Iranin historia
Persian islamisoituminen > Umaijadit ja Abbasidit

Sassanidien valtakunnan romahdusta seurasi pitkään kestänyt sekasorron aika, joka päättyi, kun valta keskittyi Syyrian Damaskoksesta käsin toimineen Muawijan käsiin. Hän on samalla ensimmäinen arabihallitsija, josta on säilynyt tietoa historiallisissa aikalaislähteissä.
Muawija aloitti umaijadien dynastian, joka aluksikäytti hallintokielenä kreikkaa. Myöhemmin otettiin käyttöön sassanidikauden kolikot ja monet sassanideilta perityt hallinnolliset käytännöt. Persialaiset hallintomiehet ja oppineet osallistuivat merkittävästi yhteiskunnan toimintaan ja valloitettujen alueiden väestö pyrittiin yhdistämään arabiyhteisöön. Umaijadit saivat kuitenkin jatkuvasti vastaansa kapinaliikeitä eri puolilla valtakuntaa.
Islamilaisen myyttisen historiankirjoituksen mukaan jotkut olivat sitä mieltä että kalifi Ali oli ainoa laillinen kalifi, ja kalifaatin tuli periytyä hänen sukulinjaansa, joka oli Alin vaimon Fatiman kautta myös profeetta Muhammadin sukulinja. Alin poika Husain johti kapinaa Umaijadien valtaa vastaan, mutta hänen joukkonsa lyötiin Kerbalan taistelussa vuonna 680 ja Husain surmattiin. Tapahtumasta (josta ei ole historiallisia todisteita) muodostui shiialaisuudessa keskeinen asia, jota vuosittain muistellaan. Šiialaisuus liittyi myöhemmin vahvasti Iraniin, vaikka se ei alun perin ollut persialaisten uskonnollinen liike. Suurin osa persialaisista kääntyi šiialaisuuteen vasta 1500-luvulla.
740-luvulla umaijadivaltaa vastaan nousi Persian Khorasanista ja Mervistä alkanut abbasidien kapinaliike. Abbasidit olivat persialaistuneita arabeja, joiden kapinaa kerrotaan johtaneen myyttiseksi jäänyt kenraali Abu Muslim. Valtaan nousseet abbasidit  perustivat pääkaupunkinsa Bagdadiin, vanhan sassanidien pääkaupungin Ktesifonin viereen. Abbasidien vallankumouksen myötä valtakunnan painopiste alkoi siirtyä itään vanhasta umaijadien pääkaupungista Damaskoksesta. Samalla valtakunta alkoi vahvasti persialaistua ja arabivalloittajat alkoivat sulautua persialaiseen kulttuuriin. Persialaistuminen oli alkanut jo umaijadien valtakaudella, ja myös abbasidit turvautuivat persialaisylhäisöön hallintonsa virkamiehinä. Persialaisvaikutus näkyi vahvasti myös persialaisen kulttuurin kukoistuksena ja aika muistetaan islamin kulta-aikana. Maan pääkaupunki Bagdad kasvoi väitetysti 400 000 asukkaan suurkaupungiksi 900-luvulle tultaessa, ja se oli maailman suurin kaupunki Kiinan ulkopuolella.
Abbasidit toivat mukanaan uusia uskonnollisia aatteita tavoitteena yhtenäistää valtakuntaa. He nojautuivat vallankäytössään myös vanhaan persialaiseen eliittiin. Valtakunta ei kuitenkaan pysynyt yhtenäisenä, vaikka väestöä siirreltiin. Maakuntien kuvernöörit kasvattivat valtaansa ja lähettivät keskusvallalle yhä vähemmän verotuloja. Käytännössä he olivat itsenäisiä, vaikka nimellisesti tunnustivat yhä abbasidikalifin vallan islamin maallisena ylimpänä auktoriteettina.
Ensimmäiset paikalliset dynastiat, jotka alkoivat kilpailla Bagdadin abbasidivallan kanssa, olivat Khorasanin Taheridit (820-872), Sistanin Saffaridit (867-903) ja Buharan Samanidit (875-1005). Abbasidikalifaatin reuna-alueilla, nykyisen Afganistanin ja Iranin raja-alueilla, Bagdadin kalifin ote alueista oli heikko ja alueella käytiin eri ryhmien välisiä valtataisteluita. Voimakkaimmaksi nousi persialainen alhaissyntyinen sotapäällikkö Ja'qub ibn al-Laith al-Saffar, joka perusti Saffaridien pääkaupungin Zaranjiin, nykyiseen Afganistaniin, Iranin rajan tuntumaan. Saffaridit laajensivat valtaansa itään, ilman että heillä oli abbasidikalifin mandaattia toimilleen, jolloin Saffaridien ja Abbasidien suhteet katkesivat. Idän valloitusten jälkeen Saffaridit käänsivät katseensa kohti Persian ydinalueita, jolloin Abbasidit ja Saffaridit ajautuivat keskinäiseen konfliktiin vuonna 876. Saffaridit saivat hallintaansa ison osan nykyisen Iranin alueesta, mutta Abbasidit kykenivät estämään saffaridivallan leviämisen Bagdadiin. Pakon edessä Bagdadin kalifi joutui tunnustamaan al-Saffarin valloittamiensa alueiden kuvernööriksi. Ja'qub ibn al-Laith al-Saffar kuoli vuonna 879 ja hänen veljensä Amr ibn al-Laith al-Saffar nousi saffaridien johtoon. Tämä pyrki levittämään Saffaridien valtaa Samanidien hallitsemaan Transoksaniaan, mutta sotaretki epäonnistui surkeasti. Vuonna 900 Balkhin lähellä käydyssä taistelussa samanidiarmeija löi saffaridit, Amr vangittiin ja Samanidien hallitsija Ismai'l ibn Ahmad lähetti hänet Bagdadiin kalifin tuomittavaksi, osoittaen näin myös uskollisuutensa kalifia kohtaan. Kalifi Al-Mu'tadid teloitutti Amrin ja tämän jälkeen Saffaridivaltakunta alkoi nopeasti luhistua. Saffarididynastia säilyi vielä Sistanin tukialueellaan sadan vuoden ajan, mutta se ei enää noussut merkittäväksi tekijäksi Keski-Aasiassa, vaan Samanidit nousivat alueen voimakkaimmaksi dynastiaksi.
Samanidit olivat taustaltaan persialaista ylimystöä ja toimivat saffarideja diplomaattisemmin. He suhtautuivat kalifiin kunnioittavasti ja samanidihallitsijat ottivat arvonimekseen emiiri, joka oli kalifia alempi titteli. Samanidit tunnustivat kalifin ylivallan, mutta käytännössä  toimivat itsenäisesti. Bagdadin otti 900-luvulla haltuunsa Bujidien dynastia, joka käytännössä anasti kalifin poliittisen vallan. Samanidikausi kesti lopulta vain hieman yli vuosisadan, mutta sinä aikana persialainen kulttuuri elpyi ja arabialainen kulttuuri alkoi hiipua. Islam oli jo muodostunut universaaliksi uskonnoksi, eikä sen harjoittaminen enää edellyttänyt arabialaisuutta. Kaudelle oli ominaista persialaisen kulttuurin ja historian korostaminen.
Persialaisen kulttuurin ja tieteiden kehitystä auttoi abbasidikalifien tuki tutkijoille, jotka käänsivät muinaisia persialaisia tekstejä arabiaksi valloitetuilta alueilta löytyneiden kirjoitusten pohjalta. Aikakauden merkittäviin persialaisiin tutkijoihin kuuluvat muun muassa historioitsija al-Tabari (838-923), filosofi ja tiedemies Avicenna (980-1037), sekä runoilija, matemaatikko ja tiedemies Omar Khaijam (1048-1131). Lääketiede, historiankirjoitus, kirjallisuus ja persialaiskulttuuriin vahvasti liittyvä runous kehittyivät merkittävästi islamin kulta-ajaksi kutsutulla ajanjaksolla. Persia oli tuolla aikakaudella monella alalla kehittyneempi kuin Eurooppa.