stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jaakko Astola

| Jaakko Astola> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 6. toukokuuta 1949 Helsinki (ikä 75)
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  signaalinkäsittelyn professori emeritus, oli akatemiaprofessori (2001–2006)
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Turun yliopisto (FM 1973, FT 1978)
Väitöstyön ohjaaja:  Aimo Tietäväinen
Instituutti:  Tampereen teknillinen yliopisto
Aiheesta muualla
Kotisivu
Jaakko Tapio Astola (s. 6. toukokuuta 1949 Helsinki) on Tampereen teknillisessä yliopiston signaalinkäsittelyn emeritusprofessori. Hän oli akatemiaprofessori kaudella 1.8.2001–31.7.2006 tutkimusaiheenaan Signaalikäsittelyn menetelmiä.
Jaakko Astola kirjoitti ylioppilaaksi Turun suomalaisesta yhteiskoulusta vuonna 1968. Hän valmistui Turun yliopistosta filosofian maisteriksi matematiikasta vuonna 1973, lisensiaatiksi vuonna 1975 ja tohtoriksi vuonna 1978 erikoistuen virheenkorjauskoodeihin.
Vuoden 4/1976–3/1977 hän oli tutkimusapulainen Kioton yliopiston matematiikan tutkimusinstituutissa Japanissa. Lehtori Lappeenrannan teknillisessä korkeakoulussa vuosina 1979–1987 (3 kk vt. apul. prof.). Vierailijana Eindhovenin teknillisessä yliopistossa 9–12/1984. Tampereen yliopiston sovelletun matematiikan apulaisprofessori vuosina 1987–1992 (toisen lähteen mukaan 8/1988-9/1993; sitä ennen elektroniikan vt. prof. 1/1988–7/1988). Tampereen teknillisen korkeakoulun signaalinkäsittelyn professori vuodesta 1993 alkaen eläkkeelle jäämiseensä saakka. Tästä ajasta akatemiaprofessorina kauden 1.8.2001–31.7.2006.
Tutkijana professori Astola on ollut tuottelias. Jo vuoteen 2000 mennessä hän oli julkaissut yli 200 tieteellistä artikkelia sovelletun matematiikan, tietoliikenneteorian ja digitaalisen signaalinkäsittelyn alalta. Toukokuussa 2017 hänen julkaisuluettelossaan oli jo yli 870 nimikettä. Hän oli osana opetustyötään ohjannut vuoteen 2009 mennessä jo noin 40 väitöskirjaa.
Professori Astola on ollut vuodesta 2000 IEEE:n fellow, vuodesta 2001 Teknillisten tieteiden akatemian jäsen ja 2002 lähtien ollut Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen sekä vuodesta 2012 Academia Europæan jäsen.
Aiheesta muualla

Jaakko Astola: "Scientific thinking cannot be learned from books" (14.4.2014) (englanniksi) (tut.fi)
Prof. Jaakko Astola joins the Selection Committee for the Millennium Technology Prize (18.1.2013) (englanniksi) (tut.fi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Alankomaat 
Tieteilijät:  DBLP  MathSciNet  Mathematics Genealogy Project  ORCID  zbMATH 
Henkilöt:  DDB  Uppslagsverket Finland 
Muut:  IdRef
Belizen vaakuna

Belizen vaakuna
Belizen vaakuna on Belizen tunnus. Se otettiin käyttöön maan itsenäistyessä vuonna 1981. Vaakuna perustuu 1800-luvun sinettiin ja on peräisin vuodelta 1907. Vaakuna on myös Belizen lipussa.
Kilven ylemmissä kentissä on puusepän työkaluja ja alemmassa purjelaiva. Vaakunassa on lisäksi mahonkipuu ja kilvenkannattajina kaksi puunhakkaajaa. Puun jalostus on ollut maalle taloudellisesti tärkeää. Kilvenkannattajat kuvaavat eri rotujen sekoittumista Belizessä. Kilven alla on latinankielinen motto Sub Umbra Floreo, suomeksi "Kukoistan varjossa". Vaakunaa ympäröi lehtiseppele.
Brunein historia

Brunein historia
Sulun sulttaanikunta (1405–1915)
Espanjan-Brunein sota (1578)
Sarawakin kuningaskunta (1841–1946)
Valkoiset rajahit
Pohjois-Borneo (1882 – 1963)
Borneon taistelut (1941)
Brunein miehitys (1941)
Brunein kapina (1962)
n
k
Brunein sulttaanikunta syntyi 1300-luvulla, ja maa oli laajimmillaan 1500-luvulla, jolloin Brunei hallitsi koko Borneon saarta ja Filippiineihin nykyisin kuuluvaa Sulun saaristoa. Eurooppalaiset tulivat 1600-luvulla Malaijien saaristoon ja Brunei menetti alueitaan hollantilaisille. 1800-luvulle tultaessa Brunei käsitti enää Borneon saaren pohjoisimmat osat, jotka siirtyivät Britannian hallintaan 1800-luvulla. Brittihallinto laajennettiin 1900-luvulla myös Bruneihin, ja maa säilyi brittiläisenä protektoraattina vuoteen 1984 asti, jolloin maalle myönnettiin täysi itsenäisyys.
Esihistoria

Nykyisen Brunein alueen esihistoriasta tiedetään vähän. Alueen väestö koostui malaijeista, jotka saapuivat alueelle 4 000 vuotta sitten. Borneon saari oli kuitenkin asuttu jo kauan ennen malaijien saapumista. Varhaisimmat todisteet Borneon ihmisasutuksesta ovat 20 000–40 000 vuotta vanhoja. 500-luvulta lähtien kiinalaisia kauppiaita rantautui Borneon saaren luonnonsatamiin. Alue oli keskeisellä kauppareitillä ja toimi välietappina kiinalaisille kauppiaille, jotka olivat matkalla muualle Kaakkois-Aasiaan tai Molukkien maustesaarille.
Brunein synty ja varhaiset vaiheet

1200-luvulta lähtien Borneo kuului nykyisen Indonesian aluetta hallinneen Majapahitin hindulais-buddhalaiseen kuningaskuntaan. Majapahitin valtakunta alkoi 1300-luvulla heikentyä ja samoihin aikoihin Borneolla perustettiin Brunein sulttaanikunta. 1300-luvulla perustettu Brunei on yksi Malaijien saariston vanhimmista sulttaanikunnista.
Malakan sulttaanikunta oli Malaijien saariston merkittävin valtio 1400-luvulla ja sen vaikutus ulottui myös Borneon saarelle asti. Malakasta käsin alueelle levisi myös islam ja Brunein sulttaani kääntyi islaminuskoon 1500-luvun ensimmäisinä vuosikymmeninä. On kuitenkin epäilty, että muslimisulttaanit ovat olleet vallassa jo vuodesta 1360.
Portugalilaiset valloittivat Malakan sulttaanikunnan vuonna 1511, minkä jälkeen Brunein vaikutus alueella kasvoi. Brunei veti puoleensa kauppiaita Kiinasta ja muualta Malaijien saaristosta. Brunei hallitsi 1500-luvulla lähes koko Borneon saarta ja Sulun saaristoa, joka nykyisin kuuluu Filippiineihin. Tuolla ajanjaksolla Brunein pinta-ala oli laajimmillaan. 1500-luvun lopulla Brunein väkiluku oli lähes 50 000. Väkiluvun lisääntyessä Brunei oli myös vaurastunut. Ensimmäinen Bruneissa käynyt eurooppalainen oli Fernão de Magalhães, joka saapui alueelle 1521. Espanjaan palattuaan Magalhães kertoi Brunein suurista rikkauksista ja kultaan ja silkkiin pukeutuneesta hoviväestä.
Espanjalaiset valloittivat nykyisen Filippiinien alueen 1565. Filippiinien nykyisestä pääkaupungista Manilasta espanjalaiset tekivät kaupan keskuksen, ja kaupungista käsin levitettiin myös kristinuskoa. Kristinusko ei kuitenkaan levinnyt nykyisen Filippiinien alueen eteläisiin osiin, koska alue oli vahvasti islamilaisen Brunein hallinnassa. Espanjalaiset näkivät Brunein uhkana kristinuskon leviämiselle, minkä takia he halusivat kukistaa Brunein. Vuonna 1573 Espanjan valtuuskunta lähetettiin Bruneihin. Espanjalaiset tarjosivat Brunein sulttaanille Espanjan suojelua, lisäksi espanjalaiset halusivat tuoda Bruneihin kristittyjä lähetyssaarnaajia, jotta sinne voitaisiin levittää kristinuskoa. Käytännössä espanjalaiset halusivat liittää Brunein imperiumiinsa. Brunein sulttaani Saiful Rijal ei hyväksynyt espanjalaisten kohtuutonta ehdotusta.
Huhtikuussa 1578 Espanja julisti sodan Bruneita vastaan. Francisco de Sanden johtamat Espanjan joukot hyökkäsivät Brunein pääkaupunkiin Kota Batuun. Espanjalaiset ryöstivät muun muassa palatsin, ja pääkaupungin moskeijan ja muita arvokkaita kohteita. Sulttaani ja monet asukkaat pakenivat espanjalaisia pääkaupungista. Espanjalaiset eivät kuitenkaan viipyneet Bruneissa kauan; espanjalaisiin iski joko punatauti- tai koleraepidemia, mikä pakotti heidät lähtemään takaisin Manilaan jo saman vuoden kesäkuussa.
Maan kutistuminen

Brunein valtaa alueella nousi 1600-luvulla uhkaamaan Sulun sulttaanikunta, joka oli aikaisemmin ollut Brunein vasallivaltiona. Brunei ajautui 1660-luvulla vallanperimyskiistaan, ja tuettuaan sodan voittanutta osapuolta Sulu sai oikeudet hallita Sulun saariston lisäksi nykyisen Itä-Malesian Sabahin osavaltioon kuuluvia alueita. Alueluovutukset käsittivät kolmanneksen Brunein pinta-alasta.
1600-luvulta lähtien Brunei menetti valtaansa Borneolla myös hollantilaisille. Borneon saaren eteläiset osat olivat syrjäisiä Brunein valtakeskukseen nähden, ja 1700-luvulle tultaessa Alankomaiden Itä-Intian kauppakomppanian hallitsemat alueet käsittivät käytännössä koko Malaijien saariston, mukaan lukien Borneon saaren eteläosat. Borneon saaren pohjoisosat olivat Brunein hallinnassa 1800-luvulle asti.
Brunein jäljellä olevaa aluetta häiritsi merirosvous. Alueella oli merirosvojen tukikohtia, jotka häiritsivät Brunein lisäksi 1700- ja 1800-lukujen vaihteessa alueelle saapuneita brittejä. Vuonna 1838 brittiläinen seikkailija James Brooke lähti Borneolle aikeenaan lopettaa merirosvous ja Brunein eliitin kauppamonopolit. Brooke yritti saada Britannian hallituksen kiinnostumaan Borneon pohjoisista osista ja alueiden ottamisesta maan hallintaan. Vuonna 1841 Brunein hallitsemassa Sarawakissa nousi kapinoita sulttaania vastaan. Brunein sulttaani liittoutui Brooken kanssa, ja Brooken johdolla kapina tukahdutettiin. Vastapalvelukseksi Brunein sulttaani Omar teki Brookesta Kuchingin radžain ja antoi tämän hallintaan palan nykyisestä Sarawakin alueesta. Myöhemmin aluetta laajennettiin ja Brooken hallitsema alue käsitti nykyisen Malesian osavaltio Sarawakin. Brooken tittelistä tehtiin perinnöllinen, ja Brooken suku hallitsi aluetta valkoisina rajaheina. Kuching oli Brooken hallintokauden alkaessa pieni bambuista kyhätty kylä. Brooke jatkoi alueella taistelua merirosvousta vastaan, kesytti pääkallonmetsästäjät ja alkoi kantaa kansalta veroa.
Itsenäisyys

Ulkopuolinen painostus johti lopulta Brunein itsenäistymiseen vuonna 1984. Britannian ja Brunein välinen puolustussopimus pysyi kuitenkin edelleen voimassa. Poliittinen valta jäi edelleen maan sulttaanin itsevaltaisen otteen alle. Samana vuonna Brunei liittyi ASEAN-maihin ja YK:iin. Itsenäistymisen alkuvuosina poliittisten puolueiden perustaminen laillistettiin, mutta jo vuonna 1988 ne taas kiellettiin. Bruneissa öljyn tuoma vauraus on pitänyt kansan tyytyväisenä, eikä demokratia ole saanut jalansijaa maassa. Bruneissa maan hallitus takaa kansalaisille ilmaisen terveydenhuollon, koulutuksen ja täystyöllisyyden. Kaikki rahoitetaan valtion öljytuloilla, eikä maassa ole ollenkaan tuloverotusta. Öljytulojen ansiosta Brunei on noussut Kaakkois-Aasian vauraimmaksi valtioksi.
Öljytuloista nauttii eritoten maan hallitsevan sulttaanin lähipiiri. Vuonna 2000 syntyi hoviskandaali, koska sulttaani Hassanal Bolkiahin veljeä prinssi Jefri Bolkiahia syytettiin valtion varojen tuhlailusta. Hänen sanottiin käyttäneen 2,7 miljardia Yhdysvaltojen dollaria maan rahastojen omaisuutta ylelliseen elämään kymmenen vuoden aikana. Sulttaani oli erottanut veljensä tämän arvoasemista jo vuonna 1998 ja nimennyt oman poikansa kruununperijäksi. Vuonna 2008 maan korkein oikeus määräsi Jefrin palauttamaan miljardeja dollareita valtiolle väärinkäytösten vuoksi.
Vuonna 2004 parlamentti kokoontui ensimmäistä kertaa 20 vuoteen. Siinä on 21 sulttaanin nimeämää jäsentä. Perustuslakia muutettiin siten, että seuraavat kansanedustajat valitaan vaaleilla, mutta sulttaani ei ole ilmoittanut vaalipäivää. Maan öljytulojen on arvioitu loppuvan 20 vuoden kuluessa, mikä on saanut Brunein valtaapitävän eliitin miettimään maan öljynjälkeistä tulevaisuutta. Länsimaat ovat olleet huolissaan Brunein kehityksestä ja maan paluusta keskiaikaan, sillä vuonna 2014 maan sulttaani ilmoitti ottavansä käyttöön islamilaisen šaria-lain ankarat rangaistukset.
Brunein sulttaanikunta hallitsi 1500-luvulla suurinta osaa Borneosta ja Sulun saaristosta.
James Brooke.
Hassanal Bolkiah, Brunein 29. sulttaani.
Die Schweizerische Post

| Die Schweizerische Post AG |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  osakeyhtiö
Perustettu:  1998
Toimitusjohtaja:  Roberto Cirillo
Kotipaikka:  Bern, Sveitsi
Toimiala:  Postitoiminta, pankkitoiminta
Henkilöstö:   6 859 (keskim. 2022)
Kotisivu:  www.post.ch
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Sveitsin posti (ransk. La Poste suisse,  ital. La Posta Svizzera, saks. Die Schweizerische Post, ret. La Posta Svizra) on sveitsiläinen postiyritys, Sveitsin hallituksen omistama valtionyhtiö, jonka pääkonttori on Bernissä, Sveitsissä ja jonka väri on Keltainen. Se perustettiin vuonna 1849, ja se hoiti myös puhelintoimintaa, mutta vuonna 1998 lennätin- ja puhelinliiketoiminta erotettiin ja yksityistettiin Swisscom. Yritys työllistää noin 54 000 henkilöä ja on Sveitsin toiseksi suurin, ja vuonna 2021 Sveitsin posti valittiin Maailman postiliitton toimesta maailman parhaaksi viidettä vuotta peräkkäin.lähde?
Logot

1982–1997
1998–2023
2023–
Aiheesta muualla

Die Schweizerische Post (englanniksi, saksaksi, ranskaksi)
Tony Cliff

Tony Cliff (oik. Ygael Gluckstein) (20. toukokuuta 1917 Palestiina – 9. toukokuuta 2000) oli brittiläinen trotskilainen poliitikko ja kirjailija.
Elämä

Tony Cliff syntyi Palestiinassa sionistiperheeseen. Hän radikalisoitui 1930-luvulla ja oli keskeisessä osassa rakentamassa sosialistista liikettä, joka yhdistäisi arabit ja juutalaiset. Toisen maailmansodan jälkeen, nähtyään, että sionistit tulevat voittamaan yhä varmemmin Palestiinassa, hän lähti maanpakoon Britanniaan ja vaihtoi nimekseen Tony Cliff.
1940-luvun lopulla hän kehitti teorian, jonka mukaan Neuvostoliitto ei ollut työväenvaltio vaan eräänlainen byrokraattinen valtiokapitalismi. Teoria on leimannut vahvasti suuntausta, johon hän kuului siitä lähtien seuraavat viisi vuosikymmentä. Vaikka Cliff erottuikin teoreettisesti "ortodoksisesta trotskilaisuudesta" sen jälkeen, kun hänet oli erotettu Neljännestä Internationaalista 1950-luvulla, hän piti itseään aina trotskilaisena.
Hänen poliittista perintöään jatkaa hänen perustamansa brittiläinen Socialist Workers Party sekä International Socialist -suuntaus, joita on kutsuttu "cliffiläisiksi".
Cliffin kirjoituksia on käännetty lukuisille eri kielille.
Valikoitu tuotanto

All That Glitters Is Not Gold (1945)
State Capitalism in Russia (1955)
The Class Nature of the Peoples Democracies (1948)
Bureaucratic Collectivism - A Critique (1948)
Stalin's Satellites in Europe (1952)
Economic Roots of Reformism (1957)
Perspectives For The Permanent War Economy
Mao's China (1957)
Rosa Luxemburg: A study (1959)
Trotsky On Substitutionism (1960)
Incomes Policy, Legislation and Shop Stewards (1966) with Colin Barker
The Employers Offensive; Productivity Deals And How To Fight Them (1967)
France, The Struggle Goes On (1968) with Ian Birchall
Party and Class (1971)
Lenin (Vol.1): Building the party (1975)
Portugal At the Crossroads (1975)
The Labour Party: A Marxist History with Donny Gluckstein (1988)
World to win - life of a revolutionary (2000)
Maailma voitettavana (engl. Marxism at the millennium) (2000)
Kirjallisuutta

Birchall, Ian: Tony Cliff. A Marxist for His Time.  Bookmarks, 2011.  ISBN 9781905192793
Aiheesta muualla

Tony Cliff 1917-2000 (Marxists' Internet Archive)
Maailma voitettavana (Arkistoitu – Internet Archive) (Sosialistiliiton julkaisema Cliff-suomennos)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja 2  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  DDB  Trove 2 
Muut:  SNAC  IdRef
Antti Suvanto

Antti Kustaa Suvanto (s. 26. huhtikuuta 1948, Nurmo) on johtokunnan neuvonantaja Suomen Pankissa. Suvanto väitteli valtiotieteen tohtoriksi Helsingin yliopistosta vuonna 1994. Hänen väitöskirjansa käsitteli valuuttamarkkinoiden mikrorakennetta.
Suvanto on laaja-alainen ekonomisti ja hänellä on mittava ura Suomen Pankissa eri tehtävissä. Lisäksi hän on toiminut useissa kansainvälisissä ja kotimaisissa asiantuntijatyöryhmissä. Suvannon ajatuksia taloudesta voi lukea muun muassa Kalevasta, jonka kolumnistina Suvanto on toiminut vuodesta 2001 lähtien.
Suvanto on kysytty esitelmöijä rahapolitiikasta, rahoitusmarkkinoista, talouspolitiikan koordinaatiosta ja talouskriiseistä. Antti Suvanto on tutustuttanut monet taloustieteen opiskelijat makrotaloustieteeseen, valuuttakurssimarkkinoihin sekä raha- ja pankkiteoriaan luennoidessaan tuntiopettajana Helsingin yliopistossa sekä Joensuun yliopistossa.
Talouden ohella Suvanto on monipuolisen kiinnostunut kulttuurista ja on toiminut mm. taideoppaana Suomen Pankin 200-vuotisen taipaleen kunniaksi järjestetyissä taidenäyttelyissä pankin päärakennuksessa Helsingin Kruununhaassa vuonna 2011.
Ura

Antti Suvanto aloitti työskentelyn Suomen Pankissa vuonna 1989. Hän on työskennellyt osastopäällikkönä johdon sihteeristössä, rahapolitiikka- ja tutkimusosastolla sekä kansantalousosastolla sekä johtokunnan neuvonantajana ja toimistopäällikkönä keskuspankkipolitiikan osastolla. 
Lisäksi Suvanto on ollut finanssineuvoksena Suomen EU-edustustossa Brysselissä, Suomen Säästöpankkiliiton pääekonomistina, ekonomistina OECD:n sihteeristössä Pariisissa, tutkimusohjaajana Elinkeinoelämän tutkimuslaitoksessa, tutkimusjohtajana Yrjö Jahnssonin säätiössä ja tuntiopettajana Helsingin yliopistossa sekä Joensuun yliopistossa. Hän on myös opettanut valtakunnallisilla maanpuolustuskursseilla poikkeusolojen talouspolitiikkaa.
Suvanto on Yrjö Jahnssonin säätiön hallituksen jäsen ja on aikaisemmin toiminut Valtion taloudellisen tutkimuskeskuksen ja Elinkeinoelämän tutkimuslaitoksen johtokunnissa. Lisäksi hän on toiminut sekä Kansantaloudellisen yhdistyksen että Taloustieteellisen seuran puheenjohtajana ja johtokunnan jäsenenä.
Yksityiselämä

Suvanto on naimisissa toimittaja Marja Salmelan kanssa. Antti Suvanto harrastaa pyöräilyä, teatteria ja musiikkia. Sotilasarvoltaan Suvanto on yliluutnantti.lähde?
Palkinnot

Suomen Leijonan I luokan ritarimerkki, 2010
Jaakko Honko -mitali, 2007
Teokset

Suvanto, Antti & Vesikansa, Jyrki (toim.): Modernismi taloustieteessä ja talouspolitiikassa. O-ryhmän kirjoituksia ja kirjoituksia O-ryhmästä.  Helsinki:  Gaudeamus, 2002.  ISBN 951-662-870-2
Suvanto, Antti & Kontulainen, Jarmo: EKP ilmoitti tänään... Rahapolitiikka tyynessä ja myrskyssä.  Helsinki:  Docendo, 2016.  ISBN 978-952-291-233-6
Aiheesta muualla

Kolumni Kalevassa (Arkistoitu – Internet Archive)
Julkaisut (Arkistoitu – Internet Archive)
Suvannon tutkimukset IDEASissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Alankomaat 
Muut:  IdRef
Akseli Skutnabb

| Axel Alfred Skutnabb |
| --- | --- |
 Axel Alfred Skutnabb
Henkilötiedot
Syntynyt: 27. joulukuuta 1875 Tikkurila,  Suomi
Kuollut: 23. marraskuuta 1929 (53 vuotta) Tampere,  Suomi
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  saarnaaja, kirjailija
Kirjailija
Kirjallinen suuntaus: Evankeliset ystävät
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Axel (Akseli) Alfred Skutnabb (27. joulukuuta 1875 Tikkurila – 23. marraskuuta 1929 Tampere) oli suomalainen Evankelisten ystävien saarnaaja ja uskonnollinen kirjailija.
Elämäkerta > Sukutausta

Skutnabbin vanhemmat olivat kruununrakennusmestari Petter Anders Skutnabba (1829–1900) ja Sofia Klemetsö. Perhe muutti pian hänen syntymänsä jälkeen Hämeenlinnaan.
Elämäkerta > Lapsuus ja nuoruus

Akseli kävi Hämeenlinnan lyseota ja pääsi ylioppilaaksi 1895 yhdessä Eino Leinon ja Larin Kyöstin kanssa. Hän lähti opiskelemaan teologiaa Helsingin yliopistoon ja aikoi pappisuralle.
Elämäkerta > Vapaakirkollisessa herätyksessä

Skutnabb oli tutustunut jo kouluvuosina vapaakirkolliseen herätykseen ja käynyt Hämeenlinnassa vierailleen ruotsalaisen evankelistan Fredrik Fransonin puhetilaisuuksissa. Hän liittyi vapaakirkkoon tiiviimmin vuoden 1893 jälkeen. Koska Skutnabb ei hyväksynyt kaikkia evankelis-luterilaisen kirkon oppeja, hän päätti luopua teologian opiskelusta ja siirtyi vapaakirkkoon. Skutnabb asettui asumaan Tampereelle ja kiersi ympäri Suomea puhujamatkoilla, häntä ei kuitenkaan pidetty vapaakirkon varsinaisten saarnaajien joukkoon kuuluvana.
20-vuotiaana lyseolaisena Skutnabb osallistui Hämeenlinnan lähetyskokoukseen vuonna 1895. Lähetysjuhlissa oli varattu aikaa keskustelemiseen, Skutnabb puhui runsaan ihailijaparven ympäröimänä ja hyvin itsevarmana suuren pyhyyden puolesta. Hjalmar Braxénin toimi vastaväittäjänä.
Skutnabb oli vapaakirkon niin sanotun synnittömyys-liikkeen johtaja. Skutnabbin yltiöevankelisen opin mukaan kaikki oli kerta kaikkiaan maksettu, ei ollut enää mitään kadottavaa syntiä eikä mitään kadotustuomiota. Skutnabb selitti, että kaikki ihmiset pelastuvat ja itse paholainenkin viimeisenä tuhlaajapoikana palaa Jumalan luokse ja hänet sidotaan "Jumalan rakkauden kahleilla". Skutnabbin opit herättivät ristiriitoja, mutta hän sai kuitenkin toimia edelleen vapaakirkon piirissä.
Elämäkerta > Skutnabb omaksuu synnittömyysopin

Ruotsalaisen Pyhitysliikkeen (Helgelse förbundet) evankelistojen Nelly Hallin ja Ida Nilênin kautta vapaanlähetyksen jäsenien keskuuteen levinnyt ankara legalistinen hurskaus oli saanut vapaakirkollisen herätyksen rivit hajalle. Pyhitysliikkeen johtoon oli noussut Erik Hertz. Klaara Hertz oli kiivaampia puhujia liikkeessä. Pyhitysliikkeen vaikutuksesta syntyneen synnittömyysliikkeen johtajana toimi Väinö Stenbäck. Synnittömyysliikkeen kannattajat uskoivat jo saavuttaneensa puhtauden, pyhityksen ja täydellisyyden. Synnittömyyden kehittyessä yhä pidemmälle, Väinö Stenbäckin oli väistyttävä ja annettava johtajan asema juuri ylioppilaaksi valmistuneelle Akseli Skutnabbille. Skutnabb tutustui Ruotsalaisen Pyhitysliikkeen (Helgelse förbundet) kirjallisuuteen ja kehitteli synnittömyysliikkeen oppia pidemmälle ja julisti että kaikki on kerta kaikkiaan maksettu ja sovitettu, eikä ollut enää mitään kadottavaa syntiä, eikä mitään kadotustuomiota.
Hjalmar Braxénilla ei ollut hyvää käsitystä Skutnabbin toiminnasta saarnaajana, vaan hän suhtautui hyvin jyrkästi Skutnabbin ”evankeliseen” vapauteen joka ilmeni keskinäisessä seurustelussa. Tämän tähden Viipurin ruotsalainen vapaaseurakunta kielsi Skutnabbia esiintymästä seurakunnan kokoushuoneessa. Kieltoon yhtyi myös Turun ruotsalainen vapaaseurakunta ja lähetyskomitea ilmoitti asian muille seurakunnille.
Elämäkerta > Skutnabb eroaa Vapaasta Sisälähetyksestä

Tampereen vuosikokouksessa 1900 Skutnabb oli viimeisen kerran mukana. Hänelle ei järjestetty puhetilaisuutta. Erään saarnan jälkeen hän nousi puhumaan. Hjalmar Braxén keskeytti heti hänen puheensa ja sanoi, että pysytään ohjelmassa. Kun Skutnabb kiellosta huolimatta yritti puhua, Braxén istui harmonin ääreen ja alkoi laulaa, kokousväki yhtyi lauluun. Laulun jälkeen Skutnabb huusi: "Tässä näette, mitä on vapaakirkollinen vapaus. Tästä lähtien minä en ole vapaakirkollinen."
Elämäkerta > Evankelisten Ystävien saarnaajana

Skutnabb perusti kannattajiensa kanssa Evankeliset Ystävät -nimisen liikkeen, jota kutsutaan myös skutnabbilaisuudeksi.
Väinö Stenbäck oli julistanut, että kutsuttujen ja valittujen luku on jo täyttynyt, eikä enää tarvita mitään turhaksi käynyttä herätystoimintaa. Skutnabb opetti täydellistä evankeliumia, jonka mukaan kaikki maailman syntivelat oli jo täysin maksettu, entiset, nykyiset ja tulevat, eikä näin ollen mitään kadotustuomiota voinut olla. Oli jo aika päästä lainorjuudesta evankeliumiin täyteen vapauteen. Tämä julistus ja vapaakirkollisten julistajien neuvottomuus vaikeassa hajaannuksessa sai aikaan sen, että yleinen luottamus vapaakirkolliseen liikkeeseen heikkeni tuntuvasti.
Synnittömyysliikkeen keskuudessa opetettiin, että kaikki on Jumalasta, pyhitys samoin kuin vanhurskauttaminenkin on vain uskolla omistettava itselleen. "Pitäkää itsenne synnittöminä, niin olette synnittömiä. Kun uskotte, että olette Kristuksen kaltaisia, niin te olette, niinkuin Kristus."
Vuonna 1912 Skutnabb vieraili Yhdysvalloissa. Hän kävi Chicagossa, tapasi paikallisia uskonnollisia johtajia ja saarnasi Chicagon Moody Churchissä. Skutnabb tapasi matkansa aikana Christian and Missionary Alliance -liikkeen johtajan tohtori A. B. Simpsonin ja oli tämän kanssa myöhemminkin kirjeenvaihdossa.