stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jalkavala
Jalkavalan historiaa

Jalkavala on yksi Suodenniemen yhdeksästä keskiaikaisesta kylästä. 1500-luvulla kylään kuului kolme taloa mutta vuosisadan loppupuolelle tultaessa niiden määrä oli laskenut kahteen, jotka olivat Kanni (RNo 1) ja Koppelo (RNo 2).  Tuohon aikaan kylällä oli vanhoja nautinta-alueita Märkäjärvenmaan alueella.
Koppelon talosta muodostettiin ratsutila 1500-luvun lopulla. Vuonna 1641 Jalkavalan kylä läänitettiin Kouraniemen ja Pajuniemen kylien tapaan Selkeen kartanoa isännöineelle eversti ja hovitallimestari Hans Wachtmeisterille. Läänitys purkautui vuosisadan lopulla ison reduktion myötä. Suuret kuolonvuodet 1695-1697 koettelivat raskaasti Jalkavalaa, kun yksin Koppelon talosta menehtyi 11 henkeä.
1700-luvulla Jalkavalassa sijaitsi ruotusotilastorppa, jonka haltijat osallistuivat niin Suureen Pohjan sotaan kuin Suomenlinnan rakennustöihin.
Jalkavala tänään

Jalkavalaan on siellä edelleen olevien Kannin ja Koppelon talojen lisäksi syntynyt uudempaa asutusta sekä jonkin verran kesäasututusta kylässä sijaitsevan Paisjärven rantaan. Jalkavalassa sijaitsee myös tuulivoimala, joka oli vähintäänkin yksi ensimmäisistä yksityisistä tuulivoimaloista Suomessa, joka tuotti sähköä valtakunnan verkkoon.
Koppelon tila on listattu valtakunnallisesti merkittäväksi kulttuurihistorialliseksi ympäristöksi.
Aiheesta muualla

Jalkavalaan liittyviä aineistoja Suodenniemen Topoteekissa
Vapaudenpatsas (Oulu)

Vapaudenpatsas Oulussa
Vapaudenpatsas on Into Saxelinin vuonna 1927 tekemä valkoisten patsas Mannerheimin puistossa Oulun keskustassa. Jalusta paljastettiin jo vuonna 1922.
Into Saxelinin tekemä veistososa
Monumentin antiikin esikuvien tapainen miesfiguuri nostaa viiriä ja vasemmassa kädessä on kilpi. Veistoksen malli oli helsinkiläinen Pariisin olympialaisiin 1924 osallistunut voimistelunopettaja. Pronssipatsas on 3,6 m korkea. 4 m korkea jalusta on tehty mustasta graniitista. Jalustan edessä teksti:
ja vasemmalla sivulla:
Burlingamen sopimus

Burlingamen sopimus oli Yhdysvaltojen ja Kiinan välillä heinäkuussa 1868 solmittu sopimus. Sopimuksessa maat antoivat yhdysvaltalaisille ja kiinalaisille oikeuden muuttaa vapaasti toistensa maihin, minkä lisäksi Yhdysvallat tunnusti sopimuksen myötä Kiinan alueellisen koskemattomuuden.
Burlingamen sopimus on nimetty pääarkkitehtinsa Anson Burlingamen mukaan. Burlingame oli ensin Yhdysvaltain diplomaatti Kiinassa, ja myöhemmin Kiina palkkasi hänet oman kansainvälisen delegaationsa johtajaksi. Kiinalaisen delegaation johdossa Burlingame sai tehtäväkseen mennä Yhdysvaltoihin neuvottelemaan vuonna 1858 voimaan tulleen Tientsinin sopimus uudelleen. Neuvottelujen tuloksena syntyi Burlingamen sopimus.
Burlingamen sopimus kaatui lopulta kiinalaisten siirtolaisten massamuuton takia. Yhdysvaltoihin oli Kalifornian kultaryntäyksen alkamisen jälkeen muuttanut valtava määrä kiinalaisia siirtolaisia, jotka suostuivat työskentelemään yhdysvaltalaisia pienemmillä palkoilla. Varsinkin vuoden 1873 paniikin ja sitä seuranneen pitkän laman jälkeen tämä herätti suuttumusta yhdysvaltalaisissa, jotka kokivat kiinalaisten vievän heidän työpaikkansa. Tiukentuneet asenteet johtivat lopulta siihen, että Kalifornia päätti rajoittaa merkittävästi kiinalaisten maahantuloa ja elämää Kaliforniassa. Kalifornian päätös oli ristiriidassa Yhdysvaltain perustuslain ja Burlingamen sopimuksen kanssa, minkä takia silloinen presidentti Rutherford B. Hayes esti lakimuutosten käytäntöönpanon. Kalifornialaisten painostuksen takia Hayes päätti kuitenkin neuvotella Kiinan kanssa Burlingamen sopimuksen sisällön uudelleen. Uusi sopimus, joka tunnetaan nimellä Angellin sopimus, solmittiin vuonna 1880 ja kumosi Burlingamen sopimuksen.
Juho Koivisto

Juho Koivisto -nimisiä henkilöitä ovat tai ovat olleet:
Juho Koivisto (1830–1901), valtiopäivämies
Juho Koivisto (1845–1921), opettaja ja valtiopäivämies
Juho Koivisto (1885–1975), Maalaisliiton kansanedustaja, ministeri ja maanviljelysneuvos
Juho Koivisto (1945–2024), Kokoomuksen kansanedustaja
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Juho Koivisto”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Havaijilainen keittiö

Havaijilainen ateria
Havaijilainen keittiö on nykymuodossaan sekoitus polynesialaisia, japanilaisia, filippiiniläisiä ja yhdysvaltalaisia keittiöitä.
Raaka-aineita

Ennen eurooppalaisten saapumista havaijilaista ruokakulttuuria hallitsi polynesialainen ruokakulttuuri, jonka perusraaka-aine on ympäri Tyyntämerta taaro (havaijiksi kalo). Taaro oli ruuan lisäksi myös lääkekasvi. Sekä kasvin lehdet että mukulat ovat syötäviä, ja ovat erinomaisia vitamiinien ja proteinin lähteitä. Taaron kasvattaminen vaatii kuitenkin melko suuria määriä vettä. Muita perinteisiä raaka-aineita ovat olleet myös bataatti, kookosmaito ja ananas.
Yksi perinteikkäimmistä mausteista on merisuolasta tehty mauste ‘inamona, johon lisätään myös paahdettuja kukui-pähkinöitä ja/tai kuivattua merilevää. ‘Inamonaa käytetään lihan ja kalan maustamiseen.
Toisen maailmansodan jäljiltä Hormel-yrityksen valmistama Spam-lihasäilyke on noussut yhdeksi Havaijin ikonisimmista raaka-aineista. Havaijilla syödään enemmän Spamia kuin missään toisessa osavaltiossa asukasta kohden. Vuonna 2016 Havaijilla, jonka asukasluku oli 1,42 miljoonaa, syötiin 7 miljoonaa tölkkiä Spamia. Tuotteen suosioon vaikuttaa mm. sen hyvä säilyvyys trooppisessa ilmastossa.
Kala on suosittua Havaijilla paitsi saarten oman maantieteen vuoksi, myös siksi että kala on suosittu raaka-aine japanilaisessa keittiössä. Japanin tavoin myös Havaijilla syödään raakaa kalaa sekä sushin että sashimin muodossa. Havaijin vesistä nousee monenlaisia kaloja, joita käytetään ruokana, joista suosituimmat ovat tonnikaloja kuten boniitti (havaijiksi aku), keltaevätonnikala (havaijiksi ahi) ja valkotonnikala (havaijiksi tombo).
Ruokalajeja

Yksi Havaijin tunnetuimmista ruokalajeista on ns. lautaslounas (engl. Plate lunch, havaijiksi Pā mea ʻai), joka sai alkunsa 1800-luvulla, kun sokeri- ja ananasplantaaseilla työskentelevät ulkomaalaiset alkoivat kokoamaan tähteistä itselleen lounaita töihin ennemmin kuin syömään amerikkalaisten tarjoamia voileipiä. Ruokalajiin kuuluu perinteisesti kaksi kauhallista riisiä, makaronisalaattia ja jotain lihaa tai kalaa saatavuudesta riippuen. Mikäli näitä on kaksi, ruokalajia kutsutaan nimellä mixed plate.
Poi valmistetaan taaron mukuloista muhentamalla ja höyrystämällä. Kyseessä on havaijilainen, ja ylipäätänsä polynesialainen, perusruoka. Toisin kuin vaikkapa Samoalla ja Tahitilla, Havaijilla poin sekaan ei yleensä lisätä banaania tai kookosmaitoa, vaan havaijilainen on poi on melko mauton lisäke.
| Ruokalaji | Kuvaus | Kuva | Lähde |
| --- | --- | --- | --- |
| Poke | Kuutioitua raakaa keltaevätonnikalaa, jonka päälle on ripoteltu ‘inamoana, seesamiöljyä, soijakastiketta, chiliä |  |  |
| Spam musubi | Paistettua Spamia käärittynä sushin tavoin riisiin ja merilevään |  |  |
| Loco moco | Riisiä, hampurilaispihvi, paistettu kananmuna ja BBQ-kastiketta |  |  |
| Laulau | Possua, kanaa ja/tai voikaloja sekä mausteita käärittynä taarolehtiin, jossa ne paahdetaan. Syödään riisin tai poin kanssa. |  |  |
| Kālua-possu | Banaanin tai tin lehtiin kääritty kokonainen possu, joka maustetaan pelkällä suolalla ja kypsennetään hitaasti maakuopassa kuumennetuilla laavakivillä. |  |  |
| Saimin | Nuudelikeitto, jonka liemi on kirkasta. Lisänä Spamia, kinkkua, kanaa tai katkarapuja. Lisäksi keittoon kuuluu sipulia. |  |  |
Juomat

Havaijin tunnetuin panimo lienee Isolla saarella sijaitseva Kona Brewing Company. Muiden polynesialaisten kulttuurien tavoin myös Havaijilla juodaan kavaa. Kavan juomiseen liittyy monenlaisia rituaaleja ja tapoja, joihin liittyy kiinteästi itse kavan valmistus, sillä valmiskavaa ei juurikaan ole saatavilla.
Hanavesi on juomakelpoista Oahun saarella, mutta sotilastukikohtia lukuun ottamatta siihen ei lisätä fluorideja.
Southside Johnny

| Southside Johnny |
| --- | --- |
 Southside Johnny esiintymässä vuonna 2008.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Johnny Lyon
Syntynyt: 4. joulukuuta 1948 (ikä 76)
Ammatti:  muusikko
Muusikko
Taiteilijanimi:  Southside Johnny 
Laulukielet:  englanti
Aktiivisena:  noin 1968–
Tyylilajit:  rhythm and blues, soul, rock
Soittimet:  laulu, huuliharppu
Yhtyeet:  The Sundance Blues Band   Dr. Zoom and the Sonic Boom   Blackberry Booze Band   Southside Johnny and The Asbury Jukes
Levy-yhtiöt:  Epic Records, CBS
Aiheesta muualla
www.southsidejohnny.org
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Southside Johnny (oik. Johnny Lyon; s. 4. joulukuuta 1948 Neptune, New Jersey) on yhdysvaltalainen laulaja ja huuliharpisti.
Hän aloitteli muusikonuraansa samanaikaisesti Steven Van Zandtin ja Bruce Springsteenin kanssa esiintymällä näiden tavoin New Jerseyn Asbury Parkissa sijaitsevassa klubissa nimeltään The Upstage Club. Kolmikolla oli myös yhteisiä yhtyeviritelmiä: The Sundance Blues Band ja Dr. Zoom and the Zonic Boom.
Springsteenin ja Van Zandtin perustettua The E Street Bandin Johnnyn yhtye oli aluksi Blackberry Booze Band ja vuonna 1975 nimenvaihdoksen jälkeen Southside Johnny and The Asbury Jukes.
Van Zandt on edistänyt Southside Johnnyn uraa hankkimalla tälle ensimmäisen levytysopimuksen Epic-yhtiölle sekä tuottamalla yhtyeen levyjä. Lisäksi Van Zandt on tehnyt Johnnylle kappaleita samoin kuin Springsteen.
Southside Johnny on esiintynyt Suomessa ainakin Lahden Jokimaalla 1984 , Rauma Blues -tapahtumassa 1993  sekä Helsingin Tavastialla 2012 ja 2019 .
Southside Johnny and The Asbury Jukes

Kokoonpano esikoisalbumilla:
Southside Johnny, laulu ja huuliharppu
Alan Berger, basso
Kevin Kavanaugh, kosketinsoittimet, laulu
Carlo Novi, saksofoni
Kenny Pentifallo, rummut
Billy Rush, kitara, laulu
Myöhempiä jäseniä:
Steve "Bam Bam" Becker, rummut, laulu
Gene Boccia, basso
Rick Gazda, trumpetti
Joel Gramolini, kitara, laulu
Ed Manion, saksofoni
Richard "La Bamba" Rosenberg, vetopasuuna, laulu
Mike Spengler, trumpetti
Joey Stann, saksofoni
Levytyksiä

1976 I Don't Want to Go Home 

1977 This Time It's for Real 

1978 Hearts of Stone 

1979 The Jukes 

1979 Havin' a Party with Southside Johnny 

1980 Love Is a Sacrifice 

1981 Reach Up and Touch the Sky 

1983 Trash It Up 

1984 In the Heat 

1986 At Least We Got Shoes 

1991 Better Days 

2000 Messin' with the Blues 

2002 Going to Jukesville 

2004 Missing Pieces 

2005 Into the Harbour 

2007 Jukebox 

2010 Pills and Ammo
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Southside Johnny and The Asbury Jukes -yhtyeen viralliset kotisivut
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI 2  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Alankomaat 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Muut:  Europeana  SNAC 
↑  Southside Johnny & The Asbury Jukes Setlist at Jokimaa, Lahti setlist.fm. Viitattu 13.1.2025. (englanniksi)
↑  Janne Rantanen: Missä kaikkialla Rauma Blues onkaan kaupungissa järjestetty? Satakunnan Kansa. 11.8.2023. Viitattu 13.1.2025.
↑  Southside Johnny & The Asbury Jukes Keikkakeppi. 9.10.2019. Viitattu 13.1.2025.
Juho Koivisto (1945)

| Juho Koivisto |
| --- | --- |
 Juho Koivisto vuonna 1995.
Henkilötiedot
Syntynyt: 17. tammikuuta 1945 Kurikka
Kuollut: 25. joulukuuta 2024 (79 vuotta)
Poliitikko
Puolue:  Kokoomus
Asema:  kansanedustaja (1983–1987)
Vaalipiiri:  Vaasan läänin vaalipiiri
Kotipaikka:  Kurikka
Sukulaiset:  Isoisä Juho Koivisto
Juho Matti Koivisto (17. tammikuuta 1945 Kurikka – 25. joulukuuta 2024) oli suomalainen maanviljelijä ja poliitikko.
Maanviljelijänä työskennellyt Koivisto valittiin kansanedustajaksi kokoomuksen ehdokaslistalta vuonna 1983 Vaasan läänin vaalipiiristä. Koivisto toimi eduskunnassa suuren valiokunnan ja maa- ja metsätalousvaliokunnan jäseninä. Hän toimi myös presidentin valitsijamiehenä vuosina 1978 ja 1982.
Koiviston isä oli maanviljelijä, kunnallisneuvos Veikko Koivisto ja äiti emäntä Ilma Sariola. Koiviston isoisä oli maanviljelijä, pitkäaikainen Maalaisliiton kansanedustaja ja ministeri, kunnallis- ja maanviljelysneuvos Juho Koivisto.
Skotismi

Skotismi on nimitys, joka on annettu Johannes Duns Scotuksen filosofiselle ja teologiselle koulukunnalle. Sitä voidaan pitää myöhempänä fransiskaanisen teologian koulukuntana.
Historia

Skotismi sai alkunsa vanhemmasta fransiskaanisesta koulukunnasta, joka hallitsi teologiaa keskiajalla. Tämä koulukunta seurasi alun perin augustinolaisuutta, joka hallitsi varhaiskeskiajan teologiaa.
Duns Scotus hyödynsi aristotelismia hyvin vapaasti, mutta harjoitti kuitenkin myös ankaraa kritiikkiä sitä kohtaan ja noudatti merkittävissä kohden vanhan fransiskaanisen koulukunnan oppeja — erityisesti koskien muotojen ja sielujen pluraliteettia, enkelien henkistä rakennetta jne. Näissä asioissa hän vastusti Tuomas Akvinolaista väsymättömästi. Näin skotismi edustaa lähinnä vanhan fransiskaanisen koulukunnan luonnollista jatkumoa, joka hyväksyi aristoteelisia oppeja laajemmin mutta ei kuitenkaan kokonaisuudessaan.
Varsinaisesti skotistisesta koulukunnasta voidaan puhua vasta 1400-luvun lopulta tai 1500-luvun alusta. Tuolloin Scotuksen teokset koottiin ja julkaistiin monina editioina, ja niitä kommentoitiin laajalti. Vuodesta 1501 eteenpäin löydetään myös erilaisia ohjeistuksia tai jopa määräyksiä, joilla skotistisia opetuksia suositellaan koko sääntökunnan opetuksiksi.
Skotismi vaikuttaa saaneen suurimman suosionsa 1600-luvun alussa. 1500- ja 1600-luvulta löydetään jopa skotistisia oppituoleja esimerkiksi Pariisin, Rooman, Coimbran, Salamancan, Alcálan, Padovan ja Pavian yliopistoista. 1700-luvulla skotismilla oli edelleen merkittäviä seuraajia, mutta 1800-luvulla sen suosio koki alamäen. Yksi syistä olivat toistuvat toimet sen tukahduttamiseksi useissa maissa, kun taas useat paavit esittivät suosituksia tomismin puolesta.
On esitetty jopa näkemyksiä, että skotismin voitaisiin katsoa olleen vain juuri ja juuri katolisen kirkon sietämää. Tämä on kuitenkin liioiteltu näkemys, koska yhtään sen opetuksista ei koskaan sensuroitu ja koska siihen kuului useita merkittäviä miehiä piispoista ja kardinaaleista paaveihin ja pyhimyksiin. Tämä olisi ristiriidassa myös sen kanssa, että myös skotismia suositeltiin usein. Paavit Leo XIII ja Pius X suosittelivat määräyksissään eivät pelkästään tomismia van skolastiikkaa yleensä, ja tähän kuuluu mukana myös skotismi.
Skotismin suhteet muihin koulukuntiin

Nominalismi syntyi jo ennen Scotusta, mutta sen herääminen uudelleen eloon occamismissa johtui osittain joistakin Scotuksen yksipuolisen liioittelevista argumenteista. Skotistinen formalismi on nominalismin suora vastakohta, ja skotistit vastustivat viimeksi mainittua yhdessä tomistien kanssa. Vilhelm Occamilainen itse oli Scotuksen katkera vastustaja. Trenton kirkolliskokous julisti dogmiksi joukon oppeja, jotka olivat nimenomaan skotistien painottamia, kuten tahdon vapautta ja armoa koskevat opit. Muissa asioissa opit määriteltiin niin, etteivät ne vaikuttaneet skotismiin . Sama tapahtui Vatikaanin kirkolliskokouksessa. Tomistien ja molinistien väliseen kiistaan, joka koski predestinaatiota eli Jumalan ennaltatietämistä, armon ja vapaan tahdon välistä suhdetta, skotistit eivät ottaneet juurikaan osaa. He joko tukivat toista osapuolta tai edustivat keskivaiheen mielipidettä hyläten sekä tomistien näkemyksen predeterminaatiosta että molinistien scientia media -opin.
Jesuiittoihin kuuluvat filosofit ja teologit omaksuivat joukon skotistisia oppeja, mutta osa niistä on myöhemmin hylätty. Monet muut katoliset oppineet ovat omaksuneet tai suhtautuneet myönteisesti joukkoon skotistisia oppeja. Näihin kuuluu useita psykologiaa koskevia oppeja, kuten että sielun kyvyt eivät ole pelkkiä aksidensseja vaan luonnollisia ja välttämättömiä sielun osia, jolloin ne eivät ole erillisiä sielun substanssista tai toisistaan. Myös skotistien näkemykset enkeleistä ovat vaikuttaneet katolisen kirkon teologiaan.
Skotismin vaikutus filosofiaan ja teologiaan

Skotismi on vaikuttanut filosofiaan ja teologiaan eri tavoilla, eikä pelkästään negatiivisesti eli kritisoimalla tomisteja, kuten on usein nähty.
Skotistien ja tomistien opetuksia ovat verranneet muun muassa M. Hauzeur (Collatio totius theologiae inter majores nostros, Alex. Alensem, S. Bonaventuram, Duns Scotum etc., 2 vols., Liège, 1652-) ja Sarnano (Conciliatio omnium controversiarum etc., 1589-). Koulukuntien ero vaikuttaa olevan ennen kaikkea terminologiassa, ja niiden opetukset voidaan saattaa sopusointuun, jos joissakin asioissa painotetaan toisten osapuolen näkemyksiä ja joissakin toisen. Joissakin asioissa ristiriita on kuitenkin liian suuri soviteltavaksi.
Yleisesti ottaen voidaan sanoa, että skotismi löysi tukijansa fransiskaanisesta sääntökunnasta, jossa dominikaanien (kuten Tuomaan) vastustus teki monista Scotuksen seuraajia. Tämä ei kuitenkaan tarkoita sitä, että skotismia tulisi tarkastella ainoastaan tämän vastakkainasettelun näkökulmasta. Tuomas löysi paljon vastustajia aluksi myös dominikaanien joukosta, eivätkä kaikki seuranneet häntä koskaan kaikissa kysymyksissä.
Skotismi löysi tukijoita myös maallisista professoreista sekä muista sääntökunnista, kuten augustinolaisten ja serviittien parista erityisesti Englannissa, Irlannissa ja Espanjassa. Skotistisista fransiskaaneista erityisesti konventuaalit vaikuttavat vaikuttavat olleet Scotuksen uskollisimpia seuraajia, erityisesti Padovan yliopistossa, jossa luennoi monia korkeasti arvostettuja opettajia.
Skotistit

Suurin osa skotisteista on sekä filosofeja että teologeja. 1300-luvun merkittäviin skotisteihin kuului 
Francis Mayron, joka toi Pariisin yliopistoon ns. actus sorbonicus -perinteen, jossa väittelyt kestivät keskeytyksettä varhaisesta aamusta iltaan.
Skotistit > 1400- ja 1500-luku

1400-luvun skotisteihin kuuluu kaksi paavia, Aleksanteri V ja Sixtus IV, Saksin vaalikuningas Fredrik III sekä autuas Angelus Chivassolainen. Viimeksi mainitun skotistiset teokset olivat niin kuuluisia, että Martti Luther poltti ne julkisesti.
1500-luvun merkittäviä skotisteja olivat Paulus Scriptoris, Tübingenin yliopiston tunnettu professori, sekä Ateenan arkkipiispa Antonius Trombetta.
Skotistit > 1600- ja 1700-luku

1600-luvun monista skotisteista voidaan mainita Vulpes (k. 1647), joka kirjoitti teokset Summa ja Commen. theologiae Scoti kahdessatoista folio-kokoisessa osassa; Luke Wadding (k. 1657), tunnettu annalisti, joka toimitti erään toisen irlantilaisen kanssa Scotuksen teosten täydellisen laitoksen (12 vols., Lyons, 1639); Lambrecht (n. 1696), jota on kutsuttu Wienin Scotukseksi; sekä piispa Gennari (k. 1684).
1700-luvulla Frassen (k. 1711) toimi kolmekymmentä vuotta Sorbonnen yliopiston professorina ja kirjoitti teoksen Scotus academicus seu universa theo Scoti. Durandus (k. 1720) kirjoitti teoksen Clypeus scotisticus.
Skotistit > 1800-luku ja sen jälkeen

1800-luvulla skotistit eivät tuottaneet merkittävämpiä teoksia, vaikkakin skotismi oli edelleen säädetty fransiskaanisen sääntökunnan opiksi. 1900-luvulla skotistinen perintö on muuttunut lähinnä historiallisen mielenkiinnon kohteeksi muutamia poikkeuksia, kuten tohtori Timothy Noonen johtama The Catholic University of American projekti The Scotus Project.
Aiheesta muualla

Minges, Parthenius: Scotism and Scotists Catholic Encyclopedia. 1911. New York:  Robert Appleton Company. (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Scotism
Käännös suomeksi
Hara (työkalu)

Emäntä Albertina Yli-Vakkuri haraa puutarhan käytävää 1942.
Hara on työväline jossa on piikkejä tai haaroja. Varsinkin maataloudessa haroiksi kutsutaan erilaisia työkaluja, joita käytetään maan möyhentämiseen, multaukseen tai perkaukseen. Haralla voidaan tarkoittaa myös työkalua, jossa piikkien tilalla on esimerkiksi kitkemiseen tarkoitettu lapa.
Kaskihara
Perunahara; lyhyt ”säylähara” Uusi-Lampilan talosta Porvoon Kerkkoosta.
MLS Cup

| MLS Cup |
| --- | --- |

Laji:  jalkapallo
Maa(t):  Yhdysvallat Kanada
Perustettu:  1996
Joukkueita:  2 (loppuottelussa) 10 (pudotuspeleissä)
Hallitseva mestari:  Los Angeles Galaxy (2024)
Eniten mestaruuksia:  Los Angeles Galaxy (6)
MLS Cup on Pohjois-Amerikan jalkapalloliigan Major League Soccerin vuotuinen mestaruusottelu. Menestynein seura on Los Angeles Galaxy kuudella mestaruudellaan.
Cupin mestaruuspokaali on jalkapallovaikuttaja Philip Anschutzin mukaan nimetty Philip F. Anschutz Trophy.
Ottelut

| Kausi | Voittaja | Tulos | Häviäjä | Stadion | Kaupunki | Yleisö |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1996 | D.C. United | 3–2 ja | Los Angeles Galaxy | Foxboro Stadium | Foxborough, Massachusetts | 34 643 |
| 1997 | D.C. United | 2–1 | Colorado Rapids | RFK Stadium | Washington | 57 431 |
| 1998 | Chicago Fire | 2–0 | D.C. United | Rose Bowl | Pasadena, Kalifornia | 51 350 |
| 1999 | D.C. United | 2–0 | Los Angeles Galaxy | Foxboro Stadium | Foxborough, Massachusetts | 44 910 |
| 2000 | Kansas City Wizards | 1–0 | Chicago Fire | RFK Stadium | Washington | 39 159 |
| 2001 | San Jose Earthquakes | 2–1 ja | Los Angeles Galaxy | Columbus Crew Stadium | Columbus, Ohio | 21 626 |
| 2002 | Los Angeles Galaxy | 1–0 ja | New England Revolution | Gillette Stadium | Foxborough, Massachusetts | 61 316 |
| 2003 | San Jose Earthquakes | 4–2 | Chicago Fire | The Home Depot Center | Carson, Kalifornia | 22 000 |
| 2004 | D.C. United | 3–2 | Kansas City Wizards | The Home Depot Center | Carson, Kalifornia | 22 000 |
| 2005 | Los Angeles Galaxy | 1–0 ja | New England Revolution | Pizza Hut Park | Frisco, Texas | 21 193 |
| 2006 | Houston Dynamo | 1–1 (4–3 rp) | New England Revolution | Pizza Hut Park | Frisco, Texas | 22 427 |
| 2007 | Houston Dynamo | 2–1 | New England Revolution | RFK Stadium | Washington | 39 859 |
| 2008 | Columbus Crew | 3–1 | New York Red Bulls | The Home Depot Center | Carson, Kalifornia | 27 000 |
| 2009 | Real Salt Lake | 1–1 (5–4 rp) | Los Angeles Galaxy | Qwest Field | Seattle, Washington | 46 011 |
| 2010 | Colorado Rapids | 2–1 ja | FC Dallas | BMO Field | Toronto, Ontario | 21 700 |
| 2011 | Los Angeles Galaxy | 1–0 | Houston Dynamo | The Home Depot Center | Carson, Kalifornia | 30 281 |
| 2012 | Los Angeles Galaxy | 3–1 | Houston Dynamo | The Home Depot Center | Carson, Kalifornia | 30 510 |
| 2013 | Sporting Kansas City | 1–1 (7–6 rp) | Real Salt Lake | Sporting Park | Kansas City, Kansas | 21 650 |
| 2014 | Los Angeles Galaxy | 2–1 ja | New England Revolution | StubHub Center | Carson, Kalifornia | 27 000 |
| 2015 | Portland Timbers | 2–1 | Columbus Crew | Mapfre Stadium | Columbus, Ohio | 21 747 |
| 2016 | Seattle Sounders FC | 0–0 (5–4 rp) | Toronto FC | BMO Field | Toronto, Ontario | 36 045 |
| 2017 | Toronto FC | 2–0 | Seattle Sounders FC | BMO Field | Toronto, Ontario | 30 584 |
| 2018 | Atlanta United FC | 2–0 | Portland Timbers | Mercedes-Benz Stadium | Atlanta, Georgia ] | 73 019 |
| 2019 | Seattle Sounders FC | 3–1 | Seattle Sounders FC | CentruyLink Field | Seattle, Washington | 69 274 |
| 2020 | Columbus Crew | 3–0 | Seattle Sounders FC | Mapfre Stadium | Columbus, Ohio | 1 500^ |
| 2021 | New York City FC | 1–1 (4–2 rp) | Portland Timbers | Providence Park | Portland, Oregon | 25 218 |
| 2022 | Los Angeles FC | 3–3 (3–0 rp) | Philadelphia Union | Banc of California Stadium | Los Angeles, Kalifornia | 22 384 |
^ Osallistuminen vuonna 2020 oli rajoitettu COVID-19:n vuoksi.