Michel Aoun
Elämänvaiheet > Suhteet Syyriaan ja sen liittolaisiin

Tässä vaiheessa Michel Aoun koki, että hän on riittävän vahvoilla ja ryhtyi ulkomaalaisten tuella vastustamaan Syyriaa ja sen liittolaisia.
Michel Aoun oli aliarvioinut syyrialaisten vahvuutta muslimien alueella. 14. maaliskuuta 1989 Syyrian joukot hyökkäsivät Baabdan presidentinpalatsiin, sen jälkeen kun Aoun oli julistanut "vapaussodan" syyrialaisia ja heidän tukijoitaan vastaan. Operaatio oli lähes tulokseton verenvuodatus.
Syyrialaiset pakottivat osan Libanonin armeijan sotilaista (Michel Aounin joukko-osastot oli sijoitettu muslimien alueelle) taistelemaan eturintamalla Michel Aounia vastaan. Libanonin armeija oli siis käytännössä jakautunut kahtia. Yksi puoli oli suojelemassa Michel Aounia ja toinen puoli, Syyrialaisten pakotuksesta, taisteli Michel Aounia vastaan.
Aoun ja Syyrian joukot taistelivat tykistöllä Beirutista, jonka miljoonasta asukkaasta vain 100 000 jäi kaupunkiin, muiden paetessa taisteluja. Syyriaa tuki tuolloin Yhdysvaltain George H. W. Bushin hallitus, vastineeksi Syyrian tuesta Saddam Husseinia vastaan. Aoun kääntyi kriittiseksi Yhdysvaltoja kohtaan ja otti vastaan apua Irakilta.
Lokakuussa 1989 Libanonin parlamentti kokoontui Saudi-Arabiassa Ta'ifissa, jossa solmittiin sodan päättävä sopimus uudesta vallanjaosta. Aoun ei osallistunut kokoukseen, vaan nimitti osallistujia pettureiksi. Hän ilmoitti hajottaneensa parlamentin ennen sopimuksen solmimista, koska sopimus ei määrännyt tarkkaa aikarajaa Syyrian vetäytymiselle. Ta'ifin sopimuksen jälkeen parlamentti valitsi René Moawadin uudeksi presidentiksi. Syyria painosti Moawadia erottamaan Aounin armeijan komentajan asemasta, mutta hänen presidenttikautensa kesti kuitenkin vain 17 päivää ennen hänen salamurhaansa. Hänen seuraajakseen nimettiin Elias Hrawi, joka nimitti Émile Lahoudin asevoimien komentajaksi ja määräsi Aounin poistumaan presidentinpalatsista. Aoun kieltäytyi eroamasta. Aounin tappio koitti, kun hänen tukijansa Saddam Hussein hyökkäsi Kuwaitiin elokuussa 1990 ja Syyrian johtaja Hafez al-Assad  liittyi Yhdysvaltain tukijaksi. Syyria sai tämän jälkeen rauhassa aloittaa hyökkäyksen Baabdan presidentinpalatsiin.
Aoun pakeni turvaan Ranskan lähetystöön jättäen perheensä ja joukkonsa syyrialaisten armoille. Myöhemmin hän ilmoitti radiolla joukkojensa antautuvan. Kymmenen kuukautta myöhemmin Aoun lähti maanpakoon Pariisiin. Hän otti mukaansa kansalaisilta saamansa rahat, jotka oli tarkoitettu maan jälleenrakentamiseen hänen hallituksensa aikana. Hän johti Pariisista käsin Vapaata isänmaallista liikettä (Al-Tayyar Al-Watani Al-Hur).
Hän palasi maahan 7. toukokuuta 2005 muutama päivä sen jälkeen, kun Syyrian joukot olivat vetäytyneet maasta. Toukokuun lopun 2005 vaaleissa Aoun hämmästytti monia liittoumalla Syyria-mielisten poliitikkojen kanssa (Maaliskuun 14. päivän liittouma). Vapaa isänmaallinen liike kuitenkin jätti liittouman jo ennen vaaleja, ja liittyi helmikuussa 2006 Maaliskuun 8. päivän liittoumaan mm. Hizbollahin, Amalin, Syyrian sosialistisen puolueen ja Baath-puolueen kanssa.
Aounin puolue osallistui protesteihin Hassan Nasrallahin Hizbollahin kanssa Fuad Sinioran hallituksen kaatamiseksi.