Operaatio Soihtu
Taistelu > Alger > Maihinnousu

Itäinen maihinnousuosasto muodostettiin Yhdysvaltain 34. jalkaväkidivisioonasta (kenraalimajuri Charles W. Ryder), johon kuuluivat 39. ja 168. rykmenteistä kootut taisteluosastot (engl. Regimental Combat Team, RCT) sekä brittiläisestä 78. jalkaväkidivisioonan (kenraalimajuri V. Evelegh) 11. ja 36. jalkaväkiprikaateista. Maihinnousun ajan joukkoja komensi yhdysvaltalainen kenraalimajuri Charles W. Ryder ja sen jälkeen brittiläinen kenraaliluutnantti Kenneth Anderson. Alueen laivastovoimia komensi vara-amiraali Sir Harold Burrough. Esikunta oli sijoitettu maihinnousualue B:n edustalle esikuntalaiva HMS Bulololle, jossa olivat kaikki maihinnousualueen johtavat upseerit. 36. jalkaväkiprikaati (prikaatinkenraali A. L. Kent-Lemon) muodosti osastonreservin ja se oli sijoitettu aluksille.
11. jalkaväkiprikaati (prikaatikenraali E. E. E. Cass) nousi maihin kahdella maihinnousualue A:n oikeanpuoleisella rantakaistalla. Prikaatin tehtävänä oli maihinnousualueen varmistamisen jälkeen vallata Blidan lentokenttä ja varmistaa Bir Touta, joka muodosti alueen tieverkon solmukohdan. Maihinnousuun oli käytettävissä 3 LSItä, 1 LSG ja neljä kuljetusalusta. Maihinnousun suojana oli ilmatorjunta-alus, kaksi sluuppia, kaksi korvettia, kolme troolaria sekä kolme moottoritykkivenettä.
Prikaatin maihinnousu onnistui erinomaisesti ja sen ensimmäiset joukot nousivat maihin 8. marraskuuta aamuyöllä kello yksi. Joukkojen noustua maihin aloitettiin materiaalikuljetukset. Prikaatinkenraali Cass esikuntineen nousi maihin puolitoista tuntia myöhemmin.
168. RCT nousi maihin keskisellä maihinnousualue B:llä (White Beach) joitakin kilometrejä Sidi Ferruchista. Samanaikaisesti vahvistuksena olleet 1. Kommandorykmentin komppaniat nousivat maihin Sidi Ferruchissa (Green Beach) vallaten Fort Sidi Ferruchin. Pääosan tehtävänä oli edetä itään ja vallata Fort L'Empereur, minkä jälkeen sen tuli kiertää Alger. 6. Kommandorykmentti suojasi maihinnousun itäreunan nousemalla maihin neljässä eri pisteessä Cape Caxinen ja Algerin välillä ja vallata rannikkolinnakkeet. Maihinnousuun oli käytettävissä 7 LSItä, 1 LSG, seitsemän kuljetusalusta. Maihinnousun tukena oli neljä hävittäjää, ilmatorjunta-alus, sluuppi, kaksi korvettia, kolme miinanraivaajaa, kolme troolaria sekä kolme moottoritykkivenettä.
Osa rykmentin joukoista harhautui ja nousi maihin lännempänä kuin oli tarkoitus. Rykmentille alistetut kommandot myöhästyivät, koska heidän aluksiaan ei saatu irti kuljetusaluksesta. Kuusi osaston maihinnousualusta joutui Ilot de la Marinen rannikkopatterin tuleen, jolloin neljä aluksista upposi.
39. RCT vahvennettuna viidellä kommandokomppanialla 1. kommandorykmentistä nousi maihin maihinnousualue C:llä lähellä Cape Matifouta. Osaston tehtävänä vallata Maison Blanchen ja Hussein Deyn lentokentät sekä alue jota kutsuttiin Maison Carréeksi. Lentokenttien valtaamisen jälkeen ilmasuojana olleet koneet siirrettäisiin kentille. Maihinnousuun oli käytettävissä kolme maihinnousualusta, LSI ja kuljetusalus. Maihinnousun tukena oli ilmatorjunta-alus, kaksi hävittäjää, neljä miinanraivaajaa, kaksi troolaria sekä kaksi moottoritykkivenettä.
Rykmentin maihinnousujoukkojen pääosa nousi maihin Blue Beachille ja Red Beach jäi lähinnä tyhjilleen. Samoin tällä alueella kommandot olivat pari tuntia myöhässä, mutta he saivat kuitenkin tehtävänsä suoritettua. Amerikkalaisten rannikkokaistojen maihinnousu saatiin käyntiin kuitenkin aamuyön tunteina. Cape Matifoun linnake avasi kahdesti tulen aamun kuluessa, mutta hävittäjä HMS Zetlandin tulitus vaimensi linnakkeen.