stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Palo (albumi)
Vastaanotto

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Kaaoszine  | 8.5/10 |  |
Soundi : 

Albumi sai erinomaisen vastaanoton. Kaaoszinen Jesse Kärkkäinen sanoi albumin olevan laadukas kokonaisuus mutta totesi myös, ettei kappalemateriaali ole kovinkaan ikimuistoista ja jäi kaipaamaan selkeitä hittikappaleita. Soundin Antti Luukkanen antoi albumille täydet viisi tähteä. Hän kutsui melodioita ”hauraan kauniiksi”, ja levyä toinen toistaan hienompia koukkuja pursuavaksi teokseksi.
Kappaleet

Kaikki sanat Pekka Kokko.
|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Sävel | Kesto |  |  |  |  |  |  |
| 1. | Blood Ran Cold | Antti Kokko | 5.05 |  |  |  |  |  |  |
| 2. | The Evil Kin | Antti Kokko | 4.15 |  |  |  |  |  |  |
| 3. | The World of Rage | Antti Kokko | 4.30 |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Into the Black Marsh | Antti Kokko | 4.19 |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Take Me Away | Antti Kokko | 4.48 |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Paystreak | Antti Kokko | 4.55 |  |  |  |  |  |  |
| 7. | Waiting in the Wings | Pekka Kokko | 4.20 |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Through the Shallow Waters | Antti Kokko | 4.24 |  |  |  |  |  |  |
| 9. | Erase and Diverge | Pekka Kokko | 4.12 |  |  |  |  |  |  |
| 10. | The Stalker | Antti & Pekka Kokko | 5.17 |  |  |  |  |  |  |
|  |  |  | 46.05 |  |  |  |  |  |  |
Kokoonpano

Pekka Kokko – laulu, rytmikitara
Antti Kokko – soolokitara, kuorolaulu
Timo Lehtinen – basso
Janne Kusmin – rummut
Veli-Matti Kananen – kosketinsoitin, kuorolaulu
Arvostelut

Imperiumi: 9/10
Kaaoszine: 8½/10
Soundi:
Aiheesta muualla

Palo (albumi) Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Palo (albumi) Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Kalmah
| --- | --- |
Studioalbumit:   Swamplord  They Will Return  Swampsong  The Black Waltz  For the Revolution  12 Gauge  Seventh Swamphony  Palo  Kalmah 
Demot:  Svieri Obraza
Ounaskosken rautatie- ja maantiesilta

Ounaskosken rautatiesilta on Kemijoen Ounaskosken Rovaniemen keskustassa ylittävä teräsristikkorakenteinen kaksikantinen rautatie- ja maantiesilta. Ylempää sillan kantta käyttää rautatieliikenne, alempaa kantta käyttää kaupungin, Ounasvaaran ja lähiseutujen välinen autoliikenne. Autokannen sivuilla kulkevat kävely- ja pyörätiet. Sillan pituus on 404 metriä, ja sen pisin jänneväli on 71 metriä.
Alkumatkalleen suuria ja kalliita siltoja vaatinut rautatie Kemijärvelle vihittiin käyttöönsä heinäkuussa 1934. Sillat ehtivät olla käytössä runsaat kymmenen vuotta. Lapin sodan aikana, 10. lokakuuta 1944 kello 20.00, saksalaiset räjäyttivät Ounaskosken sillan, ja silta tuhoutui täysin. Sodan jälkeen Kemijoki ylitettiin erilaisten tilapäisratkaisujen avulla aina vuoteen 1951 saakka, jolloin Ounaskosken kaksikantinen maantie- ja rautatiesilta otettiin uudelleen käyttöön. Kemijoki oli ylitetty esimerkiksi jääteitä myöten, lautoilla, losseilla, veneillä ja laivoilla. Tilapäisratkaisuna oli myös Ounaskosken pukkisilta sekä Lainaan kantavampi puusilta, jota käytti kauas Pohjois-Lappiin vienyt valtatie. Jäätietä käytti talvisin myös Kemijärven rautatie.
Ounaskosken rautatiesilta on yksi Rovaniemen nähtävyyksistä. Usein matkailijat käyvät ottamassa sieltä käsin kuvia Kemijoesta sekä kaupungin jokivarsinäkymistä. Vuonna 2007 joulukuussa Ounaskosken rautatiesillan ylitti vanha perinteinen höyryjuna, joka kuljetti turisteja Rovaniemeltä Kemijärvelle ja takaisin.
Virallisissa kartoissa ja asemakaavassa sillalla itsellään tai sillan ylittävällä tiellä ei kuitenkaan ole nimeä. Toukokuussa 2016 kaupunginvaltuutettu Antti Liikkanen teki aloitteen sillan nimeämisestä Ounaskosken sillaksi myös virallisesti.
Sillan suunnittelija oli Teknillisen korkeakoulun professori, tekniikan tohtori Ossian Hannelius.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ounaskosken rautatie- ja maantiesilta Wikimedia Commonsissa
Niko Ranta-aho

Niko Aleksi Matias Ranta-aho (s. 1987) on huumekauppaan liittyvän niin sanotun Katiska-vyyhdin yksi päätekijä. Ranta-aho on kotoisin Pirkkalasta ja viettänyt teinivuosiaan Tampereella.
Helsingin käräjäoikeus tuomitsi huhtikuussa 2021 Ranta-ahon 11 vuoden vankeusrangaistukseen Katiska-vyyhdistä. Saman vuoden heinäkuussa Helsingin käräjäoikeus tuomitsi Ranta-aholle kahden vuoden vankeusrangaistuksen Katiska 2 -vyyhdistä. Syyttäjät olivat vaatineet Ranta-aholle kakkosvyyhdistä 13 vuoden vankeutta, mutta oikeuden mukaan ykkösvyyhdistä annettu 11 vuoden vankeusrangaistus esti tämän, sillä 13 vuotta on enimmäisrangaistus samaan aikaan tuomittavista eri rikoksista. Huhtikuussa 2023 annetulla päätöksellä Helsingin hovioikeus piti Ranta-ahon 11 vuoden tuomion ennallaan.
Kesäkuussa 2021 Ranta-ahoa alettiin epäillä satojen tuhansien eurojen veronkierrosta. Keskusrikospoliisi (KRP) tutkii juttua epäiltyinä törkeinä veropetoksina.
Niko Raunio

| Niko Raunio> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 19. toukokuuta 1987 (ikä 37)  Suomi
Salibandyn pelaaja
Lempinimi:  Nihu
Pelipaikka:  hyökkääjä
Seura:  Espoon Oilers
Pelinumero:  29
Pituus:  183
Paino:  68
| Urheilijan ura> Seurat |
| --- | --- | --- | --- |
| Vuodet | Seura | Ottelut (M+S=P) | Ottelut (M+S=P) |
| 2004-2010 2011- | SPV Oilers | 132 (28+23=51) 38 (15+14=29) | 132 (28+23=51) 38 (15+14=29) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Niko Raunio (s. 19. toukokuuta 1987) on suomalainen salibandyn pelaaja. Kaudella 2012–2013 hän edustaa Espoon Oilersia. Raunio on edustanut urallaan myös Seinäjoen Peliveljiä kuuden kauden ajan. Raunio aloitti pelaajauransa juniorina miesten V-divisioonassa Ylistaron Kilpa-Veljien riveissä, mistä hän siirtyi SPV:n juniorijoukkueisiin nousten myöhemmin liigaryhmään.
Niko Ruokosuo

Niko Ruokosuo (s. 19. lokakuuta 1961 Espoo) on kansainvälinen media-alan johtaja. Valmistuttuaan TKK:lta vuonna 1989 hän aloitti uransa Sanoma OY:ssa, mutta siirtyi jo 1991 kansainvälisiin tehtäviin, ensin vuoteen 1995 asti World Association of Newspapers and News Publishers (WAN-IFRA)n konsultiksi ja tutkimuspäälliköksi ja sieltä Los Angeles Timesiin eri johtotehtäviin 1995–2004. 2008 Ruokosuo palkattiin Saudi Arabian suurimman mediatalon operatiiviseksi johtajaksi, jonka jälkeen hän on toiminut kolmen eri media-alan startupin toimitusjohtajana. [lähde? ]
Niko Ruokosuo on ideoinut ja lanseerannut sanomalehtialan laajimman laatukilpailun, International Color Quality Clubin ja perustanut kaupunkilehtien myyntiorganisaation Kaupunkiplussan. Niko Ruokosuo on istunut WAN IFRAN Digital Media Awards kilpailun juryssa ja toiminut Kansanivälisen Standardiorganisaation (ISO) graafisen alan komiteassa. Ruokosuo on esiintynyt lukuisissa media-alan konfrensseissa Euroopassa, Aasiassa, Lähi-idässä ja Aasiassa. [lähde? ]
Namsosin lentoasema

| Namsosin lentoasema> Namsos lufthavn, Høknesøra |
| --- | --- |

IATA-koodi:  OSY
ICAO-koodi:  ENNM
Sijainti:  Namsos, Norja
Ylläpitäjä:  Avinor
Valmistumisvuosi:  1967
Korkeus:  2 m
Matkustajamäärä (2022):  37 656
Namsosin lentoasema (norj. Namsos lufthavn, Høknesøra) on Namsosin kunnassa Trøndelagin läänissä Norjassa sijaitseva lentoasema. Se avattiin vuonna 1967.
Onnettomuudet

Lokakuussa 1993 Widerøen Twin Otter -kone syöksyi maahan Overhallassa lähestyessään Namsosia ja kuusi henkeä menehtyi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Namsosin lentoasema Wikimedia Commonsissa
Naďa Konvalinková

Naďa Konvalinková Prahassa vuonna 2013
Naďa Konvalinková (s. 18. huhtikuuta 1951, Praha) on tšekkiläinen elokuva-, ääni- ja teatterinäyttelijä. Hänet on nähty muun muassa elokuvassa Adele ei ole vielä syönyt (1977).
Aiheesta muualla

Naďa Konvalinková Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Naďa Konvalinková Wikimedia Commonsissa
Niko Pyrhönen

Niko Johannes Pyrhönen (s. 1983) on suomalainen uskontotieteilijä. Hän on perehtynyt populismia ja salaliittoteorioita koskeviin aiheisiin.
Pyrhönen väitteli tohtoriksi Helsingin yliopiston sosiaalitieteiden laitokselta väitöskirjalla The True Colors of Finnish Welfare Nationalism, jossa hän tarkasteli maahanmuuttokritiikin nousua 2000-luvulla Suomessa. Vuosina 2016–2017 hän oli Siirtolaisuusinstituutin erikoistutkija. Pyrhönen aloitti työskentelyn uskontotieteen yliopistotutkijana Helsingin yliopistossa vuonna 2021. Hän on työskennellyt Uskonnon, median ja yhteiskunnan muutoksen tutkimuskeskittymässä vuodesta 2022 ja ollut CERENin (Centre for Research on Ethnic Relations and Nationalism) tutkijatohtori vuodesta 2023.
Pyrhönen oli yksi Etnisten suhteiden ja kansainvälisen muuttoliikkeen tutkimuksen keskus Etmun julkaiseman Ulos kammioista! -teoksen (2014) kirjoittajista. Pyrhönen on kommentoinut julkisuudessa muun muassa suomalaisia salaliittoteoreettisia yhteisöjä, äärioikeistolaista terrorismia ja väestönvaihtoretoriikkaa. Pyrhönen toimitti Ari-Elmeri Hyvösen kanssa teoksen Salaliittoteorioiden politiikat – Yhteiskuntatieteellisiä näkökulmia (Vastapaino, 2023).
Nisajoki

| Nisajoki |
| --- | --- |
Alkulähde:  Mustalampi
Laskupaikka:  Viipurinlahti
Maat:   Suomi,  Venäjä
Pituus:  21 km
Valuma-alue:  72 km²
Nisajoki (ven. Чулковка, Tšulkovka) on Suomenlahteen laskeva joki Venäjällä ja Suomessa. Joen vesistöalue sijaitsee pääosin Venäjällä Viipurin piirin alueella, mutta latvaosa ulottuu Suomessa Lappeenrannan kaupungin alueelle (entisen Ylämaan kunnan alueelle). Vesistö saa alkunsa Vilajoen ja Tervajoen vesistöjen väliin jäävältä alueelta Vilajoen vesistöön kuuluvan Pukalusjärven koillispuolelta. Vedet virtaavat täältä kaakkoon Suomen ja Venäjän rajalla sijaitsevaan Lapjärveen. Joen varrella Venäjän puolella on kuivatettu Nisajärvi. Vesistön venäjänpuoleinen osuus sijaitsee entisten Säkkijärven ja Vahvialan kuntien alueella. Joki laskee Viipurinlahteen Nisalahden kylän kohdalla.
Nelson de la Rosa

Nelson de la Rosa (6. syyskuuta 1968 – 22. lokakuuta 2006) oli dominikaanilainen lyhytkasvuinen näyttelijä. Hän oli 72 senttimetrin (joidenkin lähteiden mukaan vain 68 cm:n) mittainen.
De la Rosa aloitti elokuvanäyttelijänuransa Italiassa vuonna 1988 elokuvassa Quella villa in fondo al parco. 1990-luvulla hän nousi kuuluisuuteen esiintyessään venezuelalaisen Venevisionin televisio-ohjelmassa Sabado Sensacional sekä myöhemmin Don Franciscon Sábado Gigantessa ja muissa Univisionin ohjelmissa. Hän saavutti laajamittaista suosiota latinalaisen Amerikan maissa. Noina aikoina hän myös meni naimisiin ja sai pojan.
Vuonna 1996 de la Rosalla oli pieni rooli elokuvassa Tohtori Moreaun saari, missä hän esiintyi mm. yhdessä Marlon Brandon kanssa. Hänen on sanottu olleen inspiraation lähde Austin Powers -elokuvien Mini-Me-hahmolle [lähde? ].
Aiheesta muualla

Nelson de la Rosa Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Nelson S. Bond

| Nelson S>  Bond.Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 23. marraskuuta 1908 Scranton, Pennsylvania, Yhdysvallat
Kuollut: 4. marraskuuta 2006 Roanoke, Virginia
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Nelson Slade Bond (23. marraskuuta 1908 Scranton, Pennsylvania – 4. marraskuuta 2006 Roanoke, Virginia) oli yhdysvaltalainen tieteiskirjailija ja käsikirjoittaja. Bondin tuotanto koostui pääasiassa novelleista, joita julkaistiin lehdissä ja viihdelukemistoissa, mutta hän kirjoitti myös romaaneja ja lisäksi hänen novellejaan on julkaistu kokoelmina. Radiokäsikirjoituksia Bond kirjoitti noin 200 kappaletta.
Aiheesta muualla

Nelson S. Bond Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Mustat kaleerit

| Mustat kaleerit Jarno Sarjanen |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1985
 Julkaistu: 1985
 Tuottaja(t): Jyrki Hämäläinen ja Jarmo Jylhä
 Tyylilaji: Iskelmä
 Kesto: 43.22
 Levy-yhtiö: JP-Musiikki
Jarno Sarjasen muut julkaisut
| Country Aces 1983 | Mustat kaleerit 1985 | Keskikalja-cowboy 1988 |
Mustat kaleerit on suomalaismuusikko Jarno Sarjasen neljäs studioalbumi. Jyrki Hämäläisen ideasta syntynyt albumi sisältää merimieslauluteemaisia esityksiä. Albumi julkaistiin vuonna 1985 ja sen ovat tuottaneet Jyrki Hämäläinen ja Jarmo Jylhä.
Kappaleet

Mustat kaleerit – 3.46
Kitara ja meri – 2.31
Kuubalainen serenadi – 4.01
Vanhan merirosvon kapakassa – 2.26
Tiikerihai – 2.37
Neljäs mies – 3.34
Musta Rudolf – 3.02
Mary Ann – 3.04
Rosvo-Roope – 4.13
Purppurapurjeet – 3.48
Jambalaya – 2.42
Merimieskapakassa – 3.23
Varjele luoja – 1.39
Meren aalloilla – 2.30
Mustila

Mustila voi tarkoittaa seuraavia:
Mustila, kylä Kouvolan Elimäellä; tähän liittyvät
Arboretum Mustila
Mustilan kartano
Mustila, kylä Hämeenlinnan Hauholla
Mustila, kylä Mynämäellä
Mustila, entinen kylä Lempaalassa Inkerissä
Jouko Mustila (s. 1931), suomalainen kirjailija.
NSJAP

NSJAP eli Japanin kansallissosialistinen työväenpuolue on japanilainen puolue, joka perustaa aatteensa kansallissosialismiin.
Puolue perustettiin vuonna 1982 ja tunnetaan japaniksi nimellä  国家社会主義日本労働者党 Kokka Shakaishugi Nippon Rōdōsha-Tō tai saksaksi Nationalsozialistische Japanische Arbeiterpartei.
Se on mahdollisesti suoraa perua 1940-luvulla vaikuttaneesta kansallissosialistisesta Kokka Shakai Shugi Gakumei -järjestöstä. Aatteelliset juurensa ovat myös toisen maailmansodan tärkeimmissä japanilaisissa fasistisen aatteen ideologeissa, kuten Kita Ikki, Nakano Seigo, Sadao Araki ja Kodoha-puolue. NSJAP ylistää Japanin imperiumia ja sen liittolaisuutta natsi-Saksan kanssa.
Puolueohjelma

Puolue kannattaa korporatiivisen järjestelmän valtiota ja palaamista Shōgun-järjestelmään, joka johtajaperiaatteiltaan muistuttaa kansallissosialismia. Se ajaa antisemitismiä ja uskoo maailmanlaajuiseen juutalaiseen salaliittoon, joka muun muassa vapaamuuraritoiminnan avulla kontrolloi Japania. Puolue uskoo myös turanismiin, jonka ajatuksena on yhtenäisyys muiden turaanisesta juuresta haarautuvien ryhmien kesken (esimerkiksi suomalaiset, virolaiset ja unkarilaiset).
Puolue on ilmaissut tukensa muille aasialaisille valtioille kommunistista Kiinaa vastaan. ”Geopoliittinen suunnitelmamme Itä-Aasiaan vapauttamiseksi pohjautuu liittoumaan Mantšuriaan, Tiibetin, uiguurien, Taiwanin, Mongolian ja Japanin välillä”, ovat he ilmoittaneet.
Puolueohjelma > Revisionismi

Kuten uusnatsit lännessä kyseenalaistavat holokaustin, pitää NSJAP Nanjingin verilöylyä valheena.
Puolueohjelma > Vaikutus

Puolue on hyvin pieni tekijä Japanin poliittisessa mittakaavassa.
Aiheesta muualla

NSJAP:n kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Sivut NSJAP kautta (Arkistoitu – Internet Archive)
Paavo Yli-Vakkuri

Paavo Olavi Yli-Vakkuri (23. maaliskuuta 1914 Kauhajoki – 31. joulukuuta 2014 Helsinki) oli suomalainen metsänhoitotieteilijä ja professori.
Yli-Vakkuri toimi Helsingin yliopiston dosenttina vuosina 1956–1958, metsänhoitotieteen apulaisprofessorina vuosina 1958–1963 ja metsänhoitotieteen professorina vuosina 1963–1977.
Sotavankina

Yli-Vakkuri oli sotavankina Neuvostoliitossa 9. elokuuta 1941 – 25. joulukuuta 1944. Siitä ajasta on Kansallisarkistossa hänen muistelmansa, jotka perustuvat Tuula Saarisen syyskuun 2000 ja tammikuun 2001 välisenä aikana tekemiin haastatteluihin.
Yli-Vakkuri oli Neuvostoliiton sotavankina yhteensä 1 234 päivää. Hänet pidettiin useissa eri vankileireillä, joissa monet vangit kärsivät kovista olosuhteista ja moni menehtyi epäinhimillisiin oloihin. 27-vuotias Yli-Vakkuri joutui Neuvostoliiton sotavangiksi jatkosodan alkuvaiheessa 9. elokuuta 1941. Tuona päivänä hänet oli määrätty tehtävään, jossa hänen piti purkaa puhelinpylväslasteja Ruokolahdella. Yli-Vakkuri oli matkustanut Ruokolahdelle ystävänsä moottoripyöräkuski Teuvo Sepän kanssa, mutta matkalla he erehtyivät vahingossa päättymättömän rajan yli Neuvostoliiton alueelle. Heidät vangittiin Neuvostoliiton viranomaisten toimesta, ja heitä kohtasivat raadolliset kuulustelut, joiden aikana heitä uhkailtiin muun muassa kielen ja sukupuolielinten vahingoittamisella. Käkisalmelle kuljetuksen jälkeen heidät siirrettiin edelleen Leningradiin, ja sieltä heidät pakattiin ahtaisiin karjavaunuihin, joilla heidät kuljetettiin kohti vankileiriä. Monet vangit menehtyivät näissä epäinhimillisissä olosuhteissa vaunuihin ahdettuina, ja Yli-Vakkuri itse koki sairaalloisia hallusinaatioita saapuessaan leirille.
Sotavankina > Vankileirit

Ensimmäinen vankileiri, Temnikov, sijaitsi noin 500 kilometriä Moskovasta kaakkoon. Yli-Vakkuri siirrettiin jo marraskuussa 1941 seuraavalle leirille, joka sijaitsi Siperian Jelabugassa. Hänen ystävänsä Seppä puolestaan lähetettiin Kazakstaniin Karagandaan. Yli-Vakkuri kuvasi junamatkaa Jelabugaan erittäin ankaraksi kokemukseksi. Vankeja pidettiin niukan ruoan varassa, mutta pahin kärsimys oli äärimmäisen kylmä talvi, jolloin pakkasta oli jopa 56 astetta. Jelabugan vankileirillä vangit jaettiin neljään eri luokkaan heidän työkykynsä perusteella. Neljännen luokan vangeilla ei ollut käytännössä työkykyä, ja he saivat vähiten ruokaa kaikista vangeista. Tämä järjestelmä osoittaa leirin epäinhimillisen luonteen ja sen, kuinka vangit joutuivat kärsimään sekä fyysisesti että henkisesti leirillä ollessaan.
Heinäkuussa 1942 Yli-Vakkuri siirrettiin Jelabugasta Orankin vankileirille, joka sijaitsi lähellä nykyistä Nižni Novgorodia. Orankissa Yli-Vakkuria kohtasi ensimmäiseksi ongelma luteiden kanssa, jotka olivat vallanneet asuinhuoneet ja tehneet olosuhteista erittäin epämiellyttävät. Ravinnon puute oli Orankissa selkeästi havaittavissa, ja vangit yrittivät lievittää nälkäänsä muun muassa syömällä käärmeitä ja sammakoita. Orankin vankileirin olosuhteet olivat kauheat, ja niihin kuuluivat huono hygienia, jatkuva sairastaminen ja vartijoiden harjoittama julma alistaminen. Esimerkiksi vaatteet haisivat karmealta johtuen kuukausien ajan kertyneestä hiestä ja liasta, ja ne pysyivät suorana kuin itsestään. Nämä olivat ankeita olosuhteita, jotka tekivät vankien elämästä erityisen sietämättömän Orankin vankileirillä.
Yli-Vakkuri pääsi pois Orankista syyskuussa 1943, ja tämän jälkeen häntä siirrettiin useisiin eri leireihin. Kesällä 1944 hän sai elinikäisen vamman selkäänsä Krasnogorskin leirin pakkotöissä.
Lopulta Yli-Vakkuri palasi Suomeen yhdessä monien muiden suomalaisten kanssa joulukuussa 1944. Suomessa häntä hoidettiin hänen palattuaan Viikin ja Seinäjoen sotasairaaloissa. Vasta tammikuussa 1945 hän pääsi viimein vanhempiensa luokse Kauhajoelle.
Yli-Vakkurin vaiherikkaat kokemuksensa paljastuvat Ariela Säkkisen lokakuussa 2023 julkaistussa kirjassa Pahinta oli kylmyys – Paavo Yli-Vakkurin vuodet sotavankina Neuvostoliitossa. Kirja avaa yksityiskohtaisesti Yli-Vakkurin elämää ja kokemuksia Neuvostoliiton sotavankina.
Perhe-elämä

Yli-Vakkurin puoliso vuodesta 1946 oli lääketieteen lisensiaatti Saima Heikkilä (s. 1918); perheeseen syntyi neljä lasta.
Aiheesta muualla

Kuka kukin on 1978, s. 1131. Runeberg.org.
Metsä akatemiana: Paavo Yli-Vakkuri 75 vuotta. (Arkistoitu – Internet Archive) Silva Fennica nro 1/1990.
Suomalainen Paavo joutui vuosiksi vankileirille Neuvostoliitossa – muistiinpanot kertovat kidutuksesta, kylmästä ja kannibalismista mtvuutiset.fi
Mustilan kartano

Mustilan kartano on kartano Elimäellä, Kouvolassa. Kartano on yhtenä osana syntynyt Wreden suvulle 1608 myönnetystä Elimäen neljänneskunnan laajuisesta läänityksestä.
1900-luvun alulta lähtien siellä on ollut Arboretum Mustila.
1600-luvun lopulla Mustila kuului reduktiomiehelle, kreivi Fabian Kasperinpoika Wredelle. Vaikka hän oli vaihtanut muut Elimäen aluensa serkkunsa kanssa saaden Ruotsissa sijaitsevia tiloja, Mustila jäi vielä joksikin aikaa hänen perillisilleen. Mustilan omisti hänen eloonjäänyt tyttärensä, leskikreivitär Agneta Lillie. Tutkimatta on, johtuiko tilanne esimerkiksi sellaisesta että jo ennen vaihtokauppaa, kreivi Fabian olisi kerinnyt antaa Mustilan myötäjäisiksi tyttärelleen. Kreivitär Agnetan kuoleman jälkeen Mustila siirtyi muiden Elimäen vaihtokauppamaiden saajan pojalle, valtaneuvos Fabian Fabianinpoika Wredelle, jolla oli Elimäellä myös Peippolan ja Moision kartanot.
Tämän ainut poika ja perillinen, kenraali Fabian Kasimir Wrede myi kaikki kyseiset kartanot vuonna 1767 Loviisan pormestarille, kauppaneuvos Jaakko af Forsellesille, pystyäkseen itse keskittymään Ruotsissa omistetuille alueille. Tämän pojanpoika Pentti  af Forselles oli ensimmäinen, jolle Mustila oli pääomistus. Tämän lapsista kaikki muut kuolivat jälkeläisittä, joten 1900-luvun alussa Mustila siirtyi vanhimman tyttären Tigerstedt-sukuisille lapsille. Näistä vanhin poika osti muidenkin osuudet.
Elimäen Mustilan kartanon omistajaluettelo (mahdollisesti epätäydellinen) 1700-luvun alusta lukien:
kreivitär Agneta Lillie, syntyjään kreivitär Wrede
valtaneuvos, kenraalimajuri, paroni Fabian Fabianinpoika Wrede (edellisen pikkuserkku), holsteinilaisen puolueen merkittäviä henkilöitä Ruotsissa
vuoteen 1767 kenraali, paroni Fabian Kasimir Wrede (edellisen poika)
1767-1768 Loviisan pormestari, kauppaneuvos Jaakoppi Henrikinpoika Forsell, aateloituna af Forselles (omistajaksi oston kautta)
leskirouva  Johanna af Forselles (edellisen leski) lapsineen
sotaneuvos Jaakoppi af Forselles nuorempi (molempien edellä mainittujen vanhin poika)
Pentti  af Forselles (edellisen nuorempia poikia)
venäläinen upseeri  af Forselles (edellisen vanhin poika)
neiti af Forselles, 'ryökinä' (edellisen nuorin sisar)
vuoriyli-intendentti, valtioneuvos A.Tigerstedt (edellisten kahden sisarenpoika)
K.Tigerstedt (edellisen vanhin poika)
A ja P Tigerstedt (edellisen pojat)
Paul Lanneau

Paul Lanneau (22. heinäkuuta 1925 Anderlecht – 26. tammikuuta 2017) oli belgialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Mecheleniin (myöh. Mechelen-Bryssel) 24. heinäkuuta 1949 ja nimitettiin Mechelen-Brysselin vihkipiispaksi sekä Tusuroksen titulaaripiispaksi 14. helmikuuta 1982. Piispaksi vihkiminen seurasi 20. maaliskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Godfried Danneels, jota avustivat Emiel-Jozef De Smedt, Guillaume Marie van Zuylen, Jean Huard ja Paul Constant Schoenmaekers.
Lanneau jäi eläkkeelle 20. maaliskuuta 2002.
Niko Pirkola

| Niko Pirkola> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 7. syyskuuta 1989 (ikä 35) Raahe
Salibandyn pelaaja
Lempinimi:  Pirre, Pirkko
Pelipaikka:  maalivahti
Seura:  OLS
Pelinumero:  39
Pituus:  188 cm
Paino:  83 kg
| Urheilijan ura> Junioriseurat |
| --- | --- | --- | --- |
: RaaPo SBT, Merikoski SB
Seurat
| Vuodet | Seura | Ottelut (M+S=P) | Ottelut (M+S=P) |
|  | RaaPo SBT Merikoski SB |  |  |

Niko Pirkola (s. 7. syyskuuta 1989 Raahe) on suomalainen salibandyn maalivahti. Hän pelaa Oulun Luistinseurassa maalivahtina. Pirkolan tunnetuin ominaisuus on iso koko eli peittävyys. Ennen OLS:siin siirtymistä Pirkola pelasi raahelaisessa RaaPo SBT:ssä.
Aiheesta muualla

Pirkola OLS:n sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Pandora (täsmennyssivu)

Pandora tarkoittaa seuraavia:
Pandora, kreikkalainen taruhahmo, johon viittaa sanonta Pandoran lipas
Pandora, Internet-radio ja musiikkipalvelu
Pandora, ruotsalainen eurodanceartisti
55 Pandora, asteroidi
Pandora, Saturnuksen kuu.
Pandora, pelikonsoli
Pandora, tanskalainen pörssiyritys
Pandoravirus, virussuku
Pandora, DC Comicsin sarjakuvahahmo
Pandoran paperit, veroparatiiseja koskeva tietovuoto vuodelta 2021
HMS Pandora (1779), 24-tykkinen kuudennen luokan alus
HMS Pandora (1795), 14-tykkinen priki (aiemmin Ranskan laivaston Pandour)
HMS Pandora (1806), Cruizer-luokan 18-tykkinen prikisluuppi
HMS Pandora (1812), piti olla Cruizer-luokan 18-tykkinen prikisluuppi, nimettiin 1812 HMS Lynxiksi
HMS Pandora (1813), Cruizer-luokan 18-tykkinen prikisluuppi
HMS Pandora (1833), 3-tykkinen priki
HMS Pandora (1861), Philomel-luokan tykkivene
HMS Pandora (1889), panssarikansiristeilijä
HMS Pandora (1900), Pelorus-luokan panssarikansiristeilijä
HMS Pandora (1914), (ex -Seti) varastolaiva, 1924 HMS Dolphin
HMS Pandora (N42), (ex -HMS Python) P-luokan sukellusvene
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Pandora”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.