stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
The Beach Boys

| The Beach Boys |
| --- | --- |

 The Beach Boysin alkuperäinen kokoonpano vuonna 1965. Vasemmalta oikealle: Al Jardine, Mike Love, Dennis Wilson, Brian Wilson ja Carl Wilson.
Tiedot
Toiminnassa:  1961–
Tyylilaji:  sunshine pop, surf pop, rock and roll, poprock, psykedeelinen rock
Kotipaikka:  Hawthorne, Kalifornia, Yhdysvallat
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Brian Wilson   Mike Love   Al Jardine   Bruce Johnston  
Entiset jäsenet:  Carl Wilson   Dennis Wilson   Blondie Chaplin   Ricky Fataar   David Marks  
Levy-yhtiö:  Capitol, Brother, Reprise, Caribou
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
The Beach Boys on yhdysvaltalainen pop- ja rockyhtye, joka perustettiin vuonna 1961. Se tuli ensimmäisinä vuosinaan tunnetuksi moniäänisistä lauluharmonioistaan sekä surf pop -genren suurimpana nimenä. 1960-luvun puolivälissä yhtye kehittyi nopeasti yhdeksi vaikutusvaltaisimmista popmusiikin uudistajista. Vuonna 1966 julkaistu Pet Sounds -levy sekä single ”Good Vibrations” mielletään usein kevyen musiikin keskeisimpiin teoksiin. The Beach Boys oli 1960-luvulla ainoa amerikkalainen yhtye, joka kykeni kilpailemaan suosiosta The Beatlesin kanssa.
The Beach Boysin klassiseen kokoonpanoon kuuluivat Wilsonin veljekset Brian (basso, kosketinsoittimet, laulu), Carl (kitara, laulu) ja Dennis (rummut, laulu), heidän serkkunsa Mike Love (laulu, saksofoni), ystävänsä Al Jardine (kitara, laulu) sekä vuonna 1965 yhtyeeseen liittynyt pitkäaikainen jäsen Bruce Johnston (kosketinsoittimet, basso, laulu). Yhtyeen tyylissä ja kokoonpanossa on tapahtunut vuosien saatossa monia muutoksia. The Beach Boysia ovat koetelleet Brian Wilsonin mielenterveys- ja huumeongelmat, Dennis Wilsonin ja Carl Wilsonin kuolemat sekä oikeusriidat jäljelle jääneiden jäsenten välillä.
Yhtyeen tunnetuimpia kappaleita ovat ”Good Vibrationsin” lisäksi ”I Get Around”, ”God Only Knows”, ”Wouldn’t It Be Nice”, ”Sloop John B”, ”Don’t Worry Baby”, "Surfin’ USA" ja ”California Girls”.
Historia > Varhaiset vuodet

Brian Wilson perusti Beach Boysin vuonna 1961 veljiensä Carl Wilsonin ja Dennis Wilsonin, serkkunsa Mike Loven ja ystävänsä Al Jardinen kanssa. Vuosina 1962–1963 Al Jardinea tuurasi kitarassa David Marks. Ensimmäisestä singlestä, ”Surfin” saakka moniääniset lauluvokaalit olivat aina keskeinen osa Beach Boysin soundia. Brian Wilson toimi alusta alkaen musiikillisena johtajana, säveltäjänä, sovittajana ja pian myös tuottajana.
Beach Boysien varhainen laulumateriaali keskittyi sanoituksiltaan Kalifornian nuorison elämäntyyliin: hauskanpitoon (”Fun, Fun, Fun”) autoihin (”Little Deuce Coupe”) ja tietenkin surffaukseen (”Surfin’”, ”Surfin’ Safari”, ”Surfin USA” ja monet muut). Tosiasiassa Dennis Wilson oli yhtyeen ainoa jäsen, joka surffasi. Beach Boys nousi surf pop -genren kansainvälisesti tunnetuimmaksi nimeksi. Alkuaikojen läpimurtohitti oli vuoden 1964 kappale ”I Get Around”, yhtyeen ensimmäinen listaykkönen.
Vuonna 1965 Beach Boys julkaisi suuren hitin ”Help Me, Rhonda” sekä surffityylin klassikkosinglen ”California Girls”. Samana vuonna nauhoitetut albumit The Beach Boys Today! ja Summer Days (And Summer Nights!!) panostivat jo selvästi kokonaisuuteen vastapainoksi aikaisemmille yhtyeen levyille, jotka oli rakennettu lähinnä yksittäisten hittien varaan. Samana vuonna Brian Wilson jättäytyi pois yhtyeen konserttikiertueilta. Yhtyeen levytyksiin osallistunut studiomuusikko Glen Campbell liittyi lyhyeksi aikaa kokoonpanoon kunnes Bruce Johnston liittyi mukaan yhtyeeseen vakituiseksi jäseneksi.
Historia > Pet Sounds

Beach Boys kehittyi musiikillisesti 1960-luvun puolessa välissä hyvin nopeasti. Brian Wilson alkoi keskittyä yhä enemmän studiotyöskentelyyn ja kehittyi lauluntekijänä. 16. toukokuuta 1966 ilmestyi Beach Boysin uran mestariteoksena pidetty Pet Sounds. Sen klassisia lauluja ovat muun muassa ”Wouldn’t It Be Nice”, ”Sloop John B”, ”God Only Knows” ja Brian Wilsonin soolosinglenä julkaisu ”Caroline, No”. Levyä pidetään yleisesti yhtenä kaikkien aikojen parhaista ja merkittävimmistä pop-levyistä. Albumi sijoittui ykköseksi sekä Mojo Magazinen että New Musical Expressin teettämällä listalla The Greatest Albums of All Time.
Pet Soundsin jälkeen Brian Wilson halusi kuitenkin viedä Beach Boysin soundia vielä pidemmälle: lokakuussa 1966 julkaistiin single ”Good Vibrations”, joka nousi yhtyeen kaikkien aikojen suurimmaksi hitiksi ollen ykkösenä sekä Yhdysvaltain että Ison-Britannian listoilla (ja oli samalla kaikkien aikojen kustannuksiltaan kallein amerikkalainen single). Samaan aikaan Brian kärsi huumeongelmasta, masennuksesta ja ylipainosta – henkiset ongelmat diagnosoitiin myöhemmin skitsofreniaksi. Samoin työympäristö oli hyvin epämukava: siinä missä The Beatlesin musiikkia ymmärrettiin ja he saivat työskennellä rauhassa, ei Wilsonin uudistuksellista musiikkia otettu vastaan kovin hyvin Amerikassa, ja levy-yhtiö painosti häntä tekemään varmemmin kaupaksi menevää materiaalia.
Historia > Smile

Pian ”Good Vibrationsin” jälkeen Brian Wilson tapasi lauluntekijän ja sessiomuusikon Van Dyke Parksin ja kutsui hänet kirjoittamaan lauluihinsa sanoitukset. Wilson alkoi säveltää ja äänittää uutta albumia vuoden 1966 loppupuolella ja vuoden 1967 alkupuolella. Albumin nimeksi piti tulla Smile. Levy oli lähes valmis (monet kappaleista kuten ”Heroes and Villains”, ”Cabin Essence” ja ”Wind Chimes” olivat käytännössä valmiit), mutta vain muutamaa viikkoa ennen The Beatlesin Sgt. Pepper’s Lonely Hearts Club Bandin julkaisua levyn julkaisua päätettiin siirtää. Yhtye julkaisi ”korvikealbumin” Smiley Smile syyskuussa 1967, ja myöhemmin kävi selväksi, että Smilea ei julkaista alkuperäisessä muodossaan koskaan. Siitä tuli populaarimusiikin historian kuuluisin julkaisematon levy, kunnes Brian Wilson julkaisi Smilen sooloprojektina ja uudelleenäänitettynä vuonna 2004.
Historia > Smilen jälkeen

Smile-projektin epäonnistuminen oli Brian Wilsonille raskas henkilökohtainen pettymys, mutta The Beach Boys ei silti lakannut levyttämästä uutta musiikkia. Vaikka kaupallinen suosio ja mediahuomio laskivat, pidetään 1960-luvun lopussa ja 1960- ja 1970-luvun taitteessa tehtyjä levyjä yleisesti yhtyeen parhaimpiin kuuluvina. Syvästi masentunut Wilson sai kirjoitettua albumeille Sunflower ja Surf’s Up useita lauluja. Myös hänen Smile-hankkeeseen säveltämiään kappaleita käytettiin myöhemmillä albumeilla (esimerkiksi Surf’s Up -sävelmä oli alun perin Smilelle suunniteltu). Vaikka Brian Wilsonin kädenjälki onkin vahvasti kuultavissa myöhemmillä albumeilla, olivat LP-kokonaisuudet 20/20, Sunflower, Surf’s Up ja Holland ensisijaisesti erinomainen näytön paikka muille yhtyeen jäsenille. Al Jardine, Carl Wilson, Mike Love sekä varsinkin Bruce Johnston ja Dennis Wilson osoittivat hekin osaavansa säveltää popmusiikkia, ja esimerkiksi Surf’s Up -albumilla oli enimmäkseen muiden kuin Brian Wilsonin säveltämiä lauluja.
Vuonna 1973 yhtye julkaisi livelevyn The Beach Boys in Concert. Vuonna 1976 yhtye julkaisi 15 Big Ones -levyn, joka nousi Yhdysvaltain Billboard-listoilla sijalle 8, ja siltä singlenä julkaistu Chuck Berry -cover ”Rock and Roll Music” singlelistan sijalle 5. Myöhemmät 1970-luvun albumit eivät saavuttaneet enää kaupallista, eivätkä juurikaan myöskään kriitikoiden suosiota.
Historia > Beach Boys 1980-luvulta eteenpäin

1980-luvulle tultaessa The Beach Boys jatkoi edelleen konsertointia ja julkaisi vuonna 1980 albumin Keeping The Summer Alive. Vuoden 1983 lopulla rumpali Dennis Wilson hukkui sukellellessaan alkoholin vaikutuksen alaisena ystävänsä veneellä. Yhtye jatkoi toimintaansa ja julkaisi kaksi vuotta myöhemmin albumin The Beach Boys. Yhtyeen 1980-luvun albumeista tunnetuimpia lienee lähinnä 1970-luvun tuotantoa sisältänyt kokoelma-albumi Ten Years of Harmony sekä ”Kokomo”-hitin sisältänyt Still Cruisin’. ”Kokomosta” tuli Beach Boysin viimeinen listan ykköshitti ja yksi koko uran suosituimmista kappaleista. Se kirjoitettiin elokuvaan Cocktail ja julkaistiin vuonna 1988. ”Kokomo” kuuluu suosiostaan huolimatta yhtyeen vähiten arvostettuihin singleihin.
Vuonna 1993 julkaistiin kuuden CD:n kokoelma, joka sisälsi lähes kaikki yhtyeen tärkeät kappaleet. Vuonna 1996 yhtye julkaisi albumin Stars and Stripes Vol. 1, joka sisältää muiden artistien levyttämiä versioita vanhoista klassikoista.
Mike Lovea ei ollut alun perin mainittu 1960-luvulla sanoittamiensa hittien kuten "California Girls", "Surfin’ USA" ja "I Get Around" tekijätiedoissa. Hän sai nimensä tekijöiden joukkoon ja tekijänoikeuskorvauksensa vasta vuonna 1993 haastettuaan Brian Wilsonin oikeuteen.
Carl Wilson menehtyi keuhkosyövän seurauksena vuonna 1998. Samana vuonna Al Jardine jätti kiertämisen The Beach Boysin kanssa ja jatkoi kiertämistä oman Al Jardine’s Endless Summer Bandin kanssa. Brian Wilson viimeisteli Smile-projektinsa vuonna 2004 ja on esittänyt oman kiertuekokoonpanonsa kanssa muun muassa Smilen lauluja.
Vuonna 2012 The Beach Boysin klassisen kokoonpanon elossa olevat jäsenet Brian Wilson, Mike Love, Al Jardine ja Bruce Johnston sekä yhtyeessä alkuaikoina kitaraa soittanut David Marks lähtivät The Beach Boys 50th Anniversary Tour -nimiselle juhlakiertueelle. Kesällä 2012 julkaistiin myös uusi studioalbumi That’s Why God Made The Radio. Levy ylsi kesäkuussa kolmanneksi Billboard-lehden Top 200 -listalla, ollen täten heidän kaikkien aikojen paras listadebyyttinsä.
Mike Love ja Bruce Johnston kiertävät yhä esiintymässä yhtyeensä kanssa The Beach Boysin nimellä, vaikkei muita alkuperäisiä jäseniä olekaan mukana. Brian Wilson kiertää oman yhtyeensä ja Al Jardinen kanssa.
Diskografia > Studioalbumit

Surfin’ Safari (1962)  #32 US
Surfin’ U.S.A. (1963)  #2 US, #17 UK
Surfer Girl (1963)  #7 US, #13 UK
Little Deuce Coupe (1963)  #4 US
Shut Down Volume 2 (1964)  #13 US
All Summer Long (1964)  #4 US
The Beach Boys’ Christmas Album (1964)  #6 US
The Beach Boys Today! (1965)  #4 US, #6 UK
Summer Days (And Summer Nights!!) (1965)  #2 US, #4 UK
Beach Boys’ Party! (1965)  #6 US, #3 UK
Pet Sounds (1966)  #10 US, #2 UK
Smiley Smile (1967)  #41 US, #9 UK
Wild Honey (1967)  #24 US, #7 UK
Friends (1968)  #126 US, #13 UK
20/20 (1969)  #68 US, #3 UK
Sunflower (1970)  #151 US, #29 UK
Surf’s Up (1971)  #29 US, #15 UK
Carl and the Passions - "So Tough" (1972)  #50 US, #25 UK
Holland (1973)  #36 US, #20 UK
15 Big Ones (1976)  #8 US, #31 UK
Love You (1977)  #53 US, #28 UK
20 Golden Greats (1977)
M.I.U. Album (1978)  #151 US
L.A. (Light Album) (1979)  #100 US, #32 UK
Keepin’ the Summer Alive (1980)  #75 US, #54 UK
The Beach Boys (1985)  #52 US, #60 UK
Still Cruisin' (1989)  #46 US
Summer In Paradise (1992)
Stars and Stripes, Vol. 1 (1996)  #101 US
The Smile Sessions (2011, äänitetty 1966–1967)
That´s Why God Made The Radio (2012) #3 US, #15 UK
Esiintymiset Suomessa

The Beach Boys on vieraillut Suomessa kuusi kertaa:
Messuhalli, Helsinki (13. toukokuuta 1967)
Keimolan ja Parolan juhannustapahtumat (20. kesäkuuta 1969)
Kaivopuisto, Helsinki (6. kesäkuuta 1993)
Hartwall-areena, Helsinki (17. huhtikuuta 1997)
Jäähalli, Helsinki (23. marraskuuta 2006)
Sieravuoren lomakeskus, Eura (12. heinäkuuta 2011)
Brian Wilson ei ole ollut mukana yhdelläkään The Beach Boysin Suomen-vierailuista, mutta on esiintynyt sooloartistina Pori Jazzeilla 13. heinäkuuta 2017.
The Beach Boysin oli tarkoitus esiintyä Helsingin Kulttuuritalolla 29. kesäkuuta 2010, mutta konsertti jouduttiin keskelle lomasesonkia sattuneen huonon lipunmyynnin vuoksi perumaan. Seuraavan kerran yhtye kutsuttiin konsertoimaan Suomeen vuotta myöhemmin Porin Yyteriin, mutta myös se peruuntui samasta syystä. The Beach Boys nähtiin kuitenkin esiintymässä Suomessa sovittuna päivänä. Yyterin keikan peruunnuttua se pyydettiin esiintymään nopealla varoitusajalla euralaisessa Sieravuoren lomakeskuksessa samana päivänä pidetyille festivaaleille.
Kirjallisuutta

Barnes, Ken: The Beach Boys: A Biography in Words and Pictures.  New York:  Sire Books, 1976.  (englanniksi)
Tobler, John: The Beach Boys.  Lontoo:  Chartwell Books, 1977.  (englanniksi)
Immonen, Tenho: The Beach Boys: Kalifornian bändi.  Omakustanne, 2019.  ISBN 9789529421299
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta The Beach Boys Wikimedia Commonsissa
Lindfors, Jukka: Rantapoju Mike Love (Mike Loven haastattelu vuodelta 1993) Ylen Elävä arkisto. 20.11.2006. Viitattu 2.7.2023.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Yle 
Muut:  IdRef 
| n k The Beach Boys |
| --- | --- |
 Brian Wilson  Mike Love  Al Jardine  Bruce Johnston   Carl Wilson  Dennis Wilson  Blondie Chaplin  Ricky Fataar  David Marks 
Studioalbumit:  Surfin’ Safari  Surfin’ U.S.A.  Surfer Girl  Little Deuce Coupe  Shut Down Volume 2  All Summer Long  The Beach Boys’ Christmas Album  The Beach Boys Today!  Summer Days (And Summer Nights!!)  Beach Boys’ Party!  Pet Sounds  Smiley Smile  Wild Honey  Friends  20/20  Sunflower  Surf’s Up  Carl and the Passions - "So Tough"  Holland  15 Big Ones  Love You  20 Golden Greats  M.I.U. Album  L.A. (Light Album)  Keepin’ the Summer Alive  The Beach Boys  Still Cruisin'  Summer In Paradise  Stars and Stripes, Vol. 1  The Smile Sessions  That´s Why God Made The Radio 
The Beach Boys Ed Sullivanin ohjelmassa vuonna 1964.
The Beach Boys vuonna 1967. Vasemmalta oikealle: Carl Wilson, Al Jardine, Brian Wilson, Mike Love ja Dennis Wilson.
The Beach Boys esiintymässä New Yorkin Central Parkissa heinäkuussa 1971.
The Beach Boys esiintymässä Honolulussa Havaijilla tammikuussa 2014. Etualalla vasemmalla Mike Love, oikealla Bruce Johnston.
The Beach Boys Suomessa juhannuksena 1969.
Kusti Kittilä

| Kusti Kittilä> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 9. syyskuuta 1981 (ikä 43) Pyhäjoki, Suomi
Uran tiedot
Pituus:  180 cm
Seura:  Oulun Hiihtoseura
Laji:  maastohiihto
Maailmancup
Kaudet:  2002–2018
Paras sijoitus:  21
 Tietolaatikko päivitetty 19. joulukuuta 2018 
Kusti Kittilä (s. 9. syyskuuta 1981 Pyhäjoki) on suomalainen uransa lopettanut maastohiihtäjä. Hän edustaa Oulun Hiihtoseuraa.
Maastohiihtoura

Kittilä kilpaili maailmancupissa vuodesta 2002 yhteensä 34 kilpailussa (Tour de Skin etapit mukaan lukien), joista 31 oli henkilökohtaisia. Hän teki ensiesiintymisensä maailmancupissa 2. maaliskuuta 2002 Lahdessa 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa, jossa hänen sijoituksensa oli 72:s. Kittilän paras saavutus henkilökohtaisessa maailmancupin osakilpailussa oli 21. sija vapaan hiihtotavan sprintissä Saksan Düsseldorfissa 27. lokakuuta 2007. Yhteensä Kittilä sijoittui maailmancupin pisteille, eli 30 parhaan joukkoon, seitsemän kertaa.
SM-kilpailuissa Kittilä on voittanut kultaa perinteisen hiihtotavan sprintissä Keuruulla 2007 sekä vapaan hiihtotavan 50 kilometrillä Ylitorniolla 2017, hopeaa 50 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa Rukalla 2015 ja pronssia 50 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa Kontiolahdella 2009. Oulun Hiihtoseuran joukkueessa Kittilä on saavuttanut SM-tasolla sprinttiviestihopeaa 2009 ja viestipronssia Rukalla 2015.
Kittilä valittiin varamieheksi Lahden MM-kisoihin 2017. Hän pääsi hiihtämään kisojen päätösmatkan, 50 kilometrin vapaan kilpailun, jossa sijoittui 42:nneksi.
Maastopyöräilyura

Kittilällä on lukuisia SM-mitaleita myös maastopyöräilyssä, jossa kilpailemisen hän aloitti vuonna 2012. Kittilä on saavuttanut maastoajon SM-hopeaa 2014 ja 2015 sekä maratonmatkan SM-kultaa 2015 ja 2017 ja SM-pronssia 2014. Kittilä edustaa Oulu Triathlon & Cyclingiä. Vuonna 2016 Kittilä osallistui maastopyöräilyn EM-kilpailuihin, missä sijoittui maratonkilpailussa 32:nneksi.
Yksityiselämä

Kittilä asuu Kalajoella ja työskentelee vanhempana rajavartijana Suomen rajavartiolaitoksen Kainuun rajavartiostossa Vartiuksen raja-asemalla.
Monacon hallitsija

| Monacon ruhtinas |
| --- | --- |
 Prince de Monaco
 
 Nykyinen ruhtinas Albert II vuonna 2008
 Nykyinen Albert II 6. huhtikuuta 2005 lähtien
Virka-asunto:  Prinssin palatsi
Perustettu:  29. marraskuuta 1604
Ensimmäinen:  Honoré II
Kotisivut:  www.palais.mc
Monacon ruhtinas (ransk. Prince de Monaco) on Monacon ruhtinaskunnan valtionpäämies jo vuodesta 1604. Nykyinen hallitsija on Albert II, joka nousi valtaistuimelle vuonna 2005 isänsä kuoltua.
Historia

Monacoa hallitseva Grimaldi-suku nousi hallitsijasuvun asemaan vuonna 980 taistelussa saraseeneja vastaan ja sai palkkioksi Monacon hallittavaksi. Monaco oli Genovan suojeluksessa vuoteen 1331 saakka, jolloin siitä tuli itsenäinen valtio. Monacon hallitsija käytti tuolloin nimeä Seigneur de Monaco eli Monacon herra.
Vuosina 1641–1859 Monaco oli Ranskan protektoraatti. Hallitsija sai tuolloin arvo nimen Monacon suurruhtinas. Vuonna 1731 Grimaldin suku sammui miehen puolelta ja Monacon hallitsijaksi nousi Louise Hippolyte Grimaldi.
Hän solmi avioliiton ranskalaisen aatelismiehen Jacques Francois Leonor De Goyon de Matignon ya de Thorignyn kanssa, joka oli Estoutevillen ja Valentinoisin herttua.
Uudeksi sukunimeksi tuli De Matignon-Grimaldi. Vuosina 1859–1861 Monaco oli Piemonten suojeluksessa, ja vuosina 1861–1918 Monaco oli jälleen itsenäinen, mutta vuodesta 1918 se on ollut taas Ranskan suojeluksessa. Ranskan vallankumouksen aikana Monaco oli osa Ranskaa ja ruhtinas eli maanpaossa. Grimaldi-suku palautettiin valtaistuimelle vuonna 1815.
Monacon edellinen ruhtinas Rainier III nousi valtaistuimelle vuonna 1949, isoisänsä Louis II:n kuoleman jälkeen. Rainier III:n äiti Louis II:n tytär Charlotte Louvet, joka oli alun perin Louis II:n avioton tytär ja myöhemmin legitimoitu lapsi vuodesta 1919 alkaen, luopui oikeuksistaan kruunuun poikansa Rainier III:n hyväksi ennen Louis II:n kuolemaa.
Perinteen mukaan ruhtinaan palatsin tornin lipputankoon nostetaan lippu, kun ruhtinas oleskelee Monacossa. Albert II:n kaudella lippu on pysynyt salossa lähtökohtaisesti, koska ruhtinas ei ole halunnut julkaista tietoja sijainnistaan.
Vallanperimys

Vuonna 1918 Ranska ja Monaco solmivat sopimuksen, jossa Monacon itsenäisyyden takaajaksi tuli Ranska. Sopimuksen mukaan Monaco palautetaan osaksi Ranskaa, mikäli nykyinen ruhtinassuku sammuu kokonaan.
As-Suwaydan maakunta

| As-Suwaydan maakunta |
| --- | --- |
 Sijainti
Valtio:  Syyria
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  As-Suwayda (32.7098°N, 36.5678°E)
Pinta-ala:  5 550 km²
Väkiluku (2011)  (ennen sisällissotaa):  370 000
Lyhenteet:  
 – ISO 3166:  SY-SU
Maakunnan jako kolmeen piirikuntaan.
As-Suwaydan maakunta  (arab. مُحافظة السويداء‎, Muḥāfaẓat as-Suwaydā’) on yksi Syyrian neljästätoista maakunnasta.  Maakunnan pinta-ala on 5 550 km². Vuonna 2011, ennen sisällissotaa, sen väkiluvuksi arvioitiin 370 000. Maakunnan pääkaupunki on As-Suwayda. Suuri enemmistö maakunnan väestöstä on druuseja.
Maakunta rajautuu etelässä Jordaniaan. Lännessä naapurina on Dar'an ja pohjoisessa sekä koillisessa Rif Dimašqin maakunta.
Maakunnan alueella sijaitsee noin 1 800 metrin korkeuteen kohoava Jabal al-Duruzin vuori.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta As-Suwaydan maakunta Wikimedia Commonsissa
Syyrian maakunnat
Aleppo
As-Suwayda
Damaskos
Dar'a
Dayr az-Zawr
Hama
Hasaka
Homs
Idlib
Latakia
Qunaytra
Raqqa
Rif Dimašq
Tartus
Lovre Kalinić

Kalinić edustamassa Kroatiaa MM-kilpailuissa 2018.
Lovre Kalinić (s. 3. huhtikuuta 1990 Split, Split-Dalmatia, Kroatia) on kroatialainen jalkapallomaalivahti. Hän on pituudeltaan 201-senttimetrinen ja edustaa Kroatian ykkösliigassa pelaavaa Hajduk Splitiä.
Kalinić on edustanut Hajduk Splitiä useaan otteeseen pelaajauransa alusta vuodesta 2005 lähtien ja voittanut joukkueen kanssa kahdesti Kroatian cupin kausina 2012–2013 ja 2021–2022. Välivuosina hän on edustanut muiden muassa englantilaista Aston Villaa ja belgialaista Gentiä, jossa hänet valittiin belgian korkeimman sarjatason Jupiler Pro Leaguen kauden 2016–2017 parhaaksi maalivahdiksi.
Kalinić edusti hetken Kroatian alle 21-vuotiaiden maajoukkuetta, kunnes debytoi edustusjoukkueessa marraskuussa 2014. Hän on pelannut vuoden 2024 loppuun mennessä 19 maaottelua ja kuulunut kokoonpanoon MM-kilpailuissa 2018, jossa Kroatia sai hopeaa sekä EM-kilpailuissa 2016 ja 2020.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lovre Kalinić Wikimedia Commonsissa
Kroatian joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2018
1 Livaković |
2 Vrsaljko |
3 Strinić |
4 Perišić |
5 Ćorluka |
6 Lovren |
7 Rakitić |
8 Kovačić |
9 Kramarić |
10 Modrić |
11 Brozović |
12 L. Kalinić |
13 Jedvaj |
14 Bradarić |
15 Ćaleta-Car |
16 N. Kalinić |
17 Mandžukić |
18 Rebić |
19 Badelj |
20 Pjaca |
21 Vida |
22 Pivarić |
23 Subašić |
Valmentaja Dalić
Kroatian joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2016
1 Vargić |
2 Vrsaljko |
3 Strinić |
4 Perišić |
5 Ćorluka |
6 Jedvaj |
7 Rakitić |
8 Kovačić |
9 Kramarić |
10 Modrić |
11 Srna |
12 L. Kalinić |
13 Schildenfeld |
14 Brozović |
15 Rog |
16 N. Kalinić |
17 Mandžukić |
18 Ćorić |
19 Badelj |
20 Pjaca |
21 Vida |
22 Čop |
23 Subašić |
Valmentaja Čačić
Kroatian joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2020
1 Livaković |
2 Vrsaljko |
3 Barišić |
4 Perišić |
5 Ćaleta-Car |
6 Lovren |
7 Brekalo |
8 Kovačić |
9 Kramarić |
10 Modrić |
11 Brozović |
12 Kalinić |
13 Vlašić |
14 Budimir |
15 Pašalić |
16 Škorić |
17 Rebić |
18 Oršić |
19 Badelj |
20 Petković |
21 Vida |
22 Juranović |
23 Sluga |
24 Bradarić |
25 Gvardiol |
26 Ivanušec |
Valmentaja Dalić
Tottisalmen perillinen (elokuva)

| Tottisalmen perillinen |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:  Orvo Saarikivi
Käsikirjoittaja:  Ilmari Unho
Perustuu:  Anni Swanin romaaniin Tottisalmen perillinen (1914)
Tuottaja:  Matti Schreck
Säveltäjä:  Harry Bergström
Kuvaaja:  Uno Pihlström
Leikkaaja:  Orvo Saarikivi
Lavastaja:  Hannu Leminen
Pääosat:  Raino Hämäläinen Tuulikki Schreck Kalevi Koski Paavo Jännes
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Suomi-Filmi
Ensi-ilta:  14. huhtikuuta 1940
Kesto:  69 min
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tottisalmen perillinen on Orvo Saarikiven ohjaama vuonna 1940 valmistunut suomalainen elokuva, joka perustuu Anni Swanin kirjoittamaan seikkailukirjaan Tottisalmen perillinen (1914). Elokuvan teemana on hyvyys ja pahuus, köyhyys ja rikkaus, joita kuvaavat sen päähahmot, hyvä renki Yrjö (Raino Hämäläinen) ja paha aatelispoika Klaus (Kalevi Koski).
Elokuva oli vasta toinen pitkä suomalainen koko perheen näytelmäelokuva. Sen valmistuminen talvisodan aikana oli kompastelevaa. Se oli tarkoitettu vuoden 1939 jouluelokuvaksi, mutta ensi-iltaan se pääsi vasta seuraavan vuoden huhtikuussa.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Raino Hämäläinen  | … |  Yrjö, paronin pojanpoika, pappilan renki   |
|  Tuulikki Schreck  | … |  Beata, Fredrikin tytär, paronin tyttärentytär   |
|  Kalevi Koski  | … |  Klaus, Fredrikin poika, paronin tyttärenpoika   |
|  Paavo Jännes  | … |  paroni, Tottisalmen kartanon omistaja   |
|  Hugo Hytönen  | … |  Jonas, Fredrikin palvelija   |
|  Sasu Haapanen  | … |  Fredrik, paronin tytärvainajan mies   |
|  Aino Lohikoski  | … |  Riikke-muori, Tottisalmen palvelijatar   |
|  Reino Valkama  | … |  maisteri Ticklenius, Tottisalmen kotiopettaja   |
|  Anni Aitto  | … |  pastorska   |
|  Kaarlo Saarnio  | … |  pastori Perenius   |
|  Ossi Korhonen  | … |  tohtori   |
|  Salli Karuna  | … |  Ottilia, paronin sisar   |
|  Eila Simonson  | … |  Maria, pastorin tytär   |
|  Allan Granlund  | … |  Josef, pastorin poika   |
|  Raino Nykäin  | … |  Joel, pastorin poika   |
|  Turo Kartto  | … |  Demetrios, kreikkalainen   |
|  Evald Terho  | … |  Nikoletopulos, kreikkalainen   |
|  Matti Aro  | … |  Perttu, Yrjön kasvatti-isä   |
|  Vilho Auvinen  | … |  Ek, Tottisalmen renki   |
|  Kauko Kokkonen  | … |  kreikkalainen palvelija   |
|  Raija Mathelin  | … |  tulipalosta pelastettava Maria (sijaisnäyttelijä)   |
|  Kerttu Salmi  | … |  asiakas pappilan kansliassa   |
|  Väinö Tulosmaa  | … |  mies pappilan kansliassa   |