stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Fred Karlsson
Aiheesta muualla

Kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Emeritusprof. Fred Karlsson Tuhat-tutkimustietokannassa[vanhentunut linkki] (englanniksi) (tuhat.helsinki.fi)
Fred Karlsson 375 humanistia -sivusto 8.11.2015, Helsingin yliopiston humanistinen tiedekunta.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Australia  Korea  Alankomaat 
Tieteilijät:  CiNii  ORCID 
Henkilöt:  DDB  Uppslagsverket Finland 
Muut:  IdRef
Bert Karlsson

| Bert Karlsson |
| --- | --- |
 Karlsson vuonna 2007.
Uuden demokratian puheenjohtaja
 1991–1991  
Edeltäjä:  puolue perustettu
Seuraaja:  Ian Wachtmeister
Valtiopäiväedustaja
 1991–1994  
Henkilötiedot
Koko nimi:  Bert Willis Karlsson
Syntynyt: 21. kesäkuuta 1945 (ikä 79) Skövde, Ruotsi
Ammatti:  yrittäjä, poliitikko
Tiedot
Puolue:  Uusi demokratia (1991–1994)
Bert Willis Karlsson (s. 21. kesäkuuta 1945 Skövde) on ruotsalainen liikemies ja poliitikko. Hän tuli Mariann Grammofon AB -levy-yhtiön omistajana ja johtajana tunnetuksi muun muassa Carola Häggkvistin sekä Herreys-yhtyeen uran taustavaikuttajana. Vuonna 1984 hän perusti Skara Sommarland -huvipuiston.
Vuonna 1991 Karlsson perusti Ian Wachtmeisterin kanssa Skarassa Uusi demokratia -puolueen, jonka ideologia oli oikeistolainen ja nationalistinen. Syyskuun parlamenttivaaleissa puolue sai 6,7 %:n kannatuksen. Karlsson istui kauden Ruotsin valtiopäivillä (1991–1994) ja perusti sen jälkeen Skarassa uuden lyhytikäisen paikallispuolueen nimeltä Skara Framtid. Vuoden 1994 vaaleissa Ny Demokratin kannatus oli enää 1,2 %.
Karlsson on myös juontanut useita televisio-ohjelmia, vuosina 2007–2011 hän muun muassa kuului Talang-ohjelman tuomaristoon.
Teokset

Karlsson, Bert. Mitt liv som Bert. Heja Sverige, 2007. ISBN 9789185881000
Aiheesta muualla

Bert Karlssonista valtiopäivien sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive) (ruotsiksi)
Uusi Demokratia vaati vapaata viinaa ja maahanmuuton rajoittamista, Ylen Elävä arkisto
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Yle
8. Porin rykmentti 1. pataljoona

N:o 8. Porin rykmentin 1. pataljoona entinen Porin pataljoona oli valkoisten armeijan Satakunan ryhmään kuuluva joukko-osasto, joka sittemmin liitettiin länsiarmeijan Linderin ryhmän N:o 8. Porin rykmenttiin. Pataljoona muodostettiin Pomarkussa, pois lukien pataljoonan 2. komppania. Pataljoonan komentajina olivat kapteeni Allan Aalto, joka kaatui Noormarkun taistelussa 16. maaliskuuta 1918, jääkärikapteeni Gunnar Emil von Hertzen, Pataljoonan komentajan tehtäviä hoiti hetken myös jääkäriluutnantti Väinö Aleksander Alasmaa.
Pataljoona oli osin koottu myös Ikaalisten suojeluskuntalaisista.
Joukko-osastot > 1. komppania

Päällikkö: eläinlääkäri Åström, jääkärivänrikki Kaino Eino Niemeläinen (30. maaliskuuta alkaen), jääkärivänrikki Aarne Aleksander Peltonen (osallistui Uudenkaupungin suojeluskuntajoukkojen Turun pataljoona) mukana 3. maaliskuuta Ikaalisten valtaukseen, siirrettiin 20. huhtikuuta Porin rykmentin 3. pataljoonaan).
Joukko-osastot > 2. komppania

Päällikkö: jääkäriluutnantti Yrjö Johannes Ylänkö (haavoittui 30. maaliskuuta 1918 Harjakankaalla) ja jääkärivänrikki Karl Teodard (Tiddy) Nordman. Komppania ryhmittyi muusta pataljoonasta poiketen Lassilassa.
Joukko-osastot > 3. komppania

Päällikkö: jääkärivaravääpeli Sulo Emil Virén myöh. Vireoja (haavoittui 9. maaliskuuta ja siirrettiin 20. huhtikuuta Porin rykmentin täydennyspataljoonaan), luutnantti Arvo Lyytinen.
Joukko-osastot > 4. komppania / Konekiväärikomppania

Päällikkö: jääkärivääpeli Yrjö Ilmari Nikolai Nahi (21. helmikuuta alkaen ja Porin valtaukseen asti), jääkäriluutnantti Väinö Aleksander Alasmaa.
Pataljoonassa palvelleen Saksan jääkärit

Tiedustelukomppaniassa ja myöhemmin polkupyöräkomppaniassa jääkäri Kauko Ikonen.
Karkialampi (varuskunta)

Vanhoja vaunuja varuskunta-alueen Panssarikumpareella. Myöhemmin entisen aliupseerikoulun läheinen alue aidattiin selvästi sotilasalueeksi ja panssariajoneuvot poistettiin
Karkialampi on Mikkelin Karkialammella toiminut, Mikkelin keskustasta noin neljä kilometriä luoteeseen, Jyväskyläntien itäpuolella sijainnut Mikkelin varuskunta. Sen muodosti Savon Prikaati lakkauttamiseensa 31. joulukuuta 2006. Itäinen maanpuolustusalue toimi varuskunnassa vielä vuoden 2007.
Varuskunta-alueena se on toiminut vuodesta 1958, jolloin kantakaupungissa Mikkelin varuskunnassa  toiminut aliupseerikoulu siirrettiin ensimmäisenä sinne. Aluksi käytössä oli 500 hehtaarin kokoinen alue, minkä jälkeen pakkolunastettiin vielä noin 880 hehtaaria.
Myös nyttemmin lakkautettu Mikkelin sotilasläänin esikunta (MikSlE) ja sen edeltäjä Kymen sotilasläänin esikunta (KymSlE) ovat toimineet varuskunnassa.
Alueen nykykäyttö

Nykyään Karkialammella toimivat:
Maavoimien Esikunta
Itä-Suomen Johtamisjärjestelmäkeskus (osa Puolustusvoimien Johtamisjärjestelmäkeskusta)
Puolustusvoimien Vaatetuskorjaamon Mikkelin tuotantolaitos
Puolustushallinnon rakennuslaitos Mikkelin aluetoimisto (MliAluetsto/PHRAKL)
Karkialammin varuskunta-alue on kuitenkin luovutettu osaksi siviilikäyttöön joidenkin rakennusten jäätyä edelleen puolustusvoimien käyttöön ja sotilasalueeksi.
Rakennuksia ja nähtävyyksiä

Varuskunnan lakattua Mikkelin Sotilaskotiyhdistyksen ylläpitämästä Karkialammen sotilaskodista tuli vuoden 2007 alusta lounasravintola. Ravintola Pitopata muutti entiseen muonituskeskusrakennukseen keväällä 2013.
Entisen varuskunta-alueen Karkialammentien ja Marssitien risteyksessä (sijainti N 61°42.452' E 027°12.850') entisen sotilaskodin, ruokalan ja kellertävän entisen aliupseerikoulun risteyksessä on Savon Prikaatin kunniapaikka, Tyrjän kolmio, missä on keskellä kaksi vanhaa kiinteälavettista kenttätykkiä sekä lipputanko. Lisäksi Jalkaväkimuseoon kuuluva sotahistoriallinen kalustonäyttely on sijoitettuna ns. panssarikumpareelle, jossa on ollut sijoitettuna parhaimmillaan yli 10 Suomessa käytössä ollutta panssarivaunua. Savon Prikaati oli jalkaväkirykmentti 7.n perinnejoukko-osasto.
| Rakennus | rakennuksen tunnus | viimeinen käyttö | rakennettu | peruskorjattu | purettu | omistaja |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
aliupseerikoulu: 
| autohallit |  |  |  |  |  | haltija logistiikkarykmenntti |
1. jääkärikomppanian kasarmi: 
| 3. ErVK:n kasarmi |  | Savon Sotilassoittokunta |  |  |  | heikossa kunnosa, joitain yrityksiä |
| päävartio |  |  |  |  |  | suljettua sotilasaluetta |
| ruokala |  | Savon Prikaatin muonituskeskus |  |  |  | h haltija ravintola Serviini  |
| sotilaskoti |  |  |  |  |  | suljettu kierrätysmyymälä, pihalla polkupyöriä 20 €:lla |
terveyskeskus: 
2. jääkärikomppanian kasarmi: 
| urheilutalo |  |  |  |  |  | Karkialampi-säätiön kuntotalo  ja ampumapaikka |
Aiheesta muualla

Maanmittauslaitos: Kansalaisen Karttapaikka
ViaMichelin-kartta: Country: Finland  Address, station... : Karkialammentie   City : Mikkeli
Suomen puolustusvoimat, Savon Prikaati, kartta
Tyrjän rykmentin muistokivi tykkeineen.
7. jääkäripataljoona

Axel Erik Heinrichs
7. jääkäripataljoona oli valkoisten itäarmeijan 2. jääkäriprikaatin 3. jääkärirykmenttiin kuuluva joukko-osasto Suomen sisällissodassa. Pataljoonan komentaja oli jääkärimajuri Axel Erik Heinrichs.
Pataljoonan esikunta sijaitsi muodostamisvaiheessa Mikkelissä, ja sen 1. ja 4. komppania muodostettiin Jyväskylässä ja 2. ja 3. komppania Mikkelissä.
Pataljoona siirrettiin Tampereen valtauksen jälkeen joukkojen uudelleen ryhmittelyn yhteydessä Antreaan, missä se tulisi osallistumaan Viipurin valtaukseen. Pataljoona lähti matkaan Tampereelta 18. huhtikuuta 1918 ja saapui pataljoonalle määrättyyn kokoontumispaikkaan Antreaan 19.–20. huhtikuuta 1918.
Joukko-osastot > 1. komppania

Päällikkö: jääkäriluutnantti Hugo Henrik Turunen (siirrettiin 25. maaliskuuta komppanioineen 11. jääkäripataljoonaan 2. komppaniaksi), jääkäriluutnantti Lauri Kalervo Groundstroem myöh. Kurkiala ja jääkäriyliluutnantti Kosti Sundberg.
Joukko-osastot > 2. komppania

Päällikkö: jääkärikapteeni Lauri Kalervo Groundstroem (25. maaliskuuta alkaen), jääkärikapteeni Leonard August Mathias Grandell (komennettiin 15. huhtikuuta 5. jääkäripataljoonan komentajaksi).
Joukko-osastot > 3. komppania

Päällikkö: jääkäriyliluutnantti Arvid Johannes Wennerström (siirrettiin 18. maaliskuuta 9. jääkäripataljoonaan), jääkärikapteeni Johannes (Jussi) Sihvo (18. maaliskuuta alkaen, toimi myöhemmin 10. huhtikuuta alkaen Laatokan puolustuksen järjestelytöissä) ja jääkärikapteeni Paavo Johannes Palkén myöh. Paalu (11. huhtikuuta alkaen, haavoittui Talissa 24. huhtikuuta 1918).
Joukko-osastot > 4. komppania/konekiväärikomppania

Päällikkö: jääkärikapteeni Viljo Einar Tuompo (siirrettiin 8. maaliskuuta 4. komppanian siirron yhteydessä 9. jääkäripataljoonaan), jääkärikapteeni Oscar Bjarne Hugo Nordenswan (siirrettiin 25. maaliskuuta 18. jääkäripataljoonan komentajaksi), jääkärikapteeni Frans William Leppanto ent. Leppälax (25. maaliskuuta 1918 alkaen).
Pataljoonassa palvelleet Saksan jääkärit

Jääkärivänrikki Onni Toivo Harlin (siirrettiin 11. huhtikuuta 12. jääkäripataljoonaan komppanianpäälliköksi), adjutanttina jääkäriluutnantti Lauri Kalervo Groundstroem myöh. Kurkiala (siirrettiin 25. maaliskuuta komppanianpäälliköksi), jääkärivaravääpeli Johan Guido Mikkola (siirrettiin 29. maaliskuuta 16. jääkäripataljoonaan), pataljoonan kirjurialiupseerina jääkärivaravääpeli Kalle Edvard Rokala (siirrettiin 5. huhtikuuta 2. komppaniaan), esikuntavääpelinä jääkärivaravääpeli Edvard Sirkkunen (29. maaliskuuta alkaen, siirrettiin 12. huhtikuuta joukkueenjohtajaksi 3. komppaniaan), pataljoonan koulutusaliupseerina jääkärivaravääpeli Rikhard Vilkman (siirrettiin joukkueenjohtajaksi 9. jääkäripataljoonaan), pataljoonan kuormastonjohtajana jääkärivaravääpeli Lauri Johannes Virtanen, adjutanttina jääkäriluutnantti Gunnar von Wright.
Matti Karras

Reino Matti Karras  (28. toukokuuta 1932 Turku – 11. kesäkuuta 2013 Oulu) oli Oulun yliopiston sähkötekniikan professori.
Henkilötiedot ja opinnot

Karraksen vanhemmat olivat toimitusjohtaja Tuure Karras ja kauppias Daisy Lång.  Ylioppilaaksi hän valmistui Mukkiniemen yhteiskoulusta Helsingistä vuonna 1951,  sitten fysiikan alalta Helsingin yliopistosta  filosofian maisteriksi vuonna 1957, filosofian lisensiaatiksi vuonna 1961 ja filosofian tohtoriksi vuonna 1964. Hän väitteli kuitenkin jo vuonna 1960.
Sotilasarvoltaan Karras oli reservin luutnantti vuodelta 1979.
Ammattiura

Karras toimi Oulun yliopiston fysiikan apulaisprofessorina vuodesta 1963 vuoteen 1965 ja sen jälkeen Valtion teknillisten tieteiden toimikunnan vanhempana tutkijana vuoteen 1970. Oulun yliopiston sähkötekniikan professori hän oli vuodesta 1970 aina vuoteen 1994 saakka.  Hän oli vierailevana tutkijana Yhdysvalloissa, vuodesta 1961 vuoteen 1963 ja  vuonna 1966 Arkansasin yliopistossa, vuonna 1975 Havaijin yliopistossa, vuonna 1977 Utahin yliopistossa sekä vuonna 1987 Miamin yliopistossa.
Karras julkaisi tutkimuksiaan sekä fysiikan että tekniikan alalta. Hän toimi Professoriliitto ry:n Oulun osaston puheenjohtajana vuodesta 1972 vuoteen 1974.
Karjaan rautatieasema

Karjaan rautatieasema (lyh. Kr, ruots. Karis järnvägsstation) on rautatieasema Suomen rataverkolla Karjaalla Raaseporin kaupungissa Uudenmaan maakunnassa. Liikennepaikka sijaitsee rataosalla Helsinki–Turku, jossa sen kanssa risteävät rataosuudet Karjaa–Hanko ja Hyvinkää–Karjaa. Rautatieaseman sijainti on ratakilometrillä 87 Helsingin päärautatieasemalta, ja siellä pysähtyvät kaikki Helsinki–Turku-väliä liikennöivät henkilöjunat. Asemalla on myös tavaraliikennettä.
Historia

Karjaan rautatieasema perustettiin alun perin Hangon–Hyvinkään rautatietä varten, ja se otettiin käyttöön 1873. Muutamia vuosia myöhemmin tappiolliseksi osoittautunut toiminta aiheutti rautatieyhtiön siirtymisen valtion omistukseen.
Risteysasema Karjaasta tuli vuonna 1899, kun rataosuus Karjaa–Turku avattiin liikenteelle. Ennen radan avaamista yleiselle liikenteelle arvovaltainen kutsuvierasjoukko ajoi lauantaina 28.10.1899 juhlajunassa reitin Karjaalta Turkuun. Uuden Suomettaren kirjeenvaihtaja kertoo Karjaan rautatieasemalta liikkeelle lähteneestä kutsuvierasjoukosta seuraavasti:
»Toisen luokan odotussaliin mahtui koko seurueemme, senaattoreineen, wirastopäälliköineen, ylempine ja alempien wirkamiehineen ja insinööreineen, kaikkiaan noin 60 henkeä, sanomalehtien kirjeenvaihtajat niihin luettuina. Söimme ja joimme itsemme kylläiseksi - ja maksoimme, sillä tällä kertaa ei tarjonnut waltio ilmaiseksi muuta kuin kyydin.»
Uusi Aura-lehden toimittaja kirjoittaa:
»Klo 8 aamulla lähti sitten tarkastusjuna liikkeelle hywin pitkänä ja mahtawana, kaksi weturia edessä. Edellinen weturi oli koristeltu useammanlaatuisilla lipuilla ja waakunalla, joka kuwasti karhun päätä. Ympärillä kirjoitus: Deus protector noster (Jumala suojelijamme).»
Sanomia Turusta-lehden toimittaja kirjoittaa myös päivän tapahtumista:
»Tämä uusi rautatie luowutettiin eilen wirallisesti rautatiehallituksen huostaan. Wiranomaiset tarkastiwat eilen junan. Toispäiwän iltana kello 7 lähti Helsingistä ylimääräinen juhlajuna Turun-Karjan radan awajaisiin. Tarkastusjunassa seurasi mukana noin 60 kutsuttua wierasta, joiden joukossa senaattorit von Troil, Schauman, Bergbom, Ignatius, ja rautatiehallituksen päätirehtööri Strömberg... (...) Matkalla pysähdyttiin kaikilla asemilla ja tarkastettiin asemahuoneita. Joka asemalla oli enemmän tai wähemmän yleisöä, hurraten ja huiskuttaen nenäliinojaan. (...) Turkuun saawuttiin kello 1/2 5 i. p, jonka jälkeen mentiin Phoenixiin, missä syötiin yhteiset päiwälliset, joissa ei mitään puheita pidetty.»
Rataosuus Karjaa–Pasila avattiin liikenteelle 1903. Karjaan rautatieasema toimi Pääkaupunkiseudun lähiliikenteen Y-junan pääteasemana vuodesta 2002 maaliskuuhun 2016 asti, jolloin Y-junan pääteasemaksi tuli Siuntio.
Lipunmyynti Karjaalla lopetettiin 8. tammikuuta 2016, ja aseman odotustila suljettiin syyskuun 2021 lopussa.
Junien lähtöraiteet

| Raide | Raiteelta liikennöivät junat |
| --- | --- |
1: Lähijunat Hankoon.
2: Kaukojunat Helsinkiin.
3: Kaukojunat Turkuun.
4: Kolmesti viikossa ajettava H-juna Helsingistä Hankoon.
Karjaan asemarakennus syksyllä 2023.
Karjaan rautatieasema rinteen suunnasta talvella 2006.
Ratapihan ylittävä silta 2013.
Ratapihan ylittävä tilapäinen puusilta syksyllä 2018.
Aleksanteri Karpin

| Aleksanteri (Karpin) |
| --- | --- |
 Helsingin piispa Aleksanteri vuonna 1951.
Henkilötiedot
Syntynyt: 24. syyskuuta 1883 Suojärvi, Suomen suuriruhtinaskunta
Kuollut: 13. lokakuuta 1969 (86 vuotta) Helsinki, Suomi
Aleksanteri Karpin (24. syyskuuta 1883 Suojärvi – 13. lokakuuta 1969 Helsinki) oli suomalainen ortodoksinen pappi ja ensimmäinen syntytaustaltaan karjalainen piispa. Hän toimi Suomen ortodoksisen kirkon piispana vuosina 1935–1969 ensin Viipurissa ja sittemmin Helsingissä. Karpin kirjoitti myös kirjoja ja artikkeleita ortodoksisesta uskosta.
Elämä

Ennen sotia Aleksanteri Karpin oli Suojärvellä Annantehtaan seurakunnan kirkkoherrana. Tässä tehtävässä hän teki merkittävän työn estäessään hajaannusta, kun pieni mutta äänekäs vähemmistö olisi halunnut seurakunnan pysyvän vanhassa ajanlaskussa. Aleksanteri Karpin otti tiukan kannan, että kirkolliskokous oli määrännyt siirtymään uuteen ajanlaskuun ja näin oli myös seurakunnan enemmistön tahto. Hän oli taitava sovittelija ja hänen arvovaltansa ratkaisi sen, että nurisijat alistuivat. Vuosina 1933–1935 hän toimi myös Sortavalan pappisseminaarin opettajana. Aleksanteri Karpin jäi leskeksi vuonna 1930.
Opettajanura päättyi, kun hänet valittiin Viipurin piispaksi. Tasavallan presidentti P. E. Svinhufvud vahvisti nimityksen valtioneuvoston esittelyssä 23. elokuuta 1935, ja kirkollinen nimitys ja vihkiminen piispan virkaan tapahtui Sortavalan katedraalissa 21. syyskuuta 1935. Vihkimisen toimittivat arkkipiispa Herman sekä Tallinnan ja koko Eestin metropoliitta Aleksanteri ja Petserin luostarin johtaja arkkipiispa Nikolai.
Tapaus oli historiallinen: kysymyksessä oli ensimmäinen itsenäisessä Suomessa tapahtunut ortodoksisen piispan vihkiminen, kaikki aikaisemmat olivat tapahtuneet Venäjällä tai Konstantinopolissa. Tämä on myös ainoa itsenäisyyden aikainen luovutetun Karjalan alueella tapahtunut piispan vihkiminen. Myöhemmät piispanvihkimykset on toimitettu etupäässä Kuopion Pyhän Nikolaoksen katedraalissa, paitsi Johannes vihittiin Upsenskin katedraalissa 1969 sekä Aleksi 1980 ja Ambrosius 1988 Valamon luostarissa. Oulun metropoliitta Elia vihittiin Oulun Pyhän Kolminaisuuden katedraalissa vuonna 2015.
Aleksanteri ehti olla Viipurin hiippakunnan piispana vain viisi vuotta, ennen kuin talvisota syttyi. Sotien jälkeen hän asettui Helsinkiin, jossa hänestä tuli Helsingin hiippakunnan ensimmäinen piispa.
Piispa Aleksanterista tuli Helsingin aikoinaan arvossa pidetty ja rakastettu. Hän otti korkeasta iästään huolimatta loppuun asti osaa kaikkeen toimintaan. Jopa viimeisenä elinpäivänään hän osallistui kirkollishallituksen istuntoon. Lounastauon jälkeen piispa Aleksanteri jätti palaamatta kokoukseen. Kun häntä mentiin hakemaan, huomattiin, että piispa oli kuollut hiljaa ruokaleponsa aikana.
Piispa Aleksanterin siunauksen Uspenskin katedraalissa toimittivat kirkkokunnan molemmat piispat, arkkipiispa Paavali ja apulaispiispa Johannes, sekä 40 pappia ja diakonia. Paikalla oli suuri määrä rippilapsia ja seurakuntalaisia.
Piispa Aleksanterin hauta on Helsingin ortodoksisella hautausmaalla. Pyhäpäivinä haudalle keräytyy runsaasti kynttilöitä, ja erityisesti jouluna moni papiston jäsen ja maallikkokin käy rukoilemassa haudalla. Papiston kärjessä jo alusta asti nähtiin aina heinäkuuhun 2010 asti metropoliitta Johannes, joka jouluna 1974 mainitsi Uskon Viesti -seurakuntalehden joulunumerossa vakiopalstallaan, jonka aiheeksi hän oli valinnut Minun jouluni, tavastaan käydä rukoilemassa jouluaattona ja muistelupäivinä juuri piispa Aleksanterin haudalla.
Piispa Aleksanteri oli naimisissa ennen piispaksi valintaansa ja hänellä oli kaksi tytärtä.
Teoksia

Uskon portilla (1968)
Ikkuna iäisyyteen – Kristillisyys ortodoksisessa katsomuksessa (1970)
Kanonien näkökohtia kirkolliskokouksista
Piispa Aleksanterin hautakivi Lapinlahden hautausmaalla helmikuussa 2012.
1890-luku

| --- | --- |
Vuosisadat: 1600-luku · 1700-luku · 1800-luku · 1900-luku · 2000-luku
Vuosikymmenet: 1790-luku · 1800-luku · 1810-luku · 1820-luku · 1830-luku · 1840-luku 1850-luku · 1860-luku · 1870-luku · 1880-luku · 1890-luku · 1900-luku
Vuodet: 1790 · 1791 · 1792 · 1793 · 1794 · 1795 · 1796 · 1797 · 1798 · 1799 1800 · 1801 · 1802 · 1803 · 1804 · 1805 · 1806 · 1807 · 1808 · 1809 1810 · 1811 · 1812 · 1813 · 1814 · 1815 · 1816 · 1817 · 1818 · 1819 1820 · 1821 · 1822 · 1823 · 1824 · 1825 · 1826 · 1827 · 1828 · 1829 1830 · 1831 · 1832 · 1833 · 1834 · 1835 · 1836 · 1837 · 1838 · 1839 1840 · 1841 · 1842 · 1843 · 1844 · 1845 · 1846 · 1847 · 1848 · 1849 1850 · 1851 · 1852 · 1853 · 1854 · 1855 · 1856 · 1857 · 1858 · 1859 1860 · 1861 · 1862 · 1863 · 1864 · 1865 · 1866 · 1867 · 1868 · 1869 1870 · 1871 · 1872 · 1873 · 1874 · 1875 · 1876 · 1877 · 1878 · 1879 1880 · 1881 · 1882 · 1883 · 1884 · 1885 · 1886 · 1887 · 1888 · 1889 1890 · 1891 · 1892 · 1893 · 1894 · 1895 · 1896 · 1897 · 1898 · 1899 1900 · 1901 · 1902 · 1903 · 1904 · 1905 · 1906 · 1907 · 1908 · 1909
1890-luku oli vuosikymmen, joka alkoi 1. tammikuuta 1890 ja päättyi 31. joulukuuta 1899. Vuosikymmen oli 1800-luvun viimeinen vuosikymmen.
Tapahtui vuosikymmenen aikana

Suomessa valmistuneista ylioppilaista suomenkielisiä ja ruotsinkielisiä on suunnilleen yhtä paljon.
Ensimmäiset elokuvat
Ensimmäiset Edison-fonografi-jukeboxit
Kiinan–Japanin sota (1894–1895)
Rudolf Diesel keksii dieselmoottorin periaatteen ja kehittää toimivan moottorin
Tapahtui vuosikymmenen aikana > Valtionpäämiehiä

Pääministeri John Sparrow David Thompson (Kanada)
Pääministeri Sir Wilfrid Laurier (Kanada)
Keisari Franz Josef (Itävalta-Unkari)
Keisari Wilhelm II (Saksan keisarikunta)
Kansleri Leo von Caprivi (Saksan keisarikunta)
Kuningas Umberto I (Italia)
Paavi Leo XIII
Presidentti Porfirio Díaz (Meksiko)
Keisari, Suomen suuriruhtinas  Aleksanteri III (Venäjä)
Keisari, Suomen suuriruhtinas Nikolai II (Venäjä)
Kuningatar Viktoria (Iso-Britannia)
Pääministeri Robert Arthur Talbot Gascoyne-Cecil (Iso-Britannia)
Pääministeri William Ewart Gladstone (Iso-Britannia)
Pääministeri Archibald Philip Primrose (Iso-Britannia)
Presidentti Benjamin Harrison (Yhdysvallat)
Presidentti Grover Cleveland (Yhdysvallat)
Presidentti William McKinley (Yhdysvallat)
Tapahtui vuosikymmenen aikana > Tiedemiehiä

Thomas A. Edison
Charles Spurgeon
Nikola Tesla
Tapahtui vuosikymmenen aikana > Viihdetaiteilijoita

Adelina Patti
George W. Johnson
Justin Smith
Jonathan Booth
George Gershwin
Tapahtui vuosikymmenen aikana > Urheilijoita

Bob Fitzsimmons
Tapahtui vuosikymmenen aikana > Muita

Aarne Arvonen oli viimeinen 1800-luvulla syntynyt suomalainen. Hän kuoli 111-vuotiaana 1. tammikuuta 2009.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta 1890-luku Wikimedia Commonsissa
Agricola: Suomen historian kronologia: 1890-luku
Mika Karttunen (shakinpelaaja)

| Mika Karttunen |
| --- | --- |
 Karttunen marraskuussa 2013.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Mika Karttunen
Syntynyt: 30. toukokuuta 1981 (ikä 43)
Kansalaisuus:   Suomi
Shakinpelaaja
Titteli:  kansainvälinen mestari (2001)
Elo-luku:  2 496 (elokuussa 2022)
Korkein Elo:  2 496 (elokuussa 2022)
Mika Karttunen (s. 30. toukokuuta 1981) on suomalainen kansainvälisen mestaritason shakinpelaaja. Hän on shakin Suomen-mestari vuosilta 2002, 2006, 2007, 2009, 2010, 2013 ja 2014. Karttusella on nykypelaajista eniten Suomen-mestaruuksia ja yhteensä 14 SM-mitalia.
Peliuran lisäksi Karttunen on toiminut 2000-luvulla aktiivisesti suomalaisen shakkielämän edistäjänä, muun muassa Suomen Shakkiliiton nuorison päävalmentajana (2007–2008 ja 2011–2014), Suomen Shakki -lehden kirjoittajana (2000–) ja Suomen Shakkiliiton hallituksen jäsenenä (2012–2014, 2014–2016).
Karttunen perusti vuonna 2011 yhdessä kansainvälisen shakkimestari Heikki Lehtisen kanssa Shakkilinna-projektin, joka edistää lasten ja nuorten shakkitoimintaa Suomessa. Shakkilinna toimii pääasiassa Pirkanmaalla, mutta on oppimateriaalien osalta myös valtakunnallinen toimija. Shakkilinnan merkittävin valtakunnallinen hanke on interaktiivinen shakin opetussivusto Avainsiirto, joka on toteutettu yhteistyössä Suomen Shakkiliiton ja Tampereen yliopiston kanssa.
Karttunen on kirjoittanut kolme shakkikirjaa.
Karttusen korkein Elo-luku on 2496, jonka hän saavutti elokuussa 2022.
Teokset

2000-luvun shakkistrategia, 2015, ISBN 978-952-68254-1-0
Suomalainen pikashakin mytologia – viiden minuutin shakkia, 2018, ISBN 978-952-94-0786-6
Shakki, matti! – Joka kodin shakkiopas, 2022, ISBN 978-952-381-064-8
Aiheesta muualla

FIDE-kortti: Mika Karttunen (shakinpelaaja) (englanniksi)
Mika Karttunen (shakinpelaaja) ChessGames.com-sivustolla (englanniksi)
Shakkilinna
Avainsiirto
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet :  Europeana
Tuomas Aitonurmi

Tuomas Aitonurmi (s. 1988) on raumalaislähtöinen, Helsingissä asuva esikoiskirjailija ja kirjastoalan ammattilainen. Hän on Kirjasampo-palvelun informaatikko ja toimittaja.
Helsingin Sanomat luonnehti Aitonurmen esikoisteosta, esseekokoelmaa Ruumiin ylittävä ääni (WSOY, 2023), traumakirjallisuuden rohkeaksi edustajaksi.
Teokset

Ruu­miin ylit­tä­vä ääni. WSOY, 2023. ISBN 9789510481547.