stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pune
Maantiede ja ilmasto

Pune sijaitsee Mula- ja Mutha-jokien yhtymäkohdassa.
Pune sijaitsee Deccan ylängön reunalla. Kaupungin korkeus merenpinnasta on 560 m. Se on kukkulaista aluetta, korkeimmat kukkulat nousevat 800 metriin ja kaupungin ulkopuolella Sinhagadin linnoitus on 1 300 metrissä.
Kuumimmat kuukaudet ovat huhti- ja toukokuu, jolloin päivän ylin lämpötila on keskimäärin yli 37 astetta. Viileintä on joulu- ja tammikuussa, keskimääräinen alin lämpötila alle 12 astetta. Eniten sataa kesäkuusta syyskuuhun, yli 100 mm kuukaudessa.
Talous

Pune on tärkeä teollisuuskeskus. Yksi maailman suurimmista kaksipyöräisten valmistajista, Bajaj Auto, on kotoisin kaupungista. Intian suurimmalla moottorivalmistajalla on tehdas Punessa. Kaupunkia sanotaankin autoteollisuutensa ansiosta Intian Detroitiksi.
Liikenne

Punen bussimetro on maan ensimmäinen bussimetrojärjestelmä.lähde?
Punen rautatieasemalta on säännöllisiä junavuoroja lähikaupunkeihin. Matka Mumbaihin kestää 3–4 tuntia. Kaupungista lähtee myös monia pitkän matkan linja-autoja, esimerkiksi Goaan pääsee yöbussilla 12 tunnissa. Punen kansainvälinen lentoasema sijaitsee 8 km kaupungista koilliseen.
Chaturshringin temppeli
Punen bussimetro on maan ensimmäinen bussimetrojärjestelmä. Kuvassa Volvo B7RLE -bussi.
Punen rautatieasemalta on säännöllisiä junavuoroja lähikaupunkeihin.
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Jevgeni Haukka

| Jevgeni Haukka> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 16. helmikuuta 1962 (ikä 63) Petroskoi, Neuvostoliitto
Ammatti:  näyttelijä, opettaja
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Jevgeni Haukka (s. 16. helmikuuta 1962 Petroskoi) on suomalainen näyttelijä, joka myös toimii Suomen Teatteriopistossa opettajana. Haukka on työskennellyt niin teatterin kuin television ja elokuvien parissa.
Ura

Jevgeni Haukka on alun perin kotoisin Petroskoista. Suomeen hän muutti perheineen vuonna 1991.
Haukka on valmistunut Teatteritaiteen maisteriksi Pietarin valtiollisesta teatteritaiteen akatemiasta. Haukka työskenteli ajalla 1989-1991 Petroskoin kansallisessa teatterissa. Hän on myös työskennellyt mm. Tampereen Työväen Teatterissa ja 1990-luvulta eteenpäin Tampereen Komediateatterissa ja opettajana Komediateatterin Teatteriopistossa.
Haukka on esiintynyt myös tv-sarjoissa ja elokuvissa, kuten Rukajärven tie, Hovimäki, Pirunpelto, Nyrkki.
Haukka asuu Ylöjärvellä.
Filmografia > Elokuvat

| Vuosi | Elokuva / TV-elokuva | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 1997 | Lunastus | Volodja |
| 1997 | Palava rakkaus | Elmar Kirotar / venäläinen sotilas |
| 1999 | Rukajärven tie | haavoittunut venäläissotilas |
| 1999 | Historiaa tehdään öisin | Slava |
| 2000 | Hylätyt talot, autiot pihat | venäläinen sotavanki |
| 2001 | Rentun ruusu | venäläinen tullimies |
| 2003 | Sibelius | taiteenystävä Wienissä |
| 2004 | Etulinjan edessä | Smirnov |
| 2004 | Juoksuhaudantie | venäläinen rekkakuski |
| 2007 | Raja 1918 | komissaari |
| 2007 | Tali-Ihantala 1944 | venäläinen ääni |
| 2009 | Mitä meistä tuli | Kirilin toveri |
| 2009 | Haarautuvan rakkauden talo | Vidar |
| 2009 | L'affaire Farewell | kapteeni |
| 2010 | Rajavartija |  |
| 2012 | Vares – Uhkapelimerkki | Stahanov |
Filmografia > Televisiosarjat

| Vuosi | Televisiosarja | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 1994 | Autopalatsi | Fjodor |
| 1994 | Kohtaamiset ja erot |  |
| 1996 | Pimeän hehku | Varaston esimies |
| 2000 | Brottsvåg | Karamasov |
| 2000–2002 | Hovimäki | Volodja |
| 2004 | Hiljaista on | Igor |
| 2005 | Yövuoro | potilas Boris |
| 2007–2011 | Taivaan tulet | trokari |
| 2009, 2012–2013 | Pirunpelto | Kovaljenko |
| 2011 | Tappajan näköinen mies | Malkin |
| 2018 | Kummeli esittää: Kontio & Parmas | Junnu |
| 2019 | Nyrkki | Sergei Sabanov |
Aiheesta muualla

Jevgeni Haukka Elonetissä.
Jevgeni Haukka Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Jevgeni Haukka - Tampereen freelance-näyttelijät
Jääkärin morsian - 1992, Tampereen Komediateatteri
ilona - tekijähaku
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Ritva  Elonet
Porton Down

Näkymää Porton Downin porteilta.
Porton Down on eräs Yhdistyneen kuningaskunnan asevoimien tutkimuskeskus. Yksikön nimi on DSTL. Tutkimusyksikkö avattiin vuonna 1916. Se sijaitsee Englannin Wiltshiressä. Siellä kehitettiin kemiallisia aseita, sekä valmistettiin ja tutkittiin ainakin sariini-kaasua ja CS-kaasua (ei-kuolettava kyynelkaasu), mahdollisesti myös muita myrkkykaasuja. ICI:n kehittämä VX-hermokaasun kaava siirtyi Porton Downin tutkimusyksikköön 1954. ICI kehitti VX:n vuonna 1952. Iso-Britannia oli tehnyt ensimmäisen ydinkokeensa samana vuonna (1952) – mutta Britannian ydinaseiden kehittely tapahtui Harwellissa ja Aldermastonissa.lähde?
Kemiallisten aseiden säilytystä ja varastointia koskeva sulkusopimus määräsi sopineet maat hävittämään kemialliset aseensa vuonna 1993. Tuon jälkeen Porton Downin tutkimuslaboratorioissa on tutkittu muun muassa Ebola-virusta.lähde?
Kirjallisuutta

Mitä Missä Milloin 1983, osio Puolustusvoimat: Kemiallinen sodankäynti, s. 207–212. Otava, Helsinki 1982 ISBN 951-1-06728-1
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   – en: Porton Down
Käännös suomeksi
Hatšepsut

Hatšepsut (1507–1458 eaa.) oli naispuolinen faarao, joka hallitsi Egyptiä Uuden valtakunnan 18. dynastian aikana vuosina 1479–1458 eaa. Hän oli pisimpään hallinnut naispuolinen faarao. Hatšepsut rakennutti satoja temppeleitä ja monumentteja, ja häntä pidetään yhtenä Egyptin suurimmista ja menestyksekkäimmistä faaraoista.
Varhainen elämä

Hatšepsut oli faarao Thutmosis I:n ja tämän ykkösvaimon Ahmosen tytär. Hänen nimensä tarkoittaa ”ylevistä naisista etummainen”. Perinteen mukaisesti Hatšepsut meni naimisiin velipuolensa Thutmosis II:n kanssa. Samalla hänet kohotettiin Amon-jumalan vaimoksi, mikä oli suurin kunnia kuningattaren arvonimen jälkeen, jonka egyptiläisnainen saattoi saada sekä hyvin vaikutusvaltainen virka. Jumalan vaimoa pidettiin jumalan puolisona, ja hänen tehtäviinsä kuului Amonin juhlien johtaminen sekä jumalalle laulaminen ja tanssiminen juhlien alussa.
Valtaannousu

Hatšepsut ja Thutmosis II saivat tyttären nimeltä Neferu-Ra. Thutmosis II kuoli vuonna 1479 eaa. Koska hänen toisen vaimonsa kanssa saamansa poika Thutmosis III oli vielä lapsi, Hatšepsutista tuli sijaishallitsija poikapuolensa aikuistumiseen saakka. Seitsemäntenä hallitusvuotenaan Hatšepsut kuitenkin muutti lakia ja kruunautti itsensä Egyptin faaraoksi. Hän otti itselleen kaikki kuninkaalliset nimet ja arvonimet, jotka hän kaiverrutti kieliopillisesti feminiinimuodossa. Hänet oli ennen kruunaustaan vielä kuvattu naisena, mutta sen jälkeen hänet alettiin kuvata miehenä. Hänen ruumiinrakenteensa ja seisoma-asentonsa kuvattiin miehekkäänä, hän esiintyi miehisin arvomerkein ja yläruumis paljaana pukunaan ainoastaan tyypillinen vanha kuninkaan asu, lyhyt palttinavaate vyötäisillään ja jopa parrakkaana. Nimellinen kuningas Thutmosis III kuvattiin pienemmässä koossa hänen taustallaan.
Hallituskautensa aluksi Hatšepsut naitti tyttärensä Thutmosis III:lle ja näin teki hänestäkin Amonin vaimon. Itsensä hän nosti Amonin tyttäreksi ja puolijumalaksi väittäen, että Amon oli hedelmöittänyt hänen äitinsä Thutmosis I:n hahmossa.
Hatšepsut vahvisti asemaansa maan ensimmäisenä naisfaaraona myös asennuttamalla julkisiin rakennuksiin kohokirjoituksia, joissa kuvattiin kuinka Thutmosis I oli tehnyt hänestä kanssahallitsijansa ja kuinka Amon oli lähettänyt oraakkelin ennustamaan hänen valtaannousuaan. Kirjoituksissa Hatšepsutin kuvattiin perineen valtansa suoraan Ahmoselta, joka muistettiin Ala-Egyptin valloittaneiden, vihattujen hyksojen karkottajana 80 vuotta aiemmin.
Rakennushankkeet

Hatšepsut käynnisti valtakaudellaan hyvin monia rakennushankkeita, kuten oman temppelinsä Deir el-Bahrissa sekä Karnakin temppelin laajennuksen. Hatšepsutin rakennushankkeet olivat huomattavasti runsaslukuisempia ja mittavampia kuin yhdelläkään edeltäjällään, ja hänen seuraajistaankin vain Ramses II rakennutti häntä suurellisemmin. Hän aloitti myös sotaretket Syyriaan ja Nubiaan, joskin Egyptissä Hatšepsutin valtakausi oli rauhan aikaa. Puntiin Hatšepsut lähetti kaupparetkikunnan, joka palasi Egyptiin mukanaan runsaasti arvokasta kauppatavaraa. Neuvonantajanaan kaikissa toimissaan faaraolla oli hovimiehensä Senenmut, joka johti kaikkia faaraon suurimpia rakennushankkeita.
Vallanmenetys ja kuolema

Hatšepsut oli tehnyt velipuolestaan Thutmosis III:sta Egyptin armeijan johtajan. Sen jälkeen kun Thutmosis III oli johtanut armeijansa kukistamaan kapinan Kadeshissa vuonna 1457 eaa. Hatšepsutin nimi katosi historiankirjoista. Thutmosis III kirjautti oman hallituskautensa alkaneeksi isänsä kuolemasta ja otti nimiinsä kaikki Hatšepsutin teot faaraona. Myöhemmin hän poistatti julkisista monumenteista kaikki tiedot äitipuolestaan ja hävitti kaikki todisteet tämän hallituskaudesta. Teon syytä ei tiedetä. Hatšepsutin löysi uudelleen vasta 1800-luvun alussa hieroglyfien merkityksen selvittänyt egyptologi Jean-François Champollion, joka havaitsi Hatšepsutin temppelin sisäseinään kirjoitetut feminiinimuotoiset sanat.
Hatšepsutin kuoleman ajankohdasta ei ole tietoa. Egyptologi Zahi Hawassin vuonna 2006 tekemän muumiolöydön perusteella Hatšepsut olisi kuollut viisikymppisenä hampaan poistosta seuranneeseen märkäpaiseeseen. Hänellä oli monia vaivoja jo ennen kuolemaansa, kuten diabetes ja syöpä. Hän oli myös selvästi ylipainoinen ennen kuolemaansa.
Hatšepsut rakennutti itselleen haudan Theban nekropoliin Kuninkaiden laakson sisäänkäynnin lähelle. Haudasta on löydetty käyttämätön kivinen sarkofagi; sinne ei tiettävästi ole koskaan haudattu ketään. Hatšepsut haudattiin isänsä Thutmosis I:n hautaan (KV20). Haudasta löytyi kaksi sarkofagia, joista toinen kuului Hatšepsutille (säilytetään nykyään Kairon museossa) ja toinen Thutmosis I:lle (nykyään Bostonin museossa). Hatšepsutin haudan löysi arkeologi Howard Carter vuonna 1903, ja muumio tunnistettiin vuonna 2007. Muumio saatiin tunnistetuksi DNA-testien avulla. Tutkijat ovat löytäneet Hatšepsutin ruumiista merkkejä diabeteksesta, osteoporoosista, nivelreumasta ja luusyövästä. Mahdollinen syövän aiheuttaja on voinut olla hänen käyttämänsä voide: Hatšepsutin nimikaiverruksella varustetun astian todettiin sisältäneen voidetta, josta löytyi merkkejä muun muassa muskottipähkinästä ja palmuöljystä sekä rasvaa, jonka valmistuksessa oli käytetty bentsopyreeniä. Aromaattista hiilivetyä sisältävä bentsopyreeni on syöpää aiheuttava karsinogeeni.
Hatšepsutin muumiota säilytettiin Kairon Egyptiläisessä museossa, josta se siirrettiin vuonna 2021 uuteen Egyptiläisen sivilisaation kansallismuseoon 21 muun kuninkaallisen muumion kanssa.
Jälkimaine

Monet egyptologit pitävät Hatšepsutia yhtenä parhaiten onnistuneista faaraoista. Hän rakennutti satoja temppeleitä ja monumentteja maan halki, korjautti hyksojen toisen välikauden aikana aiheuttamia tuhoja ja lisäsi kaupankäyntiä naapurivaltioiden kanssa.
Kirjallisuutta

Barth, Reinhard: Historian suurnaiset.  ((Frauen, die Geschichte machten. Von Hatschepsut bis Indira Gandhi. Suomennos Tuulikki Virta, Katja Zöllner. Alkusanat Kaari Utrio)  Helsinki:  Ajatus Kirjat, 2005.  ISBN 951-20-6762-5
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hatšepsut Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Thutmosis II | Egyptin faarao 18. dynastia | Seuraaja: Thutmosis III |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Puola 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  IdRef 
Kohokuva, jossa Hatšepsut oikealla merkittävämpänä ja nimellinen hallitsija Thutmosis III vasemmalla vähemmän merkittävänä
Hatšepsutin terassitemppeli Luxorissa
Afromosiat

| Afromosiat |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Kaari::  Koppisiemeniset Magnoliophyta
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Fabales
Heimo::  Hernekasvit Fabaceae
Suku::  Afromosiat Pericopsis  Thwaites
Katso myös
   Afromosiat Wikispeciesissä   Afromosiat Commonsissa 
   
Infobox OKNimi-testi OK: 
Afromosiat (Pericopsis) on hernekasvien heimoon (Fabaceae) kuuluva suku. Siinä on kaksi suurikokoista, Afrikan sademetsissä kasvavaa puulajia.
Käyttö

Afromosiat ovat merkittäviä puuaineksensa vuoksi. Se on kovaa, hienosyistä, väriltään keltaisesta ruskeaan vaihtelevaa ja muistuttaa tiikkiä. Kongonafromosian (Pericopsis elata) puuta tuodaan Länsi-Afrikasta Eurooppaan ja Amerikkaan puupäällysteitä ja huonekaluja varten. Angolanafromosia (Pericopsis angolensis) on eteläisempi ja sitä käytetään mm. huonekalujen valmistukseen, puuleikkauksiin, veneiden ja vankkurien rakentamiseen.
Jukka Hautala

| Jukka Hautala> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1968 (ikä 56–57)
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  toimitusjohtaja
Muut tiedot
Koulutus: Teologian lisensiaatti
Jukka Hautala (s. 1968) on suomalainen pappi ja Turun kristillisen opiston säätiön ja Linnasmäki Oy:n toimitusjohtaja. Koulutukseltaan Hautala on teologian lisensiaatti. Vuosina 2004–2019 Hautala työskenteli Raudaskylän Opiston johtajana. Tämän jälkeen hän siirtyi Suomen Lähetysseuraan Lähi-idän ja Pohjois-Afrikan aluepäälliköksi. Hautala työskenteli aiemmin Suomen Lähetysseuran palveluksessa teologisten aineiden opettajana. Hautala on työskennellyt myös seurakuntapastorina Oulussa.
Hautala on toiminut evankelis-luterilaisen kirkolliskokouksen jäsenenä vuodesta 2016 lähtien. Kirkolliskokousedustajana Hautalaa on arvioitu maltilliseksi liberaaliksi. Taustaltaan Hautala on körttiläinen. Hautala valittiin Herättäjä-Yhdistyksen päätoimikuntaan vuonna 2009 ja puheenjohtajana vuosina 2011–2017.
Teokset

Riemuvuoden kirja. 50 sanaa Raamatusta, kristinuskosta ja kulttuurista. 2020. Omakustanne. ISBN 978-952-69471-0-5
Seitsemän kertaa seitsemän. 49 sanaa Raamatusta, kristinuskosta ja kulttuurista. 2019. Omakustanne. ISBN 978-952-94-1813-8
Veisuun vuoksi. Uudistuvat Siionin virret. ISBN 978-952-288-751-1
Ilmoitusasiaa. Miten Raamattuun pitäisi suhtautua. Kirjapaja & Herättäjä-Yhdistys. Helsinki. 2014. ISBN 978-952-288-086-4
Valotuksia kirkolliseen yhteisöpedagogikoulutukseen – Raudaskylän viisikymmenvuotias koulutusbrändi. Jukka Hautala & Reetta Leppälä (toim.). Centria-ammattikorkeakoulu. Kokkola. 2016. ISBN 978-952-7173-04-6
Aiheesta muualla

Jukka Hautalan verkkosivut
Erkki Hautamäki

| Erkki Hautamäki> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 28. elokuuta 1930 Lapua
Kuollut: 5. syyskuuta 2023 (93 vuotta) Äänekoski
Ammatti:  opetusneuvos, historioitsija
Erkki Johannes Hautamäki (28. elokuuta 1930 Lapua – 5. syyskuuta 2023 Äänekoski) oli suomalainen opetusneuvos ja historioitsija. Hän oli 1960-luvulla erikoistehtävässä Pääesikunnassa ja Vuokatin urheiluopiston rehtorina 1970–1990. Hän jäi reserviin majurina. Teoksessaan Suomi myrskyn silmässä hän käytti hyväkseen Mannerheimin salaiseksi leimattua S32-kansiota tulkitessaan Suomen historiaa.
Hautamäki osallistui Helsingin olympialaisiin 1952 kymmenottelussa, mutta keskeytti ennen viimeistä lajia. Hän saavutti kymmenottelussa SM-hopeaa 1952 ja -pronssia vuonna 1951.
Kirjallinen tuotanto

Suomi myrskyn silmässä, Osa 1, 1932–1940, 2005, ISBN 952-91-8984-2 (ruots. Finland i stormens öga, 2004)
Suomi myrskyn silmässä, Osa 2, 1941–1949, 2020, ISBN 978-952-91-8984-7
Aiheesta muualla

Suomi myrskyn silmässä. ProKarelia 29.8.2005.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Henkilöt:  World Athletics
Reinhold Hausen

| Reinhold Hausen |
| --- | --- |
 Dora Wahlroosin maalaamaa muotokuva Hausenista vuodelta 1913.
Henkilötiedot
Syntynyt: 9. lokakuuta 1850 Sund
Kuollut: 8. tammikuuta 1942 (91 vuotta) Helsinki
Kansalaisuus:  suomalainen
Koulutus ja ura
Instituutti:  Valtionarkisto
Tutkimusalue:  Suomen historia, arkeologia
Tunnetut työt:  Finlands medeltidsurkunder 1-8 (1910–1935)
Reinhold Theodor Hausen (9. lokakuuta 1850 Sund – 8. tammikuuta 1942 Helsinki) oli suomalainen historioitsija ja arkistonhoitaja. Hän on Suomen merkittävin lähdejulkaisujen toimittaja.
Elämäkerta

Hausenin vanhemmat olivat sotilaslääkäri, valtioneuvos Karl Magnus Hausen ja Julia Aejmelaeus. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin yksityislyseosta 1869 ja opiskeli Helsingin yliopistossa. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1876, maisteriksi 1877 sekä lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1881.
Hausen oli valtionarkistonhoitajana 1883–1916. Hän joutui eromaan poliittisista syistä julkaistuaan Suomen sodan (1808–1809) lähteitä käsitelleen kokoelman. Julkaisun kaikki kappaleet takavarikoitiin. Senaatin talousosaston varapuheenjohtaja Mihail Borovitinov uhkasi Hausenia maastakarkotuksella ja eläkkeen menetyksellä, jollei hän itse eroaisi.
Hausen teki useita historiallis-arkeologisia tutkimuksia, vaikkei hänellä ollut minkäänlaista arkeologista koulutusta. Hän suoritti kaivauksia Kökarin luostarissa (1867–1869), Naantalin luostarissa (1872–1873) ja Kuusiston piispanlinnassa (1877 ja 1879).
Hausen pyrki yhdistämään historialliset ja arkeologiset lähteet.
Vuonna 1890 Hausen julkaisi teoksen Registrum Ecclesiæ eli Turun tuomiokirkon Mustankirjan. Se on tärkein yksittäinen kopiokirja, jossa on jäljennöksiä Turun tuomiokirkon omaisuutta koskevista kirjeistä ja asiakirjoista. Kirja on saanut nimensä kannen mustasta nahasta.
Vuonna 1910 julkaistiin ensimmäinen osa sarjasta, josta tuli Suomen nykyinen keskiajantutkimuksen uranuurtaja: Finlands medeltidsurkunder. Viidentoista vuoden aikana Hausen julkaisi vielä seitsemän osaa. Työn vaikutus tutkimukselle on merkittävä; vuodesta 1935 alkaen historiantutkijoilla oli pääsy keskeisiin asiakirjoihin, ja he pystyivät tällä tavoin kiinnittämään hypoteesinsä lähteisiin.
Hausen oli varhainen valokuvauksen harrastaja. Häneltä on säilynyt tuhansien valokuvien kokoinen kuvasto. Hausen aloitti kuvaamisen jo 1860-luvulla. Varhaiset kuvat painottuvat antikvaariseen kenttätyöhön, pääkohteina Kastelholman ja Kuusiston linnanrauniot. 1860–1870-luvulta säilynyt tuotanto on suomalaisten kuvaajien joukossa laajin. Hausen kuuluu myös vanhojen asiakirjojen valokuvaamisen uranuurtajiin. Hän kuvasi myös maisemia sekä kansatieteellisiä aiheita. Kuvia on aikanaan julkaistu mm. Suomi-aiheisissa kuvateoksissa. Hausen toimi Helsingin kaupunkikuvan tallentamiseksi. Hän pani hankkeen alulle Gustaf Nyströmin kanssa, ohjasi Signe Branderin dokumentointityötä vuodesta 1906 lähtien ja kuvasi itsekin noin 100 kaupunkinäkymää.
Teoksia

Öfversigt af Finska Statsarkivs uppkomst, tillvext och närvarande organisation. Helsingfors 1883. Suomennos
Registrum Ecclesiæ eller Åbo domkyrkas svartbok med tillägg ur Skoklosters codex Aboensis. I tryck utgifven af Finlands statsarkiv genom Reinh. Hausen. 1890.
Registrum Ecclesiae Aboensis, eller, Åbo domkyrkas Svartbok. Archivum Finlandiae publicum, Riksarkivet. Toim. Elisa Pispala, Helsinki, Art House, 1996. (Näköispainos Reinhold Hausenin toimittamasta laitoksesta. Tunnetaan nimellä Mustakirja.) ISBN 951-884-179-9
Finlands medeltidsurkunder 1–8. Finlands statsarkiv, 1910–1935.
Kuustö slott. Väitöskirja. Frenckell, Helsinki, 1881.
Kuustö slott: Historisk-arkeologisk beskrifning. Frenckell, Helsinki, 1881.
Nådendals kyrka och klosterruiner. Amos Anderson, Helsinki, 1922.
Kastelholms slott och dess borgherrar. Svenska litteratursällskapet i Finland, Helsinki, 1934.
Kirjallisuutta

Litzen, Veikko: ”Hausen, Reinhold (1850–1942)”, Suomen kansallisbiografia, osa 3, s. 609–611.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2004.  ISBN 951-746-444-4  / Teoksen verkkoversio.
Aiheesta muualla

Henttonen, Pekka: ”Ankara mies, jossa oli vanhan ajan jaloutta.” Arvio J. Lybeckin kirjasta Reinhold Hausen. Agricolan kirja-arvostelut 5.4.2017.
Hausen, Reinhold Theodor. Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu.
Hausen, Reinhold hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 
Muut:  IdRef
Satu Hassi

| Satu Hassi |
| --- | --- |
 Satu Hassi vuonna 2014.
Ympäristöministeri
 Lipposen II hallitus 15.4.1999–31.5.2002  
Edeltäjä:  Pekka Haavisto
Seuraaja:  Jouni Backman
Euroopan parlamentin jäsen
 20.7.2004–30.6.2014  
Tampereen kaupunginvaltuutettu
 1985–2000, 2013–2017  
Kansanedustaja
 22.3.1991–20.7.2004 22.4.2015–4.4.2023  
Henkilötiedot
Syntynyt: 3. kesäkuuta 1951 (ikä 73) Helsinki
Tiedot
Puolue:  Vihreä liitto
Koulutus:  tekniikan lisensiaatti
Uskonto:  uskonnoton
Aiheesta muualla
www.satuhassi.fi
Video (suomi) / (english).
Satu Maijastiina Hassi (vuosina 1974–1983 Hernberg, s. 3. kesäkuuta 1951 Helsinki) on suomalainen vihreitä edustava poliitikko ja kirjailija. Hän on ollut kansanedustaja vuodet 1991–2004 ja 2015–2023 sekä Euroopan parlamentin jäsen vuosina 2004–2014.
Vuosina 1997–2001 Hassi toimi vihreiden puheenjohtajana ja vuosina 1999–2002 ympäristöministerinä Lipposen II hallituksessa.
Koulutus ja työura

Hassi valmistui ylioppilaaksi Tampereen Sammon yhteislyseosta vuonna 1970 ja opiskeli kansantaloustiedettä Helsingin yliopistossa 1971–1972. Hän valmistui sähkötekniikan diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1979, minkä jälkeen hän työskenteli Tampella Tamrockin suunnittelu- ja tutkimusinsinöörinä (1979–1981) sekä Tampereen teknillisen korkeakoulun assistenttina ja yliassistentin sijaisena (1981–1985). Vuonna 1985 Hassi valmistui sähkövoimatekniikan lisensiaatiksi.
Vuosina 1985–1991 Hassi oli vapaa kirjailija. Hänen esikoisteoksensa oli runokokoelma Magdaleena ei häpeä enää (1984). Runojen lisäksi Hassi on kirjoittanut romaaneja, esseitä sekä fysiikan oppikirjoja. Hänen tuotantonsa on keskittynyt muun muassa naiseuden ja vallankäytön pohdintaan.
Yksityiselämä

Hassi oli vuodesta 1995 naimisissa filosofian tohtori Jukka Valjakan (1949–2021) kanssa. Hänellä on kaksi tytärtä ensimmäisestä avioliitostaan (1974–1983) Rolf Hernbergin kanssa. Hassin isä on sähkötekniikan professori Osmo Hassi, joka toimi Tampereen teknillisen korkeakoulun rehtorina vuosina 1975–1985.
Hassi on sairastanut rintasyövän. Vuonna 2002 häneltä ilmestyi aihetta käsittelevä teos Tukka hattuhyllyllä.
Hassi kertoi vuonna 2018 julkaistussa muistelmateoksessaan Mannerheim-solki ja punalippu tulleensa Tampereella kahden 15-vuotiaan pojan raiskaamaksi ollessaan vain 11-vuotias. Raiskaajat olivat etäisesti tuttuja, kadun toisella puolella asuneita teinipoikia. Hassi kertoi asiasta ensimmäistä kertaa muille ihmisille 30-vuotiaana 1980-luvulla.
Teokset

Magdaleena ei häpeä enää: Runoja.  WSOY, 1984.  ISBN 951-0-12621-7
Naaraskierre.  WSOY, 1986.  ISBN 951-0-13779-0  (romaani)
Käärme ja tiedon puu: Naisnäkökulmia tekniikkaan.  WSOY, 1987.  ISBN 951-0-14653-6
Seinä jota ei ole: tottelemattomuusharjoituksia.  WSOY, 1988.  ISBN 951-0-15402-4
Lukion fysiikka -sarja, WSOY, 1994–2001 (yhdessä J. Hatakan, H. Saarikon ja J. Valjakan kanssa, oppikirjoja)
Hassi, Satu, Kiljunen, Kimmo & Pietikäinen, Sirpa: Maapallohaaste.  Helsinki:  Otava, 1999.  ISBN 951-1-15400-1
Tukka hattuhyllyllä.  WSOY, 2002.  ISBN 951-0-27264-7
Satu Hassi: Mannerheim-solki ja punalippu.  Siltala, 2018.  ISBN 978-952-234-513-4
Teokset > Suomentanut

Malja ja miekka: Historiamme ja tulevaisuutemme (1988)
Tuija Hautala-Hirvioja

Tuija Hautala-Hirvioja (s. 1957) on suomalainen taidehistorian emeritaprofessori Lapin yliopistossa.