stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Veltins-Arena
Käyttö

Veltins-areena on jalkapalloseura Schalken kotikenttä, ja se on varsin usein loppuunmyyty, jolloin siellä on 62 271 katsojaa. Siellä pelattiin kuusi ottelua jalkapallon MM-kilpailuissa 2006 sekä vuoden 2004 Mestarien liigan loppuottelu.
Veltins-areenalla on pidetty vuodesta 2002 ampumahiihdon World Team Challenge. Saksassa vuonna 2010 pidettyjen jääkiekon MM-kilpailujen avausottelu Saksan ja Yhdysvaltain välillä pidettiin areenassa. Siellä oli ennätykselliset 77 803 katsojaa. Areenalla on järjestetty myös muun muassa sekä Vitali että Volodymyr Klytško nyrkkeilyottelu, ja siellä on pelattu käsipalloa ja amerikkalaista jalkapalloa.
Veltins-areenalla on pidetty myös monia konsertteja, ja siellä ovat esiintyneet muun muassa U2, Robbie Williams, Bon Jovi, AC/DC, Bruce Springsteen, Metallica, Herbert Grönemeyer ja Pur. Siellä on järjestetty myös oopperoita, kuten Carmen ja Aida.
Historia

Schalken kotikenttänä vuodesta 1973 vuoteen 2001 oli Parkstadion. Se oli suhteellisen nuori, mutta se alkoi jo 1990-luvulla jäämään moderneista kansainvälisistä stadioneista jälkeen. Siellä oli esimerkiksi melko vähän katettua katsomoa, ja katsomosta oli suhteellisen pitkä matka kentälle.
Uuden stadionin arkkitehdiksi valittiin yhtiö Hentrich-Petschnigg & Partner. HBM Stadien- und Sportstättenbau oli päärakennuttaja, ja HBG Engineering vastasi rakennustekniikasta. Rakennuspaikan alla oli hiilikaivos, joka oli toiminnassa vuoteen 2000 asti. Stadion sijoitettiin koillis-lounais-suuntaisesti, jotta se on samansuuntaisesti kaivoskäytävien kanssa.
Uuden stadion rakennustyöt aloitettiin 21. marraskuussa 1998, ja Veltins-areenan avajaisena järjestettiin 13. ja 14. elokuuta kaksipäiväinen gaalatilaisuus. Rakennustyöt olivat kestäneet tasan tuhat päivää.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Veltins-Arena Wikimedia Commonsissa
Areenan viralliset sivut
Bundesliigan stadionit
Allianz Arena • BayArena • Borussia-Park • Deutsche Bank Park • Europa-Park Stadion • Merck-Stadion am Böllenfalltor • Mewa Arena • MHPArena • PreZero Arena • Red Bull Arena • RheinEnergieStadion • Signal Iduna Park • Stadion An der Alten Försterei • Voith-Arena • Volkswagen Arena • Vonovia Ruhrstadion • Wohninvest Weserstadion • WWK Arena
Mestarien liigan loppuottelun järjestäneet stadionit
1993  Olympiastadion (München) | 1994  Olympiako Stadio (Ateena) | 1995  Ernst Happel (Wien) | 1996  Stadio Olimpico (Rooma) | 1997  Olympiastadion (München) | 1998  ArenA (Amsterdam) | 1999  Camp Nou (Barcelona) | 2000  Stade de France (Pariisi) | 2001  San Siro (Milano) | 2002  Hampden Park (Glasgow) | 2003  Old Trafford (Manchester) | 2004  Arena AufSchalke (Gelsenkirchen) | 2005  Atatürk Olimpiyat (Istanbul) | 2006  Stade de France (Pariisi) | 2007  Olympiako Stadio (Ateena) | 2008  Lužniki (Moskova) | 2009  Stadio Olimpico (Rooma) | 2010  Santiago Bernabéu (Madrid) | 2011  Wembley (Lontoo) | 2012  Allianz Arena (München) | 2013  Wembley (Lontoo) | 2014  Estádio da Luz (Lissabon) | 2015  Olympiastadion (Berliini)  |  2016 
San Siro (Milano) | 2017  Millennium Stadium (Cardiff) | 2018  Kiovan olympiastadion (Kiova) | 2019  Wanda Metropolitano (Madrid) | 2020  Estádio da Luz (Lissabon)
Under Rug Swept

| Under Rug Swept Alanis Morissette |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : Great Big Music, Dog House Studios, Westlake Battery, Royaltone Studios, Larrabee North
 Julkaistu: 25. helmikuuta 2002
 Tuottaja(t): Alanis Morissette
 Tyylilaji: alternative rock
 Kesto: 55.28
 Levy-yhtiö: Maverick Records
Alanis Morissetten muut julkaisut
| Alanis Unplugged 1999 | Under Rug Swept 2002 | Feast on Scraps 2002 |
Under Rug Swept on kanadalaisen laulaja-lauluntekijä Alanis Morissetten albumi vuodelta 2002. Albumin tunnetuin kappale on singlenä julkaistu "Hands Clean".
Kappaleet

Kaikki kappaleet sanoittanut ja säveltänyt Alanis Morissette.
21 Things I Want in a Lover – 3:28
Narcissus – 3:38
Hands Clean – 4:32
Flinch – 6:03
So Unsexy – 5:09
Precious Illusions – 4:11
That Particular Time – 4:22
A Man – 4:34
You Owe Me Nothing in Return – 4:58
Surrendering – 4:35
Utopia – 5:00
Singlet

Hands Clean (2002)
Precious Illusions (2002)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Under Rug Swept
Käännös suomeksi
Tähtilaiva (albumi)

| Tähtilaiva Tommi Läntinen |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 2002
 Julkaistu: 2002
 Tuottaja(t): Tommi Läntinen & Puke Kataja
 Tyylilaji: poprock
 Kesto: 48.23
 Levy-yhtiö: Little Red Music Oy
Tommi Läntisen muut julkaisut
| Parhaat 1994–2000 2000 | Tähtilaiva 2002 | Popniitti 2004 |
Tähtilaiva on Tommi Läntisen viides albumi. Se julkaistiin 19. elokuuta 2002.
Kappaleet

Mä voitan tän – 3.43
Älä unta nää – 4.19
Tähtilaiva – 4.20
Samettitaivas – 4.49
Kesällä kaikki on toisin – 3.42
Sulan sinuun – 4.04
Kapteeni Horisontti – 3.39
Hei kuu – 4.11
Taj Mahal – 3.41
Kuusi kieltä rakkauden – 3.56
Taivaantakomo – 4.24
Rauhanlaulu – 3.24
Aiheesta muualla

Tähtilaiva discogs.com -sivustolla
Vaaksa vaaraa

| Vaaksa vaaraa |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:  Aito Mäkinen
Käsikirjoittaja:  Aito Mäkinen Heikki Katajisto
Tuottaja:  Risto Orko
Säveltäjä:  Pentti Lasanen
Kuvaaja:  Heikki Katajisto
Leikkaaja:  Aito Mäkinen
Lavastaja:  Aito Mäkinen
Pääosat:  Pekka Sahenkari Carola Elina Salo
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Suomi-Filmi Oy
Ensi-ilta:  3. joulukuuta 1965
Kesto:  84 min
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vaaksa vaaraa on Aito Mäkisen ohjaama jännityselokuva vuodelta 1965. Elokuvan pääosassa on Elina Salo. Elokuvan ulkokuvauksessa näkyy ranskalaisen uuden aallon elokuvan vaikutus, samoin Carolan esittämät laulut edustavat samaa linjaa.
Juoni

Puhelinlaitoksen työntekijä, insinööri Paavo Kostiander (Pekka Sahenkari) saa postipaketin, jossa on pommin laukaisukoneisto. Väärään paikkaan joutunutta laitetta hamuavat rikolliset lähtevät Paavon perään. Itse pommi on puhelinlaitoksella, jonne Paavo sekä tyttöystävä Liisa (Elina Salo) ja iskelmälaulaja Nina (Carola) päätyvät. Takaa-ajo ja maanalaiset käytävät luovat jännitystä.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Pekka Sahenkari  | … |  Paavo Kostiander, Puhelinlaitoksen virkailija   |
|  Carola  | … |  Nina, iskelmälaulaja   |
|  Elina Salo  | … |  Liisa Liljefors, Paavon morsian   |
|  Susanna Wilska  | … |  Linnea, Liisan 6-vuotias serkku   |
|  Lemmikki Louhimies  | … |  Lemmikki, Puhelinlaitoksen vikakonttorin tarkkailija   |
|  Jukka Lampinen  | … |  Jukka, Paavon ystävä   |
|  Eddie Stenberg  | … |  Theodor, rikollisjoukon päällikkö   |
|  Yrjö Tähtelä  | … |  Ripa, rikollinen   |
|  Ilari Paatso  | … |  hovimestari   |
|  Jukka Pakaslahti   | … |  Teejii, rikollinen   |
Tausta

Vaaksa vaaraa on Aito Mäkisen esikoisohjaus. Sitä edelsi Onnelliset leikit, jossa on hänen osuutenaan 41-minuuttinen lyhytelokuva Juulia. Kuvaaja Heikki Katajisto, joka osallistui tässäkin kuten usein myöhemminkin käsikirjoituksen tekoon, teki sittemmin yhteistyötä ennen kaikkea Anssi Mänttärin kanssa.
Elokuvan pääosassa näyttelevä Elina Salo oli aiemmin näytellyt kepeissä komedioissa ja profiloitui myöhemmin työläiselokuvien näyttelijäksi. Vaaksa vaaraa poikkeaa näistä trillerinä. Elokuva poikkeaa myös ohjaukseltaan aiemmista näytelmäelokuvista: sen katumaisemissa näkyy ranskalaisen uuden aallon elokuvan vaikutus, samoin Carolan esittämät laulut edustavat samaa hillittyä linjaa. Carola esitti yökerholaulajan roolissa elokuvassa kappaleet ”Keskitie” ja ”Vastakohdat”, joka julkaistiin myös levynä.
Vastaanotto

Erään kriitikon mukaan elokuva on ”huvittavaa kuusikymmentäluvun Suomi-coolia”, toisen mielestä ”juoni on typerä”. Sitä on kuitenkin pidetty suomalaisen uuden aallon virstanpylväänä, jolla on tekniset ansionsa.
Palkinnot ja tunnustukset

Valtion elokuvapalkinto 1965,
Parhaan musiikin Jussi 1966 Pentti Lasanen
Aiheesta muualla

Vaaksa vaaraa Elonet.
Uhka (vuoden 2006 elokuva)

| Uhka> Ils |
| --- | --- |

Ohjaaja:  David Moreau Xavier Palud
Käsikirjoittaja:  David Moreau Xavier Palud
Tuottaja:  Richard Grandpierre
Säveltäjä:  René-Marc Bini
Kuvaaja:  Axel Cosnefroy
Pääosat:  Olivia Bonamy Michaël Cohen
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Ranska
Tuotantoyhtiö:  Eskwad
Levittäjä:  Netflix
Ensi-ilta:  2006, Suomessa 2007
Kesto:  77 min
Alkuperäiskieli:  ranska
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Uhka (ransk. Ils, ”Ne”) on ranskalainen kauhuelokuva vuodelta 2006. Sen ovat käsikirjoittaneet ja ohjanneet David Moreau ja Xavier Palud.
Olivia Bonamy esittää nuorta opettajaa Clementineä, joka on vastikään muuttanut Ranskasta idylliseen maalaiskartanoon lähellä Bukarestia miesystävänsä Lucasin (Michaël Cohen) kanssa. Pariskunta herää keskellä yötä outoihin ääniin ja joutuu muukalaisten hyökkäyksen kohteeksi.
Elokuvan alussa todetaan sen perustuvan tositapahtumiin. Moreau ja Palud kirjoittivat sen Tšekkoslovakiassa kuulemansa itävaltalaisparin kokemuksista kertovan tarinan perusteella.
Arvioita

Helsingin Sanomien Leena Virtanen kirjoitti elokuvan tv-esityksen alla 2012: ”Nyt pitää olla tarkkana, etten pilaa yhtään hetkeä illan elokuvasta. Ranskalaisten David Moreaun ja Xavier Paludin trilleri Uhka (2006) on huolellinen rakennelma, jonka jännitteet perustuvat juuri siihen, että katsojalla ei ole mitään hajua, mitä on tapahtumassa.” Turun Sanomien Päivi Valotien mielestä Uhkan yritteliäät tekijät ovat ymmärtäneet, että kauhuelokuvissa ei yleensä ole kammottavaa se, mitä valkokankaalla näytetään vaan se, mitä katsoja saa itse kuvitella. Yhdentekevää on hänestä tekijöiden vakuuttelu tarinan tosipohjaisuudesta: ”Rakeista käsivarakuvaa, valjuja värejä ja tehokkaita näkökulmaotoksia kerrontakeinoinaan varsin onnistuneesti käyttävä Uhka toimii tarpeeksi hyvin omillaankin.” 
Samaa mieltä on MTV3:n Outi Heiskanen, jonka mielestä Uhkan valttikortti on sen maltillinen 77 minuutin pituus: ”Vain reilun tunnin mittaisesta trilleristä on leikattu löysät pois. Nuoren parin arjen kuvailun jälkeen saapuu yö, jonka sysimusta salaisuus varastaa katsojan mielenkiinnon tehokkaasti.”
Unterniskanjoki

| Unterniskanjoki Унтернисканйоки |
| --- | --- |
Alkulähde:  Immalanjärvi
Laskupaikka:  Vuoksi
Maat:  Suomi, Venäjä
Alkulähteen korkeus:  69,8 m
Valuma-alue:  119,1081 km²
Unterniskanjoki (ven. Унтернисканйоки) on Vuoksen vesistöön kuuluva joki Imatralla Etelä-Karjalassa Suomessa ja Leningradin alueella Venäjällä. Se saa alkunsa Immalanjärvestä Imatralla Suomessa ja laskee Vuokseen Ensossa Venäjällä.
Unterniskanjoki ei ole Immalanjärven alkuperäinen lasku-uoma. Alun perin Immalanjärvi laski Vuokseen Tainionkosken alapuolella. Lasku-uoman suunta käännettiin vuonna 1894 osana Vuoksen vesivoiman rakentamiseen valmistautumista ja kun Immalanjärven pintaa haluttiin laskea sen läheltä kulkemaan suunnitellun rautatien rakennustöiden helpottamiseksi.
Suomen valuma-aluejaossa joki luetaan  Immalanjärven valuma-alueeseen (4.192), joka on osa Vuoksen aluetta (4.19), joka edelleen luetaan Suur-Saimaan alueeseen (4.1) Vuoksen vesistössä (4).
Nimi "Immalanjärven valuma-alue" vesistön osa-alueen nimenä on epätarkka, koska todellisuudessa kyseessä on Unterniskanjoen valuma-alue. Koko Unterniskanjoen valuma-alueen pinta-ala on 119,1081 km².
Untersbergstraßen metroasema

| Untersbergstraße |
| --- | --- |

 Münchenin metro 
Perustiedot
Lyhenne:  UB
Metrolinjat:  U2
Osoite:  Giesing
Paikkakunta:  München
Avattu:  18. lokakuuta 1980
Rakenne
Tyyppi:  tunneliasema
Laitureita:  1
Laituriraiteita:  2
Liukuportaita:  kyllä
Hissejä:  kyllä
Untersbergstraße on Münchenin metron U2-linjan metroasema, se avattiin 18. lokakuuta 1980.
Vuorisjärvi (Kuhmoinen)

| Vuorisjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Kuhmoinen
Koordinaatit:  61°40′11″N, 25°03′00″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Pääskylänjoen valuma-alue (35.76)
Laskujoki:  oja Kannuslammiin 
Järvinumero:  35.765.1.015
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  139,8 m  
Rantaviiva:  0,528 km  
Pinta-ala:  1,996 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiVuorisjärvi 
Vuorisjärvi  on Pirkanmaalla Kuhmoisissa  sijaitseva järvi.
Maantietoa

Vuorisjärvi sijaitsee Kannusvuoren pohjoispuolella olevassa painanteessa. Kannusvuori nousee noin 55 metriä Vuorisjärven pinnan yläpuolelle. Järven pinta-ala on 2,0 hehtaaria ja se on 200 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Järvi on autio, eikä sillä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 550 metriä. Rannat ovat metsämaata, ja ne ovat jyrkkiä. Vuorisjärven koillispuolelta kulkee metsäautotie.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Pääskylänjoen valuma-alueella (35.76), jonka Pitkäjärven valuma-alueeseen (35.765) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 139,8 metriä mpy.
Vallermosa

| Vallermosa (Biddaramòsa) |
| --- | --- |
 Sijainti Etelä-Sardinian maakunnassa
 Vallermosa
 Koordinaatit: 39.363°0′0″N, 8.796°0′0″E 
Valtio:   Italia
Alue:  Sardinia
Maakunta:  Etelä-Sardinian maakunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  61,75 km²
Korkeus:  70 m
Väkiluku:  1 932
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
Postinumero:  09010
Suuntanumero(t):    0781
Rekisterikilpi:  SU
 
 http://www.vallermosa.gov.it 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Vallermosa (sardiksi Biddaramòsa) on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Etelä-Sardinian maakunnassa. Kunnassa on arviolta 1 932 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 61,75 neliökilometriä. Se sijaitsee 70 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vallermosa Wikimedia Commonsissa
Etelä-Sardinian maakunta
Arbus | Armungia | Ballao | Barrali | Barumini | Buggerru | Burcei | Calasetta | Carbonia | Carloforte | Castiadas | Collinas | Decimoputzu | Dolianova | Domus de Maria | Domusnovas | Donori | Escalaplano | Escolca | Esterzili | Fluminimaggiore | Furtei | Genoni | Genuri | Gergei | Gesico | Gesturi | Giba | Goni | Gonnesa | Gonnosfanadiga | Guamaggiore | Guasila | Guspini | Iglesias | Isili | Las Plassas | Lunamatrona | Mandas | Masainas | Monastir | Muravera | Musei | Narcao | Nuragus | Nurallao | Nuraminis | Nurri | Nuxis | Orroli | Ortacesus | Pabillonis | Pauli Arbarei | Perdaxius | Pimentel | Piscinas | Portoscuso | Sadali | Samassi | Samatzai | San Basilio | San Gavino Monreale | San Giovanni Suergiu | San Nicolò Gerrei | San Sperate | San Vito | Sanluri | Santadi | Sant’Andrea Frius | Sant’Anna Arresi | Sant’Antioco | Sardara | Segariu | Selegas | Senorbì | Serdiana | Serramanna | Serrenti | Serri | Setzu | Seui | Seulo | Siddi | Siliqua | Silius | Siurgus Donigala | Soleminis | Suelli | Teulada | Tratalias | Tuili | Turri | Ussana | Ussaramanna | Vallermosa | Villacidro | Villamar | Villamassargia | Villanova Tulo | Villanovaforru | Villanovafranca | Villaperuccio | Villaputzu | Villasalto | Villasimius | Villasor | Villaspeciosa
Viitakerttunen

| Viitakerttunen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Kerttuset Acrocephalidae
Suku::  Ruokokerttuset Acrocephalus
Laji::  dumetorum
Kaksiosainen nimi
 Acrocephalus dumetorum  Blyth, 1849 

Katso myös
   Viitakerttunen Wikispeciesissä   Viitakerttunen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Äänitetty Alankomaassa.
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Viitakerttunen (Acrocephalus dumetorum) on pieni varpuslintu. Lajin kuvaili ja nimesi Edward Blyth vuonna 1849.
Koko ja ulkonäkö

Viitakerttunen on keskikokoinen kerttu. Sen pituus on 12,5–14 senttimetriä, siipien kärkiväli 17-19 cm ja paino 9-15 g, keskimäärin 11,5-12 g. Aikuisella yksilöllä on tasaisen ruskeanvihreä selkäpuoli ja vaalea vatsa ja lyhyt silmäkulmajuova. Lajin voi helposti sekoittaa rytikerttuseen ja luhtakerttuseen. Viitakerttunen erotetaan helpoiten äänestä, mutta pukutuntomerkkeinä toimivat muun muassa vihertävä sävy ja lyhyt käsisiiven ulottuma.
Laulu on taitavaa. Luhtakerttusen lauluun verrattuna viitakerttusella on hyvin rauhallinen tahti; vihellyksiä ja lurituksia toistellaan hitaaseen tahtiin, esimerkiksi "dyy, dyy, dyy.. tsilylitt tsilylitt tvii tvii tvii..". Laulu sisältää paljon matkintoja.
Vanhin suomalainen rengastettu viitakerttunen on ollut 6 vuotta 11 kuukautta 27 päivää vanha. Se on samalla Euroopan vanhin viitakerttunen.
Levinneisyys

Viitakerttunen on levinnyt lauhkeaan osaan Aasiaa ja Itä-Eurooppaan. Laji talvehtii Intiassa ja Sri Lankassa. Euroopassa se on kaakkoinen laji, Suomessa se on levinnyt maan eteläosiin. Yleisin se on Itä- ja Kaakkois-Suomessa, kannoissa on vuosittaista vaihtelua. Suomen pesimäkanta on 50 000 – 82 000 paria.. Länsi-Euroopan kannasta valtaosa pesii Suomessa.
Elinympäristö

Yleensä kuivan maan pensaikot, esimerkiksi peltoheitot, puutarhat, valtaojien varret ja tienvarsien ryteiköt.
Lisääntyminen

Naaras rakentaa korimaisen, korsien varassa roikkuvan pesän muutaman kymmenen senttimetrin korkeudelle johonkin tiheikköön, esimerkiksi nokkosten ja mesiangervojen sekaan. Munia on keskimäärin 5, joita molemmat emot hautovat noin 2 viikkoa. Poikaset lähtevät pesästä lentokyvyttöminä alle 2-viikkoisina.
Ravinto

Hyönteissyöjä.
Aiheesta muualla

Hottola, Petri 1988: Dumarin alula. - Lintumies 1.1988 s. 26-27. LYL.
Koskimies, Pertti 1980: Breeding biology of Blyth´s Reed Warbler Acrocephalus dumetorum in SE Finland. - Ornis Fennica 57:26-32.
Viitakerttunen Lintukuva-verkkopalvelussa
Under Wraps

| Under Wraps Jethro Tull |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : kevät 1984
 Julkaistu: 7. syyskuuta 1984 (UK) 8. lokakuuta 1984 (US)
 Tuottaja(t): Ian Anderson
 Tyylilaji: elektroninen musiikki
 Kesto: 60.33
 Levy-yhtiö: Chrysalis Records
Listasijoitukset
  #18  #76
Jethro Tullin muut julkaisut
| Broadsword and the Beast 1982 | Under Wraps 1984 | A Classic Case 1985 |
Under Wraps on Jethro Tullin studioalbumi vuodelta 1984. Tyyliltään se on vahvasti kone- ja syntetisaattorivaikutteinen. Tämän vuoksi monet pitävät albumia yhtyeen heikoimpana, mutta kitaristi Martin Barre on nimennyt albumin suosikki-Tull-albumikseen. Yhdysvalloissa albumin listasijoitus oli Tullin siihen mennessä huonoin, kun taas Britanniassa albumi nousi top-20:een.
Albumi poikkeaa muista Tull-albumeista sävellysvastuun jakautumisesta – yleensä Ian Anderson on kirjoittanut yksin laulut. Lisäksi albumi tehtiin ilman rumpalia rumpukoneen avulla.
Alkuperäinen vinyyliversio sisälsi 11 kappaletta. ”Astronomy”, ”Tundra”, ”Automotive Engineering” ja ”General Crossing” olivat vain kasettiversiossa. Nykyiset cd-versiot sisältävät kaikki 15 kappaletta.
Kappaleet

”Lap Of Luxury” (Anderson) – 3:35
”Under Wraps #1” (Anderson) – 3:59
”European Legacy” (Anderson) – 3:23
”Later, That Same Evening” (Anderson/Vettese) – 3:51
”Saboteur” (Anderson/Vettese) – 3:31
”Radio Free Moscow” (Anderson/Vettese) – 3:40
”Astronomy” (Anderson/Vettese) – 3:38
”Tundra” (Anderson/Vettese) – 3:41
”Nobody's Car” (Anderson/Vettese/Barre) – 4:08
”Heat” (Anderson/Vettese) – 5:37
”Under Wraps #2” (Anderson) – 2:14
”Paparazzi” (Anderson/Vettese/Barre) – 3:47
”Apogee” (Anderson/Vettese) – 5:28
”Automotive Engineering” (Anderson/Vettese) – 4:05
”General Crossing” (Anderson/Vettese) – 4:02
Remasteroitu CD sisältää bonuksena ”Lap Of Luxury” -promovideon.
Muusikot

Ian Anderson: laulu, huilu, akustinen kitara, rumpuohjelmointi
Martin Barre: kitara
Dave Pegg: basso
Peter-John Vettese: kosketinsoittimet, perkussio
Valasvene

Vallan valoja 1812 -näytelmän näyttelijät saapuvat isoveneellä Vähätorille
Valasvene on suuri monisoutuinen suurelle miehistölle tarkoitettu soutuvene.
Valasveneet ovat peräisin sotalaivastosta purjelaivakaudelta. Niitä kutsuttiin tuolloin eri nimillä: barkassi, isovene, pursi, loorinkivene. Nimitys riippui pitkälti veneen koosta ja käyttötarkoituksesta. Merkittävä osa veneiden roolia olivat erilaatuiset rynnäköt suojaisiin paikkoihin ankkuroituihin vihollislaivoihin tai linnakkeisiin, jotka pystyivät raskaamman tykistönsä avulla pitämään sotalaivat kauempana mutta olivat haavoittuvampia takaa tulevalle maahyökkäykselle.
Sittemmin, höyrylaivojen aikakaudella, soutuveneiden tarve väheni ja käyttötarkoitukset painottuivat enemmän miesten ja tarvikkeiden siirtokuljetuksiin.
Käyttötarkoituksen muuttuessa veneet mukautuivat ja niiden muoto muuttui: syntyi malli, jota sittemmin alettiin kutsua nimellä valasvene. Nimitys syntyi varhaisesta valaanpyynnistä: tällaista monisoutuista venettä käytettiin valaanpyynnissä käsiharppuunoiden aikakaudella ennen harppuunatykin keksimistä.
Valasveneessä on yleensä vähintään kahdeksan airoa, joista jokaiselle on - veneen koosta riippuen - 1-2 soutajaa. Valasveneen keulaosassa on yleensä tilaa n. kuudelle ylimääräiselle miehelle, koska veneen keulaan voidaan tarpeen vaatiessa asentaa pienehkö tykki, pääsääntöisesti ns. nikhaka. Käytäntö tosin hävisi purjelaivakauden päättyessä.
Veneen peränpuolimmainen airopari toimii tahdinnäyttäjänä, lisäksi veneessä on erikseen perämies.
Jo Ruotsin vallan aikana valasveneet olivat merkittävässä asemassa laivastojen huoltoliikenteessä. Niiden merkitys väheni hiukan, kun laivastot alkoivat saada moottoriveneitä huoltokäyttöön, joskin silloin alkoi uusi yhä elossa oleva perinne: soutukilpailut. 
Sotavuosinakin laivaston miehet harjoittelivat soutamista valasveneillä, ja kilpailuja oli silloin tällöin sotatoimien salliessa. 
Perinne elää vielä nykyisinkin.
Suomen itsenäistyttyä Partioliikkeen vesipartiolippukunnat investoivat mielellään valasveneisiin: ne olivat erinomainen tapa kouluttaa nuoria poikia vesilläliikkumiseen ja siinä olennaiseen kuriin. Yhteen valasveneeseen mahtui mainiosti juuri yhtä vartiota vastaava venekunta eli 1 + 8 henkeä.
Kun purjeveneiden saanti helpottui sodan jälkeen, ne syrjäyttivät pääosin tämän vanhan perinteen. Muutama perinteitä kunnioittava vanhin lippukunta vaalii edelleen valasveneen käsittelytaitoa.
Kirjallisuutta

Hannu Lehtinen: Kersat eivät kursaile, Otava 1959
Valassaaret

Piirros Valassaarten majakasta 1800- ja 1900-lukujen taitteesta.
Valassaaret (ruots. Valsörarna) on Suomeen kuuluva saaristo Pohjanlahdella. Se sijaitsee Merenkurkun ulkosaaristossa noin 15 kilometrin päässä Björköstä, ja kuuluu Valassaarten–Björkögrundenin luonnonsuojelualueeseen. Saarilla sijaitsee myös vuonna 1886 valmistunut 36 metriä korkea Valassaarten majakka.
Valassaarten saaristo on kulttuurimaisemaa, jossa luonto vääjäämättä valtaa itselleen enemmän alaa. Aluetta on käytetty laitumena ja saarilta on korjattu heinää kotieläinten rehuksi.
Ruotsinkielisellä Pohjanmaalla toimivan luonnontieteellisen yhdistyksen Ostrobothnia Australiksen ylläpitämä Valassaarten biologinen asema sijaitsee Ebbskärin saarella.
Aiheesta muualla

Ostrobothnia Australis r.f.: Valassaarten biologinen asema
Uusi neuvostoihminen

Uusi neuvostoihminen (ven. новый советский человек, novyi sovetski tšelovek) oli kommunistipuolueen ideologien hahmotelma ihanneihmisestä. Lev Trotski kuvaili vuonna 1924, miten neuvostoihminen "kohottaa itsensä uudelle tasolle ja syntyy uusi korkeampi sosiaalis-biologinen laji, tai jos sallitte, yli-ihminen". Neuvostoihminen oli pyyteetön kollektivisti.