stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Korpiselkä
Historia > Itsenäisyyden aika > Jatkosota

Väestön sijoittaminen pika-asutuslain mukaisille alueille oli vasta alkutekijöissään, kun Korpiselän luovutetut alueet vallattiin takaisin jatkosodan alussa heinäkuussa 1941. Moskovan rauhassa 1940 menetetyt alueet palautettiin Suomen yhteyteen  6. joulukuuta 1941 annetulla julistuksella ja samaan aikaan annettu laki jatkoi sotilashallintoa palautetulla alueella. Niinpä Korpiselänkin kunnalliselämä toimi sotilashallinnon alaisena vuoden 1943 alkuun, jolloin siirryttiin eräitten muiden talvisodan jälkeen osittain luovutettujen kuntien tavoin siviilihallintoon. Pika-asutuslain toteuttaminen keskeytettiin väestön alkaessa palata kotiseudulleen takaisin valtauksen jälkeen 1941. Korpiselkään palasi jatkosodan aikana vuoteen 1944 mennessä noin 90 prosenttia sieltä evakoiduista asukkaista. Jatkosodan aikana asuinrakennusten lisäksi korjattiin molemmat kirkot sekä osa kouluista. Jatkosodan lopulla kesällä 1944 alkanut Neuvostoliiton suurhyökkäys johti Korpiselän uudelleen evakuointiin. Tällä kerralla väestö evakuoitiin Pohjanmaan ruotsinkieliselle alueelle. Jatkosodan päättänyt Moskovan välirauhansopimus astui voimaan 19. syyskuuta 1944 ja Korpiselästä oli luovutettava sama alue kuin talvisodankin jälkeen. Suomen puolelle jääneen Tynkä-Korpiselän asukkaat pääsivät sodan päätyttyä palaamaan koteihinsa. Luovutetun Korpiselän asukkaat asutettiin uuden maanhankintalain mukaisesti Vieremälle ja Sonkajärvelle.
Korpiselkäläisiä sotilaita kuoli talvi- ja jatkosodassa yhteensä 138, joista Korpiselän sankarihautoihin on haudattu 87. Korpiselän sankarihaudat sijaitsevat kirkonkylässä: ortodoksinen kirkon vieressä ja luterilainen luterilaisella hautausmaalla. Korpiselkä seura pystytti vuonna 1996 kirkon viereiselle sankarihaudalle ekumeenisen muistokiven, jonka arkkipiispa Johannes vihki. Kivessä on teksti Tällä paikalla lepäävien sodissa 1939–1944 kaatuneiden korpiselkäläisten muistolle ja 87 sankarivainajan nimet.
Historia > Itsenäisyyden aika > Nykytilanne

Nykyisin Korpiselän Suomen puolelle jääneet kylät ovat osa Joensuun kaupunkia, johon ne liitettiin Tuupovaaran kunnan mukana vuonna 2005. Luovutettu alue kuuluu nykyisin Suojärven piirin Loimolan kuntaan. Rajavyöhykkeelle jäänyt Korpiselän kirkonkylä, kuten muutkin luovutetun alueen kylät ovat autioita, vain Tolvajärvellä on asutusta. Kirkonkylässä on Venäjän rajavartioston tukikohta.
Kylät

Haukivaara
Hoilola
Hominvaara
Karali
Keskijärvi
Kilpijärvi
Kitilänselkä
Kokkari
Korpiselkä (kirkonkylä)
Kruununpuisto
Lehmivaara
Mannervaara
Meriinaho
Ruhovaara
Saarivaara
Saaroinen
Tolvajärvi
Tšiipakka
Tšikki
Tšokki
Vieksinki
Yläjärvi
Ägläjärvi
Väestö

Talvisotaa edeltäneenä viimeisenä rauhan vuonna 1939 Korpiselän asukasluku oli 3 584, joista miehiä oli 1 892 ja naisia 1 692. Korpiselkä oli varsin harvaan asuttu, sillä asukkaita oli keskimäärin neliökilometriä kohden vain 2,68. Asutus oli keskittynyt kunnan länsiosaan Korpijärven ympäristökyliin, missä maaperä oli otollisinta maanviljelykselle. Vuonna 1940 asukkaista oli suomenkielisiä 3 603 ja ruotsinkielisiä viisi. Suomenkielisiin sisältyvät myös kunnan itäosassa asuneet karjalankieliset, joita Suomessa ei ole tilastoitu omaksi ryhmäkseen. Korpiselässä puhuttu karjalan kielen murre kuului varsinaiskarjalan eteläkarjalaisiin murteisiin. Alueluovutuksissa kotinsa menetti 2 553 korpiselkäläistä eli 71 prosenttia kunnan väestöstä.
Väestö > Asukasluvun kehitys

1880: 1 651
1890: 2 017
1900: 2 213
1910: 2 954
1920: 3 481
1930: 3 362
1939: 3 584
1940: 3 603
1944: 3 596
Väestö > Seurakuntaelämä

Korpiselän asukkaista suurin osa oli ortodokseja ja he kuuluivat Korpiselän ortodoksiseen seurakuntaan, joka oli perustettu Suojärven seurakunnan kappeliksi 1799 ja itsenäiseksi seurakunnaksi 1815. Korpiselän seurakunnalla oli kirkot kirkonkylässä ja Ägläjärvellä sekä useita tsasounia. Korpiselän ortodoksiseen seurakuntaan kuului Korpiselän kunnan lisäksi Harsuvaaran, Havuvaaran ja Kuikan kylät Soanlahden kunnasta. Vuonna 1933 seurakunnassa oli 2 349 jäsentä.
Korpiselän luterilaista väestöä varten perustettiin Soanlahden seurakuntaan kuulunut Korpiselän rukoushuonekunta vuonna 1885. Korpiselän luterilainen kirkko sijaitsi kirkonkylässä. Oman luterilaisen seurakunnan perustamista suunniteltiin jo 1910-luvulla, mutta suunnitelmat eivät ehtineet toteutua ennen sotia ja alueluovutuksia.
Väestö > Elinkeinot ja liike-elämä

Korpiselän asukkaat saivat pääasiassa elantonsa maa- ja metsätaloudesta. Kunnan peltopinta-ala oli vuonna 1920 yhteensä 810 hehtaaria. Peltopinta-alaa lisättiin aktiivisesti muun maatalouden kehittämisen ohella ja niinpä vuonna 1937 kunnan peltopinta-ala oli jo 1 317 hehtaaria eli kasvua oli tapahtunut 62 prosenttia. Metsä- ja uittotöissä Korpiselän laajoilla saloilla työskenteli vuosittain parhaimmillaan 500–1 000 henkeä, joista tosin noin puolet oli vieraspaikkakuntalaisia. Koska kunnan vesistöt jakaantuivat kolmen suuren vesistön kesken, uitettiin tukit Ägläjärven ja Vieksingin seuduilta itään Suojoen suuntaan, Tolvajärveltä ja kunnan pohjoisosista Pielisjoen suuntaan pohjoiseen ja länsiosasta Korpijärven ympäristökylistä Jänisjoen suuntaan. Teollisuuslaitoksia kunnassa ei ollut pieniä myllyjä ja sahoja lukuun ottamatta. Eri käsityöläisammattien ammattilaisia löytyi joka kylästä.
Yksityiskauppoja löytyi useimmista kylistä ja eri osuuskauppojen myymälöitä oli Ägläjärvellä, Tolvajärvellä ja kirkonkylässä useampiakin. Pankkitoimintaa harjoittivat vuonna 1901 perustettu Korpiselän säästöpankki ja vuonna 1920 toimintansa aloittanut Korpiselän osuuskassa. Korpiselillä toimi myös apteekki, joka alueluovutusten jälkeen siirtyi Vaajakoskelle.
Palvelut > Koulut

Lukuvuonna 1937–1938 Korpiselän kunta oli jaettu 8 koulupiiriin. Ennen talvisotaa oli toiminnassa seitsemän kansakoulua. Ensimmäisenä oli perustettu kirkonkylän kansakoulu vuonna 1886, jonka jälkeen perustettiin Ägläjärven (1898), Tolvajärven (1903), Saarivaaran (1906) Hoilolan (1909), Kokkarin (1916) ja Tšiipakan (1922) kansakoulut. Moskovan rauhan jälkeen Suomen puolelle Tynkä-Korpiselän alueelle jäivät vain Hoilolan ja Saarivaaran koulut, nekin aivan rajan tuntumaan. Kun luovutettu Korpiselkä vallattiin takaisin jatkosodassa 1941, alettiin kotiseudulleen palaavan väestön tarpeisiin kunnostaa myös kouluja. Esimerkiksi Ägläjärven koulurakennukset olivat palaneet ja koulu toimi vuokratiloissa jatkosodan ajan. Tolvajärven koulu oli säilynyt vaurioituneena ja sen kunnostamistyöt valmistuivat 1942. Takaisin vallatut alueet evakuoitiin uudelleen vuonna 1944. Suomen puolelle jäänyt Tynkä-Korpiselkä liitettiin Tuupovaaran kuntaan vuonna 1946, jolloin Tuupovaaran kunnalle siirtyivät myös Hoilolan ja Saarivaaran kansakoulut. Suomen puolelle jääneistä Kirkonkylän koulupiiriin kuuluneista Mannervaaran ja Ruhovaaran kylistä muodostettiin Mannervaaran koulupiiri, jonka koulu toimi vuokratiloissa kunnes koulurakennus valmistui vuonna 1949.
Palvelut > Terveydenhuolto

Korpiselällä oli oma kunnanlääkäri. Korpiselän kunnalliskoti sijaitsi kirkonkylässä kansakoulun vieressä ja vuonna 1920 siellä oli 53 hoidokkia. Kunnalliskodin yhteydessä oli sairasosasto ja keuhkotautiparantola.
Palvelut > Liikenne

Korpiselän tieverkosto oli tiheintä kunnan länsiosassa, jossa sijaitsi myös kunnan tieverkoston keskuksena toiminut kirkonkylä. Kirkonkylän kautta ja koko kunnan halki itä-länsi suunnassa kulki kantatie Suojärveltä Joensuun suuntaan. Kantatien varressa olivat kirkonkylän lisäksi Mannervaaran, Tšokin, Kokkarin, Tolvajärven ja Ägläjärven kylät. Kirkonkylästä johti lisäksi maantiet pohjoiseen Karalin kautta Ilomantsiin, etelään Korpijärven itäpuolelta Hominvaaran ja Tšiipakan kylien kautta Värtsilään ja länteen Korpijärven länsipuolelta Hoilolan ja Saarivaaran kylien kautta myös Värtsilään. Tolvajärvellä kantatiestä erkani maantie etelään Lehmivaaran kylän kautta Suistamolle ja kylätie pohjoiseen Haukivaaraan. Ägläjärvellä kantatiestä erkani kylätie pohjoiseen Kitilänselän kautta Yläjärvelle, jonka lisäksi Kitilänselästä erkani kylätie Keskijärvelle. Korpiselkä–Hoilola–Värtsilä maantieltä erkani kylätie Saaroisten kylään.
Puhelinyhteys Korpiselkään saatiin vuonna 1904 ja säännöllinen postiautoliikenne alkoi vuonna 1925. Postitoimisto ja puhelinkeskus sijaitsivat kirkonkylässä. Linja-autoliikenne alkoi 1920-luvun lopulla ja linja-autoyhteyksiä oli muun muassa Sortavalaan, Ilomantsiin ja Joensuuhun. Rautateitä kunnassa ei ollut ja lähin rautatieasema oli Värtsilä, jonne Korpiselän kirkonkylästä oli matkaa 40 kilometriä.
Yhdistykset

Korpiselässä oli vilkasta yhdistys- ja järjestötoimintaa. Maamiesseurat, joita oli Tšiipakassa (per. 1919), Ägläjärvellä (1922), Kokkari–Tšokissa (1922), kirkonkylässä (1926), Tolvajärvellä (1927) ja Hoilolassa (1930), tekivät arvokasta työtä maatalouden kehittämiseksi. Työväenyhdistys järjesti kerhotoimintaa ja kotitaloutta edistänyt martta-toiminta alkoi 1919–1920. Korpiselän suojeluskunta perustettiin 1917–1918 ja sen alainen Ägläjärven kyläosasto 1918. Korpiselän Lotta-Svärd perustettiin 1921 ja sillä oli kyläosastot Tolvajärvellä, Ägläjärvellä ja Soanlahden puolella Havuvaarassa. Urheiluseuroja toimi kirkonkylässä, Hoilolassa, Ägläjärvellä ja Tšiipakassa, joiden lisäksi Tolvajärven, Kokkarin ja Tšokin kylillä kunnan keskiosassa oli yhteistä urheilutoimintaa. Saarivaarassa toimii vuonna 1917 perustettu nuorisoseura. Korpiselän VPK perustettiin 1905.
Nähtävyyksiä

luonnonkaunedestaan kuulu Laatokan Karjalan Punkaharjuksi kutsuttu Tolvajärvi, jonka harjut jakavat useaan selkään,  Tolvajärvi
Silvosenmäen näköalapaikka, kirkonkylä
useat harjut, joista merkittävimmät Tolvajärven ja Paastojärven välisellä alueella
Pyhän Nikolaoksen kirkko, kirkonkylä
Korpiselän luterilainen kirkko, kirkonkylä
Apostolien Pietarin ja Paavalin kirkko, Ägläjärvi
Profeetta Elian tsasouna, Tolvajärvi
Jumalanäidin kuolonuneen nukkumisen tsasouna, Kokkari
Kristuksen kirkastumisen tsasouna, Tšokki
Ägläjärven tsasouna, Ägläjärvi
Tšiipakan tsasouna, Tšiipakka
Šemeikan ja Vornasten runonlaulaja- ja metsästäjäsukujen muistopatsas, Tolvajärvi, Karjalan Sivistysseuran pystyttämä 1929.
Suomen puolelle jääneeseen osaan on rakennettu sotien jälkeen:
Hoilolan kirkko, Hoilola
Pyhän Nikolaoksen kirkko, Hoilola
Kristuksen kirkastumisen tsasouna, Saarivaara
Korpiselkä-talo, Hoilola
Nimen taivutuksesta

Korpiselän kunnan nimi taipui vanhanaikaisesti Korpiselillä, ei Korpiselässä.
Tunnettuja korpiselkäläisiä

Aleksanteri (Ale) Holopainen, kansanedustaja
Onni Okkonen, akateemikko
Martti Palkispää (aiemmin Bamberg), kirjailija
Antero Vornanen, kanteleensoittaja ja soittimenrakentaja
Hilippa Vornanen, kanteleensoittaja
Aiheesta muualla

Luovutettu Karjala - Korpiselkä
Korpiselkä seura ry. (Arkistoitu – Internet Archive)
Suomen Sukututkimusseura – Korpiselän ortodoksinen seurakunta
Suomen Sukututkimusseura – Korpiselän luterilainen rukoushuonekunta
Suomen sukututkimusseuran aikakauskirja (Arkistoitu – Internet Archive)
Luovutetun Karjalan linkit (Arkistoitu – Internet Archive)
Karjala-tietokantahaku KATIHA
Korpiselän kylät
Haukivaara • Hoilola • Hominvaara • Karali • Keskijärvi • Kilpijärvi • Kitilänselkä • Kokkari • Korpiselkä (kirkonkylä) • Kruununpuisto • Lehmivaara • Mannervaara • Meriinaho • Ruhovaara • Saarivaara • Saaroinen • Tolvajärvi • Tšiipakka • Tšikki • Tšokki • Vieksinki • Yläjärvi • Ägläjärvi
Suomen Neuvostoliitolle 1940-luvulla luovuttamat alueet
| Kokonaan luovutetut kunnat |
| --- | --- |
kaupungit: Käkisalmi | Sortavala | Viipuri
kauppalat: Koivisto | Lahdenpohja
maalaiskunnat: Antrea | Harlu | Heinjoki | Hiitola | Impilahti | Jaakkima | Johannes | Kanneljärvi | Kaukola | Kirvu | Kivennapa | Koiviston maalaiskunta | Kuolemajärvi | Kurkijoki | Käkisalmen maalaiskunta | Lavansaari | Lumivaara | Metsäpirtti | Muolaa | Petsamo | Pyhäjärvi Vpl | Rautu | Ruskeala | Räisälä | Sakkola | Salmi | Seiskari | Soanlahti | Sortavalan maalaiskunta | Suistamo | Suojärvi | Suursaari | Terijoki | Tytärsaari | Uusikirkko | Valkjärvi | Viipurin maalaiskunta | Vuoksela | Vuoksenranta | Äyräpää
Osin luovutetut kunnat
sodan jälkeen muihin kuntiin yhdistetyt: Jääski | Korpiselkä | Pälkjärvi | Säkkijärvi | Vahviala
toimintaansa vuoden 1948 jälkeen jatkaneet: Ilomantsi | Inari | Kitee | Kuusamo | Lappee | Nuijamaa | Parikkala | Rautjärvi | Ruokolahti | Saari | Salla | Simpele | Tohmajärvi | Vehkalahti | Virolahti | Uukuniemi | Värtsilä | Ylämaa
Vuokra-alueeseen sisältyneet kunnat
kokonaan: Hanko
osin: Bromarv | Degerby | Espoo | Inkoo | Kirkkonummi | Siuntio
Yksittäisiä mainittavia paikkoja luovutetuilla alueilla
 : Elisenvaara | Enso | Ihantala | Ilmee | Kolosjoki | Konevitsa | Kyyrölä | Liinahamari | Pitkäranta | Pölläkkälä | Uuras | Valamo
Ägläjärven tsasouna on rakennettu 1700- ja 1800-lukujen vaihteessa.
Korpiselän kirkonkylää, keskellä Korpiselän luterilainen kirkko.
Korpijärven maamiesseuran talo Tšiipakassa.
Šemeikan ja Vornasten runonlaulaja- ja metsästäjäsukujen muistopatsas Tolvajärvellä.
Robert Charpentier (yritysjohtaja)

Robert Nicolaus Charpentier (24. helmikuuta 1899 Varsova Puola – 22. lokakuuta 1960 Helsinki) oli suomalainen matkatoimistoalan yritysjohtaja.
Charpentierin vanhemmat olivat kenraaliluutnantti Claes Gustaf Robert Charpentier ja Anna Porzedowski ja puoliso Nadine Naumow (k. 1953). Charpentier tuli ylioppilaaksi 1918 ja suoritti matkatoimistoteknillisen kurssin Berliinissä 1925. Hän oli Suomen Matkatoimiston palveluksessa vuodesta 1921, toimistopäällikkö vuodesta 1925, apulaisjohtaja 1933–1943 ja toimitusjohtaja 1943-1960. Suomen matkatoimistoyhdistyksen puheenjohtajana Charpentier toimi 1954–1960.
Juurusvesi

| Juurusvesi–Akonvesi |
| --- | --- |
 Juurusvesi Nilsiän laivareitiltä, vasemmalla Laukonsaari.
Valtiot:  Suomi 
Paikkakunta:  Siilinjärvi, Nilsiä, Kuopio
Koordinaatit:  63°00′00″N, 27°52′01″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Laskujoki:  Jännevirta
Järvinumero:  04.611.1.001 
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  81,8 m 
Rantaviiva:  797,6 km 
Pinta-ala:  156,9 km² 
Tilavuus:  1,3 km³ 
Keskisyvyys:  8,3 m 
Suurin syvyys:  61,97 m 
 fiJuurusvesi 
Juurusvesi on Nilsiän reittiin kuuluva järvi, joka laskee Jännevirran ja Kotkatveden  kautta Kallaveteen. Juurusvesi kuuluu Kallaveden kanssa samassa 82 metrin pinnantasossa olevien altaiden muodostamaan Iso-Kallaan.
Juurusveden pinta-ala on 138 km². Juurusvedeltä itään Akonvedelle ulottuvalla, samassa tasossa olevalla järvialueella on pinta-alaa 156,9 km². Saaria järvialueella on 444.
Juurusveden pohjoisosan Puutosvedellä sattui syystalvella 1937 veneonnettomuus, jossa hukkui kahdeksan kotimatkalla ollutta kansakoululaista. Vuonna 1978 sattui Rissalan lentoturma, jossa ilmavoimien lentokone putosi Juurusveteen heti lentoonlähdön jälkeen.
Aiheesta muualla

Pajunen, Hannu: Järvisedimentit kuiva-aineen ja hiilen varastona, GTK, 2004
Argos Amfilokhikon

| Argos Amfilokhikon> Ἄργος τὸ Ἀμφιλοχικόν.Sijainti |
| --- | --- |
 Argos Amfilokhikon
Koordinaatit:  38°55′48″N, 21°11′24″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Amfilochikó Árgos, Amfilochía, Aitolia-Akarnania, Länsi-Kreikka
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Huippukausi:  400–300-luku eaa.
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Amfilokhia, Akarnania
Infobox OKNimi-testi OK: 
Argos Amfilokhikon (m.kreik. Ἄργος τὸ Ἀμφιλοχικόν, Argos to Amfilokhikon, lat. Argos Amphilochicum) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Amfilokhiassa Kreikassa. Se sijaitsi nykyisen Amfilochían kunnan alueella lähellä nykyisiä Amfilochikó Árgoksen ja Ampelákin kyliä.
Maantiede

Argos Amfilokhikonin kaupunki eli ”Amfilokhian Argos” tai ”amfilokhinen Argos” sijaitsi Amfilokhiassa Ambrakianlahden itäpäässä Inakhos-joen varrella. Amfilokhia oli pieni alue Akarnanian ja Epeiroksen välissä. Joskus se on luettu omaksi alueekseen, joskus osaksi Akarnaniaa ja harvemmin osaksi Epeirosta. Lisänimellään kaupunki erotettiin muista samannimistä kaupungeista, ennen kaikkea tunnetuimmasta Argoksesta, joka sijaitsi Argoliissa Peloponnesoksella.
Thukydideen mukaan Argos Amfilokhikon sijaitsi meren rannalla. Polybios kuvaa sen sijainneen 180 stadioninmitan ja Livius 22 roomalaisen mailin päässä Ambrakiasta. Tutkijat ovat olleet erimielisiä kaupungin paikasta. Nykyisin se sijoitetaan yleensä lähelle nykyistä Amfilochikó Árgoksen kylää, pohjoisluoteeseen Ampelákin kylästä. Varhaisemmissa tutkimuksissa kaupungin sanotaan sijainneen lähellä nykyisiä paikkoja nimeltä Neochóri tai Ágios Ioánnis, mutta nykyisin kumpaakaan nimeä ei tunneta alueella. Kaupungin oletettu paikka on jonkin matkan päässä rannikosta, mutta rannikko on oletettavasti siirtynyt antiikin ajoista alluviaalien kasautumisen seurauksena. Paikan etäisyys Ambrakiasta eli nykyisestä Ártasta vastaa Polybioksen ja Liviuksen antamiin etäisyyksiin.
Aiemmin kaupunkia on sijoitettu myös muihin paikkoihin. William K. Pritchett sijoitti sen Palaióavlin kukkulalle, johon nykyisin sijoitetaan Krenai. Luutnantti James Wolfe, joka vieraili alueella vuonna 1830, sijoitti kaupungin paikalle, johon nykyisin sijoitetaan Limnaian poliksen kaupunkikeskus. Joskus Argos on sijoitettu lähelle Néa Kamarínaa, johon nykyisin sijoitetaan Anaktorionin kaupunki. Ensimmäisenä Argoksen nykyisin oletettua sijaintipaikkaa ehdotti William Martin Leake.
Argos Amfilokhikonin kaupunkivaltion hallussa ollut alue tunnettiin nimellä Argeia (Ἀργεία). Sen kooksi on arvioitu noin 100–200 neliökilometriä. Alueella oli lukuisia muita asutuksia. Argos Amfilokhikonin lähellä sijaitsi jo mainittu Krenai. Lähellä Ambrakianlahden rantaa ja 25 stadioninmitan päässä kaupungista sijaitsi linnoitettu kukkula nimeltä Olpai. Olpain lähellä oletettavasti siitä koilliseen sijaitsi Metropolis, joka oli sekä asutus että pyhäkön paikka. Olpain lähellä oli myös kapea sola, jonka suulla oli kaksi kukkulan huippua, joista toinen tunnettiin suurempana (korkeampana) ja toinen pienempänä (matalampana) Idomenenä. Pienempi Idomene vaikuttaa olleen solan suun pohjoispuolella ja suurempi Idomene eteläpuolella. Ainakin 400-luvulla eaa. Argoksen alueeseen kuului myös Limnaian polis.
Historia > Mytologia ja varhaishistoria

Amfilokhian Argoksen asukkaat väittivät, että heidän kaupunkinsa olisi ollut Peloponnesoksen Argoksesta käsin perustettu siirtokunta. Sen perustamista koskevat legendat kuitenkin vaihtelivat. Yhden perinteen mukaan sen olisi perustanut Amfilokhos, Amfiaraoksen poika, joka oli tyytymätön tilanteeseen kotikaupungissaan Argoksessa palattuaan Troijan sodasta. Siksi hän siirtyi Ambrakianlahden rannalle ja perusti sinne uuden kaupungin, jolle antoi saman nimen. Toisen perinteen mukaan Amfilokhian Argoksen perusti Amfiaraoksen toinen poika Alkmaion, joka nimesi sen veljensä Amfilokhoksen mukaan.
Varhaisin historiallinen maininta Argoksesta on Hekataioksella 500-luvun eaa. lopulla. Amfilokhialaisia pidettiin kreikkalaisten keskuudessa barbaareina eli ei-kreikkalaisena rotuna ainakin peloponnesolaissodan alkuvaiheessa 430-luvulla eaa. Argoksen kaupunkikeskuksen asukkaat saattoivat kuitenkin olla kreikkalaista väestöä, ainakin mikäli kaupungilla todella oli historiallinen yhteys Peloponnesoksen Argokseen, siinä missä muut amfilokhialaiset olivat ei-kreikkalaisia. Toinen vaihtoehto on, että argoslaiset hellenisoituivat eli saivat kreikkalaisia vaikutteita muualta. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymejä Argeios (Ἀργεῖος), Argeios ho Amfilokhos (Ἀργεῖος ὁ Ἀμφίλοχος) ja Amfilokhos eks Argeos (Ἀμφίλοχος ἐξ Ἄργεος).
Argos Amfilokhikonin lyömä hopeinen stateeri. Kuvituksessa korinttilaisen standardin rahoille tyypilliset Pegasos ja Athenen pää.
Kreikkalaisvaikutteet tulivat Argokseen viimeistään Ambrakiasta siirtyneiden ja argoslaisten kaupunkiinsa ottamien uudisasukkaiden mukana. Ambrakialaiset kuitenkin karkottivat Argoksen alkuperäiset asukkaat pois noin vuonna 440 eaa. ja ottivat kaupungin ja sen alueet kokonaan itselleen. Pois ajetut argoslaiset asettuivat akarnanialaisten suojelukseen, ja kummatkin vetosivat Ateenaan saadakseen apua. Ateenalaiset lähettivät Argokseen Formionin johtaman sotajoukon, joka valtasi kaupungin. Ateenalaiset myivät ambrakialaiset orjiksi ja palauttivat kaupungin amfilokhialaisille ja akarnanialaisille, jotka kummatkin jatkoivat Ateenan liittolaisina. Nämä tapahtumat ajoitetaan vuotta ennen peloponnesolaissodan alkua eli vuoteen 432 eaa.
Historia > Peloponnesolaissodan aika

Argos Amfilokhikonin lyömä pronssiraha.
Kaksi vuotta myöhemmin eli 430 eaa. ambrakialaiset, jotka halusivat saada Argoksen takaisin haltuunsa, hyökkäsivät sinne, mutta epäonnistuivat valtausyrityksessään ja vetäytyivät tuhottuaan kaupungin aluetta. Vuonna 426 eaa. he tekivät uuden, voimakkaamman hyökkäyksen Argoksen valtaamiseksi. Antiikin aikaiset kuvaukset seuranneesta Idomenen taistelusta antavat parhaimmat tiedot Argoksen ympäristön maantieteestä. Saatuaan lupauksen tuesta Spartan Aitoliassa olleita joukkoja komentaneelta Eurylokhokselta, ambrakialaiset marssivat 3 000 hopliitilla Argoksen alueelle ja valtasivat Olpain linnoitetun kukkulan. Tämän jälkeen akarnanialaiset marssivat turvaamaan Argosta ja asettuivat Krenaihin. Tällä välin Eurylokhoksen johtamat spartalaiset ja peloponnesoslaiset joukot olivat marssinneet läpi Akarnanian ja liittyivät ambrakialaisiin Olpaissa, ilman että heidän kulkuaan Argoksen ja Krenain välistä huomattiin kummastakaan paikasta. Sitten Eurylokhos asettui Metropoliihin.
Hieman myöhemmin ateenalainen Demosthenes, jonka akarnanialaiset olivat kutsuneet joukkojensa johtajaksi, saapui Ambrakianlahdelle 20 ateenalaisella laivalla. Ateenalaiset asettuivat lähelle Olpaita. Armeijat erotti toisistaan pelkästään syvä rotko. Koska maasto oli otollinen väijytyksille, Demosthenes piilotti osan miehistään pensaikkoiseen notkoon, jotta he voisivat hyökätä vihollisen selustaan. Juoni toimi ja Demosthenes sai vihollisista voiton. Eurylokhos kaatui taistelussa.
Tätä voittoa seurasi toinen vielä suurempi voitto. Olpaissa olleet ambrakialaiset olivat hieman aiemmin pyytäneet lisäjoukkoja Ambrakiasta, ja suuri joukko ambrakialaisia oli saapunut Amfilokhiaan samoihin aikoihin, kun Olpaissa taisteltiin. Saatuaan tiedon vihollisen lisäjoukkojen tulosta Demosthenes teki suunnitelman yllättää heidät suuremman ja pienemmän Idomenen välisessä solassa lähellä Olpaita. Koska oli tiedossa, että ambrakialaiset yöpyisivät pienemmällä Idomenellä kulkeakseen solan läpi seuraavana aamuna, Demosthenes lähetti osaston miehittämään suuremman Idomenen, ja kulki solan läpi yöllä. Ambrakialaiset eivät olleet saaneet tietoa tovereidensa Olpaissa kärsimästä tappiosta tai Demostheneen lähestymisestä, ja niin he tulivat yllätetyksi yöllä. Heidät kaikki surmattiin ilman mahdollisuutta vastarintaan.
Thukydides piti ambrakialaisten kärsimää tappiota suurimpana, jonka mikään kreikkalaiskaupunki koki koko sodassa ennen vuoden 421 eaa. Nikiaan rauhaa. Hän sanoo, että jos Demosthenes ja akarnanialaiset olisivat saman tien edenneen Ambrakiaan, kaupungin olisi ollut pakko antautua suoraan. Akarnanialaiset kuitenkin kieltäytyivät tästä, koska pelkäsivät ateenalaisten olevan hankalampia naapureita kuin ambrakialaiset. Sen sijaan akarnanialaiset ja amfilokhialaiset solmivat rauhan ambrakialaisten kanssa sadaksi vuodeksi. On epäselvää, kuuluiko Argos Akarnanian liittoon, mutta tapahtumat osoittavat, että ainakin Argoksen ja Akarnanian liiton välillä oli erityissuhde.
Historia > Myöhempi historia

Muutoin Argoksen historiasta tiedetään antiikin lähteistä vain vähän. Kaupunki löi omaa korinttilaisen standardin mukaista hopea- ja pronssirahaa 300-luvulta eaa. lähtien. Hellenistisen kauden alussa, jonkun aikaa Aleksanteri Suuren kuoleman jälkeen, kaupunki tuli Aitolian liiton valtaan Ambrakian ohella. Roomalainen sotapäällikkö Marcus Fulvius otti Argoksen tukikohdakseen tehdessään sopimuksen Rooman ja Aitolian liiton välille.
Augustuksen perustettua Nikopoliin vuoden 31 eaa. Aktionin taistelun jälkeen Argoksen asukkaat siirrettiin sinne, ja niin kaupunki jäi autioksi. Myöhemmät kirjailijat mainitsevat sen kuitenkin edelleen. Kaupungin paikkaa alettiin tutkia 1800-luvulla. Nykyinen Amfilochikó Árgoksen kylä on nimetty antiikin aikaisen kaupungin mukaan.