stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Baskervillen koira
Elokuvaversiot

Romaani on filmatisoitu parikymmentä kertaa, ensimmäisen kerran jo 1914 Saksassa. Tunnetuin lienee Sidney Lanfieldin amerikkalaisversio vuodelta 1939 (Sherlock Holmesin roolissa Basil Rathbone). Jeremy Brett näytteli Holmesia brittiläisessä televisioelokuvassa 1988.
Viittaukset muussa kulttuurissa

Baskervillen koirassa mainittu Grimpenin suo esiintyy myös Aku Ankka -piirtäjä Don Rosan tarinassa Ankantaan miljardööri. Kertomuksessa näyttäytyy myös Vaskervillen koira, joka esiintyi jo Carl Barksin Vaskervillen koira -tarinassa, ja joka pelotti aikoinaan MacAnkan klaanin mailtaan. Viittauksella Baskervillen koiraan on tärkeä osa sarjakuvakertomuksessa Haahkanummen aavekoira Aku Ankan taskukirjan 252..
Ranskalainen kirjallisuuden professori ja psykoanalyytikko Pierre Bayard on kirjoittanut kirjan L'affaire du Chien des Baskerville (engl. Sherlock Holmes Was Wrong: Reopening the Case of the Hound of the Baskervilles), jossa hän pyrkii osoittamaan, että Sherlock Holmes erehtyi usein päättelyissään ja Baskervillen koirassa Holmes tunnisti väärin sekä murhaajan että murhan uhrin.
Juonikuvaus

Baskervillen koira sijoittuu pienessä dartmoorilaisessa kylässä sijaitsevaan Baskerville Hall -nimisen kartanoon sekä sitä ympäröiville nummille. Holmesin apulainen ja ystävä tohtori Watson toimii romaanin minä-kertojana.
Romaanin alussa tohtori Mortimer, joka on Baskervillen suvun hyvä ystävä, saapuu tapaamaan Sherlock Holmesia tämän asuntoon Baker Street 221 B:hen. Hän uskoo, että Baskerville Hallin vastikään kuollut isäntä, Sir Charles Baskerville, murhattiin. Taustaksi Mortimer kertoo Holmesille Baskervillen suvun kirouksesta, joka sai alkunsa suvun esi-isiin kuuluvan Hugo Baskervillen kuolemasta. Tuolloin valtava paholaismainen koira tappoi hänet Dartmoorin nummilla. Siitä pitäen kyläläiset ovat vältelleet menemästä nummelle, sillä hirviökoiran uskotaan yhä asuvan siellä.
Mortimer epäilee koiran nyt yllättäneen Sir Charlesin kartanonsa pihassa, minkä seurauksena heikkosydäminen isäntä sai sydänkohtauksen ja kuoli. Teoriaa vahvistavat ruumiin läheltä löydetyt valtavan koiran jäljet. Onko kyseessä yliluonnollinen tapaus vai harkittu murha? Holmes päättää lähettää Watsonin Baskerville Halliin suojelemaan kartanon perinyttä Sir Henry Baskervillea, sillä salapoliisi itse ehtii muitten työkiireittensä vuoksi matkustamaan Dartmooriin vasta myöhemmin. Watson pitää Holmesin ajan tasalla postittamalla tälle raporttejaan paikan päältä.
Dartmoorissa Watson tutustuu kartanon asukkaisiin, muun muassa hyönteistutkija Stapletoniin ja palvelusväkenä toimiviin herra ja rouva Barrymoreen, sekä kylän asukkaisiin. Hän saa myös todisteita hirviökoiran olemassaolosta:
»Matala, pitkä, valittava ääni kiiri yli nummen. Se täytti koko ilman, mutta oli mahdotonta sanoa mistä se tuli. Alussa se oli kuin kumeaa murinaa, mutta se paisui villiksi karjunnaksi; sitten se vaimeni jälleen, ja vähitellen surullinen, väreilevä ulina hiljeni ja sammui.» 
(Arthur Conan Doyle, Baskervillen koira.)
Ennen kuin Holmes ratkaisee koko arvoituksen, tapahtuu uusia murhayrityksiä ja selviää salattuja sukulaisuussuhteita. Ratkaisu huipentuu takaa-ajoon nummella.
Suomennokset > Suomennosten historia

Baskervillen koira ilmestyi vuonna 1904 sekä A. A. Fabritiuksen että salanimi Aatami H:n suomentamana. Käännöksistä jälkimmäinen julkaistiin samana vuonna myös nimellä Kamala öinen kummitus.
Kahdesta suomennoksesta WSOY otti käyttöönsä Fabritiuksen version, josta se julkaisi yhä uusia ja ajan saatossa jonkin verran korjailtuja painoksia – tuorein painos on vuodelta 2001. Nähtävästi suomentaja ei käyttänyt vuonna 1904 käännöstyönsä pohjana englanninkielistä alkuperäistekstiä vaan sen 1902 ilmestynyttä ruotsinnosta Hund.
Kaksi tuoreinta suomennosta ovat Otavan kustantamia. Vuonna 2001 ilmestyi Juhani Lindholmin suomentama alle satasivuinen lyhennetty laitos ja lopulta vuonna 2008 Jaakko Kankaanpään täysimittainen suomennos.
Suomennokset > Suomennosversiot

Luettelo suomennoksista:
1904: Baskervillen koira. Suomentanut Aatami H., Helsinki: J. H. Rosenqvist. Ilmestyi 14 vihkossa
1904: Kamala öinen kummitus. Suomennos. Waasa: Pohjalaisen Kirjapaino Osakeyhtiö.
1904: Baskervillen koira. Sherlock Holmes'in Seikkailut III. Suomennos [= A. A. Fabritius]. Helsinki: Yrjö Weilin. Ilmestyi alun perin vihkoina. Sisältää myös novellit Merisopimus (The Adventure of the Naval Treaty) ja Viimmeinen tehtävä (The Adventure of the Final Problem).
1907: Baskervillen koira. Suomentanut A. A. Fabritius. Helsinki: Yrjö Weilin. Ilmestyi vihkoina: Kevyttä lukemista numerot 46-53.
1919: Baskervillen koira. Suomennos. Kustannusosakeyhtiö Kirja, Kuopio. Kirjassa merkintä 2. tarkistettu painos. Sisältää myös novellin Merisopimus (The Adventure of the Naval Treaty)
1931: Baskervillen koira . Suomennos. Porvoo: WSOY. Kirjassa merkintä 3. painos. Sisältää myös novellin Merisopimus (The Adventure of the Naval Treaty )
4. p. 1957 Punainen sulka -sarjan #1. Lisäpainokset: 5. p. 1959, 6. p. 1961, 7. p. 1966, 8. p. 1969, 9. p. 1972 ISBN 951-0-00324-7
10. p. 1981 Koulun peruskirjasto -sarjan #22 ISBN 951-0-10741-7. Lisäpainokset: 11. p. 1983
12. korjattu p. 2000 Laatukirjasto-sarjassa ISBN 951-0-24122-9. Lisäpainos: 13. p. 2001
1981: Baskervillen koira. Uudistettu suomennos. Tampere: Viihdeviikarit.
1993: Punaisten kirjainten arvoitus; Baskervillen koira.  ((A study in scarlet, 1887; The hound of the Baskervilles.) Suomennos: Outi Pickering. Kuvitus: Greg Spalenka. G. K. Chestertonin jälkisanojen suomennos: Anna-Maija Viitanen. Maailman parhaat kertojat)  Helsinki:  Valitut Palat, 1993.  ISBN 951-9059-75-X
2001: Baskervillen koira. Suomentanut Juhani Lindholm. Lyhennetty laitos. Otava, Helsinki ISBN 951-1-17413-4
2008: Baskervillen koira.  (Suomennos ja jälkisanat: Jaakko Kankaanpää. Keskiyön kirjasto 7)  Helsinki:  Otava, 2008.  ISBN 978-951-1-22851-6
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Baskervillen koira Wikimedia Commonsissa
Hannu Niklander: Oopperoita, joita en ole säveltänyt. Kuinka saa sanoa. Robustos 2016.
Hannu Poutiainen: ”Yksinkertaista, rakas Sherlock Holmes”. Arvostelu. Karjalainen.fi[vanhentunut linkki].
Baskervillen koira Gutenbergissä
Victoria Benedictsson

| Victoria Benedictsson |
| --- | --- |
 Victoria Benedictsson
Henkilötiedot
Syntynyt: 6. maaliskuuta 1850 Domme, Ruotsi
Kuollut: 22. heinäkuuta 1888 (38 vuotta) Kööpenhamina, Tanska
Kansalaisuus:  Ruotsi
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Salanimi: Ernst Ahlgren
Äidinkieli: ruotsi
Tuotannon kieli: ruotsi
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Victoria Benedictsson (syntyjään Victoria Maria Bruzelius, 6. maaliskuuta 1850 Domme, Ruotsi – 22. heinäkuuta 1888 Kööpenhamina, Tanska) oli ruotsalainen kirjailija. Hän käytti kirjailijanimeä Ernst Ahlgren.
Benedictsson vietti lapsuutensa skoonelaisella maaseudulla Dommen kylässä. Hän debytoi vuonna 1884 teoksella Från Skåne. Hän avioitui 21-vuotiaana 49-vuotiaan hörbylaisen leskimiehen, postimestari Kristian Benedictssonin, kanssa. Avioliitto oli onneton, ja Benedictssonilla oli vuosina 1886–1888 rakkaussuhde tanskalaisen kirjallisuuskriitikon Georg Brandesin kanssa. Onnettoman rakkauselämän on usein katsottu ajaneen häntä kohti itsemurhaa, mutta hän oli tyytymätön myös epävarmaan asemaansa kirjailijana. Nykyisin hänen katsotaan teoksillaan, joihin hän oli usein saanut aiheet Skånesta, olleen August Strindbergin tavoin synnyttämässä realistista virtausta Ruotsin kaunokirjallisuuteen. Häntä pidetään myös varhaisena feministinä. Hän teki itsemurhan hotellihuoneessaan Kööpenhaminassa.
Suomennetut teokset

Marianne-rouva: romaani (Fru Marianne), suom. Auk. Dahlberg. Bergbom, 1890.
Kertomuksia (Berättelser och utkast), suom. Maria Tarasov. Otava, 1893.
Telefoonissa: yksinäytöksinen kuvaus (I telefon), U. W. Telén ja K., 1898.
Äiti: kertomus (Modern), suom. Karin Lyytikäinen. Edlund, 1899.
Rahaa: romaani (Pengar), suom. Salme Setälä. Otava, 1916
Säästöhäät, antologiassa Huumoria ympäri maailman, toim. Jarl Hellemann, useita suomentajia, Helsinki: Tammi 1962 – 3. p Helsinki: Tammi 1974 Sarja: Kurki-kirja ISBN 951-30-3007-5
Antologiassa Väriä ja viivoja, suom. Yrjö Sirola, Tampere: Isak Julin 1912. Sarja: Neljänkymmenen pennin kirjasto, n:o 3
Kansanystävä
Tutkimusmatkalla
Joulu
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Victoria Benedictsson Wikimedia Commonsissa
Victoria Benedictssonin lyhyt elämäkerta. Columbia.edu.
Victoria Lives!. Columbia University conference 2000. Web Archive 2007.
Vapaasti ladattavia Ernst Ahlgrenin (Victoria Benedictsson) e-kirjoja Projekti Lönnrotilta sekä Project Gutenbergilta
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Taiteenala:  FID  KulturNav 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  IdRef
Baskervillen koira (vuoden 1959 elokuva)

| Baskervillen koira> The Hound of the Baskervilles |
| --- | --- |
 Elokuvan teatterilevitykseen tehty elokuvajuliste
Ohjaaja:  Terence Fisher
Käsikirjoittaja:  Peter Bryan
Perustuu:  Arthur Conan Doylen romaaniin Baskervillen koira
Tuottaja:  Michael Carreras Anthony Hinds Anthony Nelson Keys Kenneth Hyman
Säveltäjä:  James Bernard
Kuvaaja:  Jack Asher
Pääosat:  Peter Cushing André Morell Christopher Lee
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdistynyt kuningaskunta
Tuotantoyhtiö:  Hammer Film Productions
Levittäjä:  United Artists Netflix
Ensi-ilta:   4. toukokuuta 1959
Kesto:  87 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti, espanja
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Baskervillen koira (engl. The Hound of the Baskervilles) on Terence Fisherin ohjaama ja Hammer Film Productionsin tuottama brittiläinen rikos- ja goottikauhuelokuva vuodelta 1959. Elokuva perustuu Sir Arthur Conan Doylen samannimiseen romaaniin, jonka pohjalta Peter Bryan laati käsikirjoituksen. Pääosissa ovat Peter Cushing Sherlock Holmesina, André Morell tohtori Watsonina ja Christopher Lee Sir Henry Baskervillenä.
Baskervillen koira on Doylen Baskervillen koira -romaanin ensimmäinen värillisenä kuvattu elokuvasovitus. Se on yksi Hammer Film Productionsin historian ylistetyimpiä elokuvia.
Juoni

Kun 1700-luvulla eläneen julman tilanherran Sir Hugo Baskervillen (David Oxley) kaappaama tyttö (Judi Moyens) karkaa juopottelevaa retkulaumaa, tulee Baskerville hulluksi vihasta, laskee koirat irti ja ratsastaa vimmoissaan saaliinsa perään. Hän ei palaa retkeltä, vaan kuolee nummella salaperäisen koiran raatelemana, mistä alkaen Baskervillen suku on kirottu. Sir Hugon jälkeläisen Sir Charles Baskervillen kuoltua myös nummella tohtori Mortimer (Francis de Wolff) ottaa yhteyttä salapoliisi Sherlock Holmesiin (Peter Cushing), jonka on suojeltava Etelä-Afrikasta saapuvaa Baskervillen omaisuuden perijää Sir Henry Baskervillea (Christopher Lee). Holmes ja tohtori Watson (André Morell) syöksyvät jutun keskelle Dartmoorin nummimaisemaan, kun Sir Henryyn kohdistunut murhayritys osoittaa Holmesin olevan oikeassa.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Peter Cushing  | … |  Sherlock Holmes   |
|  André Morell  | … |  tohtori Watson   |
|  Christopher Lee  | … |  Sir Henry Baskerville   |
|  Marla Landi  | … |  Cecile Stapleton   |
|  David Oxley  | … |  Sir Hugo Baskerville   |
|  Francis de Wolff  | … |  tohtori Richard Mortimer   |
|  Miles Malleson  | … |  piispa Frankland   |
|  Ewen Solon  | … |  Stapleton   |
|  John Le Mesurier  | … |  herra Barrymore   |
|  Helen Goss  | … |  rouva Barrymore   |
|  Sam Kydd  | … |  Perkins   |
|  Michael Hawkins  | … |  lordi Caphill   |
Tuotanto

Baskervillen koiran kuvaukset alkoivat 8. syyskuuta 1958. Elokuvaa kuvattiin Berkshiren Oakley Greenissä sijaitsevilla Bray Studiosilla ja Surreyssä. Kuvaukset kestivät lokakuuhun 1958 asti.
Elokuvan tarantella-kohtauksessa paniikki Christopher Leen kasvoilla ei ole näyttelemistä, sillä Lee kärsi sairaalloisesta hämähäkkipelosta.
Sherlock Holmesin ominaisuuksiin kuuluu piipun poltto, mutta Peter Cushing ei pitänyt piipun mausta. Cushing piti piipun maun poistoon aina maitolasia käden ulottuvilla.
Elokuvaa varten käytettiin oikeaa, Colonel-nimistä koiraa.
Muutokset romaanista

Elokuvassa useat juonen yksityiskohdat poikkeavat romaanista, muun muassa:
Romaanissa Sir Henry saapuu Torontosta; elokuvassa hän saapuu Johannesburgista.
Romaanissa Sir Henry ei kärsi pienestä sydän- ja verisuonitaudista.
Romaanissa neiti Stapleton jää henkiin, mutta elokuvassa hän hukkuu Grimpenin suohon.
Romaanissa koira on tehty näyttämään ”demoniselta” käyttämällä fosforimaalia, mutta elokuvassa se toteutettiin maskilla.
Romaanissa ei ole Sir Henryn murhayritystä hotellissa.
Romaanissa piispa ja Frankland ovat kaksi erillistä hahmoa.
Julkaisu ja vastaanotto

Baskervillen koira sai ensi-iltansa kotimaassaan Isossa-Britanniassa 4. toukokuuta 1959. Suomessa elokuvan ensi-ilta oli 15. toukokuuta  ja Yhdysvalloissa 3. heinäkuuta. Elokuva pääsi myös teatterilevitykseen Tanskaan 9. marraskuuta, Länsi-Saksaan 27. marraskuuta, Ranskaan 23. joulukuuta, Meksikoon 24. joulukuuta, Espanjaan 7. marraskuuta 1960, Portugaliin 18. toukokuuta 1961 ja Itä-Saksaan 10. heinäkuuta 1964. United Artists toimi elokuvan levittäjänä Yhdysvalloissa ja Isossa-Britanniassa.
Peter Cushingin tulkitsema Holmes sai elokuvan ilmestymisen aikaan osakseen sekalaisia arvosteluja. Films and Filming kutsui häntä muun muassa ”vallattomaksi ja ärhäkäksi Holmesiksi”. The New York Herald Tribune sen sijaan totesi ”Peter Cushing on voimakas ja innokas Sherlock Holmes”. André Morellia on ylistetty tohtori Watsonin hahmon tarkasta tulkinnasta, joka vastaa itse kirjailija Arthur Conan Doylen kuvausta hahmosta.
Baskervillen koira on myöhemmin saanut paremman vastaanoton, ja sillä on yhteentoista arvosteluun perustuva ”tuore”-arvosana Rotten Tomatoes -sivustolla. Time Outin kriitikko kirjoitti elokuvan olevan ”paras koskaan tehty Sherlock Holmes -elokuva ja yksi Hammerin hienoimmista elokuvista”.
DVD-julkaisu

Metro-Goldwyn-Mayer on julkaissut Baskervillen koiran DVD:lle vuosina 2002 ja 2003.
Aiheesta muualla

Baskervillen koira Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Baskervillen koira Elonet.
Baskervillen koira AllMoviessa. (englanniksi)
Bell X-2

| X-2 |
| --- | --- |
 X-2 kuljetusalustallaan
Tyyppi:  koelentokone
Alkuperämaa:   Yhdysvallat
Valmistaja:  Bell Aircraft Corporation
Suunnittelija:  Robert J. Woods
Ensilento:  18. marraskuuta 1955
Valmistusmäärä:  2 
Kehitetty mallista:  Bell X-1
Bell X-2 (46-674) ja sen B-50-laukaisukone.
Bell X-2 Starbuster oli yhdysvaltalainen koelentokone, joka rakennettiin äänennopeuden ylittämiseksi 2–3-kertaisena. Se oli toinen X-koekonesarjasta ja tyyppiä rakennettiin kaksi kappaletta.
Koneiden materiaalina käytettiin ruostumatonta terästä ja kupari-nikkeliseosta, ja niiden moottorina oli Curtiss-Wright XLR25 -rakettimoottori, joka tuotti 11–67 kN työntövoiman.
X-2 laukaistiin muunnetusta Boeing B-50 Superfortress -pommikoneesta, ja ensimmäisen moottorittoman liitolennon sillä teki Bellin koelentäjä Jean L. ”Skip” Ziegler Edwardsin lentotukikohdassa 27. kesäkuuta 1952. Ziegler kuoli B-50-koneeseen kiinnitetyn X-2:n räjähtäessä kesken lennon 12. toukokuuta 1953.
Everstiluutnantti Frank K. ”Pete” Everest suoritti ensimmäisen rakettimoottoria käyttäneen lennon toisella X-2:lla 18. marraskuuta 1955, ja yhdeksännellä lennollaan seuraavan vuoden heinäkuun lopussa hän teki nopeuden uuden maailmanennätyksen Mach 2.87 (3 050 km/h).
Kapteenit Iven C. Kincheloe Jr. ja Milburn G. ”Mel” Apt jatkoivat X-2:lla lentämistä. 7. syyskuuta 1956 Kincheloesta tuli ensimmäinen pilotti, joka oli ylittänyt 100 000 jalan korkeuden (30 500 m), kun hän lensi 38 466 metrin korkeuteen. 20 päivää myöhemmin, 27. syyskuuta, Mel Apt rikkoi koneella ensimmäisenä kolmen Machin nopeuden: hän lensi nopeudella Mach 3.2 (3 370 km/h) 19 960 metrin korkeudessa, tosin hän kuoli lopulta samalla lennolla menetettyään koneen hallinnan.
Lento-ohjelma

X-2-koneet lensivät yhteensä 20 lentoa (27. kesäkuuta 1952 – 27. syyskuuta 1956).
46-674: seitsemän liitolentoa, kymmenen moottoroitua lentoa
46-675: kolme liitolentoa
Tekniset tiedot

Lähde: lähde?
Yleiset ominaisuudet
Miehistö: 1
Pituus: &&&&&&&&&&&&&011.050000011,5 m
Kärkiväli: &&&&&&&&&&&&&&09.08000009,8 m
Korkeus: &&&&&&&&&&&&&&03.06000003,6 m
Tyhjäpaino: &&&&&&&&&&&05600.&&&&005 600 kg
Suurin lentoonlähtöpaino: &&&&&&&&&&011300.&&&&0011 300 kg
Voimalaite: &&&&&&&&&&&&&&01.&&&&001 × Curtiss-Wright XLR25 -rakettimoottori; &&&&&&&&&&&&&067.&&&&0067 kN
Suoritusarvot
Suurin nopeus: &&&&&&&&&&&03370.&&&&003 370 km/h (Mach &&&&&&&&&&&&&&03.01960003,196)
Lakikorkeus: &&&&&&&&&&038466.&&&&0038 466 m
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
American X-Vehicles: An Inventory X-1 to X-50, SP-2000-4531 - June 2003; NASA online PDF Monograph (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
NASA Bell X-2 Starbuster Fact Sheet (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Bell X-2 DVD (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Jacinto Benavente

| Jacinto Benavente |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 12. elokuuta 1866 Madrid
Kuollut: 14. heinäkuuta 1954 (87 vuotta) Madrid
Kirjailija
Palkinnot
  Nobelin kirjallisuuspalkinto 1922 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Jacinto Benavente y Martínez (12. elokuuta 1866 Madrid – 14. heinäkuuta 1954 Madrid) oli espanjalainen kirjailija. Hänelle myönnettiin Nobelin kirjallisuuspalkinto vuonna 1922. Hän kirjoitti yli 150 näytelmää, draamoja ja komedioita. Hän uudisti Espanjan näytelmäkirjallisuutta hylkäämällä melodraaman ja tuomalla teoksissaan esiin yhteiskuntakritiikkiä ja kuvauksia kansan elämästä. Näytelmien aiheet olivat hyvin vaihtelevia. Kuuluisin näytelmä Veijareita (Los intereses creados) perustuu italialaiseen commedia dell'arteen, kun taas Espanjassa ja Yhdysvalloissa suosittu La malquerida on insestistä kertova maalaistragedia.
Elokuvat Rakkautta tai vihaa (1921) ja Kiellettyä rakkautta (1949) perustuvat Benaventen teokseen La Malquerida.
Suomennettuja teoksia

Veijareita: kaksinäytöksinen näytelmä (Los intereres creados, 1907), antologiassa: Nobel-kirjailijat: maailmankirjallisuuden mestarit. 2, Helsinki: Otava: Valitut palat 1977 ISBN 951-1-04345-5
Väärä rakkaus (katkelma, La malquerida, 1913), antologiassa: Espanjan ja Portugalin kirjallisuuden kultainen kirja, toim. Tyyni Tuulio, WSOY 1954
Yhteisedun ritarit, näytelmä
Syksyn ruusut (Rosas de verano, 1905)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jacinto Benavente Wikimedia Commonsissa
| n k Nobelin kirjallisuuspalkinnon saajat |
| --- | --- |
1901–1925:  1901: Prudhomme  1902: Mommsen  1903: Bjørnson  1904: F. Mistral / Echegaray  1905: Sienkiewicz  1906: Carducci  1907: Kipling  1908: Eucken  1909: Lagerlöf  1910: Heyse  1911: Maeterlinck  1912: Hauptmann  1913: Tagore  1914: Ei jaettu  1915: Rolland  1916: Heidenstam  1917: Gjellerup / Pontoppidan  1918: Ei jaettu  1919: Spitteler  1920: Hamsun  1921: France  1922: Benavente  1923: Yeats  1924: Reymont  1925: Shaw 
1926–1950:  1926: Deledda  1927: Bergson  1928: Undset  1929: Mann  1930: Lewis  1931: Karlfeldt  1932: Galsworthy  1933: Bunin  1934: Pirandello  1935: Ei jaettu  1936: O’Neill  1937: Martin du Gard  1938: Buck  1939: Sillanpää  1940–1943: Ei jaettu  1944: Jensen  1945: G. Mistral  1946: Hesse  1947: Gide  1948: Eliot  1949: Faulkner  1950: Russell 
1951–1975:  1951: Lagerkvist  1952: Mauriac  1953: Churchill  1954: Hemingway  1955: Laxness  1956: Jiménez  1957: Camus  1958: Pasternak  1959: Quasimodo  1960: Perse  1961: Andrić  1962: Steinbeck  1963: Seferis  1964: Sartre  1965: Šolohov  1966: Agnon / Sachs  1967: Asturias  1968: Kawabata  1969: Beckett  1970: Solženitsyn  1971: Neruda  1972: Böll  1973: White  1974: Johnson / Martinson  1975: Montale 
1976–2000:  1976: Bellow  1977: Aleixandre  1978: Singer  1979: Elytis  1980: Miłosz  1981: Canetti  1982: García Márquez  1983: Golding  1984: Seifert  1985: Simon  1986: Soyinka  1987: Brodsky  1988: Mahfouz  1989: Cela  1990: Paz  1991: Gordimer  1992: Walcott  1993: Morrison  1994: Ōe  1995: Heaney  1996: Szymborska  1997: Fo  1998: Saramago  1999: Grass  2000: Gao 
2001–:  2001: Naipaul  2002: Kertész  2003: Coetzee  2004: Jelinek  2005: Pinter  2006: Pamuk  2007: Lessing  2008: Le Clézio  2009: Müller  2010: Vargas  2011: Tranströmer  2012: Mo Yan  2013: Munro  2014: Modiano  2015: Aleksijevitš  2016: Dylan  2017: Ishiguro  2018: Tokarczuk  2019: Handke  2020: Glück  2021: Gurnah  2022: Ernaux  2023: Fosse  2024: Kang 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Katalonia  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Alankomaat  Puola  Portugali  Venäjä 2  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Luis Suárez

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
 Luis Suárez vuonna 2020.
Henkilötiedot
Koko nimi: Luis Alberto Suárez Díaz
Syntymäaika: 24. tammikuuta 1987 (ikä 38)
Syntymäpaikka: Salto, Uruguay
Pelipaikka: hyökkääjä
Pituus: 182 cm
Lempinimi: El Pistolero
Seura
Seura: Inter Miami
Pelinumero: 9
Junioriseurat
2001–2005: Nacional
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2005–2006 | Nacional | 27 | (10) |
| 2006–2007 | Groningen | 29 | (10) |
| 2007–2011 | Ajax | 110 | (81) |
| 2011–2014 | Liverpool | 110 | (69) |
| 2014–2020 | Barcelona | 191 | (147) |
| 2020–2022 | Atlético Madrid | 67 | (32) |
| 2022 | Nacional | 14 | (8) |
| 2023–2024 | Grêmio | 45 | (24) |
| 2024– | Inter Miami | 29 | (21) |
Maajoukkue
| 2006–2007 | Uruguay U20 | 4 | (2) |
| 2012 | Uruguay U23 | 5 | (3) |
| 2007–2024 | Uruguay | 143 | (69) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 4. marraskuuta 2024.
Luis Alberto Suárez Díaz (s. 24. tammikuuta 1987 Salto, Uruguay) on uruguaylainen jalkapalloilija, joka pelaa hyökkääjänä tai oikeana laitalinkkinä. Hän edustaa Major League Soccerissa pelaavaa Inter Miamia. Hän edusti Uruguayn maajoukkuetta vuodet 2007–2024 ja on kaikkien aikojen eniten maaleja tehnyt uruguaylainen. Suárez tunnetaan lempinimellä El Pistolero (suom. revolverisankari).
Suárez pelasi vuoteen 2006 asti uruguaylaisessa Nacionalissa. Hän siirtyi 19-vuotiaana vuonna 2006 hollantilaiseen Groningeniin, josta hän jatkoi vuonna 2007 Ajaxiin. Suárez muodosti seurassa tehokkaan kärkikaksikon aluksi Klaas-Jan Huntelaarin ja myöhemmin Marko Pantelićin ja Mounir El Hamdaouin kanssa. Hänet nimitettiin Ajaxin kapteeniksi vuonna 2009. Suárez erosi Ajaxista ja siirtyi tammikuussa 2011 Liverpooliin 26,5 miljoonan euron siirtosummalla. Suárez nimettiin Alankomaiden vuoden jalkapalloilijaksi vuonna 2010 hänen voitettuaan sarjan maalipörssin 35 liigaosumallaan.
Suárez edusti Uruguayta vuoden 2010 MM-kilpailuissa, joissa hän teki kolme maalia. Vuoden 2011 Copa Américassa Suárez teki neljä maalia ja hänet valittiin turnauksen parhaaksi pelaajaksi, kun Uruguay voitti turnauksen.
Brasilian MM-kilpailuissa 2014 Suárez puri alkulohkon viimeisessä ottelussa vastapelaajaa Giorgio Chielliniä olkapäähän ja sai Fifalta yhdeksän maajoukkueottelun pelikiellon, neljän kuukauden kiellon kaikesta jalkapallotoiminnasta sekä 100 000 Sveitsin frangin (82 000 euroa) sakon.