stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kuusjoki (joki Ypäjällä)
Valuma-alueen kuvailu

Joen latvahaarat saavat alkunsa Ypäjän Palikkalan kylän takamailta Vähänsuon ja Hyrsynkulman kulmakunnilta ja yhtyvät joeksi Ypäjän Levän kylän Saarikon kulmakunnalla. Sieltä joki virtaa Ypäjän Perttulan Kuusjoenkulman kautta Ypäjän Mannisten kylään, jossa se laskee Loimijokeen lähellä Loimaan Kauhanojan kylän rajaa. Seuraavassa joen kulku ja sivuhaarat kuvataan suulta latvalle päin.
Kuusjoki laskee Loimijokeen peltoaukean keskellä Mannisen Myllykulman alapuolella. Mannisen kylän läpi kulkeva, Loimaan ja Ypäjän yhdistävä seututie 213 ylittää joen juuri Myllykulmalla, missä joessa on koski ja muutama suvanto. Joki virtaa tänne Ruokosuon kulmakunnalta Ypäjän Kuusjoenkulmalta suoraan etelästä. Ensimmäisen 12 kilometrin matkalla siihen laskee vain muutama sivuoja. Ne ovat pääasiassa pelto-ojia, mutta esimerkiksi Kaarnoja ja Kuusoja tuovat vettä myös Eksyssuolta Loimaan, Someron ja Kosken rajalta sekä Huhmassuolta ja Piilikankaan harjualueelta Someron Vilukselan Palojoen Nummikulman ja Ypäjän Perttulan Kuusjoenkulman rajoilta. Ypäjän Perttulan Kuusjoenkulmalla Yhdystie 2805 ylittää Kuusjoen.
Yläjuoksulla Ruokosuolla Munitunoja tuo vettä Someron Pitkärven Isoniitulle asti ulottuvalta Munitun peltoaukealta. Ylempänä Kuusjokeen yhtyy lisää ojia idästä valtatien 10 alittavina latvahaaroina. Näitä ovat Ypäjän Levän kylän Saarikon kulmakunnalla Kuusjokeen laskevat Kaahinoja, Piilinoja ja Leppäsenoja. Kaahinoja saa alkunsa Ypäjän Palikkalan Hyrsynkulman kulmakunnalta. Siellä sen latvahaaroja ovat Someron Pitkäjärven Isoniitun kulmakunnan rajoilta alkunsa saavat Hyrsynoja ja Seetulanoja sekä Ypäjän Palikkalan Vähänsuon kulmakunnan kautta virtaava Muuskinoja, jonka latvat niin ikään ulottuvat Someron puolelle Lehtimäen kulmakunnalla. Myös Pillinoja saa alkunsa Someron Lehtimäenkulman rajoilta ja kulkee sitten Ypäjän Vähänsuon kulmakunnan kautta. Leppästenoja saa alkunsa Ypäjän Palikkalan Kottaanojan kulmakunnalta Levän kylän Saarikon kulmakunnan pohjoispuolelta.
Huonearalia

| Huonearalia |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Apiales
Heimo::  Araliakasvit Araliaceae
Suku::  Huonearaliat Fatsia
Laji::  japonica
Kaksiosainen nimi
 Fatsia japonica  (Thunb.) Decne. & Planch. 
Katso myös
   Huonearalia Wikispeciesissä   Huonearalia Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Huonearalia (Fatsia japonica) on alkuperältään japanilainen ikivihreä pensas araliakasvien (Araliaceae) heimossa. Sitä käytetään huonekasvina.
Huonearalia tuotiin ensimmäisen kerran Eurooppaan vuonna 1838.
Ulkonäkö

Huonearalia on ainavihanta pensas, jolla on haaraton, suora ja 3–4 senttimetrin paksuinen varsi. Nuoressa kasvissa on lehtiä koko varren pituudella, mutta kasvin vanhetessa varren latvaan jää tuuhea lehtikimppu. Huonearalialla on isokokoiset, 7–9-sormiset, kiiltävät lehdet, joiden 30–40 senttimetrin mittaiset ruodit taipuvat alaspäin lehtien painosta.
Vanhalle kasville syksyllä tuleva kermankeltainen kukinto on melko mitätön ja kasvin lehtevyys yleensä kärsii kukinnasta.
Käyttö

Huonearaliaa kasvatetaan usein huonekasvina, jolllin se on yleensä kukkimaton viherkasvi. Huonekasvina se viihtyy viileällä, hieman varjoisalla paikalla ja vaatii kasvukaudella runsasta kastelua. Mullan tulisi olla sekoitus kompostimultaa, savea ja hiekkaa. Kasvia lisätään siemenistä tai rungon palasista ja latvasta otetuista pistokkaista.
Kuivassa huoneilmassa huonearaliaan tulee helposti tuholaisia. Kasvavat lehdet eivät siedä voimakkaita torjunta-aineita, joten ennakkotorjunta on tarpeen.
Kuvandyk

Kuvandykin vaakuna.
Kuvandyk (ven. Куванды́к) on kaupunki Orenburgin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Uralin eteläosassa Sakmarajoen varrella 194 kilometriä Orenburgista itään. Kaupunki on Kuvandykin piirin keskus. Sen kautta kulkee Orenburgin ja Orskin välinen rautatie. Asukkaita on 28 300 henkeä (vuonna 2008).
1800-luvun lopulla muuttaneet venäläiset ja ukrainalaiset uudisasukkaat perustivat paikalle Pokrovkan kylän. Vuonna 1915 sen kautta vedettiin rautatie, ja paikallinen asema sai nimen Kuvandyk. Asemataajamasta tuli kaupunki vuonna 1953. Tärkeimmät tuotantolaitokset ovat Rusalin kryoliittitehdas ja OAO Dolinan konepaja.
Aiheesta muualla

Kuvandykin kaupungin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Hallinnollinen keskus: Orenburg

Abdulino |
Buguruslan |
Buzuluk |
Gai |
Jasnyi |
Kuvandyk |
Mednogorsk |
Novotroitsk |
Orsk |
Sol-Iletsk |
Sorotšinsk
Orenburgin alue kartalla
Harry Houdini

| Harry Houdini |
| --- | --- |
 Harry Houdini kahleissa vuonna 1899.
Henkilötiedot
Syntynyt: 24. maaliskuuta 1874 Budapest, Itävalta-Unkari
Kuollut: 31. lokakuuta 1926 (52 vuotta) Detroit, Yhdysvallat
Kansalaisuus:  Yhdysvallat
Ammatti:  kahlekuningas, taikuri, näyttelijä, skeptikko
Muut tiedot
Aktiivisena:  1889–1926
 Nimikirjoitus
Harry Houdini (alkuaan Erik Weisz, myöhemmin Ehrich Weiss, 24. maaliskuuta 1874 Budapest, Itävalta-Unkari – 31. lokakuuta 1926, Detroit, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen, unkarilaissyntyinen taikuri ja kansainvälisesti kuuluisa kahlekuningas.
Houdini otti taiteilijanimensä ihailemaltaan ranskalaiselta taikurilta Jean Eugène Robert-Houdiniltä. Hän esiintyi taikurina ja meediona vaimonsa kanssa 1890-luvulla, kunnes siirtyi kahlekuninkaaksi. Hän saavutti kansainvälistä mainetta Euroopan-kiertueellaan 1900–1905, minkä jälkeen hänestä tuli suosittu myös Yhdysvalloissa. Hänen tunnetuimpia temppujaan olivat muun muassa erilaiset vapautumiset käsiraudoista, pakkopaidoista ja suljetuista tiloista, usein veden alla.
Houdini näytteli 1920-luvun taitteessa myös muutamassa mykkäelokuvassa ja perusti oman filmiyhtiön. Hän alkoi julkisesti paljastaa huijaavia meedioita ja julkaisi aiheesta myös useita kirjoja. Houdini kuoli tapaturmaisesti vuonna 1926 saatuaan iskun vatsaansa.
Elämä ja ura > Varhainen elämä

Erik (myöhemmin Ehrich) Weisz syntyi Budapestissä Unkarissa 24. maaliskuuta 1874 Cecilia Steiner Weiszin ja rabbi Mayer Samuel Weiszin perheeseen. Weiszeilla oli kuusi lasta, joista Erik oli neljäs.
Weiszit muuttivat Yhdysvaltoihin vuonna 1878 ja saivat maahanmuuttovirkailijalta sukunimensä kirjoitusmuodoksi Weiss. Mayer Weiss toimi aluksi lyhyen aikaa rabbina Appletonissa Wisconsinissa. Perhe muutti Milwaukeehin vuonna 1882. Nuori Ehrich kantoi kortensa kekoon perheen elättämisessä ja luki vapaa-ajallaan kirjoja taikuudesta. Yksitoistavuotiaana hän toimi lukkosepän oppipoikana.
Weissit muuttivat New Yorkiin, kun Ehrich oli noin 12-vuotias. Hän oli nuorena hyvä juoksija, uimari ja polkupyöräilijä.
Elämä ja ura > Varhainen taikurinura

Ehrich kiinnostui 15 vuoden iässä pikkuveljensä Ferenczin (myöhemmin Theo) lailla taikuudesta. Hän alkoi esiintyä ja otti taiteilijanimekseen Harry Houdini kuuluisan ranskalaisen taikurin Jean Eugène Robert-Houdinin mukaan, jonka nimen loppuun hän lisäsi i-kirjaimen kuvittelemansa ranskalaisen tavan mukaan osoittamaan kunnioitusta. Etunimi “Harry” tuli hänen lempinimestään “Ehrie”. Houdini ja hänen ystävänsä Jacob Hyman alkoivat esiintyä New Yorkissa yhdessä nimellä “Houdinin veljekset”. Vuonna 1893 Hymanin tilalle oli tullut Harryn oikea veli Theo, jonka kanssa Houdini esiintyi Chicagon maailmannäyttelyn yhteydessä.
Houdini meni vuonna 1894 naimisiin Wilhelmina Beatrice Rahnerin kanssa. Heistä tuli myös esiintyjäpari, joka käytti taiteilijanimiä ”Herra ja Rouva Houdini”, ”Salaperäinen Harry ja LaPetite Bessie” sekä ”Suuret Houdinit”. Bess toimi katoavana naisena tai lauloi kun Houdini teki taikatemppujaan.
Vuonna 1896 Houdinit liittyivät kiertävään vaudevilleshow’hun. Siinä Houdini vapautui ensi kertaa käsiraudoista ja sen jälkeen myös pakkopaidasta notkeutensa avulla. Kiertueen jälkeen Houdinit saivat paikan Dr. Hill’s California Concert Company -kiertueelta, jolla Houdini jatkoi pakoesityksiään. Niiden lisäksi hän ryhtyi toimimaan meediona vaimonsa kanssa. Kaksikko luki kaupunkiin tullessaan paikalliset kuolinilmoitukset ja kävi hautausmailla tarkistamassa vasta haudattujen nimiä, minkä ansiosta he pystyivät vakuuttamaan kuulijansa kyvyistään ottaa yhteys vainajiin. He kuitenkin lopettivat esitykset alettuaan tuntea syyllisyyttä surevien ihmisten huijaamisesta.
Elämä ja ura > Menestysura kahlekuninkaana

Houdini jätti vuonna 1899 tavanomaisen taikuuden impressaari Martin Beckin ehdotuksesta ja siirtyi kokonaan kahlekuninkaaksi. Seuraavana vuonna Houdini lähti viideksi vuodeksi esiintymään Eurooppaan, missä hänestä tuli kansainvälinen tähti. Hän vapautui Lontoon Alhambra-teatterin esityksissä kuukausien ajan Scotland Yardin käsiraudoista ja rikkoi sen jälkeen katsojaennätyksiä myös Dresdenissä Saksassa. Houdinit kävivät esiintymässä aina Venäjällä asti.
Houdini palasi New Yorkiin vuonna 1905 ja nousi suosituksi pakoesiintyjäksi myös Yhdysvalloissa. Houdinin suurimittaisin näyttämötemppu oli Jenny-elefantin kadottamistemppu New Yorkissa. Hänen hämmästystä herättäneisiin temppuihinsa kuuluivat myös pakkopaidasta vapautuminen ylösalaisin roikkuen sekä kahlittuna sillalta veteen hyppääminen. Houdini pystyi vapautumaan pakkopaitojen, kahleiden ja köysien lisäksi myös esimerkiksi putkasta, nestetynnyreistä ja kiinninaulatuista laatikoista.
Elämä ja ura > Lentäminen ja elokuvat

Houdini harrasti lentämistä ja oli vuonna 1910 väitetysti ensimmäinen Australiassa lentänyt. Houdini alkoi esiintyä vuodesta 1919 alkaen mykkäelokuvissa, kuten elokuvissa The Master Mystery, The Grim Game ja Kummituslaivan salaisuus (The Man from Beyond), jonka tuotti Houdinin oma elokuvayhtiö The Houdini Picture Corporation. Houdinin elokuvat eivät kuitenkaan menestyneet lippuluukuilla, joten hän lopetti näyttelemisen.
Elämä ja ura > Huijareiden paljastaminen

Houdini ryhtyi 1920-luvulla paljastamaan huijaavia meedioita ja muita spiritistejä esityksissään ja kirjoissaan. Sitä tehdessään hän riitautui ystävänsä, kirjailija Arthur Conan Doylen kanssa, joka puolusti spiritistejä viimeiseen asti. Houdini oli jäsenenä Scientific Americanin komiteassa, joka lupasi rahapalkkion kenelle tahansa, joka todistettavasti esittäisi yliluonnollisia kykyjä.
Elämä ja ura > Kuolema

Houdini kuoli sairaalassa Detroitissa 31. lokakuuta 1926. Hän oli saanut yhdeksän päivää aikaisemmin Montrealissa pukuhuoneessaan kolme iskua vatsaansa nuorelta mieheltä, joka oli halunnut kokeilla, pystyisikö Houdini todella kestämään iskuja. Houdini oli suostunut mutta ei ehtinyt nousta ajoissa sohvalta jännittääkseen vatsalihaksiaan. Lyönnistä seuranneet vatsakivut pakottivat Houdinin lopulta sairaalaan, mutta vammat aiheuttivat kuoleman leikkauksista huolimatta.
Houdinin hautajaisissa 4. marraskuuta New Yorkissa oli paikalla yli 2 000 surijaa. Hänet haudattiin Machpelahin hautausmaalle.
Filmografia näyttelijänä

Merveilleux Exploits du Célébre Houdini à Paris (1909)
The Master Mystery (1918)
Vaarallinen peli (The Grim Game, 1919)
Vaarojen saari (Terror Island, 1920)
Kummituslaivan salaisuus (The Man from Beyond, 1922)
Haldane of the Secret Service (1923)
Kirjallisuutta

Tapanainen, Jari: Houdinin legenda.  Jari Tapanainen, 2022.  ISBN 978-952-94-6541-5
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Harry Houdini Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Discography of American Historical Recordings  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove  Elonet 
Muut:  Europeana  NARA  SNAC  IdRef 
Harry Houdini, vaimo Beatrice ja äiti Cecilia Steiner Weiss noin vuonna 1907.
”Kivimuurit ja kahleet eivät pysty vangitsemaan Houdinia”. Kuva noin vuodelta 1898.
Houdini havainnollistamassa spiritistien valokuvahuijauksia.
Houdini raudoissa noin vuonna 1905.
Houdini vuonna 1912 valmistautumassa pakoonsa laatikosta veden alla.
Vasili Kuznetsov

Kuznetsov, 1963
Vasili Vasiljevitš Kuznetsov (13. helmikuuta 1901 Sovilofka – 31. tammikuuta 1990 Moskova) oli neuvostoliittolainen poliitikko. Hän toimi Neuvostoliiton korkeimman neuvoston puhemiehistön puheenjohtajana ja valtionpäämiehenä kolmeen eri kertaan; vuosina 1982–1983, 1984 ja 1985.
Kuznetsov ei toiminut koskaan pitkäaikaisesti virassaan, sillä hänet oli valittu väliaikaiseksi korkeimman neuvoston puhemiehistön puheenjohtajaksi ja valtionpäämieheksi. Syyt tähän olivat vuonna 1982 Leonid Brežnevin kuolema, vuonna 1984 Juri Andropovin kuolema ja vuonna 1985 Konstantin Tšernenkon kuolema. Uransa aiemmassa vaiheessa Kuznetsov toimi Neuvostoliiton varaulkoministerinä vuosina 1955–77. Hänet valittiin 7. lokakuuta 1977 Neuvostoliiton ensimmäiseksi varapresidentiksi.
Insinööriksi kouluttautunut Kuznetsov liittyi kommunistiseen puolueeseen 1927. Työskenneltyään monien tehtaiden johdossa hän sai 1940 nimityksen valtion suunnitteluelimen varapuheenjohtajaksi. Sodan aikana hän palveli puolustuskomiteassa. Vuosina 1944–1954 Kuznetsov oli Neuvostoliiton ammatillisen järjestön puheenjohtaja ja Maailman ammattiyhdistysten liiton WFTU:n varapuheenjohtaja. Vuonna 1954 hänet nimitettiin suurlähettilääksi Pekingiin ja 1955 varaulkoministeriksi.
Hut-nesu

Hut-nesu(t) (egypt. Ḥwt-nsw(t)) oli kaupunki muinaisessa Egyptissä. Se sijaitsi Ylä-Egyptissä eli Thebaiksessa ja kuului Kynopoliteen nomokseen. Se sijoitetaan Niilin itärannalle nykyisen Al-Minyan kuvernoraatin Sharunahin (Kom el-Ahmar Sawaris) paikalle.
Hut-nesun nimi tarkoittaa ”Kuninkaan kaupunkia”. Sen kreikankielistä nimeä ei tunneta. Joskus nimeksi annetaan Kynopolis, mutta tässä voi olla sekaannusta läheiseen Kynopoliihin. Joskus kaupunki mainitaan kuuluneeksi Ankyropoliteen nomokseen ja jopa sen pääkaupunkina.
Kuvitelma

Kuvitelma tai fiktio tarkoittaa kuvittelun tulosta, mielikuvituksen luomusta, luuloa, epätodenmukaista oletusta tai sepitettä.
Adjektiivi ”kuvitteellinen” tarkoittaa asiayhteydessä mainitun asian olevan kuviteltua, mielikuvituksen kehittämää.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kroon, Fred & Voltolini, Alberto: Fiction The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Kuusitoista kuningaskuntaa

|  Kiinan historia |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
MUINAINEN
Kolme hallitsijaa ja viisi keisaria
Xia-dynastia 2070–1600 eaa.
Shang-dynastia 1600–1046 eaa.
Zhou-dynastia 1122–256 eaa.
  Läntinen Zhou-dynastia
  Itäinen Zhou-dynastia
    Kevättä ja syksyä
    Taistelevat läänitysvaltiot
SUURVALTA
Qin-dynastia 221 eaa.–206 eaa.
Han-dynastia 206 eaa.–220 jaa.
  Läntinen Han-dynastia
  Xin-dynastia
  Itäinen Han-dynastia
Kolme kuningaskuntaa 220–280 jaa.
  Wei, Shu Han & Wu
Jin-dynastia 265–420 jaa.
  Läntinen Jin
|   Itäinen Jin | 16 kuningaskuntaa 304–439 jaa. | 16 kuningaskuntaa 304–439 jaa. | 16 kuningaskuntaa 304–439 jaa. |  |  |  |  |
Eteläinen ja pohjoinen dynastia 420–589 jaa.

Sui-dynastia 581–619 jaa.
Tang-dynastia 618–907 jaa.
| 5 dynastiaa & 10 kuningaskuntaa 907–960 jaa. | Liao-dynastia 907–1125 jaa. | Liao-dynastia 907–1125 jaa. | Liao-dynastia 907–1125 jaa. |  |  |  |  |

Song-dynastia 960–1279 jaa. : 
|   Pohjoinen Song |  | L. Xia-dyn. |  |  |  |  |  |
|   Eteläinen Song | Jin-dynastia |  |  |  |  |  |  |
Yuan-dynastia 1271–1368 jaa.
Ming-dynastia 1368–1644 jaa. 
Qing-dynastia 1644–1911 jaa. 
NYKYAIKA
Kiinan tasavalta 1911–1949
| Kiinan kansantasavalta 1949–nyt |  Kiinan tasavalta  (Taiwanissa) |  Kiinan tasavalta  (Taiwanissa) |  Kiinan tasavalta  (Taiwanissa) |  |  |  |  |
 Kiina historian aikajana Kiinan dynastiat Kiinan sotilashistoria Kiinan taidehistoria Kiinan tekniikan ja tieteen historia Kiinan koulutuksen historia 
malline: näytä keskustele 
Kuusitoista kuningaskuntaa (yksink.: 十六国; perint.: 十六國; pinyin: Shíliù Guó) oli kausi Kiinassa 304–439.
Historia

Han-dynastian jälkeisen ajanjakson ominaisin piirre on, että Kiinan pohjoisosat jäivät ei-kiinalaisten kansojen haltuun ja etelässä valtaa pitivät han-kiinalaiset. Aikakautta vuosien 304 ja 439 välillä kutsutaan kuudentoista kuningaskunnan kaudeksi, jolloin maa hajosi useisiin lyhytikäisiksi jääneisiin kuningaskuntiin. Usein niiden johdossa oli sotilasjohtaja ja valtiot olivat vailla aitoa yhteiskunnallista järjestystä. Valloittajakansoilla ei ollut kirjakieltä, minkä vuoksi niiden hallinto oli alusta asti riippuvainen kiinalaisen eliitin kirjoitustaidosta. Barbaarikansoilla ei myöskään ollut maanviljelysteknisiä taitoja ja kastelulaitteistoja, joita kiinalaisilla oli. Valloittajakansat olivat täysin riippuvaisia kukistetun kansan korkeamman kulttuurin aikaansaannoksista, eikä kiinalainen kulttuuri kadonnut, vaan valloittajat omaksuivat sen.
Itäisen Jin-dynastian paettua etelään pohjoista hallitsivat xiongnut, mutta heidän valtaansa uhkasi xianbi-kansa, joka oli jakautunut itäiseen ja läntiseen haaraan. Xiangnut kärsivät vuosikymmenien ajan sisäisestä hajaannuksesta ja valtataisteluista, mikä johti lopulta valtakunnan tuhoon. Itäiset xianbi-kansan jäsenet eli murong-heimo hyökkäsi alueelle idästä ja tiibetiläiset tangutit lännestä. Tangutit pystyivät tämän jälkeen laajentamaan alueitaan merkittävästi ja vuoteen 381 mennessä sen hallintaan kuului lähes koko Pohjois-Kiina. Tangutien valtakunta ei myöskään ollut pitkäikäinen, vaan sen yrittäessä laajentaa edelleen valtakuntaansa etelän suuntaan, se koki murskatappion, minkä jälkeen se ei enää kyennyt kukistamaan valtakuntansa hajanaisten heimojen sisäisiä kapinoita. Alue hajosi jälleen lukuisiin lyhytikäisiin valtioihin, ja tämän sekasortoisen ajan jälkeen voimakkaimmaksi nousi tuoba-kansa, joka perusti vuonna 386 Pohjoisen Wei-dynastian.
Karttoja

317
326
338
350
376
391
398
402
406
416
423
436
Lev Kuznetsov

| Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten miekkailu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten miekkailu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten miekkailu. Olympialaiset  | Maa:   Neuvostoliitto> Miesten miekkailu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Melbourne 1956 | säilä |  |
|  Pronssia | Melbourne 1956 | säilän joukkuekilpailu |  |
Lev Kuznetsov (1. kesäkuuta 1930 Moskova, Neuvostoliitto – 16. maaliskuuta 2015) oli Neuvostoliittoa edustanut miekkailija ja olympiamitalisti. Hänen aseenaan oli säilä.
Kuznetsov oli ensimmäinen henkilökohtaisen olympiamitalin saavuttanut neuvostoliittolaismiekkailija. Kuznetsov kuului Neuvostoliiton miekkailumaajoukkueeseen vuosina 1951–1962. Hän sai pronssia säilämiekkailussa Melbournessa 1956. Myös joukkuekilpailussa hän sai pronssia.
Kuznetsov oli moninkertainen MM-voittaja joukkuekilpailuissa (3 hopeaa, 2 pronssia). Lisäksi hän oli Neuvostoliiton spartakiadien voittaja vuonna 1959.
Vuosina 1962–1996 Kuznetsov toimi CSKA:n valmentaja. Säilämiekkailijoiden maajoukkueen päävalmentajana hän oli kesäolympialaisissa 1964, 1968, 1972, 1980 ja 1988. Neuvostoliiton miekkaiumaajoukkue voitti hänen johdollaan olympiakultaa kahdesti – 1964 ja 1968. Kuznetsov valmensi mm. olympiavoittajia Vladimir Nazlymov ja Eduard Vinokurov.
Huulet

Tytön huulet
Huulet (lat. labium) ovat ihmisen ja monien muiden nisäkkäiden pehmeä suun ympäristö, joka koostuu poikkijuovaisesta lihaskudoksesta.
Huulet jakautuvat ylähuuleen (lat. labium superius) ja alahuuleen (lat. labium inferius), joka on tavallisesti ylähuulta isompi.
Huulten ihossa ei ole melanosyyttiä, minkä johdosta verisuonet näkyvät selkeästi läpi ja huulet näyttävät väriltään punaisilta.
Huulia käytetään ravinnon nauttimisen apuna. Niiden avulla myös tuotetaan useita jokapäiväisessä elämässä tarvittavia äänteitä. Huulilla myös osaltaan ilmaistaan erilaisia tunnetiloja. Ylöspäin osoittavat suupielet kertovat iloisuudesta ja hyvästä mielestä. Huulissa on myös paljon hermopäätteitä, mikä tekee niistä hyvin tuntoherkän alueen. Eräs merkittävä hellyyden ja rakkauden osoittamisen muoto, suudelma, toteutetaan huulilla. Monissa kulttuureissa punaiset, turpeat ja symmetriset huulet ovat naisellisuuden symboli. Huulipunaa käytetään yleisesti korostamaan vaikutelmaa, samoin kuin erilaisia kirurgisia operaatioita.
Ylähuulen amorinkaari.
Kuusamaperhonen

| Kuusamaperhonen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 
 
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Päiväperhoset Papilionoidea
Heimo::  Täpläperhoset Nymphalidae
Alaheimo::  Luotsiperhoset Limenitidinae
Tribus::  Limenitidini
Suku::  Luotsit Limenitis
Laji::  camilla
Kaksiosainen nimi
 Limenitis camilla  (Linnaeus, 1764) 
Katso myös
   Kuusamaperhonen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kuusamaperhonen, vanhalta nimeltään pikkuhaapaperhonen (Limenitis camilla) on täpläperhosten (Nymphalidae) heimoon kuuluva suurikokoinen päiväperhonen.
Koko ja ulkonäkö

Mustavalkoinen perhoslaji. Siivet ovat yläpuolelta mustanruskeat. Sekä etu- että takasiiven poikki kulkee leveä valkoinen vyö, jota tummat siipisuonet katkovat. Siiven kärkiosassa ja etureunassa on valkoinen laikku. Siiven reunassa on mustia täpliä. Takasiiven takakärjessä saattaa olla punaista. Siipien alapinnat ovat oranssinruskeat ja niiden poikki kulkee leveä, siipisuonten katkoma valkoinen vyö. Takasiiven alapinnan sisäsyrjä on siniharmaa. Siipiväli 48–59 mm.
Yleisen karttaperhosen kesäsukupolven yksilöt muisuttavat sekä siipien yläpinnan väriltä että kuvioinnilta erehdyttävän paljon kuusamaperhosta. Lajit erottaa vaivattomasti siipien täysin erinäköisen alapinnan perusteella.
Kuusamaperhonen
△ Kuusamaperhonen
Levinneisyys ja lentoaika

Kuusamaperhosen esiintymisalue ulottuu Keski-Euroopasta Venäjän ja Keski-Aasian kautta Japaniin. Euroopassa sitä tavataan pohjoisessa Etelä-Englannissa, Etelä-Ruotsissa ja Virossa saakka.
Suomessa kuusamaperhonen on tavattu ensimmäisen kerran vuonna 2003 ja lajista on tavattu ainoastaan muutamia harhailijoita. Lentoaika on kesä-heinäkuussa, paikoitellen lajilla on toinen sukupolvi elo-syyskuussa.
Elinympäristö ja elintavat

Kuusamaperhosen elinympäristöä ovat valoisat metsät.
Ravintokasvi

Toukan ravintokasveja ovat kuusamat (Lonicera).
Aiheesta muualla

Suomen Perhoset: Kuusamaperhonen
UniProt, Taxonomy: Limenitis camilla (englanniksi)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Limenitis camilla:  Wikidata: Q374057  Wikispecies: Limenitis camilla  BioLib: 51623  BOLD: 77235  CoL: 6QB9M  EoL: 162556  EPPO: LIMECA  EUNIS: 90970  Fauna Europaea: 441649  Fauna Europaea (new): 50438e5f-4984-48ee-9314-f739e282a73a  GBIF: 8429428  iNaturalist: 153105  IRMNG: 11344282  LepIndex: 160750  LoB: 4075  MaBENA: LimenCami  NBN: NBNSYS0100003750  NCBI: 270466  Observation.org: 690  Open Tree of Life: 725957  Laji.fi: MX.60945 
Papilio camilla:  Wikidata: Q58006018  CoL: 938JC  IRMNG: 10770843  LepIndex: 168425  ZooBank: D434F058-3165-4F4D-BF2C-66D37E6EAAB9
Huulitokot

| Huulitokot |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Tokkokalat Gobiiformes
Heimo::  Huulitokot  Xenisthmidae  Miller, 1973
Suvut
 Allomicrodesmus  Gymnoxenisthmus  Paraxenisthmus  Rotuma  Tyson  Xenisthmus 
Katso myös
   Huulitokot Wikispeciesissä   Huulitokot Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Huulitokot (Xenisthmidae) on tokkokaloihin kuuluva kalaheimo. Huulitokkoja tavataan Intian valtamerestä ja Tyynestämerestä.
Huulitokot ovat pitkänomaisia mutta hyvin pienikokoisia kaloja, yleensä alle 2.5 cm:n pituisia. Niillä on ylöspäinsuuntautunut suu, ja alahuulen alareuna roikkuu vapaana.
Huulitokkoihin kuuluu kuusi sukua ja yhteensä 16 lajia, esimerkiksi raitahuulitokko (Xenisthmus polyzonatus). Ne elävät indopasifisella merialueelta.