stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suomi toisena ja vieraana kielenä
Suomi vieraana kielenä

Suomen kieltä opetetaan myös muualla kuin Suomessa. Joissakin maissa, kuten Ruotsissa, suomea opetetaan perusasteen kouluissa, koska alueella on suomalaista asutusta. Suomen kielen opetus voi olla osa paikallisen yliopiston  suomalais-ugrilaisen laitoksen opetusohjelmaa. Suomalais-ugrilaisia laitoksia on esimerkiksi monin paikoin Keski-Euroopassa. Lisäksi lapset ja nuoret opiskelevat suomea monissa maissa Suomi-kouluissa.
Vuonna 2019 suomen kieltä opetettiin yli 80 yliopistossa 26 maassa. Suurin osa suomen kieltä opettavista yliopistoista on Euroopassa, mutta muutama yliopisto on myös Aasiassa ja Pohjois-Amerikassa.
Suomen kieltä opetetaan Opetushallituksen mukaan seuraavissa opetuspisteissä:
Belgia: Leuven
Espanja: Madrid
Georgia: Tbilisi
Iso-Britannia: Edinburgh, Lontoo
Italia: Bologna, Firenze, Napoli, Rooma
Itävalta: Wien
Japani: Hiratsuka, Osaka, Tokio
Kanada: Toronto
Kiina: Peking, Shijiazhuang, Tianjin
Latvia: Riika
Liettua: Vilna
Meksiko: México
Norja: Tromssa
Portugali: Lissabon, Porto
Puola: Gdańsk, Poznań, Varsova
Ranska: Caen, Pariisi
Romania: Cluj-Napoca
Ruotsi: Tukholma, Uppsala, Uumaja
Saksa: Berliini, Bielefeld, Darmstadt, Dresden, Düsseldorf, Erlangen, Essen, Greifswald, Göttingen, Hampuri, Jena, Köln, Mainz, München, Münster
Slovakia: Bratislava
Tšekki: Brno, Praha
Ukraina: Kiova
Unkari: Budapest, Debrecen, Pécs, Szeged]
Venäjä: Arkangeli, Hanti-Mansijsk, Iževsk, Joškar-Ola, Moskova, Petroskoi,  Pietari, Saransk, Syktyvkar
Viro: Tallinna, Tartto
Yhdysvallat:  Berkeley (CA),  Bloomington (IN), Hancock (MI), Madison (WI), Minneapolis (MN), New York (NY), Provo (UT), Seattle (WA).
Yliopiston lisäksi suomea opetetaan ulkomailla alemmilla asteilla. Suomalainen peruskoulu ulkomailla on koulu, jossa opiskellaan suomalaisen opetussuunnitelman mukaan. Koulu on tarkoitettu väliaikaisesti ulkomailla asuville  oppivelvollisille Suomen kansalaisille. Koulut voivat olla maksullisia.
Vuonna 2020 kouluja on toiminnassa kuusi kappaletta:
Aurinkorannikon suomalainen koulu
Brysselin suomalainen koulu
Moskovan suomalainen koulu
Pietarin suomalainen koulu
Tallinnan suomalainen koulu
Tarton suomalainen koulu.
Lisäksi ulkomailla on Suomi-kouluja, joissa ei kuitenkaan voi suorittaa peruskoulua. Niissä annetaan sen sijaan suomen kielen ja kulttuurin opetusta sellaisille lapsille, jotka puhuvat suomea äidinkielenään tai toisena tai vieraana kielenä. Suomi-koulujen tarkoituksena on tukea suomen kielen ja kulttuurin oppimista ja jo hankitun kielitaidon ylläpitämistä. Opetusta on keskimäärin kaksi tuntia viikossa. Vuonna 2018 Suomi-kouluja oli noin 135, ja oppilaita niissä runsaat 4200. Kouluja on eniten Saksassa, Isossa-Britanniassa ja Yhdysvalloissa.
Kirjallisuutta

Gass, Susan M – Selinker, Larry (2008). Second language acquisition. An introductory course. Third edition. New York : Routledge/Taylor and Francis Group.
Kohdekielenä suomi: näkökulmia opetukseen (1993). Toimittaneet Eija Aalto ja Minna Suni.
Latomaa, Sirkku –Tuomela, Veli (1993): Suomi toisena vai vieraana kielenä? Virittäjä, s. 238-245.
Martin, Maisa (1999): Suomi toisena kielenä. Teoksessa Kielenoppimisen kysymyksiä. Toimittaneet Kari Sajavaara ja Arja Piirainen-Marsh.
Suolla suomea : perustietoa maahanmuuttajien suomen kielen opettajille. (2003). Toimittaneet Leena Nissilä, Heidi Vaarala, Maisa Martin.
Tasolta toiselle : opas kielitaidon tasojen kuvausasteikon käyttöön suomi toisena kielenä -opetuksessa (2010). Toimittaneet  Hanna Tani ja Leena Nissilä.
Aiheesta muualla

Jyväskylän yliopiston avoin yliopisto – Suomen kieli & Suomi toisena ja vieraana kielenä
Suomenopettajat ry
Kauko Nissinen

Kauko Viktor Nissinen (20. helmikuuta 1911 Helsinki – 1. maaliskuuta 1993) oli suomalainen insinööri ja pesäpalloilija.
Kauko Nissinen pelasi Helsingin Pallonlyöjien edustusjoukkueessa 1932-37 ja 1939 yleensä varavahtina ja saavutti Suomen mestaruuden v. 1934. Urallaan Nissinen osallistui neljään Itä-Länsi-otteluun ja oli HPL:n johtokunnan jäsen 1937-40.
Nissinen tuli ylioppilaaksi Helsingin toisesta suomalaisesta lyseosta vuonna 1930 ja valmistui diplomi-insinööriksi Helsingin teknillisestä korkeakoulusta 1943 pääaineenaan kemia. Nissinen teki opintomatkoja Ruotsiin ja Tanskaan vuosina 1949–1951. Hän toimi Helsingin laivastoaseman laboratorioapulaisena vuosina 1937–1939, Valtion lentokonetehtaan tutkimusinsinöörinä ja työpajainsinöörinä 1941–1948, Oy Gust. Raninin teknisenä johtajana vuodet 1948–1958 ja Oy Pyynikin tehtaalla apulaispanimomestarina 1959–1961. Hän oli myös Kuopion kaupungin vesilaitoksen kemisti 1949–1950 ja toimi matematiikan, kemian ja fysiikan opettajana eri oppilaitoksissa vuodesta 1961. Sotilasarvoltaan Nissinen oli insinööriluutnantti.
Nissisen vanhemmat olivat maanviljelijä Eero Nissinen ja Hilda (o.s. Markkanen). Puoliso oli voimistelun lehtori Salme Tuulikki Nissinen (o.s. Koskinen) vuodesta 1944.
Saavutukset > Pelaajana

1 SM-kulta: 1934
4 SM-pronssia: 1933, 1935, 1936, 1937
4 Itä-Länsi-ottelua: 1933, 1934, 1936, 1937
Uukuniemi

| Uukuniemi Uguniemi> Entinen kunta – nykyiset kunnat: Parikkala |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 
Sijainti:  61°47′10″N, 030°00′25″E
Lääni:  Etelä-Suomen lääni
Maakunta:  Etelä-Karjalan maakunta
Seutukunta:  Kärkikuntien seutukunta
Kuntanumero:  891
Hallinnollinen keskus:  Uukuniemen kirkonkylä
Perustettu:  1632
– emäpitäjä:  Kurkijoki2
Liitetty:  2005
– liitoskunnat:  Parikkala Saari Uukuniemi
– syntynyt kunta:  Parikkala
Pinta-ala:  156,58 km²  (2004)
– maa:  101,70 km²
– sisävesi:  54,88 km²
Väkiluku:  502   (31.12.2004)
– väestötiheys:  5,52 as./km²
  1 Luovutettu Neuvostoliitolle 437,50 km² 1944. 2Erotettu lut. srk Kurkijoen ort. srk:sta. 
Uukuniemi (ruots. Uguniemi) on entinen Suomen kunta, joka sijaitsi Etelä-Karjalassa ja joka liitettiin vuoden 2005 alusta Parikkalaan samaan aikaan Saaren kunnan kanssa. Parikkalan kunnan päätöksellä vuonna 2017 nimitys Uukuniemen pitäjä hyväksyttiin käyttöön.
31. joulukuuta 2004 kunnassa asui 502  henkeä ja sen pinta-ala oli 156,58 km², josta 54,88 km² oli vesistöjä. Väestötiheys oli 5,52 asukasta/km². Entisen Uukuniemen kunnan alue kuuluu historiallisesti ja luonnonmaantieteellisesti Laatokan Karjalaan. Uukuniemi oli aikanaan Kymen läänin sekä pohjoisin että itäisin kunta.
Uukuniemen naapurikunnat ennen kunnan lakkauttamista olivat Kesälahti, Kitee ja Saari. Ennen 1940-luvun alueluovutuksia naapurikuntiin kuuluivat myös Jaakkima, Sortavalan maalaiskunta ja Ruskeala, jotka lakkautettiin Karjalan luovutuksen takia.
Historia

Uukuniemen alue mainitaan vuonna 1500 Sortavalan pitäjään kuuluvana kylänä. Vuonna 1589 Uukuniemestä tuli Kurkijoen ortodoksisen seurakunnan kappeliseurakunta, joka käsitti myös nykyisen Kesälahden alueen. Käkisalmen läänin siirryttyä Ruotsille 1617 muodostettiin Uukuniemen ortodoksisesta kappelista luterilainen seurakunta, jolla oli oma kirkkoherra ainakin vuodesta 1632 lähtien. Vuonna 1700 Kesälahdesta muodostettiin Uukuniemen seurakunnan alainen kappeliseurakunta. Vuonna 1721 Uudenkaupungin rauhan raja jakoi Uukuniemen seurakunnan siten, että pääosa Kesälahden kappelista jäi Ruotsille ja muu osa seurakunnasta Venäjälle. Tämän jälkeen Kesälahdesta ja Uukuniemestä muodostettiin erilliset seurakunnat.
1800- ja 1900-lukujen taitteessa syntyi uukuniemeläisyys, herätysliike joka vaikutti Kaakkois-Suomessa. Liikkeen keskeisiin hahmoihin kuului horrossaarnaaja Helena Konttinen. Liikkeen perintöä jatkaa nykyään Parikanniemisäätiö.
Talvisodan päättäneessä Moskovan rauhassa 1940 pieni osa siihenastisen Uukuniemen alueesta pysyi Suomessa ja jatkoi itsenäisenä kuntana, vaikkakin noin 4/5 (437,5 km²) kunnan alueesta oli luovutettava Neuvostoliitolle. Noin 4 000 kunnan 6 000 asukkasta joutui sodan seurauksena evakotielle. Jatkosodan alussa vuonna 1941 Suomi valtasi alueen takaisin.
Suomalainen Bristol Blenheim -pommikone, jonka ohjaaja ja tähystäjä olivat haavoittuneet ilmatorjuntatykin ammuksen räjähdyksestä Karjalankannaksella, teki pakkolaskun Uukuniemen Kummun kylään kesäkuussa 1944. Sodan 1944 päättäneen Moskovan välirauhansopimuksen mukaan suomalaisjoukkojen oli taas vetäydyttävä vuonna 1940 käyttöön otetulle rajalle.
Suurimman osan alueistaan menettänyt Uukuniemi liitettiin vuonna 1945 Viipurin läänistä Kuopion lääniin. Kolmen vuoden kuluttua vuonna 1948 kunta siirrettiin Kuopion läänistä osaksi Kymen lääniä. Rauhanteossa Pyhäjärven itäpuolelle jäi pieni kaistale Uukuniemeä, jolla oli maayhteys ainoastaan Kiteen kanssa, mutta maayhteyttä muiden Uukuniemen Suomelle jääneiden alueiden kanssa ei ollut. Nykyään tämä alue kuuluu Kiteeseen.
Vuonna 2005 Uukuniemi yhdistyi Parikkalan ja Saaren kuntien kanssa uudeksi Parikkalan kunnaksi.
Nimi

Uukuniemen nimen alkuperästä on olemassa lukuisia selityksiä, mutta sitä ei ole täysin selvitetty. Uukuniemen pohjoispuolella Kiteellä tunnetaan Karjalan pakanalliseen aikaan ja kulttuuriin viittaava Ukonniemi-niminen paikka. Uukuniemi-sanaa on selitetty myös uupua-verbillä ja sen mukaisella legendalla.
Vaakuna

Uukuniemen kohdalla Uudenkaupungin rauhan rajalinja toimi aiemmin Kuopion läänin ja Viipurin läänin (sittemmin Kymen läänin) rajana. Nykyään se muodostaa Pohjois-Karjalan ja Etelä-Karjalan maakuntien välisen rajan.
Moskovan rauhassa vuonna 1940 määritelty valtakunnanraja kulkee karkeasti kuvaten lähellä Uudenkaupungin rauhan rajalinjaa, mutta Uukuniemen kohdalla ne kulkevat erisuuntaisina ja kohtaavat siten, että Suomessa pysynyt Uukuniemen kunnan alue jäi koilliseen osoittavan kiilan muotoiseksi. Tästä muodosta Pirkko Hyvärinen suunnitteli vuonna 1969 vahvistetun Uukuniemen vaakunan. Kuntaliitoksen jälkeen se on ollut kotiseutuvaakuna.
Kylät

Uukuniemi on haja-asutusaluetta, sille ei muodostunut yhtään taajamaa eikä selkeää kuntakeskusta. Keskeisiä kyliä olivat 1980-luvulla Uukuniemen kirkonkylä (kunnan virastot, ala-aste), Selkäkylä (yläaste) ja Niukkala (kauppa).
Uukuniemen kyliä ennen kuntaliitosta Parikkalaan olivat:selvennä
Homavaara, Kalalahti, Kokonlahti, Kumpu, Lammintaus, Lonkalampi, Matri, Myötävaara, Niukkala, Niukkalan Salokylä, Niva, Palolahti, Riihivaara, Sillantaus, Sirkee, Taaphuuvinsalo, Tilkkukumpu, Timolahti, Ukko-Juhon salo, Uukuniemi (kirkonkylä), Viklanmäki, Värtsi
Ruokakulttuuri

Uukuniemen pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla rantakala sekä makeat ruoat rotinakukko, lanttulohko ja kaurakiisseli.
Tunnettuja uukuniemeläisiä

Anders Johan Adolf Boxström, eversti, valtioneuvos, Tilastollisen päätoimiston päällikkö 1886–1902
Seppo Heinonen, maa- ja metsätaloustietieden lisensiaatti, virkamies, maanviljelysneuvos
Matti Hämäläinen, kestävyysuimari
Tapio Hämäläinen, näyttelijä
Tauno Hämäläinen, yrittäjä ja yritysjohtaja, kauppaneuvos
Ilpo Jorasmaa, kunnanjohtaja, poliitikko
Tiia Kuikka, kilpakävelijä
Helena Konttinen, saarnaaja
Aukusti Edvard Korhonen, maanviljelysneuvos, maataloudellisen rajaseututoiminnan johtaja
Satu Procopé, kunnanjohtaja
Juhani Suutarinen, ampumahiihtäjä
Juha Tiainen, moukarinheittäjä ja olympiavoittaja
Petri Tiainen, muusikko
Kalevi Toiviainen, Mikkelin hiippakunnan piispa
Lauri Tuunanen, kansanedustaja
Alexander Gustaf Walle, kirkkoherra
Uukuniemi-virus

Uukuniemen mukaan on nimetty punkeista eristetty Bunya-virusten ryhmään kuuluva Uukuniemi-virus, jonka professori Ralf Pettersson työtovereineen eristi 1960-luvun alussa. Ryhmään kuului muun muassa Markus Brummer-Korvenkontio.
Kirjallisuutta

Juvonen, Jaana: Uukuniemen historia.  Parikkala:  Parikkalan kunta, 2009.  ISBN 978-952-92-5336-4
Fihlman, Ensio (toim.): Tverin karjalaan 1600-luvulla paenneet uukuniemeläiset. Kadonnut kirkko ja alttaripetäjän arvoitus. Uukuniemen kotiseutuhistorian sarja 1. Uukuniemen partiolippukunta Raja-Karhut, Yliopistopaino Helsinki 1995.
Fihlman, Ensio (toim.): Uukuniemi 1850–1901 alttaripetäjän aikaa. Uukuniemen kotiseutuhistorian sarja 2. Partiolippukunta Raja-Karhut, Yliopistopaino Helsinki 1995.
Fihlman, Ensio: Uukuniemen pappi Jaakkima Terentinpoika. Uukuniemen kotiseutuhistorian sarja 3. Omakustanne, Yliopistopaino Helsinki 1998.
Uukuniemi-seuran johtokunta (toim.): Uukuniemi Rajan halkoma pitäjä. 2., uudistettu painos. Uukuniemen kunta ja seurakunta, Sisälähetysseuran Raamattutalon kirjapaino Pieksämäki 1970.
Uukuniemi-seuran hallitus (toim.): Rakkaudesta rajan halkomaan pitäjään Uukuniemi-seuran 50-vuotisjulkaisu. Uukuniemi-seura, Suomen Painotuote Vantaa 2002.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Uukuniemi Wikimedia Commonsissa
Uukuniemi.info
| n k Etelä-Karjalan maakunnan kunnat |
| --- | --- |
Nykyiset kunnat:  Imatra  Lappeenranta  Lemi  Luumäki  Parikkala  Rautjärvi  Ruokolahti  Savitaipale  Taipalsaari 
Entiset kunnat:  Joutseno  Lappee  Lauritsala  Nuijamaa  Saari  Simpele  Suomenniemi  Uukuniemi  Ylämaa 
Suomen Neuvostoliitolle 1940-luvulla luovuttamat alueet
| Kokonaan luovutetut kunnat |
| --- | --- |
kaupungit: Käkisalmi | Sortavala | Viipuri
kauppalat: Koivisto | Lahdenpohja
maalaiskunnat: Antrea | Harlu | Heinjoki | Hiitola | Impilahti | Jaakkima | Johannes | Kanneljärvi | Kaukola | Kirvu | Kivennapa | Koiviston maalaiskunta | Kuolemajärvi | Kurkijoki | Käkisalmen maalaiskunta | Lavansaari | Lumivaara | Metsäpirtti | Muolaa | Petsamo | Pyhäjärvi Vpl | Rautu | Ruskeala | Räisälä | Sakkola | Salmi | Seiskari | Soanlahti | Sortavalan maalaiskunta | Suistamo | Suojärvi | Suursaari | Terijoki | Tytärsaari | Uusikirkko | Valkjärvi | Viipurin maalaiskunta | Vuoksela | Vuoksenranta | Äyräpää
Osin luovutetut kunnat
sodan jälkeen muihin kuntiin yhdistetyt: Jääski | Korpiselkä | Pälkjärvi | Säkkijärvi | Vahviala
toimintaansa vuoden 1948 jälkeen jatkaneet: Ilomantsi | Inari | Kitee | Kuusamo | Lappee | Nuijamaa | Parikkala | Rautjärvi | Ruokolahti | Saari | Salla | Simpele | Tohmajärvi | Vehkalahti | Virolahti | Uukuniemi | Värtsilä | Ylämaa
Vuokra-alueeseen sisältyneet kunnat
kokonaan: Hanko
osin: Bromarv | Degerby | Espoo | Inkoo | Kirkkonummi | Siuntio
Yksittäisiä mainittavia paikkoja luovutetuilla alueilla
 : Elisenvaara | Enso | Ihantala | Ilmee | Kolosjoki | Konevitsa | Kyyrölä | Liinahamari | Pitkäranta | Pölläkkälä | Uuras | Valamo
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  VIAF 
Kansalliset:  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Uukuniemen kirkko.
Osittain Kiteen puolella sijaitseva Pyhäjärvi on Uukuniemen suurin järvi.
Yhdystie 4021 on Uukuniemen pääliikenneväylä.
Oona

| Oona |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  21. tammikuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  Ona, Úna, Ùna, Oonagh
Nimen alkuperä:  Irlanti
Infobox OKNimi-testi OK: 
Oona on alun perin irlantilainen naisen etunimi, joka pohjautuu muinaisirlantilaiseen nimeen Oonagh (engl. Una). Nimen on selitetty johtuvan iirin kielen sanasta uan, joka merkitsee karitsaa. Kelttiläisessä mytologiassa Oonagh on keijukaisten kuningattaren nimi. Muoto Oona on käytössä harvinaisena englantilaisella kielialueella. Samaa alkuperää on ilmeisesti myös nimi Ona, joka tosin voi pohjautua myös ona-päätteisiin nimiin, kuten Fionaan. Vanhastaan tunnettu oli yhdysvaltalainen näyttelijä Oona Chaplin. Suomessa nimi oli vielä 1970-luvulla varsin harvinainen, mutta on myöhemmin voimakkaasti yleistynyt. Vuoden 2019 loppuun mennessä se on Suomessa annettu noin 8 070 naiselle ja alle 10 miehelle. Suomessa Oonan nimipäivä on 21. tammikuuta.
Tunnettuja Oonia

Oona Airola (s. 1988), suomalainen näyttelijä ja laulaja
Oona Chaplin (1925–1991), Charlie Chaplinin vaimo
Oona Castilla Chaplin (s. 1986), espanjalainen näyttelijä, Charles Chaplinin tyttärentytär
Oona-Emilia Enkelsaari (s. 1999), suomalainen tietokirjailija
Oona Haapaniemi, suomalainen televisiokäsikirjoittaja
Oona Havana (s. 2004), suomalainen jääkiekkoilija
Oona Hujanen (s. 1994), suomalainen aitajuoksija
Oona Jääskeläinen (s. 2003), suomalainen jalkapalloilija
Oona Kare (s. 1990), suomalainen näyttelijä
Oona Kauppi (s. 1997), suomalainen jalkapalloilija ja salibandyn pelaaja
Oona Kauste (s. 1988), suomalainen curlingpelaaja
Oona Kettunen (s. 1994), suomalainen estejuoksija
Oona Kivelä (s. 1983), suomalainen tanssija, tankotanssin maailmanmestari
Oona Koukkula (s. 2003), suomalainen jääkiekkoilija
Oona Liimatainen (s. 1997), suomalainen pesäpalloilija
Oona Linnasalmi, suomalainen elokuvanäyttelijä
Oona Louhivaara (s. 1987), suomalainen näyttelijä
Oona Majoinen (s. 2003), suomalainen pesäpalloilija
Oona Nyström (s. 1984), suomalainen kirjallisuuden kääntäjä
Oona Orpana (s. 2001), suomalainen tennispelaaja
Oona Parviainen (s. 1977), suomalainen jääkiekkoilija
Oona Puhakka (s. 2005), suomalainen lapsinäyttelijä ja ääninäyttelijä
Oona Räisänen, suomalainen signaalihakkeri ja ohjelmoija
Oona Sevenius (s. 2004), suomalainen jalkapalloilija
Oona Siren (s. 2001), suomalainen jalkapalloilija
Oona Sormunen (s. 1989), suomalainen keihäänheittäjä
Oona Tikkaoja (s. 1976), suomalainen kuvanveistäjä
Oona Tolppanen, suomalainen rugbynpelaaja, liikunta-alan yrittäjä, urheilujuontaja, ja sosiaalisen median vaikuttaja
Oona Vahvelainen (s. 1998), suomalainen pesäpalloilija
Oona Vasko (s. 1991), suomalainen ratameloja
Oona Vilén (s. 1989), suomalainen pikajuoksija
Oona Vilermo (s. 1996), suomalainen kuulantyöntäjä
Kuvitteellisia Oonia

Oona Kiviranta, hahmo televisiosarjassa Salatut elämät
Ähtärin rautatieasema

Ähtärin rautatieasema (lyh. Äht; ent. Ostola) on Suomen rataverkon liikennepaikka Ähtärin kunnassa Etelä-Pohjanmaalla rataosalla Haapamäki–Seinäjoki. Liikennepaikan etäisyys Helsingin päärautatieasemalta on 346,1 ratakilometriä mitattuna Haapamäen rautatieaseman kautta. Etäisyys Haapamäelle on 41 kilometriä ja Seinäjoelle 72 kilometriä. Nykyisin Ähtärin asema on miehittämätön, ja liikenteenohjaus hoidetaan kaukokäytöllä Seinäjoella sijaitsevasta liikenteenohjauskeskuksesta käsin. Ähtäri sijoittuu henkilöliikenneasemien suomenkielisessä aakkosjärjestyksessä viimeiseksi.
Liikennepaikalla pysähtyvät kaikki rataosalla liikennöivät henkilöjunat. Tavaraliikennettä ei ole. VR:n ja liikenne- ja viestintäministeriön päätöksen mukaan henkilöliikenne radalla piti loppua maaliskuussa 2016, mutta myöhemmin liikennettä päätettiin toistaiseksi jatkaa.
Vuonna 1942 noin puolitoista kilometriä Ähtärin asemalta luoteeseen tapahtui Ähtärin junaturma.
Ratapiha

Liikennepaikalla on kaksi junaliikenteen käytössä olevaa raidetta, joilla molemmilla on matkustajalaituri. 15. joulukuuta 2019 alkaen kaikki matkustajajunat käyttävät raidetta 1. Laituriraiteiden lisäksi ratapihalla on kuormausraide, jota käytetään pääasiallisesti ratatyökoneiden säilytykseen.
Panaman kanavan historia

Panaman kanavan kartta vuodelta 2009.
Kanavalle oli alussa kaksi vaihtoehtoa: joko Nicaraguan kautta (punainen osio) tai Panaman kautta (sininen osio).
Panaman kanavan historian ensimmäinen askel otettiin jo vuonna 1513, kun espanjalainen tutkimusmatkailija Vasco Núñez de Balboa ylitti Panamankannaksen ensimmäisenä eurooppalaisena. Siitä lähtien käynnistettiin useita hankkeita kanavan rakentamiseksi. Ne kaikki kuitenkin jäivät pelkästään paperiasteelle. Varsinainen kanavahanke alkoi virallisesti vuonna 1880, kun Ranska päätti aloittaa sen rakentamisen.
Ajatus kanavan sijoittamisesta Nicaraguaan oli myös ollut esillä, sillä maan suurimmalta järveltä Nicaraguanjärveltä ei olisi ollut vaikeata päästä Karibianmereltä Tyynellemerelle. Kanava kuitenkin rakennettiin Panamaan, sillä kannas on siellä kapeampi kuin missään muualla Keski-Amerikassa. Vuoteen 1889 mennessä ranskalaisten hanke oli törmännyt moniin ongelmiin. Lukuisat onnettomuudet, kanavan yhtiön rahoituskriisi ja korruptioskandaalit pakottivat Ranskan luopumaan keskeneräisestä kanavahankkeesta vuoden 1889 lopussa. Vuonna 1903 Yhdysvaltain presidentti Theodore Roosevelt osti Ranskalta keskeneräisen kanavatyömaan hintaan 40 miljoonaa dollaria. Rakennustyöt alkoivat vuonna 1904, ja kanava avattiin liikenteelle vuonna 1914.
Yhdysvallat hallinnoi kanavavyöhykettä vuoteen 1977 asti, jolloin Yhdysvaltain ja Panaman välille allekirjoitettiin sopimus, jonka nojalla Yhdysvallat ja Panama sopivat kanavan yhteishallinnasta vuoteen 1979 mennessä. Yhdysvallat palautti kanavan virallisesti Panaman haltuun 31. joulukuuta 1999, kuten sopimus edellytti. Viimeinen sotilaallinen operaatio, jonka Yhdysvallat suoritti Panamassa, oli vuodenvaihteessa 1989–1990, kun Yhdysvaltain armeija miehitti Panaman kaupungin ja pidätti Panaman sotilasjuntan johtajan kenraali Manuel Noriegan, jota epäiltiin rahanpesusta ja huumekaupasta.
Vuonna 2006 Panaman presidentti Martín Torrijos käynnisti suunnitelmat kanavan laajennustyöstä. Laajennustyöt aloitettiin vuonna 2007, ja niiden piti alun perin valmistua vuoden 2015 lopulla. Kanavan laajennusprojekti kuitenkin myöhästyi pari vuotta arvioidusta aikataulusta, ja valmistui lopullisesti vuoden 2016 kesäkuussa. Panaman kanavan laajennustöiden arvioitiin maksavan noin seitsemän miljardia Yhdysvaltain dollaria, mutta kustannukset nousivat satoja miljoonia arvioidusta.
Varhaiset suunnitelmat

Espanjalainen tutkimusmatkailija Vasco Núñez de Balboa kulki ensimmäisenä eurooppalaisena Panamankannaksen yli Karibianmereltä Tyynellemerelle vuonna 1513. Tästä Balboan ylityksestä alkoi vuosisatojen haaveilu kanavasta, joka yhdistäisi Tyynenmeren Karibianmereen.
Espanjan kuningas Kaarle V käynnisti suunnitelmat kanavan rakentamisesta vuonna 1529. Silloinen tekniikka ei kuitenkaan vielä riittänyt edes kanavan rakentamisen aloittamiseen.
Kanavan rakentamisen todellinen iso käänne tapahtui vuonna 1849, jolloin Yhdysvaltain hallitsemalta Kalifornian alueelta löytyi kultaa ja alkoi suuri kultaryntäys.
Pohjois-Amerikan yhdistävää rautatietä ei ollut vielä rakennettu Yhdysvaltain länsirannikolta itärannikolle, joten rannikolta toiselle pääsi vain joko härkävankkureilla tai laivalla kiertäen Etelä-Amerikan eteläkärjen ympäri. Laivamatkan pituus oli 13 000 kilometriä, ja reitti Magalhãesinsalmen kautta kohti pohjoista oli tuolloin hyvin vaarallinen meritie. Matka kesti useita kuukausia, joten oikotie Panamankannaksen läpi olisi paras ratkaisu meriliikenteelle.
Yhdysvaltalaiset insinöörit tutkivat mahdollisuuksia rakentaa kanava Keski-Amerikan kannaksen poikki. Vaihtoehtoina olivat rakentaminen Panamankannaksen tai Nicaraguanjärven kautta. Nicaraguan kannas oli kaksi kertaa Panaman kannasta leveämpi, mutta Nicaraguanjärvi ja San Juan -joki olisivat helpottaneet rakennusurakkaa huomattavasti Tyynenmeren puolella. Nicaraguanjärveltä Tyynellemerelle on matkaa vain 20 kilometriä, joten Nicaragua olisi tarjonnut paremman yhteyden etenkin Yhdysvaltoihin.
Vuonna 1855 Panaman kannaksen läpi rakennettiin rautatie, joka lykkäsi kanavaa monta vuotta. Hankkeen aloittamista viivästytti myös Yhdysvaltain sisällissota. Maassa ei oltu kiinnostuneita käynnistämään massiivisia hankkeita missään päin Amerikan mannerta.
Nicaragua ei saanut kanavaprojektia, vaan se päätettiin rakentaa Panamaan.