stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Teppo Mäkynen

| Teppo Mäkynen |
| --- | --- |
 Teppo Mäkynen
Henkilötiedot
Syntynyt: 9. lokakuuta 1974 (ikä 50) Turku
Muusikko
Taiteilijanimi:  DJ Zäppä, Teddy Rok
Aktiivisena:  1995–
Tyylilajit:  jazz, funk
Soittimet:  rummut
Yhtyeet:  mm. Teddy Rok Seven, The Five Corners Quintet, The Stance Brothers
Levy-yhtiöt:  Texicalli Records, Ricky-Tick Records
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Teppo Mäkynen (s. 9. lokakuuta 1974 Turku) on suomalainen jazzrumpali, DJ, säveltäjä ja tuottaja. DJ:nä hän on toiminut ensin taiteilijanimellä DJ Zäppä ja myöhemmin nimellä Teddy Rok. Mäkynen on tehnyt kaksi soololevyä: toisen Teddy Rok Seven -yhtyeensä kanssa ja toisen kuvitteellisen The Stance Brothers -yhtyeen nimissä. Lisäksi hän soittaa muun muassa The Five Corners Quintet -yhtyeessä ja toimii yhtyeen keikkakokoonpanon johtajana. Mäkynen on palkittu muun muassa Suomen Jazzliiton Yrjö-palkinnolla.
Opinnot ja alkuaikojen yhtyeet

Mäkynen syntyi Turussa mutta perhe muutti Saloon pojan ollessa yksivuotias 
Mäkynen aloitti musiikkiopintonsa 11-vuotiaana Salon musiikkikoulussa. Omien sanojensa mukaan hän valitsi rummut instrumentikseen sattumalta. Hän jatkoi opintojaan Kaustisen musiikkilukiossa, ja opiskeli myös Kokkolan konservatorion jazzlinjalla opettajanaan rumpali Markus Ketola. Kirjoitettuaan ylioppilaaksi Mäkynen opiskeli vuoden Oriveden opiston musiikkilinjalla. Vuonna 1994 hän pääsi opiskelemaan Sibelius-Akatemian jazzmusiikin osastolle, jossa häntä opettivat muun muassa Jukkis Uotila, Sonny Heinilä ja Anders Jormin. Hän jätti linjan kuitenkin kesken. Hän on myöhemmin opettanut Sibelius-Akatemiassa rumpujen soittoa ja rytmiikkaa.
Sibelius-Akatemiassa Mäkynen soitti useissa yhtyeissä, kuten Antti Rissasen Mr. Fonebonessa, jonka esikoisalbumilla on myös hänen ensimmäinen levytetty sävellyksensä. 1990-luvun puolivälissä hän soitti myös Ape Anttilan Quartet Coyotessa, Manuel Dunkelin kvartetissa ja Pessi Levannon Burn!-yhtyeessä. Kesällä 1996 Mäkynen liittyi Jukka Perkon ja Severi Pyysalon The Poppoo -yhtyeeseen yhdessä basisti Ville Huolmanin kanssa. Nelikko on julkaissut albumin Varia vuonna 1998.
Vuonna 1998 Mäkynen perusti kitaristi Jarmo Saaren kanssa yhtyeen nimeltä Reuna. Mäkynen toimi yhtyeessä sekä rumpalina että DJ:nä. Myöhemmin yhtyeeseen liittyi vielä ääni-insinööri Teemu Korpipää. Elektronista musiikkia soittava yhtye on julkaissut albumin Smelly vuonna 2003.
Vuosituhannen vaihteessa Mäkynen päätti lähteä monesta yhtyeestä, koska useat kokoonpanot työllistivät häntä liikaa ja koska hän oli kiinnostunut elektronisesta musiikista. Hän jäi vain muutamaan yhtyeeseen, kuten Perkon Hurmio-orkesteriin ja Dunkelin kvartettiin.
Teddy Rok Seven

Vuonna 2002 Mäkynen alkoi säveltää kappaleita soololevyään varten. Vaikka hän käytti materiaalina esimerkiksi rap-projekteihin tekemiään taustoja, halusi hän tehdä ennen kaikkea instrumentaalisen jazzlevyn. Hän keräsi levyä varten itselleen tuttuja muusikoita Teddy Rok Seveniksi nimettyyn yhtyeeseen. Jupiter Records julkaisi Teddy Rok Sevenin Universal four -albumin Suomessa tammikuussa 2004 ja englantilainen Whatmusic myöhemmin maailmanlaajuisesti. Viimeisen kerran yhtye esiintyi Pori Jazz -festivaaleilla vuonna 2006. Mäkynen paitsi sävelsi ja sovitti albumin kappaleet myös tuotti albumin ja soitti sillä useita instrumentteja. Albumi voitti vuoden 2004 Jazz-Emman ja oli ehdolla saman vuoden Teosto-palkinnon saajaksi.
Teddy Rok Seven oli alun perin tarkoitettu vain studioprojektiksi, mutta Mäkynen kokosi myös keikkakokoonpanon, joka esiintyi ensimmäisen kerran Viapori Jazz -festivaaleilla vuonna 2003. Yhtye esiintyi paitsi Suomessa, muun muassa Jazzliiton kiertueella, myös Virossa ja Ruotsissa.
Nuspirit Helsinki ja The Five Corners Quintet

Mäkynen oli mukana Nuspirit Helsingin vuonna 2000 julkaistulla vinyyli-EP:llä Montana Roha Jazz EP. Yhtyeen ensimmäinen pitkäsoitto Nuspirit Helsinki ilmestyi yhdysvaltalaisella Guidance-levymerkillä toukokuussa 2002, ja vuonna 2003 yhtye keikkaili ahkerasti Euroopassa.
Vuonna 2003 Nuspirit Helsingin Tuomas Kallio ja Antti Eerikäinen perustivat The Five Corners Quintetin, jonka oli tarkoitus olla jazzia ja klubimusiikkia yhdistelevä studioprojekti. Julkaistujen singlejen menestyksen myötä yhtyeen albumilla päätettiin rumpu- ja bassokomppien sijaan käyttää oikeita muusikoita, ja Mäkynen pääsi mukaan yhtyeen vuonna 2005 julkaistulle pitkäsoitolle Chasin' the Jazz Gone By. Yhtyeelle koottiin myös keikkakokoonpano, jossa Mäkynen päätyi vähitellen yhtyeenjohtajan rooliin. Vuonna 2006 yhtye teki lähes 60 keikkaa Euroopassa ja pienen kiertueen Japanissa.
The Stance Brothers

Mäkysen toinen sooloprojekti syntyi syksyllä 2005, kun Teddy Rok Seven oli vielä koossa. Mäkynen kiinnostui funk-musiikista ja alkoi äänittää yksin kappaleitaan neliraitanauhurilla, vastapainona yhtyeessä soittamiselle ja keikkailulle. Hän kehitti 1960–1970-lukujen vaihteeseen sijoittuvan kuvitteellisen ”autotallibändin”, The Stance Brothersin, jonka jäsenet ovat 15–19-vuotiaita. Yhtyeeseen kuuluvat vibrafonia ja koskettimia soittava Isiah Stance, tämän veli, bassoa ja kitaraa soittava Dwayne Stance sekä rumpali ja lyömäsoittaja Byron Breaks.
Ricky-Tick Records julkaisi The Stance Brothersin esikoisalbumin Kind Soul Suomessa syyskuussa 2007. Albumi on julkaistu myös Japanissa ja Euroopassa. Mäkynen tuotti ja äänitti albumin itse ja soitti sillä kaikki instrumentit. Kind Soulin kaikki kappaleet ovat Mäkysen sävellyksiä lukuun ottamatta yhtä lainakappaletta, George Duken ”Capricornia”. Albumin kappaleessa ”Roll Call” luetellaan 1970-luvulla vaikuttaneiden rumpalien nimiä kunnianosoituksena aikakauden musiikille.
Mäkynen oli suunnitellut The Stance Brothersista pelkkää studioprojektia, mutta keikkakyselyjen myötä hän kokosi projektille keväällä 2007 myös keikkakokoonpanon. Hän suunnitteli aluksi soittavansa itse vibrafonia, mutta jätti soittimen lopulta pois. Kokoonpanossa soittavat Mäkysen lisäksi kitaristi Didier Selin, urkuri Mikko Helevä ja Mäkysen veli, basisti Esa Mäkynen. Yhtye esiintyi ensimmäisen kerran Flow-festivaaleilla elokuussa 2007.
Mäkysen ja laulaja Johanna Förstin yhteinen albumi Jo Stance julkaistiin lokakuussa 2010. Albumin julkaisi Ricky-Tick Records, ja se on julkaistu sekä CD:nä että LP:nä. Albumilta julkaistiin single ”Hey Girl” kesäkuussa 2010.
Muut yhtyeet ja toimet

Mäkynen on ollut mukana The Five Corners Quintetin jäsenten trumpetisti Jukka Eskolan ja saksofonisti Timo Lassyn soololevyillä rumpalina ja tuottajana. Eskolan vuonna 2005 julkaistulle albumille Jukka Eskola Mäkynen myös sävelsi. Lisäksi Mäkynen soittaa rivimuusikkona rumpuja Jukka Perkon Viisikko-yhtyeessä, Platypus Ensemblessä ja The Bronsonissa.
Jo mainittujen kokoonpanojen lisäksi Mäkynen on soittanut muun muassa Kalle Aholan yhtyeessä, yhdessä UMO Jazz Orchestran kanssa sekä Hectorin ja Karita Mattilan levyillä. DJ:nä Mäkynen on puolestaan esiintynyt muun muassa Don Johnson Big Bandin albumilla Breaking Daylight, Ultra Bran albumilla Vesireittejä sekä So so -yhtyeen albumilla Smooth.
Mäkynen, tuottaja-muusikko Tuomas Kallio ja toimittaja-tuottaja Markus Partanen korvasivat vuonna 2010 Pori Jazz -festivaalin taiteellisen johtajan Jyrki Kankaan. Mäkynen vastasi festivaalin suomalaisesta jazzsisällöstä. Hän jäi pois tehtävästä vuoden 2011 festivaalin jälkeen.
Palkinnot

Mäkynen on valittu Finland Festivalsin Vuoden nuoreksi taiteilijaksi 2000 sekä Pori Jazzin Vuoden taiteilijaksi 2006. Hänet on valittu kuusi kertaa parhaaksi rumpaliksi Jazzrytmit-lehden kriitikkoäänestyksessä, ja marraskuussa 2007 hänet palkittiin Suomen Jazzliiton Yrjö-palkinnolla.
Valikoitu diskografia

The Poppoo: Varia (Pori Jazz,  1998)
Jukka Perko ja Hurmio-orkesteri: The Music of Olavi Virta (Blue Note Records,  2000)
Manuel Dunkel Quartet: Manuel Dunkel Quartet (Impala,  1999), Manuscript (Impala,  2002)
Nuspirit Helsinki: Nuspirit Helsinki (Guidance, toukokuu 2002)
Reuna: Smelly (Exogenic Breaks Records,  2003)
Teddy Rok Seven: Universal four (Jupiter (Texicalli Records), tammikuu 2004)
The Five Corners Quintet: Chasin' the Jazz Gone By (Columbia Records,  2005)
Jukka Eskola: Jukka Eskola (Free Agent Records,  2005)
Timo Lassy: The Soul & Jazz of Timo Lassy (Ricky-Tick Records,  2007)
The Stance Brothers: Kind Soul (Ricky-Tick Records,  2007)
The Five Corners Quintet: Hot Corner (Ricky-Tick Records,  2008)
Timo Lassy: Round Two (Ricky-Tick Records,  2009)
Jukka Eskola: Walkover (Ricky-Tick Records,  2009)
Jo Stance: Jo Stance (Ricky-Tick Records,  2010)
The Stance Brothers: Duktus (2023)
Aiheesta muualla

The Stance Brothers Myspacessa (englanniksi)
Teppo Mäkynen Meteli.netissä
Teddy Rok Seven Meteli.netissä
The Stance Brothers Meteli.netissä
Yle Elävä arkisto: Teddy Rok Seven roiski väriä Suomen jazzkentälle 2000-luvun alkupuoliskolla Yle
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Muut:  IdRef 
DJ Teddy Rok esiintyy Somethin' Else meets Wahoo! -tapahtumassa Jyväskylä Summer Jazz -festivaaleilla vuonna 2007.
Raidetaksi

ULTra-raidetaksi testiradalla.
Raidetaksi (Personal Rapid Transport (PRT), Kabinenbahn, Spårtaxi, APGM) on joukkoliikenteen järjestämiskonsepti, jossa pienet, automatisoidut vaunut kuljettavat muutaman matkustajan ryhmiä muusta liikenteestä tasoerotetulla rataverkolla. Järjestelmän tärkeänä perusajatuksena on, että matkustajat voivat valita itselleen määränpään vapaasti ja kulkevat muilla pysäkeillä pysähtymättä suoraan määränpäähän. Raidetaksin kannattajien ja kehittäjien ajatuksena on, että tällainen järjestelmä olisi kilpailukykyisempi yksityisauton kanssa kuin linja-autot ja kaupunkiraideliikenteen eri muodot.
Raidetaksijärjestelmiä on kehitetty 1970-luvulta alkaen Yhdysvalloissa, Saksassa, Ranskassa ja Ruotsissa. Suomessa Hyvinkäällä toimiva teknologian kehittämiskeskus TechVilla on suunnittelemassa raidetaksijärjestelmää Vantaan Aviapolista ja Tampereen Hervantaa varten. Eero Paloheimo esitti 1990-luvulla autoliikenteen ja joukkoliikenteen korvaamista raidetaksityyppisellä "kupla"-järjestelmällä kirjassaan Syntymättömien sukupolvien Eurooppa (1996). Vaunujen ja asemien prototyyppejä on toteutettu, mutta toimivaa raidetaksijärjestelmää ei ole käytössä missään. Toteutetut raidetaksin tyyppiset järjestelmät ovat käytännössä muuttuneet pienimuotoisiksi automaattimetroiksi (Morgantown, Länsi-Virginia, Düsseldorfin lentokenttä). Toimivia raidetaksijärjestelmiä ei ole saatu toteutettua korkeiden kustannusten ja teknisten ongelmien takia.
Raidetaksijärjestelmien arvostelijat ovat esittäneet, että raidetaksikonseptissa on vaikea perusongelma. Niissä yhdistetään taksijärjestelmän yksikkökapasiteetti metron hintaiseen infrastruktuuriin. Vastustajat ovat myös esittäneet, että raidetaksihankkeet ovat vain keino hidastaa tai estää investointeja perinteiseen kaupunkiraideliikenteeseen. Raidetaksin kannattajat väittävät usein, että raidetaksi on toimiva teknologia. Teknologiaa ei ole kuitenkaan käytössä missään, joten se ei ole samalla tavalla toimivuutensa osoittanut teknologia  kuin linja-auto, kaupunkiraideliikenne tai monorail eri muodoissaan.
Lähteitä

Innovative Transport Technologies
TechVillan raidetaksihanke
Keskustelua raidetaksijärjestelmistä
Professori Vukan Vuchicin analyysi raidetaksista Osa2
Personal Rapid Transit – Cyberspace Dream Keeps Colliding With Reality
SkyTaxi (Arkistoitu – Internet Archive)
Eero Palonheimo: Syntymättömien sukupolvien Eurooppa (1996) ISBN 951-0-20480-3
Iisak Kosola

Iisak Jalmari Kosola (22. maaliskuuta 1888 Kauhava – 10. elokuuta 1955) oli suomalainen jääkärivänrikki.
Perhetausta

Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Yrjö Kosola ja Maria Perälä. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1926 Ada Tukiaisen kanssa.
Opinnot

Kosola kävi kansakoulun.
Jääkärikausi

Kosola työskenteli maanviljelijänä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 4. komppaniaan 11. helmikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.
Suomen sisällissota

Kosola saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi 3. Jääkärirykmentin 10. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Tampereella ja Viipurissa.
Sisällissodan jälkeinen aika

Kosola palveli sisällissodan jälkeen edelleen koulutusaliupseerina ennestään tutussa 3. Jääkärirykmentissä, josta muodostettiin myöhemmin Jääkärirykmentti 3 ja Savon jääkärirykmentti 3. Kosola erosi armeijasta 16. helmikuuta 1919 ja siirtyi suojeluskuntajärjestön palvelukseen ja hänet sijoitettiin voimistelu- ja urheiluohjaajaksi Kauhavan suojeluskuntaan. Kauhavalla hän palveli 7. joulukuuta 1919 – 1. joulukuuta 1920 välisen ajan, jonka jälkeen hän siirtyi paikallispäälliköksi ja palveli paikallispäällikkönä 15. maaliskuuta – 30. lokakuuta 1924 välisen ajan. Takaisin armeijan palvelukseen hän astui 1. huhtikuuta 1930 ja hänet sijoitettiin autonkuljettajaksi Ilmailukouluun. Armeijasta hän erosi toistamiseen 22. maaliskuuta 1938 tultuaan eläkeikään.
Pitkään hän ei viihtynyt toimettomana vaan siirtyi Valtion Patruunatehtaan palveluksessa Lapualle, missä hän työskenteli vuoteen 1942 saakka, jonka jälkeen hän siirtyi Vaasan Tie- ja Vesirakennuspiirin palvelukseen ja työskenteli vuoteen 1945 saakka. Hänet haudattiin Kauhavalle jääkärihautaan.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Aliupseeri 11. helmikuuta 1918  Varavääpeli 2. toukokuuta 1918  Vääpeli 8. elokuuta 1918  Vänrikki 1942 |     |  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera  Vapaudenmitali 1. lk.  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Talvisodan muistomitali  Jääkärimerkki  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi  Unkarin ensimmäisen maailmansodan muistomitali |
Jääkäripataljoona 27:n 4. komppania.
Väinö Kotilainen

| Väinö Kotilainen |
| --- | --- |

Suomen kauppa- ja teollisuusministeri
 Ryti I  
Edeltäjä:  Väinö Voionmaa
Seuraaja:  Toivo Salmio
Suomen kansanhuoltoministeri
 Ryti II Linkomies  
Edeltäjä:  Väinö Tanner
Seuraaja:  Atte Arola
Henkilötiedot
Syntynyt: 24. helmikuuta 1887 Heinävesi
Kuollut: 16. maaliskuuta 1959 (72 vuotta) Helsinki
Ammatti:  toimitusjohtaja, (Kajaanin Puutavara Oy, 1921–1924, Enso-Gutzeit, 1924–1944, johtokunnan puheenjohtaja (Enso-Gutzeit, 1937–1944, Rauma-Repola 1952–1959)
Arvonimi: vuorineuvos, 1932
Tiedot
Puolue:  amm.
Sotilaspalvelus
Palvelusvuodet:  1918 1941–1942
Sotilasarvo:  eversti, 1942
Joukkoyksikkö:  Jyväskylän suojeluskuntapiirin päällikkö Itä-Karjalan sotilashallinto
Komentajuudet:  päällikkö, 1941
Taistelut ja sodat:  Suomen sisällissota Jatkosota
Väinö Aleksanteri Kotilainen (24. helmikuuta 1887 Heinävesi – 16. maaliskuuta 1959 Helsinki) oli suomalainen varatuomari, vuorineuvos ja ministeri.
Elämä ja ura

Sisällissodan aikana Kotilainen sai komennuksen valkoisten päämajaan. Sodan aikana Kotilainen yleni majuriksi. Hän toimi Kajaanin Puutavara Osakeyhtiön (myöh. Kajaani Oy) toimitusjohtajana vuosina 1921–1924 ja oli Enso-Gutzeit Oy:n toimitusjohtaja vuosina 1924–1944 sekä johtokunnan puheenjohtaja 1937–1944. Lisäksi hän toimi vuosina 1933–1938 Viipurin suojeluskuntapiirin piiriesikunnan jäsenenä.
Sotien aikana vuorineuvokseksi vuonna 1932 nimitetty Kotilainen toimi ministerinä. Hän toimi talvisodan aikaan kauppa- ja teollisuusministerinä Risto Rytin I hallituksessa 1. joulukuuta 1939 – 27. maaliskuuta 1940) ja välirauhan aikaan  kauppa- ja teollisuusministerinä 27. maaliskuuta 1940 – 15. elokuuta 1940, kansanhuoltoministerinä Risto Rytin II hallituksessa 15. elokuuta 1940 – 4. tammikuuta 1941 sekä kansanhuoltoministerinä J. W. Rangellin hallituksessa 4. tammikuuta 1941 – 16. huhtikuuta 1941.  Kesällä 1941 käynnistyneen jatkosodan aikaan hänet nimitettiin Itä-Karjalan sotilashallinnon johtajaksi 15. heinäkuuta 1941 alkaen.
Jatkosodan aikana käydyissä vuoden 1943 presidentinvaalissa Kotilainen sai neljä ääntä Rytin tultua uudelleenvalituksi presidentiksi.
Jatkosodan aikana vuonna 1942 hänet ylennettiin everstiksi. Vuodesta 1952 Kotilainen toimi Rauma-Repola Oy:n johtokunnan puheenjohtajana kuolemaansa saakka.
Syytteet sotarikoksista

Syksyllä 1944 Kotilaisen nimi oli mukana niin kutsutulla Lista 1:llä, jonka valvontakomissio toimitti silloiselle pääministerille Urho Castrénille. Listalla olleita henkilöitä syytettiin Itä-Karjalassa Suomen miehitysaikana tapahtuneista sotarikoksista ja valvontakomission puheenjohtaja Andrei Ždanov vaati näiden välitöntä pidättämistä. Kotilainen oli alkusyksyllä 1944 määrätty matkustamaan Ruotsiin järjestämään sinne evakuoidun Lapin läänin väestön avustustoimia, ja tämän tehtävän päätyttyä hän sai paikan Eds Bruk Ab:n sellutehtaan isännöitsijänä. Ždanovin listan tultua julkisuuteen Kotilainen määrättiin palaamaan Suomeen, mutta hän ei noudattanut kutsua. Marraskuussa 1944 Kotilaisesta annettiin etsintäkuulutus.
Kotilainen palasi kotimaahan vasta maaliskuussa 1949, ja hänet pidätettiin heti hänen saavuttuaan Malmin lentoasemalle. Kuulustelujen jälkeen hänet vapautettiin kuitenkin jo päivää myöhemmin. Kuulusteluissa Kotilainen kiisti koskaan kuulleensakaan rikoksista, joista hänen väitettiin Itä-Karjalan sotilashallinnon johtajana olleen vastuussa, ja vakuutti, että jos sellaisia olisi tullut hänen tietoonsa, hän olisi heti ryhtynyt toimiin niiden selvittämiseksi ja niihin syyllistyneiden saattamiseksi rangaistuksiin.
Kotiteollisuus

Räsymatto on tyypillinen kotiteollisuustuote.
Kotiteollisuus on pääasiassa käsityönä tapahtuvaa myyntituotteiden valmistusta kotona. Toisinaan jopa synonyymina pidettävä käsiteollisuus on kotiteollisuudelle hyvin läheinen käsite. Käsiteollisuus on kuitenkin elinkeinona harjoitettavaa aineenjalostustoimintaa, jota suoritetaan pääasiassa käsin ja työkaluilla paikallisissa pikkuliikkeissä välittömästi kuluttajia varten. Kotiteollisuuden tuotantokomitea on määritellyt kotiteollisuus-käsitteen vuonna 1949 seuraavasti: ”Kotiteollisuutta on sellainen kansan työnä suoritettu käsityö sekä vastaava työaineksien muokkaaminen, jolla on yksilöllinen sävy, jossa käytetään valikoituja työaineksia ja jossa käsityön ohella konevoimaa käytettäessä kaikki työn vaiheet huomioon ottaen kuitenkin yli puolet on käsityötä.”
Kotiteollisuus voidaan jakaa viiteen pääryhmään, jotka ovat puutyö, metallityö, kutoma- ja kehruutyö, ompelutyö sekä muut sekalaiset työt. Puutyön tärkeimpiä tuotteita ovat rakennukset, kalusteet, liikennevälineet, astiat, työkalut ja erilaiset tarve-esineet. Metallityö tuottaa pääasiassa raudasta, pronssista ja messingistä maataloustyökaluja, hevosenkenkiä, koruja ja koriste-esineitä. Kutoma- ja kehruutyö jalostaa kasveista saatavia kuituja ja eläimistä saatavaa villaa langaksi ja edelleen kankaiksi ja ryijyiksi. Ompelutyö on pääasiassa vaatteiden ja laukkujen valmistusta. Muihin töihin kuuluvat nahanjalostustyö, savenvalanta, kirjansidonta, kalastusvälineiden valmistus, kivenhakkaus ja sarvi- ja luuesineiden valmistus.
Historia

Suomen suuriruhtinaskunnassa kotiteollisuus oli kulutustavaroiden tuotannossa vallitseva tuotantomuoto 1800-luvun alkupuoliskolla. Omavaraistaloudessa eläneet kotitaloudet valmistivat määrällisesti enemmän kulutustuotteita kuin teollisuus tai käsityöläiset. Rahaa ei käytetty juuri muuhun kuin verojen maksuun ja joidenkin välttämättömien tarvikkeiden, kuten raudan ja suolan, ostoon. Esimerkiksi puuvillakankaat valmistettiin suurimmaksi osaksi kotona. Kotiteollisuustuotteita valmistettiin paikka paikoin myös myyntiin.
1900-luvun alussa Suomen taiteen kansallisromanttisena kautena löydettiin uudelleen kansan käsityö, taito joka oli opittu isiltä ja äideiltä. Taiteilijoiden innoittamina alettiin kopioida ja säilyttää perinteisiä malleja. Perinne erotti kotiteollisuuden taideteollisuudesta. Kotiteollisuuden ja ammattikäsityön erotti hallinnon kahtiajako: kotiteollisuutta hallinnoitiin maataloushallituksessa, ammattikäsityötä kauppa- ja teollisuushallituksessa. Kaupungeissa harjoitettu käsityö ei ollut sivutoimista, vaan tiukoilla ammattikuntasäädöksillä säädelty.
Sota- ja pula-aikana omatarvekotiteollisuuden ja luonnonmateriaalien merkitys kasvoi. Kotiteollisuus nähtiin perinteen ylläpitäjänä sekä taloudellisena ja työllistävänä toimintana, joka lisäksi tuotti viihtyisyyttä ja työn iloa. 1970-luvulla kotiteollisuutta ja paikallisuutta tuettiin valtion varoilla ja alan koulutus ammatillistui. Koulutuksen saaneet ammattilaiset toimivat itsenäisinä yrittäjinä, usein myös ohjaajina, koska kotiteollisuudesta oli tullut myös kodin ulkopuolella tapahtuvaa harrastustoimintaa.
Kot Diji -vaihe

Kot Diji -vaihe noin 3300–2600 oli se kausi, jolloin Indus-kulttuuri syntyi. Kot Dijin kulttuurin alue oli Indus-jokilaakson keski- ja pohjoisosissa. Merkittävää kylä- ja pikkukaupunkiasutusta oli syntynyt viimeistään edeltävässä Hakra-vaiheessa. Kautta luonnehti melko nopea väestönkasvu. Kaudella isommat keskukset olivat jakautuneet ylimystön yläkaupunkiin ja käsityöläisten alakaupunkiin. Ehkä Indus-kirjoitus, painot ja mitat tulivat käyttöön tällä kaudella. Kot Diji -kauden aikalaiskulttuureja olivat mm Amri-Nalin kulttuuri etelässä ja Sothi-Siswalin kulttuuri Länsi-Punjabissa idässä. Luultavasti asutuskeskusten välillä oli sotia. Kaudella tai sen lopussa moni läntinen asutuskeskus paloi.
Alue

Kot Dijin perinnettä oli pääosin Länsi-Punjabissa, Pakistanin luoteisosissa, Belutšistanissa ja Sindhissä. Tarkemmin sanoen paljon löytöpaikkoja on Bahawalpurissa, Sahiwalissa, Bannussa, Loralaissa, Zhobissa ja Dera Ismail Khanissa. Vähemmän niitä on Sukkurissa, Kachissa, Khairpurissa, Dadussa, Mianwalissa, Muzzaffargarhissa, Rawalpindissä, Karachissa, Sheikhpurassa, Swatissa, Khanewalissa, Rahimyar Khanissa, Campbellpurissa ja Multanissa. Suurimmat 10–40 ha keskukset olivat Sahiwalissa, Bahawalpurissa, Loralaissa, Dera Ismail Khanissa, Bannussa, Zhobissa, Loralaissa ja Karachissa. Eniten suuria keskuksia oli Bahawalpurissa, mutta suurin, harappa, oli Sahiwalissa.
Keramiikka

Kot dijin saviastiat kehittyivät edeltävästä Hakran keramiikasta ainakin Gumlan ja Jalilpurin löytöjen mukaan. Gumla paloi kaudella kaksi kertaa.
Asutuskeskuksia

Yli 20 ha
Harappa 40 ha
Kylli Koski

| Kylli Koski |
| --- | --- |
 Kylli Koski vuonna 1962.
Henkilötiedot
Syntynyt: 6. heinäkuuta 1906 Ruskeala
Kuollut: 19. syyskuuta 1997 Espoo (91 vuotta)
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  taiteilija, taidekasvattaja, kuvaamataidonopettaja
Muut tiedot
Lempinimet:  Kylli-täti
Aktiivisena:  1931–1997
Kylli Annikki Koski (6. heinäkuuta 1906 Ruskeala – 19. syyskuuta 1997 Espoo) oli suomalainen taiteilija, taidekasvattaja ja kuvaamataidonopettaja.
Hän tuli erityisesti tunnetuksi Yleisradion lastenohjelmien Kylli-tätinä. Ohjelmissaan Koski kertoi satua ja maalasi samalla sen kuvitusta vieressään olevalle paperille.