stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Slayer
Lavaesiintyminen > Slayer Suomessa

Slayerin ensivierailua Suomeen saatiin odottaa pitkään, aina vuoteen 1998 asti. Tuolloin Slayer esiintyi juhannusaattona Kauhajoen Nummirockissa. Yhtye onkin vieraillut Suomessa enimmäkseen 2000-luvulla, mutta hyvin säännöllisesti. Vuonna 2005 yhtye esiintyi Sauna Open Air -tapahtumassa. Seuraavan vuoden Suomen konsertit olivat osa The Unholy Alliance -kiertuetta 26. marraskuuta 2006 Tampereen jäähallissa ja 27. marraskuuta 2006 Helsingin jäähallissa.  Seuraavan kerran Slayer esiintyi 29.6.2008 Tuska-festivaaleilla Kaisaniemessä ja parin vuoden päästä Porin Sonisphere-festivaaleilla 8. elokuuta 2010. Sonispheressa Slayer joutui myrskyn seuraamuksena lainaamaan soittimiaan ja vahvistimiaan myös Alice Cooperille ja Iron Maidenille, joilta nämä olivat tuhoutuneet.
Slayerin ja Megadethin yhteinen Euroopan kiertue European carnage tour oli Helsingin Jäähallissa maaliskuun 17. päivä 2011. Provinssirock (Arkistoitu – Internet Archive) 2012 keikalla toista kitaraa soitti Exoduksen Gary Holt koska Jeff Hanneman oli sairastunut hämähäkin puremasta. Slayer esiintyi kaksipäiväisen Jalometalli-festivaalin pääesiintyjänä Oulun Club Teatrialla 9. elokuuta 2013.
Slayer esiintyi myös Helsingin Sonisphere-festivaaleilla 28.5.2014 ja seuraavaa Suomen Slayer-keikkaa saatiin odottaa vuoden 2015 joulukuuhun saakka, kun yhtye konsertoi Hartwall Arenalla yhdessä Anthraxin, At The Gatesin ja Lost Societyn kanssa. Slayer esiintyi Tampereella South Park-festivaalien pääesiintyjänä 10. kesäkuuta 2016. Jäähyväiskiertueellaan yhtye esiintyi Suomessa Helsingin jäähallissa 8. joulukuuta 2018 yhdessä Anthraxin, Lamb of Godin ja Obituaryn kanssa ja viimeisen kerran Slayer esiintyi Suomessa Helsingin Tuska-festivaaleilla 29. kesäkuuta 2019.
Jäsenet

Kerry King – kitara (1981-2019)
Tom Araya – bassokitara ja laulu (1981-2019)
Paul Bostaph – rummut (1992-1996, 1997-2002, 2013-2019)
Gary Holt - kitara (2011-2019)
Jeff Hanneman – kitara (1981-2011) (k. 2013)
Tony Scaglione – rummut (1986-1987) (korvasi Dave Lombardon Reign In Blood -kiertueella.)
Jon Dette – rummut (1996-1997)
Dave Lombardo – rummut (1981-1992, 2001-2013)
Diskografia > Studioalbumit

Show No Mercy (1983,  Metal Blade Records)
Hell Awaits (1985,  Metal Blade Records)
Reign in Blood (1986,  Def Jam Recordings)
South of Heaven (1988,  Def Jam Recordings)
Seasons in the Abyss (1990,  American Recordings)
Divine Intervention (1994,  American Recordings)
Undisputed Attitude (1996,  American Recordings)
Diabolus in Musica (1998,  American Recordings)
God Hates Us All (2001,  American Recordings)
Christ Illusion (2006,  American Recordings)
World Painted Blood (2009,  American Recordings)
Repentless (2015,  Nuclear Blast)
Kirjat

D.X. Ferris: Reign In Blood, 33 1/3 series, 2008. ISBN 978-0826429094
Joel McIver: Slayer (suomentaja Ike Vil), Like Kustannus, 2009. ISBN 978-952-01-0226-5
Joel McIver: The Bloody Reign of Slayer.  Lontoo:  Omnibus Press, 2008.  ISBN 978-1847721099
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Slayer Wikimedia Commonsissa
Virallinen kotisivu (englanniksi)
Slayerized-fanisivu (englanniksi)
SlayerSaves-fanisivu (englanniksi)
Tuotanto ruodinnassa: Slayer KaaosZine.
| n k Slayer |
| --- | --- |
 Tom Araya  Paul Bostaph  Gary Holt  Kerry King   Tony Scaglione  Dave Lombardo  Jon Dette  Jeff Hanneman 
Studioalbumit:  Show No Mercy  Hell Awaits  Reign in Blood  South of Heaven  Seasons in the Abyss  Divine Intervention  Undisputed Attitude  Diabolus in Musica  God Hates Us All  Christ Illusion  World Painted Blood  Repentless 
EP:t:  Haunting the Chapel  Eternal Pyre 
Livealbumit:  Live Undead  Decade of Aggression  The Big Four: Live from Sofia, Bulgaria  The Repentless Killogy (Live at the Forum in Inglewood, CA) 
DVD:t:  Live Intrusion  War at the Warfield  Still Reigning  The Unholy Alliance 
Kokoelmat:  Soundtrack to the Apocalypse  The Vinyl Conflict 
Singlet:  ”Raining Blood”  ”Angel of Death”  ”Postmortem”  ”Seasons in the Abyss”  ”Serenity in Murder”  ”I Hate You”  ”Stain of Mind”  ”Bloodline”  ”Eternal Pyre”  ”Cult”  ”Eyes of the Insane”  ”Psychopathy Red”  ”Hate Worldwide”  ”World Painted Blood”  ”Implode”  ”When the Stillness Comes”  ”Repentless”  ”You Against You”  ”Pride in Prejudice” 
Musiikkivideot:  ”War Ensemble”  ”Raining Blood”  ”Seasons in the Abyss”  ”Serenity in Murder”  ”Dittohead”  ”I Hate You”  ”Stain of Mind”  ”Bloodline”  ”Eyes of the Insane”  ”Beauty Through Order”  ”World Painted Blood”  ”Repentless”  ”You Against You”  ”Pride In Prejudice” 
Muuta:  Diskografia 
Perustajajäsen Jeff Hanneman oli Slayerin kitaristi 30 vuotta, vuosina 1981–2011. Hän oli Kerry Kingin ohella yhtyeen kappaleiden pääasiallinen säveltäjä sekä sanoittaja.
Koko uran ajan mukana ollut basisti-laulaja Tom Araya esiintymässä Puolassa vuonna 2012.
Kitaristi Kerry King on toinen koko uran mukana ollut jäsen.
Dave Lombardo oli Slayerin alkuperäinen rumpali ja soitti yhtyeessä kolmeen eri otteeseen.
Slayer konsertoimassa The Fields of Rock -festivaalilla vuonna 2007.
Exodus-kitaristi Gary Holt liittyi Slayeriin vuonna 2011, alun perin tuuraamaan Jeff Hannemannia, kunnes hänestä tuli Hannemanin kuoltua tämän korvaaja.
Slayer vuonna 2007
Slayerin kielisoittajat tyypillisessä ryhmityksessä lavalla, vasemmalta oikealle: Jeff Hanneman, Tom Araya ja Kerry King
Slayerin pelkistettyä lavarekvisiittaa vuoden 2008 Tuska-festivaaleilla
Somerniemi-seura

Somerniemi-Seura on vuonna 1975 perustettu Somerniemen kotiseutuyhdistys. Seura perustettiin, kun tietoon tuli sittemmin vuonna 1977 toteutunut kuntaliitos Someron kanssa, ja pelättiin oman identiteetin haalistumista.
Toiminta

Vuodesta 1987 seura on pitänyt kesätoria Härjänlahden kylässä Helsinki–Somero-tien varressa.
Seuran toimesta paljastettiin sotaan lähteneiden muistokivi Kauramäen seurantalon pihamaalla vuonna 1992. Seura on ollut mukana myös  kirjailijoiden Kaari Utrio ja Kai Linnilä ajatuksesta syntyneiden Somerniemellä vuonna 1999 järjestetyn kansainvälisen maaseutututkijoiden konferenssin Rustica Novan ja Somerniemellä vuonna 2003 järjestetyn Helvi Hämäläinen -päivän järjestelyissä.
Seura on julkaissut useita Somerniemen historiasta kertovia kirjoja. Kirjojen kirjoittajana ja toimittajana on kunnostautunut erityisesti somerniemeläinen kotiseuduntutkija, tietokirjailija ja valokuvaaja Manu Kärki, jolle tasavallan presidentti vuonna 2009 myönsi kotiseutuneuvoksen arvonimen. Kaikki kirjat on kustantanut paikallinen kustannustalo Amanita.
Seuralla on arkisto, johon on tallennettu asiakirjoja, pöytäkirjoja ja valokuvia, äänitteitä ja videotallenteita.
Seuran kotiseutujuhlaa, Somerniemi-päivää on vietetty joka toinen vuosi vuorovuosin Somero-Seuran Somerolla järjestämän Somero-päivän kanssa ensin Jakkulan Pöökin torpalla 1990-luvun puoliväliin asti ja sitten Härjänlahden kylässä Somerniemen kesätorin yhteydessä olevalla Metsolan kylätalolla.
Julkaisut

Kärki, Manu: Keltiäisten koulu 1888-1988, somerniemeläisen kansanopetuksen historia julkaisu nro 1, julkaistu 28.10.1988, 46 s., ISBN 952-90012-2-3
Kärki, Manu: Somerniemi - muistojen kirja. Julkaisu nro 2, julkaistu huhtikuussa 1992, 210 s., ISBN 951-95973-2-8.
Kärki, Manu & Kai Linnilä (toim.): Lukemisia Somerniemeltä. Julkaisu nro 3, julkaisupäivä kevät 1993, 62 s., ISBN 951-95973-6-0
Kärki, Manu: Somerniemen vesimyllyt ja -sahat. Julkaisu nro 4, julkaisupäivä kesä 1994, moniste 48 s., ISBN 951-95973-7-9
Kärki, Manu: Somerniemi sodassa 1939-1945. Julkaisu nro 5, julkaisupäivä 06.12.1996, 270 s., ISBN 951-95973-8-7
Kärki, Manu: Somerniemen kansakoulujen historia. Julkaisu nro 6, julkaisupäivä 14.10.2001, 330 s., ISBN 952-5330-07-9.
Rahikainen, Esko: Kylä kirjailija ja talonemäntä. Helvi Hämäläinen Somerniemellä. Julkaisu nro 7, julkaisupäivä 14.6.2003, 104 s., ISBN 952-5330-11-7.
Kärki, Manu: Porukalla. Somerniemeläisen yhteistoiminnan historia. Julkaisu nro 8, julkaisupäivä 4.1.2008, 495 s., ISBN 978-952-5330-23-6.
Kärki, Manu: Somerniemen kunnan historia.  (Somerniemi-seuran julkaisuja 9)  Somero:  Amanita, 2015.  ISBN 978-952-5330-79-3
Kärki, Manu & Torsti Linnanmäki: Myllyt, sahat ja talot. Somerniemen ja Someron vesimyllyt ja sahat ja Somerniemen kantatilojen omistajaluettelot.  (Somerniemi-seuran julkaisuja 10)  Somero:  Amanita, 2018.  ISBN 978-952-5330-96-0
Élysée-palatsi

| Élysée-palatsi> Palais de l'Élysée |
| --- | --- |

Osoite:  55  Rue du Faubourg Saint-Honoré
Sijainti:  Pariisi
Rakennustyyppi:  virka-asunto
Valmistumisvuosi:  1722
Suunnittelija:  Armand-Claude Mollet Jean Cailleteau
Rakennuttaja:  Henri-Louis de la Tour d'Auvergne
Omistaja:   Ranskan tasavalta
Käyttäjä:   Ranskan tasavallan presidentti
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Élysée-palatsi (ransk. Palais de l'Élysée) on palatsi Ranskan pääkaupungissa Pariisissa. Se sijaitsee kaupungin kahdeksannessa arrondissementissa. Rakennuksen on suunnitellut arkkitehti Armand-Claude Mollet. Se valmistui sisustusta myöten vuonna 1722. Kuningas Ludvig XV osti sen vuonna 1753 neuvoantajalleen Pompadourin markiisittarelle. Nykyään palatsi on yksi Ranskan presidentin virka-asunnoista, jonne on sijoitettu presidentin toimisto ja valtioneuvoston kokoontumispaikka. Palatsi on toiminut tasavallan presidentin asuntona vuodesta 1873 lähtien. Rakennusta ympäröi suuri puutarha.
Palatsin nimi Élysée viittaa Elysioniin, joka on kreikkalaisessa mytologiassa sankarien ja jumalten valitsemille tarkoitettu onnela, jossa nämä elävät ikuisesti nuorina kuolemansa jälkeen.
Historia

Palatsin rakennustyöt aloitettiin vuonna 1718 ja ne saatiin päätökseen vuonna 1722. Ludvig XV osti Hôtel d'Evreux'n nimellä tunnetun palatsin vuonna 1753 Madame de Pompadourille yöpymispaikaksi tämän vierailuilla Pariisissa. Orléansin herttuatar Bathilde d'Orléans osti palatsin 1,3 miljoonalla livrellä vuonna 1787. Hän antoi palatsille nimen Élysée.
Napoleonin noustua valtaan palatsissa asui aluksi vuosina 1805–1808 Joachim Murat, joka toimi Pariisin kuvernöörinä, kunnes hänelle tarjottiin Napolin kruunua. Tämän jälkeen Napoleon itse muutti palatsiin ja vaihtoi sen nimeksi Élysée-Napoleon. Napoleon allekirjoitti palatsissa kruunustaluopumisilmoituksensa vuonna 1815. Tämän jälkeen palatsissa asuivat hetken aikaa mm. Aleksanteri I ja Wellingtonin herttua.
Kuningas Ludvig XVIII vaihtoi Hôtel Matignon'n palatsiin vuonna 1815. Aikaisempi omistaja, Orléansin herttuatar, kuitenkin järjesti palatsin ympäristöön nunnien yhteisön, joiden tehtävänä oli rukoilla kaikkien Ranskan vallankumouksen aikana kuolleiden puolesta.
Napoleon III käytti palatsia vain harvoin ja lähinnä tavatakseen rakastajattariaan, minkä vuoksi hän rakennutti salaisen tunnelin, joka johti palatsiin. Tunneli täytettiin presidentti Vincent Auriol'n kaudella.
Vuodesta 1873 lähtien palatsi on toiminut virallisesti Ranskan presidentin virka-asuntona. Presidentti François Mitterrandin kerrotaan sanoneen, että ilman Élyséen kuningaskunnan aikaista kimallusta Ranskan tasavallalla ei olisi tarpeeksi loisteliaisuutta. Sen sijaan Charles de Gaulle oli sitä mieltä, että Élyséen palatsi ei ollut tarpeeksi loistelias, vaan tuntui edelleen vain entisen kuninkaan rakastajattaren palatsilta.
Nykyään > Salon doré

Kultainen sali, Salon doré, on presidentin työhuone. Siellä Ranskan presidentti ottaa vastaan kansainvälisiä arvovieraita. Salia hallitsee Napoleonin aikainen 56-polttimoinen pronssinen kristallikruunu ja muusa-hahmoja kuvaavat gobeliinit. Kultainen sali restauroitiin vuonna 2020, jolloin sinne sijoitettiin modernia taidetta ja muotoilua. Yksi uusista esineistä on suomalaisen tekstiilisuunnittelija Jaana Reinikaisen suunnittelema matto nimeltään Trésor. Matto painaa 300 kiloa ja on 30 neliömetrin kokoinen. Maton valmistamiseen meni Manufacture de la Savonnerie -kutomossa lähes seitsemän vuotta.
Nykyään > Salle des fêtes

Tammikuussa 2021 Salle des fêtes eli juhlasalissa, jossa presidentti mm. vannoo virkavalansa ja pitää lehdistötilaisuutensa, valmistuivat mittavat entisöinti- ja remontointityöt. Töihin otettiin 150 artesaania, joilla oli kahdeksan viikkoa aikaa. Työtä johti arkkitehti Isabelle Stanislas.
Nykyään > Keittiö

Élyséen keittiö sijaitsee palatsin pohjakerroksessa ja on pinta-alaltaan noin 500 m2. Palatsissa työskentelee yhteensä noin 900 työntekijää.
Pariisin leipurit järjestävät vuosittain kilpailun, jossa valitaan kaupungin paras patonkileipuri. Kisan voittaja saa palkinnoksi yksinoikeuden yhden vuoden ajaksi toimittaa patonkejaan Élyséen palatsiin, joita tarjotaan mm. virallisilla valtiovierailuilla. Vuonna 2021 voittajaksi valittiin Makram Akrout.
Puutarhat

Palatsia ympäröi alkujaan laaja ranskalainen muotopuutarha, joka oli vielä nykyistä puutarhaa isompi. Aivan 1700-luvun lopulla ne kuitenkin muutettiin englantilaistyylisiksi, minkä johdosta kukkapenkit ja puut vaihtuivat nurmikenttiin ja puutarhaan kaivettiin muutama lampi.
Puutarhan pinta-ala on yhteensä 2 hehtaaria. Niitä hoidetaan silloin, kun presidentti ei ole paikalla. François Hollanden ehdotuksesta osa puutarhoista on avoinna yleisölle kuukauden ensimmäisenä sunnuntaina.
Galleria

Palatsin sisäänkäynti
Itäsiipi
Salon doré (presidentin toimisto)
Salon bleu (presidentin puolison toimisto)
Salon Pompadour
Salon Murat
Palatsin puutarha
Salle des fêtes eli juhlasali vuonna 2014
Aiheesta muualla

Elyséepalatsi. Ranskan tasavallan päämiehen asunto, Suomen Kuvalehti, 28.02.1925, nro 9, s. 10, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Palais de l'Élysée, Paris.
Sonnenhof

Sonnenhof on Andrea Wandelin (Nykyään Andrea Freund) kirjoittama lasten ja nuorten hevoskirjasarja. Kirjojen juonet perustuvat usein kommelluksille.
Ilmestyneet kirjat

1. Ratsutila Sonnenhof: Haflingerjengi 2008 1. painos (alkuperäisteos Ferien auf dem Sonnenhof Sommer mit Hindernissen) ISBN 978-91-7245-485-9
2. Ratsutila Sonnenhof: Kiusanhenget  2009 (Ferien auf dem Sonnenhof Juli springt ins Glück) ISBN 978-91-7245-502-3
3. Ratsutila Sonnenhof: Sankarihevonen Navajo 2010 ISBN 978-91-7245-166-7
4. Ratsutila Sonnenhof: Varkaita Ratsutilalla 2011 (Juli in Gefahrt) ISBN 978-91-7245-195-7
5. Ratsutila Sonnenhof: Musta hevonen 2011 ISBN 978-91-7449-108-1
6. Ratsutila Sonnenhof: Surua kerrakseen 2011 ISBN 978-91-7449-122-7
7. Ratsutila Sonnenhof: Valkoisen ratsun salaisuus 2012
8. Ratsutila Sonnenhof: Poni pulassa 2013 (Pony in Not) ISBN 978-91-7449-156-2
9. Ratsutila Sonnenhof: Mutkia maastossa 2013 ISBN 978-91-7449-167-8
10. Ratsutila Sonnenhof: Navajo panee ranttaliksi 2014 ISBN 978-91-7449-171-5
11. Ratsutila Sonnenhof: Uusi ratsastuksen opettaja 2014 (Die neue Reitlehrerin) ISBN 978-91-7449-329-0
12. Ratsutila Sonnenhof: Petollista peliä 2015 ISBN 978-91-7449-341-2
13. Ratsutila Sonnenhof: Synttäriyllätys 2015 (Überraschung für Mareike) ISBN 978-91-7449-354-2
Lisäksi samalta kirjailijalta on ilmestynyt vuonna 2016 suomeksi kirja Meidän jengi (Die wilden Haflingers). ISBN 978-91-7449-370-2
Sopimusrikkomus

Sopimusrikkomus on sopimussuhteessa ilmenevä suoritushäiriö, jonka vuoksi sopimussuhteen kehitys ei ole odotetun mukainen. Se ei välttämättä johdu siitä sopijapuolesta, jonka suorituksessa se ilmenee, eikä vastapuoli vättämättä vaadi sen johdosta oikeudellisia seuraamuksia. Häiriötä nimitetään sen sopijapuolen sopimusrikkomukseksi, jonka vastuulla olevasta seikasta se johtuu, eikä siis sen rikkomukseksi, jonka suorituksessa se ilmenee. Sitä sopijapuolta, jonka suorituksessa häiriö ilmenee, nimitetään velalliseksi ja toista sopijapuolta velkojaksi. Sopimusrikkomuksen seuraamuksina käytetään velvoitteen tehosteita, joita ovat esimerkiksi hinnanalennus, luontoissuoritusta koskeva vaatimus, pidättämisoikeus, sopimuksen purku ja vahingonkorvaus. Sopijapuolten vastuun rajoittamiseksi on vedottu muun muassa liikavaikeuteen, mahdottomuuteen, ylivoimaiseen esteeseen ja edellytysoppiin perustuviin väitteisiin. Vastuuta rajoittavat myös kohtuullistaminen ja sosiaaliseen suoritusesteeseen vetoaminen.
Sopimusasetus

Sopimusasetus (ruots. överenskommelseförordning) on Suomen tasavallan presidentin antama Ahvenanmaata koskeva asetus, jonka antamiseen on saatu suostumus Ahvenanmaan maakuntahallitukselta. Sopimusasetuksella siirretään valtakunnan hallinnolle kuuluvia tehtäviä määräajaksi tai toistaiseksi Ahvenanmaan maakunnan viranomaiselle tai maakuntahallintoon kuuluvia tehtäviä valtakunnan viranomaiselle.
Jos maakuntahallituksen ja Suomen valtion välinen sopimus irtisanotaan kumman tahansa aloitteesta on sopimusasetusta muutettava tai se on kumottava mahdollisimman pian viimeistään vuoden kuluessa irtisanomispäivästä. Jos sopimusasetusta ei muuteta tai kumota vuoden kuluessa, se lakkaa olemasta voimassa vuoden kuluttua irtisanomispäivästä. Jos maakuntalaki poikkeaa sopimusasetuksesta, lakia ei poikkeavilta osilta saa soveltaa niin kauan kuin sopimusasetus on voimassa.
Sopimusasetuksen valmistelee yleensä maakuntahallitus, mutta sen voi tehdä myös valtion ja maakunnan asettama yhteinen työryhmä. Sopimusasetusehdotuksesta on aina pyydettävä Ahvenanmaan valtuuskunnan lausunto. Sopimusasetuksen esittelee aina oikeusministeriö. Sopimusasetus julkaistaan Suomen säädöskokoelmassa ja Ahvenanmaan säädöskokoelmassa (Ålands författningssamling). Voimassa olevat sopimusasetukset luetellaan Suomen laki -teoksen toisessa niteessä Ahvenanmaan itsehallintolain 32 pykälän alaviitteessä. Esimerkki sopimusasetuksesta on Suomen säädöskokoelman säädös numero 1540/2011 eli tasavallan presidentin asetus eläinten tunnistamisen ja rekisteröinnin valvontaan liittyvien hallintotehtävien hoitamisesta Ahvenanmaan maakunnassa.
Songket

Minangkabau-songket, jossa kuvion alin komannes esittää bambunversoja.
Songket on kangas, joka kuuluu brokadeihin Se kudotaan käsin silkistä tai puuvillasta, kuvio syntyy kulta- tai hopealangalla. Metallilanka antaa kankaalle kiiltävän hohteen. Metallilanka kudotaan kuteen joukkoon. Sana songket on peräisin malaijin sanasta menyongket, "kirjailla kulta- tai hopealangalla". Songket on ylellisyystuote, jota perinteisesti käytetään juhlatilaisuuksissa hartiahuivina eli sarongina tai päähän solmittuna. Tanjak- ja songket-kampauksia käytettiin Malesian sulttanaattien hoveissa. Songketia ovat perinteisesti kutoneet musliminaiset ja nuoret tytöt, mutta nykyisin joskus pojat ja miehetkin harrastavat niiden kutomista.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Smith, Holly S. Aceh Art and Culture (Kuala Lumpur: Oxford University Press), 1997.
Enn Soosaar

| Enn Soosaar> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 13. helmikuuta 1937 Tallinna, Viro
Kuollut: 10. helmikuuta 2010 (72 vuotta)
Kansalaisuus:  virolainen
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: viro
Tuotannon kieli: viro
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Enn Soosaar (13. helmikuuta 1937 Tallinna, Viro –10. helmikuuta 2010 Viro) on virolainen kirjailija.
Soosaar on sanonut, että ellei hän olisi aikoinaan joutunut moottoripyöräonnettomuuteen ja sen jälkeen pyörätuoliin, hänestä ei olisi tullut kirjallisuusihmistä. Hän ehti kääntää uransa aikana nelisenkymmentä kaunokirjallista teosta, erityisesti yhdysvaltalaisia. Häntä on pidetty Viron parhaana angloamerikkalaisen kirjallisuuden tuntijana, ja hän kirjoitti jokaiseen käännökseensä laajat jälkisanat. Lisäksi hän kirjoitti Sirp-kulttuurilehteen kirjallisuutta käsitteleviä artikkeleita ja kritiikkiä.
Aikana, jolloin viroksi sai julkaista vain teoksia, jotka oli julkaistu venäjäksi Neuvostoliitossa, hän kuitenkin onnistui kiertämään säännön, ja hänen ansiostaan julkaistiin muun muassa Nobel-kirjailija Saul Bellow'n pienoisromaani Tartu tilaisuuteen vuonna 1968, ennen kuin se ehti ilmestyä venäjäksi tai edes suomeksikaan. Venäjäksi se ilmestyi vasta Mihail Gorbatšovin aikana. Soosaar valitsi itse käännöstyönsä, ja valinnoillaan hän testasi sensuurin ja päättäjien sietokykyä.
Viron itsenäistyttyä Soosaarin kirjoittamisen ala laajeni, ja hän kirjoitti kolumneja seitsemään kulttuuri- ja päivälehteen sekä liike-elämän Äripäev-lehteen.
Soosaarin isä oli Viron evankelis-luterilaisen sisälähetysseuran (Eesti evangeelse luterliku kiriku sisemisjoni selts) pääsihteeri, pastori Albert Soosaar,
Enn Soosaarin säätiö (Enn Soosaare Sihtasutus) perustettiin 2011. Säätiön tehtävä on kehittää, säilyttää ja arkistoida Enn Soosaarin perintöä.
Suomennetut teokset

& Teija Tiilikainen: Suomi, Viro ja Euroopan tulevaisuus, Tallinna, Helsinki: Euroopan komission Viron edustusto ; Eurooppatiedotus ; Embassy of Finland,2006
Näköaloja Viron politiikkaan: valikoima kirjoituksia,  suomentanut Petteri Aarnos. Tuglas-seura, 2007
Viron nurinkurinen vuosisata (Nuripidinen aastasada), suomentanut Petteri Aarnos. Like, 2011 ISBN 978-952-01-0543-3
Mihail Šolohov

| Mihail Šolohov> Михаил Александрович Шолохов |
| --- | --- |
 Mihail Šolohov vuonna 1938.
Henkilötiedot
Syntynyt: 24. toukokuuta 1905 Vjošenskaja, Donin kasakoiden alue, Venäjän keisarikunta
Kuollut: 21. helmikuuta 1984 (78 vuotta) Vjošenskaja, Rostovin alue, Neuvostoliitto
Kansalaisuus:  Neuvostoliitto
Kirjailija
Tuotannon kieli: venäjä
 Nimikirjoitus
Palkinnot
  Nobelin kirjallisuuspalkinto 1965 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Mihail Aleksandrovitš Šolohov (ven. Михаи́л Алекса́ндрович Шо́лохов, 24. toukokuuta (J: 11. toukokuuta) 1905 – 21. helmikuuta 1984) oli venäläinen kirjailija. Hän sai Nobelin kirjallisuuspalkinnon vuonna 1965.
Varhaisvaiheet ja puoluetoiminta

Šolohov syntyi Venäjän keisarikunnan Donin kasakoiden alueella 1905. Hänen kasakkasukuisella äidillään oli suuri vaikutus pojan kehitykseen. Sisällissodan aikana hän liittyi bolševikkeihin ja joutui kaksi kertaa lähes teloitetuksi tämän vuoksi. Vuonna 1922 hän siirtyi Moskovaan ja ryhtyi kirjallisella uralle. Vuoden 1924 jälkeen hän kuitenkin palasi lapsuudenseuduilleen ollakseen lähempänä tarinoidensa tapahtumapaikkoja.
Šolohov liittyi kommunistiseen puolueeseen 1922 ja pysyi sille uskollisena koko uransa. Hän oli Neuvostoliiton kirjailijaliiton toimielimissä vuodesta 1934 ja vuodesta 1936 maan korkeimman neuvoston jäsen. Hän seurasi Nikita Hruštšovia tämän ulkomaanmatkalle 1959 ja valittiin keskuskomiteaan 1961. Hänestä tuli tiedeakatemian jäsen 1939. Hän oli kaksinkertainen sosialistisen työn sankari ja palkittiin sekä Leninin että Stalinin palkinnolla Nobelin lisäksi.
Tuotanto

Šolohovin tärkein teos on Hiljaa virtaa Don (Tihi Don), joka julkaistiin neljässä niteessä vuodesta 1928 vuoteen 1940. Se kertoo Donin kasakoiden kamppailusta puna-armeijaa vastaan sisällissodan aikana ja on merkittävä siksi, ettei siinä ole yhtään positiivista bolševikkihahmoa. Kirja sai kaksi jatko-osaa. Hiljaa virtaa Don on sosialistisen realismin merkkiteoksia, vaikkakaan se ei täysin noudata sen kaavaa. Toinen Šolohovin suuri teos on Aron raivaajat (Podnjataja tselina), joka kertoo 1930-luvun maatalouden kollektivisoinnista. Tätä teosta on ylistetty sosialistisen realismin mestariteoksena, joka kuvasi kollektivisoinnin vaiheita valtaapitävän kommunistipuolueen näkökulmasta.
Šolohov kuvasi teksteissään hänelle tuttuja Donin kasakkaseutuja. Varhaisissa teoksissaan hän kuvasi taitavasti alueen tapoja ja miljöötä. Henkilökuvaus nousi teosten keskiöön vuonna 1928 teoksessa Hiljaa virtaa Don. Se on laaja, kertova teos Melehovin perheestä ja pienen kasakkakylän elämästä vuosilta 1912–1922. Tarinan jännite syntyy vanhan ja uuden elämäntavan ristiriidasta. Šolohov osoittaa teoksessaan olevansa psykologinen realisti, ihmissuhteiden monimuotoisuuden tarkka erittelijä, parhaimpien venäläisten kertojien tapaan. Neuvostoliitto määräsi vuonna 1932 taiteilijat noudattamaan sosialistisen realismin periaatteita, joita Šolohov ei kovin tarkkaan noudattanut ja joutui siksi puolustelemaan viranomaisille teoksensa painokelpoisuutta. Tosin teoksen alkuosa ehti ilmestyä ennen vuoden 1932 määräystä. Teos myös asennoituu myönteisesti sosialismin tulevaisuuteen, joten sen ensimmäisten niteiden sallittiin ilmestyä. Šolohov keskeytti suurtyönsä kolmen ensimmäisen niteen jälkeen vuonna 1932 ja julkaisi neljännen osan vuonna 1940. Niiden välillä hän kirjoitti muun muassa toisen suurteoksensa Aron raivaajat. Hänen myöhempään tuotantoonsa kuuluu useita kuvauksia toisesta maailmansodasta.