stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Trollz
Hahmot > Pojat

Alabaster Trollington III
Coal Trollwell
Flint Trollintino
Jasper Trollhound
Rock Trollileka
Hahmot > Viisi muinaista

Isoäiti van der Troll
herra Trollivaara
Obsidian
Spinell
Zirconia
Hahmot > Viholliset

Snarf
Simon
Äänirooleissa > Alkuperäiset

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Britt McKillip  | … |  Amethyst van der Troll   |
|  Chiara Zanni  | … |  Ruby Trollman   |
|  Alexandra Carter  | … |  Safiiri Trollzawa   |
|  Leah Juel  | … |  Topaz Trollhopper   |
|  Anna Van Hooft  | … |  Onyx von Trollenberg   |
|  Reece Thompson  | … |  Simon   |
|  Janyse Jaud  | … |  Snarf   |
Äänirooleissa > Suomenkieliset

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Henna Haverinen  | … |  Amethyst van der Troll   |
|  Mirjami Heikkinen  | … |  Ruby Trollman   |
|  Heljä Heikkinen  | … |  Safiiri Trollzawa   |
|  Annituuli Kasurinen  | … |  Topaz Trollhopper   |
|  Tiiamari Mikkola  | … |  Onyx von Trollenberg   |
|  Miika Vintturi  | … |  Simon   |
|  Jukka Rasila  | … |  Snarf   |
|  Liisa Paatso  | … |  Obsidian   |
|  Teuvo Matala   | … |  herra Trollivaara   |
|  Jon-Jon Geitel   | … |  Coal Trollwell   |
|  Samuel Harjanne   | … |  Rock Trollhammer   |
|  Petteri Halmela   | … |  Flint Trollentino   |
Suomenkielisestä dubbauskäännöksestä vastasi Teuvo Matala.
Tuotteet

Trollz-nuket ovat Hasbron tuotteita. Suurin osa nukeista on tehty Kiinassa, mutta jonkin verran on myös valmistettu muissa maissa.
Tuotteet > Nuket

Hair Raising
Rock Candy
Rocking Stockings
Moov'n Groove
Tuotteet > Muita tuotteita

Viiden taika -elokuva
Bestikset ain -elokuva
Puuhakirjat
Tarrat
Trollz-lehti
Kirjoitussetti
Penaali
Kulmalukkokansio ja tavallinen kansio
Aiheesta muualla

Trollien viralliset kotisivut (englanniksi)
Hasbron trollz-sivut (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Cadel Evans

| Cadel Evans |
| --- | --- |
 Cadel Evans vuoden 2012 Critérium du Dauphiné -kilpailussa.
Henkilötiedot
Syntynyt: 14. helmikuuta 1977 (ikä 47)
Kansalaisuus:   Australia
Pyöräilijä
Pituus:  174 cm
Paino:  68 kg
Joukkue:  BMC Racing Team
Laji:  maantie
Rooli:  ajaja
Ajajatyyppi:  yleisjaja, mäkimies, aika-ajon erikoismies
Ura
Ammattilaisjoukkue(et)
2001 2002 2003–2004 2005–2006 2007 2008–2009 2010–2015:  Saeco Mapei Team Telekom Davitamon-Lotto Predictor-Lotto Silence-Lotto BMC Racing Team
Suurimmat voitot
 Ranskan ympäriajo 2011, 3 etappia Maantieajon maailmanmestaruus 2009 La Flèche Wallonne 2010 UCI ProTour 2007 Tour de Romandie 2006 Tirreno–Adriatico 2011 Tour de Romandie 2011 Italian ympäriajo, etappi 
 Tiedot päivitetty: 10. elokuuta 2014 
Aiheesta muualla
www.cadelevans.com.au
| Mitalit> Maa:   Australia.Miesten pyöräily.Maantiepyöräilyn MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Australia.Miesten pyöräily.Maantiepyöräilyn MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Australia.Miesten pyöräily.Maantiepyöräilyn MM-kilpailut  | Maa:   Australia> Miesten pyöräily. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Mendrisio 2009 | maantieajo |  |
Cadel Evans (s. 14. helmikuuta 1977 Katherine, Pohjoisterritorio, Australia) on australialainen entinen maantiepyöräilijä, joka menestyi pääasiassa etappikilpailuissa. Vuonna 2009 hän voitti kuitenkin maantieajon maailmanmestaruuden. Hän voitti Ranskan ympäriajon 2011. Aiemmin hän oli sijoittunut samassa kilpailussa toiseksi 2007 ja 2008. Hän voitti myös UCI ProTour -sarjan 2007.
1995–2000

Evans saavutti pronssia junioreiden maantieaika-ajon MM-kilpailussa vuonna 1995. Hän kilpaili nuorempana myös maastopyöräilyssä huipputasolla ja saavuttikin hopeamitalin alle 23-vuotiaiden MM-kilpailussa vuosina 1997 ja 1999. Lisäksi hän voitti maastopyöräilyn maailmancupin vuosina 1998 ja 1999 sekä sijoittui seitsemänneksi Sydneyn olympialaisissa 2000.
2001–2004

Evans aloitti ammattilaisuransa Saeco-tallissa vuonna 2001, jolloin hän voitti Itävallan ympäriajon sekä Brixia Tour -kilpailun. Mapei-tallissa ajettu vuosi 2002 toi ansioluetteloon kolmannen sijan Tour de Romandiessa, kuudennen tilan Baskimaan ympäriajossa ja 14. sijan Italian ympäriajossa; hän kantoi maglia rosa -paitaa yhden päivän. Kansainyhteisön kisoissa Manchesterissa hän voitti maantieaika-ajon ja sai hopeaa yhteislähtökilpailussa.
Vuodet 2003–2004 Evans ajoi Telekomin/ T-Mobilen joukkueessa. Jälkimmäisenä vuonna hän voitti toistamiseen Itävallan ympäriajon sekä oli neljäs Giro di Lombardiassa.
2005

Evans siirtyi Davitamon–Lotto-talliin vuoden 2005 alkaessa. Hän voitti tuolla kaudella seitsemännen etapin Saksan ympäriajossa ja sijoittui kokonaiskilpailussa viidenneksi. Hän sijoittui viidenneksi myös Liège-Bastogne-Liègessä. Ranskan ympäriajon kokonaiskilpailussa Evans oli kahdeksas ja osoitti mäkimiehen kykyjään ajamalla monella vuorietapilla samassa ryhmässä Lance Armstrongin, Ivan Basson ja Jan Ullrichin kanssa. Hän ajoi kiinni irtioton 16. etapilla, valloitti Col d’Aubisque’n (1677 m) vuoren, mutta tuli kuitenkin Óscar Pereiro Sion, Eddy Mazzolenin ja Xabier Zandion saavuttamaksi, eikä kyennyt etappivoittoon.
2006

Vuonna 2006 Evans voitti Tour de Romandien ratkaisten ykköstilan kilpailun 5. etapilla, viimeisen päivän 20,4 kilometrin aika-ajossa, jonka hän voitti ohittaen kokonaiskilpailussa Alberto Contadorin ja Alejandro Valverden. Ranskan ympäriajossa Evans oli viides ja Puolan ympäriajossa toinen.
2007

Kaudeksi 2007 Evansin tallin uudeksi nimeksi tuli Predictor-Lotto. Hän sijoittui toiseksi Dauphiné Libéréssä ja neljänneksi Tour de Romandiessa. Ranskan ympäriajossa Evans ajoi Alppien vuoriosuudet tapansa mukaan tasaisen varmasti, enemmän muita ajajia seuraten kuin itse ratkaisuja yrittäen. Hän sijoittui kuudenneksi Tignesiin päättyneellä kahdeksannella etapilla ja kolmanneksi yhdeksännellä osuudella, jonka maalipaikkana oli Briançon. Hän sijoittui alun perin toiseksi kolmannentoista etapin aika-ajossa, mutta etappivoittaja Aleksandr Vinokurovin jäätyä kiinni doping-testissä Evans nimettiin etapin voittajaksi. Hän nousi tässä vaiheessa kokonaiskilpailussa toiselle sijalle, tasan minuutin Michael Rasmussenia jäljessä. Seuraavalla osuudella Evans jäi 1.52 minuuttia etapin voittaneesta Alberto Contadorista ja putosi espanjalaisen taakse yhteiskilpailussa. Kun talli veti Rasmussenin pois kilpailusta doping-epäselvyyksien vuoksi, Evans oli ennen viimeistä edellisen päivän aika-ajoa toisena 1.50 Contadorin takana. Evans sijoittui etapilla toiseksi Levi Leipheimerin jälkeen, mutta ei onnistunut saavuttamaan kokonaiskilpailussa Contadoria, vaan heidän erokseen jäi 23 sekuntia. Evans sijoittui kilpailussa toiseksi ja oli ensimmäinen australialainen Ranskan ympäriajon yhteiskilpailun kolmen parhaan joukossa. Saman vuoden Espanjan ympäriajossa hän oli neljäs sijoituttuaan toiseksi kilpailun kymmenennellä ja 18. etapilla. Viikkoa myöhemmin Evans sijoittui viidenneksi maantieajon MM-kilpailussa oltuaan loppukirissä hitain viiden miehen kärkiryhmästä. Lokakuussa Evans sijoittui kuudenneksi Lombardian ympäriajossa varmistaen samalla UCI ProTour -sarjan voiton.
2008

Kaudella 2008 Evans voitti Andalusian ympäriajon toisen etapin ja sijoittui kokonaiskilpailussa kolmanneksi. Pariisi–Nizzassa hän voitti Mont Ventoux'n huipulle päättyneen neljännen etapin. Settimana Ciclistica Internazionale Coppi-Bartali -kilpailussa hän voitti kolmannen etapin ja kokonaiskilpailun. Baskimaan ympäriajossa Evans sijoittui toiseksi Alberto Contadorin jälkeen, samoin La Flèche Wallonnessa Kim Kirchenin perässä. Liège–Bastogne–Liègessä hän oli seitsemäs ja Dauphiné Libéréssä toinen Alejandro Valverden jälkeen.
Ranskan ympäriajossa Evans sijoittui vuoren huipulle päättyneellä kuudennella osuudella kolmanneksi. Hän sai kymmenennen etapin jälkeen maillot jaune -paidan haltuunsa viiden päivän ajaksi ja sijoittui lopulta kokonaiskilpailussa toiseksi Carlos Sastren jälkeen. Pekingin olympialaisissa Evans oli aika-ajossa viides ja maantieajossa viidestoista.
2009

Kauden 2009 ensimmäisen voittonsa Evans otti Settimana Ciclistica Internazionale Coppi-Bartali -kilpailussa, jossa hän voitti viidennen etapin. Kokonaiskilpailussa hän oli toinen. Baskimaan ympäriajossa hän sijoittui kolmanneksi ja La Flèche Wallonnessa viidenneksi. Kesäkuussa hän sijoittui toiseksi Dauphiné Libérén kokonaiskilpailussa voittaen lisäksi ensimmäisen etapin, aika-ajon, ja pistekilpailun. Ranskan ympäriajossa hän jäi 30:nneksi. Espanjan ympäriajoa hän johti kahdeksannen etapin jälkeen, mutta putosi voittokamppailusta menetettyään muutamaa päivää myöhemmin toista minuuttia pyörän huollossa. Hän sijoittui lopulta kolmanneksi oltuaan samalla sijalla myös 19. etapilla ja 20. etapin aika-ajossa.
Viikko Espanjan ympäriajon jälkeen Evans voitti maantieajon maailmanmestaruuden Mendrision MM-kilpailuissa karattuaan kärkiryhmästä muutama kilometri ennen maalia yksinäiseen irtiottoon. Samalla hänestä tuli ensimmäinen australialainen miesammattilaisten maantieajon maailmanmestari.
2010

Evans siirtyi kauden 2010 alusta BMC Racing Team -joukkueeseen tehtyään tallin kanssa kolmivuotisen sopimuksen. Hän sijoittui kolmanneksi Tirreno–Adriaticon kokonaiskilpailussa. Saman vuoden huhtikuussa hän voitti La Flèche Wallonne -klassikon ohitettuaan Alberto Contadorin kilpailun päättänessä Mur de Huyn nousussa. Liège–Bastogne–Liège-kilpailussa hän oli neljäs. Italian ympäriajon kokonaiskilpailussa hän sijoittui viidenneksi ja voitti pistekilpailun. Hän sijoittui avausetapin aika-ajossa kolmanneksi ja voitti Montalcinoon päättyneen seitsemännen etapin. Monte Zoncolanin jyrkkään nousuun päättyneellä 15. osuudella hän oli toinen, samoin 16. etapin ylämäkiaika-ajossa ja 20. osuudella. Ranskan ympäriajossa hän sijoittui kolmannella etapilla kolmanneksi.
2011

Evans voitti 2011 Tirreno–Adriaticon kokonaiskilpailun ja kuudennen etapin. Hän voitti myös Tour de Romandien kokonaiskilpailun. Critérium du Dauphiné’ssa hän sijoittui toiseksi. Hän voitti Ranskan ympäriajon kokonaiskilpailun ensimmäisenä australialaispyöräilijänä. Hän oli toinen ensimmäisellä etapilla, voitti neljännen etapin sekä oli kolmas kahdeksannella ja 18:nnella osuudella. Etapilla 20, aika-ajossa, hän oli toinen ja nousi samalla kokonaiskilpailun kärkeen, jonka säilytti loppuun saakka.
2012

Vuoden 2012 maaliskuussa Evans voitti Critérium International -kilpailun toisen etapin (aika-ajo) sekä kokonais- ja pistekilpailun. Kesäkuisessa Critérium Du Dauphinéssa hän voitti ensimmäisen etapin ja pistekilpailun sekä sijoittui kokonaiskilpailussa kolmanneksi. Ranskan ympäriajossa hän oli toinen seitsemännellä ja kahdeksannella etapilla. Kokonaiskilpailussa hän sijoittui seitsemänneksi.
2013

Evans sijoittui helmikuussa 2013 Omanin ympäriajossa kolmanneksi. Italian ympäriajossa hän sijoittui kokonaiskilpailussa kolmanneksi ja kolmannella etapilla toiseksi. Syyskuisessa Tour of Alberta -kilpailussa hän voitti neljännen etapin.
2014

Evans voitti tammikuussa 2014 Tour Down Underin kolmannen etapin. Kokonaiskilpailussa hän sijoittui toiseksi. Huhtikuussa hän voitti Giro del Trentinon kokonaiskilpailun sekä kolmannen etapin. Italian ympäriajossa hän oli viidennellä etapilla toinen ja kuudennella sekä aika-ajona ajetulla 12. etapilla kolmas. Kokonaiskilpailussa hän sijoittui kahdeksanneksi. Tour of Utahissa hän voitti kuudennen etapin.
2015

Evans sijoittui kolmanneksi Tour Down Underin kokonaiskilpailussa.
Aiheesta muualla

Cadel Evansin nettisivut (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Miesten maantiepyöräilyn maantieajon maailmanmestarit
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Yhdysvallat  Alankomaat
W. G. Palmqvist

W. G. Palmqvist.
Wäinö Gustaf Palmqvist (16. tammikuuta 1882 Kalajoki – 14. kesäkuuta 1964 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti. Hänet tunnetaan etenkin liike- ja teollisuusrakennusten suunnittelijana.
Henkilötiedot

Palmqvistin vanhemmat olivat henkikirjuri Gustaf Palmqvist ja Selma Ingman. Hän avioitui 10. helmikuuta 1910 Elsa Maria Ruuthin kanssa (avioero 17. joulukuuta 1925) ja toisen kerran 19. heinäkuuta 1926 Vivi Candelinin (o.s. Lindholm) kanssa.
Lapsuus ja nuoruus

Palmqvist kävi seitsemän luokkaa lyseota Oulun suomalaisessa lyseossa. Vuonna 1898 hän muutti Oulusta Jyväskylään ja kirjoitti ylioppilaaksi Jyväskylän lyseosta vuonna 1900. Hän valmistui arkkitehdiksi Polyteknillisestä opistosta vuonna 1905.
Toiminta arkkitehtina

Jo opiskeluaikanaan, vuonna 1903, hän aloitti työskentelyn Gustaf Nyströmin arkkitehtitoimistossa, jossa hän lopetti vuonna 1907. Palmqvist työskenteli 1910-luvulla myös Birger Brunilan, Armas Lindgrenin ja Lars Sonckin kanssa. Vuodesta 1910 vuoteen 1919 hän piti arkkitehtitoimistoa Einar Sjöströmin kanssa. Yhteistyön päätyttyä hän perusti oman toimiston.
Palmqvistin suunnittelemia rakennuksia

Palmqvist kuuluu suunnittelijana 1920-luvun klassisimin edustajiin. Vuosien 1910 ja 1919 välisenä aikana hänen toimistonsa sai useita palkintoja ja suunnitteli muun muassa Helsinkiin Pohjalaisten osakuntien Ostrobotnia-talon 1912 Etu-Töölöön hyödyntäen suunnittelussa myöhäisjugendia mm. punagraniittisia koristeita ja pilastereita. Lisäksi hän suunnitteli Lackmannin liiketalon ja Tampereen Kalevankankaan hautausmaalle siunauskappelin.
Hänen myöhempiä töitään on Kalajoen kirkko, jonka betoniset sisärakenteet on tehty entisten tiiliseinien varaan vuosina 1930 ja 1931. Palmqvist suunnitteli myös Jämsänkosken kirkon, Padasjoen kirkon, Mäntän kirkon sekä  Myllykosken kirkon.
Tunnetuin hän oli kuitenkin suurten tehdas- ja teollisuuslaitosten suunnittelijana, kuten Mäntän paperi- ja sellutehdas, Kankaan paperitehdas ja sen tehtaan muuntoasema, Kuhankosken vesivoimalaitos, Kaukaan tehtaat, sekä sen hallinto- ja asuinrakennukset sekä voimalaitokset, samoin kuin Yhtyneet Paperitehtaat -yhtiön teollisuuslaitokset Myllykoskella, Jämsänkoskella ja Simpeleellä. Hän suunnitteli myös Outokumpu Oy:n vanhan kaivoksen ja Mökkivaaran tuotantolaitokset, Vaasan Höyrymyllyn tehtaat Vaasassa ja Oulussa, Suomen Kumitehtaan tuotantolaitoksen Nokialla sekä Waldhofin tehdaslaitoksen Käkisalmessa. Palmqvist on suunnitellut myös Helsingin Alppiharjussa osoitteessa Aleksis Kiven katu 52–54 sijaitsevan Bögelundin kartonkitehtaan rakennuksen, joka valmistui vuonna 1920. Rakennus on edelleen jäljellä asuintaloksi muutettuna ja laajennettuna Pasilan konepajan porttia vastapäätä.
Palmqvistin suunnittelemaa sairaala-arkkitehtuuria edustavat Duodecim-seuran sairaala Helsingissä sekä myöhäisjugendilaista tyylisuuntaa edustava Salpausselän parantola, joka rakennettiin vuosina 1923-1928 Nastolaan Salpausselän harjulle niveltuberkuloosia sairastavien lasten parantolaksi. Nykyään rakennus tunnetaan nimellä Aurinkolinna, ja sen saneeraamisen asunnoiksi on määrä valmistua vuonna 2016.
Edellä mainittujen lisäksi hänen suunnittelemiaan rakennuksia ovat muun muassa Hufvudstadsbladetin talo ja Tilgmanin kirjapaino. Myös kulttuurikeskukseksi muunnettu Kaapelitehdas Helsingin Ruoholahdessa on Palmqvistin käsialaa.
Palmqvist suunnitteli myös taiteilija-ateljeetalot taiteilijaystävilleen Tyko Salliselle (nimeltään Krapula) ja Jalmari Ruokokoskelle (Humala) Hyvinkäälle.
Muu toiminta

Palmqvist osallistui innokkaasti taideyhdistysten toimintaan, ja hän oli Arkkitehtiklubin sihteeri ja puheenjohtaja, Arkkitehtiliiton hallituksen jäsen, Taiteilijaseuran sihteeri ja johtokunnan jäsen, Taideseuran johtokunnan jäsen sekä Taideakatemian jäsen ja sihteeri.
Kirjallisuutta

Björkman, Johanna: Metsäteollisuuden menestyksen jälki arkkitehtuurissa: Arkkitehti W. G. Palmqvistin ja yhtiöiden yhteistyö tehdasyhdyskunnissa 1920- ja 1930-luvuilla.  Helsinki:  Helsingin yliopisto, 2019.  ISBN 978-951-51-5136-0  Teoksen verkkoversio.
Nikula, Riitta: ”Palmqvist, Wäinö Gustaf (1882–1964)”, Suomen kansallisbiografia, osa 7, s. 513–514.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2006.  ISBN 951-746-448-7  / Teoksen verkkoversio.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta W. G. Palmqvist Wikimedia Commonsissa
W. G. Palmqvistin esittely Suomen arkkitehtuurimuseon sivuilla.
Palmqvist, Wäinö Gustaf hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Hufvudstadsbladetin talo Mannerheimintiellä.
Nastolan Aurinkolinnan saneerattu julkisivu.
Kuokkalan vesitorni

Kuokkalan vesitorni vuonna 2010.
Kuokkalan vesitorni on Jyväskylän Kuokkalassa sijaitseva sienenmallinen vesitorni. Se on kaupunginosan keskeinen, kauas näkyvä maamerkki. Vesitorni on valaistu öisin.
Huittisten hirvenpää

Huittisten hirvenpää.
Huittisten hirvenpää on hirvenpäätä esittävä kiviveistos, joka löytyi vuonna 1903 Huittisten Palojoelta Malmin torpan perunamaasta. Löydös on herättänyt suurta kansainvälistäkin huomiota ja on edelleen tunnetuin suomalainen muinaislöytö. Se ajoitetaan mesoliittiselle kivikaudelle.
Taustaa

Torppari Heikki Malmin renki Kustaa Mäenpää oli kunnostamassa peltoa perunamaaksi, kun esine löytyi. Vuonna 1904 Malmi vei kiviesineen Turun markkinoille, jossa se herätti mielenkiintoa. Kivi vaihtoi omistajaa viidellä markalla ja päätyi Turun kaupungin historiallisen museon ja myöhemmin kansallismuseoon kokoelmiin. Huittisten museolla on kokoelmissaan veistoksen jäljennös.
Vuonna 1907 Julius Aulio matkusti paikan päälle tutustumaan aiheeseen ja suoritti Malmin suostumuksella kaksipäiväisen arkeologisen kaivauksen. Löydöksinä hän ilmoitti kulttuurikerroksen, josta löytyi muun muassa kvartsi-iskoksia, neliömetrin suuruinen kuoppaliesi, kaksi suurempaa ja matalampaa liettä, palaneita luunpalasia, kivikirveen palanen, särkynyt ja kulunut hiomakivi ja pieni tasataltta. Asuinpaikan laajuus olisi ollut 1 200–1 300 neliömetriä. Haastattelussa hänelle kerrottiin muistakin tehdyistä löydöistä, mutta esineet olivat hävinneet.
Mesoliittinen esine

Asuinpaikkaa tutkiessaan 1907 ei Julius Aulio kyennyt ajoittamaan sitä oikein. Asuinpaikka ajoitettiin vuoden 1957 kaivauksissa löydetyllä hiilenpalasella. Asuinpaikan iäksi saatiin 5170 eaa. (radiohiilivuosia), joka olisi kalibroituna noin 6100 eaa. Se on silloin mesoliittiselta kaudelta ja on samalla vanhin Suomesta löydetty kiviveistos.
Hirvenpää on tehty vuolukivestä, jota esiintyy pääosin Itä-Suomessa. Vastaavia vuolukivestä tehtyjä veistoksia ei Satakunnasta tunneta. Mesoliittiset pallonuijat ovat olleet joskus myös vuolukivestä.
Esine on muotoiltu tikkaamalla ja sitten hiottu huolellisesti. Veistoksen hirven päänlakeen on tehty reikä varttamista varten, eli veistosta on mahdollisesti käytetty sauvana tai nuijana. Vuolukivi ei kuitenkaan kestä lyöntiä, koska se on niin pehmeää.
Hirvi on kuvattu niin luonnonmukaisesti, että mallina oli selvästi kaadettu eläin. Asiantuntijan arvion mukaan kohteena oli noin vuoden ikäinen vasa, joka oli ollut kuolleena jo muutamia päiviä. Realismista on kuitenkin poikettu silmien ja korvien kuvailussa. Silmät ovat pyöreät pallot ja korvat pyöreät korvakkeet.
Aiheesta muualla

Elävä Kivikausi: Vuolukiviesineet
Huittisten hirvenpää vuonna 1964 julkaistussa postimerkissä.
Owen Wilson

| Owen Wilson |
| --- | --- |
 Owen Wilson vuonna 2011.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Owen Cunningham Wilson
Syntynyt: 18. marraskuuta 1968 (ikä 56) Dallas, Texas, Yhdysvallat
Näyttelijä
Taiteilijanimet:  Owen C. Wilson
Aktiivisena:  1994–
Palkinnot
 MTV Movie Award (2004, 2006) 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Owen Cunningham Wilson (s. 18. marraskuuta 1968 Dallas, Texas) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja käsikirjoittaja, joka tunnetaan useista rooleistaan ja taipuneesta nenästään. Hän oli Oscar-ehdokkaana käsikirjoituksestaan Royal Tenenbaums -elokuvaan. Owen Wilson esiintyy usein samoissa elokuvissa Ben Stillerin kanssa.
Vuonna 2010 Forbes julkaisi listan ”Hollywood’s Animation A-List”, jossa lueteltiin kymmenen Hollywoodin menestyksekkäintä animaatioiden ääninäyttelijää lipputulojen perusteella mitattuna. Wilson oli listalla jaetulla kolmannella sijalla yhdessä Jack Blackin kanssa.
Yksityiselämä

Wilsonin vanhemmat ovat Laura Cunningham ja Robert Wilson. Hänen veljensä Andrew ja Luke ovat myös näyttelijöitä. Wilsonin sukujuuret ovat Irlannista.
Wilson seurusteli näyttelijä Kate Hudsonin kanssa 2008–2009. Hänellä on vuonna 2011 syntynyt poika yhdessä entisen naisystävänsä Jade Duellin kanssa. Vuonna 2014 Wilson sai toisen pojan Caroline Lindqvistin kanssa.
Wilsonilla on myös vuonna 2018 syntynyt tytär Lyla, mutta hän ei ole lapsen elämässä.
Wilson on kärsinyt mielenterveysongelmista. Elokuussa 2007 hän joutui sairaalahoitoon itsemurhayrityksen jälkeen. Wilson oli ottanut yliannoksen lääkkeitä ja viiltänyt molemmat ranteensa auki.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Owen Wilson Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Korea  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove  Elonet 
Muut:  SNAC  IdRef
Anna-Kaisa Ikonen

| Anna-Kaisa Ikonen |
| --- | --- |
 Anna-Kaisa Ikonen kesäkuussa 2023.
Suomen kunta- ja alueministeri
 Orpon hallitus 20.6.2023–  
Edeltäjä:  Sirpa Paatero
Tampereen pormestari
 2013–2017 2021–2023  
Edeltäjä:  Timo P. Nieminen Lauri Lyly
Seuraaja:  Lauri Lyly Kalervo Kummola
Kansanedustaja
 17.4.2019–7.9.2021 5.4.2023–  
Ryhmä/puolue:  Kokoomuksen eduskuntaryhmä
Vaalipiiri:  Pirkanmaan vaalipiiri
Henkilötiedot
Syntynyt: 4. huhtikuuta 1977 (ikä 47) Tampere
Asuinpaikka:  Tampere
Lapset:  2
Tiedot
Puolue:  Kansallinen Kokoomus
Koulutus:  Yhteiskuntatieteiden tohtori
Aiheesta muualla
Kotisivu
Anna-Kaisa Ikonen (s. 4. huhtikuuta 1977 Tampere) on suomalainen kokoomuslainen poliitikko. Hän on toiminut Orpon hallituksen kunta- ja alueministerinä 20. kesäkuuta 2023 lähtien. Aiemmin Ikonen toimi Tampereen pormestarina vuosina 2021–2023 ja 2013–2017. Kansanedustajana hän on toiminut 2019–2021 ja uudelleen vuodesta 2023 lähtien.
Ikonen on ollut kokoomuksen varapuheenjohtaja vuodesta 2020. Tampereen kaupunginvaltuustossa hän on istunut vuodesta 2008.
Ikosen isä on A-insinöörien pitkäaikaisena johtajana ja Tampereen kaupunginvaltuutettuna toiminut Seppo Mäkinen.
Tausta

Ikonen on kotoisin Tampereelta. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Sammon lukiosta vuonna 1996 ja valmistui yhteiskuntatieteiden maisteriksi Tampereen yliopistosta vuonna 2001.
Ikonen työskenteli vuosina 2001–2003 Net Effect Oy:llä projektijohtajana ja vuosina 2003–2009 Pirkanmaan TE-keskuksen kehittämispäällikkönä.
Yhteiskuntatieteiden tohtoriksi Ikonen väitteli vuonna 2010 Tampereen yliopistosta. Hänen väitöskirjansa käsitteli Suomen työttömyyseläkejärjestelmää.