stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
IMRD-rakenne
Artikkelin rakenne

Jokainen IMRAD-artikkeli muodostuu neljästä pääosasta. Esiintymisjärjestyksessään nämä ovat:
Introduction: Johdanto eli introduction on aloitusosio, joka kertoo lukijalle tutkimuksen taustan, tarpeen mukaan referoi aikaisempia aiheeseen liittyviä tuloksia. Johdanto päättyy yleensä parin lauseen mittaiseen kuvaukseen käsillä olevan artikkelin sisällöstä.
Materials and methods: Johdantoa seuraava materials and methods sisältää kuvauksen työssä käytetyistä mittauksista, niiden tekotavasta ja menetelmistä, joita tulosten analysointiin on käytetty. Tämän osan tarkoituksena on esitellä kokeellisen tutkimuksen toteutustapa vaiheittain ja niin läpinäkyvästi, että se on alan tieteentekijöiden ymmärrettävissä ja tarvittaessa toistettavissa. Myös mahdolliset kaupalliset tai muutoin tunnetut ohjelmistot tulee luonnollisesti mainita. Mikäli tutkimus on puhtaasti teoreettinen, tämä osio on sisältää kaavanjohdot tai muun varsinaisiin tuloksiin johtavan tarkastelun; tällöin yleensä otsikolla Theory tai Model. Tutkimusmenetelmän kuvauksen tulee olla mielekkäästi tiivistetty, mutta kuitenkin niin yksityiskohtainen, että kuka tahansa alaan perehtynyt voi tutkimuksen sen avulla toistaa. Jos artikkeliin liittyy mittauspöytäkirja, se voidaan julkaista joko tässä yhteydessä tai artikkelin päätteeksi liitteenä (appendix) tai erittäin pitkien taulukoiden tapauksessa erillisenä supplement-artikkelina. Nykyisin on tavallista, että pitkät mittaustulostaulukot, ja etenkin mallinnukset, tai tutkimusmenetelmien yksityiskohdat julkaistaan vain sähköisessä muodossa internetoheismateriaalina.
Results: Tulokset, results, on artikkelin osa, jossa esitellään yksityiskohtaisesti saadut tulokset. Joissain tapauksissa tämä voi olla yhdistetty tulosten merkityksen pohdintaa ja jopa loppupäätelmiä (Conclusions) koskevan osan kanssa. Artikkelin tärkein osio, ja kaiken loppupäätelmiin johtavan uuden tiedon tulee olla esitelty tässä.
Discussion: Artikkelin discussion-osuudessa kirjoittajat tarkastelevat saatujen tulosten merkitystä ja erityisesti esittävät vertailun aikaisempiin samaan aihepiiriin liittyviin tuloksiin. Osio päättyy tavallisimmin luonnehdintaan artikkelin tehneiden tutkijoiden aiheeseen liittyvän työn seuraavasta vaiheesta sekä ehdotuksiin siitä, millaisiin seikkoihin muiden samaa aihepiiriä tutkivien tutkijoiden tulisi jatkossa kiinnittää huomiota.
Kunkin osion ovat kirjoittajat jakaneet alaotsikoihin tarpeen mukaan. On kuitenkin melko tavallista, että IMRAD-artikkelin väliotsikot noudattavat suurin piirtein yllä mainittuja nimityksiä.
Artikkelin muut osat

Varsinaisen tutkimuksen lisäksi tieteelliseen artikkeliin kuuluu myös muita osia.
Title: Otsikko (title) kertoo mistä artikkelissa on kyse. Sen tulisi olla samanaikaisesti tiivis ja kuvaava, mutta kuitenkin työn mahdollisimman tarkoin yksilöivä.
Authors: Luettelo kirjoittajista (authors) ja heidän edustamistaan tutkimuslaitoksista löytyy tavallisesti heti otsikon alapuolelta. Tapa luetella kirjoittajat vaihtelee kunkin tutkimusryhmän mieltymysten mukaan, mutta ylivoimaisesti tavallisimmin artikkelin kirjoittamiseen eniten vaikuttanut henkilö on luettelossa ensimmäisenä (ns. first author). Vakiintuneen tavan mukaan artikkeliin, jossa on vähintään kolme kirjoittajaa viitataan muissa yhteyksissä mainitsemalla ensimmäisen kirjoittajan nimi ja tämän perässä merkintä et al. (suomeksi "ja muut").
Abstract: Artikkelin varsinaisesta rakenteesta eroavia osista tärkein on tavallisimmin aivan alussa oleva tiivistelmä eli abstrakti (abstract). Se esittää muutamalla lauseella kaikki varsinaisen tekstin neljä pääosaa. Tiivistelmää voidaan ajatella myös eräänlaisena mainoksena, sillä tietoa etsivä tutkija tekee yleensä päätöksen tarkemmasta tutustumisesta artikkelin sisältöön juuri abstraktin perusteella. Koska tieteellisten julkaisusarjojen artikkelien lukeminen vaatii lähes aina tilausmaksun maksamista, abstrakti on myös usein ainoa osa tutkimuksesta, jota julkaisusarjaa tilaavan yliopiston tai tutkimuslaitoksen ulkopuolella toimiva lukija pääsee ilmaiseksi lukemaan. Tiivistelmä on sikäli keskeinen osa tutkimuksen varsinaista esitystä, että joskus käytetäänkin lyhennettä AIMRAD (Abstract IMRAD).
Nykyisin on yleistymässä tapa, jossa myös abstraktissa on oltava eriteltynä artikkelin eri osat. Tällaista kutsutaan rakenteelliseksi tiivistelmäksi (structured abstract). Käytäntö riippuu julkaisusarjasta.
References: Artikkelin lopussa on lähdeluettelo (references). Siinä luetellaan kaikki aikaisemmat julkaisut, joihin varsinaisessa tekstissä viitataan. Lähdeluettelossa esitettävien tietojen määrä vaihtelee, mutta aina on kerrottava vähintäänkin viitattavan työn ensimmäisen kirjoittajan nimi, työn julkaisuvuosi, julkaisusarjan tai kirjan nimi, julkaisun volyymi tai vuosikerta sekä viitattavan artikkelin ensimmäinen sivunumero.
Acknowledgements: Joskus artikkelin lopussa on oma lyhyt kappaleensa kirjoittajien esittämille kiitoksille (acknowledgements). Kiitoksissa on asianmukaista mainita tutkimusta rahoittaneet, tutkimuslaitoksen ulkopuoliset tahot sekä artikkelin tekemiseen olennaisesti vaikuttaneet henkilöt. Perheenjäseniä tai sukulaisia ei tieteellisen kirjoittamisen etiketin mukaan kiitetä. Eräät arvovaltaisimmat julkaisusarjat, kuten Nature, edellyttävät lisäksi erillistä mainintaa, jossa kirjoittajat erityisesti irtisanoutuvat mahdollisista taloudellisista intresseistä tulostensa suhteen.
Cayetana Fitz-James Stuart

Cayetana Fitz-James Stuart (vasemmalla) vuonna 1961.
María del Rosario Cayetana Fitz-James Stuart y de Silva (28. maaliskuuta 1926 – 20. marraskuuta 2014), Alba de Tormesin 18. herttuatar ja Espanjan grande oli Alban suvun päämies ja kolmas naispuolinen henkilö, joka on kantanut arvoa itsenäisesti. Hän syntyi Lirian palatsissa Jacobo Fitz-James Stuartin, Alban 17. herttuan ja María del Rosario de Silva y Gurtubayn, San Vicente del Barcon 9:nnen markiisittaren ainoaksi lapseksi. Hänen kummitätinsä oli Espanjan Alfonso XIII:n kuningatarpuoliso Viktoria Eugenie Battenberg.
Sukunsa päämiehenä Cayetana Fitz-James Stuartia puhuteltiin arvovaltaisimman arvonsa mukaan Alban herttuattareksi. Hänellä oli lisäksi yli neljäkymmentä muuta perittyä aatelisarvoa. Hänet mainitaan Guinessin ennätysten kirjassa eniten aatelisarvoja omaavaksi henkilöksi maailmassa. Hän polveutui suoraan Englannin kuningas Jaakko II:n aviottomasta pojasta James FitzJamesista.
Kuolema

Cayetana Fitz-James Stuart kuoli Palacio de las Dueñasissa 20. marraskuuta 2014 88 vuoden iässä. Häneltä jäi viimeinen puoliso, kuusi lasta, yhdeksän lapsenlasta sekä kolme lapsenlapsenlasta. Häntä seurasi  poikansa Carlos Fitz-James Stuart, Huéscarin 14. herttua, josta tuli Alban 19. herttua.
Kuolema > Hautajaiset

Herttuattaren kuoltua hänen ruumiinsa oli esillä kaupungintalolla, missä tuhannet sevillalaiset kävivät tervehtimässä häntä viimeisen kerran. Arkun viereen oli aseteltu valokuvia herttuattaresta perheineen. Espanjan kuningas Felipe VI lähetti terveisensä herttuan pojalle puhelimitse ja toimitutti Sevillaan kaksi kukkaseppelettä. Kaupungin liput laskettiin suruliputukseen. Myös katolisen kirkon korkea-arvoiset jäsenet Juan José Asenjo ja Curro Romero sekä pääministeri Mariano Rajoy lähettivät muodolliset suruvalittelunsa. Hautajaiset pidettiin Sevillan katedraalissa. Espanjan kuningasperhettä edusti prinsessa Elena.
Aatelisarvot, puhuttelutavat ja kunnianimet > Puhuttelu

Syntymä 28. maaliskuuta 1926 — 11. tammikuuta 1935: Loistokkain Doña Mª del Rosario Cayetana Fitz-James Stuart y Silva
11. tammikuuta 1935 — 28. tammikuuta 1947: Loistokkain Aliagan herttuatar
28. tammikuuta 1947 — 18. helmikuuta 1955: Loistokkain Montoron herttuatar
18. helmikuuta 1955 — kuolema 20. marraskuuta 2014: Loistokkain Alba de Tormesin herttuatar.
Aatelisarvot, puhuttelutavat ja kunnianimet > Kunniamerkit

Alfonso X Viisaan ritarikunnan suurristin dame 14. joulukuuta 2001.
Espanjan Maatalousansioritarikunnan suurristin dame 29. maaliskuuta 1974.
Isabella Katolilaisen ritarikunnan suurristin dame 1. huhtikuuta 1964.
Espanjan Hyväntekeväisyysritarikunnan suurristin dame 5. huhtikuuta 1962.
Kreikan Hyvien tekojen ritarikunnan suurristin dame 1962.
Pyhän Yrjön pyhän sotilaallisen konstantinolaisen ritarikunnan oikeudenmukaisuuden suurristin dame 1961.
Madridin kaupungin kultamitali vuosina 1962 ja 2010.
Aatelisarvot, puhuttelutavat ja kunnianimet > Kunnianimitykset

Aragonin condestable
Sevillan kuninkaallisen ratsuväen ritari
Lirian kunniapormestari (Valencia)
Ópera Filarmónican kunniapuheenjohtaja
Espanjan Punaisen ristin kunniapuheenjohtaja
Castilian marsalkka
New Yorkin Hispanic Society of American jäsen
Cádizin kuninkaallisen espanjalais-amerikkalaisen taiteiden, tieteiden ja kirjeiden akatemian kunniajäsen
Aula Taurina del Ilustre Colegio Oficial de Enfermería de Sevillan kunniapuheenjohtaja
Asociación de Amigos de la Óperan kunniapuheenjohtaja
Rastrillo Nuevo Futuro de Sevillan kunniapuheenjohtaja
Club Palomar de Santanderin kunniavarapuheenjohtaja
Sevillan multippeliskleroosiseuran  kunniapuheenjohtaja
Comisión Ejecutiva Nacional de la Asociación Española de Esclerosis Múltiple  kunniapuheenjohtaja (1997)
Sevillan adoptiotytär 1968
Andalusian suosikkitytär 2006
Centro Regional de Transfusión de Sangre de la Cruz Roja Española y Vocal de la Asamblea Suprema de la misman kansallinen puheenjohtaja
Patronato de Honor de la Escuela de Capataces Forestalesin toinen varapuheenjohtaja
Consejo de la Diputación Permanente y Consejo de la Grandeza de Españan jäsen
Real Academia de Bellas Artes de Santa Isabel de Hungría de Sevillan akateeminen numeraria (1988)
Real Academia Provincial de Bellas Artes de Cádizin akateeminen Sevillan-kirjeenvaihtaja (2002)
Santa María de los Ángeles de Granadan kunniapormestari mayordoma.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Saksa  Yhdysvallat  Portugali 
Muut:  IdRef 
Herttuattaren vaakuna.
Ispaani

Ispaani (unk. ispán), oli komitaatin hallinnollinen päällikkö Unkarissa.
Bitboys

| Bitboys |
| --- | --- |
Yritysmuoto:  osakeyhtiö
Perustettu:  1991
Perustaja:  Kaj Tuomi, Mika Tuomi
Kotipaikka:   Espoo, Suomi
Toimiala:  elektroniikkateollisuus
Omistaja:  ATI Technologies, Qualcomm
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Bitboys Oy oli suomalainen grafiikkaprosessoreita mobiililaitteisiin kehittävä yritys, jolla oli toimipaikat Noormarkussa ja Espoossa. Yhtiön perustivat vuonna 1991 Kaj ja Mika Tuomi ja sen juuret ulottuvat mm. Future Crew -ryhmään.
Yhtiön näytönohjainprojektit Pyramid3D, Glaze3D, DirectX8:aa varten suunnattu Axe ja high-end DirectX9 näytönohjain Hammer jäivät suurista lupauksista huolimatta julkaisematta. Axe haudattiin vuoden 2001 lopulla, jolloin Bitboys siirtyi suunnittelemaan matkapuhelimiin ja kannettaviin laitteisiin suunnattuja grafiikkapiirejä.
Pääomasijoitusrahasto Nokia Growth Partners sijoitti yhtiöön 4 milj. euroa helmikuussa 2006.
Toukokuun alussa 2006 julkistettiin kauppa, jolla maailman johtaviin grafiikka- ja multimediateknologiayrityksiin kuuluva kanadalainen ATI Technologies Inc. osti koko Bitboys Oy:n osakekannan (enimmillään n. 35 milj. euroa). Kaupassa myyjinä olivat Bitboys Oy:n omistajat ja työntekijät (vajaa 50 %), Nokia Growth Partners (noin 20 %), pääomasijoittajat Cipio Partners ja Conventum Venture Finance (kumpikin noin 14 %) sekä muut (noin 3 %).
AMD:n ostettua ATI:n BitBoys myytiin ATI:n mobiilitoimintojen mukana Qualcomm-yhtiölle. Yrityksen perustaneet Kaj ja Mika Tuomi, sekä Mikko Alho perustivat Siru Innovations -yrityksen vuonna 2011.
Aiheesta muualla

Bitboys Oy kotisivut (arkistoitu versio 2006)
The Crazy Story of Bitboys. 2012.
Marjatta Jaatinen

Marjatta Jaatinen (o.s. Pitkäpaasi, 21. joulukuuta 1927 Viipuri – 29. lokakuuta 2003 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti. Hän suunnitteli puolisonsa Martti Jaatisen kanssa muun muassa Oulun monumentaalikeskustan asemakaavan, muodoltaan perinteisestä kirkkoarkkitehtuurista poikkeavan, telttamaisen Kannelmäen kirkon Helsinkiin, Turun Kupittaan urheiluhallin sekä Tampereen Työväen Teatterin.
Kannelmäen kirkko.
Oulun kaupunginkirjasto.
Marjatta ja Martti Jaatisen suunnittelemia rakennuksia

Oulun kaupunginteatteri – 1972
Oulun kaupunginkirjasto – 1981
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Marjatta Jaatinen Wikimedia Commonsissa
Marjatta Jaatisen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Taiteenala:  ULAN
Kaarlen ajan jumaluusoppineet

Kaarlen ajan jumaluusoppineiksi (engl. Caroline Divines) kutsutaan anglikaanisista 1600-luvun kirkonmiehistä ja oppineista koostuvaa järjestäytymätöntä ryhmittymää, joka kukoisti kuningas Kaarle I:n (k. 1649) hallituskauden aikana ja sai nimensä hänestä. He kehittivät eteenpäin arkkipiispa Thomas Cranmerin (1489–1556), Salisburyn piispa John Jewelin (1522–1571) ja Elisabet I:n ajan teologin Richard Hookerin (1554–1600) 1500-luvulla vakiinnuttamia teologisia periaatteita. Ottaen lujan kannan puritanismia vastaan he kehittivät keskitien näkemyksen, via median, roomalaiskatolisten ja puritaanisten ääripäitten välille ja panivat alkuun korkeakirkollisen anglikaanisen kirkon ja piispuuden opin, joka perustui varhaiskirkon opetuksiin. Tärkeimmät näistä teologeista ovat Jeremy Taylor (1613–1667), Lancelot Andrewes (1555–1626) ja William Laud (1573–1644). Muita joskus mukana olivat runoilija-pappi George Herbert (1593–1633), Little Giddingin yhteisön perustanut diakoni Nicholas Ferrar (1593–1637), piispa John Cosin (1594–1672), josta tuli Durhamin piispa restauraation yhteydessä (1660), ja hieman vähemmän tunnettuja henkilöitä, kuten piispa Richard Montagu ja Thomas Fuller.
Reginald Heber julkaisi uudelleen Jeremy Taylorin kootut teokset vuonna 1822. Oxfordin liikkeen 1800-luvulla julkaisemassa sarjassa Library of Anglo-Catholic Theology on Lancelot Andrewes'in, William Laudin ja John Cosinin teosten lisäksi julkaistu uudelleen myös William Beveridgen, John Bramhallin, George Bullin, R. Crakanthorpin, William Forbesin, Mark Frankin, Peter Gunningin, Henry Hammondin, George Hickesin, John Johnsonin, Hamon L'Estrangen, N. Marshallin, William Nicholsonin, John Overallin, John Pearsonin, Herbert Thorndiken ja Thomas Wilsonin tuotantoa.
Boon Layn metroasema

Boon Lay on Singaporen Mass Rapid Transit -metrojärjestelmän asema Jurong Westissä Singaporen läntisellä suuralueella. Se avattiin 6. heinäkuuta 1990. Asemaa käyttävät East West Linen junat.
Junat

| Pääteasema | Ensimmäinen juna | Ensimmäinen juna | Ensimmäinen juna | Ensimmäinen juna | Viimeinen juna |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | ma – la |  | su & yleinen vapaa |  | joka päivä |  |  |
East West Line
| EW1 Pasir Ris | 5:36 |  | 6:06 |  | 23:38 |  |  |
| EW33 Tuas Link | 5:21 |  | 5:51 |  | 0:32 |  |  |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Boon Layn metroasema Wikimedia Commonsissa
Boon Layn metroasema Singaporen liikennelaitoksen sivuilla (englanniksi)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltävä asema: Lakeside | East West Line | Seuraava asema: Pioneer |
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Boon Lay MRT Station
Käännös suomeksi
Antisemitismi arabimaailmassa

Antisemitismi on arabimaailmassa yleinen ja joissakin maissa melkein koko väestön jakama asenne. Jordaniassa ja Libanonissa 99 % haastatelluista kertoi vuonna 2005 suhtautuvansa kielteisesti juutalaisiin. Arabien antisemitismin varhaisimmat juuret löytyvät islamilaisesta kirjallisuudesta ja näkyvät sen varhaisimmissa tuotteissa, kuten Ibn Ishaqin Muhammed-elämäkerrassa, joka on tehty 700-luvun loppupuolella sekä Koraanissa ja 800-luvun hadith-kirjallisuudessa. Juutalaisia kuitenkin enimmäkseen siedettiin islamilaisessa maailmassa. Heitä sortava dhimmi-lainsäädäntö lakkautettiin Osmanien valtakunnassa vuonna 1856. Israelin perustaminen vuonna 1948 johti juutalaisvastaisuuden voimakkaaseen nousuun arabimaissa, ja nykyään antisemitismi on arabimaailmassa yleinen asenne.
Yleistä

Kun Lähi-idän arabivaltakunta syntyi 600-luvulla, sen alaisuuteen jäi suuri kristillinen, juutalainen ja zarathustralainen väestö. Islam pysyi islamilaisessa maailmassa vähemmistöuskontona ainakin 1000-luvulle saakka. Vasta arabivaltakunnan muodostuminen merkitsi samalla etnisen arabi-identiteetin syntyä. Sitä ennen "arabeista" puhuttiin satunnaisesti ja nimitys oli ulkopuolisten käyttämä. Klassiseen arabialaiseen antisemitismiin kuului juutalaisten arvostelu vääräuskoisuuden takia. He olivat monijumalaisia ja olivat vainonneet profeettojaan. Oikeaoppiset muslimit muistuttavat tästä itseään kolmetoista kertaa joka päivä lukiessaan Koraanin aloittavan Avauksen suuran. Sen sijaan ei eurooppalaiseen tapaan tehty etnistä erottelua juutalaisten ja oman identiteetin välillä, sillä muslimit katsoivat, että arabit ja juutalaiset olivat Abrahamin jälkeläisinä sukulaiskansoja: arabit olivat Abrahamin vanhimman pojan Ismaelin jälkeläisiä ja juutalaiset Iisakin. Keskiajan muslimivaltioissa juutalaisten asema oli järjestetty niin sanotun dhimmi-aseman pohjalta, missä juutalaisten läsnäolo suvaittiin eri tavoin syrjittyinä toisen luokan kansalaisina. Käytäntö muistutti paimentolaisheimojen tapaa, missä päällikkö saattoi ottaa "suojelukseensa" oman klaaninsa ulkopuolisia muukalaisia, jotka eivät silti päässeet yhteisön täysjäseniksi.
Arabien antisemitismin katsotaan lisääntyneen 1900-luvulta alkaen. Syitä on tarjottu useita. Ensimmäisessä maailmansodassa Osmanien valtakunta hajosi, ja sen Lähi-idän alueet joutuivat Britannian ja Englannin valvontaan, mikä horjutti muslimiväestöjen identiteettiä. Euroopasta saatiin muslimimaiden antisemitismiin uusia sävyjä, kuten natsien edustama rasismi. Natsi-Saksan ja arabimaiden välisten suhteiden tärkeä ulottuvuus olikin juuri juutalaisvastaisuus.  1930- ja 1940-luvuilla useat arabimaailman juutalaisyhteisöt kärsivät pogromeista. Juutalaisten muutto Palestiinaan ja Israelin valtion perustaminen vuonna 1948 nostivat juutalaisten ja arabien konfliktin uudelle tasolle ja olivat polttoainetta arabinationalismin nousulle. Israelin itsenäisyyssota vuonna 1948, palestiinalaisten maastamuutto, Israelin valtion perustaminen ja Israelin voitot vuosina sodissa 1956 ja 1967 olivat vakava nöyryytys Israelin vastustajille - lähinnä Egyptille, Syyrialle ja Irakille. Islaminuskon merkityksen kasvu ja poliittisen islamin nousu 1980-luvulla ja sen jälkeen vahvistivat myös juutalaisvihaa. 1980-luvulle tultaessa arabimaailmassa julkaistun antisemitistisen kirjallisuuden määrä ja laatu osoittivat, että juutalaisvastaisuudesta oli tullut arabimaailmassa huomattavasti yleisempää kuin vielä 1800-luvun lopulla. Eräänä osoituksena siitä oli, että 1970-luvun puoliväliin mennessä suurin osa juutalaisista oli muuttanut arabi- ja muslimimaista ensisijaisesti Israeliin, Ranskaan ja Yhdysvaltoihin.
Historia > 1800-luku

Mark Cohenin mukaan arabien antisemitismi syntyi nykyaikaisessa maailmassa 1800-luvulla ristiriitaisten juutalaisten ja arabien nationalismin taustalla, ja juutalaisvastaisuus tuotiin arabimaailmaan pääasiassa kansallismielisesti ajattelevien kristittyjen arabien toimesta ja islamisoitiin vasta myöhemmin. Rivka Yadlin katsoo samoin, että antisemitismi tuli Lähi-itään kristittyjen emissaarien toimesta ja lisääntyi natsien vaikutuksesta.
Damaskoksen tapaus oli syytös rituaalisista murhista ja veriuhreista juutalaisia vastaan Damaskoksessa vuonna 1840. 5. helmikuuta 1840 fransiskaani kapusiinimunkki munkki Thomas ja hänen kreikkalainen palvelijansa ilmoitettiin kadonneiksi, koskaan nähtäväksi uudelleen. Turkin kuvernööri ja Ranskan konsuli Ratti-Menton uskoivat syytöksiin rituaalisesta murhasta ja verisaumastaselvennä, koska väitetty murha tapahtui ennen juutalaisten pääsiäistä . Tutkimus järjestettiin, ja juutalainen parturi Salomon Negrin tunnusti kidutettuna ja syytti muita juutalaisia. Kaksi muuta juutalaista kuoli kidutuksessa, ja yksi (Mooses Abulafia) kääntyi islamiin pelastautuakseen kidutuksesta. Lisää pidätyksiä ja julmuuksia seurasi, mikä huipentui 63 juutalaislapsen joutumiseen panttivangeiksi ja väkijoukon hyökkäyksiin juutalaisyhteisöihin kaikkialla Lähi-idässä. Kansainvälinen suuttumus johti siihen, että Ibrahim Pasha Egyptissä määräsi tutkimuksen. Aleksandriassa käytyjen neuvottelujen avulla varmistettiin yhdeksän vielä elossa olleen panttivangin (kolmestastoista) syyttömyys ja vapauttaminen. Myöhemmin Konstantinopolissa Moses Montefiore (Ison-Britannian juutalaisyhteisön johtaja) suostutteli sulttaani Abdülmecid I:n antamaan käskyn, jonka tarkoituksena oli pysäyttää veriuhrisyytösten leviäminen Osmanien valtakunnassa :
- - ja koska rakastamme alamaisiamme, emme voi sallia juutalaisten kansan, jonka viattomuus heitä vastaan väitetystä rikoksesta on ilmeistä, joutua hätään ja kidutukseen sellaisten syytösten seurauksena, joilla ei ole vähäisintäkään perustaa totuudessa. . . .
Veriuhrisyytös levisi kuitenkin Lähi-idässä ja Pohjois-Afrikassa: Aleppo (1810, 1850, 1875), Damaskos ( 1840, 1848, 1890), Beirut (1862, 1874), Dayr al-Qamar (1847), Jerusalem (1847) ), Kairo (1844, 1890, 1901–02), Mansura (1877), Aleksandria (1870, 1882, 1901–02), Port Said (1903, 1908) ja Damanhur (1871, 1873, 1877, 1892).
1800-luvun lopun Dreyfusin tapaus vaikutti arabimaailmaan. Intohimoiset antisemitismin purskeet Ranskassa toistettiin Ranskan vaikutusalueilla, etenkin maroniittisessa Libanonissa. Muslimien arabilehdistö kuitenkin suhtautui myötätuntoisesti väärin syytettyyn kapteeni Dreyfukseen ja kritisoi juutalaisten vainoa Ranskassa.
Historia > 20. vuosisata > Valtiota edeltävä antisemitismi

Vaikka arabien juutalaisvastaisuus oli lisääntynyt arabien ja Israelin konfliktin myötä, oli pogromeja juutalaisia jo ennen Israelin valtion perustamista toukokuussa 1948, kuten natsien inspiroimia joukkovainoja Algeriassa vuonna 1930, ja hyökkäykset juutalaisia vastaan Irakissa ja Libyassa 1940-luvulla. Vuonna 1941 180 juutalaista murhattiin ja 700 loukkaantui juutalaisten vastaisissa mellakoissa, jotka tunnettiin nimellä " Farhud ".  Neljäsataa juutalaista loukkaantui väkivaltaisissa mielenosoituksissa Egyptissä vuonna 1945, ja juutalaisten omaisuutta rikottiin ja ryöstettiin. Libyassa kuoli 130 juutalaista ja 266 loukkaantui. Joulukuussa 1947 Damaskoksessa tapettiin 13 juutalaista, mukaan lukien 8 lasta, ja 26 loukkaantui. Aleppossa mellakat aiheuttivat kymmeniä juutalaisuhreja, vahingoittivat 150 juutalaista kotia. 5 koulua ja 10 synagogaa poltettiin. Jemenissä 97 juutalaista murhattiin ja 120 loukkaantui.