Suomen kommunistinen nuorisoliitto
Historia > 1926–1929

Oikeudenkäynnit ja vankeustuomiot hankaloittivat SKNL:n toiminnan aloittamista. SKNL:n piirikomiteat perustettiin kuitenkin ympäri maata vuosien 1925 ja 1926 aikana. Syyskuussa 1925 toimintaa oli Helsingin, Tampereen, Porin, Vaasan, Lappeenrannan, Viipurin ja Kuopion seuduilla. Soluja oli tuolloin 40 ja jäseniä 149. Painopiste oli aluksi julkisen työn ohjauksessa.
Nuoret osallistuivat aktiivisesti Sosialistisen työväen ja pienviljelijöiden vaaliliiton kampanjaan eduskuntavaaleissa 1927. Ympäri maata muodostettiin nuorison vaalikomiteoita. Eduskuntaan nousi nuorisoliiton aktiivi Toivo Latva.
SKNL:n ensimmäinen konferenssi pidettiin elokuussa 1927 Moskovassa. Tuolloin järjestöllä oli 94 solua ja 358 jäsentä. Toinen konferenssi, johon osallistui kahdeksan henkilöä, järjestettiin KNI:n kansainvälisen konferenssin jälkeen elokuussa 1928. Jäsenten määrä oli tuolloin noin 600, joista oli naisia noin viidennes.
Alkuvuodesta 1928 SKNL koki takaiskuja, kun poliisi pidätti kymmeniä kommunisteja SKP:n yleisorganisaattori Jalmari Rasin antamien tietojen perusteella. Kiinni jäivät Jaakko Kivi, Väinö Vuorio ja Emil Paananen. Eino Lehto ja Nestori Parkkari toimivat hetken maan alla, kunnes siirtyivät Neuvostoliittoon pidätyksiltä välttyäkseen. Toukokuussa 1929 pidätettiin SKNL:n organisaattori Matti Dahl, jolta takavarikoitujen asiakirjojen johdosta jäivät myöhemmin kiinni piirisihteerit Eino Hellfors, Jussi Siltanen, Aino Kallio ja Toivo Lång sekä joukko muita nuorisoliittolaisia.
SKNL:n ensimmäinen edustajakokous pidettiin Tukholmassa 10.–15. elokuuta 1929. Edustajat Suomesta saapuivat paikalle julkisesti laivalla Helsingistä tai salaa moottoriveneellä Pietarsaaren kautta. Neuvostoliitosta saavuttiin Saksan kautta. Yhteensä paikalle pääsi 22 henkilöä. Kokous oli tarkoitus pitää Tukholman kaupunginkirjastossa, mutta se siirrettiin yksityisasuntoon poliisitarkkailun välttämiseksi. Edustajakokous vahvisti tukensa KNI:n linjauksille ja Kominternin kolmannen kauden politiikalle. Nuorisointernationaalia kritisoitiin kuitenkin siitä, ettei illegaalisten jäsenjärjestöjen erityisolosuhteisiin ollut kiinnitetty tarpeeksi huomiota.
Edustajakokous valitsi SKNL:lle uuden viisihenkisen keskuskomitean, joka sai valtuudet täydentää itseään jatkossa. Komitea koki menetyksiä heti Suomeen palattuaan, kun poliisi pääsi selville osasta Tukholmassa olleiden henkilöllisyyksiä – syy paljastumiseen oli Kullervo Mannerin laukku, joka joutui vääriin käsiin. Vuoden 1929 loppupuolella SKNL:n johtoon kuuluivat Heikki Ilvesviita, Toivo Karvonen, Tatu Väätäinen, Paavo Kivikoski, Aatto Sallinen, Aili Mäkinen, Airi Virtanen ja Reino Tynkkynen.
Julkisen nuorisoliikkeen ja viranomaisten väliset yhteenotot lisääntyivät vuoden 1929 aikana. Poliisin hajotettua useita mielenosoituksia SKP ja SKNL järjestivät tapahtumiin syksyllä erityisiä puolustusryhmiä, joiden tehtävänä oli vastarinnan organisointi. Tämän seurauksena syntyi rajumpia käsirysyjä poliisien kanssa. Marraskuussa 1929 poliisi teki takavarikon Helsingin työväentalon huoneeseen, jossa sijaitsivat Opintotyön Neuvontayhdistyksen, Valtiollisten vankien huoltoyhdistyksen, Helsingin Nuorten Työläisten Opintoyhdistyksen ja Helsingin propagandakeskuksen toimistot. Monet aktivistit joutuivat kuulusteluihin. Osan SKNL:n loppuvuoden 1929 kampanjoinnista muodosti myös taistelu työväenliikkeen niin sanottuja hoipertelijoita eli Suomen työväen vasemmistoryhmää vastaan. Nuorisoliike syytti itsenäisyyttä SKP:n ja Moskovan ohjauksesta vaatineita opportunisteiksi, jotka antautumisesta porvariston edessä.