stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Dima Bilan
Palkinnot

| Vuosi | Palkintogaala | Palkinto |
| --- | --- | --- |
| 2002 | Kansainvälinen musiikkikilpailu "New Wave 2002" | Voittaja |
| Joulukuu 2003 | Annual National Award "Golden Disc" | Menestyksekkäästä albumista (Ya nochnoi hooligan) |
| 2004 | Music Box TV- Channel Awards | Music Box Award |
| 2004 | Hit FM Radio Award | Paras hitti |
| 2004 | Dinamit FM Radio Awards "Bomba Goda" | Vuoden 'pommi' |
| Marraskuu 2004 | Dvizhenie Awards | Paras mies |
| Maaliskuu 2005 | TVC TV-Channel Awards | Paras levy |
| Maaliskuu 2005 | Fashion TV People Awards | Parhaiten pukeutuva miesartisti |
| Huhtikuu 2005 | Hello! Magazine Awards | Paras pop-artisti |
| Kesäkuu 2005 | Golden Bee Awards | Paras pop-artisti |
| Marraskuu 2005 | 'Kultainen gramofooni' by Russian Radio Awards | Paras kappale (Na beregu neba) |
| Marraskuu 2005 | MTV EMA 2005 | Paras venäläinen artisti |
| Joulukuu 2005 | Rambler Awards | Vuoden henkilö |
| Tammikuu 2006 | Golden Sharmanka Awards | Paras mies & Paras duetto |
| Huhtikuu 2006 | Fashion TV Fashion TV People Awards | Parhaiten pukeutuva artisti |
| Kesäkuu 2006 | Russian of the Year Awards | Vuoden venäläinen |
| Syyskuu 2006 | Glamour Magazine Awards | Vuoden paras mies |
| Syyskuu 2006 | Astra Fashion Awards | Parhaiten pukeutuva artisti |
| Syyskuu 2006 | MTV Russian Music Awards | Paras artisti, Paras kappale |
| Marraskuu 2006 | MTV EMA 2006 | Paras venäläinen artisti |
| Marraskuu 2006 | World Music Awards | Parhaiten myyvä venäläinen artisti |
| Marraskuu 2006 | Kultainen gramofooni by Russian Radio Awards | Paras kappale (Tak ustroen etot mir; venäläinen versio kappaleesta Never Let You Go) |
| Maaliskuu 2007 | Radiomania Radio Awards | Vuoden 2006 paras radiolaulaja |
| Maaliskuu 2007 | 7 Dnei Magazine Awards | Vuoden 2006 laulaja |
| Kesäkuu 2007 | Muz TV-2007 National Music Awards | Paras artisti, Paras albumi, Paras video (Never Let You Go) |
| Syyskuu 2007 | MTV Russia Music Awards 2007 | Paras artisti, Paras kappale ja Paras esiintyjä |
| Joulukuu 2007 | Kultainen gramofooni by Russian Radio Awards | Paras kappale (Nevozmozhnoe vozmozhno; venäläinen versio kappaleesta Lady Flame) |
| Tammikuu 2008 | ZD Music Awards | Vuoden 2007 parhaiten myynyt albumi ja Vuoden 2007 paras mieslaulaja |
| 2008 | Favourite Citizen of Russia of 2007 by WCIOM | Vuoden paras kansalainen |
| 2008 | Vuoden henkilö by International Awards | Vuoden 2007 showbisnes henkilö |
| 2009 | World Fashion Channel Style Awards | Vuoden 2008 Paras laulaja |
| 2009 | "Best International Album." | Paras kansainvälinen albumi |
| 2009 | MTV EMA 2009 |  |
Aiheesta muualla

Viralliset sivut (venäjäksi)
voittajat
| --- | --- |
1950–luku:   1956: Lys Assia  1957: Corry Brokken  1958: André Claveau  1959: Teddy Scholten 
1960–luku:   1960: Jacqueline Boyer  1961: Jean-Claude Pascal  1962: Isabelle Aubret  1963: Grethe & Jørgen Ingmann  1964: Gigliola Cinquetti  1965: France Gall  1966: Udo Jürgens  1967: Sandie Shaw  1968: Massiel  1969: Frida Boccara · Lenny Kuhr · Lulu · Salomé 
1970–luku:   1970: Dana  1971: Séverine  1972: Vicky Leandros  1973: Anne-Marie David  1974: Abba  1975: Teach-In  1976: Brotherhood of Man  1977: Marie Myriam  1978: Izhar Cohen / Alphabeta  1979: Gali Atari / Milk & Honey 
1980–luku:   1980: Johnny Logan  1981: Bucks Fizz  1982: Nicole  1983: Corinne Hermès  1984: Herreys  1985: Bobbysocks  1986: Sandra Kim  1987: Johnny Logan  1988: Céline Dion  1989: Riva 
1990–luku:   1990: Toto Cutugno  1991: Carola  1992: Linda Martin  1993: Niamh Kavanagh  1994: Paul Harrington / Charlie McGettigan  1995: Secret Garden  1996: Eimear Quinn  1997: Katrina and the Waves  1998: Dana International  1999: Charlotte Nilsson 
2000–luku:   2000: Olsen Brothers  2001: Tanel Padar / Dave Benton / 2XL  2002: Marie N  2003: Sertab Erener  2004: Ruslana  2005: Elena Paparizou  2006: Lordi  2007: Marija Šerifović  2008: Dima Bilan  2009: Alexander Rybak 
2010–luku:   2010: Lena  2011: Ell & Nikki  2012: Loreen  2013: Emmelie de Forest  2014: Conchita Wurst  2015: Måns Zelmerlöw  2016: Jamala  2017: Salvador Sobral  2018: Netta Barzilai  2019: Duncan Laurence 
2020–luku:   2020: Ei järjestetty  2021: Måneskin  2022: Kalush Orchestra  2023: Loreen  2024: Nemo 
Dima Bilan esittämässä voittajakappalettaan ”Believe” vuoden 2008 Eurovision laulukilpailussa Edvin Martonin ja Jevgeni Pljuštšenkon kanssa.
Lys Assia ja Dima Bilan vuoden 2009 Euroviisuissa.
Ilari Filppula

| Ilari Filppula |
| --- | --- |
 Ilari Filppula HC Luganon paidassa ottelussa Genève-Servetteä vastaan lokakuussa 2014.
Henkilötiedot
Syntynyt: 5. marraskuuta 1981 (ikä 42) Vantaa, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Ilu
Pelipaikka:  keskusyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  182 cm
Paino:  89 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2003–2020
Aik. seurat:  Kiekko-Vantaa (Mestis) Jokerit (SML) JYP (SML) TPS (SML) Grand Rapids Griffins (AHL) TsSKA Moskova (KHL) HC Lugano (NLA) MODO Hockey (SHL) Malmö Redhawks (SHL)
Ilari Antti Sakari Filppula (s. 5. marraskuuta 1981 Vantaa) on suomalainen entinen jääkiekkoilija. Filppula oli pelipaikaltaan keskushyökkääjä.
Ura > Kiekko-Vantaa ja Jokerit (1996–2003)

Filppula aloitti jääkiekkoharrastuksen Etelä-Vantaan Urheilijoissa. Hän siirtyi sieltä myöhemmin emoseura Kiekko-Vantaaseen, jossa hän pelasi käytännössä loput juniorivuotensa. Viimeiseksi juniorivuodekseen 19-vuotiaana Filppula siirtyi Jokereihin ja mies voitti tällä kaudella 2000–2001 A-nuorten SM-liigan pistepörssin.
Ura miesten tasolla alkoi seuraavana syksynä, kun Filppula siirtyi lainalle Mestikseen Kiekko-Vantaan riveihin ja hänet valittiin keväällä vuoden tulokkaaksi. Hyökkääjä jatkoi joukkueessa lainalla myös seuraavankin kauden ja voitti seuran mukana hopeaa ja sijoittui pistepörssissä viidenneksi. Lisäksi Filppula valittiin sarjan ykköstähdistöön ja vuoden herrasmiespelaajaksi. Näinä kahtena kautena mies kärkkyi pelipaikkaa Jokereista, mutta tilille kertyi vain yksi SM-liigaottelu.
Ura > JYP-Jokerit-meno-paluu (2003–2008)

Filppula pelasi ensimmäisen kokonaisen kautensa SM-liigassa kaudella 2003–2004, jolloin hänen seurakseen vaihtui JYP. Silloin hän ei aina mahtunut edes kokoonpanoon, mutta seuraava Jyväskylän kausi sujui jo paremmin, jolloin mies keräsi pisteet 8+10=18. JYP sai jäädä kevään 2005 jälkeen, kun Filppula palasi Jokereihin, jossa hänen tavoitteenaan oli päästä pelaamaan pikkuveli-Valtterin kanssa. Valtteri tosin siirtyi jo loppukesästä Detroit Red Wingsin organisaatioon NHL:ään, joten yhteispeli sai jäädä. Filppula oli alkukaudesta joukkueen paras pistemies kantaen kultakypärää, mutta loppukausi sujui heikommin, jolloin hänen roolina oli usein pelata nelosketjussa. Loppujen lopuksi kausi Jokereissa tuotti kohtalaiset pisteet 9+16=25.
Vuoden jälkeen Filppula palasi kahdeksi kaudeksi JYP:iin. Ensimmäisellä näistä hän pelasi pisteiden valossa selkeästi parhaimman SM-liigakautensa tehoin 15+26=41. Kuitenkin seuraavalla kaudella vahvistuneessa JYPin hyökkäyksessä vastuu jäi vähäisemmäksi kuten myös pisteetkin (7+15=22). Niinpä edessä oli jälleen maisemanvaihdos suuremman roolin perässä.
Ura > TPS (2008–2010)

Filppula siirtyi kaudeksi 2008–2009 TPS:n riveihin. Pelit eivät kuitenkaan sujuneet odotusten mukaisesti, sillä hän ei pystynyt ansaitsemaan kovinkaan suurta vastuuta joukkueesta, ja pisteitä syntyi vain kaksi enemmän kuin edelliskaudella (7+17=24).
Hyökkääjä nousi kuitenkin seuraavalla kaudella uudelle tasolle ja sijoittui 12+37=49 pisteellä pistepörssissä yhdeksänneksi. Myös TPS onnistui yli odotusten ja eteni HPK:n kanssa loppuotteluihin asti. Lopulta pudotuspelien parhaaksi valittu Filppula johdatti seuransa mestaruuteen otteluvoitoin 4–1. Hän solmi keväällä 2010 kahden vuoden sopimuksen Jokereiden kanssa ja Filppulasta piti tulla joukkueen ykköshyökkääjä, mutta mies siirtyi kesällä NHL-seura Detroit Red Wingsin organisaatioon.
Ura > Grand Rapids Griffins ja toinen paluu Jokereihin (2010–2013)

Filppula avasi kautensa farmijoukkue Grand Rapids Griffinsissä. Hänen pelinsä sujuivat siellä hyvin, ja hänet valittiin vuosittaiseen AHL:n All Stars -otteluun, ja lisäksi Filppula voitti joukkueen sisäisen pistepörssin. Siltikään hän ei saanut näyttöpaikkaa pikkuveljensä edustamasta Detroitin NHL-joukkueesta. Detroit olisi halunnut pitää Filppulan organisaatiossaan[lähde? ], mutta hän päätti toteuttaa vuoden takaisen suunnitelmansa ja siirtyä Jokereihin, jonka kanssa hän teki uuden, neljän vuoden mittaisen sopimuksen. Kaudella 2011–2012 Filppula oli Jokereiden ykkössentteri mutta sai kuitenkin vain pisteet 10+21=31. Kauden päätteeksi Jokerit voitti pronssia. Seuraava kausi sujui Filppulalla huomattavasti paremmin, ja tehoja syntyi 19+35=54. Jokerit voitti runkosarjan 111 pisteellä, mutta puolivälierissä se hävisi runkosarjassa kymmenenneksi sijoittuneelle Rauman Lukolle. Kauden päätteeksi Filppula päätti käyttää sopimuksessaan olleen KHL-option ja siirtyi TsSKA Moskovaan.
Ura > TsSKA Moskova, HC Lugano, Modo Hockey ja Malmö Redhawks (2013–2017)

Filppulan ensimmäinen kausi KHL:ssä suurseura TsSKAN:n riveissä meni kakkossentterin paikalla tuottaen tehot 7+16=23. TsSKA alisuoritti koko kauden päätyen KHL:n läntisen konferenssin 7.:ksi. Tämä tarkoitti sitä, että vastaan asettui toinen suurseura SKA Pietari, joka passitti TsSKA:n kesälomille tylysti otteluvoitoin 4–0. Filppula on myöhemmin kertonut kauden Venäjällä olleen henkisesti raskas.
Yhden KHL-kauden jälkeen Filppula solmi kahden vuoden sopimuksen NLA:ssa pelaavan HC Luganon kanssa. Ensimmäisellä kaudella sveitsiläisseurassa Filppula pelasi lähes piste per peli -tahdilla keräten 37:ssä ottelussa tehot 12+21=33. Toisella kaudella peliaika väheni Luganossa, joten Filppula siirtyi kesken kauden ruotsalaisseura Modo Hockeyn riveihin.
Loppukausi umpisurkeassa Modossa päättyi runkosarjan toiseksi viimeiselle sijalle, kun taakse jäi ainoastaan SHL-nousukas Karlskona HK. Filppulan tehoiksi runkosajassa jäi 1+7=8 ja plus-miinus-lukemaksi -6. Modo joutui karsimaan paikastaan SHL:ssä ja vastaan asettui Leksansds IF. Seitsemänteen peliin venyneessä karsintasarjassa Filppula oli joukkueen parhaimmistoa saalistaen tehot 2+12=14. Modo joutui kuitenkin taipumaan 7. pelin jatkoerässä Leksandille. Filppulalla oli sopimus myös ensi kaudesta Modon kanssa, mutta koska kyseessä oli SHL-sopimus, se kyettiin purkamaan.
Kaudeksi 2016–2017 Filppula solmi vuoden mittaisen sopimuksen toisen SHL-seuran, Malmö Redhawksin kanssa. Malmössä tehoja syntyi 48:ssa ottelussa 13+20=33. Joukkue sijoittui runkosarjassa kahdeksanneksi, mutta eteni säälipudotuspelien kautta aina välieriin, jossa se hävisi tulevalle SHL-mestarille, HV71:lle. Filppula keräsi 13:ssa pudotuspeliottelussa tehot 1+10=11.
Ura > Paluu TPS:ään (2017–2020)

Kaudeksi 2017–2018 Filppula palasi Turun Palloseuraan kolmen vuoden sopimuksella. Kolmen kauden periodin aikana Filppula merkkautti tilastoihin 37, 35 ja 40 pisteen kaudet. Kaudelle 2020-2021 Filppula on ilman sopimusta. Tammikuussa 2021 Filppula ilmoitti lopettavansa pelaajauransa.
Muuta

Filppula suoritti ylioppilastutkinnon Vantaan Vaskivuoren lukiossa. Hän on ollut kirjoilla Jyväskylän yliopistossa.
Filppulan pikkuveli Valtteri on myös jääkiekkoilija.
Saavutukset

AHL:n tähdistöottelussa: 2010–2011
SM-liigan mestaruus: 2009–2010
SM-liigan pudotuspelien paras pelaaja Jari Kurri -palkinto: 2010
Aiheesta muualla

Ilari Filppula Jatkoaika.com-sivustolla Jatkoaika.com. Viitattu 20.11.2008.
Ilari Filppula hc.tps.fi-sivustolla hc.tps.fi. Viitattu 21.11.2008.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Pekka Tuokkola / Sinuhe Wallinheimo | Jari Kurri -palkinnon voittaja 2010 | Seuraaja: Toni Söderholm |
TPS – SM-liiga
1 Nupponen |
4 Jokinen |
7 Lauridsen (A) |
9 Koivu |
17 Talvitie (A) |
20 Marjala |
27 Dudas |
29 Nenonen |
30 Werner |
32 Vali |
33 Salin |
40 Lehtonen |
41 Intonen |
44 Arell (A) |
49 Wernblom |
51 Nurmi |
52 Palmu |
55 Lindroth |
57 Munkki |
62 Jürgens (C) |
64 Beaudin |
67 Sevänen |
77 Haapanen |
78 Keihäs |
81 Oden |
82 Päkkilä |
98 Teissala

Valmentajat Miettinen – Tiilikainen
Friday the 13th (vuoden 2009 elokuva)

| Friday the 13th |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Marcus Nispel
Käsikirjoittaja:  Damian Shannon Mark Swift
Tarina:  Damian Shannon Mark Swift Mark Wheaton
Tuottaja:  Michael Bay Andrew Form Bradley Fuller Sean S. Cunningham
Säveltäjä:  Steve Jablonsky
Kuvaaja:  Daniel Pearl
Leikkaaja:  Ken Blackwell
Pääosat:  Jared Padalecki Danielle Panabaker Aaron Yoo Amanda Righetti Travis Van Winkle Derek Mears
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Platinum Dunes Crystal Lake Entertainment
Levittäjä:  New Line Cinema (Yhdysvallat) Paramount Pictures (kansainvälinen)
Ensi-ilta:  13. helmikuuta 2009
Kesto:  97 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  19 miljoonaa $
Tuotto:  91 379 051 $
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Friday the 13th on uudelleenfilmatisointi vuoden 1980 elokuvasta Perjantai 13. Elokuvan on ohjannut Marcus Nispel, joka on ohjannut myös vuoden 2003 Texasin moottorisahamurhat -elokuvan. Elokuva ei varsinaisesti perustu alkuperäiseen elokuvaan, vaan kertoo uuden tarinan, joka on tietyllä tapaa yhdistelmä kolmesta ensimmäisestä Perjantai 13. -elokuvasarjan osasta.
Elokuvien päähenkilöä, sarjamurhaaja Jason Voorheesia elokuvassa näyttelee Derek Mears.
Roolit

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Jared Padalecki  | … |  Clay Miller   |
|  Danielle Panabaker  | … |  Jenna   |
|  Amanda Righetti  | … |  Whitney Miller   |
|  Travis Van Winkle  | … |  Trent   |
|  Aaron Yoo  | … |  Chewie   |
|  Derek Mears  | … |  Jason Voorhees   |
|  Jonathan Sadowski  | … |  Wade   |
|  Julianna Guill  | … |  Bree   |
|  Ben Feldman  | … |  Richie   |
|  Arlen Escarpeta  | … |  Lawrence   |
|  Ryan Hansen  | … |  Nolan   |
|  Willa Ford  | … |  Chelsea   |
|  Nick Mennell  | … |  Mike   |
|  America Olivo  | … |  Amanda   |
|  Kyle Davis  | … |  Donnie  |
Miikka Kiprusoff

| Miikka Kiprusoff |
| --- | --- |
 Miikka Kiprusoff NHL-seura Calgary Flamesin paidassa ottelussa Vancouver Canucksia vastaan vuonna 2007.
Henkilötiedot
Syntynyt: 26. lokakuuta 1976 (ikä 47) Turku, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Kipper
Pelipaikka:  maalivahti
Hanska:  vasen
Pituus:  184 cm
Paino:  86 kg
Pelinumero:  34
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1994–2013
Seurat:  TPS (SML) Kiekko-67 (I-div.) AIK (SEL) Kentucky Thoroughblades (AHL) San Jose Sharks (NHL) Cleveland Barons (AHL)  Calgary Flames (NHL) Timrå IK (SEL)
NHL-varaus:  5. kierros 116. varaus, 1995 San Jose Sharks
| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kiprusoff venyttelee maalillaan ennen pronssiottelun alkua vuoden 2010 talviolympialaisissa. |  Kiprusoff venyttelee maalillaan ennen pronssiottelun alkua vuoden 2010 talviolympialaisissa. |  Kiprusoff venyttelee maalillaan ennen pronssiottelun alkua vuoden 2010 talviolympialaisissa. |  |
Maa:   Suomi
Miesten jääkiekko
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Vancouver 2010 | jääkiekko |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Norja 1999 | jääkiekko |  |
|  Hopeaa | Saksa 2001 | jääkiekko |  |
| Maailmancup  | Maailmancup  | Maailmancup  |  |
|  Hopeaa | 2004 | jääkiekko |  |
Miikka Sakari Kiprusoff (oik. Kiprusov, s. 26. lokakuuta 1976 Turku) on suomalainen uransa päättänyt jääkiekkomaalivahti. Hän aloitti jääkiekon Turun Palloseurassa ja saavutti seuraa edustaessaan kaksi Suomen mestaruutta, jonka jälkeen hän siirtyi Pohjois-Amerikkaan NHL-seura San Jose Sharksin organisaatioon.
Kiprusoff pelasi valtaosan NHL-urastaan Calgary Flamesissa. Hän torjui NHL:n runkosarjassa 623 ottelua ja yhteensä 319 voittoa, ja kauden 2005–2006 päätteeksi hänet palkittiin NHL:n parhaan maalivahdin palkinnolla, Vezina Trophylla NHL:n historian ensimmäisenä suomalaisena maalivahtina. Sittemmin palkinnon on voittanut myös Tuukka Rask vuonna 2014 ja Pekka Rinne vuonna 2018. NHL:n pudotuspeleissä Kiprusoff pelasi 56 ottelua ja torjui voiton yhteensä 25 kertaa. Kiprusoff ei mittavasta urastaan huolimatta voittanut NHL:n Stanley Cup -mestaruutta kertaakaan. Hän kertoi päättävänsä NHL-uransa vuoden 2013 heinäkuussa 36-vuotiaana, vaikka hänellä oli vielä Calgary Flamesin kanssa pelaajasopimus koskien NHL-kautta 2013–2014.
Suomen jääkiekkomaajoukkueessa Kiprusoff on saavuttanut olympiapronssia vuonna 2010, MM-hopeaa vuosina 1999 ja 2001 sekä maailmancupin toisen sijan vuonna 2004. Kiprusoffia pidetään yhtenä suurimmista suomalaisista NHL-legendoista ja yhtenä kaikkien aikojen parhaista suomalaisista maalivahdeista.
Varhainen ura > Ensimmäiset vuodet ja uran alku

Miikka Kiprusoff syntyi Turussa 26. lokakuuta 1976. Jo varhain Kiprusoff alkoi pelaamaan jääkiekkoa ulkojäillä, jossa hänen neljä vuotta vanhempi isoveljensä Marko, tuleva huippupuolustaja ja vuoden 1995 maailmanmestari, usein laukoi Miikan ollessa maalissa. Alun perin Miikka innostui jääkiekosta juuri Markon pyydettyä häntä maalivahdiksi.
Varhainen ura > TPS ja Tukholman AIK

Miikka Kiprusoff aloitti jääkiekkouransa Turun Palloseurassa. Kiprusoff pelasi TPS:n alle 20-vuotiaiden joukkueessa kaudet 1993–1994 ja 1994–1995, kunnes kesken jälkimmäisen kauden, 1994–1995 nuori ja lupaava maalivahti debytoi kasvattajaseuransa paidassa SM-liigassa kaudella 1994–1995. Hän pääsi kaudella pelaamaan neljä ottelua TPS:n maalilla, maalikeskiarvolla 3,00 ja kohtalaisella torjuntaprosentilla 89,7 %. Kiprusoff nousi kauden lopussa TPS:n kakkosmaalivahdiksi, ja pääsi pelaamaan myös SM-liigan pudotuspeleissä kaksi ottelua. TPS pelasi kauden loistavasti ja voitti Suomen mestaruuden. Kiprusoffin veli, puolustaja Marko Kiprusoff oli TPS:n mestarijoukkueessa suuressa roolissa ja voitti SM-liigakauden 1994–1995 parhaan puolustajan palkinnon. Kaudella 1995–1996 Kiprusoff vakiinnutti lopullisesti paikkansa TPS:n SM-liigajoukkueen kokoonpanossa. Kiprusoff pelasi kauden aikana 12 runkosarja- ja kolme pudotuspeliottelua. TPS:n kausi oli jälleen menestyksekäs, mutta lopulta joukkue hävisi SM-finaalissa Helsingin Jokereille voitoin 3–1. Näin Kiprusoff voitti toisella SM-liiga kaudellaan jo toisen SM-mitalinsa.
Kaudeksi 1996–1997 Kiprusoff siirtyi Turun Palloseurasta Ruotsiin, Elitserieniin, AIK:n joukkueeseen. Kiprusoff pelasi heti avauskautensa joukkueessa ykkösmaalivahtina. Hän pelasi runkosarjassa 42 ottelua hyvin tilastoin, maalikeskiarvolla 2,29 ja torjuntaprosentilla 90,7 %. AIK selviytyi myös pudotuspeleihin, jossa se kuitenkin putosi jo ensimmäisellä kierroksella. Toisella kaudellaan AIK:ssa Kiprusoff pelasi lähes samalla torjuntaprosentilla, 90,8 % 42 runkosarjaottelussa, muttei onnistunut torjumaan joukkuettaan pudotuspeleihin. Kiprusoff jätti AIK:n kesällä 1998.
Varhainen ura > Paluu TPS:ään

Kaudeksi 1998–1999 tuolloin 22-vuotias Kiprusoff palasi takaisin kotikaupunkiinsa Turkuun ja kasvattajaseuraansa TPS:ään. Kausi oli Kiprusoffilta erinomainen, hän pelasi TPS:n maalilla runkosarjassa 39 ottelua loistavalla torjuntaprosentilla 93,6 % ja hänet palkittiin SM-liigan kauden parhaana maalivahtina. Pudotuspeleissä Kiprusoffin erinomainen vire jatkui, ja hän torjui TPS:n Suomen mestariksi. Suomen mestaruus oli Kiprusoffille uran toinen ja kauden kruunasi vielä valinta pudotuspelien arvokkaimmaksi pelaajaksi.
NHL-ura > San Jose Sharks

San Jose Sharks, joka oli varannut Kiprusoffin NHL:ään vuoden 1995 varaustilaisuudessa, solmi hänen kanssaan tulokassopimuksen ennen kauden 1999–2000 alkua. Saavuttuaan San Joseen hän ei kuitenkaan onnistunut vakuuttamaan Sharksin valmennusjohtoa harjoitusleirin aikana ja näin ollen aloitti ensimmäisen kautensa Pohjois-Amerikassa San Josen farmiseura Kentucky Thoroughbladesissa, joka pelasi AHL-liigassa. Kiprusoff torjui kauden 1999–2000 aikana Kentuckyssa erinomaisin ottein 47 runkosarjaottelua korkealla 92,4:n torjuntaprosentilla. Hänet valittiin myös AHL:n tähdistöotteluun, ja pudotuspeleissä erinomaisesti torjunut Kiprusoff johdatti Thoroughbladesin seuran historian ensimmäiseen divisioonan mestaruuteen.
Myös seuraavalla kaudella loistavasti pelannut Kiprusoff valittiin toistamiseen AHL:n tähdistöotteluun. Runkosarjassa hän torjui 39 ottelustaan 19 voittoa, ja hän onnistui kiinnittämään pelaamisellaan myös Sharksin valmennusjohdon huomion. Hänet nostettiinkin pian Sharksin NHL-kokoonpanoon, ja hän pelasi ensimmäisen NHL-ottelunsa Mighty Ducks of Anaheimia vastaan 29. maaliskuuta 2001, kun hänet vaihdettiin luukkuvahdin paikalta vartioimaan Sharksin maalia Jevgeni Nabokovin tilalle. Sharks voitti ottelun lopulta lukemin 7–4. Ensimmäisen kerran Kiprusoff oli Sharksin aloittavana maalivahtina 8. huhtikuuta niin ikään Anaheimia vastaan ja torjui jälleen Sharksin voittoon. NHL-kauden 2000–2001 runkosarjan aikana Kiprusoff torjui yhteensä viidessä ottelussa hyvällä 90,2:n torjuntaprosentilla päästäen taakseen vain viisi maalia. Kevään pudotuspeleissä hän pelasi kolmessa ottelussa, ja St. Louis Bluesia vastaan pelatussa pudotuspeliottelussa 39 torjunnalla joukkueensa voittoon johdattaneesta Kiprusoffista tuli ensimmäinen suomalainen maalivahti, joka onnistui voittamaan NHL:n pudotuspeliottelun.
Kauden 2001–2002 alku oli Kiprusoffille vaikea, ja hän pelasi alkukaudesta neljä ottelua AHL-seura Cleveland Baronsissa. NHL:n runkosarjassa hän torjui Jevgeni Nabokovin varamaalivahtina yhteensä 20 ottelussa torjuen voiton seitsemän kertaa.
Kauden 2002–2003 alussa Sharksin aloittava maalivahti Jevgeni Nabokov oli ilman sopimusta ja Kiprusoff sai tilaisuuden nousta seuransa ykkösvahdiksi. Kausi oli hänelle kuitenkin vaikea, ja hän onnistui torjumaan 22 ottelusta vain viisi voittoa. Tästä huolimatta Sharks halusi panostaa Kiprusoffiin ja tarjosi hänelle kauden päätteeksi 800 000 dollarin sopimusta kaudesta 2003–2004.
Kiprusoff aloitti seuraavan kautensa kilpailutilanteessa toisen suomalaisen maalivahdin, Vesa Toskalan, kanssa Sharksin kakkosvahdin paikasta Jevgeni Nabokovin ollessa edelleen seuran aloittava maalivahti. Kilpailutilanne kuitenkin ratkesi 22 runkosarjan ottelua myöhemmin, kun maalivahtiongelmissa paininut Calgary Flames teki Sharksin kanssa pelaajakaupan, minkä johdosta Kiprusoff siirtyi kalifornialaisseurasta Kanadan Albertaan.
NHL-ura > Calgary Flames > Ensimmäinen kausi Calgaryssä ja Stanley Cupin finaalit

Calgaryn ykkösmaalivahti, tšekkiläinen Roman Turek oli loukkaantunut, eikä seura löytänyt hänelle sopivaa korvaajaa uudeksi ykkösmaalivahdikseen. Niinpä Flames teki tarjouksen Sharksille Kiprusoffista, johon Sharks suostui ja Kiprusoff siirtyi Calgaryyn.
Kiprusoff sai aloittaa aikansa Calgaryssä selvänä ykkösmaalivahtina Turekin ollessa sairastuvalla. Kiprusoff debytoi uuden seuransa maalilla marraskuun ottelussa Montreal Canadiensia vastaan ja vakuutti Flamesin seurajohdon heti kyvyistään, torjuttuaan 22 laukausta ja Calgaryn voitettua ottelun 2–1. Kiprusoff torjui Calgaryn hienosti pudotuspeleihin ja pelasi runkosarjassa Flamesin paidassa 38 ottelua torjuntaprosentilla 93,3 %. Kiprusoff nimettiin loistavasti sujuneen runkosarjan ansiosta myös ehdokkaaksi NHL:n parhaalle maalivahdille jaettavaan palkinnon, Vezina Trophyn voittajaksi. Palkinnon voitti kuitenkin New Jersey Devilsin Martin Brodeur. Pudotuspeleissä Kiprusoff jatkoi erinomaisia otteitaan ja piti Calgarya ajoittain lähes yksin pystyssä torjunnoillaan. Kiprusoff torjui Flamesin sensaatiomaisesti Stanley Cupin finaaleihin asti, mutta finaaleissa Flames kuitenkin hävisi Tampa Bay Lightningille voitoin 4–3 ja mestaruus meni näin Tampalle. Stanley Cupin voitto jäi Calgarylta ja Kiprusoffilta vain yhden voiton päähän. Kuudennessa finaalipelissä tämä oli lähellä, ja pelin loppuhetkillä Calgaryltä jäi hyväksymättä kyseenalainen Martin Gelinaksen maali, joka olisi mahdollisesti tuonut mestaruuden.
NHL-ura > Calgary Flames > NHL:n työsulku ja välivuosi Ruotsissa

NHL:n ja pelaajien ammattiliitto NHLPA:n erimielisyydet liigan ja pelaajien välisestä uudesta työehtosopimuksesta johtivat NHL-kauden 2004–2005 peruuntumiseen, ja liiga ajautui työsulkuun. Kiprusoff jätti työsulun vuoksi NHL:n ja siirtyi kauden ajaksi Ruotsin Elitserieniin, Timrå IK:n organisaatioon. Hän torjui Timråssa runkosarjan 41 ottelussa hyvin ottein.