stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Työnantajakuva
Aiheesta muualla

Balmer J.M.T. and Gray E.R.: Corporate brands: what are they? What of them? European Journal of Marketing.  2003. Arkistoitu 23.10.2016. Viitattu 23.10.2016. (englanniksi)
Barrow Simon and Mosley Richard: The Employer Brand. Bringing the Best of Brand Management to People at Work. John Wiley & Sond, Ltd.  2005. Arkistoitu 23.10.2016. Viitattu 23.10.2016. (englanniksi)
Eeva Tolvanen: Työnantajakuvan hallinta ja kehittäminen terveyskeskusorganisaatiossa Tampereen yliopisto.  2016. Arkistoitu 23.10.2016. Viitattu 23.10.2016.
Isokangas Antti & Kankkunen Petteri: Suora yhteys. Näin sosiaalinen media muuttaa yritykset. Elinkeinoelämän valtuuskunnan raportteja. Unigrafia Oy.  2011.
Duunitori: Näitä some-kanavia työnantajat suosivat rekrytoinneissa. Duunitori.fi.  2015.
Monster: Hyvä työnantajakuva syntyy sisältä päin. Monster.fi.  2015.
Huhta ja Myllyntaus: Työnantajabrändi ja työntekijäkokemus. Alma Talent. 2021.
Achates Thuneberg

Karl Gustaf Achates Thuneberg (20. helmikuuta 1820 Kangasala – 2. maaliskuuta 1892 Viipuri) oli apteekkari, joka perusti Suomen ensimmäisen puuhiomon.
Thunebergin vanhemmat olivat everstiluutnantti Karl Johan Thuneberg ja Agata Vilhelmina Jack. Hän toimi apteekkioppilaana Helsingissä ja farmaseuttina Pietarissa ja Helsingissä sekä proviisorina Tammisaaressa ja Viipurissa. Itsenäisenä apteekkarina hän oli Viipurissa appensa aiemmin omistamassa apteekissa 1859-1879.  Thuneberg sai 1853 oikeudet öljytehtaaseen Viipurin maalaiskunnan Kintereenkylässä, jonne hänen appensa oli muuttanut perheineen luovutettuaan apteekkioikeutensa vävylleen. 1860 Thuneberg rakensi Suomen ensimmäisen puuhiomon Viipurin maalaiskuntaan Hounijoen Kintereenkoskeen. Hiomakoneen keksinnön oikeudet hän oli ostanut 1856 viipurilaiselta kirjanpainajalta Carl Wilhelm Holmströmiltä. Keksintö ei kuitenkaan toiminut tyydyttävästi ja Thuneberg joutui kehittämään edelleen hiontamenetelmää ja siihen perustuvaa konetta.  Se rakennettiin Paul Wahl & Co:n tehtailla Varkaudessa ja sillä tuotettiin puupahvia ja ainakin vuoteen 1875 saakka. Tehtaasta myytiin pahvin ohella myös ylimääräistä puuhioketta. Thuneberg ei kuitenkaan saanut apteekkarin toimensa ohella tehdastaan kehittymään kilpailukykyiseksi.
Thunebergin puoliso vuodesta 1851 oli Anna Elisabet Berg, Viipurin 1. apteekin omistajan Alexander Bergin tytär (s. 1832).
Aiheesta muualla

Sommerschield, F. E. 1956. Suomalaisen puuhiomokeksinnöstä 100 vuotta (Carl Wilhelm Holmström ja Achates Thuneberg). Työnjohto ja tekniikka: Työnjohtajien ja teknillisten toimihenkilöiden liiton järjestölehti, 1956:12, ss. 6-8.
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Kansallisbiografia  Biografiasampo
UNIX System V

Unix System V (SysV) on AT&T:n Bell Labsissa kehitetyn Unix-käyttöjärjestelmän vaikutusvaltaisin versio. System V:n julkaisi AT&T:n Computer Systems -osasto.
System V julkaistiin ensimmäisen kerran vuonna 1983, jonka System V Release 4 (SVr4) -versio julkaistiin vuonna 1989. System V oli kaupallinen Unix, joka seurasi System III:a (System IV ei nähnyt päivänvaloa AT&T:n ulkopuolella).
Julkaisu oli merkittävä pohja muille kaupallisille Unix-versioille: muun muassa Sun Microsystemsin SunOS siirtyi Berkeley Software Distribution (BSD) -perustasta System V -julkaisulle.
Tekniikat

Käyttöjärjestelmässä esiteltiin useita myöhemmin merkittäviksi nousseita tekniikoista ja de facto -standardeista:
System V Init – init
System V ABI – ABI, Executable and Linkable Format (ELF)
System V IPC – prosessien välinen kommunikaatio
System V Interface Definition (SVID)
Muun muassa Linux Standard Base pyrkii yhteensopivuuteen System V ABI:n kanssa.
System V sisälsi BSD:n curses-kirjaston kanssa yhteensopivan toteutuksen mutta kehitti sitä eteenpäin.
Brian Russell kehitti vuonna 1988 DWARF-standardin debuggaustiedolle C-kielen kääntäjän ja sdb-debuggerin kanssa käyttöön. Unix System V Release 4 (SVR4) käyttämä versio 1 dokumentoitiin vuonna 1992. Muodolle on sen jälkeen tullut uusia versioita, sen käyttö on yleistynyt ja se on usein käytössä yhdessä ELF-muodon kanssa. Muoto on riippumaton objektitiedoston muodosta.
System V Release 3 (1986) sisälsi Berkeley socketsin kaltaisen rajapinnan Transport Layer Interface (TLI), josta kehitettiin X/Open Transport Interface (XTI).
Aiheesta muualla

Unix - Frequently Asked Questions (6/7) (englanniksi)
Ukkolaukka

| Ukkolaukka |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophyta
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Asparagales
Heimo::  Narsissikasvit Amaryllidaceae
Alaheimo::  Allioideae
Suku::  Laukat Allium
Laji::  hollandicum
Kaksiosainen nimi
 Allium hollandicum  R.M. Fritsch. 
Katso myös
   Ukkolaukka Wikispeciesissä   Ukkolaukka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ukkolaukka (Allium hollandicum) on laukkoihin kuuluva kasvi. Se kukkii touko-kesäkuussa ja voi kasvaa 80 cm:n korkuiseksi.
Tákis Lemonís

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Panagiótis Lemonís
Syntymäaika: 13. tammikuuta 1960 (ikä 64)
Syntymäpaikka: Ateena, Kreikka
Pelipaikka: Ent.puolustaja
Seura
Seura: –
Tehtävä: Päävalmentaja
Junioriseurat
1976–1978:  Attikos
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1978–1987 1987–1991 1991–1993 |  Olympiakos FC  Levadiakos FC  Panionios FC | 174 (22) 118 (24) |
Maajoukkue
| 1977 |  Kreikan maajoukkue | 2 (0) |
Valmennusura
1996–2000 2000–2002 2002–2003 2004–2005 2005–2006 2006 2006–2008 2008 2009–2010 2010–2011 2012 2013 2015–2016 2017 2017–2018:  Asteras Zografou  Olympiakos FC  APOEL FC  Kallithea FC  Levadiakos FC  Skoda Xanthi FC  Olympiakos FC  Panionios FC  AC Omonia  Panionios FC  Panetolikos FC  Levadiakos FC  Al-Raed  Olympiakos FC  Olympiakos FC
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Panagiótis ”Tákis” Lemonís (kreik. Παναγιώτης ”Τάκης” Λεμονής, s. 13. tammikuuta 1960) on kreikkalainen jalkapallovalmentaja ja entinen keskikenttäpelaaja.
Ura pelaajana

Lemonís aloitti pelaajauransa Attikosin juniorijoukkueessa, josta siirtyi 1978 Olympiakosin organisaatioon. Hän edusti seuraa kaikkiaan yhdeksän kauden ajan ja pelasi 174 liigaottelua. Hän voitti seuran kanssa viisi Kreikan mestaruutta. Hän siirtyi Levadiakosiin 1987 ja pelasi vielä Panioniosissa ennen kuin lopetti uransa 1993.
Ura pelaajana > Meriitit pelaajana

Kreikan mestaruus (5): 1980, 1981, 1982, 1983, 1987
Kreikan cup: 1981
Ura valmentajana > Meriitit valmentajana

Kreikan mestaruus (4): 2001, 2002, 2007, 2017
Kyproksen mestaruus: 2010
Saudi-Arabian historia

n
k
Saudi-Arabian historian merkittävimmät tapahtumat sijoittuvat maan länsiosiin Punaisen meren rannikkokaistaleelle. Merkittävin tapahtuma maan tulevaisuuden kannalta oli islamin synty 600-luvulla. Arabit levittivät uuden uskonnon oppia tehokkaasti ja nopeasti. Seuraavan vuosisadan aikana arabien hallinnassa oli maa-alue, joka ulottui Espanjasta ja Pohjois-Afrikasta Keski-Aasiaan saakka. Islamilainen maailma jakaantui myöhemmin useisiin valtioihin, mutta islamilainen kulttuuri säilytti vaikutusvaltansa. Myöhemmin Arabian aluetta hallitsi 1200-luvulta lähtien egyptiläinen Mamelukkien sulttaanikunta, kunnes se 1500-luvulla joutui Osmanien valtakunnan valtaan. Tänä aikana paimentolaisina eläneet arabiruhtinaat säilyttivät kuitenkin riippumattoman asemansa.
Näiden arabisukujen keskuudesta nousi 1400-luvulla Saudien suku. Saudi-Arabian historia kansallisvaltiona seuraa Saudien hallitsijasuvun vaiheita. Saudivaltion historia alkaa 1700-luvulta Muhammad ibn Saud ja Muhammad ibn Abd al-Wahhab muodostivat liiton, jolloin wahhabismista tuli saudivaltion pääideologia. Wahhabiitit kannattivat islamin vanhoja periaatteita, ja julistivat sodan muita vastaan. Wahhabiarmeijan avulla Saudien hallitsijasuvun valta laajeni vähitellen Arabian niemimaalla, mikä johti konflikteihin Osmanien valtakunnan kanssa. Saudien armeija valtasi vuonna 1926 Hijazin kuningaskunnan, mukaan lukien Mekan ja Medinan pyhät kaupungit. Ibn Sa’ud julistautui kuninkaaksi vuonna 1932 ja antoi maalle nimeksi suvustaan johdetun nimen Saudi-Arabia. Saudien hallitsijasuku on hallinnut Saudi-Arabiaa itsevaltaisesti koko sen historian ajan.
Keskiaika > Osmanivalta

1500-luvulta lähtien Osmanien valtakunnan kasvava voima levisi myös alueelle, joka nykyisin on Saudi-Arabiaa. Osmanivaltaan alistui vuonna 1517 Hijazin alue, sisältäen Mekan ja Medinan kaupungit. Myöhemmin osmanit valtasivat Persianlahden rannikon maakaistaleen, Al-Hasan alueen. Punaisen meren Arabian puoleisella rannalla osmanivalta ulottui nykyisen Jemenin alueelle asti.
Osmanien valtakunta säilytti nimellisen ylivallan Arabiassa ensimmäiseen maailmansotaan asti. Mekkaa hallitsi tällöin šarif Husain ibn Ali, joka edusti Mekassa osmanivaltaa. Muualla valtaa pitivät paikalliset heimopäälliköt. Osmanien sulttaanit olivat huolissaan alueella pääasiassa pyhien kaupunkien Mekan ja Medinan turvallisuudesta, jotka olivat osmanien ja muiden muslimien pyhiinvaelluskohteita.
Merkittävien taloudellisten resurssien puute yhdistettynä ankaraan ilmastoon teki Arabian suorasta hallinnasta osmaneille vaikeaa. Osmanit säilyttivät alueella epäsuoran hallinnon varmistaakseen pyhiinvaelluksen turvallisuuden. Tämä antoi Arabian paikallisille valtakeskuksille mahdollisuuden kilpailla niukkojen resurssien ja kauppareittien hallinnasta. Keitailla ja pikkukaupungeissa sijaitsevat paikalliset emiraatit nousivat ja rappeutuivat vuosien saatossa ilman, että mikään olisi kyennyt yhdistämään aluetta yhdeksi valtioksi.
Saudi-Arabian kuningaskunta > Öljyajan alku > Ensimmäiset öljylöydökset

Merkittävin tulonlähde Ibn Saudin hallinnolle oli Hijazin valloituksen mukanaan tuomat pyhiinvaellustulot. Suuri lama 1930-luvun taitteessa aiheutti pyhiinvaellusliikenteen vähenemisen ja tulot vähenivät yli puolella. Käänteentekevä tapahtuma oli suurten öljyvarantojen löytyminen Arabian niemimaalta. Öljyä löydettiin ensin Persianlahden alueelta ennen ensimmäistä maailmansotaa, ja geologit arvelivat löytävänsä öljyä myös Saudi-Arabian itäosista. 1930-luvun alussa brittiläiset ja yhdysvaltalaiset yritykset ryhtyivät kilpailuun oikeudesta hyödyntää alueen mahdollisia öljyvaroja. Vuonna 1933 Standard oil California (Socal), sai toimiluvan öljyn etsimiseen maan itäosissa. Vuosikymmenen loppuun mennessä Socal löysi valtavia öljykerrostumia, jotka olivat lähellä maanpintaa ja siten öljyn keruu oli edullista.
Saudi-Arabian kuningaskunta > Öljyajan alku > Ulkosuhteiden kehitys

Lähi-idän geopolitiikkaan vaikutti vahvasti Israelin valtion perustaminen vuonna 1948. Tämä johti palestiinalaisväestön pakolaisuuteen. Lisäksi elettiin kylmän sodan aikaa ja Arabinationalismi nosti päätään. Arabinationalistiset liikkeet suhtautuivat myönteisesti itäblokin maita kohtaan kylmän sodan aikana. Nämä tekijät vaikuttivat myös Saudi-Arabian asemaan arabimaiden ja islamilaisten maiden joukossa.
Toiseen maailmansotaan asti Yhdysvallat oli jättänyt Palestiinan kysymyksen hoidon Britannialle. Sodan vuoksi öljyn merkitys kuitenkin kasvoi, ja koska Yhdysvallat ja Britannia olivat sodassa liittolaisia, Yhdysvaltojen piti rakentaa diplomaattisia suhteita arabimaihin. Vuonna 1945 Yhdysvaltain presidentti Franklin D. Roosevelt tapasi Ibn Saudin USS Quincyllä Suezin kanavalla. Tämä oli ensimmäinen kerta, kun Ibn Saud oli ollut merellä. Tästä kokouksesta tuli perusta Yhdysvaltain pisimmälle läheiselle suhteelle arabivaltion kanssa. Yhdysvaltain ja Saudi-Arabian välillä oli silti erimielisyyttä Palestiinan kysymyksestä. Roosevelt tuki Israelin valtion perustamista, jota Ibn Saud ei hyväksynyt.
Yhdysvaltain tuella Saudi-Arabian itärannikolle Dhahraniin rakennettiin lentokenttä, joka perustettiin palvelemaan lähellä toimivan Arabian-American Oil Companyn (Aramco) öljykenttiä. Kenttä avattiin vuonna 1946 toisen maailmansodan päätyttyä. Kylmän sodan aikana kenttä toimi Yhdysvaltain tukikohtana, kun maa etsi liittolaisia Lähi-idästä ja toimitti aseita Jordanialle ja Saudi-Arabialle. Israelin itsenäisyyssota, jossa Yhdysvallat tuki Israelia, jakoi Yhdysvaltojen ja sen arabiliittolaisten välejä. Saudi-Arabia ei osallistunut arabimaiden sotatoimiin Israelin itsenäisyyssodassa, mutta maan  uskonnollinen johto tuki lujasti palestiinalaisia.
Saudi-Arabian kuningaskunta > Ibn Saudin jälkeinen aika > Sa’ud - tuhlaajakuningas

Ibn Saud kuoli vuonna 1953. Häntä seurasi kuninkaana hänen vanhin poikansa Sa’ud ibn Abdilaziz. Sa’ud peri valtakunnan, josta puuttui nykyaikaiset instituutiot ja valtion byrokratia. Öljyn tuottamaa varallisuutta ei sijoitettu näiden puutteiden kehittämiseen, vaan varoja tuhlattiin ylellisiin rakennushankkeisiin ja tehtiin vain vähäisiä nykyaikaistamistoimia. Sa’ud maksoi myös valtavia summia maansa heimoeliitille näiden uskollisuudesta, jotta nämä suostuivat maan kansalliskaartin suorittamiin rekrytointeihin. Merkittäviä summia kulutettiin myös Sa’udin henkilökohtaisiin hullutuksiin. Vuoteen 1958 mennessä rialin arvo oli devalvoitunut lähes 80 prosenttia, vaikka vuotuiset öljytulot olivat yli 300 miljoonaa dollaria.
Tyytymättömyys maassa kasvoi turhien julkisten hankkeiden ja oppilaitosten kehittämisen puutteen sekä kasvavan työvoiman alhaisten palkkojen vuoksi. Saudi-Arabian kansalaiset olivat tulossa tietoisiksi maahan muodostuvasta kaksoiskulttuurista. Ibn Saudin hallituskauden alkuaikoina maan etuoikeutetut luokat olivat olleet tuntemattomia. Ibn Saudin ensimmäinen palatsikin tehtiin samoista savitillistä, joita talonpojat käyttivät. Rikkaat ja köyhät eivät myöskään pukeutumisensa perusteella eronneet toisistaan mitenkään. Tyytymättömyyttään osoittivat ensin muutamat vapaamieliset ruhtinaat ja ulkomailla koulutuksensa saaneet keskiluokkaiset opiskelijat. Kriittisten asenteiden muodostumisen estämiseksi ulkomaisia ​​korkeakouluopiskelijoita kiellettiin opiskelemasta lakia, valtiotieteitä tai niihin liittyviä aloja. 1950-luvun aikana puhkesi useita lakkoja maan itäisellä öljyntuotantoalueella. Maan armeijan sisällä oli useita vallankaappausjuonteita, jotka kaikki tukahdutettiin. Hallinnon vastustajia nousi jopa laajasta kuninkaallisesta perheestä. Egyptin vallankumous vuonna 1952 osaltaan rohkaisi tätä liikehdintää.
Saudi-Arabian kuningaskunta > Ibn Saudin jälkeinen aika > Kylmän sodan aikakausi

Yhdysvaltain hallinnon silmissä Egyptin presidentiksi noussut Gamal Abdel Nasser oli vaarallinen ideologinen ja poliittinen hahmo, joka inspiroi kasvavaa länsi- ja siirtomaavastaista tunnelmaa arabimaailmassa. Sa’udin valtakauden alussa Saudi-Arabian suhteet Yhdysvaltoihin heikkenivät. Saudi-Arabian kansallismieliset kritisoivat Dhahranin lentotukikohdan vuokraamista Yhdysvalloille ja sitä kutsuttiin myönnytykseksi amerikkalaiselle imperialismille. Vuonna 1954 Yhdysvallat lopetti Point Four -ohjelmansa Saudi-Arabiassa. Egypti ja Saudi-Arabia vahvistivat keskinäisiä siteitään solmimalla puolustussopimuksen ja vaativat yhdessä Palestiinan vapauttamista. Suezin kriisin aikana Saudi-Arabia katkaisi diplomaattisuhteensa Ranskaan ja Britanniaan ja asetti näille öljyn vientikiellon.
Saudi-Arabian politiikassa alkoi suuri suunnanmuutos vuonna 1957, kun Saudi-Arabian valtuusto vieraili Yhdysvalloissa presidentti Dwight D. Eisenhowerin vieraana. Sa’ud tuki kylmän sodan aikaista Eisenhowerin oppia ja suostui vuokraamaan Dhahranin lentotukikohdan Yhdysvalloille. Länsisuhteiden parantuessa suhteet Nasserin johtamaan Egyptiin huononivat. Nasser oli syrjäyttänyt Egyptin kuninkaan, ja hän rohkaisi kuningasvallan vastaisia asenteita myös muissa arabimaissa. Nasserin näkemys arabimaiden yhtenäisyydestä ja taloudellisesta sosialismista oli Saudi-Arabialle vastenmielinen. Saudi-Arabiassa haluttiin säilyttää itsenäinen päätöksenteko ja kapitalistisesti suuntautunut talouspolitiikka. Lisäksi Egypti tuki Neuvostoliittoa ja toi maahan neuvostoliittolaisia aseita. Saudi-Arabia taas kieltäytyi ottamasta asetoimituksia vastaan, sillä maassa haluttiin estää kommunismin leviäminen maahan. Saudi-Arabialle oli kauhistus, että vuonna 1958 Egypti ja Syyria muodostivat Yhdistyneen arabitasavallan valtioliiton, jonka Saudi-Arabia koki muodostavan itselleen uhan. Vastineeksi Egyptin sekularismin ja arabinationalismin leviämiselle, Saudi-Arabia perusti Medinan islamilaisen yliopiston vuonna 1961. Lisäksi uskonnon, hallinnon ja lain yhtenäisyyden puolustamiseksi maan uskonnollisen poliisin budjettia kasvatettiin ja värvättiin lisää agentteja. Tämä auttoi varmistamaan, että ulama säilytti tärkeän aseman Saudi-Arabian hallintorakenteessa.
Nasserin johto arabinationalistisessa liikkeessä romahti, kun Syyria irtaantui Yhdistyneen arabitasavallan valtioliitosta vuonna 1961. Saudi-Arabian ja Egyptin väleille tuli uusia jännitteitä, kun vuonna 1962 Jemenin vallankaappaus syrjäytti Jemenin rojalistisen hallinnon ja muodostettiin Jemenin arabitasavalta. Vallankaappausta seuranneessa Pohjois-Jemenin sisällissodassa Nasser antoi tukensa tasavaltalaisille, kun taas Saudi-Arabia tuki vallankaappauksesta selvinneitä kuninkaallisia  eloonjääneitä. Sota jakoi myös arabivaltiot. Useimmat asettuivat Egyptin rinnalle, Saudi-Arabiaa tuki vain Jordania.
Saudi-Arabian kuningaskunta > Ibn Saudin jälkeinen aika > Faisalin valtaannousu

Nämä jännitteet jakoivat myös hallitsevaa Al Saud -sukua. Perheessä alkoi muodostua kaksi ryhmää, toinen kuningas Sa’udin ja toinen kruununprinssi Faisalin ympärille. Kuninkaallisen perheen jäsenet olivat myös tyytymättömiä siihen, että Saud nimitti omia jälkeläisiään merkittäviin hallintovirkoihin kokeneempien sukulaisten sijasta. He pelkäsivät, että tällaisilla suunnitelmilla Saud aikoo siirtää valtansa omille jälkeläisilleen, toisin kuin perinteinen käytäntö valita vanhin ja kokenein perheenjäsen johtajaksi. Nämä pelot yhdistettynä huoleen Saudin tuhlailevasta elämäntavasta lisäsivät hallitsijasuvun sisäistä tyytymättömyyttä siihen pisteeseen, että Al Saud -suvun vanhemmat jäsenet kehottivat Sa’udia luopumaan vallasta Faisalin hyväksi.
Vuonna 1962 Saudin ollessa Yhdysvalloissa sairaalahoidossa ulama ja monet prinssit kehottivat Faisalia nostamaan itsensä kuninkaaksi, mutta tämä kieltäytyi vedoten isälleen antamaansa lupaukseen tukea Saudia. Sen sijaan Faisalista tehtiin pääministeri. Hän otti myös asevoimien komennon ja palautti nopeasti niiden uskollisuuden ja moraalin.
Faisalin johdolla laadittiin uudistussuunnitelma, johon kuuluivat perustuslain asettaminen sekä paikallishallinnon ja riippumattoman oikeuslaitoksen perustaminen. Oikeuslaitos koostuisi oikeusneuvostosta, jossa oli sekä maallisia että uskonnollisia jäseniä. Nämä edistysaskeleet oli määrä varmistaa taloudellisen ja kaupallisen toiminnan säätelyllä, ja maan resurssien kehittämiseen piti pyrkiä jatkuvasti. Sosiaaliset uudistukset sisältäisivät säännökset sosiaaliturvasta, työttömyyskorvauksista, koulutusstipendeistä ja orjuuden poistamisesta. Faisalin ja Yhdysvaltain presidentin John F. Kennedyn väliset neuvottelut johtivat lupauksiin, että Yhdysvallat tukee Faisalin uudistussuunnitelmia ja Saudi-Arabian alueellista koskemattomuutta. Diplomaattiset suhteet Britanniaan ja Ranskaan palautettiin ja velat niille maksettiin takaisin.
Nämä hankkeet ja Jemenissä käytävän sodan tukemisen aiheuttama tarve asevoimien nykyaikaistamiseen merkitsivät kuninkaan henkilökohtaisten tulojen leikkaamista. Vuonna 1964 kuninkaallisen perheen ja ulaman hyväksymä asetus pienensi Saudin valtuuksia ja hänen henkilökohtaista budjettiaan. Saud ei hyväksynyt näitä uudistuksia, mutta kuninkaallinen perhe ja ulama pitivät kiinni näistä uudistuksista. Seurauksena ulama antoi marraskuussa 1964 fatwan eli uskonnollisen asetuksen, jonka mukaan Saud syrjäytettiin ja Faisal julistettiin kuninkaaksi. Saud kuoli Kreikassa vuonna 1969.
Saudi-Arabian kuningaskunta > Faisalin valtakausi > Faisalin uudistukset

Faisalin nousu kuninkaaksi lopetti lähes vuosikymmenen paineen syrjäyttää Saud ja puolustaa konservatiivisten voimien valtaa. Kuninkaaksi tultuaan Faisal otti tavoitteekseen modernisoida valtakunta. Varoja Jeddassa toimivalle Kuningas Abdilazizin yliopistolle lisättiin huomattavasti, ja Dhahranissa avattiin öljy- ja mineraaliyliopisto. Faisalin näkemyksen mukaan ulkomainen vaikutus oli ei-toivottua, mutta se oli välttämätöntä niin kauan, kuin Saudi-Arabian väestö oli alikoulutettua, eikä kyennyt ottamaan vastaan ​​maan monia vaativia tehtäviä. Maan öljytulot suunnattiin talouskasvua edistäviin investointeihin ja Faisalin hallintokaudella maa vaurastui. Maan öljypolitiikkaa tänä aikakautena johti länsimaissa koulutuksensa saanut Ahmed Zaki Jamani. Hänestä tuli öljy- ja mineraalivarojen ministeri vuonna 1962, ja hän toimi virassa vuoteen 1986 asti.
Tasavaltalaisuuden aatteen leviämisestä huolestuneena Faisal kutsui koolle islamilaisen huippukokouksen vuonna 1965, vahvistaakseen islamilaisia ​​periaatteita nykyaikaisten ideologioiden nousevaa virtausta vastaan. Faisalin uskonnollinen idealismi ei vähentänyt hänen maallista tehokkuuttaan. Hänelle poliittinen toiminta oli uskonnolllisuutta, joka vaati huomaavaisuutta, arvokkuutta ja rehellisyyttä. Kunnioitus Faisalia kohtaan kasvoi arabimaailmassa, johtuen Saudi-Arabian sisällä tapahtuneiden merkittävien muutosten, Faisalin erinomaisen pyhien kaupunkien johtamisen, hänen maineensa sionismin vastustajana ja hänen nopeasti kasvavan taloudellisen voimansa ansiosta.
Faisal eteni varovaisesti mutta painokkaasti tuodakseen länsimaista teknologiaa käyttöön. Hän joutui jatkuvasti käsittelemään länsimaiden vaatimuksia nopeammasta kehityksestä, mutta samanaikaisesti ulama halusi jarruttaa kehitystä. Faisal ei halunnut tehdä kompromissia kummankaan suuntaan, vaan hän uskoi että oikea uskonnollinen suuntautuminen lieventäisi modernisoinnin kielteisiä vaikutuksia. Vuonna 1965 Saudi-Arabiassa nähtiin ensimmäiset televisiolähetykset, jotka loukkasivat joitain saudeja. Yksi Faisalin veljenpojista meni niin pitkälle, että johti hyökkäystä yhtä televisiostudiota vastaan. Hän sai myöhemmin surmansa ammuskelussa poliisin kanssa. Tämä ei kuitenkaan saanut Faisalia peruuttamaan tukeaan televisioprojektille. Myös koulutukseen panostettiin Faisalin aikana, ja maahan perustettiin useita peruskouluja sekä ammatillisia ja korkeakouluja. Naisten vaatimukset tyttöjen koulutuksen kehittämiseksi otettiin myös huomioon, mutta tytöille perustetut alakoulut asetettiin uskonnollisen valvonnan alaisuuteen niiden rauhoittamiseksi, jotka vastustivat naisten koulutusta.