stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jazz (Queenin albumi)
Julkaisu ja vastaanotto > Myynti ja painokset

Jazz julkaistiin 10. marraskuuta 1978 Britanniassa vinyylinä ja C-kasettina. Albumi nousi parhaimmillaan myyntilistan toiselle sijalle 27 listaviikon aikana. Britannian ääniteteollisuus palkitsi albumin kultalevyllä levyn julkaisupäivänä 10. marraskuuta. Yhdysvalloissa albumi ilmestyi 14. marraskuuta 1978, jossa se 17 listaviikon aikana nousi kuudennelle sijalle ja myi platinaa. Albumi oli myyntimenestys myös muualla ja esimerkiksi Portugalissa Jazz ylsi listaykköseksi.
Levyn painoksissa oli valtiokohtaisia eroja. Suurin osa albumeista oli avattavakantisia gatefold-malleja, joiden mukana tuli juliste alastomista naispyöräilijöistä. Turkissa albumi julkaistiin erilaisella kannella nimellä Bicycle Race. Ranskan-painoksessa vinyylissä oli kuva pyöräilijöistä versiosta riippuen joko valkoisella tai mustalla pohjalla. Israelin painoksessa oli puolestaan erilainen sisäkannen kuva sekä erilainen juliste. Taiwanin julkaisunkanteen oli painettu teksti ”Includes Bicycle Race and 4 page colour poster”.
Queen järjesti 31. lokakuuta 1978 albumin julkaisun kunniaksi juhlat New Orleansissa, joka tunnetaan jazz-musiikin kotina. Yhtyeen levy-yhtiöt oli kutsuttu tapahtumaan – yhteensä vieraita oli noin neljäsataa mukaan lukien lehdistöt Britanniasta, Etelä-Afrikasta, Japanista ja Yhdysvalloista. Juhla alkoi keskiyöllä jatkuen aamuun asti. Mukana oli alastomia naismutapainijoita, tulennielijöitä, kääpiöitä, jonglöörejä, taikureita, zulu- ja voodoo-tanssijoita, strippareita, erilaisia yhtyeitä sekä erityinen bändäri viihdyttämässä levy-yhtiöiden työntekijöitä. Juhlaa on kutsuttu yhdeksi rockhistorian pahamaineisimmista.
Julkaisu ja vastaanotto > Arvioita

Hyvästä kaupallisesta menestyksestään huolimatta albumi otettiin vastaan pettymyksenä, ja kriitikoiden suhtautuminen albumiin oli levyn ilmestyessä yleisesti negatiivista. Myös levyn nimi ihmetytti, koska se ei sisältänyt varsinaista jazz-musiikkia.
Yhysvaltalaisen Rolling Stone -lehden arvostelu Jazzista julkaistiin 8. helmikuuta 1979. Arvostelun kirjoittanut Dave Marsh koki albumin sisältävän Queenille tyypillisiä kliseitä tiukasta kitaroinnista, heavy metal -soundeista ja neliäänisestä stemmalaulusta lähtien. Marshin mielestä levyn nimeäminen Jazziksi ei ole kuitenkaan mikään yllätys vaan osoitus yhtyeen jäsenten ylimielisyydestä ja siitä, että he luulevat olevansa mitä haluavat. Marshin mukaan ainoa asia, jonka Queen tekee muita paremmin, on halveksunnan kerääminen. Myöskään kappaleet eivät saa tunnustusta, ja esimerkiksi avausraita ”Mustapha” on Marshin mielestä kömpelö uusintateos The Pajama Game -musikaalin laulusta ”Hernando’s Hideaway”. Marsh päättää arvostelun seuraavasti:
»Oikeastaan Queen saattaa olla ensimmäinen todellinen fasistinen rockyhtye. Koko asia mietityttää minua: miksi kukaan lankeaisi näihin nilkkeihin ja heidän saastaisiin ideoihinsa?» 
(Dave Marsh, Rolling Stone -lehden kriitikko 8. helmikuuta 1979 ilmestyneessä arvostelussaan.)
Billboard oli omassa kritiikissään maltillisempi ja näki Queenin jatkavan musiikillisten rajojensa laajentamista, vaikkakin lehti piti levyn nimeä petollisena. Lehden huomion kiinnitti myös levyn hajanaisuus, ja lehden mielestä sillä on myös ”ensimmäinen marokkolainen rock and roll -kappale”.
William Ruhlmann kommentoi levyä kirjassa The All-Music Guide to Rock (1995). Hänen mielestään Queen otti hyvistä myyntiluvuista huolimatta Jazzilla musiikillista takapakkia hyvän News of the World -albumin jälkeen, eikä pidä levyä Queenin ikimuistoisimpina teoksina. Ruhlmann kutsuu Jazzia askeleeksi uudelle suunnalle, jonka yhtye lopulta löysi seuraavalla albumillaan The Game.
Uudemmat arvostelut levystä ovat olleet positiivisempia. Allmusic-sivuston Stephen Thomas Erlewine laskee Jazzin yhtyeen tasaisimpien albumien joukkoon. Erlewine sanoo sillä olevan erilaisia soundeja ja kehuu Freddie Mercuryn laulamista vastustamattomaksi. Vaikka Erlewine myöntääkin albumin olevan paikoin liioiteltu, esimerkkinä diskokappale ”Fun It”, hän antaa levylle arvosanaksi neljä tähteä viidestä mahdollisesta. Alexis Petridis arvioi albumia vuonna 2011 brittiläisessä The Guardian -lehdessä ja antoi sille täydet viisi tähteä. Petridisin mielestä Jazz on hysteerinen sanan kaikissa merkityksissä, mutta etenkään Yhdysvalloissa ei ymmärretty vitsiä. Parhaaksi esimerkiksi tästä Petridis nostaa esiin Dave Marshin fasistivertauksen.
Myöhempiä tapahtumia

Albumin 35 konsertin mittainen nimikkokiertue käynnistyi Dallasista 28. lokakuuta ja päättyi Inglewoodiin 20. joulukuuta. Yhtye esiintyi Yhdysvaltojen lisäksi myös muutaman kerran Kanadassa. Marraskuisessa konsertissa New Yorkin Madison Square Gardenissa yhtye toisti ”Bicycle Race” -videon tapahtumat, kun joukko vähäpukeisia naisia pyöräili lavalla.
Tammikuussa 1979 alkoi 44 konserttia kattava Live Killers -kiertue, joka käsitti Euroopan lisäksi lähes 20 esiintymistä Japanissa. Erityisesti kappaleet ”Fat Bottomed Girls” ja ”Let Me Entertain You” nousivat livesuosikeiksi. Kiertue päättyi toukokuussa ja Euroopan osuudelta koostettiin livealbumi Live Killers, joka ilmestyi kauppoihin kesäkuussa. Live Killers -kiertueen merkittävin ero Jazz-kiertueeseen oli siinä, että kappale ”Fat Bottomed Girls” oli pudotettu settilistasta ja sen tilalla soitettiin ”Don’t Stop Me Now”.
Queen kertoi vuoden 1978 lopulla halustaan esiintyä Wimbledonin keskusstadionilla mutta ei saanut siihen lupaa.
Jazz-albumi julkaistiin CD-levynä ensimmäisen kerran 1986 ja uudelleen Yhdysvalloissa 1991 kahden remix-kappaleen kanssa. Albumi julkaistiin uudelleen CD-levynä Euroopassa ja Japanissa vuosina 1993–1994 sekä uudelleen Japanissa 1998. Remasteroituna CD-levy julkaistiin Japanissa 2001 sekä 2004 Euroopassa ja Japanissa japaninkielisillä kansilla.
Singlet

Jazzilta julkaistiin ensimmäisenä single ”Bicycle Race” / ”Fat Bottomed Girls”, joka ilmestyi Britanniassa 13. lokakuuta 1978, eli selvästi ennen itse albumia. Yhdysvalloissa julkaisu tapahtui saman kuun 24. päivänä. Kyseessä oli yhtyeen järjestyksessään toinen kahden A-puolen single, ja se ylsi brittilistan sijalle 11 sekä useassa Manner-Euroopan valtiossa kärkikymmenikköön. Single julkaistiin samalla kappalevalikoimalla ja erilaisilla kuvakansilla useissa maissa. Kannet, joissa pyöräilevä alaston nainen on sensuroitu vaatekappaleilla, ovat keräilyharvinaisuuksia.
Toinen single ”Don’t Stop Me Now” ilmestyi 26. tammikuuta 1979. Siitä tuli albumin suurin hitti sen yltäessä Britanniassa yhdeksänneksi. Pohjois-Amerikassa B-puolena oli ”More of That Jazz”, kun taas lähes kaikkialla muualla ”In Only Seven Days”.
”Jealousy” julkaistiin Yhdysvalloissa, Kanadassa, Uudessa-Seelannissa ja Brasiliassa. B-puolella oli ”Fun It”. Singlen ilmestymispäivämäärä oli 27. huhtikuuta 1979.
”Mustapha” ja sen B-puoli ”Dead on Time” ilmestyivät keväällä 1979 Länsi-Saksassa, Espanjassa ja Boliviassa. Kappaleista ei kuvattu promovideoita.
| Single | Ilmestynyt | Lista- sijoitus | Kappaleet | Huomioitavaa | Lähde |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ”Bicycle Race” /  ”Fat Bottomed Girls” | 13.10.1978 |  11.    24. | 1. Fat Bottomed Girls   2. Bicycle Race | Molemmat kappaleet ovat A-puolia. |  |
| ”Don’t Stop Me Now” | 26.1.1979 |  9.    86. | 1. Don’t Stop Me Now   2. In Only Seven Days |  |  |
| ”Jealousy” | 27.4.1979 |  –    – | 1. Jealousy   2. Fun It | Julkaistu vain muutamassa valtiossa. |  |
| ”Mustapha” | 4 tai 5/1979 |  –    – | 1. Mustapha   2. Dead on Time | Julkaistu vain Länsi-Saksassa, Espanjassa ja Boliviassa. |  |
Kappaleet

A-puoli
Mustapha – 3.01 (säv. Freddie Mercury)
Fat Bottomed Girls – 4.16 (säv. Brian May)
Jealousy – 3.13 (säv. Mercury)
Bicycle Race – 3.01 (säv. Mercury)
If You Can’t Beat Them – 4.15 (säv. John Deacon)
Let Me Entertain You – 3.01 (säv. Mercury)
B-puoli
Dead on Time – 3.23 (säv. May)
In Only Seven Days – 2.30 (säv. Deacon)
Dreamer’s Ball – 3.30 (säv. May)
Fun It – 3.29 (säv. Roger Taylor)
Leaving Home Ain’t Easy – 3.15 (säv. May)
Don’t Stop Me Now – 3.29 (säv. Mercury)
More of That Jazz – 4.16 (säv. Taylor)
Kappaleet > Vuoden 1991 CD-version bonuskappaleet

Fat Bottomed Girls – 4.16 (1991 Remix, säv. May, sov. Brian Malouf)
Bicycle Race – 4.16 (1991 Remix, säv. Mercury, sov. Junior Vasquez)
Kokoonpano

Muusikot
Freddie Mercury – laulu, piano
Brian May – kitara, laulu
Roger Taylor – rummut, laulu
John Deacon – bassokitara
Muut
Tuotanto – Queen, Roy Thomas Baker
Äänitys – Geoff Workman
Masterointi – George Marino Sterling Sound -studiolla
Kannen konsepti – Queen
Kannen luonnos – Cream
Valokuvaus – David Finch, Chris Hopper, Peter Hince
Aiheesta muualla > Albumin arvosteluja

Levyarvostelu Rolling Stone -lehdessä Dave Marsh, julkaistu 8. helmikuuta 1979 (englanniksi)
Levyarvostelu Allmusic-sivustolla Steve Huey (englanniksi)
Creem-lehden levyarvostelu Queen Archives -sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) Mitchell Cohen, julkaistu 1979 (englanniksi)
| n k Queen |
| --- | --- |
 Brian May  Roger Taylor Freddie Mercury  John Deacon 
Studioalbumit:  Queen  Queen II  Sheer Heart Attack  A Night at the Opera  A Day at the Races  News of the World  Jazz  The Game  Flash Gordon  Hot Space  The Works  A Kind of Magic  The Miracle  Innuendo  Made in Heaven  The Cosmos Rocks 
Kokoelmat:  Greatest Hits  The Complete Works  Greatest Hits II  Queen Rocks  The Crown Jewels  Greatest Hits III  Absolute Greatest 
Livetallenteet:  Live Killers  Live Magic  Live at Wembley ’86  Live at the Bowl  Return of the Champions  Queen Rock Montreal 
Muuta:  Diskografia  Bohemian Rhapsody -elokuva (2018) 
Queen esiintymässä Jazz-albumin kiertueella Hannoverissa.
Gökhan Saki

| Gökhan Saki |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 18. lokakuuta 1983 (ikä 41) Schiedam, Alankomaat
Kansalaisuus:   Turkki  Alankomaat
Vapaaottelija
Lempinimi:  The Rebel
Aktiivisena:  2004 2017–
Pituus:  182 cm
Paino:  93 kg
Painoluokka:  alempi raskassarja
Taistelutyyli:  potkunyrkkeily, thainyrkkeily
Tilastot
Ottelut:  3
Voitot:  1
– tyrmäyksellä:  1
Tappiot:  2
– tyrmäyksellä:  2
Aiheesta muualla
www.Gokhansaki.nl
| Gökhan Saki> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Kansalaisuus:   Turkki  Alankomaat
Potkunyrkkeilijä
Lempinimi:  The Rebel
Pituus:  182 cm
Paino:  97 kg
Kätisyys:  oikea
Seura(t):  Club Fit (1993–2001) Golden Glory (2001–2012)
Tilastot
Ottelut:  98
Voitot:  81
– tyrmäyksellä:  58
– päätöksellä:  23
Tappiot:  16
Ratkaisemattomat:  1
Aiheesta muualla
www.Gokhansaki.nl
Gökhan Saki (s. 18. lokakuuta 1983 Schiedam, Alankomaat) on hollantilais-turkkilainen vapaaottelija ja entinen raskaansarjan potkunyrkkeilijä. Hän edusti Golden Glorya ja on voittanut muun muassa potkunyrkkeilyn Hollannin- ja Euroopan mestaruuden.
Potkunyrkkeily

Saki aloitti potkunyrkkeilyn harjoittelemisen vuonna 1993 Club Fitissa Jan Pasztjerikin valmennuksessa kymmenvuotiaana. Hän harjoitteli valmentajansa alaisuudessa seitsemän vuotta ennen siirtymistään Golden Gloryyn vuonna 2001. Uudeksi valmentajaksi Saki sai Cor Hemmersin, jonka avustuksella hänestä tuli potkunyrkkeilyn Hollannin- ja Euroopan-mestari kahden vuoden sisällä. Ennen mestaruuttaan Saki hävisi muun muassa Badr Harille lokakuussa 2010 teknisellä tyrmäyksellä kulmansa luovutettua ottelun. Saki hävisi myös Nicholas Pettasille lokakuussa 2005 teknisellä tyrmäyksellä toisessa erässä.
Potkunyrkkeily > K-1 World GP

Tappion jälkeen hän otteli K–1 World GP -turnauksessa Amsterdamissa. Saki voitti avauskierroksella Rani Berbachin ja toisella Alexey Ignashovin. Hän voitti molemmat vastustajansa tuomariäänin. Loppuottelussa Saki kohtasi Björn Bregyn, jolle hän hävisi tyrmäyksellä ensimmäisessä erässä.
Mestaruusottelun jälkeen Saki otteli vaihtelevasti eri tapahtumissa Hollannissa, Japanissa ja Turkissa. Maaliskuussa 2007 hän voitti Hiromi Amadan K–1 2007 tapahtumassa teknisellä tyrmäyksellä alapotkujen myötä toisessa erässä. Kesäkuussa Saki puolestaan voitti Mourad Bouzidin K–1 -tapahtumassa Amsterdamissa. Hän otteli samana vuonna vielä kaksi ottelua Turkissa, jossa Saki voitti ensin J.Defer Illiadisin tyrmäyksellä 44 sekunnissa yläpotkulla. Toisessa ottelussa hän voitti Magomed Magomedovin tuomariäänin.
Potkunyrkkeily > WFCA Thainyrkkeilyn ja K–1 Havaiji mestaruus

Helmikuussa 2008 Saki otteli Chris Knowlesia vastaan MM Thaibox Gala -tapahtumassa WFCA-liiton thainyrkkeilyn mestaruudesta. Hän voitti superraskaansarjan mestaruuden kolmannessa erässä teknisellä tyrmäyksellä alapotkuilla. Sakista tuli myös ensimmäinen turkkilainen, joka pitää hallussaan K-1-turnauksen voittoa, voitettuaan vuonna 2008 Havaijilla järjestetyn K-1 World GP:n. Hän voitti ensimmäisellä kierroksella Deutsch Pu'un tyrmäyksellä ensimmäisessä erässä alapotkulla. Myös toinen ottelu päättyi tyrmäysvoittoon Rick Cheekia vastaan ensimmäisessä erässä. Loppuottelussa Saki voitti Randy Kimin tyrmäyksellä toisessa erässä.
Potkunyrkkeily > K–1 raskaansarjan mestaruudesta

Pienemmän K–1 turnausvoiton myötä Saki oli mukana raskaansarjan K-1 turnauksessa, jossa hän kohtasi voitokkaasti avauskierroksella Ray Sefon. Toisella kierroksella joulukuussa 2008 Saki kohtasi Ruslan Karaevin, jonka hän voitti tuomariäänin ja eteni loppuotteluun. Samana päivänä käyty kamppailu päättyi tappioon Remy Bonjaskya vastaan. Saki kärsi selkävammasta ottelun toisessa erässä, jolloin ottelu keskeytettiin.
Vapaaottelu

Saki on kokeillut kerran vapaaottelemista, mutta hävisi ottelunsa englantilaiselle James Zikicille 11. heinäkuuta 2004 käydyssä ottelussa.
25. toukokuuta 2017 Saki ilmoitti tehneensä UFC:n kanssa moniotteluisen sopimuksen. Saki otteli ensimmäisen kerran 23. syyskuuta 2017 Henrique da Silvaa vastaan UFC Fight Night: Saint Preux vs. Okami -tapahtumassa. Hän voitti ottelun ensimmäisen erän lopussa tyrmäyksellä.
Saavutukset

2014 Gloryn alemman raskaansarjan mestaruus
2009 K-1 raskaansarjan (alle 100 kg) turnauksen finalisti
2008 K-1 World GP 2008 mestaruus
2008 WFCA Super raskaansarjan maailman mestaruus
2006 K-1 World GP 2006 finalisti
2003 World Muay Thai mestaruus
2002 Euroopan potkunyrkkeilyn mestaruus
2001 Hollannin potkunyrkkeilyn mestaruus
Tilastot

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Päivämäärä | Tulos | Vastustaja | Tapahtuma | Paikka | Tyyli | Erä | Aika |
| 11. heinäkuuta 2004 | Tappio |  James Zikic | Cage Fighting Championships: Cage Carnage | Liverpool, Englanti | TKO |  |  |
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (hollanniksi)
Gloryn alemman raskaansarjan mestarit
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet :  Europeana
Tullivapaa avioliitto

| Tullivapaa avioliitto> Vámmentes házasság |
| --- | --- |
 Julisteessa Tom Wentzel ja Mari Kiss.
Ohjaaja:  János Zsombolyai
Käsikirjoittaja:  Ákos Kertész Ildikó Koródy Matti Ijäs János Zsombolyai Zsuzsa Tóth Sándor Fábri
Tuottaja:  Pentti Helanne
Säveltäjä:  Omega-yhtye
Kuvaaja:  Elemér Ragályi
Leikkaaja:  Annamária Komlóssy
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi Unkari
Tuotantoyhtiö:  Finn Co-Producers Oy Mafilm Hunnia Filmstúdió
Ensi-ilta:  1980
Kesto:  101 minuuttia
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tullivapaa avioliitto (Vámmentes házasság) on János Zsombolyain ohjaama suomalais-unkarilainen yhteistyöelokuva vuodelta 1980. Romanttisen komedian pääparia näyttelevät unkarilainen Mari Kiss ja suomalainen Tom Wentzel. Kansainvälisen tuotantotiimin taiteellisena johtajana toimi Mikko Niskanen.
Juoni

Komediallisessa tarinassa budapestiläisen taksinkuljettajanaisen (Kiss) sulhanen muuttaa Ruotsiin ja on keksittävä keino miten morsian voisi vierailla hänen luonaan laillisesti ja palata aina takaisin Unkariin. Laiton loikkaus epäisi mahdollisuuden palata. Ratkaisuksi tulee kulissiavioliitto suomalaisen liikemiehen (Wentzel) kanssa, mutta asiat mutkistuvat kun heidän välilleen syntyykin unkarilais-suomalainen romanssi.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Mari Kiss  | … |  Mari Magyar, taksikuski   |
|  Tom Wentzel  | … |  Pekka Juhani Eskola, liikemies   |
|  Ági Margitai  | … |  Ági, taksikuski   |
|  Cecilia Esztergályos  | … |  Ilona, "Ili"   |
|  Leena Rapola  | … |  Elina, Pekan sisar   |
|  Juha Hyppönen  | … |  Erik, Pekan ystävä   |
|  Eila Rinne  | … |  Pekan äiti   |
|  Kalevi Kahra  | … |  Pekan isä   |
|  Jukka Sipilä  | … |  Jukka   |
|  Sulevi Peltola  | … |  Paavo, opettaja   |
|  Ilona Kállai  | … |  Olga   |
|  Oszkár Gáti  | … |  Denis Bolla, "Dini"   |
|  Dorottya Udvaros  | … |  Olgan tytär   |
|  Tamás Wichmann  | … |  Tamás   |
|  Olga Koós  | … |  Marin äiti   |
|  Károly Mécs  | … |  Feri   |
|  Frigyes Hollósi  | … |  muuttomies   |
|  László Németh  | … |  viranomainen   |
|  Dénes Ujlaky  | … |  muuttomies   |
|  Tibor Haraszin  | … |  Marin isä   |
Tuotanto

Ajatus Suomen ja Unkarin yhteistyönä tehtävästä elokuvasta oli syntynyt presidentti Urho Kekkosen ja sosialistisen Unkarin valtiojohdon välillä 1970-luvun puolessavälissä. Ensimmäinen yhteistyöidea oli arkkitehti Eliel Saarisesta kertova elokuva ”Honka ja graniitti”, josta ei tullut mitään vaikka sen suunnitteluun käytettiin huomattavia summia suomalaistuotantoihin varattua rahaa. Vuonna 1978 opetusministeriö kehotti asianosaisia viemään yhteistyöelokuvahankkeen tuotantoon asti. Tämä aiheutti suuria riitoja muun muassa Suomen elokuvasäätiön puheenjohtajan Eero Härkösen ja tuotantopäällikkö Matti Kassilan välille. Kassila erosi ja tilalle tuli alan ulkopuolelta Rauni Mollbergin luottomies Veikko Korkala. Rahaa kului, Suomen valtio antoi sitä lisäbudjetissaan lisää, ja sopimus elokuvasta tehtiin ennen kuin käsikirjoitus oli valmis. Elokuvan tuotantoryhmästä tuli hyvin unkarilaispainotteinen, ja kuvauksia tehtiin sekä Unkarissa että Suomessa.
Vastaanotto

Ulkomaille pääsy puri aiheena hyvin yleisöön Unkarissa, jossa elokuva sai puoli miljoonaa katsojaa. Suomessa se sai 23 000 katsojaa, mikä oli alle viidenneksen vuoden keskiarvosta.
Suomalaiskriitikot antoivat Tullivapaalle avioliitolle melko myönteisiä arvioita. Helsingin Sanomien Helena Ylänen piti sitä esimerkkinä siitä, että kahden maan yhteistyöelokuva voi myös onnistua.
IRC (täsmennyssivu)

IRC voi tarkoittaa seuraavia:
IRC, viestiprotokolla ja viestiverkot
IRC-Galleria, www-yhteisöpalvelu
Intercontinental Rally Challenge, ralliautoilun mestaruussarja
IRC (International Rating Certificate), veneilysääntö
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”IRC”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Deportivo de La Coruña

Real Club Deportivo de La Coruña on Espanjan A Coruñasta kotoisin oleva jalkapalloseura. Se perustettiin vuonna 1906 ja se pelaa Espanjan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Segunda Divisiónissa, jonne se palasi pelattuaan neljä kautta alemmilla sarjatasoilla. Seuran kotistadion on 34 600 -paikkainen Riazor.
Deportivon suurimpiin saavutuksiin kuuluvat Espanjan-mestaruus vuodelta 2000 ja Espanjan cupin voitto vuosilta 1995 ja 2002.
Saavutukset

Espanjan pääsarjamestaruudet (Primera División): 1
1999–2000
Espanjan kuninkaan cup (Copa del Rey): 2
1995, 2002
Espanjan supercup (Supercopa de España): 3
1995, 2000, 2002
Segunda División: 6
1939–1940, 1961–1962, 1963–1964, 1965–1966, 1967–1968, 2011–2012
Entisiä pelaajia

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|   Roy Makaay   José Flores   Gabriel Schürrer   Bebeto   Djalminha   Donato   Flávio Conceição   Rivaldo   Mauro Silva   Juan Acuña   Amancio   Armando   Changui   David |   Fran   José Ramon   Juanmi   Albert Luque   Javier Manjarin   José Molina   Luis Ramis   Luis Suárez   Diego Tristán   Emilio Viqueira   Jacques Songo'o   Salaheddine Bassir   Mustapha Hadji   Noureddine Naybet |   Peter Rufai   Helder   Nuno   Pauleta   Jerome Bonnissel   Stéphane Ziani   Goran Đorović   Miroslav Đukić   Gerardo Seoane   Petr Kouba   Lassad   Sebastian Abreu   Walter Pandiani   Dmitri Radtšenko |
Entisiä valmentajia

Joaquín Caparrós
Arsenio Iglesias
Javier Irureta
Miguel Ángel Lotina
José Luis Oltra
Domingos Paciência
Clarence Seedorf
John Toshack
Fernando Vázquez
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Seuran virallinen kotisivusto (espanjaksi)
Segunda División 2024–2025
Albacete
Almería
Burgos
Cádiz
Cartagena
Castellón
Córdoba
Deportivo La Coruña
Eibar
Elche
Eldense
Granada
Huesca
Levante
Málaga
Mirandés
Oviedo
Racing Ferrol
Racing Santander
Sporting Gijón
Tenerife
Zaragoza
Empiirinen tutkimus

Empiirinen tutkimus (kreik. empeiria) eli kokemusperäinen tutkimus perustuu tutkimuskohteen havainnointiin tai mittaamiseen. Se eroaa siis teoreettisesta tutkimuksesta, jossa tutkimuksen kohteeseen perehdytään ajatusrakennelmien ja niiden tarkastelun avulla. Useimmiten käytännön tutkimuksessa yhdistetään kumpaakin: käytännön esimerkit sitovat teoreettisen tarkastelun todellisuuteen ja aiheen teoreettinen tarkastelu puolestaan vahvistaa empiirisen aineiston käyttökelpoisuutta.
Tieteenalojen suuri enemmistö pyrkii pohjaamaan empiiriseen tutkimukseen. 
Muun muassa matematiikka, teoreettinen fysiikka sekä filosofian jotkin osa-alueet rakentuvat teoreettisen tutkimuksen varaan.
Tutkimuksen empiria voi syntyä monella tavalla. Usein toisistaan erotellaan laadullinen ja määrällinen tutkimus. Erilaiset empiiriset tutkimukset poikkeavat toisistaan myös sen mukaan, kuinka tarkasti tutkimuskohteeseen vaikuttavia tekijöitä yritetään kontrolloida mm. erilaisilla koejärjestelyillä. Empiirinen tutkimus kohdistuu sekä toistettaviin että ainutkertaisiin tapahtumiin; edellisiä tutkitaan usein luonnontieteessä, jälkimmäisiä käyttäytymistieteissä.
Kirjallisuutta

Barlow, David H. – Nock, Matthew K. – Hersen, Michael: Single case experimental designs: Strategies for studying behavior for change.  (Third edition)  Boston:  Allyn and Bacon, 2009.  ISBN 978-0-205-47455-4
Töttö, Pertti: Syvällistä ja pinnallista: Teoria, empiria ja kausaalisuus sosiaalitutkimuksessa.  Tampere:  Vastapaino, 2004.  ISBN 951-768-127-5
IP Multimedia Subsystem

Arkkitehtuurin yleiskuva.
IP Multimedia Subsystem (IMS) on 3GPP:n määrittelemä arkkitehtuuri, joka on tarkoitettu multimediasisällön välittämiseen IP-verkkojen välityksellä. IMS käyttää merkittävästi IETF:n määrittelyitä. IMS käyttää muun muassa VoIP ja Session Initiation Protocol (SIP) määrittelyitä, ja määrittelee muun muassa verkkovierailutoiminnallisuutta.
Manfred Peter Hein

| Manfred Peter Hein> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 25. toukokuuta 1931 (ikä 93) Darkehmen, Itä-Preussi
Ammatti:  kirjailija, kääntäjä
Kirjailija
Äidinkieli: saksa
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Manfred Peter Hein (s. 25. toukokuuta 1931 Darkehmen, Itä-Preussi) on Suomessa asuva saksalaissyntyinen kirjailija ja kääntäjä.
Hein on julkaissut runokokoelmia ja niiden ohella toimittanut ja kääntänyt saksaksi suomalaisen runouden antologioita samoin kuin suomalaista kirjallisuutta. Hän on toimittanut käännöskirjallisuutta sisältävän sarjan Trajekt ja vuosikirjaa Trajekt, jossa hän on julkaissut Aleksis Kivi -tutkielman Die Kanonisierung eines Romans: Alexis Kivis Sieben Brüder 1870–1980 (1984).
Palkinnot ja tunnustukset

Valtion ulkomainen kääntäjäpalkinto 1975
Kirjallisuuden valtionpalkinto 1974 suomenkielisen kirjallisuuden ansiokkaasta saksantamisesta (tunnustuspalkinto)
Aiheesta muualla

Manfred Peter Hein. Lyrikline (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  FID 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  IdRef
Yrjö Hakanen

Yrjö Hakanen Jakomäessä maaliskuussa 2007
Yrjö Hakanen (s. 24. elokuuta 1952 Helsinki) on suomalainen poliitikko ja toimittaja. Hän johti Suomen Kommunistista Puoluetta vuosina 1990–2013. Hakanen oli Helsingin kaupunginvaltuutettu vuosina 2005–2017.