stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tomek Valtonen

| Tomek Valtonen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 8. tammikuuta 1980 (ikä 44) Piotrków Trybunalski, Puola
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  vasen laitahyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  185 cm
Paino:  95 kg
Seura
Seura:  Mora IK/Puolan maajoukkue
Sarja:  HockeyAllsvenskan
Tehtävä:  päävalmentaja
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1997–2009
Seurat:  Ilves (SM-liiga) Plymouth Whalers (OHL)   Jokerit (SM-liiga)   Södertälje SK (Elitserien)
NHL-varaus:  2. kierros, 56. varaus, 1998 Detroit Red Wings
Valmennusura
Vuodet:  2009–
Seurat:  Jokerit (SML) Vaasan Sport (SML) Podhale Nowy Targ (Polska Hokej Liga) Puolan jääkiekkomaajoukkue Ravensburg Towerstars (DEL2) Mora IK (HockeyAllsvenskan) HC Pustertal (IceHL) HK Dukla Michalovce (Tipos Extraliga)
Tomasz Juhani ”Tomek” Valtonen (s. 8. tammikuuta 1980 Piotrków Trybunalski, Puola) on suomalainen uransa päättänyt jääkiekkohyökkääjä ja nykyinen jääkiekkovalmentaja. Valtonen toimii nykyisin Ruotsin HockeyAllsvenskanissa pelaavan Mora IK:n ja Puolan jääkiekkomaajoukkueen päävalmentajana.  Hän toimi Vaasan Sportin päävalmentajana vuosina 2014–2018.
Valtonen edusti valtaosan urastaan Helsingin Jokereita ja voitti joukkueessa Suomen mestaruuden ja kolme SM-hopeaa. Vuoden 1998 NHL:n varaustilaisuudessa Detroit Red Wings varasi Valtosen NHL:ään toisella kierroksella.
Tausta ja ura

Valtonen syntyi Puolassa puolalaiselle äidille ja suomalaiselle isälle, mutta muutti perheensä mukana Suomeen Kiteelle jo varhain lapsuudessaan. Valtonen puhuu suomen lisäksi puolaa.
Valtosen kasvattiseura on Kiteen Urheilijat, josta hän jatkoi Joensuun Jokipoikien junioreihin 11-vuotiaana. Valtosen junioriura jatkui Tampereen Ilveksessä, johon hän siirtyi 9-luokkalaisena.
Jääkiekon verrattain myöhään aloittanut Valtonen pelasi aluksi pesäpalloa voittaen eri ikäluokissa kolme Suomen mestaruutta. Hän pelasi neljässä junioreiden Itä–Länsi-ottelussa.
Tausta ja ura > Seurajoukkueura

Valtonen aloitti ammattilaisuransa Ilveksessä kaudella 1997–1998. Seuraavaksi kaudeksi hän siirtyi Plymouth Whalersin joukkueeseen OHL-juniorisarjaan. Valtonen palasi SM-liigaan kaudeksi 1999–2000, jolloin hän siirtyi Jokereihin. Heti ensimmäisellä Jokerit-kaudellaan Valtonen voitti ensimmäisen SM-mitalinsa, kun Jokerit sijoittui hopealle.
Kaudella 2001–2002 Jokerit kirkasti mitalinsa, ja Valtonen voitti uransa ainoan Suomen mestaruutensa. Seuraavalla kaudella Jokerit voitti eurooppalaisille seurajoukkueille järjestetyn Continental Cupin. Kaudella 2003–2004 Valtonen teki henkilökohtaisen läpimurtonsa, kun hän pääsi pelaamaan Jokereiden ykköskentälliseen Glen Metropolitin rinnalle. Valtonen teki kauden aikana 16 maalia. Seuraavalla kaudella Valtonen voitti uransa toisen SM-hopean.
Valtonen pelasi Jokereissa lopulta kahdeksan kautta. Kaudella 2006–2007 Valtonen teki piste-ennätyksensä SM-liigassa. Hänen saldonsa runkosarjassa oli 19+16. Kauden päätteeksi Valtonen voitti uransa neljännen SM-mitalin, kun Jokerit voitti hopeaa. Seuraavaksi kaudeksi Valtonen siirtyi Elitserieniin Södertäljeen. Ruotsissa hänen kautensa meni pilalle olkapäävamman takia eikä pystynyt pelaamaan kauden aikana kuin neljä ottelua.
Valtonen teki heinäkuussa 2008 kolmen vuoden sopimuksen Jokereiden kanssa. Hän joutui kuitenkin kesällä olkapääleikkaukseen. Valtonen pelasi ensimmäiset pelinsä kaudella 2008–2009 vasta tammikuussa 2009. Harjoitusottelussa HIFK:ta vastaan ennen kauden 2009–2010 alkua Valtosen olkapää kipeytyi uudelleen. Vamman ei pitänyt olla vakava, mutta hän joutui uuteen leikkaukseen syyskuussa. Leikkauksen jälkeen Valtonen joutui lopettamaan uransa, sillä olkapää ei olisi kestänyt enää ammattimaista jääkiekon pelaamista.
Marraskuussa 2015 Tomek Valtonen teki yhden ottelun paluun kaukaloon, kun hän pelasi Kiteen Jääsusien riveissä III-divisioonan ottelun Leppävirran Kiekko-75:ta vastaan. Jääsudet hävisivät oteelun leppävirtalaisille maalein 7-10. Valtosen puolen tunnin peliajalla syntyi tehot 2+1 ja hän istui kolme jäähyä. Ottelun jälkeen Tomek Valtosen pelipaita nro 11 jäädytettiin Kiteen jäähallin kattoon. Ottelua seurasi täysi 450 katsojan yleisö.
Tausta ja ura > Maajoukkueura

Valtonen edusti Suomea jo nuorisomaajoukkueissa. Hän oli voittamassa alle 20-vuotiaiden MM-kultaa 1998.
Maajoukkuedebyyttinsä Valtonen teki harjoitusotteluissa. Ensimmäisen maaottelumaalinsa Valtonen teki 12:nnessa ottelussaan Euro Hockey Touriin kuuluneessa Tšekin-turnauksessa syksyllä 2005. Valtonen valittiin Suomen alustavaan MM-joukkueeseen Latvian kisoihin 2006. Hän ei pelannut kuitenkaan MM-turnauksessa otteluakaan. Yhteensä Valtonen pelasi urallaan 35 maaottelua.
Tausta ja ura > Valmentajaura

Pelaajauransa jälkeen Valtonen ryhtyi valmentajaksi. Ensin hän valmensi kaksi kautta Jokereiden A-nuoria, minkä jälkeen hänestä tuli edustusjoukkueen apuvalmentaja.
Kun Jokerit irtisanoi päävalmentaja Tomi Lämsän kesken kautta vuoden 2013 lopussa, Valtonen nousi päävalmentajaksi.  Valtonen toimi päävalmentajana loppukauden ajan. Kausi oli Jokereiden toistaiseksi viimeinen SM-liigassa.
Helsingin Jokerit, A-nuoret (2010–2012)
Helsingin Jokerit (apuvalmentaja 2012–2013, päävalmentaja 2013–2014)
Vaasan Sport (2014–2018)
Puolan jääkiekkomaajoukkue (2018–2020)
Podhale Nowy Targ, Puola (2018–2019)
Ravensburg Towerstars, Saksa (2019)
Mora IK, Ruotsi (2020)
HK Dukla Michalovce, Slovakia (2020-2022, 2023-)
HC Pustertal, Italia (2022-2023)
Saavutukset

SM-liigan kultaa
kolme SM-liigan hopeaa
Alle 20-vuotiaiden MM-kultaa
Ensimmäinen sija Jokerien kaikkien aikojen jäähytilastossa.
Aiheesta muualla

Jatkoaika.com - Valtonen (Arkistoitu – Internet Archive)
Tomek Valtonen Eurohockey.com. (englanniksi)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Tomi Lämsä | Jokereiden päävalmentaja 2013–2014 | Seuraaja: Erkka Westerlund |
Mr. Bean

| Nolojen tilanteiden mies> Mr. Bean |
| --- | --- |
 Sarjan alkutunnus
Tyyli:  tilannekomedia
Kestoaika:  30 min
Pääosissa:  Rowan Atkinson
Alkuperämaa:   Iso-Britannia
Alkuperäiskieli:  englanti
Verkko:  Yhdistynyt kuningaskunta: ITV Suomi: Yle TV2, MTV3
Esitetty:  1. tammikuuta 1990 – 15. marraskuuta 1995
Jaksoja:  16
Tuotanto
Tuottaja(t):  Sue Vertue  John Howard Davies
Linjatuottaja:  Nick Mortimer
Ohjaaja(t):  John Birkin  Paul Weiland  John Howard Davies
Käsikirjoittaja(t):  Rowan Atkinson  Robin Driscoll  Richard Curtis  Paul Weiland
Säveltäjä(t):  Howard Goodall
Tuotantoyhtiö(t):  Tiger Aspect Productions
Aiheesta muualla
IMDb 
Mr. Bean. Taustalla Beanin auto.
Rowan Atkinson Mr. Beanina.
Animaatiosarjan Mr. Bean.
Mr. Beanin Morris Mini.
Mr. Bean on brittikoomikko Rowan Atkinsonin luoma ja näyttelemä kuvitteellinen henkilö, joka seikkaili omassa nimikkosarjassaan (esitettiin Suomessa nimellä Nolojen tilanteiden mies). Sarjasta tuli maailmanlaajuisesti yksi menestyneimpiä brittiläisiä komediasarjoja. Suomessa sarjaa on esittänyt Yle TV2 ja MTV3. Mr. Bean -hahmosta tehtiin myös animaatiosarja. Sarja julkaistiin VHS:llä ja DVD:llä.
Mr. Bean on harvasanainen, lapsellinen ja toisinaan kekseliäs mies, joka asuu yksin pienessä asunnossa vanhan kerrostalon yläkerrassa, ajaa Minillä ja puhelee Teddy-nimiselle nallekarhulleen. Mr. Bean pukeutuu aina valkoiseen kauluspaitaan, harmaaseen puvuntakkiin ja pitää kaulassaan punaista solmiota. Hänellä on mitä ilmeisimmin naisystävä nimeltä Irma Gobb, joka nähdään muutamassa jaksossa. Mr. Beanin seikkailut päättyvät yleensä useisiin suuriin tai pieniin katastrofeihin tai kömmähdyksiin, joista Mr. Bean itse on usein autuaan tietämätön. Huumori perustuu suurelta osin Mr. Beanin omalaatuisiin ongelmanratkaisutekniikoihin sekä tilanteisiin, joissa Bean yrittää erilaisilla teeskentelyillä säilyttää kasvonsa muiden silmissä. Tämä johtaa usein vain entistä nolompiin tilanteisiin. Eräänä Mr. Beanin erikoispiirteenä on pyrkimys olla muita parempi ja näyttämisenhalu. Toisten ihmisten seurassa hän heittäytyy usein lapsellisen itsekkääksi. Eräässä haastattelussa Atkinson on sanonut veljensä toimineen esikuvana Beanille.lähde?
Sarjan alkutunnuksessa Mr. Bean näyttää putoavan taivaalta Lontoon kadulle, mutta syytä tähän ei koskaan selitetty. Mr. Bean -animaatiosarjan viimeinen jakso viittaa humoristisesti siihen, että hän olisi peräisin maapallon ulkopuolelta.
Komediasarjaa tuotettiin Yhdistyneessä kuningaskunnassa vuosina 1989–1995 yhteensä 16 jaksoa ja animaatiosarjaa vuodesta 2002 alkaen 26 jaksoa. Vuonna 1997 sarjasta tehtiin ensimmäinen kokoillan elokuva: Bean – äärimmäinen katastrofielokuva. Toinen elokuva Mr. Bean lomailee valmistui vuonna 2007.
Atkinson palasi Mr. Beanin rooliin Lontoon kesäolympialaisten avajaisissa 2012.
Atkinson ilmoitti tammikuussa 2020, että hän ei tule enää näyttelemään Mr. Beania, koska "se on liian raskasta". Hahmo saattaa näkyä vielä animaatioissa.
Mr. Bean on äänestetty yhdeksi Ison-Britannian kulttuurin tunnetuimmaksi asiaksi.
Sarjassa usein toistuvat hahmot ja esineet

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Teddy  | … |  Mr. Beanin nallekarhu ja paras ystävä.    |
|  sininen Reliant Regal  | … |  kolmipyöräinen auto, joka joutuu usein suoraan tai epäsuorasti Mr. Beanin kolhimaksi.   |
|  oliivinvihreä Morris Mini  | … |  Mr. Beanin auto; Ensimmäisessä jaksossa oranssi, mutta Bean kolaroi sen jakson lopussa.   |
|  Irma Gobb  | … |  Mr. Beanin naisystävä   |
Mr. Beanilla ei ilmeisesti ole naisystävän lisäksi juuri ystäviä, lukuun ottamatta Hubertia ja Rupertia, jotka viettivät Mr. Beanin kanssa katastrofaalista uutta vuotta jaksossa "Tee se itse, Mr. Bean" (1994).
Sarjan näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Rowan Atkinson   | … |  Mr. Bean   |
|  Matilda Ziegler   | … |  Irma Gobb   |
|  Angus Deayton   | … |  muut hahmot   |
|  Nick Hancock   | … |  muut hahmot   |
|  Richard Wilson   | … |  muut hahmot   |
Jaksot

Mr. Bean (1989)
Mr. Beanin paluu (1990)
Mr. Beanin kirous (1990)
Mr. Bean kaupungilla (1991)
Mr. Beanin huolia (1992)
Mr. Bean palaa (1992)
Hauskaa joulua Mr. Bean (1992)
Mr. Bean huoneessa 426 (1993)
Mr. Beanin piukat paikat (1993)
Tee se itse, Mr. Bean (1994)
Takaisin kouluun Mr. Bean (1994)
Lyö tiiltä, Mr. Bean (1995)
Hyvää yötä, Mr. Bean (1995)
Tukka Lontoon tyyliin, Mr. Bean (1995)
Mr. Beanin parhaat palat (1997)
Musiikki

Mr. Beanin musiikkina on Howard Goodallin säveltämää ja Oxfordin kristillisen kirkon sovittamaa latinankielistä kuorolaulua. Jokaisessa jaksossa kuullaan neljä kappaletta, joissa toistetaan yhtä latinankielistä lausetta:
Ecce homo qui est faba ("Katsokaa ihmistä, joka on papu" (engl. bean), jaksojen alkutunnusmusiikki)
Finis partis primae ("ensimmäisen osan loppu", kappale ennen mainoskatkoa)
Pars secunda ("toinen osa", kappale mainoskatkon jälkeen)
Vale homo qui est faba ("näkemiin ihminen, joka on papu", lopputunnusmusiikki)
VHS- ja DVD-julkaisut

Sarjaa julkaistiin 1990-luvulla VHS:llä. Suomessa julkaisusta vastasi aluksi Europa Vision ja myöhemmin Finnkino.
| VHS-julkaisun nimi | kotelon väri |
| --- | --- |
Ihmeelliset seikkailut: punainen
Hämmästyttävät seikkailut: sininen
Hilpeät törmäilyt: violetti
Karmeat tarinat: turkoosinvihreä
Mahtavat metkut: oranssi
Kohelot kommellukset: pinkki
Tuntematon Mr. Bean: musta
Kukin kasetti sisälsi kaksi jaksoa. Kaksi ensimmäistä sisälsivät vielä sketsit Kirjasto ja Bussipysäkki, joita ei ollut vielä siihen mennessä esitetty televisiossa.
Jaksoja on julkaistu myös DVD:llä.
Palkinnot

Ensimmäinen jakso voitti Kultainen ruusu -palkinnon, samoin kaksi muuta jaksoa voitti Rose d'Or -palkinnon Montreux'n Light Entertainment Festivaaleilla. Jakso Mr. Beanin kirous voitti parhaan komedian palkinnon vuonna 1992. Mr. Bean voitti myös norjalaisen komediapalkinnon "Tidleg Sædavgang".
Elokuvat

Bean – äärimmäinen katastrofielokuva (1997)
Mr. Bean lomailee (2007)
Aiheesta muualla

Mr. Bean Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Mr. Bean Live Performance at the London 2012 Olympic Games. Video. YouTube, 6 min.
Carraran marmori

Valkoista Carraran marmoria louhoksella.
Carraran marmori on valkoista tai siniharmaata marmoria, jota saadaan Italiasta Toscanan maakunnan Carrarassa sijaitsevista marmorilouhoksista. Paikkakunnalla toimii yli 50 marmoria louhivaa yritystä.
Louhoksen historiaa

Carraran marmori on jo yli kahden vuosituhannen ajan ollut suosittu rakennusmateriaali Sitä on louhittu Antiikin Rooman ajoista lähtien, jolloin Carraran marmorista rakennettiin muun muassa Roomassa sijaitsevat Pantheonin temppeli ja Trajanuksen pylväs. Myös renessanssiajan kuvanveistäjä Michelangelo käytti sitä töissään, muun muassa hänen tunnetuin veistoksensa Daavid on tehty Carraran marmorista.
1600–1700-luvuilla louhos oli Massa-Carraran ruhtinaskuntaa hallinneiden ruhtinassukujen omistuksessa, minkä jälkeen ne siirtyivät Habsburgin kuningassuvun haltuun. Olosuhteet louhoksella olivat erittäin raskaat ja huonot. Työn ankaruudesta johtuen Carrarassa työskenteli paljon tuomittuja rikollisia ja muita lakia pakoilleita sekä myös muista Euroopan maista karkotettuja työväenliikkeen aktiiveja. Olosuhteet johtivat 1800-luvun jälkipuoliskolla työntekijöiden radikalisoitumiseen, jolloin muun muassa Italian ensimmäinen anarkistinen ryhmä perustettiin Carraran louhoksella. Tammikuussa 1894 työntekijät aloittivat kansannousun, jonka viranomaiset kukistivat väkivalloin.
2000-luvun alussa syntyi louhintaa vastustava protestiliike, joka tunnetaan nimellä No Cav.
Carraran marmori julkisivumateriaalina suomalaisissa rakennuksissa

Suomessa Carraran marmori tunnetaan parhaiten eräiden 1900-luvun jälkipuoliskolla rakennettujen julkisten rakennusten julkisivumateriaalina. Sitä käytti muun muassa arkkitehti Alvar Aalto Helsinkiin suunnittelemissaan Enso-Gutzeitin pääkonttorissa ja Finlandia-talossa. Materiaalivalinnalla hän halusi linkittää Suomen eurooppalaiseen kulttuuriperintöön. Marmori ei kuitenkaan ole kestänyt Suomen ilmastoa, vaan molempien rakennusten laatat on jouduttu vaihtamaan jo muutaman vuosikymmenen jälkeen. Ongelmana oli laattojen käpristyminen, jonka johdosta ne myös irtosivat kiinnikkeistään ja putoilivat seiniltä. Finlandia-talon laatat vaihdettiin pienempiin Carraran marmorista tehtyihin laattoihin 1990-luvun lopulla, mutta Enso-Guitzeitin pääkonttoriin vaihdettiin vuosina 2007–2008 toteutetun remontin yhteydessä erilaatuista marmoria. Suomen lisäksi ongelmia on ollut myös vuonna 2008 Oslon oopperataloon asennetulla marmorijulkisivulla, joka on alkanut kellastua.
Myös Juha Leiviskän ja Bertel Saarnion suunnitteleman, vuonna 1968 valmistuneen Kouvolan kaupungintalon julkisivut oli alun perin verhoiltu Carraran marmorilla. Huonoon kuntoon mennyt pinnoitus jouduttiin 2000-luvun alussa vaihtamaan portugalilaiseen graniittiin, jolloin rakennuksen ulkonäkö muuttui. Samoin vuonna 1972 Helsinkiin valmistunut hotelli Hesperia (nykyinen Crowne Plaza) oli alkujaan verhoiltu Carraran marmorilla, mutta julkisivumateriaaliksi vaihdettiin 2000-luvun saneerauksessa portugalilainen graniitti.
Todennäköisesti Suomen suurin Carraran marmorista tehty veistos on Emil Wikströmin vuonna 1907 toteuttama insinööri Wladimir Jurveliuksen kolmimetrinen hautapaasi Vilppulan hautausmaalla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Carraran marmori Wikimedia Commonsissa
Alvar Aallon suunnittelema Finlandia-talo lienee Suomen kuuluisin rakennus, jonka pintamateriaalina on Carraran marmori.
Juha-Veli Äkräs

Juha-Veli (Jussi) Äkräs (4. heinäkuuta 1948 Urjala – 22. joulukuuta 2021 Helsinki) oli suomalainen elokuvaaja, ohjaaja ja käsikirjoittaja.
Äkräs pääsi ylioppilaaksi Urjalan lukiosta 1967 ja valmistui elokuvaajaksi Taideteollisen oppilaitoksen kamerataiteen osastolta 1972. Hän oli sitten Risto Jarvan Filminor-elokuvayhtiön palveluksessa ja osallistui yhtiön pitkien elokuvien ja lyhytelokuvien tuotantoon kuvaajana tai kuvausryhmän jäsenenä. Äkräs oli pääkuvaajana muun muassa Antti Peipon elokuvassa Ihmemies (1979) ja Peter von Baghin pitkissä dokumenttielokuvissa Viimeinen kesä (1992) ja 1939 (1993). Hän toimi myös ohjaajana, leikkaajana, äänittäjänä, järjestäjänä ja tuottajana. Äkräksen ohjaama ja kuvaama lyhytelokuva L sve – rengastusta lintuasemalla (1989) palkittiin Tampereen elokuvajuhlilla.
Juha-Veli Äkräs oli mukana Risto Jarva-seuran toiminnassa vuodesta 1978 alkaen ja hän oli seuran hallituksen jäsenenä kuolemaansa saakka.
Aiheesta muualla

Elonet : Juha-Veli Äkräs
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Elonet
Aleksandr Zaitsev

| Aleksandr Zaitsev |
| --- | --- |
 Aleksandr Zaitsev hopeakolikossa
Henkilötiedot
Syntynyt: 16. kesäkuuta 1952 (ikä 72) Leningrad, Neuvostoliitto
Kansalaisuus:   Neuvostoliitto
Taitoluistelija
Pituus:  178 cm
Pari:  Irina Rodnina
Lopettanut:  1980
Aleksandr Gennadijevitš Zaitsev (ven. Александр Геннадиевич Зайцев, s. 16. kesäkuuta 1952) on taitoluistelun pariluistelun Euroopan-mestari, maailmanmestari ja olympiavoittaja. Zaitsev muistetaan parhaiten Irina Rodninan parina taitoluistelussa. He voittivat pariluistelun olympiakultaa 1976 talviolympialaisissa ja 1980 talviolympialaisissa ja pariluistelun maailmanmestaruuden 1973–1978. Euroopan-mestaruuden taitoluistelun pariluistelussa he voittivat 1973–1978 ja 1980. Heidän valmentajana toimi Stanislav Žuk.
Zaitsev ja Rodnina menivät naimisiin vuonna 1975, mutta erosivat myöhemmin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Aleksandr Zaitsev Wikimedia Commonsissa
Taitoluistelun pariluistelun maailmanmestarit
Taitoluistelun pariluistelun olympialaisissa voittaneet
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset :  Latvia
Rowdy Herrington

Rowdy Herrington (s. 1951 Pittsburgh, Pennsylvania, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja.
Herrington on tunnettu erityisesti 1980- ja 1990-luvuilla ohjaamistaan jännityselokuvista. Hän opiskeli Penn Statessa, missä hän alun perin oli englannin opiskelija, mutta siirtyi myöhemmin televisiotuotannon pariin. Opintojensa jälkeen elämä televisiossa ei ollut heti helppoa, ja Herrington työskenteli muun muassa terästehtaassa Pittsburghissa ennen kuin sai osa-aikatyön WQED:ssä, Pittsburghin julkisessa televisiokanavassa, joka tunnetaan muun muassa Mr. Roger’s Neighborhood -ohjelmasta. WQED:llä hän oppi elokuvateollisuuden perusteet ja päätti siirtyä Hollywoodiin.
Herrington sai tilaisuutensa elokuva-alalla, kun elokuvatuottaja Tim Moore luki hänen käsikirjoituksensa Viiltäjä-Jack tulee takaisin ja sai sen eteenpäin tuottaja Elliott Kastnerille, joka päätti rahoittaa elokuvan. Viiltäjä-Jack tulee takaisin (1988) oli hänen läpimurtoelokuvansa, ja sen jälkeen hän ohjasi useita menestyneitä elokuvia, kuten Jokikyttä (1993), jossa pääosassa oli Bruce Willis.
Filmografia

| Vuosi | Suomenkielinen nimi | Alkuperäinen nimi | Tehtävät |
| --- | --- | --- | --- |
| 1988 | Viiltäjä-Jack tulee takaisin | Jack's Back | ohjaaja, käsikirjoittaja |
| 1989 | Road House – kuuma kapakka | Road House | ohjaaja |
| 1992 | Gladiaattori | The Gladiator | ohjaaja |
| 1993 | Jokikyttä | Striking Distance | ohjaaja, käsikirjoittaja |
| 1998 | Kalman linnut | A Murder of Crows | ohjaaja, käsikirjoittaja |
| 2001 | Kierot kytät | The Stickup | ohjaaja, käsikirjoittaja |
| 2004 | Bobby Jones – syntynyt mestariksi | Bobby Jones: Stroke of Genius | ohjaaja, käsikirjoittaja |
Tribulations

| ”Tribulations” LCD Soundsystem |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: LCD Soundsystem
 Julkaistu: 26. syyskuuta 2005
 Formaatti: 7"-single, 12"-single
 Tuottaja(t): DFA Records
 Tyylilaji: electro house, dance-punk, electro, disco
 Kesto: 03.52
 Levy-yhtiö: DFA Records
Listasijoitukset
  59. (8. lokakuuta 2005)
LCD Soundsystemin muut singlet
| ””Disco Infiltrator”” 2005 | ””Tribulations”” 2005 | ””North American Scum”” 2007 |
Tribulations on yhdysvaltalaisen dance-punk -yhtye LCD Soundsystemin kappale vuodelta 2005. Se julkaistiin yhtyeen nimikkoalbumilla sekä erikseen singlenä.
Maarita Mäkelä

Irma Maarita Mäkelä (s. 6. marraskuuta 1945 Helsinki) on suomalainen näyttelijä. Hän on näyttelijäpari Toivo Mäkelän ja Irma Seikkulan tytär sekä näyttelijä Juha Mäkelän sisar.
Elokuvat

Opettajatar seikkailee (1960) – Koululainen
Kuuma kissa? (1968)
Tappava säde (2002) (televisioelokuva) – Anja Jokinen
Kirje isältä (2003) (minisarja) – Leea Karhunen
Aiheesta muualla

Maarita Mäkelä Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Elonet
Luettelo Vesannon julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä

Luettelo Vesannon julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Vesannon kunnassa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat.
Julkiset taideteokset, muistomerkit ja muistolaatat

Tämä luettelo on osa valtakunnallista Suomen julkisten taideteosten ja muistomerkkien luettelointia. Luettelossa on pysyvästi julkisilla paikoilla olevia taideteoksia, muistomerkkejä ja muistolaattoja sekä hautausmailla olevia yleisiä muistomerkkejä ja patsaita. Luettelossa ei mainita rakennusten sisällä ja suljetuilla sisäpihoilla olevia julkisia teoksia eikä yksittäisten hautojen veistoksia. Teokset ovat luettelossa nimensä mukaisessa aakkosjärjestyksessä. Sijaintipaikka on puiston, aukion, rakennuksen tai muun vastaavan nimi ja/tai katuosoite. Alue tarkoittaa kaupunginosaa/kunnanosaa, taajamaa, kylää, osa-aluetta tai asuinaluetta. Karttalinkki osoittaa teoksen sijaintipaikan kymmenien metrien tarkkuudella. Paljastusvuosi on teoksen julkistuksen tai paljastuksen vuosi sijaintipaikalla (suluissa on mainittu valmistumisvuosi, jos se poikkeaa huomattavasti paljastusvuodesta).
| Julkinen teos | Paikka | Alue | Kartalla | Tekijä | Paljastusvuosi | Kuva | WD |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Grels Simosen muistomerkki | Vesannon torpparimuseo, Simolantie 6 | Apuranta | 62.9224°N, 26.444°E |  | 2016 |  |  |
| Kansanrunoilija Anna-Kreeta Korhosen muistomerkki | Vesannon kirkkomaalla (hautausmaa), Koulutie 1 (paikka-linkki suuntaa antava, hautausmaalle) | Vesannon kirkonkylä | 62.9324°N, 26.4131°E |  | 1968 |  |  |
| Kaskikivet | Kirkonmäellä kiviaidan vierellä tien puolella, Koulutie 1 | Vesannon kirkonkylä | 62.9316°N, 26.4131°E | Matilainen, AnuAnu Matilainen | 1988 |  |  |
| Kurki  | Niiniveden levähdyspaikka, Sininentie 430 |  | 62.9858°N, 26.4766°E | Vesannon lukion ylin luokka (Juha Karhu ja 12 muuta abiturienttia) |  |  |  |
| Paavo Korhosen (Anna-Kreeta Korhosen isän) muistolaatta | Järvelän talo (epävarma sijainti; yksi seudun muistomerkki Karttapaikan mukaan: 160 m Sonkarintieltä kärrypolkua itään, sitten noin 15-20 m etelään muistomerkille, tämän koord. alla. Toisaalta eräs Järvelän talo löytyy Sonkarijärven itärannalta Palvaniemestä: Järveläntie 35, joka erkanee Vesannontie 1992 kohdalta länteen) | Sonkari | 62.886°N, 26.5043°E |  | 1968 |  |  |
| Sankarihautojen Sankariristi | Vesannon kirkon sankarihautausmaa, Koulutie 1 | Vesannon kirkonkylä | 62.9321°N, 26.4126°E |  |  |  |  |
| Sotaanlähdön muistomerkki | Vesannon kunnantalon pihassa, Sonkarintie 2 | Vesannon kirkonkylä | 62.9311°N, 26.4162°E |  |  |  |  |
| Vapaussodan valkoisten muistomerkki | Vesannon kirkon sankarihautausmaa, Koulutie 1 | Vesannon kirkonkylä | 62.932°N, 26.412°E |  | 1922 |  |  |
| Voimistelijat | Liikuntahallin seinässä, Koulutie 16 | Vesannon kirkonkylä | 62.9353°N, 26.4058°E | Suomela, LaunoLauno Suomela | 1989 |  |  |