stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Miriam Attias
Teokset

Miriam Attias: Identiteetit, konfliktit ja sovittelu. Terveyden ja hyvinvoinnin laitos THL 2020
Miriam Attias & Jonna Kangasoja (toim.): Me ja ne - välineitä vastakkainasettelujen aikaan. Into kustannus 2020
Attias, Miriam (2020). Vastakkainasettelut ja konfliktit koulussa. Teoksessa Resilienssiä rakentamassa - demokratiakasvatuksen tueksi. Opetushallituksen käsikirjat ja oppaat 2020:2.
Naapuruussovittelun käsikirja, 2017 (Attias ja työryhmä Gellin, Vuorinen, Kaitonen)
Noob

Noob (n00b, naabi, nuubi, nyyppä) on nettislangia ja tarkoittaa uutta pelaajaa negatiivisessa mielessä: pelaaja ei ole innokas oppimaan uutta. Noobin uskotaan olevan lyhenne englanninkielen sanasta ”newbie”. Suomalainen versio termistä on nyyppä.
Montagnac

Montagnac voi tarkoittaa seuraavia:
Maantiede

Montagnac, kunta Gardin departementissa Ranskassa
Montagnac, kunta Hérault’n departementissa Ranskassa
Montagnac-d'Auberoche, kunta Dordognen departementissa Ranskassa
Montagnac-la-Crempse, kunta Dordognen departementissa Ranskassa
Montagnac-Montpezat, kunta Provence-Alpit-Rivieran departementissa Ranskassa
Montagnac-sur-Auvignon, kunta Lot-et-Garonnen departementissa Ranskassa
Montagnac-sur-Lède, kunta Lot-et-Garonnen departementissa Ranskassa
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Montagnac”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Mika Halava

| Mika Halava |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 20. toukokuuta 1987 (ikä 37) Pori, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Mikkis
Pelipaikka:  vasen laitahyökkääjä
Maila:  oikea
Pituus:  181 cm
Paino:  80 kg
Seura
Seura:  KoMu HT
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2006–2012
Aik. seurat:  Ässät (SML) HC Luvia (III-div.) HC Morzine-Avoriaz (Ranska) Sport (Mestis) Kärpät (SML) Red Ducks (S-S) Hermes (S-S) Tønsberg Vikings (Norja I)
Mika Halava (s. 20. toukokuuta 1987 Pori) on suomalainen jääkiekkoilija. Hän on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä ja laukoo oikealta.
Ura > Maajoukkueura

Halava on pelannut seitsemän poikien maaottelua.
Muuta

Halava on pelannut jääkiekon ohella 15-vuotiaaksi asti myös salibandya ja jalkapalloa. Hänen serkkunsa on Ässien puolustaja Teemu Vuorisalo.
Michael Carter

| Mitalit> Maa:  Yhdysvallat.Miesten kuulantyöntö. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:  Yhdysvallat.Miesten kuulantyöntö. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:  Yhdysvallat.Miesten kuulantyöntö. Olympialaiset  | Maa:  Yhdysvallat> Miesten kuulantyöntö. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Los Angeles 1984 | 21,09 m |  |
Michael D’Andrea ”Mike” Carter (s. 29. lokakuuta 1960 Dallas, Texas, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen uransa päättänyt kuulantyönnön olympiamitalisti ja amerikkalaisen jalkapallon pelaaja. Carter oli aktiiviurallaan 189 senttimetriä pitkä ja painoi 127 kilogrammaa.
Ura kuulantyönnössä

Carter saavutti olympiahopeaa tuloksella 21,09 vuoden 1984 kesäolympialaisista Los Angelesista. Hän hävisi kultaa saavuttaneelle Italian Alessandro Andreille vain 17 senttimetriä. Carterin uran paras työntö oli vuonna 1984 Eugenessa työnnetty 21,76.
Ura amerikkalaisessa jalkapallossa

Carter varattiin NFL:ään vuonna 1984 San Francisco 49ersin toimesta numerolla 121. Hän edusti 49ersiä vuodet 1984–1992 saavuttaen kolme Super Bowlia vuosina 1985, 1989 ja 1990. Vuosina 1986, 1987 ja 1988 hänet myös valittiin NFL:n All-Pro-joukkueen ykköskentälliseen. Pelipaikaltaan Carter oli keskimmäinen puolustuksen linjamies.
Muuta

Myös Carterin tytär Michelle Carter on kuulantyöntäjä. Hän pitää hallussaan Yhdysvaltain ennätystä ja on kilpaillut kolmissa kesäolympialaisissa ja voittanut kerran kultaa.
Michael Carter on historian ainoa urheilija, joka on voittanut Super Bowlin ja olympiamitalin samalla kaudella, eli kaudella 1984–1985.
Ennätykset

Kuulantyöntö: 21,76 m (Eugene 1984)
Aiheesta muualla

Michael Carter Kansainvälinen olympiakomitea. (englanniksi)
Nooan tulva

Nooan tulva on Benjamin Brittenin säveltämä yksinäytöksinen ooppera. Ooppera on suunnattu amatööriesiintyjille, erityisesti lapsille. Se esitettiin ensi kertaa 18. kesäkuuta vuonna 1958 Aldeburghin festivaaleilla. Ooppera perustuu 1400-luvulta peräisin olevaan näytelmään, jossa kerrotaan Vanhan testamentin tarina Nooan arkista. Britten tähdensi, että oopperaa tulisi esittää kirkoissa tai isoissa saleissa, ei teatterissa.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Nisäkkäiden myrkyt

Nisäkkäiden tuottamien myrkkyjen merkitys on ollut pitkään vähäinen tieteellisessä tutkimuksessa. Fossiililöydökset ja kokeellisten menetelmien kehittyminen on kuitenkin tuottanut lisää tietoa ja kasvattanut mielenkiintoa nisäkäsmyrkkyjä kohtaan. Nisäkkäiden myrkyt ovat kirjava joukko erilaisia toksisia seoksia ja vaikutusmekanismeja. Nisäkäsmyrkyt voidaan jakaa kolmeen luokkaan; hyönteissyöjien, nokkaeläinten ja lepakoiden myrkkyihin. Neljännessä luokassa, kädellisissä, on ehdotettu olevan myrkyllisiä lajeja. Eläinten tuottamille myrkyille ei ole yksiselitteistä määritelmää. Bücherlin (1968) mukaan myrkyllisellä eläimellä tulee olla ainakin yksi myrkkyrauhanen, mekanismi myrkyn erittämiselle tai ruiskuttamiselle sekä väline jolla tehdä haava. Mebs (2002) määrittelee eläinmyrkyt aineiksi, jotka ovat haitallisia muille eliöille määrätyssä pitoisuudessa ja jotka ovat useimmiten proteiineja tai peptidejä.
Taksonomisesti monimutkaisessa hyönteissyöjien ryhmässä on määrällisesti eniten myrkyllisiä nisäkkäitä. Vampyyrilepakoita lukuun ottamatta nämä ovat ainoita nisäkkäitä, jotka tuottavat myrkyllistä sylkeä. Amerikkalaisen lyhythäntäpäästäisen (Blarina brevicauda), haitinalmikin (Solenodon paradoxus), euroopanvesipäästäisen (Neomys fodiens) ja välimerenvesipäästäisen (Neomys anomalus) tiedetään varmasti tuottavan myrkyllistä sylkeä. Kaikilla neljällä lajilla ovat hyvin kehittyneet, myrkkyä tuottavat sylkirauhaset.
Nokkaeläimistä vesinokkaeläintä (Ornithorhynchus anatinus) pidetään ainoana myrkyllisenä nokkaeläimenä. Myös nokkasiiliä on epäilty toksiinintuottajaksi, mutta selkeää myrkkyä ei ole toistaiseksi raportoitu saadun. Vesinokkaeläintä tavataan makeavetisistä Itä-Australian joista ja virroista. Lajilla on takaraajoissaan myrkkykannukset, jotka säilyvät aikuisikään asti vain urospuolisilla eläimillä. Vesinokkaeläimen myrkky on monimutkainen seos toksisia aineita.
Montagny-lès-Beaune

| Montagny-lès-Beaune |
| --- | --- |
 Montagny-lès-Beaunen kirkko
 vaakuna
 Montagny-lès-Beaune
 Koordinaatit: 46°59′30″N, 4°51′01″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Bourgogne-Franche-Comté
Departementti:  Côte-d'Or
Arrondissementti:  Beaune
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  6,0 km²
Korkeus:  194 - 218 m
Väkiluku (2018):  709 
 – Väestötiheys:  117 as./km²
Kunnan numero:  21423
 
 Kunnan kotisivut 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Montagny-lès-Beaune on kunta Ranskassa Côte-d'Orin departementissa Bourgogne-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee noin 5 kilometriä Beaunen kaupungista etelään.
Kunnan keskustassa oleva romaaninen seurakuntakirkko on peräisin 1400-luvulta. Sen historia ulottuu kuitenkin jo 1000-luvulle. Kirkko on nimetty Sevillan piispan Isidorus Sevillalaisen mukaan. Kirkon kellotorni on peitetty liuskekivillä ja tornin huippu sinkkilevyillä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Montagny-lès-Beaune Wikimedia Commonsissa
Nouvelle Droite

Nouvelle Droite on uusoikeiston ranskalainen suuntaus. Se viittaa oikeistoradikaaliin liikkeeseen, joka sai alkunsa Alain de Benoistin ja neljänkymmenen muun ranskalaisen intellektuellin perustaessa GRECE-ajatuspajan vuonna 1968. Nouvelle Droiten ideoihin ovat kuulunet sekulaari nationalismi, antiliberalismi, antikommunismi ja traditionalismi. Liike ei ole kehittänyt rotuoppeja, mutta on kannattanut etnistä homogeenisyyttä ja vastustanut ”rotujen sekoittumista”.
Nouvelle Droite sai innoitusta uusvasemmistosta ja Antonio Gramscista. Siihen vaikuttivat vuoden 1968 suuret opiskelija- ja työläismielenosoitukset. Alain de Benoist päätyi pitämään mahdollisena väkivallatonta ”vallankumousta” kehittyneessä, teollistuneessa yhteiskunnassa. Hän painotti kamppailua keskenään kilpailevien ideoiden välillä sekä intellektuellien että tavallisen kansan parissa. Benoist kannatti maailmansotien välisen ajan konservatiivisen vallankumouksen ideoita. Nouvelle Droite eteni 1970-luvulla merkittäväksi toimijaksi Ranskassa. Se pyrki vaikuttamaan kulttuuriin, minkä liikkeessä ajateltiin toimivan välineenä myöhemmälle poliittiselle menestykselle. Liikkeen edustajat ajoivat ideologiaansa Le Figarossa, kunnes Louis Pauwels erotti Nouvelle Droiten kannattajat lehden palveluksesta vuonna 1981. Nouvelle Droiten merkitys väheni tämän jälkeen, ja jotkut sen vaikuttajat kuten Jean-Yves Le Gallou liittyivät Kansalliseen rintamaan.
Vuonna 1988 Alain de Benoist perusti Nouvelle Droitea edustavan Krisis-lehden. Hän oli kokenut joutuneensa paitsioon, vaikka oli pyrkinyt todistamaan henkilökohtaisen kehityksensä ja irtautumisensa suhteista Ranskan äärioikeistoon. Lehdessä aloitettiin keskustelu eri kantoja edustaneiden välillä. Lehteen ryhtyivät kirjoittamaan säännöllisesti Nouvelle Droiten edustajat, mutta siihen otettiin kirjoituksia myös vasemmistolaisilta intellektuelleilta, kuten Jean Baudrillardilta, Jean-François Kahnilta ja Régis Debraylta. Lehden tapa käsitellä nykytaidetta herätti Ranskassa kiistan 1990-luvulla. Nouvelle Droite on vaikuttanut merkittävästi muiden muassa Pierre Vialiin ja Jean Mabireen. Vaikka liike itsessään on Tamir Bar-Onin mukaan menettänyt merkitystään, ovat sen esittämät ajatukset maahanmuutosta, kansallisesta identiteetistä ja kansallisesta suvereeniudesta yleistyneet. Nouvelle Droitesta kirjoja julkaissut Tamir Bar-On on luonnehtinut Nouvelle Droiten ajattelua uusfasistiseksi. Toinen tutkija, Stéphane François näki vuonna 2024 edelleen Nouvelle Droiten olevan keskeisessä asemassa Kansallisessa liittoumassa ja Reconquête-puolueessa. Hänen mukaansa liike on ollut edustettuna myös Bruno Mégret’n vuonna 1999 perustamassa Kansallisessa tasavaltalaisessa liikkeessä ja sittemmin identitaariseen liikkeeseen kuuluvassa Les Identitaires -järjestössä.
Miklós Bethlen

| Miklós Bethlen |
| --- | --- |
 Miklós Bethlen
Henkilötiedot
Syntynyt: 1642
Kuollut: 1716 (73–74 vuotta)
Ammatti:  kirjailija, poliitikko
Kirjailija
Äidinkieli: unkari
Tuotannon kieli: unkari, ranska, latina
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Miklós Bethlen (1642−1716) oli transilvanialais-unkarilainen poliitikko ja oppinut kirjailija. Hänen monista julkaisuistaan mainittavia ovat Austriaca austeritas (1672), Apologia ministrorum evangelicorum Hungariæ ad innocentiam suam Orbi Christiano declaraudam(1677), Mémoires historiques contenant l’histoire des derniers troubles de Transilvanie (Amsterdam 1736).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Miklós Bethlen Wikimedia Commonsissa
Oiva Ekholm

Oiva Viktor Ekholm (28. lokakuuta 1905 – 13. heinäkuuta 1974) oli suomalainen kestävyysjuoksija.
Tainionkosken Tähteä edustanut Ekholm osallistui vuonna 1931 Wienin työläisolympialaisten 10 000 metrille sijoittuen kolmanneksi Arvi Harjun ja Arthur Furzen jälkeen. 5 000 metrillä Ekholm oli neljäs. Vuotta myöhemmin Ekholm voitti TUL:n mestaruuden 10 000 metrillä.
Keväällä 1933 Ekholm siirtyi edustamaan porvariseura Tainionkosken Urheilijoita. Vuonna 1934 Ekholm voitti 25 000 metrin SM-kultaa. Myöhemmin samana kesänä hän osallistui Torinon EM-kilpailuiden maratonille, mutta joutui keskeyttämään.
Ekholm on haudattu Tainionkosken hautausmaalle.
Mieskuoro Laulu-Miehet

| Laulu-Miehet ry |
| --- | --- |

Perustettu:  1914
Toimiala:  Mieskuoro
Kotipaikka:  Helsinki
Puheenjohtaja:  Veli-Pekka Talvela
Aiheesta muualla
www.laulumiehet.fi
Infobox OKNimi-testi OK: 
Mieskuoro Laulu-Miehet (L-M) on suomalainen mieskuoro, jota on vuodesta 1998 lähtien johtanut professori Matti Hyökki.  Nykyisin kuorossa on noin 75 laulajaa, joihin kuuluu muun muassa pääkaupunkiseudulla toimivien akateemisten kuorojen entisiä jäseniä. Kuoro edustaa akateemisen mieskuorolaulun perinteitä, vaikka nykyisin akateemisuus ei enää kuulu laulajien eikä ohjelmiston vaatimuksiin.
Kuoro harjoittelee Helsingin Kampissa omassa salissaan Laulu-Miesten talossa. Sali tunnetaan myös perinteikkäänä ravintolana Ravintola Laulumiehet ja seiniä koristavista suomalaisten säveltäjien muotokuvista. Ravintolan yksi erikoisuus on myös suuri karikatyyrikokoelma, yli 170 teosta. Kuoron kvartetin ja tuplakvartetin voi tilata musiikkiohjelmaksi kaikenlaisiin juhla- ja edustustilaisuuksiin.
Kuoron perusti keväällä 1914 joukko entisiä Ylioppilaskunnan Laulajien ja Suomen Laulun lakkautetun mieskuoron laulajia. Kuorossa palvelleet vanhemmat laulajat voivat aktiivikautensa jälkeen liittyä  Urisevat Ukot -kuoroon, joka tekee usein hyväntekeväisyyskonsertteja.
Historiaa ja nykypäivän toimintaa

Laajat puitteet kuoron ympärille syntyivät heti, kun se perustettiin: kuukausi ennen ensimmäisen maailmansodan käynnistäneitä Sarajevon laukauksia.
Useat merkittävät suomalaiset säveltäjät ovat vuosien mittaan omistaneet sävellyksiään Laulu-Miehille: Jean Sibelius (Humoreski, Ne pitkän matkan kulkijat), Toivo Kuula (Kevät, Tuli tuttu, vanha tuttu), Leevi Madetoja (De Profundis, Aslak Smaukka), Toivo Kärki (Laulumies), Eino Linnala (useita, mm. Soi,laulu,soi!), Heino Kaski, Uuno Klami, Oskari ja Aarre Merikanto, Sulho Ranta, Mikko Sidoroff (Pyhä yö), Mikko Heiniö (Isoisän runoja, Amen). Kuoro on myös kantaesittänyt kymmeniä teoksia. Erkki Melartinin mieskuorolaulujen kokonaislevytyksen yhteydessä kantaesitettiin 12 hänen teostaan. Äänitteiden lisäksi Laulu-Miehet on julkaissut suomalaisten mieskuorojen perusohjelmistoon kuuluvat tiiliskivet Laulu-Miesten lauluja: I, II, III (1923, 1935, 1955) sekä Eino Linnalan mieskuorotuotannon (2014).
Laulu-Miehet esitti ensimmäisenä kuorona Jean Sibeliuksen Jääkärimarssin vuonna 1917 ja laulettavaksi muokatun Jean Sibeliuksen Finlandia-hymnin vuonna 1940. Teksti on Laulu-Miesten tilaus  V.A. Koskenniemeltä. Kuoron ohjelmistossa on ollut myös sinfoniaorkesterille ja mieskuorolle sävellettyjä teoksia, kuten Sibeliuksen Kullervo-sinfonia.. Laulu-Miehet oli ollut jo vuonna 1958 mukana, kun teos ensimmäistä kertaa vuosikausiin esitettiin kokonaisena.
Laulu-Miehiä ovat johtaneet mm. Heikki Klemetti, Wäinö Rautawaara, L. Arvi P. Poijärvi, Martti Turunen, Heikki Saari, Sakari Hildén, Hannu Norjanen, Ensti Pohjola ja Matti Hyökki.
Laulu-Miesten perinteiset joulukonsertit sekä vapun alla järjestettävä Varaslähtö Vappuun -konsertti ovat muodostuneet näkyväksi osaksi pääkaupunkiseudun konserttitarjontaa. Laulu-Miehet on konsertoinut kotimaan lisäksi mm. Japanissa, Espanjassa ja Thaimaassa, sekä Itävallassa, Unkarissa, Ruotsissa, Virossa, Latviassa, Belgiassa, Hollannissa, Saksassa, Bulgariassa ja Puolassa.
Tuotanto

Laulu-Miehet on taltioinut ohjelmistoaan useille äänitteille. Laajasta ohjelmistosta julkaistiin kokoelma Keinutan kaikua vuonna 2001. Kuoron hengellistä ohjelmistoa sisältävä tallenne Särkyneille julkaistiin vuonna 2003. Taneli Kuusiston ja Ilkka Kuusiston mieskuoromusiikkia sisältävä Kuusisto julkaistiin kuoron 95-vuotisjuhlakonsertissa vuonna 2009. L-M on taltioinut Eino Linnalan mieskuorotuotantoa yhteistyössä Yleisradion (YLE) kanssa kolmen levyn sarjana. Laulu-Miehet julkaisi myös Eino Linnalan koko mieskuorotuotannon sisältävän nuottikirjan syksyllä 2014. Kaikkiaan seitsemänkymmentä teosta käsittävä kokonaiseditio oli osa vuonna 2014 vietettyä Laulu-Miehet 100 vuotta -juhlintaa. Suomi 100 -juhlavuoden kunniaksi kuoro julkaisi albumillisen suomalaisia mieskuoroteoksia. Mukana ovat Finlandia-hymnin a capella ja orkesteriversiot. Vuodesta 2018 Laulu-Miehet on työskennellyt suomalaisten, kuorosäveltäjinä tuntemattomampien Erkki Melartinin sekä Erik Fordellin keskeisten mieskuoroteosten julkaisemiseksi.
Äänitteitä

Keinutan kaikua (2001)
Särkyneille (2003)
Kuusisto (2009)
Laulu-Miesten joulu (2010)
Joulu saapuu (2013)
Eino Linnala – Mieskuorolaulut osa 1 (2012)
Eino Linnala – Mieskuorolaulut osa 2 (2014)
Eino Linnala – Mieskuorolaulut osa 3 (2017)
Laulu-Miesten vuosisata (2014)
Suomessa Syntynyt - Suomalaisia mieskuoroteoksia (2017)
Taas kaikki kauniit muistot - Laulumiesten 105 joulua (2019)
Erkki Melartin - Mieskuorolaulut a cappella (2021) Alba records
Aiheesta muualla

Laulu-Miesten kotisivu
Nathan Kress

Nathan Kress vuonna 2011
Nathan Kress (s. 18. marraskuuta 1992) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän syntyi Glendalessa, Kaliforniassa, ja hänellä on kaksi vanhempaa veljeä: Andrew ja Kevin.
Kressillä on tärkeä rooli vuonna 2007 aloitetussa televisiosarjassa iCarly jossa hänen hahmonsa on Freddie Benson. Hän on esiintynyt myös elokuvissa ja muissa televisiosarjoissa sekä työskennellyt ääninäyttelijänä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Nathan Kress Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Miklos Udvardy

Miklos Dezso Ferenc Udvardy (23. maaliskuuta 1919 Debrecen, Unkari − 27. tammikuuta 1998 Sacramento, Kalifornia) oli unkarilainen lintutieteilijä, kasvitieteilijä ja eliömaantieteilijä.
Miklos Udvardyn vanhemmat olivat Elizabeth Komlossy ja Miklos Udvardy. Isä oli asianajaja ja diplomaatti Unkarin valtion palveluksessa. Udvardy opiskeli kaksi vuotta lakia Debrecenin yliopistossa, jonka jälkeen hän ryhtyi opiskelemaan biologiaa. Kandidaatin tutkintonsa hän teki petsenegien asutushistoriasta Länsi-Unkarissa. Vuonna 1942 hän väitteli tohtoriksi lintujen ekologiasta ja Unkarin pustan eliömaantieteestä. Ensimmäisen virkansa hän sai Tihanyin biologiselta asemalta Balatonjärven rannalta. Toisen maailmansodan aikana hän piileskeli Unkarissa. Vuonna 1948 häntä varoitettiin tulevista kommunistien vainoista, ja hän pakeni maasta. Professori Pontus Palmgren järjesti Udvardylle tutkijatohtorin stipendin Helsingin yliopistoon. 1950 hän muutti Uppsalaan. Matkalla hän tapasi laivalla tulevan vaimonsa Maud Björklundin. Udvardy toimi vähän aikaa myös selkärangattomien merieläinten osaston kuraattorina Tukholmassa Ruotsin luonnonhistoriallisessa museossa.
Avioiduttuaan 1951 Udvardyt muuttivat Kanadaan, missä Miklos sai eläintieteen apulaisprofessorin viran British Columbian yliopistosta, ja luennoi vertailevasta anatomiasta ja lintutieteestä. Hän aloitti pesäkorttitutkimuksen British Columbiassa. 1958–1959 hän toimi vierailevana professorina Havaijin yliopistossa, ja 1963–1964 luennoitsijana Kalifornian yliopistossa Los Angelesissa. Vuosina 1967–1991 Udvardy toimi Kalifornian valtionyliopiston biotieteiden professorina Sacramentossa. Jakson aikana hän toimi vuoden ajan vierailevana professorina Bonnin yliopistossa Saksassa, ja Fulbright-luennoitsijana Hondurasin kansallisessa yliopistossa.
Jäätyään eläkkeelle Udvardy toimi Kansainvälisen luonnonsuojeluliiton (IUCN) neuvonantajana, ja vuodesta 1995 lähtien Ecological Society of America's Vegetation Classification Panelin suunnittelijana. Hän liittyi American Ornithologists' Unioniin 1953.
Teoksia

A classification of the biogeographical provinces of the world. IUCN Occasional Paper no. 18. Morges, Switzerland: IUCN. (1975)
World Biogeographical Provinces (Map). The CoEvolution Quarterly, Sausalito, California. (1975)
Mikki Kunttu

Mikki Mika Petteri Kunttu (s. 22. helmikuuta 1971 Kymi) on suomalainen valo- ja lavastussuunnittelija. Kunttu on toiminut erityisesti tanssin parissa, mutta myös teatterin, kevyen musiikin, oopperan sekä television ja taideteollisuuden aloilla.
Kunttu aloitti 18-vuotiaana tekemään Kotkan kaupunginteatterille valaistuksia. Hän valmistui vuonna 1995 Tampereen ammattikorkeakoulun Taiteen ja Viestinnän Oppilaitoksen (nykyinen Tampereen ammattikorkeakoulun Taiteen ja Viestinnän osaamiskeskus) valo- ja ääni-ilmaisun erikoistumislinjalta. Valmistuttuaan hän siirtyi töihin Tampereen konserttitalolle.
Hänen tunnetuimpia yhteistyökumppaneitaan ovat useat koti- ja ulkomaiset tanssitaiteilijat ja -ryhmät, heidän joukossaan Tero Saarinen, Jorma Elo, Jorma Uotinen, Carolyn Carlson, Akram Khan, Jirí Kylián ja Sidi Larbi Cherkaoui. Kunttu on tehnyt toistuvaa yhteistyötä myös Suomen Kansallisoopperan ja -baletin, Norjan Kansallisbaletin, Tanskan kuninkaallisen baletin sekä Bostonin baletin kanssa.
Mikki Kunttu on tanssiryhmä Tero Saarinen Companyn perustajajäsen ja hän on suunnitellut valaistuksen ryhmän kaikkiin teoksiin. Vuonna 2006 Kunttu palkittiin New Yorkissa arvostetulla Bessie-palkinnolla Tero Saarinen Companylle ja Akram Khan Companylle tekemistään valaistuksista.
Hänen kädenjälkensä näkyy myös suomalaisessa tv-viihteessä. Hän on toiminut valo-, screen- ja lavastussuunnittelijana useissa suurproduktioissa ja tv-gaaloissa, mukaan lukien Savonlinnan Oopperajuhlat, Tammerfest, Talent Suomi, Idols, Tanssii tähtien kanssa, Dance, Big Brother, Kuorosota, Elämä Lapselle- konsertit, MTV3:n 50-vuotisjuhlagaala sekä Eurovision laulukilpailut Helsingissä 2007, Malmössä 2013 ja Tukholmassa 2016.
Lisäksi Kunttu on visualisoinut esimerkiksi Kimmo Pohjosen, Apocalyptican, Paula Koivuniemen, Hanoi Rocksin, Ismo Alangon, Von Hertzen Brothersin sekä Michael Monroen kiertueita ja konsertteja.
Kuntun projekteihin kuuluvat myös muun muassa Oslon uuden oopperatalon avajaisten valosuunnittelu (2008), Lux Helsingin Valon vuodenaika ja Armo (2009-2011) sekä Cirque du Soleil'n Scalada: Stelar (2017).
Palkinnot ja apurahat

Valtion 5-vuotinen taiteilija-apuraha (2005)
Bessie-palkinto (USA 2006)
Koura-palkinto (2007)
Säde-palkinto (2007)
Venla-kunniakirja (2010)
Aiheesta muualla

Kotisivut
Nathan Lillie

Nathan Alan Lillie (s. 1970 Minnesota, Yhdysvallat) on yhdysvaltalais-suomalainen yhteiskuntatieteilijä, joka on toiminut yhteiskuntapolitiikan professorina Jyväskylän yliopistossa vuodesta 2015 lähtien.
Lillie valmistui kandidaatiksi (Bachelor of Arts) Washingtonin yliopistossa vuonna 1994 ja maisteriksi (Master of Arts) George Washingtonin yliopistossa vuonna 1997. Hän väitteli tohtoriksi (Doctor of Philosophy) Cornellin yliopistossa vuonna 2003. Hän työskenteli tutkijana Helsingin yliopistossa ja Groningenin yliopistossa ennen siirtymistään Jyväskylän yliopistoon.
Lillie kertoo tutkivansa "ammattiyhdistysten strategiaa, kansainvälistä ammattiyhdistysliikettä, työvoiman liikkuvuutta, ammattiyhdistysten suhdetta siirtotyöläisiin, lähetettyjä työntekijöitä, yhdentyvän Euroopan työvoimapoliitiikkaa ja valtiollisen suvereniteetin tulkinnan muutoksia."
Julkaisut

Nathan Lillie: A global union for global workers: collective bargaining and regulatory politics in maritime shipping. Routledge 2006.
Virginia Doellgast, Nathan Lillie ja Valeria Pulignano (toim.): Reconstructing solidarity: labour unions, precarious work, and the politics of institutional change in Europe. Oxford University Press 2018.
Jens Arnholz ja Nathan Lillie (toim.): Posted work in the European Union: the political economy of free movement. Routledge 2020.
Oiva Kaivola

Oiva Kaivola.
Oiva Kaivola (19. lokakuuta 1910 Nokia – 3. joulukuuta 1971 Pori) oli suomalainen kunnallispoliitikko, joka toimi Tampereen apulaiskaupunginjohtajana 1958–1962 ja Porin kaupunginjohtajana 1962–1970. Koulutukseltaan hän oli koneteknikko.
Kaivola työskenteli pitkään Valmet Oy:n palveluksessa ja sen jälkeen yrittäjänä. Nokian kauppalanvaltuustossa hän oli sosialidemokraattien edustajana 1939–1958, ja hoiti myös kauppalanjohtajan varamiehen tehtävää vuodesta 1946 lähtien. Elokuussa 1962 Kaivola valittiin Porin kaupunginjohtajaksi kesäkuussa kuolleen Martti J. Ekblomin seuraajaksi. Hän erosi virasta sairauden johdosta keväällä 1970.
Kaivola toimi pitkään myös Nokian Pyryn puheenjohtajana, ja hän oli yhdeksän vuoden ajan kansainvälinen mäkihyppytuomari.