stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kartano (Pori)
Aiheesta muualla

Kartano Pori-tiedossa (poritieto.com)
Porin kaupunginosat
1. Linna | 2. Teljä | 3. Malminpää | 4. Karhunpää | 5. Itätulli | 6. Päärnäinen | 7. Aittaluoto | 8. Isosanta | 9. Riihiketo | 10. Tiilinummi | 11. Tiilimäki | 12. Uusikoivisto | 13. Kuninkaanhaka | 14. Herralahti | 15. Tupala | 16. Koivula | 17. Kalaholma | 18. Isojoenranta | 19. Sunniemenranta | 20. Koivistonluoto | 21. Karjaranta | 22. Käppärä | 23. Musa | 24. Tikkula | 25. Vähärauma | 26. Liinaharja | 27. Liikastenmäki | 28. Tuorsniemi | 29. Pietniemi | 30. Ulasoori | 31. Leppäkorpi | 32. Isomäki | 33. Tiiliruukki | 34. Kyläsaari | 35. Uusiniitty | 36. Pihlava | 37. Rieskala | 38. Metsämaa | 39. Enäjärvi | 40. Harmaalinna | 41. Kartano | 42. Impola | 43. Vanhakoivisto | 44. Väinölä | 45. Metallinkylä | 46. Mikkola | 47. Sampola | 48. Paratiisinmäki | 49. Luotsinmäki | 50. Murtosenmutka | 51. Ruosniemi | 52. Toejoki | 53. Pormestarinluoto | 54. Hyvelänviiki | 55. Lotskeri | 56. Hyvelä | 57. Kirjurinluoto | 58. Hanhiluoto | 59. Hevosluoto | 60. Yyteri | 61. Kaanaa | 62. Uniluoto | 63. Karhuluoto | 64. Herrainpäivät | 65. Mäntyluoto | 66. Kirrinsanta | 67. Kaanaankorpi | 68. Huvilaranta | 69. Viikinäinen | 70. Raatimiehenluoto | 71. Reposaari | 72. Parkkiluoto | 73. Tahkoluoto | 74. Isokatava | 75. Vähäkatava | 76. Tyltty | 77. Lukkarinsanta | 78. Tuulikylä | 79. Paarnoori | 80. Honkaluoto | 81. Finpyy | 82. Lahdenmaa | 83. Hakalanvainio | 84. Länsimetsä | 85. Mäntylä | 86. Palstakallio | 87. Lehtola | 88. Kotometsä | 89. Klasipruuki | 90. Perko | 91. Susikoski | 92. Salaplakkari
Karttulan vaakuna

Karttulan vaakuna (1965-2010)
Karttulan vaakuna oli Karttulan kunnan tunnus. Sen aihe viittaa kaskeamalla raivattuihin paikkakunnan ensimmäisiin peltomaihin.
Vaakunan selitys on ”sinisessä kentässä kanto, josta kasvaa kummallekin puolelle koivunverso, kaikki hopeisia.” Vaakunan on suunnitellut Aarne Kaarnama, ja Karttulan kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 18. marraskuuta 1964. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 4. helmikuuta 1965. Vaakuna jäi epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi 2011, kun Karttulan kunta liittyi Kuopion kaupunkiin.
Karkaussekunti

UTC-ajan ero UT1-ajasta vuodesta 1985 lähtien. Pystysuorat viivat ovat karkaussekuntien aiheuttamia.
Karkaussekunti (joskus myös hyppysekunti) on koordinoituun yleisaikaan (UTC) ajoittain tehtävä yhden sekunnin suuruinen korjaus, jonka tarkoitus on pitää atomikelloilla mitattu UTC-aika lähellä maapallon pyörimisestä mitattua UT1-aikaa. Koska maapallon pyörimisliike hidastuu, atomikelloilla mitattu aika ja luonnollinen vuorokausi saattaisivat joutua epätahtiin. Tämä estetään karkaussekunneilla. Maapallon pyörimisnopeuden vaihtelut eivät kuitenkaan ole ennustettavissa eikä karkaussekunneista voida siten myöskään päättää etukäteen, joten Ranskassa toimiva International Earth Rotation and Reference Systems Service eli IERS-organisaatio päättää karkaussekunneista joka kerta erikseen. Karkaussekuntien vuoksi tarkat tietokoneohjelmat joutuvat varautumaan siihen, että vuorokauden pituus voi olla 86 399, 86 400 tai 86 401 sekuntia.
Karkaussekunnit voivat olla joko positiivisia, jolloin UTC-aikaa hidastetaan lisäämällä ylimääräinen sekunti (23.59.60 UTC) vuorokauden loppuun, tai negatiivisia, jolloin yksi sekunti jätetään kokonaan pois (kello siirtyy sekunnista 23.59.58 UTC suoraan sekuntiin 0.00.00 UTC). Negatiivisia karkaussekunteja ei tosin ole koskaan käytetty. Toisin kuin karkauspäivää, karkaussekuntia vietetään kaikkialla maailmassa samaan aikaan, eli esimerkiksi Suomessa kello 1.59.60 talvella tai 2.59.60 kesällä.
Historia > Sekunnin vanhat määritelmät

Sekunnin määritelmä oli alun perin, että yhteen aurinkovuorokauteen mahtuu 86 400 sekuntia. Määritelmä oli kuitenkin epätäsmällinen, sillä aurinkovuorokauden pituus vaihtelee suurimmillaan noin 52 sekuntia.
Vuonna 1950 sekunti määriteltiin uudestaan tällaisten vaihtelujen välttämiseksi. Uutta määritelmää kutsuttiin keskiaurinkovuorokaudeksi, sillä se kuului niin, että sekunti on 86 400:s osa keskiaurinkovuorokaudesta vuonna 1900.
Määritelmä kuitenkin muutettiin jo kuuden vuoden kuluttua. Uusi efemeridisekunniksi kutsuttu aikamitta oli sata kertaa tarkempi kuin edeltäjänsä. Määritelmä kuului: ”Sekunti on 31 566 925,9747:s osa trooppisesta vuodesta sellaisena kuin se laskennallisesti oli vuonna 1900, tammikuun 0. päivänä kello 12”. (Tammikuun 0. päivä tarkoittaa itse asiassa joulukuun 31. päivää edellisenä vuonna.)
Historia > Sekunnin uusi määritelmä

Efemeridisekuntikaan ei ollut käytössä kuin 11 vuotta. Nykyisin sekunnin määritelmä perustuu cesium-atomin spektriin. Määritelmä on: ”Sekunti on 9 192 631 770 kertaa sellaisen säteilyn jakson aika, joka vastaa cesium-133-atomin siirtymää perustilan ylihienorakenteen kahden energiatilan välillä”.
Uusi määritelmä irrottaa sekunnin kokonaan tähtitaivaan tapahtumista, joten atomikelloilla mitattu aika saattaisi joutua epätahtiin maapallon pyörimisen kanssa. Näin tapahtuukin, sillä Auringon ja Kuun aiheuttama vuorovesi-ilmiö hidastaa maapallon pyörimistä, tosin vain 1,6 millisekuntia sadassa vuodessa (ks. Vuorokauden piteneminen). Suurempia satunnaisia vaihteluita aiheutuu myös ilmamassojen liikkumisesta ja Maan ytimessä tapahtuvista satunnaisista massasiirtymistä. UTC-aikaan on siis lisättävä karkaussekunti aina silloin tällöin.
Ensimmäinen karkaussekunti lisättiin vuonna 1972.
Käytetyt karkaussekunnit
Jos taulukossa ei ole mukana jotain vuotta, karkaussekuntia ei silloin ole käytetty. Yhteensä karkaussekunteja on käytetty 27. Aikajärjestelmien erotus UTC–TAI on 1.7.2012 alkaen −35 sekuntia.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | 19 | 20 | 21 | 22 | 23 | 24 | 25 | 26 | 27 | 28 | 29 | 30 | 31 | 32 | 33 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi | 1972 | 1973 | 1974 | 1975 | 1976 | 1977 | 1978 | 1979 | 1981 | 1982 | 1983 | 1985 | 1987 | 1989 | 1990 | 1992 | 1993 | 1994 | 1995 | 1997 | 1998 | 2005 | 2008 | 2012 | 2015 | 2016 | 2017 | 2018 | 2019 | 2020 | 2021 | 2022 | Yht. |
| 30.6. | +1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | +1 | +1 | +1 | +1 | 0 | 0 | 0 | +1 | +1 | +1 | 0 | +1 | 0 | 0 | 0 | +1 | +1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 11 |
| 31.12. | +1 | +1 | +1 | +1 | +1 | +1 | +1 | +1 | 0 | 0 | 0 | 0 | +1 | +1 | +1 | 0 | 0 | 0 | +1 | 0 | +1 | +1 | +1 | 0 | 0 | +1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 16 |
Karkaussekunneista ilmoittaminen

Karkaussekunti voidaan lisätä joko joulukuun tai kesäkuun loppuun. IERS ilmoittaa karkaussekunnin lisäämisestä, tai siitä ettei karkaussekuntia lisätä, kuusi kuukautta etukäteen BULLETIN C -julkaisussaan. Viimeisin karkaussekunti lisättiin 31.12.2016.
Muun muassa radio-ohjattuja kelloja Euroopassa ohjaava DCF77 ja useat NTP-palvelimet lähettävät huomautuksia karkaussekunneista. Suomesta UTC-ajan ylläpitoon osallistuu Otaniemessä toimivan Mittatekniikan keskuksen (MIKES) aika- ja taajuussuureiden kansallinen mittanormaalilaboratorio.
Karkaussekuntien saama kritiikki

Karkaussekunnit ovat saaneet myös kritiikkiä, ja on mahdollista että niistä luovutaan lähitulevaisuudessa. Karkaussekuntien takia on esimerkiksi mahdotonta tehdä tarkkoja aikalaskelmia pidemmälle kuin 6 kuukautta tulevaisuuteen. Karkaussekuntien korvaajiksi on ehdotettu karkaustunteja. Karkaustunti lisättäisiin, kun luonnollisen vuorokauden ja atomiajan ero kasvaa puolta tuntia suuremmaksi. Karkaustunnin kohdalla keskiyön tunnit laskettaisiin 22, 23, 24, 0, 1, 2, jne. Kustannussäästöjä saataisiin jos yleisön käyttöön tarkoitettua kelloa ei säädeltäisi satunnaisin vaan kiintein ennalta sovituin välein. Muutaman kokonaisen karkausminuutin lisäys 400 vuoden välein keskittäisi ongelmat hallittuun ajankohtaan, seuraavan kerran vuoden 2399 loppuun.lähde?
Google on ehdottanut karkaustahran käyttöä, joka jakaa karkaussekunnin pienemmissä erissä vuorokauden ajalle, jolloin jokainen sekunti on 11,6 mikrosekuntia pidempi. Bloomberg jakaa sekunnin 2000 osaan ja lisää osan 2000 sekunnin aikana. UTC-SLS on yksi ehdotus standardille sekunnin jakamiseksi pidemmälle aikajaksolle. Microsoft, Meta ja Amazon ovat liittyneet Googlen ehdotukseen luopua karkaussekunneista.
Kansainvälinen televiestintäliitto (ITU) päätti marraskuussa 2015 pitämässään kokouksessa, että karkaussekunneista luopumista lykätään edelleen. Siitä aiotaan nyt päättää World Radio Conferencen kokouksessa marraskuussa vuonna 2023. Alun perin karkaussekunneista oli tarkoitus luopua vuonna 2013.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Bulletin C (Arkistoitu – Internet Archive) International Earth Rotation and Reference Systems Service – IERS.
| n k Uusivuosi |
| --- | --- |
 Uudenvuodenaatto  Uudenvuodenpäivä 
Perinteet:  Ilotulitus  Illallinen yhdelle  Times Squaren pallo  Tinanvalanta  Uudenvuodenjuoksu  Uudenvuodenkello  Uudenvuodenkortti  Uudenvuodenrevyy  Uudenvuoden vierailut  Wienin filharmonikkojen uudenvuoden konsertti 
Musiikki:  Auld Lang Syne  Happy New Year  New Year’s Day  What’s Another Year? 
Urheilu:  Jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailut  Yliopistojalkapallon kuusikko: Rose  Orange  Sugar  Fiesta  Cotton  Peach  NHL Winter Classic  Spengler Cup  Tour de Ski  Uudenvuoden mäkikilpailu  Keski-Euroopan mäkiviikko 
Politiikka:  Puolustusministerin uudenvuodenpäivän vastaanotto  Tasavallan presidentin uudenvuodenpuhe 
Liittyvät:  Karkaussekunti  Gregoriaaninen kalenteri  Guy Lombardo
Leena Kartio

Sirkka Leena Kartio (o.s. Karumo, s. 30. elokuuta 1938 Helsinki) on Turun yliopiston professori emerita sekä yliopiston kansleri vuosina 2000–2003. Erityisesti hänen uransa sisältää toiminnan siviilioikeuden tutkijana ja opettajana sekä alan opinnäytteiden ja tutkimusten ohjaajana.
Kartion vanhemmat ovat Veikko Karumo ja Helvi Hollmérus. Hän tuli ylioppilaaksi Töölön yhteiskoulusta 1956 ja valmistui lainopin kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1961. Oikeustieteen lisensiaatiksi Kartio valmistui Turun yliopistosta 1966 ja tohtoriksi 1974. Lisensiaatintyön aiheena oli määräalan saanto ja väitöskirjan aiheena rakennuksen omistajan oikeusasema.
Turun yliopiston siviili- ja roomalaisen oikeuden assistenttina hän työskenteli 1967–1974, vt. apulaisprofessorina ja professorina 1970–1974 sekä Suomen Akatemian nuorempana tutkijana 1974–1977. Turun yliopiston siviilioikeuden professori Kartio oli 1978–2000 ja kansleri 2000–2003. Lisäksi hän on toiminut Turun yliopiston oikeustieteellisen tiedekunnan dekaanina 1985–1987. Kartio on Suomalaisen tiedeakatemian jäsen vuodesta 1987, ja hän toimi Turun suomalaisen säästöpankin isäntänä vuosina 1980–1992. Suomalainen Lakimiesyhdistys myönsi Kartiolle Allan Serlachius-Särkilahti -palkinnon vuonna 2001, ja Suomen Lakimiesliitto myönsi hänelle K. J. Ståhlberg -mitalin vuonna 2007.
Kartion puoliso vuodesta 1958 on hovioikeudenlaamanni Kaapo Kartio (s. 1935).
Julkaisuja

Leena Kartio: Rakennuksen omistajan oikeusasemasta erityisesti silmällä pitäen maapohjan omistussuhteiden merkitystä.  Suomalainen lakimiesyhdistys, 1974.  ISBN 951-9068-30-9
Marjut Jokela, Leena Kartio, Ilmari Ojanen: Maakaari.  Talentum, 2004.  ISBN 952-14-0641-0
Leena Kartio: Esineoikeuden perusteet, s. 315.  Helsinki: Talentum, 2001.  ISBN 952-14-0341-1
Karhumäki

| Karhumäki Медвежьего́рск, Medvežjegorsk |
| --- | --- |
 vaakuna
 Karhumäki
 Koordinaatit: 62°55′N, 34°27′E 
Valtio:  Venäjä
Tasavalta:  Karjalan tasavalta
Piiri:  Karhumäen piiri
Kaupungiksi:  1938
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kaupunki
 – Hallinnon tyyppi:  kaupunkikunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  343 km²
Korkeus:  80 m
Väkiluku (2010):  15 800
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK)
Postinumero:  186300
Suuntanumero(t):  +7 81434
 
 Kaupungin kotisivu 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Rufin Gaben suunnittelema Karhumäen rautatieasema.
Vienanmeren–Itämeren kanavahallinnon hotellirakennus.
Yksi Suomen armeijan rakentamista luolista.
Karhumäen kaupunkikunta Karhumäen piirin kartalla.
Karhumäki (ven. Медвежьего́рск, Medvežjegorsk, karjalaksi Karhumägi) on kaupunki, kaupunkikunta ja Karhumäen piirin hallinnollinen keskus Karjalan tasavallassa Venäjällä. Se sijaitsee Äänisen Poventsanlahden perukassa 155 kilometriä Petroskoista pohjoiseen. Kaupungissa on 15 500 ja kunnassa 15 800 asukasta (vuonna 2010).
Maantiede ja ilmasto

Karhumäen kaupunkikunnan pinta-ala on 343 neliökilometriä. Se rajoittuu lännessä Karhumäen piirin Tšopinan, pohjoisessa Pindušin ja kaakossa Sungun kuntiin sekä etelässä Kontupohjan piiriin. Pinta-alasta 74,5 % on metsää ja 16,5 % vesialuetta.
Kunnan alueella virtaavat Ääniseen laskevat Kumsajoki (ven. Kumsa), Vitsajoki (Vitška), Lumpuisjoki (Lumbuška), Makusjoki (Makušiha) ja Vaaksijoki (Vakšozerka). Poventsanlahti ja siihen kuuluva Pitkälahti (Bolšaja guba) on Äänisen syvin osa. Seudulla on lukuisia soita. Hyötykaivannaisiin kuuluvat kupari, graniitti, graniittigneissi, hiekka ja sora.
Seudulla vallitsee lauhkea mannerilmasto, jossa on meri-ilmaston piirteitä. Talvi on pitkä ja melko kylmä, kesä lyhyt ja viileä. Sää on epävakainen varsinkin syksyllä ja talvella. Tammikuun keskilämpötila on –11,6 °C ja heinäkuun 16,2 °C. Vuotuinen sademäärä on 550–600 millimetriä.
Asutus ja väestö

Karhumäen kaupungin lisäksi kuntaan kuuluvat Lavaslahden (ven. Lavasguba), Perälahden (Perguba) ja Vitsakylän (Vitška) asutukset sekä Pindušin maalaiskunnan alueella sijaitseva Pitomnikin asutus. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan kunnan asukkaista 91 % on kansallisuudeltaan venäläisiä, 3 % karjalaisia, 2 % valkovenäläisiä ja 2 % ukrainalaisia.
Asukasluvun kehitys
| 1926 | 1933 | 1959 | 1970 | 1979 | 1989 | 2002 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2 092 | 6 136 | 15 824 | 17 465 | 20 300 | 20 373 | 17 283 |
Historia

Kaupunki on saanut alkunsa Muurmannin radan rakentamisen yhteydessä vuosina 1914–1916. Vuonna 1915 Äänisen rannalle rakennettiin laivalaituri, jonka kautta toimitettiin tarvikkeita rautatietä varten. Vuonna 1916 pystytettiin rautatieasema, joka sai nimen Medvežja Gora kolmenkymmenen kilometrin päässä sijainneen karjalaiskylän (suom. Kontiovaara) mukaan. Jo tätä ennen, vuodesta 1794 lähtien Kumsajoen varrella oli toiminut Lumbušin kylään kuulunut vesisaha, jonka laitteet siirrettiin Vytegraan Venäjän kansalaissodan aikaan vuonna 1919.
Kansalaissodan jälkeen aseman lähelle syntyivät Dzeržinskille ja Arnoldoville nimetyt asutukset ja myöhemmin Južnyi, Školnyi ja Pervomaiski, jotka vuonna 1927 yhdistettiin Karhumäen taajamaksi. Vuonna 1924 paikkakunnalle perustettiin rautatieoppilaitos ja puunjalostuslaitos ja vuonna 1925 Neuvosto-Karjalan ensimmäinen tuberkuloosiparantola. Vuosina 1931–1933 Karhumäki oli Vienanmeren–Itämeren kanavan rakennustyömaan hallinnollinen keskus. Vuonna 1933 se sai kaupunkimaisen taajaman statuksen ja vuonna 1938 siitä tuli kaupunki, jolle annettiin venäjänkielinen nimi Medvežjegorsk. Jatkosodan aikana 1941–1944 se oli suomalaisten miehittämä.
Liikenne

Karhumäen kautta kulkee Muurmannin rata, jolla on Karhumäen (ven. Medvežja Gora), Vitsakylän, Predmedgorskin ja Perälahden asemat. Karhumäen asemalla pysähtyvät Murmanskin ja Pietarin, Moskovan, Minskin, Novorossijskin, Astrahanin, Adlerin, Simferopolin, Velikije Lukin ja Harkovan väliset kaukojunat sekä Petroskoin ja Segežan väliset paikallisjunat. Asemalla on myös paljon tavaraliikennettä.
Kaupungin länsipuolitse kulkee Pietarin, Petroskoin ja Murmanskin välinen valtatie M18. Karhumäestä on maantieyhteydet Puudožin kautta Vologdaan, Tolvojan kautta Suurlahteen sekä Juustjärven kautta Suojärvelle. Linja-autoliikenne suuntautuu Kontupohjaan, Petroskoihin, Segežaan, Puudožiin, Hirvakseen ja Vytegraan sekä piirin kuntakeskuksiin ja kyliin. Myös kunnan sisällä on linja-autoreittejä.
Poventsanlahden perukassa sijaitsevasta satamasta on yhteydet Syväriä, Laatokkaa ja Nevaa pitkin Pietariin, Vienanmeren–Itämeren kanavaa pitkin Vienanmerelle sekä Volgan–Itämeren vesitien kautta Volgalle. Sataman kautta kuljetetaan sepeliä, kivihiiltä, sahatavaraa sekä haketta Kontupohjan ja Segežan sellutehtaille.
Talous ja palvelut

Paikallisista elinkeinoista tärkeimmät ovat liikenne (28 % vuonna 2010), terveydenhuolto ja sosiaalipalvelut (21 %) sekä hallinto ja koulutus (molemmat 13 %). Suurin työnantaja on noin 900 henkeä työllistävä Karhumäen veturivarikko. Teollisuutta edustavat Karhumäen metsäteollisuuspiiri, sepelitehdas, meijeri ja ompelimo.
Kaupungissa toimii kolme keskikoulua, ammattikoulu, lasten luomistyön keskus, lasten musiikki- ja taidekoulut sekä kaksi lasten ja nuorten urheilukoulua. Sosiaali- ja terveyspalveluihin kuuluvat poliklinikka, sairaala ja lastenkoti. Kulttuurilaitoksia ovat kulttuuri- ja vapaa-ajankeskus sekä kotiseutumuseo.
Kaupunkikuva, nähtävyydet ja matkailu

Kumsa- ja Vitsajokien suussa luonnonkauniissa ympäristössä sijaitseva Karhumäki koostuu viidestä kaupunginosasta. Keskustassa on etupäässä viisikerroksisia asuintaloja ja sen eteläpuolella satama ja puunjalostuslaitos. Puudožin lähiön ja entisen posjolok Truda -asutuksen käsittävässä itäosassa on metsän toisistaan erottamia omakotialueita. Särkilammen (ven. Plotitšje) ja Kasarmilammen (Kitaiskoje) lähellä sijaitseva Pervomaiskin kaupunginosa käsittää entiset Pervomaiskin, Južnyin ja Školnyin omakotialueet. Rautatien takana Kumsa- ja Vitsajokien välillä on entisistä Oktjabrskin ja Dorožnikovin asutuksista koostuva Oktjabrskin kaupunginosa, jossa on myös laajoja teollisuus- ja varastoalueita. Kauempana Vitsajoen takana sijaitsee Vitsakylän omakotialue. Kaupungin viheralueet ja virkistysmahdollisuudet sijaitsevat Äänisen, Kumsa- ja Vitsajokien sekä Särki- ja Kasarmilampien rannoilla.
Kaupungin alueella ja Kumsajoen varrella on useita kivikautisia asuinpaikkoja. Rakennusmuistomerkkeihin kuuluvat Rufin Gaben suunnittelema tyyliltään erikoinen puinen rautatieasema (1916) sekä keskustassa sijaitseva monumentaalinen Vienanmeren kanavahallinnon hotelli (1936), joka nykyään toimii hallintorakennuksena. Keskustan Dzeržinskinkadulla on toisen maailmansodan muistoksi asetettu T34-panssarivaunu sekä Sergei Kirovin patsas, joka on kopio Petroskoin vastaavasta muistomerkistä. Seudulla on suomalaisten linnoituslaitosten raunioita ja neuvostosotilaiden hautapaikkoja. Karhumäen lounaisosassa lähellä Kitaiskoe-järveä on suomalaisten jatkosodan aikana louhima luolasto, josta venäläiset suunnittelevat sotahistoriallista matkakohdetta. Kaupungin itäpuolella Poventsan maantien varrella sijaitsee Stalinin vainojen uhrien teloituspaikka ja hautausmaa Sandarmoh.
Karhumäen matkailupotentiaali perustuu lähinnä sen vankileiri- ja sotahistoriaan. Majoituspalveluja tarjoavat muun muassa keskustan vuonna 1981 rakennettu hotelli Onežskaja sekä Äänisen rannalla sijaitseva Malaja Medvežkan lomakylä.
Ystävyyskunnat

Sotkamo, vuodesta 1989
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Karhumäen kaupungin sivusto (venäjäksi)
Karhumäen piirin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Karhumäki Karjalan tasavallan matkailusivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
| n k Karhumäen piirin kunnat |
| --- | --- |
Nykyiset kunnat:  Karhumäki  Pinduinen  Poventsa  Paatene  Sunku  Suurlahti  Tolvoja  Tsolmuinen  Tšopina 
| n k Karjalan tasavallan kaupungit ja taajamat |
| --- | --- | --- |
| Kaupungit |  Aunus  Belomorsk  Karhumäki  Kemi  Kontupohja  Kostamus  Lahdenpohja  Petroskoi  Pitkäranta  Puudosi  Segeža  Sortavala  Suojärvi  |  |
| Taajamat |  Helylä  Louhi  Mujejärvi  Pinduinen  Poventsa  Prääsä  Pääjärvi  Tšuuppa  Uhtua  Vojatšu  Värtsilä  |  |
Kartioakankaali

| Kartioakankaali |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 
Suomessa::  Silmälläpidettävä
 
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Lamiales
Heimo::  Huulikukkaiskasvit Lamiaceae
Suku::  Akankaalit Ajuga
Laji::  pyramidalis
Kaksiosainen nimi
 Ajuga pyramidalis  L. 
Katso myös
   Kartioakankaali Wikispeciesissä   Kartioakankaali Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kartioakankaali (Ajuga pyramidalis) on huulikukkaiskasvien (Lamiaceae) heimoon ja akankaalien (Ajuga) sukuun kuuluva kasvilaji, jota tavataan Euroopassa. Suomessa laji on muinaistulokas ja sitä tavataan Suomen lounais- ja eteläosissa etenkin Uudenmaan alueella. Suomessa kartioakankaali on silmälläpidettävä.
Kartioakankaali kasvaa 10–25 senttimetriä korkeaksi karvaiseksi ruohoksi. Kasvuston läpimitta on 10 ja 25 senttimetrin välillä. Lajin kasvupaikkoja ovat niityt, ahot, metsiköt ja laitumet. Lehdet kasvavat lehtiruusukkeena ja varressa vastakkain. Ylimmät lehdet ovat sinertäviä tai punertavia. Kukka on sininen tai violetti ja 10–18 millimetriä pitkä. Kukinta kestää toukokuusta kesäkuuhun. Kartioakankaali ei tee rönsyjä toisin kuin sen lähilaji rönsyakankaali.
Aiheesta muualla

Pohjolan kasvien pauloissa: Ajuga pyramidalis – kartioakankaali
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q159714  Wikispecies: Ajuga pyramidalis  BioLib: 41006  Calflora: 13048  CoL: BDR4  EoL: 5372993  EPPO: AIUPY  EUNIS: 174144  GBIF: 8429926  GRIN: 463919  iNaturalist: 133012  IPNI: 444657-1  ISC: 112078  NBN: NBNSYS0000004271  NCBI: 1532252  Observation.org: 6340  Open Tree of Life: 3882658  PFI: 4413  Plant List: kew-5370  PLANTS: AJPY  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:444657-1  RHS: 30302  Tropicos: 17600016  WFO: wfo-0000934953  Laji.fi: MX.39451
Maija Karhi

| Maija Karhi |
| --- | --- |
 Maija Karhi Turun kirjamessuilla 2008.
Henkilötiedot
Syntynyt: 18. maaliskuuta 1932 Turku
Kuollut: 28. toukokuuta 2018 (86 vuotta) Helsinki
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Lauri Kärävä (vih. 1958; k. 1996)
Näyttelijä
Palkinnot
 Parhaan naispääosan Jussi 1954 Kun on tunteet Parhaan naissivuosan Jussi 1963 Vaarallista vapautta 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Maija Karhi, oik. Karhi-Kärävä, aik. Kärävä (18. maaliskuuta 1932 Turku – 28. toukokuuta 2018 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. Hän näytteli 1950-luvulla Mauno Mannisen Intimiteatterissa ja kuului Suomen Kansallisteatteriin ja naisteatteri Raivoisien Ruusujen perustajajäseniin.
Maija Karhi kävi Teatterikoulun vuosina 1950–1953 ja sai heti valmistuttuaan kiinnityksen Intimiteatteriin. Samalla kurssilla Karhin kanssa opiskelivat muiden muassa Marita Nordberg ja Pentti Siimes.
Karhi tunnettiin ennen kaikkea teatterinäyttelijänä, mutta hän näytteli myös elokuvissa. Hänen ensimmäinen elokuvatyönsä oli 19-vuotiaana Ritva Arvelon sijaisnäyttelijänä Matti Kassilan elokuvassa Radio tekee murron.
Karhi sai elokuvarooleistaan kaksi Jussi-palkintoa: naispääosa-Jussin Erik Blombergin elokuvasta Kun on tunteet (1954) ja naissivuosa-Jussin Veikko Itkosen elokuvasta Vaarallista vapautta (1962).
Karhin äiti oli näyttelijä Kirsti Karhi, isä teatterinjohtaja Akseli Karhi (k. 1943) ja puoliso hallitusneuvos Lauri Kärävä (k. 1996).
Karhi kuoli lyhyen sairauden jälkeen 86-vuotiaana Helsingissä 28. toukokuuta 2018.
Filmografia

Sadan miekan mies (1951)
Suomalaistyttöjä Tukholmassa (1952)
Kaikkien naisten monni (1952)
Siltalan pehtoori (1953)
Maailman kaunein tyttö (1953)
Oi, muistatkos... (1954)
Minä soitan sinulle illalla (1954)
Kun on tunteet (1954)
Näkemiin Helena (1955)
Tyttö tuli taloon (1956)
Ratkaisun päivät (1956)
Vääpelin kauhu (1957)
Pää pystyyn Helena (1957)
Kuriton sukupolvi (1957)
Paksunahka (1958)
Murheenkryynin poika (1958)
Kahden ladun poikki (1958)
Pekka ja Pätkä neekereinä (1960)
Nina ja Erik (1960)
Molskis, sanoi Eemeli, molskis! (1960)
Kaks' tavallista Lahtista (1960)
Autotytöt (1960)
Olin nahjuksen vaimo (1961)
Kultainen vasikka (1961)
Vaarallista vapautta (1962)
Älä nuolase... (1962)
Vain neljä kertaa (1968)
Äl' yli päästä perhanaa (1968)
Koko kaupungin Vinski (1969)
Vinski ja Vinsentti (1970)
Ihmemies (1979)
Kotikatu (1995–1997)
Presidentin mies (1998)
Kirjallisuutta

Valkonen, Kaija (toim.), Karhi, Maija: Samppanjaluonne, minäkö?.  Tammi, 2008.  ISBN 9789513143695
Varjola, Markku: ”Mustaa huumoria ja valittua realismia”, Maija Karhin haastattelu, Filmihullu 3/2009.