stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pussikoit

| Pussikoit |
| --- | --- |
 Apilapussikoi (Coleophora deauratella)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Jäytäjäkoimaiset Gelechioidea
Heimo::  Pussikoit Coleophoridae  Bruand, 1850
Alaheimot
 Blastobasinae  Coleophorinae  Momphinae  Pterolonchinae 
Katso myös
   Pussikoit Wikispeciesissä   Pussikoit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pussikoit (Coleophoridae) on suuri jäytäjäkoimaisiin perhosiin kuuluva perhosheimo. Siihen kuuluu maailmanlaajuisesti ainakin toistatuhatta lajia.
Pussikoit ovat varsin pienikokoisia, hoikkarakenteisia perhosia ja niiden siipiväli vaihtelee 5–25 mm. Siivet ovat hyvin kapeat, 3–9 kertaa leveyttään pitemmät ja teräväkärkiset. Siiven takareunassa ja kärkiosassa on pitkiä ripsiä. Väritys on usein vaatimaton, ja useimmat lajit ovat yksivärisiä ja kuviollisillakin lajeilla siivistä puuttuvat poikkisuuntaiset kuviot. Osa lajeista on metallinkiiltoisia. Takasiivet ovat kapeat ja niitä reunustavat hyvin pitkät siipiripset. Tuntosarvet ovat pitkät, 0,7–1,5 kertaa etusiiven mittaiset ja osoittavat perhosen tyypillisessä, alustasta vinosti nousevassa lepoasennossa suoraan eteenpäin. Aikuisten pussikoiden määrittäminen vaatii yleensä yksilön genitaalien tutkimista mikroskoopilla.
Aikuisia perhosia voi tavata toukokuusta elokuulle. Ne ovat yöaktiivisia, mutta lentävät usein valolle.
Toukat viettävät ensimmäisen toukkavaiheen lehtimiinaajina ravintokasvin lehtien, varsien, siementen tai hedelmien sisällä, mutta toisen toukkavaiheen alussa ne muuttuvat vapaasti liikkuviksi. Tällöin toukka rakentaa tuottamastaan silkistä ja kasvinosista ympärilleen suojapussin. Kasvaessaan toukka hylkää pieneksi käyneen pussin ja rakentaa uuden. Toukkapussin ulkonäkö yhdistettynä ravintokasviin on erittäin lajityypillinen ja heimon perhoset onkin helpointa tunnistaa juuri toukkapussin perusteella. Toukka koteloituu pussinsa sisälle.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Pussikoit (Coleophoridae)
iNaturalist: Pussikoit (Coleophoridae)
ITIS: Coleophoridae (englanniksi)
University of Michigan, Animal Diversity Web (ADW): Coleophoridae (englanniksi)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Coleophoridae (englanniksi)
Brittiläisiä lajeja (englanniksi)
kuvia lehtimiinoista ja toukkapusseista (englanniksi)
Markku Savela: Coleophoridae (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q544691  Wikispecies: Coleophoridae  ADW: Coleophoridae  AFD: Coleophoridae  BAMONA: Coleophoridae  BioLib: 17251  BOLD: 649  BugGuide: 22006  CoL: 8F8  EoL: 794  EPPO: 1COLEF  Fauna Europaea: 2440  Fauna Europaea (new): 0b158b5a-c70f-4c1f-b1de-abc281dd371b  GBIF: 8838  iNaturalist: 85704  IRMNG: 110914  ITIS: 118725  LepIndex: 124066  NBN: NBNSYS0000159734  NCBI: 173644  NZOR: 70c556aa-6231-42ed-999b-6b7028afe419  Open Tree of Life: 728537  PPE: coleophoridae
Kiži

Kristuksen kirkastuksen kirkko, kellotapuli ja Jumalansynnyttäjän suojeluksen kirkko
Kiži (ven. Кижи) on puukirkoistaan tunnettu Äänisen saari Karjalan tasavallassa Venäjällä. Runsaan viiden kilometrin pituinen ja alle 800 metriä leveä saari on Unescon maailmanperintökohde. Kižin suojelualue on puolestaan 500 neliökilometrin laajuinen, Venäjän federaatiotasolla hyväksytty luonnon- ja kulttuuriympäristön suojelualue, joka kattaa paljon Kižin saarta laajemman alueen.
Hallinnollisesti saari kuuluu Suurlahden maalaiskuntaan. Saaren museotoiminnot siirtyivät Karjalan tasavallalta Venäjän valtiolle vuonna 2001.
Kiži on Karjalan tasavallan merkittävimpiä matkailukohteita ja suosittu koko Venäjän laajuisesti. Kižiin on nopea yhteys kantosiipialuksella Petroskoista, jonne on matkaa noin 70 kilometriä.
Kižin maailmanperintöalue

Kižin saaren sijainti Karjalan tasavallassa
Äänisellä sijaitseva Kižin pogostan maailmanperintöalue (60 ha) on perustettu maailmankuulun puukirkkoryhmän säilyttämiseksi. Ainutlaatuista rakennuskantaa täydentävät ortodoksiset rukoushuoneet eli tsasounat, perinteiset karjalaistalot, aitat, myllyt, pajat, savusaunat sekä runsas vanha esineistö. Museosaari on kuulunut vuodesta 1990 Unescon maailmanperintöluetteloon.
Kižin kokonaisuuden ytimenä ovat Kristuksen kirkastumisen (Preobraženie) ja Jumalansynnyttäjän suojeluksen (Pokrova) kirkot sekä niihin liittyvä kellotorni. Täyspuinen Kristuksen kirkastuksen kirkko on rakennettu vuonna 1714. Sen 22 haapapaanuista kupolia loistavat hopeisina, ja väitetään, ettei sen rakentamiseen ole käytetty ainuttakaan rautanaulaa. Alun perin Kristuksen kirkastuksen kirkko rakennettiin kesäkirkoksi. Kirkko on ollut turisteilta suljettu vuodesta 1980 asti. Korjauksen suunnitellaan valmistuvan vuonna 2018.
Preobraženien kirkon vierellä on Pokrovan kirkko. Sen rakentamisajankohtana pidetään vuotta 1764, mutta siitä kiistellään vielä. Rakenteeltaan Pokrovan kirkko eroaa Preobraženien kirkosta, mutta rakentajien onnistui yhdistää molemmat kirkot ja myöhemmin vielä kellotornikin yhdeksi kokonaisuudeksi.
Läheisyydessä sijaitsee 1300-luvulla rakennettu Lazar Muromilaisen kirkko, joka tunnetaan myös Lasaruksen kuolleista herättämisen kirkkona. Se on vanhin puurakennustaiteen muistomerkki Venäjällä. Tsasouna siirrettiin Kižin saarelle vuonna 1960 Äänisjärven etelärannalla sijaitsevasta Muromin luostarista.selvennä Tätä tsasounaa paikalliset asukkaat pitivät ihmeitä tekevänä. Kižin ulkomuseoon kuuluu monta muutakin tsasounaa. Näitä ovat arkkienkeli Mikaelin tsasouna (1600–1700-luku), Neitsyt Marian kuolonuneen nukkumisen (Uspenie) tsasouna (1600–1700-luku), Kristus Käsittätehty -ikonin tsasouna (1600–1700-luku) ja Pietarin ja Paavalin tsasouna (1600-luku).
Ikonit

Kižin museon kokoelmassa on kaikkiaan 579 ikonia 1500–1800-luvuilta, niiden joukossa on muun muassa  Kristuksen-ikoni, Aabrahamin ja Saaran elämä - ja Pyhän Sosiman ja Savvatin elämä Solovetskissa -ikonit. Pyhittäjät munkki Sosima Solovetskilainen ja munkki Savvati Solovetskilainen olivat Solovetskin luostarin perustajia yhdessä erakkomunkki Herman Solovetskilaisen kanssa. Sosima syntyi Tolvuja-kylässä Kižin saaren lähellä.
Museo on avannut Internetissä virtuaalisen ikonostaasin, jonka nimenä on Kolmen vuosisadan pituinen taival. Kokoelmaan kuuluu puolisataa arvokasta pyhäinkuvaa 1500–1700-luvuilta. Ikonit ovat peräisin 22-kupolisesta Kristuksen kirkastuksen kirkosta, Karjalan vanhimmasta kirkosta Lasaruksen kirkosta ja arkkienkeli Mikaelin tsasounasta. Virtuaaliseen kokoelmaan on tallennettu 25 ikonia Kristuksen kirkastuksen kirkon nelirivisestä ikonostaasista, joka sisältää 101 ikonia. Verkosta löytyy myös tietoja kirkkojen historiasta ja sisäkuvasta.
Nykyisin sisälle pääsee arkkienkeli Mikaelin tsasounaan. Lasaruksen kirkkoa voi katsella vain ulkopuolelta. Myös Kristuksen kirkastumisen kirkko on suljettu peruskorjauksen takia. Vanhoja ikoneja voi katsella aitoina vain yhdeksänkupolisessa Jumalanäidin kirkossa, joka on saaren toiseksi tunnetuin nähtävyys.
Historia ja nykyisyys

Kižin museosaari sijaitsee Äänisen saariryhmän keskellä, ja se on saanut nimensä kisoista (karjalan kielellä kiži). Saaresta muodostui jo 1400-luvulla alueellinen keskus eli pogosta. Museoalue avattiin vuonna 1966. Kižin saari toimii historiallis-arkkitehtuurisena ja etnografisena museona. Se on Karjalan tasavallan suurimpia nähtävyyksiä, ja siellä järjestetään myös Karjalan historiaan, arkkitehtuuriin ja etnografiaan liittyviä tapahtumia.
Kižin suojelualue

Kižin saari kuuluu laajempaan 22.syyskuuta 1989 tehdyllä päätöksellä Venäjän federaation tasolla suojeltuun Kižin suojelualueeseen (laajuus 500 km² eli 50 000 ha). Siellä on monenlaisia rauhoitettuja puulajeja, lintuja ja eläimiä, ja saaristossa on säilynyt valtavien kuusien metsikkö. Luonnonpuistossa järjestetään ekologisia vene- ja kävelyretkiä (kasvitieteellisiä, geologisia sekä ornitologisia), joiden kesto vaihtelee neljästä tunnista pariin päivään.
Kirjallisuutta

Opolovnikov, A. V.: Sokrovištša russkogo severa. Moskva, 1989. ISBN 5-274-00335-4.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kiži Wikimedia Commonsissa
Kižin ulkomuseon kotisivu (venäjäksi, englanniksi)
Unesco World Heritage Centre: Kizhi Pogost (englanniksi)
Kizhi: The annual report to Unesco World Heritage Center (2012) (englanniksi)
| n k Unescon maailmanperintökohteet Venäjällä |
| --- | --- | --- |
| Keskinen |  Jaroslavlin historiallinen keskusta  Kolomenskojen Kristuksen taivaaseenastumisen kirkko  Moskovan Kreml ja Punainen tori  Novodevitšin nunnaluostari  Troitse-Sergijevin luostari  Vladimirin ja Suzdalin valkoiset monumentit  |  |
| Kaukoitä |  Baikaljärvi  Daurian maisemat1  Kamtšatkan tulivuoret  Keskinen Sikhote-Alin  Lenan kansallispuisto  Wrangelinsaari  |  |
| Pohjois-Kaukasia |  Derbentin monumentit  |  |
| Luoteinen |  Ferapontovin luostari  Kiži  Komin aarniometsät  Kuurinkynnäs2  Novgorodin historialliset monumentit  Pietari Pietarhovin, Puškinin, Pauluskoin (Pavlovsk), Hatsinan, Strelnan, Kronstadtin, Oranienbaumin ja Pähkinälinnan kanssa  Pihkovan arkkitehtikoulun kirkot  Solovetskin luostari  Struven ketju3  |  |
| Siperia |  Altain kultavuoret  Baikaljärvi  Putoranan laakio  Uvs Nuurin syvänne1  |  |
| Eteläinen |  Läntinen Kaukasus  |  |
| Volga |  Bulgar  Kazanin Kreml  Svijažskin katedraali  |  |
1Yhdessä Mongolian kanssa. 2Yhdessä Liettuan kanssa. 3Yhdeksän muun maan kanssa.
Kristuksen kirkastuksen kirkon kupolit
Lazarus Muromilaisen kirkko.
Eräs saaren rukoushuoneista (Arkkienkeli Mikaelin tsasouna ?).
Tuulimylly ja eräs saaren rukoushuoneista.
Puolirengas

Puolirengas on abstraktiin algebraan kuuluva algebrallinen rakenne, joka muistuttaa rengasta. Toisin kuin renkaassa, puolirenkaassa alkioille ei yhteenlaskun suhteen vaadita vastalukua.
Määritelmä

Puolirengas on joukko R, joka on varustettu kahdella laskutoimituksella, binäärioperaatiolla + ja ·, eli additiivisella ja multiplikatiivisella, siten, että:
(R , +) on kommutatiivinen monoidi neutraalialkiona eli nolla-alkiona 0:
(a + b) + c = a + (b + c)
0 + a = a + 0 = a
a + b = b + a
(R , ·) on monoidi with neutraalialkiona eli ykkösalkiona 1:
(a·b)·c = a·(b·c)
1·a = a·1 = a
Multiplikatiivinen laskutoimitus osittelee additiivisen yli:
a·(b + c) = (a·b) + (a·c)
(a + b)·c = (a·c) + (b·c)
0·a = a·0 = 0
Neljättä aksioomaa ei esiinny renkaan määritelmässä, sillä se seuraa suoraan muista renkaan aksioomista. Puolirenkaan tapauksessa näin ei kuitenkaan ole, sillä additiiviselta laskutoimitukselta ei vaadita vastalukujen olemassaoloa.
Renkaan ja puolirenkaan erona on vain se, että additiivisella laskutoimituksella varustettu joukko R on vain kommutatiivinen monoidi eikä kommutatiivinen ryhmä eli Abelin ryhmä.
Kommutatiivinen puolirengas on sellainen, jossa multiplikatiivinen laskutoimitus eli kertolasku on kommutatiivinen.
Esimerkkejä

Jokainen rengas on myös puolirengas.
Renkaan ideaalit muodostavat puolirenkaan, mutta eivät rengasta ideaalien yhteen- ja kertolaskun suhteen.
Luonnolliset luvut N (sisältäen nollan) ovat puolirengas tavallisen yhteen- ja kertolaskun suhteen. Tämä puolirengas on kommutatiivinen.
Samaan tapaan myös epänegatiiviset rationaaliluvut ja reaaliluvut ovat puolirengas tavallisen yhteen ja kertolaskun suhteen. Myös nämä puolirenkaat ovat kommutatiivisia.
n-x-n neliömatriisit ilman negatiivisia alkioita muodostavat puolirenkaan matriisien yhteen- ja kertolaskun suhteen. Yleistettynä tämä pätee myös silloin, kun neliömatriisien alkiot ovat minkä tahansa puolirenkaan S alkioita. Kyseinen matriisien muodostama puolirengas ei ole yleensä kommuttiivinen vaikka S olisikin.
Kirjallisuutta

Häsä, Jokke; Rämö, Johanna: Johdatus abstraktiin algebraan.  Helsinki:  Gaudeamus, 2015.  ISBN 978-952-495-361-0
Aiheesta muualla

François Baccelli, Guy Cohen, Geert Jan Olsder, Jean-Pierre Quadrat, Synchronization and Linearity (online version) (Arkistoitu – Internet Archive), Wiley, 1992, ISBN 0 471 93609 X
The Knickerbocker

Lehden kansikuva vuodelta 1856.
The Knickerbocker eli New-York Monthly Magazine oli New Yorkissa ilmestynyt kirjallisuuslehti, jonka perusti Charles Fenno Hoffman 1833. Lehti ilmestyi vuoteen 1865 eri nimillä, kuten The Knickerbocker tammi–kesäkuu 1833, The Knickerbocker, or, New-York monthly magazine 1833–1862, The Knickerbocker monthly: a national magazine, 1863–helmikuu 1864, The American monthly knickerbocker, maalis–joulukuu 1864, The American monthly, tammi–kesäkuu 1865, ja The Fœderal American monthly heinä–lokakuu 1865. Sen päätoimittaja oli Lewis Gaylord Clark, jonka kolumni oli kunkin lehden painavin puheenvuoro.
Lehteä avustanutta ja sen kulttuurimiljöötä kansoittanutta kirjoittajapiiriä on usein kutsuttu nimellä "Knickerbocker writers." Ryhmään kuuluivat esimerkiksi kirjailijat Washington Irving, Fitz Hugh Ludlow, William Cullen Bryant, Henry Wadsworth Longfellow, Oliver Wendell Holmes, James Russell Lowell, Bayard Taylor, George William Curtis, Richard Henry Stoddard, Elizabeth Clementine Stedman, John Greenleaf Whittier, Horace Greeley ja James Fenimore Cooper. Myös Frederick Swartwout Cozzens kuului avustajiin.
Aiheesta muualla

The Knickerbocker-lehtiä skannattuina Internet Archivessa. Viitattu 20.3.2014.
The Knickerbocker Ron Unzin sivuilla. Viitattu 20.3.2014.
Putúnin mayat

Putúnin mayat  olivat maya-kansan osa, joka vaelsi monien suurten mayakeskusten alueelle noin 600 jaa. alkaen.
Heidän keskuksensa oli Meksikonlahden rannoilla sijainnut Xicalanco. Putúnin mayat olivat mayoista ainoita jotka harjoittivat merenkulkua. Putúnin mayat olivat saaneet kulttuuriinsa eniten Meksikon ylängön suurten keskusten piirteitä ja olivat melko sotaisia. Heihin liitetään ainakin joskus Puuc-rakennustyyli, joka vallitsi Jukatanin niemimaan itäkärjessä, ja oranssi keramiikka. Varsinkin klassisen ajan lopussa Puuc-tyyli ulottuu Edznasta Chichen Itzáan ja käsitti mm. Uxmalin. Putûnin mayoja on pidetty yhtenä mahdollisena klassisen ajan mayakaupunkien tuhoajina. Jukatanille saapunut itzaheimo liitetään Putúnin mayoihin. Nykyiset Chontalin mayat ovat Putúnin mayojen jälkeläisiä.
Klopentiksoli

| --- | --- |

Klopentiksoli
Systemaattinen (IUPAC) nimi
2-[4-[(3Z)-3-(2-klooritioksanthen-9-ylideeni)propyyli]piperatsin-1-yyli]etanoli
Tunnisteet
CAS-numero: 982-24-1
ATC-koodi: N05AF02
PubChem CID: 5311507
Kemialliset tiedot
Kaava: C22H22N2ClOS 
Moolimassa: 400,965 g/mol
SMILES: Etsi tietokannasta: eMolecules, PubChem
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus:  ?
Metabolia:  ?
Puoliintumisaika:  ?
Ekskreetio:  ?
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  ?
Reseptiluokitus:    
Antotapa: Oraalinen
Klopentiksoli oli tyypillinen neurolepti eli antipsykoottinen lääke. Se innovoitiin vuonna 1961, ja se oli lääkeyhtiö Lundbeckin kehittämä. Myöhemmin markkinoille tuli muita vastaavia, saman alaryhmän lääkkeitä kuten flupentiksoli ja tsuklopentiksoli. Ne ovat käytössä vielä edelleen. Klopentiksoli ei ole tällä hetkellä aktiivikäytössä. Lääkkeen julkistamisvuonna 1961, saapui markkinoille eräs vieläkin käytössä oleva antidepressantti: trisyklinen masennuslääke (TCA) amitriptyliini.
Klopentiksoli on piperatsiini, ja kuuluu tiaksantiinien alalajiin. Sen markkinointinimi oli Sordinol. Lääkettä voitiin tablettimuodon ohella injisoida, eli ruiskuttaa lihaksensisäisesti. Lääke on voimakas sedatiivi, sitä saatettiin käyttää mm. akuuteissa psykooseissa. Ruiskemuotoa käytettäessä, ei potilaan tarvinnut huolehtia itse lääkkeen säännönmukaisesta ottamisesta. Lääkeinjektio oli tarpeen uusia n. 2–4 viikon väliajoin.
Haittavaikutukset

Lääkkeellä tunnettiin tyypillisten neuroleptien käyttöön liittyviä haittavaikutuksia. Näitä ovat mm. Parkinsonin taudin tyyppiset oireet, muut ekstrapyrimidaaliset häiriöt, akatisia sekä antikolinergiset sivuoireet (kuten huimaus, suun kuivuminen, ruuansulatukseen liittyvät häiriöt). Pahanlaatuinen neuroleptioireyhtymä oli sekin mahdollinen lääkkeen käyttöön liittyvänä.
Klopentiksolia pidettiin kohtalaisen voimakkaasti sedatoivana. Niin ikään lääkkeen antipsykoottista ominaisuutta pidettiin sitäkin vahvana.
Osaltaan vanhat klassiset neuroleptit ovat korvanneet atyyppiset vastaavat lääkkeet. Niistäkin joitain voidaan injisoida, peroraalisen annostelun ohella.
Aiheesta muualla

PubChem: Clopenthixol (englanniksi)
(KEGG): Clopenthixol (englanniksi)
näytä
keskustele
Antipsykootit()
| --- | --- |
Butyrofenonijohdokset:  benperidoli  bromiperidoli  droperidoli  fluanisoni  haloperidoli  melperoni  moperoni  pipamperoni  trifluperidoli 
Fentiatsiinijohdokset:  butaperatsiini  diksyratsiini  flufenatsiini  klooripromatsiini  levomepromatsiini  mesoridatsiini  peratsiini  perfenatsiini  perisiatsiini  pipotiatsiini  proklooriperatsiini  promatsiini  sulforidatsiini  tioridatsiini  tiopropatsaatti  tioproperatsiini  trifluoperatsiini  triflupromatsiini 
Muut tyypilliset antipsykootit:  klooriprotikseeni  flupentiksoli  klopentiksoli  loksapiini  molindoni  pimotsidi  tiotikseeni  tsuklopentiksoli 
Toisen sukupolven antipsykootit:  amisulpridi  asenapiini  iloperidoni  ketiapiini  klotsapiini  lumateperoni  lurasidoni  mosapramiini  olantsapiini  paliperidoni  perospironi  risperidoni  sertindoli  sulpiridi  tsiprasidoni  tsotepiini 
Kolmannen sukupolven antipsykootit:  aripipratsoli  brekspipratsoli  karipratsiini
Puolukkapiiloyökkönen

| Puolukkapiiloyökkönen |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Yökkösmäiset Noctuoidea
Heimo::  Yökköset Noctuidae
Alaheimo::  Tarhayökköset Hadeninae
Suku::  Conistra
Laji::  vaccinii
Kaksiosainen nimi
 Conistra vaccinii  Linnaeus, 1761 
Katso myös
   Puolukkapiiloyökkönen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Puolukkapiiloyökkönen (Conistra vaccinii) on keskikokoinen yökköslaji. Aikuistalvehtijana se kuuluu toisaalta syksyn viimeisiin ja toisaalta kevään ensimmäisiin perhosiin.
Koko ja ulkonäkö

Yleisväritykseltään puolukkapiiloyökkönen on tavallisimmin ruosteenruskea, mutta lajin sisällä on huomattavan suurta muuntelua ja joskus tavataan myös harmaita tai kellertäviä yksilöitä. Etusiiven keskiosassa on yleensä selvästi erottuva tumma täplä, joka muodostuu munuaistäplän takaosasta. Etusiiven kärkiosassa saattaa erottua rivi tummia täpliä. Muuten etusiipien kuviointi on melko huomaamatonta ja joskus sitä voi olla vaikea huomata lainkaan. Takasiivet ovat etusiipiä selvästi vaaleammat, harmaanruskeat. Siipiväli 30–35 mm.
Levinneisyys ja lentoaika

Lajia tavataan koko Euroopassa. Lisäksi se elää Pohjois-Afrikassa ja idässä levinneisyys ulottuu Altaivuoristoon saakka. Suomessa puolukkapiiloyökkönen on erittäin yleinen ja runsaslukuinen ainakin Oulun korkeudelle saakka. Se talvehtii aikuisena ja kuuluu samalla sekä syksyllä viimeisten joukossa, että keväällä ensimmäisinä lentäviin perhosiin. Lauhat jaksot saattavat herättää talvehtivat perhoset esille keskellä talveakin. Lentoaika Suomessa on syyskuun alusta pakkasiin ja keväällä huhtikuusta kesäkuun alkuun.
Elinympäristö ja elintavat

Puolukkapiiloyökkönen elää etenkin sekametsissä sekä erilaisissa kulttuuriympäristöissä. Laji on yöaktiivinen mutta keväällä ja syksyllä aikuisia perhosia on helppo löytää lepäämässä seinillä, varsinkin ulkovalojen lähistöllä. Makealla nesteellä kostutetulle syötille perhosia voi illalla lentää joukoittain. Aikuinen perhonen talvehtii.
Ravintokasvi

Toukka kelpuuttaa laajan joukon ravintokasveja.
Peter Klashorst

Peter Klashorst
Peter Klashorst (11. helmikuuta 1957 – 11. syyskuuta 2024) oli hollantilainen taidemaalari, kuvanveistäjä ja valokuvataiteilija.
Elämä

Peter Klashorst syntyi 11. helmikuuta 1957 Santpoortissa Hollannissa.
Klashorst valmistui taiteilijaksi Amsterdamin Gerrit Rietveld Academiesta vuonna 1981, aloitti uransa uusekspressionistina ja sai valmistumisensa jälkeen nopeasti julkisuutta. Hän erikoistui erityisesti hollantilaisten ja useiden Afrikan maiden nuorten naisten maalaamiseen ja valokuvaamiseen. Hän oli toinen vuosina 1987–1995 toimineen After Nature -taiteilijaryhmän perustajista. Klashorst maalasi paljon myös muotokuvia.
Vuonna 2000 Klashorst joutui pääosin islamilaisessa Senegalissa taiteensa vuoksi muutamiksi viikoiksi poliisin pidättämäksi. Hänen epäiltiin käyttävän prostituutiota hyväkseen, yllyttävän irstailuun ja säädyttömien kuvien valmistamiseen, koska hän oli maalannut paikallisia naisia alastomina. Klashorstin onnistui kuitenkin ostaa itsensä vapaaksi lahjomalla virkamiehet ja livahtaa Gambiaan.
Toisella matkallaan Afrikkaan vuonna 2003 hänet karkotettiin myös Gambiasta syytettynä pornografisien maalauksien tekemisestä.
Vuonna 2003 Klashorst oli lyhyen jakson ajan mukana politiikassa oman puolueensa ”O O Den Haagin” kanssa, mutta vetäytyi myöhemmin ehdokkuudestaan vaaleissa. Hän yritti uudelleen Amsterdamin kunnallisvaaleissa vuonna 2006 toisen puolueensa ”Huisje Boompje Beestjen” kanssa, mutta ei onnistunut saamaan riittävästi ääniä. Klashorstin puolue ajoi muun muassa kaikkien huumeiden laillistamista.
Klashorst teki myös televisio-ohjelmasarjaa nimeltä Schilder met Peter (suom. Maalaa Peterin kanssa), jossa hän maalasi suorassa lähetyksessä kenelle tahansa, joka halusi katsella hänen maalaamistaan.
Taiteilijan uransa lisäksi Klashorst soitti bassoa Soviet Sex -yhtyeessään, perusti oman piraatti-TV-aseman ja yökerhon sekä toimi opettajana Amsterdamin Instituut voor Schilderkunstissa.
Vuonna 2005 ilmestyi Robert Vuijsjen kirjoittama Klashorstin virallinen elämäkerta King Klashorst.
Teoksia > Valokuvataidetta

Heaven above
Teoksia > Maalauksia

Felix2
Find the differences
Palkinnot

1982 Johan en Titia Buning-Brongers prijs
1983 Kuninkaallinen taidepalkinto (Alankomaat)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Peter Klashorstin virallinen sivu (hollanniksi) (englanniksi)
www.peter-klashorst.com (englanniksi)
Peter Klashorstin blogi (englanniksi)
Página oficial de Peter Klashorst(en neerlandes y en inglés)
Peter Klashorst artnetissä (englanniksi)
Peter Klashorst IMDb:ssä (englanniksi)
Peter Klashorst YouTubessa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Yhdysvallat  Alankomaat 
Taiteenala:  Photographers' Identities  RKD Artists  ULAN 
Muut:  Europeana 
Enigma
Psykoterapia

Psykoterapia on tavoitteellista ja ammatillista toimintaa, joka tähtää mielenterveyden ongelman tai häiriön poistamiseen tai lieventämiseen. Suomessa psykoterapiaa voi harjoittaa psykoterapeutti, jolla on asiaan tarvittava osaaminen ja koulutus. Psykoterapeutti on suojattu ammattinimike, jonka käyttöoikeuden myöntää Valvira. Muut lähinimikkeet, kuten terapeutti ja sen erilaiset muunnokset (esim. lyhytterapeutti tai ratkaisukeskeinen terapeutti) eivät ole suojattuja eikä niiden käyttöä valvota millään tapaa. Psykoterapeutin ammattipätevyyden voi tarkistaa Valviran ylläpitämästä Julkiterhikki -palvelusta. Myös monet muut mielenterveyden ammattilaiset, kuten psykiatrit ja psykologit, tarjoavat terapeuttista keskusteluhoitoa. Kaikki keskusteluhoidot eivät kuitenkaan ole varsinaista psykoterapiaa, ja mielenterveyden ongelmia voidaan hoitaa myös muunlaisten psykologisten interventioiden avulla.
Psykoterapian tavoitteena on psyykkisen häiriön poistaminen tai lieventäminen, kärsimyksen vähentäminen, psyykkisen kasvun lisääminen sekä yksilön omien valmiuksen lisääminen ongelmiensa käsittelyssä. Psykoterapian tulee aina perustua tieteellisesti tutkittuun ja yhtenäiseen teoriapohjaan eli viitekehykseen.
Psykoterapia on tavallisimmin keskusteluhoitoa, mutta siihen voi toisinaan kuulua myös muunlaisia työtapoja, kuten erilaisia harjoituksia.