stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Losser

| Losser |
| --- | --- |
 Roomalaiskatolinen kirkko Overdinkelissä, Losserissa.
 lippu:  vaakuna

 Koordinaatit: 52°16′N, 7°0′E 
Valtio:  Alankomaat
Provinssi:  Overijssel
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  Kunta
 – Pormestari:  Jan Westendorp
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  99.64 km²
 – Maa:  98.90 km²
 – Josta vettä:  0.74 km² 
Väkiluku (31.12.2008):  22 601
 – Väestötiheys:  229 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
Postinumero:  7580-7589
Suuntanumero(t):  053, 0541
 
 www.losser.nl 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Losser on kunta Alankomaissa, Overijsselin provinssissa. Asukkaita kunnassa on 22 601 (31.12.2008) ja väestötiheys on 229 as./km². Kunnan pinta-ala on 99,64 neliökilometriä, josta vettä on 0,74 km². Losserin pormestarina toimii Jan Westendorp.
Vanhin maininta Losserista on 900-luvulta. Alun perin kylä muodostui kahdesta erillisestä osasta. Molemmat tuhoutuivat lähes täysin 21. syyskuuta 1665, kun Münsterista tulleet sotajoukot polttivat ne.
Muutaman kilometrin länteen De Lutten asutuskeskuksesta, lähellä Oldenzaalin rajaa, sijaitsee Tankenberg. Se on 85 metriä korkea mäki, ja näin ollen Overijsselin provinssin korkein kohta.
Losserin yhteistyökaupunki on Ala-Saksin osavaltiossa, Saksassa sijaitseva Emsbüren.
Kartta Losserin kunnasta. Rajat esittävät osoitteiden ja rakennusten perusrekisterin mukaisia asuinpaikkoja (Basisregistratie Adressen en Gebouwen (BAG) woonplatsen).
Asutuskeskukset

Losserin kunta muodostuu seuraavista asutuskeskuksista (holl. kernen):
Asukasluvut 1. tammikuuta 2004:
| --- | --- |
Losser: 12.230
Overdinkel: 3760
De Lutte: 1650
Beuningen: 270
Glane: 180
Glanebeekhoek: 
Lähde: CBS
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Losser Wikimedia Commonsissa
Virallinen kotisivu (hollanniksi) (englanniksi)
Losser Digitaal (hollanniksi) (englanniksi) (saksaksi)
| n k Overijsselin provinssin kunnat |
| --- | --- | --- |
|  Almelo  Borne  Dalfsen  Deventer  Dinkelland  Enschede  Haaksbergen  Hardenberg  Hellendoorn  Hengelo  Hof van Twente  Kampen  Losser  Oldenzaal  Olst-Wijhe  Ommen  Raalte  Rijssen-Holten  Staphorst  Steenwijkerland  Tubbergen  Twenterand  Wierden  Zwartewaterland  Zwolle  |  Almelo  Borne  Dalfsen  Deventer  Dinkelland  Enschede  Haaksbergen  Hardenberg  Hellendoorn  Hengelo  Hof van Twente  Kampen  Losser  Oldenzaal  Olst-Wijhe  Ommen  Raalte  Rijssen-Holten  Staphorst  Steenwijkerland  Tubbergen  Twenterand  Wierden  Zwartewaterland  Zwolle  |  |
Martinustoren Losserissa.
Love’s Labour’s Won

Love's Labour's Won on William Shakespearen kadonneeksi tulkittu näytelmä. Siitä on kaksi kirjallista mainintaa. Kyseessä voi olla myös vaihtoehtoinen nimi jollekin toiselle Shakespearen näytelmälle, kuten Paljon melua tyhjästä tai Loppu hyvin, kaikki hyvin. Tämä tulkinta on kadonnut näytelmä -tulkintaa suositumpi.
Francis Meres mainitsee teoksessaan "Palladis Tamia: Wit's Treasury" vuodelta 1598 kuusi Shakespearen komediaa, näiden joukossa "Loue labours wonne". Tämän näytelmän hän tiesi luultavasti vain toisen käden tiedon kautta, käsikirjoituksesta tai teatterista. Muut näytelmät kuudesta Meresin mainitsemasta komediasta oli julkaistu teoksen julkaisun aikaan syksyllä 1598.
Toinen maininta löytyi vuonna 1953 paperiarkilta, johon oli kirjoitettu lista kirjoja. Listan julkaisija T. W. Baldwin väitti, että arkki oli osa exeteriläisen kirjakauppiaan kirjanpitoa varastossa olevista ja myydyistä tuotteista elokuussa 1603. Otsikon "[inte]rludes & tragedyes" alla mainitaan myös "loves labor won".
On siis olemassa vahvaa, mutta ei aukotonta todistusaineistoa näytelmän olemassaolon ja julkaisun puolesta. Näytelmää ja sen paria Turhaa lemmen touhua (Love's Labour's Lost) ei kuitenkaan merkitty kustantajien rekisteriin ("Stationers' Register") vuoteen 1603 mennessä. Näytelmää ei myöskään sisällytetty Ensimmäiseen folioon.
Lords of the Flatbush

| The Lords of Flatbush |
| --- | --- |

Ohjaaja:   Martin Davidson  Stephen Verona 
Käsikirjoittaja:   Martin Davidson  Gayle Gleckler  Sylvester Stallone  Stephen Verona 
Tuottaja:  Stephen Verona
Säveltäjä:   Joe Brooks  Paul Jabara  Joseph Nicholas 
Kuvaaja:   Edward Lachman  Joseph Mangine 
Leikkaaja:   Muffie Meyer  Stan Siegel 
Pääosat:   Perry King  Sylvester Stallone  Henry Winkler  Paul Mace 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Columbia Pictures
Levittäjä:  Columbia Pictures Netflix
Ensi-ilta:  1. toukokuuta 1974
Kesto:  86 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
The Lords of Flatbush (videona Brooklynin kuninkaat) on vuonna 1974 ensi-iltansa saanut Martin Davidsonin ja Stephen Veronan ohjaama yhdysvaltalainen draamaelokuva. Elokuvan pääosia näyttelevät Perry King, Sylvester Stallone, Henry Winkler, Paul Mace ja Susan Blakely. Elokuva oli ensimmäisiä Stallonen käsikirjoittamia.
Roolit

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Perry King  | … |  David 'Chico' Tyrell   |
|  Sylvester Stallone  | … |  Stanley Rosiello   |
|  Henry Winkler  | … |  Butchey Weinstein   |
|  Paul Mace  | … |  Wimpy Murgalo   |
|  Susan Blakely  | … |  Jane Bradshaw   |
|  Maria Smith  | … |  Frannie Malincanico   |
|  Renee Paris  | … |  Annie Yuckamanelli   |
|  Paul Jabara  | … |  Crazy Cohen   |
|  Bruce Reed  | … |  Mike Mambo   |
|  Frank Stiefel  | … |  Arnie Levine   |
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano pitää elokuvaa teknisesti, tunnelmaltaan ja musiikiltaan tökerönä ja antaa sille yhden tähden viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”huono”.
Aiheesta muualla

Lords of the Flatbush Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Louhikorentokala

| Louhikorentokala |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Kehittyneet luukalat Neopterygii
Lahko::  Putkisuukalat Syngnathiformes
Heimo::  Korentokalat Pegasidae
Suku::  Eurypegasus
Laji::  draconis
Kaksiosainen nimi
 Eurypegasus draconis  (Linnaeus, 1766) 
Katso myös
   Louhikorentokala Wikispeciesissä   Louhikorentokala Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvoIUCN-testi OK: 
Louhikorentokala (Eurypegasus draconis) on korentokaloihin kuuluva kalalaji. Lajia tavataan lämpimistä vesistä indopasifiselta merialueelta. Toisinaan lajia pidetään akvaarioissa.
Koko ja ulkonäkö

Louhikorentokala voi kasvaa suurimmillaan 8–10 cm pitkäksi ja naaraat ovat koiraita kookkaampia. Ruumiinmuodoltaan laji on pitkäkuonoinen, tukevahko ja lyhyehkö. Ruumista suojaavat luulevyt ja selässä on luukyhmyjä. Kalan rintaevät ovat hyvin suuret ja muodoltaan viuhkamaiset. Louhikorentokalojen väritys on hyvin vaihteleva. Useimmiten ne ovat selästään ruskeankirjavia ja vatsastaan vaaleampia. Koiraiden rintaevissä on sininen ja valkoinen reunajuova.
Levinneisyys ja elintavat

Louhikorentokalaa tavataan laajalta alueelta, joka ulottuu Punaisestamerestä ja Afrikan kaakkoisrannikolta Japaniin, Australiaan ja Marquesassaarille. Se elää usein lähellä leviä ja meriheiniä kasvavaa hiekka- tai sorapohjaa jokien suistoalueilla. Lajin ravintoa ovat pienet selkärangattomat eläimet, kuten äyriäiset, nilviäiset ja madot. Louhikorentokalat liikkuvat usein pareittain ja ovat todennäköisesti yksiavioisia.
Louhikorentokaloja pyydystetään toisinaan akvaariokaloiksi. Niitä myös hyödynnetään perinteisessä aasialaisessa lääkinnässä.
Lorentz-muunnos

Lorentz-muunnos eli Lorentzin muunnos on koordinaattijärjestelmän muunnos, jonka Hendrik Antoon Lorentz keksi yrittäessään selittää valon käyttäytymistä esimerkiksi Michelsonin-Morleyn kokeessa. Myöhemmin Albert Einstein muotoili erityisen suhteellisuusteorian, ja korvasi siinä klassisen mekaniikan Galilein muunnoksen Lorentz-muunnoksella.
Esitystapa

Kuvitellaan, että järjestelmä (havaitsija) P' liikkuu järjestelmästä P katsottuna positiivisen x-akselin suuntaan nopeudella v. Merkitään valonnopeutta kirjaimella c, aikaa kirjaimella t, ja paikkaa  suorakulmaisilla koordinaateilla x,y ja z. Tällöin Lorentzin muunnoksen yhtälöt ovat
x'={\frac {x-vt}{\sqrt {1-{\frac {v^{2}}{c^{2}}}}}}
y'=y\,\!
z'=z\,\!
t'={\frac {t-{\frac {v}{c^{2}}}x}{\sqrt {1-{\frac {v^{2}}{c^{2}}}}}}
Lorentzin muunnoksessa aika ei ole absoluuttinen suure, eli tapahtumien välinen aika ei kaikkien havaitsijoiden mielestä ole sama. Kun järjestelmässä P kuluu t sekuntia, järjestelmässä P' on kulunut viimeisen yhtälön mukainen aika. Esimerkiksi jos järjestelmä P' liikkuu P:n suhteen nopeudella 1/2c eli noin 150 miljoonaa metriä sekunnissa ja järjestelmät olivat aluksi (hetkellä t=0) päällekkäin, niin kun järjestelmässä P on kulunut yksi sekunti (t=1s), niin (järjestelmästä P katsottuna) järjestelmässä P' on kulunut vain noin 0,87 sekuntia (t'=0,87s). "Käytännössä" tämä tarkoittaa sitä, että kun katsomme esimerkiksi nopeasti kiitävää avaruusalusta, aika näyttää siellä kuluvan hitaammin kuin meidän aikamme. Ilmiö on myös mitattu hyvin tarkoilla atomikelloilla joita on lennätetty satelliiteissa.
Myöskään tapahtumien väliset etäisyydet eivät kaikkien havaitsijoiden mielestä ole samat. Järjestelmästä P mitattuna järjestelmän P' x-akseli näyttää "painuneen kasaan". Jos järjestelmän P' mukana liikkuu esimerkiksi raketti, järjestelmässä P oleva havaitsija mittaa sen lyhyemmäksi kuin raketin kyydissä oleva havaitsija.
Lorentzin muunnosta voi verrata koordinaattijärjestelmän kiertoon. Kun kolmiulotteista euklidisen avaruuden suorakulmaista koordinaattijärjestelmää halutaan kiertää kulman a verran z-akselin ympäri, saadaan yhtälöt:
x'=x\cos a+y\sin a
y'=y\cos a-x\sin a
z'=z
Kierrossa uusi x' ja y' ovat vanhojen x ja y koordinaattien "sekoitukset". Myös Lorentzin muunnoksessa aika ja liikkeen suuntainen koordinaatti sekoittuvat toisiinsa. Lorenzin muunnos on tavallaan paikan ja ajan "kierto", joskaan se ei matemaattisesti ole täysin sitä vastaava. Kaikissa tavallisissa suorakulmaisten koordinaattien kierroissa on säilyvä suure,  x^{2}+y^{2}+z^{2}, joka on pisteen origosta mitatun etäisyyden neliö. Lorentzin muunnoksessakin on eräs säilyvä suure,  x^{2}+y^{2}+z^{2}-c^{2}t^{2}. Tätä suuretta kutsutaan joskus aika-avaruuden etäisyyden neliöksi. Se säilyy samana kaikissa Lorentzin muunnoksissa.
Lorentz-muunnosta voidaan kuvata helposti myös nelivektoreilla
Lorentz-muunnoksen johtaminen

Lorentz-muunnosten pohjaksi otetaan yleisin mahdollinen lineaarinen muunnos
jossa x ja t ovat objektin paikka ja aika vanhassa koordinaatistossa P, x' ja t' koordinaatit uudessa koordinaatistossa P' ja A, B, C, ja D tuntemattomia vakioita.
1. Ensiksi vaaditaan, että valon nopeus tyhjiössä on vakio c, ja riippumaton koordinaatistosta.
Objektin nopeus koordinaatistossa P on  {\frac {dx}{dt}} ja koordinaatistossa P'  {\frac {dx'}{dt'}}
Jos nopeus  {\frac {dx}{dt}} koordinaatistossa P on c, on sen oltava c myös koordinaatistossa P'
Edellä olevaa yhtälöä kutsutaan jatkossa nimellä yhtälö 1
2. Nopeus on suhteellista
P liikkuu P':n suhteen nopeudella -v 

P:n origo on x = 0, joka koordinaatistossa P' on
P':n origo on x' = 0, joka on P:ssä x = vt
Näistä yhtälöistä saadaan
Sijoitetaan yhtälöön 1
3. Oletetaan, että hetkellä t = 0 koordinaatistot ovat P:sta katsoen päällekkäin
Hetkellä t' = 0 koordinaatistot ovat päällekkäin P'sta katsottuna
Pituuden on näytettävä samalta molemmille koordinaatistoille silloin, kun ne ovat päällekkäin.
Tästä saadaan lopulta muunnokset
A on tässä Lorentz-kerroin,  A=\gamma ={\frac {1}{\sqrt {1-{\frac {v^{2}}{c^{2}}}}}}={\frac {1}{\sqrt {1-\beta ^{2}}}}={\frac {dt}{d\tau }}.
Lovimittarit

| Lovimittarit |
| --- | --- |
 Metsämittari (Ematurga atomaria)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Mittarimaiset Geometroidea
Heimo::  Mittarit Geometridae
Alaheimo::  Lovimittarit   Ennominae  (Duponchel, 1845)
Katso myös
   Lovimittarit Wikispeciesissä   Lovimittarit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lovimittarit (Ennominae) on mittareiden laajin alaheimo. Maailmanlaajuisesti siihen on laskettu kuuluvan jopa 9 700 lajia noin 1 100 suvussa. Suomessa tavataan 79 lovimittareihin kuuluvaa lajia. Alaheimon monofyleettisyys on kuitenkin kyseenalaistettu.
Mauri Lounasmaa

Mauri Viktor Lounasmaa (1. lokakuuta 1933 Turku – 4. helmikuuta 2017 Helsinki) oli suomalainen kemian professori.
Lounasmaan vanhemmat olivat hovioikeudenneuvos Aarno Viktor Rafael Lounasmaa ja apulaistoiminnanjohtaja Maj Inki von Hellens.  Hän valmistui Teknillisestä korkeakoulusta diplomi-insinööriksi 1962 ja tekniikan lisensiaatiksi 1964. Väitöskirjansa ’Etudes chimiques et spectroscopiques sur quelques quinones naturelles et synthétiques’ Lounasmaa julkaisi vuonna 1968 professori Gustav Nymanin valvomana. Väitöksensä jälkeen tohtori Lounasmaa toimi tutkijana Institut de Chimie des Substances Naturelles (1965–1966, Gif-Sur-Yvette, Ranska), ja suoritti post-doktoraaliopintoja Indianan yliopistossa (Bloomington, USA) professori Ernest Wenkertin johdolla vuosina 1968–1969. Tämän jälkeen hän toimi apulaisprofessorina Oulun yliopistossa ja Suomen Akatemian vanhempana tutkijana, kunnes hänet nimitettiin Oulun yliopiston rakennetutkimuksen kemian professorin virkaan 1975. Hän toimi Teknillisen korkeakoulun orgaanisen kemian professorina 1.5.1979–31.10.1998. Kyseinen oppituoli on TKK:n vanhin kemian oppituoli, ja sen ensimmäinen viranhaltija on ollut Gustav Komppa.
Luonnonainekemia oli Lounasmaalle lähellä sydäntä. Hänen suuri kiinnostuksensa luonnonaineisiin ajoi hänet tutkimuksiin aromaattisista floroglusinolijohdannaisista ja yleisemminkin typpipitoisista alkaloideista. Alkuvaiheissa Lounasmaan tutkimus oli painottunut luonnonaineiden rakennetutkimukseen. Lounasmaa loi kiinteät suhteet ranskalaiseen tiedeyhteisöön, ja varsinkin siellä Gif-sur-Yvettes’issä toimivaan luonnonainekemian tutkimusinstituuttiin.  Ennen TKK:lle siirtymistään Lounasmaa vietti uudelleen pidemmän jakson Gif-sur-Yvettes’issä, josta TKK:lle siirtyi erityisesti luonnonaineiden valmistukseen painottunut tutkimus. Lounasmaa toi Suomeen erityisesti bioaktiivisten typpipitoisten indolialkaloidien synteesitutkimuksen. Tunnettujen alkaloidikemistien Pierre Potierin ja Henri-Philippe Hussonin kanssa aloitetut tutkimukset johtivat Lounasmaan aktiiviseen tutkimukseen modifioidun Polonovski-reaktion käyttöön useiden indolialkaloidien synteeseissä. Näistä töistä syntyi kaikkiaan kymmenen tohtorinväitöskirjaa, ja töiden tulokset näkyvät nykyäänkin synteesitutkimuksen perinteenä suomalaisessa lääketeollisuudessa.
Aiheesta muualla

Mauri Lounasmaan muistokirjoitus Helsingin Sanomissa.
Tom Jones

| Tom Jones |
| --- | --- |
 Tom Jones esiintymässä kuningatar Elisabet II:n syntymäpäiväjuhlilla vuonna 2018.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Thomas John Woodward
Syntynyt: 7. kesäkuuta 1940 (ikä 84) Treforest, Pontypridd, Glamorgan, Wales, Yhdistynyt kuningaskunta
Arvonimi: Sir
Puoliso:  Melinda Woodward (1957–2016)
Lapset:  Mark Woodward (s. 1957) Jonathan Berkery (s. 1988)
Muusikko
Taiteilijanimi:  Tom Jones, ”Walesin tiikeri”
Laulukielet:  englanti
Aktiivisena:  1963–
Tyylilajit:  pop, rhythm and blues, country, soul, rock, elektroninen tanssimusiikki
Levy-yhtiöt:  Decca • Jive • Epic • Columbia • Island • Mercury • Interscope • Polydor • V2 • S-Curve
Palkinnot
 Parhaan uuden artistin Grammy-palkinto 1966  MTV Video Music Award 1989  Parhaan miesartistin Brit Award 2000  Musiikillisen elämäntyön Brit Award 2003  Brittiläisen imperiumin ritarikunnan OBE-kunniamerkki 1999  Ritarin arvo 2006. 
Aiheesta muualla
Kotisivut
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Tom Jones (oik. Thomas John Woodward, s. 7. kesäkuuta 1940 Treforest, Pontypridd, Glamorgan, Wales, Britannia) on walesilainen laulaja.
Lempinimellä ”Walesin tiikeri” tunnettu Jones on esittänyt yli kuusi vuosikymmentä kestäneen uransa aikana muun muassa rockia, popmusiikkia, rhythm and bluesia, countrya, soulia sekä elektronista tanssimusiikkia. Jones oli eräs 1960-luvun British Invasionin keskeisimpiä laulajia ja aikansa seksisymboleja. Hänen tuotantoaan on myyty kansainvälisesti yli 150 miljoonaa kappaletta.
Jones aloitti uransa vuonna 1963 The Senators -yhtyeen laulajana. Jonesin läpimurto tapahtui vuonna 1965, kun BBC:n kieltämä single ”It’s Not Unusual” muodostui hitiksi brittiläisessä piraattiradiossa. Muita hänen varhaisia hittikappaleitaan olivat muun muassa ”What’s New Pussycat”, ”Delilah”, ”Green, Green Grass of Home” sekä James Bond -elokuvan Pallosalama tunnussävel ”Thunderball”. Vuodesta 1968 alkaen hän teki konsertteja Las Vegasissa ja vuosina 1969–1971 esiintyi omassa televisio-ohjelmassaan Yhdysvalloissa. 1970- ja 1980-lukujen kuluessa Jonesin ura hiipui vähitellen, mutta vuonna 1987 levytetty versio kappaleesta ”Kiss” palautti hänen suosionsa. Jonesin uran myöhempiä hittejä ovat olleet muun muassa ”If I Only Knew” ja ”Sex Bomb”.
Musiikillisen uransa lisäksi Jones on toiminut myös näyttelijänä, ensimmäisen kerran vuonna 1979 televisioelokuvassa Pleasure Cove. Vuonna 1996 hän esiintyi Tim Burtonin elokuvassa Mars hyökkää!. Vuodesta 2012 lähtien hän on toiminut brittiläisen The Voice UK -laulukilpailun tähtivalmentajana.
Jones on voittanut muun muassa parhaan uuden artistin Grammy-palkinnon vuonna 1966, MTV Video Music Award -palkinnon vuonna 1989 sekä kaksi Brit Award -palkintoa, vuosina 2000 ja 2003. Hän sai Brittiläisen imperiumin ritarikunnan OBE-kunniamerkin vuonna 1999, ja kuningatar Elisabet II löi Jonesin ritariksi maaliskuussa 2006.
Varhainen elämä

Thomas John ”Tommy” Woodward syntyi 7. kesäkuuta 1940 Treforestin kylässä Pontypriddin kaupungin kupeessa Rhonddan laaksojen hiilikaivosalueella Etelä-Walesissa. Hänen vanhempansa olivat kaivosmies Thomas Woodward (k. 1981) ja äiti Freda Woodward (o.s. Jones, k. 2003), ja hänellä on isosisko Sheila.
12-vuotiaana Tomilla diagnosoitiin tuberkuloosi, joka piti hänet vuoteenomana 14-vuotiaaksi saakka.
Tomin vanhemmat olivat innokkaita laulajia ja hänen setänsä lauloivat mieskuorossa, kuten miehillä oli Walesissa usein tapana. George-setä opetti Tomille laulamista ja esiintymistä, ja Edwin-setä käytti nuorta Tomia baareissa esiintymässä. Tom kuunteli 1950-luvulla ikätovereidensa tapaan yhdysvaltalaista rock'n'roll-musiikkia. Hän lisäsi usein omaa tulkintaansa koulussa laulamiinsa tuttuihin kappaleisiin ja osoitti jo nuorena taipumusta soololaulajaksi.
Teini-ikäisenä Tom oli jengiläinen, tappelija ja pikkurikollinen, mutta hänen onnistui välttää rikosrekisteri perheensä hyvän maineen ansiosta. Jonesin mukaan hänen huono menestyksensä koulussa johtui lukihäiriöstä. Tomin tyttöystävä Linda tuli raskaaksi 15-vuotiaana, ja pari meni naimisiin vuonna 1957. Heidän poikansa Mark syntyi kuusi viikkoa häiden jälkeen, kun Tom oli 16-vuotias. Tom elätti perhettään pienipalkkaisilla tehdas- ja rakennustöillä.
Ura > Laulajanuran alku

Jones aloitti keikkailun paikallisilla esiintymislavoilla vuonna 1957 yhä Tommy Woodward -nimisenä. Vuonna 1961 hän liittyi laulusolistiksi yhtyeeseen nimeltä The Senators ja otti taiteilijanimekseen Tommy Scott. Yhtye kiersi Rhonddan laaksoseudun klubeja ahkerasti, mutta Walesin ulkopuolella yhtyeestä ja Jonesista ei edelleenkään tiedetty mitään. Vuonna 1963 Senators nauhoitti Lontoossa seitsemän kappaletta, mutta levy-yhtiöt eivät olleet kiinnostuneita julkaisemaan niitä. Yhtyeen onni kääntyi, kun tunnettu lontoolainen DJ Jimmy Savile, johon Jones oli tutustunut, toimitti yhtyeen demon Decca-yhtiöön. Deccan Peter Sullivan kiinnostui yhtyeestä ja meni katsomaan heidän esiintymistään Pontypriddin työväenkerholle, missä Jonesin taidot tekivät häneen vaikutuksen. Jones oli jo tuolloin paitsi hyvä ja omaperäinen laulaja, myös karismaattinen ja kesytön lavaesiintyjä. Vuonna 1964 Jones teki managerisopimuksen lontoolaistuneen walesiläisen laulajan ja lauluntekijän Gordon Millsin kanssa, ja Senators muutti asumaan Lontooseen.
Jones oli käyttänyt taiteilijanimeä Tommy Scott, mutta Lontoossa Mills nimesi hänet vuoden 1963 hittielokuvan Tom Jones – hulivilihurmuri mukaan Tom Jonesiksi. Jones oli sattumalta myös Tomin äidin tyttönimi, mutta manageri ei sitä tiennyt. Samalla Jonesin yhtye nimettiin The Playboysiksi ja myöhemmin Squiresiksi. Jones ja yhtye tekivät keikkoja muun muassa Rolling Stonesin lämmittelijänä, mutta Jonesin miehekäs lavaesiintyminen, nahkahousut ja puoliavoin paita herättivät managereissa vastustusta aikana, jolloin mieslaulajilta odotettiin siistiä pukeutumista. Jonesin ja Playboysin ensisingle "Chills and Fever" ei menestynyt, ja kuusi kuukautta Lontoossa rähjäisissä oloissa rutiköyhänä elänyt Jones oli murtunut ja epätoivoinen. Hän harkitsi kotiin palaamista ja jopa metrojunan eteen heittäytymistä.
Ura > Läpimurto

Vuonna 1965 Jones teki läpimurtonsa. Tammikuussa 1965 Decca julkaisi Jonesin ja studiomuusikoista koostuneen taustabändin levytyksen, Motown-soundia ja puhallinorkesteria yhdistelevän, Peter Sullivanin tuottaman singlen "It's Not Unusual", joka on säilynyt yhtenä Jonesin tunnetuimmista kappaleista. Single nousi maaliskuussa 1965 Englannin listojen kärkeen. Menestystä jatkoi Burt Bacharachin kirjoittama "What's New Pussycat" sekä esiintymiset Ed Sullivan Show'ssa ja Yhdysvaltain konserttisaleissa. Samana vuonna Jones julkaisi kaksi ensimmäistä albumiaan Along Came Jones ja It's Not Unusual. Niitä seurasi raskas Yhdysvaltain-kiertue ja sen myötä pitkän ystävyyssuhteen alkaminen Jonesin idolin Elvis Presleyn kanssa. Vuonna 1965 Jones sai myös esittää James Bond -elokuvan Pallosalama tunnussävelmän "Thunderball". Vuonna 1966 Jones sai Grammy-palkinnon parhaana uutena artistina.
Manageri Gordon Millsin tallissa oli samaan aikaan myös Engelbert Humperdinck, jonka kanssa Jones kilpaili 1960-luvun lopulla listasijoituksista. Jones sai lauluntekijöiltään esitettäväkseen seksikkäimmät laulut, ja Humperdinck levytti romanttiset kappaleet.
Vuonna 1966 Jones levytti suurimman hittinsä, balladin "Green, Green Grass of Home", jonka hän oli kuullut Jerry Lee Lewisin country-albumilla.
Ura > Las Vegas

Vuonna 1966 Jonesin manageri Gordon Mills halusi Tom Jonesista tähden Las Vegasiin. Jones oiotti hampaansa ja korjautti nuorena tappeluissa murtuneen nenänsä. Hän vaihtoi myös entisen karkean musiikki- ja pukeutumistyylinsä hienostuneempaan. Ennen Vegasia Jones esiintyi New Yorkin kuuluisassa Copacabanan yökerhossa, jonne kaupungin mafiosot kerääntyivät, ja jota pidettiin porttina mafian johtamaan Vegasiin. Copacabanassa sai alkunsa kuuluisa Jonesin yleisön tapa, jossa naiskatsojat heittelevät Jonesille alushousujaan, joihin Jones niihin aikoihin pyyhki otsansa. Jones kiinnitettiin pian Vegasiin, ja hän aloitti esiintymiset Flamingo-kasinolla maaliskuussa 1968. Hänestä tuli kaupungissa suurmenestys ja yksi maailman parhaiten palkattuja laulajia vaikka ei koskaan aivan saavuttanutkaan Elvis Presleyn menestystä. Vuonna 1971 Jones siirtyi Caesars Palacen palkkalistoille ja esiintyi siellä vuoteen 1984 saakka. Paul Ankan mukaan Jones esiintyi Vegasissa niin monta vuotta siksi, koska hänen peliriippuvainen managerinsa Gordon Mills tarvitsi Jonesin avulla saamiaan tuloja pelivelkojensa maksuun. Jones ei itse koskaan ollut kiinnostunut uhkapeleistä.
Ura > Tom Jones Show

Vuosina 1969–1971 Jones teki yhdysvaltalaiselle ABC-televisiokanavalle varietee-televisio-ohjelmaa Tom Jones Show, jota kuvattiin Lontoossa ja Los Angelesissa. Ohjelmassa oli sketsejä, Jonesin lauluesityksiä ja vierailevia esiintyjiä, joiden kanssa Jones lauloi myös duettoja. Ohjelma oli tyyliltään viihteellinen, mutta Jones kutsui vieraikseen myös vanhoja rock'n'roll-idoleitaan, kuten Little Richardin ja Jerry Lee Lewisin. Jonesilla oli usein vaikeuksia show’nsa tanssiosuuksien, näyttelemisen ja etenkin spontaanin jutustelun kanssa, vaikka hänen taitonsa kehittyivätkin ajan myötä. Ohjelma teki Jonesista tunnetun Yhdysvaltain joka kolkassa, mutta vähensi hänen suosiotaan Britanniassa, osin siksi että siellä jaksot nähtiin vain mustavalkoisina.