ja kursivointi kilpailun nopeinta kierrosta.)
Heikki Hela

| Heikki Hela |
| --- | --- |
 Heikki Hela Vihreät Niityt -tapahtumassa 2006.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Heikki Juha Hela
Syntynyt: 19. heinäkuuta 1964 (ikä 60) Aitolahti , Suomi
Ammatti:  muusikko, näyttelijä
Näyttelijä
Merkittävät roolit:  Useita rooleja  (Kummeli)  Toivo  (Kahlekuningas)
Aiheesta muualla
Viralliset kotisivut
IMDb 
Elonet
AllMovie
Heikki Juha Hela (s. 19. heinäkuuta 1964 Aitolahti) on suomalainen muusikko ja näyttelijä. Hela on koulutukseltaan opettaja. Hänet tunnetaan muun muassa Kummeli-ryhmän jäsenenä.
Ura

Helan laulajaura alkoi jo 1980-luvulla menestyksekkäässä gospelyhtyeessä nimeltä Gospel Power. Yhtyeen hajottua hän siirtyi sekulaarimusiikin puolelle 1994 Kummelin kautta ”Uneton yö” -kappaleella, joka tuli yleisölle jo tutuksi keväällä 1993 näkyneessä Kummelin jakson musiikkivideossa. Vuonna 1994 julkaistiin Helan esikoisalbumi Kaikista kaikkein ja Hela palkittiin vuoden miessolistitulokkaana. Nykyisin hän toimii sessiomuusikkona ja levyttää soolotuotantoa.
Hela on esiintynyt Herra Heinämäen Lato-orkesteri -lastensarjassa Herra Heinämäkenä. Sarjan teossa oli mukana muitakin Kummelin jäseniä – Timo Kahilainen tuottajana ja Heikki Silvennoinen kertojana.
Hela voitti Jussin parhaasta miessivuosasta elokuvassa Kahlekuningas vuonna 2003. Lisäksi hän oli vuonna 1998 miessivuosa-ehdokkaana elokuvasta Kummeli Kultakuume.
Hela on oman soolotuotantonsa lisäksi tehnyt kappaleita myös Anna Hanskille, Santeri Kinnuselle ja Ninni Poijärvelle. Lisäksi ”Uneton yö” -kappaleesta on tehty coverversioita.
Hela esitti Rauli "Badding" Somerjokea vuoden 2017 heinäkuussa Someron huvikeskus Esakalliossa ensi-iltansa saaneessa Badding-nimisessä musiikkinäytelmässä.
Yksityiselämä

Hela on ollut vuodesta 2015 naimisissa näyttelijä Kaisa Helan kanssa. Aiemmin hän oli naimisissa näyttelijä Mari Postin kanssa, jonka kanssa hänellä on kaksi yhteistä lasta.
Diskografia

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Sooloalbumit Kaikista kaikkein (1994)  Se tulee läpi (1996)  Kaksi maailmaa (1999)  Lauantain toivotut levyt (2004)  Hittejä ja hukkuneita helmiä (kokoelma, 2007)  Yhdessä & Erikseen (2017)  |  Gospel Power Pölyä (1987)  Suojatie (1988)  Best of Gospel Power (1994)  |  Kummeli Artisti maksaa (1994)  Kummeli Stories – Elokuvasävelmiä ynnä muuta (1995)  Parhaat palat (2002)  |
Filmografia

| Televisiosarjat> Vuosi | Televisiosarjat> Sarja | Televisiosarjat> Rooli |
| --- | --- | --- |
| 1992–2004 | Kummeli | useita rooleja ¹ ² |
| 1996 | Lihaksia ja luoteja | Saloranta ¹ ² |
| 1996 | Kummeli Stories | useita rooleja ¹ ² |
| 1998 | Lääkärit tulessa | Pertti Mela ² |
| 1999-2021 | Herra Heinämäen Lato-orkesteri | herra Heinämäki |
| 1999 | Johtaja Uuno Turhapuro – pisnismies | Pasi |
| 1999 | Muodollisesti pätevä | Pauli (vieraileva näyttelijä 1. jakson tarinassa Abba-potpuri) |
| 1999 | Ihana mies | Antero |
| 1999 | Videotreffit | juontaja |
| 2000–2001 | Mankeli | useita rooleja |
| 2002 | Jurismia! | useita rooleja, Jarkko Markkinen |
| 2002 | Liekki | useita rooleja |
| 2004 | Tie Eedeniin | rehtori Aromaa |
| 2007–2012 | Karjalan kunnailla | Harri Ferdinand Koponen |
| 2009 | Hymy Pyllyyn | useita rooleja (vieraileva näyttelijä jaksoissa 24 ja 25) |
| 2014 | Uusi päivä | Teemu Laitinen |
| 2014 | Kadonnut: Joulupukki | joulupukki |
| 2016 | Kummeli V | Tomi / Risto / Erkki "Likasanko" Sysimetsä / Jeremias Toukka / Ivan Draco |
| 2018 | Hyvät katsojat | omana itsenään |
| 2018–2023 | Kummeli esittää: Kontio & Parmas | Hurtta (kaudet 1-4) / Atro (4. kausi) |
| 2018 | Gaala | useita rooleja ¹ |
| 2023 | Koskinen | Tapio Pertteli (vieraileva näyttelijä jaksoissa Kuka sellaista tekisi) |
¹ myös käsikirjoittajana, ² säveltäjänä
Teatteri

Kummeli Revyy, Tampereen Teatteri (1997–1998) – useita rooleja
Saunailta, Tampereen Teatteri (2001–2002) – Rami
Alivuokralainen, Tampereen Teatteri (2003–2010) – Carl-Robert Christian "Robban" Palmberg
Sotahevonen, Tampereen Teatteri (2010) –
Maailmanlopun hautaustoimisto, Tampereen Työväen Teatteri (2011–2012) – BB-Maki / Esa Vanne
Le Coq – taistelu ravintolasta, Helsingin kaupunginteatteri (2020) – Igor Mikhail Vjadseslav Ragulin "Misha"
Aiheesta muualla

Kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Heikki Hela Elonetissä.
Heikki Hela Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
David Chase

David Chase vuonna 2015.
David Chase (s. 22. elokuuta 1945) on yhdysvaltalainen televisio-ohjelmien käsikirjoittaja, tuottaja ja ohjaaja. Suomessa hänet tunnetaan parhaiten televisiosarjoista Villi Pohjola ja Sopranos. Chase on saanut seitsemän Emmy-palkintoa.
Vuonna 2012 sai ensi-iltansa Chasen esikoiselokuva Not Fade Away.
Aiheesta muualla

David Chase Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Dmitri Nabokov (jääkiekkoilija)

| Dmitri Nabokov> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 4. tammikuuta 1977 Novosibirsk, Neuvostoliitto
Kuollut: 14. huhtikuuta 2019 (42 vuotta)
Kansalaisuus:   Venäjä
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  hyökkääjä
Maila:  oikea
Pituus:  189 cm
Paino:  98 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1993–
Seurat:  Krylja Sovetov Chicago Blackhawks New York Islanders Lada Toljatti Metallurg Novokuznetsk Sibir Novosibirsk Neftehimik Nižnekamsk Molot-Prikamje Perm Dynamo Moskova MVD Traktor Tšeljabinsk SaiPa Dornbirner EC
NHL-varaus:  19., 1995 Chicago Blackhawks
Dmitri Viktorovitš Nabokov (ven. Дмитрий Викторович Набоков, 4. tammikuuta 1977 Novosibirsk, Neuvostoliitto – 14. huhtikuuta 2019) oli venäläinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan hyökkääjä.
Ura

Nabokov aloitti uransa Krylja Sovetovissa kaudella 1993–1994. Hän herätti pian monien kykyjenetsijöiden mielenkiinnon, ja lopulta Chicago Blackhawks varasi hänet Pohjois-Amerikan NHL-liigaan vuoden 1995 varaustilaisuuden ensimmäisellä kierroksella numerolla 19. Nabokov siirtyi Pohjois-Amerikkaan kaudella 1996–1997, mutta hän oli ottanut tuntumaa paikallisiin kaukaloihin jo kaudella 1994–1995, kun Krylja Sovetov pelasi sarjan otteluita IHL-liigan joukkueita vastaan.
Kaudella 1996–1997 Nabokov teki WHL-junioriliigan Regina Patsissa 50 ottelussa 95 pistettä, mikä lupasi hyvää. NHL-ensiesiintymisensä hän teki Chicago Blackhawskin riveissä kaudella 1997–1998, ja teki heti ensimmäisessä ottelussa kaksi maalia. Blackhawksin kannattajat ristivät Nabokovin taitojensa vuoksi ”Venäjän Gretzkyksi”, mutta todellisen läpimurron esti hänen peliesityksiään vaivannut epätasaisuus. Suurimman osan kaudesta hän vietti IHL-joukkue Indianapolis Icessa, ja kauden päätteeksi hän siirtyi New York Islandersiin vaihdossa Jean-Pierre Dumontiin. Islandersin organisaatiossa Nabokov pelasi kaksi kautta vaihdellen NHL-joukkueen ja AHL-joukkue Lowell Lock Monstersin välillä. Kolmen NHL-kauden aikana hän pelasi yhteensä 55 ottelua Blackhawsin ja Islandersin paidassa ja teki 24 pistettä.
Nabokov palasi takaisin Venäjälle vuonna 2000 ja edusti seuraavan kahdeksan kauden aikana yhtä monta joukkuetta Superligassa. Vuonna 2008 hän teki yksivuotisen sopimuksen Suomen SM-liigassa pelaavan Saimaan Pallon kanssa. SaiPassa hän pelasi yhden kauden ja oli joukkueensa kolmanneksi paras pistemies tehoillaan 7+25. Kauden jälkeen Nabokov teki sopimuksen Itävallan kakkosliigan EC Dornbirnin kanssa. Ensimmäisellä kaudellaan Dornbirnissä hän oli voittamassa sarjan mestaruutta ja voitti sarjan pistepörssin ja syöttötilaston tehtyään tehot 24+54.