stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tohmajärvi
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tohmajärvi Wikimedia Commonsissa
Tohmajärven kunnan kotisivut
Tilastokeskus – Tohmajärven avainluvut
Värtsi – Värtsilän verkkolehti
| n k Pohjois-Karjalan maakunnan kunnat |
| --- | --- |
Nykyiset kunnat:  Heinävesi  Ilomantsi  Joensuu  Juuka  Kitee  Kontiolahti  Lieksa  Liperi  Nurmes  Outokumpu  Polvijärvi  Rääkkylä  Tohmajärvi 
Entiset kunnat:  Eno  Kesälahti  Kiihtelysvaara  Nurmeksen maalaiskunta  Pielisensuu  Pielisjärvi  Pyhäselkä  Tuupovaara  Valtimo  Värtsilä 
Suomen Neuvostoliitolle 1940-luvulla luovuttamat alueet
| Kokonaan luovutetut kunnat |
| --- | --- |
kaupungit: Käkisalmi | Sortavala | Viipuri
kauppalat: Koivisto | Lahdenpohja
maalaiskunnat: Antrea | Harlu | Heinjoki | Hiitola | Impilahti | Jaakkima | Johannes | Kanneljärvi | Kaukola | Kirvu | Kivennapa | Koiviston maalaiskunta | Kuolemajärvi | Kurkijoki | Käkisalmen maalaiskunta | Lavansaari | Lumivaara | Metsäpirtti | Muolaa | Petsamo | Pyhäjärvi Vpl | Rautu | Ruskeala | Räisälä | Sakkola | Salmi | Seiskari | Soanlahti | Sortavalan maalaiskunta | Suistamo | Suojärvi | Suursaari | Terijoki | Tytärsaari | Uusikirkko | Valkjärvi | Viipurin maalaiskunta | Vuoksela | Vuoksenranta | Äyräpää
Osin luovutetut kunnat
sodan jälkeen muihin kuntiin yhdistetyt: Jääski | Korpiselkä | Pälkjärvi | Säkkijärvi | Vahviala
toimintaansa vuoden 1948 jälkeen jatkaneet: Ilomantsi | Inari | Kitee | Kuusamo | Lappee | Nuijamaa | Parikkala | Rautjärvi | Ruokolahti | Saari | Salla | Simpele | Tohmajärvi | Vehkalahti | Virolahti | Uukuniemi | Värtsilä | Ylämaa
Vuokra-alueeseen sisältyneet kunnat
kokonaan: Hanko
osin: Bromarv | Degerby | Espoo | Inkoo | Kirkkonummi | Siuntio
Yksittäisiä mainittavia paikkoja luovutetuilla alueilla
 : Elisenvaara | Enso | Ihantala | Ilmee | Kolosjoki | Konevitsa | Kyyrölä | Liinahamari | Pitkäranta | Pölläkkälä | Uuras | Valamo
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 2  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Tšekki 
Maantieteelliset:  MusicBrainz area 
Henkilöt:  Yle  Uppslagsverket Finland 
Tohmajärven kunnan vaakuna vuosina 1953–2004
Suunnistuksen maailmanmestaruuskilpailut 1976

Suunnistuksen maailmanmestaruuskilpailut 1976 pidettiin 24.–26. syyskuuta 1976 Ison-Britannian Aviemoressa. Kyseessä olivat lajin kuudennet maailmanmestaruuskilpailut. Sekä miehet että naiset kilpailivat yhdellä henkilökohtaisella matkalla ja viestissä.
Miesten henkilökohtainen kilpailu

Matkan pituus 15,5 km.
| Sija | Maa | Kilpailija | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | Egil Johansen | 1.31.22 |
| 2 |  | Rolf Pettersson | 1.33.15 |
| 3 |  | Svein Jacobsen | 1.33.49 |
| 4 |  | Risto Nuuros | 1.34.32 |
| 5 |  | Markku Salminen | 1.36.31 |
| 6 |  | Dieter Hulliger | 1.39.27 |
| 7 |  | Dieter Wolf | 1.39.40 |
| 8 |  | Gert Pettersson | 1.40.26 |
| 9 |  | Jaroslav Kačmarčík | 1.40.55 |
| 10 |  | Øystein Halvorsen | 1.41.16 |
Naisten henkilökohtainen kilpailu

Matkan pituus 8,9 km.
| Sija | Maa | Kilpailija | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | Liisa Veijalainen | 1.08.12 |
| 2 |  | Kristin Cullman | 1.10.31 |
| 3 |  | Anne Lundmark | 1.11.44 |
| 4 |  | Mona Nørgaard | 1.12.13 |
| 5 |  | Gun-Viol Nynäs | 1.13.04 |
| 6 |  | Wenche Jacobsen | 1.13.35 |
| 7 |  | Sinikka Kukkonen | 1.14.15 |
| 8 |  | Kjellrun Sporild | 1.14.17 |
| 9 |  | Lotte Furrer | 1.15.47 |
| 10 |  | Ruth Humpel | 1.16.17 |
Miesten viesti

| Sija | Maa | Kilpailijat | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Ruotsi | Erik Johansson  Gert Pettersson Arne Johansson Rolf Pettersson | 4.10.41 |
| 2 |  Norja | Jan Fjærestad Øystein Halvorsen Svein Jacobsen Egil Johansen | 4.19.08 |
| 3 |  Suomi | Hannu Mäkirinta Markku Salminen Matti Mäkinen Kimmo Rauhamäki | 4.23.41 |
| 4 |  Tšekkoslovakia | Petr Uher Zdeněk Lenhart Pavel Ditrych Jaroslav Kačmarčík | 4.27.50 |
| 5 |  Sveitsi | Dieter Wolf Max Horisberger Dieter Hulliger Karl John | 4.29.42 |
| 6 |  Iso-Britannia | Mike Down Rik Plumb Chris Hirst Geoff Peck | 4.42.53 |
Naisten viesti

| Sija | Maa | Kilpailijat | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Ruotsi | Ingrid Ohlsson Kristin Cullman Anne Lundmark | 2.42.46 |
| 2 |  Suomi | Outi Borgenström Sinikka Kukkonen Liisa Veijalainen | 2.43.05 |
| 3 |  Unkari | Irén Rostás Magdolna Kovács Sarolta Monspart | 2.49.22 |
| 4 |  Norja | Linda Verhe Wenche Jacobsen Kjellrun Sporild | 2.52.45 |
| 5 |  Tšekkoslovakia | Dana Tihcachova  Anna Handzlová Renata Vlachová | 2.56.45 |
| 6 |  Sveitsi | Lotte Furrer Ruth Baumberger Anneliese Dütsch | 3.01.15 |
Mitalitaulukko

| Sijoitus | Maa | Kulta | Hopea | Pronssi | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Ruotsi | 2 | 2 | 1 | 5 |
| 2 |  Norja | 1 | 1 | 1 | 3 |
| 2 |  Suomi | 1 | 1 | 1 | 3 |
| 4 |  Unkari | 0 | 0 | 1 | 1 |
Interslaavi

Interslaavin lippu
Interslaavi (medžuslovjansky/меджусловјанскы) on rakennettu kansainvälinen apukieli. Sen kielioppi on yksinkertaistettu versio muinaiskirkkoslaavista, mutta sen sanasto perustuu pääasiassa nykyaikaisiin slaavilaisiin kieliin. Se on tarkoitettu slaavilaisten kansojen väliseksi suoraksi viestintäkieleksi. Kieltä kirjoitetaan joko latinalaisilla tai kyrillisillä aakkosilla. Interslaavin kielen ovat kehittäneet kielitieteilijä Jan van Steenbergen ja ohjelmoija Vojtěch Merunka vuosina 2006–2017. Sillä on noin seitsemän tuhatta puhujaa.
Kieltä puhutaan elokuvassa Kirjava lintu.
Aakkoset

Interslaavin latinalaiset ja kyrilliset aakkoset:
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Kyrillinen | Latinalainen | Ääntäminen |   | Latinalainen | Kyrillinen | Ääntäminen |   | Latinalainen | Kyrillinen | Ääntäminen |
| A a | А а | [a]  |   | H h | Х х | [x]  |   | P p | П п | [p] |
| B b | Б б | [b]  |   | I i | И и | [i]  |   | R r | Р р | [r] |
| C c | Ц ц | [ts]  |   | J j | Ј ј | [j]  |   | S s | С с | [s] |
| Č č | Ч ч | [tʃ]  |   | K k | К к | [k]  |   | Š š | Ш ш | [ʃ] |
| D d | Д д | [d]  |   | L l | Л л | [l]  |   | T t | Т т | [t] |
| Dž dž | Дж дж | [dʒ]  |   | Lj lj | Љ љ | [ʎ]  |   | U u | У у | [u] |
| E e | Е е | [e]  |   | M m | М м | [m]  |   | V v | В в | [v] |
| Ě ě | Є є | [je]  |   | N n | Н н | [n]  |   | Y y | Ы ы | [ɪ] |
| F f | Ф ф | [f]  |   | Nj nj | Њ њ | [ɲ]  |   | Z z | З з | [z] |
| G g | Г г | [g]  |   | O o | О о | [o]  |   | Ž ž | Ж ж | [ʒ] |
Kielinäyte

YK:n ihmisoikeuksien yleismaailmallisen julistuksen 1. artikla:
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Virallinen nettisivu (englanniksi)
Yhteinen tietoportaali
Monikielinen sanakirja
Slaavilaiset kielet
bosnia
bulgaria
interslaavi
kantaslaavi
kašubi
kirkkoslaavi
kroatia
makedonia
molisenkroatia
montenegro
muinaiskirkkoslaavi
polabi
puola
ruteeni
serbia
serbokroatia
sleesia
slovakki
sloveeni
slovintsi
sorbi
tšekki
ukraina
valkovenäjä
venäjä
Keinotekoiset kielet
afrihili
babm
basic english
borduuri
budinos
dothraki
dunia
ekspreso
esperanto
esperanto II
europanto
fasala
gestuno
glosa
hutt
ido
interlingua
interlingue
interslaavi
ithkuil
klingon
kotava
latino sine flexione
lingua franca nova
loglan
lojban
loxian
mondlango
neo
novial
pandunia
quenya
sindar
slovio
solresol
sona
syldaavi
talossa
toki pona
uuskieli
volapük
kansainvälinen apukieli
taidekieli
suunnitelmakieli
luettelo keinotekoisista kielistä
Regio VIII Forum Romanum

| Forum Romanum> Regio VIII Forum Romanum |
| --- | --- |
 Kaupungin kartta, jossa Forum Romanum korostettuna.  Augustuksen Rooman alueet
Kaupunki:  Rooma, Latium, Regio I Latium et Campania, Italia
Koordinaatit:  41°53′33″N, 12°29′07″E
Kaupunginosa nro:  VIII
Osa-alueet:  Capitolium, Forum Romanum, keisariforumit, Velabrum (osa)
Lähialueet:  Regio IV Templum Pacis, Regio VI Alta semita, Regio VII Via lata, Regio IX Circus Flaminius, Regio X Palatium, Regio XI Circus maximus
Regio VIII Forum Romanum oli yksi antiikin Rooman kaupungin neljästätoista alueesta (regio). Se käsitti muun muassa Capitoliumin sekä alueelle nimen antaneen Forum Romanumin.
Maantiede

Forum Romanumin alue käsitti kaupungin keskusforumin Forum Romanumin lukuunottamatta sen pohjoislaidan rakennuksia. Siihen kuuluivat myös keisariforumit, Capitolium-kukkula sekä Capitoliumin ja Palatium-kukkulan välisen laakson pohjoisosa Velabrumin laidalle saakka. Niin kutsuttujen alueluetteloiden mukaan alueen ympärysmitta oli 13 067 jalkaa eli noin 3,9 kilometriä. Alueeseen kuului 34 vicusta, joihin lukeutuivat muun muassa väkirikkaat Vicus jugarius ja Vicus Tuscus.
Historia

Forum Romanumin alueen perusti keisari Augustus uudistaessaan Rooman aluejaon vuonna 7 eaa. Siihen samoin kuin muihin alueisiin viitattiin alun perin vain numerolla. Myöhemmin se sai myös nimen Forum Romanumista. Alue oli Rooman merkittävin ja väkirikkain. Aluejako oli käytössä vielä ainakin 300-luvulla, sillä se esiintyy tuon aikaisissa alueluetteloissa. Niiden mukaan sen aluehallintoa hoiti kaksi curatoria ja 48 magister vicorumia.
Rakennukset

Alueluetteloiden mukaan alueella oli 34 pyhäkköä (aedicula), 3 480 vuokrakasarmia (insula), 130 patriisitaloa (domus), 85 kylpylää (balneum), 18 viljavarastoa (horreum) ja 120 lähdekaivoa ja vesivarastoa (lacus), sekä kuudennen vigiles-kohortin asemapaikka.
Alueella sijaitsivat monet Rooman keskeisimmistä ja tunnetuimmista rakennuksista. Luettelot niistä löytyvät seuraavista artikkeleista:
Capitolium
Forum Romanum
keisariforumit
Forum Romanum.
Regio III Isis et Serapis

| Isis et Serapis> Regio III Isis et Serapis |
| --- | --- |
 Kaupungin kartta, jossa Isis et Serapis korostettuna.  Augustuksen Rooman alueet
Kaupunki:  Rooma, Latium, Regio I Latium et Campania, Italia
Koordinaatit:  41°53′29″N, 12°29′45″E
Kaupunginosa nro:  III
Osa-alueet:  Colosseumin laakso, Oppius
Lähialueet:  Regio II Caelimontium, Regio IV Templum Pacis, Regio V Esquiliae, Regio VI Alta semita
Regio III Isis et Serapis oli yksi antiikin Rooman kaupungin neljästätoista alueesta (regio). Se sijaitsi kaupungin itäosassa ja käsitti Colosseumin laakson sekä Esquilinus-kukkulan eteläosan, joka tunnettiin nimellä Oppius.
Maantiede

Isis et Serapiksen aluetta rajasi etelässä Regio II Caelimontium, idässä Serviuksen muuri ja pohjoisessa kadut, jotka johtivat Forum Romanumin suunnasta Serviuksen muurin Porta Esquilinalle. Alueen itäpuolella sijaitsi Regio V Esquiliae, pohjoispuolella myös Regio V sekä Regio VI Alta semita, ja länsipuolella Regio IV Templum Pacis. Niin kutsuttujen alueluetteloiden mukaan alueen ympärysmitta oli 12 350 jalkaa eli noin 3,7 kilometriä. Isis et Serapiksen alueeseen kuului 12 vicusta.
Historia

Isis et Serapiksen alueen perusti keisari Augustus uudistaessaan Rooman aluejaon vuonna 7 eaa. Siihen samoin kuin muihin alueisiin viitattiin alun perin vain numerolla. Myöhemmin se sai myös nimen alueella olleesta Isiksen ja Serapiksen temppelistä, joka sijaitsi Via Praenestinan varrella. Aluejako oli käytössä vielä ainakin 300-luvulla, sillä se esiintyy tuon aikaisissa alueluetteloissa. Niiden mukaan sen aluehallintoa hoiti kaksi curatoria ja 48 magister vicorumia.
Rakennukset

Alueluetteloiden mukaan alueella oli 12 pyhäkköä (aedicula), 2 757 vuokrakasarmia (insula), 60 (tai 160) patriisitaloa (domus), 80 kylpylää (balneum), 17 viljavarastoa (horreum), 65 lähdekaivoa ja vesivarastoa (lacus) ja 16 leipomoa tai myllyä (pistrinum).
Alueen merkittävimpiä rakennuksia ja muita kohteita olivat:
Castra Misenatium
Colosseum eli Flaviusten amfiteatteri (Amphitheatrum Flavium)
Domus aurea
Isiksen ja Serapiksen temppeli (Templum Isidis et Serapis)
Ludus magnus -gladiaattorikoulu
Livian portiikki (Porticus Liviae)
Schola quaestorum et caplatorum
”Sette Sale" -nimellä nykyisin tunnetut vesisäiliöt
Tituksen kylpylät (Thermae Titi/Titianae)
Trajanuksen kylpylät (Thermae Trajani)
Colosseum.
Domus aurean jäänteitä.
”Sette Sale" -nimellä nykyisin tunnetut vesisäiliöt.
Niobe

Nioben lasten kuolema, Abraham Bloemaert.
Niobe (m.kreik. Νιόβη, Niobē) oli kreikkalaisessa mytologiassa kuolevainen nainen: Amfionin puoliso ja Tantaloksen tytär. Hänen äidikseen on mainittu useita eri hahmoja: Euryanassa, Eurythemista, Klytia, Dione ja Laodike.
Niobella oli neljätoista lasta — seitsemän poikaa ja seitsemän tytärtä (niobidit), joskin Aelianus kertoo Hesiodoksen väittäneen heitä olevan yhdeksän poikaa ja kymmenen tytärtä.; Niobe kerskui paremmuuttaan jumalatar Letolle, jolla oli ainoastaan kaksi lasta, Apollon ja Artemis. Rangaistukseksi tästä Artemis tappoi hänen tyttärensä, ja Apollon surmasi hänen poikansa heidän ratsastaessaan. Apollon olisi säästänyt viimeisen pojista tämän rukoillessa henkensä puolesta, mutta tällöin nuoli oli jo matkalla hänen jousestaan. Apollon ja Artemis käyttivät myrkytettyjä nuolia heidän surmaamisekseen, mutta joissakin versioissa osa niobideista säästetään — yleensä Khloris. Myös Amfionin kohtalosta on kaksi eri versiota. Nähdessään poikansa kuolleena hän joko tappaa itsensä murheen murtamana tai saa surmansa Apollonin nuolesta lähtiessään tämän temppeliin kostamaan poikiensa kohtaloa. Järkyttynyt Niobe pakenee Lyydian vuorille ja muuttuu joko itkiessään kiveksi tai surmaa itsensä.
Apollon ja Artemis surmaavat Nioben lapset, ensimmäiseltä vuosisadalta eaa.
Nioben kuolemasta on useita erilaisia versioita olemassa.
Akhilleus mainitsee Priamokselle Nioben tarinan Iliaan lopussa tyypilliseksi tavaksi surra omaisten kuolemaa. Priamos kuten Niobekin suree poikaansa Hektoria, joka tapettiin mutta jota ei haudattu useaan päivään. Niobe mainitaan myös Sofokleen Antigonessa, jossa Antigonen marssiessa kuolemaansa kohden hän vertaa omaa yksinäisyyttään Nioben vastaavaan. Niobe ja niobidien surma toistuu antiikin attikoissa, veistoksissa ja freskoissa kuten myös roomalaisissa sarkofageissa.
Kertomus mainitaan myös William Shakespearen Hamletissa, jossa verrataan hänen äitinsä murhetta kuningas Hamletin kuolemasta vastakohtana Nioben suruun, koska tämä menee pikaisesti uudelleen naimisiin Tanskan kuningas Claudiuksen kanssa.
Aedon, joka oli Zethoksen puoliso ja Theban kuningatar, oli kateellinen Niobelle, koska hänellä oli vain yksi poika. Hän yritti tappaa Nioben vanhimman pojan, mutta tappoikin vahingossa oman poikansa Ityloksen. Jumalat helpottivat Aedonin tuskaa muuttamalla hänet satakieleksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Niobe Wikimedia Commonsissa
Suunnistuksen maailmanmestaruuskilpailut 1983

Suunnistuksen maailmanmestaruuskilpailut 1983 pidettiin 1.–4. syyskuuta 1983 Unkarin Zalaegerszegissä. Kyseessä olivat lajin kymmenennet maailmanmestaruuskilpailut. Sekä miehet että naiset kilpailivat yhdellä henkilökohtaisella matkalla ja viestissä.
Miesten henkilökohtainen kilpailu

Matkan pituus 14,0 km.
| Sija | Maa | Kilpailija | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | Morten Berglia | 1.36.31 |
| 2 |  | Øyvin Thon | 1.38.51 |
| 3 |  | Sigurd Dæhli | 1.41.00 |
| 4 |  | Tore Sagvolden | 1.41.03 |
| 5 |  | Kari Sallinen | 1.42.29 |
| 6 |  | Jaroslav Kačmarčík | 1.44.21 |
| 7 |  | Kent Olsson | 1.44.56 |
| 8 |  | Markus Stappung | 1.45.21 |
| 9 |  | Zoltan Kiss | 1.45.40 |
| 10 |  | Willi Müller | 1.45.54 |
Naisten henkilökohtainen kilpailu

Matkan pituus 8,1 km.
| Sija | Maa | Kilpailija | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | Annichen Kringstad-Svensson | 1.08.32 |
| 2 |  | Marita Skogum | 1.16.05 |
| 3 |  | Annariitta Kottonen | 1.16.11 |
| 4 |  | Brit Volden | 1.16.26 |
| 5 |  | Jorunn Teigen | 1.17.15 |
| 6 |  | Ellen Sofie Olsvik | 1.18.05 |
| 7 |  | Outi Borgenström | 1.18.16 |
| 8 |  | Karin Rabe | 1.18.51 |
| 9 |  | Iren Rostas | 1.18.53 |
| 10 |  | Kerstin Månsson | 1.19.00 |
Miesten viesti

| Sija | Maa | Kilpailijat | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Norja | Morten Berglia Øyvin Thon Tore Sagvolden Harald Thon | 3.52.39 |
| 2 |  Tšekkoslovakia | Vlastimil Uchytil Pavel Ditrych Josef Pollák Jaroslav Kačmarčík | 3.54.17 |
| 3 |  Ruotsi | Bengt Levin Kjell Lauri Lars Lönnkvist Kent Olsson | 3.54.21 |
| 4 |  Sveitsi | Willi Müller Martin Howald Kaspar Oettli Markus Stappung | 3.54.23 |
| 5 |  Iso-Britannia | Colin McIntyre Robert Bloor Martin Bagness Chris Hirst | 3.56.32 |
| 6 |  Unkari | Zoltan Lantos Gabor Szeles Agoston Dosek Zoltan Kiss | 4.04.00 |
| 7 |  Suomi | Kari Sallinen Urho Kujala Markku Jauhiainen Mika Ruuhiala | 4.07.58 |
| 8 |  Tanska | Kent Hansen Lars Konradsen Erik Bobach Jens Hansen | 4.08.03 |
Naisten viesti

| Sija | Maa | Kilpailijat | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Ruotsi | Karin Rabe Marita Skogum Kerstin Månsson Annichen Kringstad-Svensson | 3.10.25 |
| 2 |  Tšekkoslovakia | Iva Kalibánová Eva Bártová Jana Hlaváčová Ada Kuchařová | 3.16.54 |
| 3 |  Tanska | Mette Filskov Hanne Birke Karin Jexner Dorthe Hansen | 3.24.45 |
| 4 |  Norja | Brit Volden Ragnhild Bratberg Anne Berit Eid Jorunn Teigen | 3.29.56 |
| 5 |  Sveitsi | Annelies Meier Brigitte Zürcher Frauke Sonderegger Ruth Humbel | 3.30.03 |
| 6 |  Unkari | Gabriella Kiss Iren Rostas Marianna Kalo Iren Csökör | 3.30.39 |
| 7 |  Iso-Britannia | Sue Parkin Roz Clayton Yvette Hague Jean Ramsden | 3.35.58 |
| 8 |  Suomi | Pirjo Mattila Leena Salmenkylä-Mattila Outi Borgenström Annariitta Kottonen | 3.36.01 |
Mitalitaulukko

| Sijoitus | Maa | Kulta | Hopea | Pronssi | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Norja | 2 | 1 | 1 | 4 |
| 1 |  Ruotsi | 2 | 1 | 1 | 4 |
| 3 |  Tšekkoslovakia | 0 | 2 | 0 | 2 |
| 4 |  Suomi | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 4 |  Tanska | 0 | 0 | 1 | 1 |
Aleksander Barkov
Seuraura > Uran alku Suomessa

Barkov on Tapparan kasvatti ja edusti joukkuetta koko junioriuransa ajan. Hän voitti C-nuorten SM-pronssia vuonna 2010 ja SM-hopeaa vuonna 2011. Kaudella 2010–2011 Barkov edusti kaikkia kolmea ikäluokkaa saman kauden aikana. Keväällä 2011 hän teki C-nuorten pudotuspeleissä seitsemän maalia ja 24 tehopistettä kymmenessä ottelussa.
Kauden 2011–2012 Barkov aloitti A-nuorissa, josta päävalmentaja Risto Dufva nosti hänet Tapparan SM-liigajoukkueeseen viiden pelatun ottelun jälkeen. Barkov pelasi ensimmäisen ottelunsa SM-liigassa vain 16-vuotiaana 1. lokakuuta 2011 kotiottelussa Bluesia vastaan. Näin hänestä tuli liigan toiseksi nuorin pelaaja Ässissä kaudella 2003–2004 15-vuotiaana ensimmäisen liigaottelunsa pelanneen Jesse Joensuun jälkeen. Barkov antoi yhden maaliin johtaneen syötön heti ensimmäisessä ottelussaan, ja hänestä tuli SM-liigan nuorin tehopisteen tehnyt pelaaja. Toisessa ottelussaan 4. lokakuuta 2011 Ässiä vastaan Barkovista tuli kaikkien aikojen nuorin maalin tehnyt pelaaja SM-liigassa. Maali syntyi ottelun toisessa erässä Barkovin ohjattua Jussi Makkosen laukauksen Ässien maaliin. Hänet merkittiin maalintekijäksi ennätyksellisessä 16 vuoden, yhden kuukauden ja kahden vuorokauden iässä. Aiempi ennätys oli Forssan Palloseuran Juha Jyrkkiön nimissä, joka onnistui maalinteossa seitsemän kuukautta ja yhdeksän vuorokautta vanhempana kaudella 1975–1976.
Barkov vakiinnutti paikkansa Tapparan liigajoukkueessa kiekollisessa roolissa mutta sairastui helmikuussa 2012 mononukleoosiin ja oli loppukauden sivussa joukkueen kokoonpanosta. Hän teki SM-liigassa yhteensä 32 runkosarjaottelussa seitsemän maalia ja 16 tehopistettä. Huhtikuussa toipunut Barkov pelasi alle 18-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuissa, joissa Suomi sijoittui neljänneksi. Kaudella 2012–2013 Barkov palasi Tapparan SM-liigajoukkueeseen. Hän muodosti alkukaudella tehokkaan ketjun Ville Niemisen ja Henrik Haapalan sekä myöhemmin NHL:stä työsulun vuoksi tulleen pelaajan Jannik Hansenin kanssa. Hän teki kaudella 53 ottelussa 21 maalia ja 48 tehopistettä ja oli pistepörssin yhdeksäs. Barkov pelasi pudotuspeleissä viisi ottelua tehden viisi syöttöpistettä ennen loukkaantumistaan, joka piti hänet sivussa loppukauden ajan. Barkov saavutti kauden päätteeksi SM-hopeaa. Vuoden 2013 NHL:n varaustilaisuudessa Florida Panthers varasi Barkovin tilaisuuden toisena pelaajana.
Seuraura > NHL-ura > Valinta kapteeniksi ja Stanley Cup -voitto (2018–)

Kauden 2018–2019 alussa Barkov nimettiin Panthersin kapteeniksi. Hän pelasi läpimurtokauden ja rikkoi Pavel Buren seuraennätyksen yhden kauden pisteissä tehtyään 96 tehopistettä. Hän voitti kauden päätteeksi Lady Byng Memorial Trophyn liigan herrasmiesmäisimpänä pelaajana kerättyään vain neljä kahden minuutin jäähyä koko kaudella. Kauden 2020–2021 päätteeksi Barkov palkittiin parhaalle puolustavalle hyökkääjälle jaettavalla Frank J. Selke Trophylla.
Heinäkuussa 2021 Barkov teki Panthersin kanssa kahdeksan vuoden mittaisen ja yhteensä 80 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen. Tammikuun lopulla 2022 hän teki NHL-uransa 200. maalin ottelussa Vegas Golden Knightsia vastaan. Maali oli samalla hänen NHL-uransa 500. tehopiste. Yksikään muu Panthers-pelaaja ei ollut aiemmin yltänyt 200 maaliin joukkueen riveissä. Barkov on kolmanneksi nopein suomalaispelaaja, joka on saavuttanut 500 tehopistettä NHL:ssä. Jari Kurri ylsi 500 pisteeseen 356 ottelussa ja Teemu Selänne 384 ottelussa. Joulukuun 2022 lopussa Barkov teki hattutempun nopeammin kuin yksikään muu pelaaja Panthersin historiassa. Ottelua Montreal Canadiensia vastaan oli ehtinyt kulua vain 15.22 minuuttia, kun Barkov teki hattutempun. Maaliskuussa 2023 Barkov nousi Panthersin kautta aikain parhaaksi pisteentekijäksi. Tammikuun alussa 2024 Barkov nousi puolestaan Panthersin kaikkien aikojen syöttöpörssin ensimmäiseksi 416:lla syöttöpisteellään. Kaudella 2023–2024 hänestä tuli myös kolmanneksi nopein suomalaispelaaja, joka on saavuttanut 700 tehopistettä NHL:ssä. Nopeammin tähän ovat yltäneet Kurri 483 ottelussa ja Selänne 541 ottelussa. Kauden päätteeksi Barkovista tuli ensimmäinen Stanley Cupin kapteenina voittanut suomalaispelaaja.
Maajoukkueura

| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Maa:   Suomi> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Sotši 2014 | jääkiekko |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Venäjä 2016 | jääkiekko |  |
Suomen ja Venäjän kansalainen Aleksander Barkov ei isänsä mukaan valinnut Suomen maajoukkuetta, vaan kyse oli pelkästään siitä, että Venäjältä ei osoitettu missään vaiheessa mitään kiinnostusta. Puolestaan Suomi kutsui hänet mukaan lahjakkaiden nuorten pelaajien leirille.
Joulukuussa 2011 Barkov valittiin alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuihin. Hänestä tuli samalla nuorin Suomea alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuissa koskaan edustanut pelaaja.
Tammikuussa 2014 Barkov valittiin Sotšin olympialaisten jääkiekkomaajoukkueeseen. Hän oli tuolloin NHL:n nuorin pelaaja. Barkov pelasi ykkösketjun keskushyökkääjänä laidoillaan Teemu Selänne ja Mikael Granlund. Hän pelasi alkusarjan ottelut Itävaltaa ja Norjaa vastaan, mutta joutui jättämään turnauksen kesken loukattuaan polvensa Norja-ottelussa. Suomi saavutti turnauksesta olympiapronssia, jolloin Barkovista tuli historian nuorin suomalainen olympiamitalisti miesten jääkiekossa.
Barkov edusti Suomea vuosina 2015 ja 2016 maailmanmestaruuskisoissa, joista jälkimmäisestä Suomi sijoittui hopealle.