stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Samuel R. Delany
Valikoitu bibliografia > Fiktio > Romaanit

The Jewels of Aptor (1962)
Captives of the Flame (1963) – julkaistu myös nimellä Out of the Dead City
The Towers of Toron (1964)
City of a Thousand Suns (1965)
The Ballad of Beta-2 (1965)
Empire Star (novella) (1966)
Babel-17 (1966, Nebula-palkinto)
The Einstein Intersection (1967, Nebula-palkinto)
Nova (1968), ISBN 0-553-10031-9
The Tides of Lust (1973) – uusintapainos nimellä Equinox
Dhalgren (1974), ISBN 0-553-14861-3
Triton (1976), ISBN 0-553-12680-6, julkaistu myös nimellä Trouble on Triton
Stars in My Pocket Like Grains of Sand (1984), ISBN 0-553-05053-2
They Fly at Çiron (1993)
The Mad Man (1994), ISBN 1-56333-193-4
Hogg (1995), ISBN 0-932511-91-0
Phallos (2004), ISBN 0-917453-41-7
Dark Reflections (2007), ISBN 0-7867-1947-8
Valikoitu bibliografia > Fiktio > Return to Nevèrÿon -sarja

Tales of Nevèrÿon (novelleja) (1979), ISBN 0-553-12333-5
Neveryóna (romaani) (1983), ISBN 0-553-01434-X
Flight from Nevèrÿon (lyhytromaaneja) (1985), ISBN 0-553-24856-1
The Bridge of Lost Desire (lyhytromaaneja) (1987), ISBN 0-87795-931-5, muokattuna Return to Nevèrÿon (1994), ISBN 0-8195-6278-5
Valikoitu bibliografia > Fiktio > Novellikokoelmia

Aye, and Gomorrah, and other stories (1967), ISBN 0-375-70671-2
Driftglass (1971)
Distant Stars (1981, kuvitettu), ISBN 0-553-01336-X
Atlantis: Three Tales (1995, linked stories), ISBN 0-8195-5283-6
(Driftglass ja Distant Stars sisältävät Hugo- ja Nebula-palkitun novellin Time Considered as a Helix of Semi-Precious Stones. Aye, and Gomorrah, and other stories on kokoelma Delanyn lyhytproosaa koko hänen tuotannostaan, lukuun ottamatta Nevèrÿon-sarjaa ja Atlantista.)
Valikoitu bibliografia > Tietokirjallisuus > Kirjallisuuskritiikki

The Jewel-hinged Jaw: Notes on the Language of Science Fiction (1977)
The American Shore (1978)
Starboard Wine: More Notes on the Language of Science Fiction (1984)
The Straits of Messina (1989), ISBN 0-934933-04-9
Silent Interviews (1995), ISBN 0-8195-6280-7
Longer Views (1996), ISBN 0-8195-6293-9
Shorter Views (1999), ISBN 0-8195-6369-2
About Writing (2005), ISBN 0-8195-6716-7
Valikoitu bibliografia > Tietokirjallisuus > Muistelmat ja kirjeet

Heavenly Breakfast (1979, kertoo Newyorkilaisen kommunin elämästä Rakkauden kesänä 1967), ISBN 0-553-12796-9
The Motion of Light in Water (1988, kertoo Delanyn kokemuksista aloittelevana homoseksuaalisena tieteiskirjailijana; Hugo-palkinnon voittaja), ISBN 0-87795-947-1
Times Square Red, Times Square Blue (1999, New Yorkin Times Squaren sosiaalisten ja seksuaalisten suhteiden muutoksista), ISBN 0-8147-1919-8
Bread & Wine: An Erotic Tale of New York (1999, omaelämäkerrallinen sarjakuva; piirtänyt Mia Wolff, esipuhe Alan Moore), ISBN 1-890451-02-9
1984: Selected Letters (2000), ISBN 0-9665998-1-0
Suomennettu novelli

”Kyllä, ja Gomorra” (1967). Tähtivaeltaja 1/1995.
Kirjallisuutta

Toni Jerrman: ”Samuel R. Delany – lyhyt oppimäärä”. Tähtivaeltaja 1/1995.
Pekka Markkula: ”Samuel R. Delany – viimeinen Harlemin hipeistä”. Aikakone 1/1986.
Ulkomaisia tieteiskirjailijoita 1. Toimittaneet Toni Jerrman ja Vesa Sisättö. BTJ Kirjastopalvelu, 2004.
Aiheesta muualla

Delanyn elämäkerta Delanyn itsensä kirjoittama, salanimellä K. Leslie Steiner (englanniksi)
Samuel R. Delany Information (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Samuel R. Delany Internet Speculative Fiction Database -sivustolla (englanniksi)
Samuel R. Delany Science Fiction Awards Database -sivustolla (englanniksi)
Stuart Carter: Nova. Infinity plus 3.3.2001. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef
Erämaan kutsu

| Erämaan kutsu> The Call of the Wild |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Jack London
Kieli:  englanti
Genre:  romaani
Julkaistu:  1903
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Erämaan kutsu (engl. The Call of the Wild) on Jack Londonin romaani vuodelta 1903. Romaani kertoo koirasta, josta tulee susilauman johtaja. Teos on Londonin tunnetuimpia.
Juoni

Kirjan päähenkilö on bernhardinkoiran ja skotlanninpaimenkoiran risteytys nimeltä Buck. Buck on kalifornialainen koira, joka varastetaan ja myydään Yukoniin kullankaivajille vetokoiraksi. Koiravaljakossa ollessaan ihmiset huomaavat, että Buck on poikkeuksellisen vahva. Buck joutuu tappeluun mustasukkaisen ja itsekkään Spitz-huskyn kanssa, joka johtaa laumaa, ja voittaa sen päästen täten johtokoiraksi. Myöhemmin se joutuu kokemaan huonoa kohtelua, kunnes erakko Thornton ottaa sen hoiviinsa. Buckilla on kuitenkin esi-isiensä luonto verissään, ja villi erämaa houkuttelee sitä jatkuvasti puoleensa. Buck liittyy susilaumaan ja pyrkii sen johtajaksi. Jälkeenpäin intiaanit tappavat Thorntonin ja Buck kostaa ihmisille tappaen ne pudottamalla ne rotkoon. Tämän jälkeen se vetäytyi kokonaan susilauman luokse eikä ole sen jälkeen ollut kosketuksissa ihmiseen.
Elokuvat ja sarjat

4-osainen kuvattu sarja
Erämaan kutsu (vuoden 1972 elokuva) (The Call of the Wild)
Erämaan kutsu (vuoden 1981 elokuva) (Arano no Sakebi Koe: Howl, Buck, tv-animaatio)
Vuoden 1988 animaatioelokuva
Vuoden 2009 elokuva
Erämaan kutsu (vuoden 1997 elokuva), (The Call of the Wild: Dog of the Yukon)
Erämaan kutsu (vuoden 2020 elokuva), (The Call of the Wild)
Suomennoksia

Erämaan kutsu. Suomentanut Heimo Pihlajamaa. Karisto, 1996. ISBN 951-23-3593-X.
Aiheesta muualla

Call of the Wild. (englanniksi)
Joakim Eskildsen

Joakim Eskildsen (s. 1971 Kööpenhamina) on tanskalainen valokuvataiteilija.
Eskildsen oli Kööpenhaminassa Rigmor Mydtskovin oppilas ja lähti vuonna 1994 Suomeen Taideteolliseen korkeakouluun opiskelemaan valokuvauskirjan tekoa Pentti Sammallahden oppiin. Eskildsen asuu Kööpenhaminan lähellä.
Vuosina 2000–2006 Eskildsen tutki yhdessä kirjailija Cia Rinteen kanssa romaneja useissa maissa (lähinnä Itä-Euroopassa), sekä muita etnisiä kansoja Intiassa, jotka ovat todennäköisesti sukua romaneille. He julkaisivat matkoistaan teoksen The Roma Journeys, joka kertoo romanien elämästä tekstien ja yli 200 valokuvan kautta.
Palkinnot

Photo-Eye Books & Print Annual Award, 2000 (Best Foreign Title, iChickenMoon)
Amilcare Ponchielli Prize, 2008
Deutscher Fotobuchpreis, 2009 (Gold, for The Roma Journeys)
Prize of the Otto Pankok Foundation, 2009 (for The Roma Journeys)
David Octavius Hill Medal, 2009 (by the Deutsche Fotografische Akademie)
Teokset

Nordtegn / Nordic Signs. Opus 29. Helsinki: Taideteollinen Korkeakoulu, Valokuvataiteen laitos, 1995. OCLC 81635801.
Meknès (1997)
Traer (1997)
Blue Tide: A True Story / Maré Azul: uma história verdadeira. Opus 33. Helsinki: Taideteollinen Korkeakoulu, Valokuvataiteen laitos, 1997. ISBN 952-90-8814-0. With Cia Rinne.
A Voyage to iChickenMoon. Suomen valokuvataiteen museon julkaisuja, 7. Helsinki: Suomen Valokuvataiteen Museo (Finnish Museum of Photography), 1999. ISBN 951-9086-57-9. Includes CD. With Cia Rinne and Sebastian Eskildsen. "Part of Shuttle 99, a Nordic-South African cultural exchange"; "Opus 38".
al-Madina (with Pentti Sammallahti and Kristoffer Albrecht, 2002)
The Roma Journeys. Göttingen: Steidl, 2007. ISBN 3-86521-371-5. Text: Cia Rinne. Preface: Günter Grass.
Roma-rejserne. Copenhagen: Kunsthallen Nikolaj, 2007.
Die Romareisen. Göttingen: Steidl, 2009. ISBN 3-86521-429-0.
Aiheesta muualla

Eskildsenin kotisivut
Helsinki School: Joakim Eskildsen (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Taiteenala:  Photographers' Identities  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie 
Muut:  Europeana  IdRef 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Joakim Eskildsen
Käännös suomeksi
Loue (Tervola)

| Loue |
| --- | --- |
 Loue
 Koordinaatit: 66°8.82′N, 24°58.47′E 
Valtio:  Suomi
Maakunta:  Lappi
Kunta:  Tervola
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  Kylä
Väkiluku:  n. 200
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Postinumero:  95340
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Loue on kylä Tervolan kunnassa. Se sijaitsee nelostien varrella, noin kolmentoista kilometrin päässä Tervolan kuntakeskuksesta pohjoiseen. Matkaa Rovaniemelle on kylästä noin 65 kilometriä. Kylän asutus rajoittuu Kemijoen, Louejoen, Vaajoen sekä vanhan ja nykyisen Nelostien varsille.
Sana loue tarkoittaa retkeilymajoitetta. Sanan toinen merkitys on joessa olevan kosken poukama. Louen kylän alueella virtaavat Louejoki sekä Vaajoki. Louella on aikoinaan sijainnut rautatieasema, jonka liikenne loppui lättähattuliikenteen loputtua.
Suurimmat työllistäjät kylässä ovat maatalous sekä Lapin Marmori. Ammattiopisto Lappian maatalous- ja käsityöalan toimipiste sijaitsee Louella. Louella järjestetään elokuun viimeisenä viikonloppuna Maaseudulta käsin -messut.
Louella on vuonna 1910 perustettu koulu, jossa on vuosiluokat 0–6. S-ryhmän Sale-kauppa, jossa sijaitsi asiamiesposti sekä Tervolan Apteekin lääkekaappi. S-ryhmä lopetti toimintansa 30.12.2023, ja tilalle tuli Louen Kehitys-järjestön oma lähikauppa. ABC-automaattiasema jatkaa kyläkaupan pihalla.
Kirjallisuutta

Alatolonen, Elsa ym. (toim.): Loue, Horma, Kurvila ja seitsemän kesänavettaa. Louen kylähistoriapiiri, 1998. ISBN 952-91-0143-0.
Lola

Lola on naisen etunimi. Se voi olla lyhennetty muoto monista eri nimistä, kuten Charlotasta, Doloresista ja Karolasta. Nimestä on olemassa myös pidempi muoto Lolita.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Lola on vuoteen 2020 mennessä ollut Suomessa virallisena etunimenä noin 250 naisella.
Tunnettuja Lola-nimisiä

Lola, oik. Pirjo Väyrynen (s. 1949), suomalainen laulaja
Lola Anglada (1893–1984), espanjalainen kirjailija ja kuvittaja
Lola Dueñas (s. 1971), espanjalainen näyttelijä
Lola Falana (s. 1942), yhdysvaltalainen näyttelijä, muusikko ja tanssija
Lola Flores (1923–1995), espanjalainen flamenco-taiteilija ja näyttelijä
Lola Glaudini (s. 1971), yhdysvaltalainen näyttelijä
Lola Montez, oik. Eliza Rosanna Gilbert (1821–1861), irlantilainen näyttelijä ja tanssija, Baijerin kuningas Ludvig I:n rakastajatar
Lola Novaković (1935–2016), serbialainen laulaja
Lola Odusoga, ent. Wallinkoski (s. 1977), suomalainen malli ja juontaja, Miss Suomi 1996
Lola Pagnani (s. 1972), italialainen näyttelijä
Kuvitteellisia Lola-nimisiä

Lola Pietro Mascagnin säveltämässä oopperassa Cavalleria rusticana (1890).
Lola elokuvassa Lola, Jacques Demyn ohjaama elokuva vuodelta 1961.
Lola elokuvassa Lola, Rainer Werner Fassbinderin ohjaama elokuva vuodelta 1981.
Lola elokuvassa Juokse Lola!, Tom Tykwerin ohjaama elokuva vuodelta 1998.
Lola Boa, boakäärme Walt Disneyn animaatiosarjassa Brandy ja Herra Whiskers
Lola Panda, panda BeiZ:n pelisarjassa
Lola Rose, Jayni, Jacqueline Wilsonin samannimisen nuortenkirjan päähenkilö
Lola Vinberg, Sofia Arasolan esittämä hahmo Salatuissa elämissä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lola Wikimedia Commonsissa
Erikoistehoste

Erikoistehoste on illuusio tai temppu, joilla luodaan erilaisia tapahtumia tarinassa tai virtuaalisessa
ympäristössä. Erikoistehosteita käytetään esimerkiksi elokuvissa, televisiossa, teatterissa, yleisötapahtumissa, peleissä ja simulaatioissa.
Elokuvissa ja teatterissa erikoistehosteilla toteutetaan usein sellaisia asioita, joiden "oikea" toteuttaminen maksaisi liikaa, olisi liian vaarallista tai olisi yksinkertaisesti mahdotonta. Tällaisia asioita ovat esimerkiksi rakennusten räjähtäminen, laivan uppoaminen, tulivuoren purkaus,  meteoriitin iskeytyminen Maahan tai aseiden suuliekit ja luotien osumat. Yleisötilaisuuksissa kuten rock-yhtyeiden esiintymisissä erikoistehosteet toimivat useimmiten audiovisuaalisena lisänä ilman että niillä pyrittäisiin simuloimaan minkäänlaista realistista tapahtumaa.
Erikoistehosteet (SFX) tehdään kuvausten aikana tekniikoilla kuten miniatyyrit, matte-maalaukset ja kameratoiminnot. Tälle vastakohtana ovat visuaaliset efektit (VFX), joka viittaa jälkituotannossa tekemiseen.
Fyysiset tehosteet

Fyysiset tehosteet ovat sellaisia, joita luodaan fyysisesti ympäristöön ja voidaan siten nähdä paljaalla silmällä ja esimerkiksi kuvata normaalilla elokuvakameralla. Fyysiset tehosteet voidaan karkeasti jakaa neljään perusryhmään; säätehosteet (esimerkiksi tuuli, usva ja sade), pyrotekniset tehosteet (esimerkiksi räjähdykset ja tulipalot), mekaaniset tehosteet (esimerkiksi vaijerilennätykset ja hydrauliikka) ja erikoisrekvisiitta (esimerkiksi hajoavat esineet). Joskus myös erikoismaskeeraus lasketaan erikoistehosteeksi.
Fyysiset tehosteet > Fyysiset tehosteet elokuvatuotannoissa

Elokuvatuotannossa erikoistehosteilla tarkoitetaan aina fyysisiä tehosteita (visuaalisista tehosteista puhuttaessa käytetään termiä visuaaliset tehosteet). 
Elokuvan erikoistehosteryhmä on vastuussa elokuvien fyysisistä tehosteista. Ryhmä kostuu yleensä erikoistehosteiden suunnittelusta ja toteutuksesta vastaavasta erikoistehostekoordinaattorista sekä hänen ryhmässään toimivista erikoistehoste-esimiehistä, -teknikoista ja -assistenteista. Edellä mainitut erikoistehosteryhmän työtehtäviä kuvaavat termit olivat olleet käytössä muissa maissa pitkään ennen kuin ne otettiin käyttöön Suomessa ensimmäistä kertaa vuonna 2003 elokuvan Etulinjan edessä tuotannossa. Terminologia on sittemmin vakiintunut standardiksi myös suomalaisissa elokuvissa. Tätä ennen erikoistehosteista vastaava henkilö mainittiin elokuvan lopputeksteissä yleensä pelkällä erikoistehosteet -nimikkeellä tai esimerkiksi nimikkeellä pyrotekniikka riippuen kyseisen elokuvan yksittäisistä tehostetarpeista. Erikoistehosteiden monimuotoisuuden ja tehosteryhmien kokojen kasvaessa myös Suomessa otettiin kansainväliset nimikkeet käyttöön työtehtävien ja vastuun selkeyttämiseksi.
Erikoistehosteryhmä tekee usein tiivistä yhteistyötä stunt-ryhmän kanssa.
Erikoistehosteiden suunnittelijoita

Rick Baker
John Dykstra
Ray Harryhausen
Grant Imahara
Eugen Schüfftan
Douglas Trumbull
Stan Winston
Jamie Hyneman
Klaus Hedström
Tero Aalto
Mikko Sarkkinen
Adam Savage
Konsta Mannerheimo
Markku Aalto
Ari Arvola
Erikoistehosteita tuottavia yrityksiä

Weta Workshop
Blast Wave
Suomen Ilotulitus
Special FX
Kirjallisuutta

teemanumero elokuvien lavastuksesta ja erikoistehosteista, Filmihullu 2/1996.
Heikkinen, Esa: Tehostemestarin käsikirja 1. Työturvallisuuskeskus, 2007.
Bode, Lisa: Making Believe : Screen Performance and Special Effects in Popular Cinema. Rutgers University Press, 2017. ISBN 978-0-8135-7997-9.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Erikoistehoste Wikimedia Commonsissa
Eoseeni

| Paleogeenikauden jako> kausi | Paleogeenikauden jako> epookki | Paleogeenikauden jako> vaihe | Paleogeenikauden jako> Ikä (mvs) |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Neogeeni | mioseeni | Akvitania | nuorempi |  |
| Paleogeeni | oligoseeni | Khatt | 23,03–28,1 |  |
| Paleogeeni | oligoseeni | Rupel | 28,1–33,9 |  |
| Paleogeeni | eoseeni | Priabona | 33,9–38,0 |  |
| Paleogeeni | eoseeni | Barton | 38,0–41,3 |  |
| Paleogeeni | eoseeni | Lutetia | 41,3–47,8 |  |
| Paleogeeni | eoseeni | Ypres | 47,8–56,0 |  |
| Paleogeeni | paleoseeni | Thanet | 56,0–59,2 |  |
| Paleogeeni | paleoseeni | Selandia | 59,2–61,6 |  |
| Paleogeeni | paleoseeni | Dania | 61,6–66,0 |  |
| Liitu | myöhäis | Maastricht | vanhempi |  |
Paleogeenikauden jako ICS:n mukaan tammikuussa 2013.
Basilosaurus, eoseenin aikainen valas.
Eoseeni oli geologinen ajanjakso 56–33,9 miljoonaa vuotta sitten. Ajanjakso on kenotsooisen maailmankauden aloittaneen paleogeenikauden toinen ja keskimmäinen epookki. Sitä edelsi paleoseeni ja seurasi oligoseeni. Tänä aikana ilmestyivät ensimmäiset nykyaikaiset nisäkkäät. Ajalle oli ominaista lämmin ja kostea ilmasto sekä nisäkkäiden huima lajiutuminen. Muun muassa varhaiset kädelliset kehittyivät eoseenilla. Ilmasto viileni kauden loppua kohti.
Eoseenin nimi tulee kreikan sanoista ēōs (aamunkoitto) ja kainós (uusi).
Ilmasto

Eoseenin alussa oli hyvin lämmintä. Se alkoi noin 100 000 vuoden lämpöhuipulla (Eocene Thermal Maximum PETM, LPTM, IETM), joka on ollut nopeimpia maailmanlaajuisia ilmaston lämpenemisiä. Se saattoi johtua merenpohjaan kerrostuneista klatraattikivistä vapautuneesta metaanista. Metaani on itsessään kasvihuonekaasu ja se hapettuu ajan mukana hiilidioksidiksi, joka on tunnetusti maapalloa lämmittävä kasvihuonekaasu. Huippulämmin PETM kesti noin 150 000 vuotta.
Lämpöhuippu nosti lämpötiloja korkeilla leveysasteilla jopa 7 °C. Lämpöhuippu palautui pian aikaisemmalle nykyistä lämpimämmälle tasolleen. Lämpötila alkoi nousta uudelleen ja saavutti huippunsa 50 miljoonaa vuotta sitten Ypres-kaudella, jolloin keskilämpötila oli päiväntasaajalla noin 30 °C. Varhaisimmalla eoseenilla saattoi meren pintalämpötila olla 10–15 °C nykyistä korkeampi.
Ilmasto oli lämpöhuippua lukuun ottamatta tasaisen lämmin, siinä esiintyi vain pienehköjä vaihteluja. Kosteus kasvoi huomattavasti kauden alussa. Lämpötila aleni suhteellisen loivasti navoille mentäessä, lämpötilojen ero päiväntasaajan ja napojen välillä oli vain noin puolet nykyisestä. Ilmasto kuivui ja viileni hitaasti kauden loppua kohti.
Varhaisella eoseenilla 55–50 miljoonaa vuotta sitten tropiikki ulottui 10–15 leveysastetta nykyistä pohjoisemmaksi Keski-Ranskaan, joka tosin saattoi olla nykyistä etelämpänä ja meridionaalinen vyöhyke (subtropiikki) Skandinavian eteläosiin ja luultavasti silloin lähempänä päiväntasaajaa olleen Grönlannin eteläosiin. Alligaattoreja ja kaguaaneja eli Ellesmerensaarella Grönlannista länteen. Pintaveden 25 °C:n lämpötilavyöhyke ulottui leveysasteelle 45. Etelä-Englannin alueella vuoden keskilämpötila oli 21 °C , niin kuin Malakan niemimaalla nykyään, ja kasvillisuus sen mukaista. Lämpötila Coloradossa Pohjois-Amerikassa ja Keski-Euroopassa oli 10–11 astetta korkeampi kuin nyt.
Noin 45–34 miljoonaa vuotta sitten Etelämantereella saattoi olla pieniä jäätiköitä, ja ilmakehässä saattoi olla hiilidioksidia suunnilleen kuusi kertaa nykyistä enemmän.
Kanadan arktisilla saarilla Ellesmerensaarelle oli varaaneja ja subtropiikkia, joka vastaa nykyistä Etelä-Eurooppaa, oli 77. leveysasteella. Keski- ja myöhäiseoseenilla ilmasto jäähtyi, ja kauden lopussa 36–35 miljoonaa vuotta sitten valtamerien syvävedet jäähtyivät nopeasti 3–5 astetta.
Erääseen aikaan eoseenilla subtrooppinen vyöhyke ulottui jopa Pohjois-Ranskaan ja Yhdysvaltain ja Kanadan rajalle. Vielä sen pohjoispuolella oli siirtymävyöhyke, joka ulottui Keski-Kanadaan ja eteläisimpään Ruotsiin ja Oslon seuduille. Täällä kasvoi joitain subtrooppisia lajeja. Lämpimän vyöhyke ulottui Huippuvuorten pohjoispuolelle, Siperiassa 60. leveysasteelle , Alaskan pohjoisosiin ja Baffininsaarten pohjoisosiin sekä pohjoiseen Keski-Grönlantiin.
Eoseenin lopussa noin 38 miljoonaa vuotta sitten lähellä eoseenin-oligoseenin rajaa lämpötila romahti äkkiä 8–13 °C päätellen Uuden-Seelannin brakiopodeista.
Mannerliikunnot

Mannerliikunnoissa eoseenin alkupuolella Australia ja Antarktis olivat yhdessä, samoin Pohjois-Amerikka ja Eurooppa Grönlannin kautta.
Eoseenin keskivaiheilla Australia irtautui Antarktiksesta päästäen Antarktiksen ympärille pyörimään kylmän merivirran, joka alkoi viilentää maapalloa siten, että jäävuoria ja kylmää vettä ajautui lähemmäs päiväntasaajaa. Itäisen Antarktiksen jääpeite alkoi muodostua vasta keski- ja myöhäiseoseenilla, vaikka manner oli ollut navalla jo varhaisella hiilikaudella. Lauraasia alkoi hajota Pohjois-Amerikaksi, Grönlanniksi ja Euroopaksi. Himalaja alkoi syntyä, kun Intia alkoi törmätä Aasiaan 45 miljoonaa vuotta sitten. Kalliovuorilla muodostui lisää vuorijonoja.
Eoseenilla Etelä-Amerikan ja Antarktiksen välillä oli kannas tai hyvin tiheä saariketju. Australia irtautui Etelämantereesta myöhäsispeloseenille 55-53 miljoonaa vuotta sitten.
Tämä esti maapalloa viilentävien kylmien länsituulten virtojen vapaan liikkeen. Ne kiersivät pienemmille leveyksille ja lämpenivät.
Intia oli vielä melko kaukana Aasiasta.
Grönlanti oli alkanut irtautua Euroopasta, ja päästi lämpimän merivirran pohjoiseen jo varhaisella eoseenilla 53 miljoonaa vuotta sitten. Panaman kannaksen paikalla oli merta, jonka läpi kulki etelässä länteen ja pohjoisessa itään merivirta.
Kasvillisuus

Eoseenilla metsä peitti suuren osan maapallosta navoilta navoille, ilmasto oli laajalti kostea ja lämmin lukuun ottamatta muutamia aavikkoalueita.
Suosypressejä ja kiinanpunapuita kasvoi Kanadan pohjoisosien Arktisilla saarilla Ellesmerensaarella. Arktiset saaret olivat tuolloin mannerliikuntojen takia vain muutaman leveysasteen nykyistä etelämpänä. Trooppisia sademetsiä kasvoi Euroopassa ja Yhdysvaltain luoteisrannikolla. Subtrooppisia ja jopa trooppisia puita kasvoi Grönlannissa ja Alaskassa. Eoseenin alussa palmuja kasvoi Pohjois-Euroopassa ja Alaskassa, mutta kauden edetessä palmut harvenivat näillä alueilla.
Eoseenin keskivaiheilla mannerten sisäosat alkoivat kuivua, metsät harvenivat monilla alueilla mutta vastakehittyneet ruohot eivät olleet vielä levittäytymässä jokiseuduilta aroiksi ja savanneiksi. Lämpötilojen pudotessa lehtensä pudottavat puut yleistyivät ja valtasivat alaa ikivihreiltä trooppisilta alueilta. Kauden lopussa sademetsät olivat vetäytyneet päiväntasaajan lähelle Intiaan, Australiaan, Afrikkaan ja Etelä-Amerikkaan.
Etelämanner oli eoseenin alussa lämpimänlauhkeitten-subtrooppisten metsien peitossa, mutta oligoseenin alussa lehtimetsien ja tundran valtaama asteittaisen viilenemisen tuloksena.
Keski-Euroopan ruskohiilimetsät olivat trooppisen ja subtrooppisen vyöhykkeen rajalla. Ne olivat suometsiä, joissa kasvoi palmuja, palmettopalmuja, viikunoita, magnolioita, punapuita, mäntyjä, tammia, kastanjoita, jalopähkinöitä ja kosteimmilla paikoilla suosypressejä. Coloradossa kasvoi vaahterapuita, palmuja, käpypalmuja, saniaisia, pajuja, jalopähkinäpuita, hikkoreita, valkopyökkejä, lehmuksia, tammia, ambrapuita, sumakkipuita, tulppaanipuita ja kultasadepuita.
Noin 50 miljoonaa vuotta sitten ilman O2-pitoisuus oli 27 %, CO2-taso 2 % eli nykytasoa, keskilämpötila 17 astetta C.
Eoseenin lopun joukkotuho

Kausi päättyi joukkotuhoon, joka saattoi johtua asteroidien törmäyksestä Chesapeakenlahdelle. Katastrofi hävitti monia eläinlajeja, esimerkiksi useimmat Titanotheres ja kreodontit, sekä Dinocerata ja Archeoceti.
Eoseenin jako

Eoseeni (Claiborne-kausi) jaetaan yleensä ylä- ja alaeoseeniin.
Alaeoseeni
Ypres-vaihe 55,8–48,6 miljoonaa vuotta sitten
Lutetia-vaihe 48,6–40,4 miljoonaa vuotta sitten
Yläeoseeni
Barton-vaihe (Auvers-vaihe) 40,4–37,2 miljoonaa vuotta sitten
Priabona-vaihe (Jackson-vaihe) 37,2–33,9 miljoonaa vuotta sitten
Eoseenin meteoriittikraattereita

Chesapeakenlahti, Yhdysvallat
Logantša, Siperia, Venäjä
Mistastin, Labrador, Kanada
Sudbury, Ontario, Kanada
Popigai, Venäjä
Eoseenin kerrostumia

London Clay Englannissa
Messel Saksassa
Green River Formation läntisessä Pohjois-Amerikassa
Kuvaselitykset

↑  Kehityshistoria/Nisäkkäät, kuvaselitys, s. 340–341
↑  Kehityshistoria/Nisäkkäät, kuvaselitys s. 338
↑  Kehityshistoria/Nisäkkäät, kuvaselitys s. 340