stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Velikovisotšnoje

Velikovisotšnoje (ven. Великови́сочное) on kylä ja samannimisen, vuonna 1995 perustetun  maalaiskunnan keskus Zapoljarnyin piirissä Nenetsian autonomisessa piirikunnassa Venäjän pohjoisosissa, Petšorajoen alajuoksulla, joen vasemmalla eli läntisessä laidalla, osin saaressa.
Velikovisotšnojen kyläneuvoston maalaiskunnassa asui yhteensä 1 011 ihmistä (2010 väestönlaskennan mukaan). Velikovisotšnojen kylän lisäksi kunnan asukkaita asuu maalaiskunnan muissa kylissä, joita ovat Labožskoje, Pylemets, Tošviska ja  Štšelino.
Kylä tunnetaan jo asiakirjoista jo vuodelta 1564. Sen monet asukkaista ovat venäläistaustaisia. Asukkaat harjoittavat erityisesti kalastusta ja karjataloutta.
Kylä sijaitsee noin 90 kilometriä Nenetsian keskuskaupungin Narjan-Marista ylävirtaan. Kylässä on muun muassa kaksi päiväkotia, koulu ja kulttuuritalo. Vuonna 2007 avattiin Pyhän Nikolauksen mukaan nimetty ortodoksikirkko. Yksi kunnan kolmesta kirjastosta toimii kylässä. Palokunta. Kylien sähkö tuotetaan dieselgeneraattoreilla. Velikovisotšnojessa on 75 lampun katuvalaistus ja vuonna 1996 rakennettu hirsisilta.
Aiheesta muualla

Velikovisotšnojen maalaiskunta piirin sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi) (zrnao.ru)
Olympialuokkien soutu

Olympialuokan pariairokaksikko.
Olympialuokkien soutu eli olympiasoutu tai ratasoutu on perinteikäs soutu-urheilun muoto. Nimensä mukaisesti olympialuokkien soutu on olympialaji, ja soutu onkin ollut mukana kesäolympialaisissa lähes niiden alusta lähtien. Olympiasoutua harrastetaan yli 100 maassa ja kaikissa maanosissa.
Lajin nimi

Lajin olympialaistaustaan viittaava perinteinen nimi suomen kielessä on olympialuokkien soutu tai olympiasoutu erotukseksi muista soutulajeista. Lajia kutsutaan usein myös lyhyesti souduksi sellaisissa yhteyksissä, joissa sekaannuksen mahdollisuutta ei ole. Perinteisen olympiasoudun rinnalle uudeksi olympialajiksi otetaan vuodesta 2028 alkaen rannikkosoutu. Tämän seurauksena olympialaisiin liittyvissä yhteyksissä lajista on alettu käyttää myös nimitystä ratasoutu erotukseksi rannikkosoudusta.
Erilaiset soutuluokat ja veneet

Olympialuokan venettä voi soutaa veneluokasta riippuen yksi, kaksi, neljä tai kahdeksan soutajaa. Airovaihtoehtoja on kaksi. Pariairosoudussa (sculling) kullakin soutajalla on kaksi noin 2,9 metrin mittaista airoa, yhden airon soudussa (sweep rowing tai rowing) taas yksi noin 3,75 metrin pituinen airo joko veneen oikealla tai vasemmalla laidalla. Olympialuokan soudussa kilpaillaan kevytrakenteisilla ulkohankaveneillä, joiden runkomateriaalina on nykyään useimmiten hiilikuitu. Pääasiallinen kilpailumatka on 2 000 metriä.
Nykyiset miesten luokat ovat yksikkö 1x, pariairokaksikko 2x "eli kaksi soutajaa ja molemmissa käsissä airo", perämiehetön kaksikko 2- "kaksi soutajaa ja vain yksi airo soutajaa kohden kädessä", pariaironelonen 4x, perämiehetön nelonen 4- ja kahdeksikko (8+) sekä kevyt pariairokaksikko (LM2x), jossa soutajien keskipaino on tasan tai alle 70 kilogrammaa.
Nykyiset naisten luokat ovat yksikkö 1x, pariairokaksikko 2x, perämiehetön kaksikko 2-, pariaironelonen 4x, perämiehetön nelonen 4- ja kahdeksikko (8+) sekä kevyt pariairokaksikko (LW2x), jossa soutajien keskipaino on tasan tai alle 57 kilogrammaa.
Myös perämiehellisessä kaksikossa (2+), kevyessä perämiehettömässä nelikossa (LM4-) ja perämiehellisessä nelikossa (4+) on ennen kilpailtu olympialaisissa, mutta nämä luokat on poistettu olympiaohjelmasta. MM-kilpailujen ohjelmassa on myös miesten ja naisten kevyt yksikkö (LM1x ja LW1x).
Olympialaisissa soudettavat veneluokat > Olympialuokat ratasoudussa

Miesten yksikkö (M1x)
Naisten yksikkö (W1x)
Miesten perämiehetön kaksikko (M2-)
Naisten perämiehetön kaksikko (W2-)
Miesten pariairokaksikko (M2x)
Naisten pariairokaksikko (W2x)
Miesten perämiehetön nelonen (M4-)
Naisten perämiehetön nelonen (W4-)
Miesten pariaironelonen (M4x)
Naisten pariaironelonen (W4x)
Miesten kahdeksikko (M8+)
Naisten kahdeksikko (W8+)
Olympialaisissa soudettavat veneluokat > Ei-olympialuokat ratasoudussa

Miesten kevyt yksikkö (LM1x)
Naisten kevyt yksikkö (LW1x)
Miesten kevyt pariairokaksikko (LM2x)
Naisten kevyt pariairokaksikko (LW2x)
Miesten kevyt pariaironelonen (LM4x)
Naisten kevyt pariaironelonen (LW4x)
Miesten perämiehellinen kaksikko (M2+)
Kansainvälinen soututoiminta

Soudussa kilpaillaan kesäolympialaisissa joka neljäs vuosi. Olympiasoudussa järjestetään vuosittain maailmanmestaruuskilpailut aikuisille (lukuun ottamatta olympiavuosia, jolloin MM-lähtöinä soudetaan vain olympialaisten ulkopuolelle jäävät veneluokat), alle 23-vuotiaille ja alle 18-vuotiaille. EM-kilpailut sen sijaan soudetaan joka vuosi.
Soutu on ollut olympialaisten ohjelmassa 1900 Pariisin kesäolympialaisista lähtien. Eräs merkittävimmistä yksittäisistä ratasoutuveneellä käytävistä soutukilpailuista on Cambridge–Oxford-soutukilpailu Thamesjoella.
Suomen soututoiminta

Suomessa olympialuokkien soutua voi harrastaa kilpailu- ja harrastemielessä noin 10 seurassa eri puolilla maata. Kotimaassa järjestetään vuosittain Suomen-mestaruuskilpailuiden lisäksi useita kansallisia kilpailutapahtumia. 
Suomen mestaruuksista kilpaillaan 2 000 metrin matkalla ja 500 metrin sprinteillä. Suomen menestynein soutaja on Pertti Karppinen. Hän voitti olympiakultaa yksikkösoudussa vuosina 1976, 1980 ja 1984. Tuoreimmat soudun arvokisamitalistit ovat pariairokaksikkoa soutaneet Minna Nieminen ja Sanna Stén, jotka saavuttivat olympiahopeaa Pekingistä 2008. Suomessa on järjestetty soudun maailmanmestaruuskilpailut vuonna 1995 Tampereella Kaukajärven soutustadionilla. Vanhin edelleen järjestettävä suomalainen soutukilpailu on Turussa pidettävä Aurasoutu, joka järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1927.
Marjut Rimminen

Marjut Rimminen (s. 1944) on suomalainen animaatiotaiteilija, joka on työskennellyt Lontoossa vuodesta 1974.
Rimminen opiskeli graafista suunnittelua Helsingin Taideteollisessa oppilaitoksessa, josta valmistui 1968. Uransa alussa hän työskenteli Kirsti Paakkasen Womena-mainostoimistossa, jossa hän suunnitteli muun muassa Hellä Mietonen -shampoon ihmishahmoisen muovipullon. Rimminen alkoi pian tehdä animoituja mainoselokuvia, joista Vivante-vaahtokylpyä mainostanut piirroselokuva voitti parhaan mainoksen palkinnon Zagrebin kansainvälisillä animaatiofestivaaleilla 1972. Seuraavana vuonna hänet kutsuttiin työhön Halas and Batchelor -animaatiostudioon Englantiin.
Vuodesta 1974 Rimminen on työskennellyt itsenäisesti Lontoossa ja tehnyt tv-mainoksia Suomen markkinoille ja lyhytelokuvia muun muassa Channel Four -televisiokanavalle. Yhdessä Liisa Helmisen kanssa hän teki Yleisradiolle lastenanimaatiosarjan Urpo ja Turpo. Hänen nukkeanimaatioitaan on esitetty useilla kansainvälisillä elokuvafestivaaleilla, joilla hän on monesti toiminut myös tuomariston jäsenenä, kuten vuonna 2008 Hiroshiman animaatiofestivaaleilla. Vuonna 1997 Rimmisen animaatio Many Happy Returns voitti pääpalkinnon Fantoche-animaatiofestivaaleilla Sveitsissä ja lyhytelokuvafestivaaleilla Tampereella.
Marjut Rimminen toimii vierailevana opettajana National Film & Television Schoolissa, Royal College of Artissa ja Surrey Institute of Art & Design -oppilaitoksessa. Hän on vetänyt animaatiotyöpajoja eri puolilla maailmaa.
Rimminen oli naimisissa brittiläisen animaattorin Dick Arnallin (1944–2007) kanssa. Marjut Rimmisen veli oli elokuvaohjaaja Sakari Rimminen.
Rimmisen töiden retrospektiivinäytökset pidettiin 1998 Tampereen elokuvajuhlilla ja Stuttgartin kansainvälisillä animaatiofestivaaleilla.
Filmografia

1972 Matka ikuisuuteen , Sakari Rimmisen kanssa, 3 min, 16 mm
Kunniamaininta, 1973 Lyypekin elokuvajuhlat
1982 The Bridge , piirrosanimaatio, 8 min, 35 mm
Valtion elokuvapalkinto 1983
1986 En ole feministi, mutta… , yhdessä Christine Rochen kanssa Channel Four -kanavalle, 7 min, 35 mm
Special Jury Prize, 1986 Espinho International Animation Festival
1987 Sokea oikeus: Varsinainen turva (Blind Justice: Some Protection) Channel 4 -kanavalle, 9 min, 16 mm
1989 Sammakkokuningas (The Frog King), 7 min, 35 mm
Voittaja, Magic Mirror -satuanimaatiokilpailu
1991 Tahra (The Stain), yhdessä Christine Rochen kanssa, 11 min, 16 mm
Tuomariston erikoispalkinto, 1992 Hiroshiman kansainvälinen animaatiofestivaali
Tuomariston erikoispalkinto, 1992 San Franciscon kansainvälinen elokuvafestivaali
1996 Onnea merkkipäivän johdosta (Many Happy Returns) Channel Four -kanavalle, 8 min 23 s
Grand Prix, 1997 Tampereen elokuvajuhlat
2. palkinto parhaasta tietokoneavusteisesta independent-animaatiosta, 1997 Los Angeles World Animation Celebration
Tuomariston erikoispalkinto, 1997 Krakovan kansainvälinen lyhytelokuvafestivaali
The Grand Animation Prize, 1997 Vila do Conden lyhytelokuvafestivaali
Diplomi, 1997, kansainvälinen animaatiofestivaali Krok
1. palkinto, 1997 kansainvälinen Fantoche-animaatiofestivaali, Sveitsi
Kunniamaininta parhaasta animaatiosta, 1997 Drama International -lyhytelokuvafestivaali
Finalisti, 1998 British Animation Awards
Director's Choice -palkinto innovatiivisimmasta animaatiotyöstä, 1998, Images Festival of Independent Film and Video, Toronto, Kanada
1996 Absolut Panushka . 24 palkitun animaattorin näkemyksiä Absolut Vodka -pullosta, 10 sekuntia kukin
Joop Geesing  -palkinto parhaasta kampanjasta, Holland Animation Film Festival, 1996
Paras internet-animaatio, 1997 Los Angeles World Animation Celebration
Finalisti, Cool Design Award, 1997 Cool Site of the Year Competition
Kunniamaininta, 1997 Communication Arts Interactive Design Annual
1996 Urpo & Turpo , 6 x 9 min, 35 mm
Pronssielefantti, 1997 Hyderabadin lastenelokuvafestivaali, Intia
Finalisti paras elokuva- ja paras musiikki -sarjoissa, 1988 British Animation Awards
1998 Sekavat tunteet (Mixed Feelings) Channel Four -kanavalle, 12 min, BetaSP
2001 Red Ribbon AIDS/HIV episodi UNICEFille, 1 min, Digibeta
2007 Sydämeen kätketty Yleisradiolle
Aiheesta muualla

Marjut Rimminen Elonetissä.
Marjut Rimminen Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data 
Henkilöt:  Elonet
Veliž

Veliž (ven. Ве́лиж) on kaupunki Smolenskin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Väinäjoen rannalla 134 kilometriä Smolenskista luoteeseen. Kaupunki on Veližin piirin keskus. Itse kaupungissa asui 7 620 henkeä, koko kaupunkikunnassa 8 147 ja koko Veližin piirissä 12 248 (vuonna 2010).
Veliž mainitaan ensimmäisen kerran 1400-luvulla. 1400–1500-lukujen vaihteessa se liitettiin Moskovan Venäjään. Kaupungin virallinen perustamisvuosi on 1536, jolloin muinaisen linnan paikalle rakennettiin uusi linnoitus. Vuosina 1580–1655 ja 1678–1722 kaupunki kuului Puolaan. Vuonna 1776 siitä tuli aluksi Pihkovan ja sitten Vitebskin lääniin kuuluneen kihlakunnan keskus. 1800-luvun lopulle saakka asukkaat kävivät kauppaa Riian kanssa. Toisen maailmansodan aikana Veliž oli saksalaisten miehittämä ja tuhoutui pahoin. Nykyään kaupungissa on puunjalostus- ja elintarviketeollisuutta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Veliž Wikimedia Commonsissa
Veližin kaupungille omistettu sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Fantastinen matka

| Fantastinen matka> Fantastic Voyage |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Richard Fleischer
Käsikirjoittaja:   Harry Kleiner  David Duncan 
Perustuu:  Otto Klement ja Jay Lewis Bixby kirjoittamaan tarinaan
Tuottaja:  Saul David
Säveltäjä:  Leonard Rosenman
Kuvaaja:  Ernest Laszlo
Leikkaaja:  William B. Murphy
Pääosat:   Stephen Boyd  Raquel Welch  Edmond O'Brien  Donald Pleasence 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  20th Century Fox
Levittäjä:  20th Century Studios Netflix
Ensi-ilta:  1966
Kesto:  100 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Fantastinen matka (engl. Fantastic Voyage) on vuonna 1966 ensi-iltansa saanut tieteiselokuva, jonka on käsikirjoittanut Harry Kleiner. Elokuvan tarina sijoittuu mikroskooppiseen ympäristöön ihmisen verenkiertoon.
Tarina

Tiedemies Jan Benes (Jean Del Val) on aikeissa luovuttaa tietoja vastapuolelle ja hänet on yritetty sen vuoksi salamurhata, minkä yhteydessä hän on saanut verihyytymän aivoihinsa. Yhdysvaltalainen agentti Grant (Stephen Boyd) on tuonut tiedemiehen yhdysvaltoihin. Tiedemiehen verihyytymää päätetään yrittää poistaa lähettämällä viisi ihmistä ja sukellusvene kutistettuina hänen verenkiertoonsa.
Tuotantoyhtiö 20th Century Fox halusi julkaista tarinan myös kirjana ja palkkasi Isaac Asimovin kirjoittamaan elokuvaversioon perustuvan romaanin. Koska kirja julkaistiin puoli vuotta ennen elokuvaa, monet erehtyivät luulemaan, että elokuva pohjautui Asimovin kirjaan. Elokuvan pohjalta on tehty myös televisiosarja.
Elokuvassa esitetty juonikuvio, jossa ihmisiä pienennetään ja lähetetään sitten ihmiskehon sisään, on inspiroinut muun muassa Futurama- ja Simpsonit-televisiosarjoja sekä Kostajat-sarjakuvaa.lähde?
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Stephen Boyd  | … |  Grant   |
|  Raquel Welch  | … |  Cora Peterson   |
|  Edmond O'Brien  | … |  kenraali Carter   |
|  Donald Pleasence  | … |  tohtori Michaels   |
|  Arthur O'Connell  | … |  eversti Donald Reid   |
|  William Redfield  | … |  kapteeni Bill Owens   |
|  Arthur Kennedy  | … |  tohtori Duval   |
|  Jean Del Val  | … |  Jan Benes   |
Lähde:
Aiheesta muualla

Fantastinen matka Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Söpö: Fantastinen matka (1966) Leffatykki.  12.2.2006. Viitattu 4.5.2021.
Velaarinen nasaali

| --- | --- |
IPA:  ŋ
UPA:  ŋ
X-SAMPA:  N
Kirshenbaum:  N
IPA – Unicode:  014B
UPA – Unicode:  014B
Velaarinen nasaali ("äng-äänne") on suomessa ja monessa muussakin kielessä esiintyvä nasaaliäänne. Kansainvälisessä foneettisessa aakkostossa (IPA:ssa) äng-äännettä merkitään kirjaimella ŋ.
Useimmissa eurooppalaisissa kielissä tämä äänne esiintyy vain sanan keskellä tai lopussa. Sen sijaan esimerkiksi vietnamin kielessä se on yleinen sanan alussakin, esimerkiksi tavallisimmassa vietnamilaisessa sukunimessä Nguyễn.
Saamelaiskielissä äännettä merkitään kirjaimella Ŋ.
Suomen kielessä

Suomessa ŋ-äänteen asema on äännejärjestelmässä marginaalinen. Omaperäisessä sanastossa se esiintyy foneemina ainoastaan kaksoiskonsonanttina /ŋŋ/, jolloin se kirjoitetaan ng. Tämä /ŋŋ/ on nk-yhtymän astevaihtelupari. Vahvan asteen nk:ta vastaa heikossa asteessa ng eli /ŋŋ/.
Suomen vierassanoissa esiintyy myös lyhyt ŋ-foneemi, esim. englanti /eŋlanti/. Sen sijaan suomen nk-yhdistelmässä esiintyvä lyhyt ŋ on n-foneemin allofoni (samankaltainen variantti), esim. kenkä /kenkä/ [keŋkä].
Suomen kielen aakkosissa äng-äänteellä ei ole omaa kirjainta, joten se on merkittävä poikkeus kielen muutoin hyvin foneettisessa ortografiassa. Äng-äänne kirjoitetaan monimutkaisten sääntöjen mukaan joko n- tai g-kirjaimena: lyhyt [ŋ] sanassa [keŋkä] kirjoitetaan <kenkä>, kun taas pitkä [ŋŋ] taivutusmuodossa [keŋŋän] kirjoitetaan <kengän>. Poikkeuksia ja hankalasti määriteltäviä lisäsääntöjä on kuitenkin lukuisia, erityisesti lainasanoissa: [eŋlanti] kirjoitetaan <englanti>, [maŋneetti] kirjoitetaan <magneetti>, [koŋgestio] kirjoitetaan <kongestio>, jne.
Suomen kielen useissa eteläisissä murteissa [ŋk]-konsonanttiyhtymä on yleisesti osallistumatta astevaihteluun (niissä sanotaan esim. [keŋkän] ja [kaupuŋkissa]), joten niiden puhujien oli ennen vanhaan usein vaikea lausua [ŋŋ]-geminaattaa.lähde?
Velasco (1923)

| Velasco |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Sociedad Española de Construcción Naval, Cartagena
Kölinlasku:  6. heinäkuuta 1920
Laskettu vesille:  16. kesäkuuta 1923
Palveluskäyttöön:  27. joulukuuta 1924
Poistui palveluskäytöstä:  9. huhtikuuta 1957
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 060 t (standardi) 1 336 t
Pituus:  86,25 m (kokonaispituus)
Leveys:  8,23 m
Syväys:  4,57 m
Koneteho:  33 000 shp
Nopeus:  34 solmua
Miehistöä:  86
Aseistus
Aseistus:  3 × 4" tykkiä 2 × 45 mm ilmatorjuntatykkiä 4 × 21" torpedoputkea
Velasco oli Espanjan laivaston vuonna 1923 vesillelaskettu Alsedo-luokan hävittäjä.
Valmistus

Alus tilattiin Sociedad Española de Construcción Navalilta Cartagenasta, missä köli laskettiin 6. heinäkuuta 1920. Alus laskettiin vesille 16. kesäkuuta 1923 ja otettiin palvelukseen 27. joulukuuta 1924.
Palvelus

Alus myytiin romutettavaksi 9. huhtikuuta 1957.
Louis Joseph Vendôme

Herttua Louis Joseph Vendôme sotaretkellä vuonna 1706.
Louis Joseph Vendôme (oik. Louis Joseph de Bourbon, Vendômen herttua)  (1. heinäkuuta 1654 Pariisi – 15. kesäkuuta 1712 Viñaroz, Katalonia) oli Ranskan marsalkka vuodesta 1695 ja Ranskan armeijan merkittävimpiä komentajia elinaikanaan. Vuonna 1669 hän peri isältään sarjan titteleitä: Vendômen herttua (nimellä Ludvig III), Beaufortin herttua (myi herttuakunnan vuonna 1688), Etampesin herttua ja Penthièvren kreivi.
Louis Joseph Vendôme liittyi Ranskan armeijaan 1672 ja kunnostautui Ranskan-Hollannin sodassa Henri Turennen alaisena. Hän taisteli yhdeksänvuotisen sodan aikana ensiksi François Luxembourgin alaisena Belgiassa vuoteen 1692 ja vuonna 1693 Nicolas Catinatin armeijassa Pohjois-Italiassa.
Vuonna 1695 Hän seurasi Adrien-Maurice Noaillesia Ranskan joukkojen komentajana Kataloniassa ja pakottikin Espanjan kuninkaan Kaarle II:n rauhaan vallattuaan loppukesällä 1697 Barcelonan kahden kuukauden piirityksen jälkeen.
Vuonna 1702, Espanjan perimyssodan aikana, Vendôme sai ranskalais-espanjalaisen armeijan komentajuuden Italiassa Catinatin ja François Villeroin epäonnistuttua. Hän todisti olevansa taitavan vastustajansa, serkkunsa prinssi Eugen Savoijilaisen vertainen, ja voitti tämän lopulta Cassanon taistelussa vuonna 1705.
Vuonna 1706 Vendôme siirrettiin taistelemaan Flandersiin, jossa hän oli kuitenkin vain Ludvig XIV pojanpojan, Burgundin herttuan kakkosmies. Tämän jälkeen hän oli kaksi vuotta pois armeijan palveluksesta, mutta palasi takaisin johtamaan armeijaa hyökkäyksessä Espanjaan, ja voittikin vielä liittokunnan joukot Brihuegassa ja Villa Viciossa vuonna 1710. Vendôme kuoli yllättäen kesken sotaretken Kataloniassa 1712.
Veikselin aluepiiri

Veikselin aluepiiri tai Veikselin maakunnat (ven. Привислинский край, Privislinsky krai, puol. Kraj Nadwiślański) oli vuosina 1867–1915 Venäjään kuulunut alue, joka käsitti nykyisen Puolan keskeisimmät osat. Nimitys tuli käyttöön, kun Kongressi-Puolan autonomiaa oli marraskuun kansannousun (1830–1831) jälkeen rajoitettu ja tammikuun kansannousun (1863–1864) jälkeen se oli lakkautettu kokonaan ja alue liitetty osaksi Venäjän keisarikuntaa.
Ensimmäinen maailmansota

Ensimmäisen maailman­sodan aikana Venäjän sotajoukot vetäytyivät Puolan alueelta vuonna 1915. Alueen miehittivät Saksa ja Itävalta-Unkari, jotka vuonna 1916 julistivat perustetuksi Puolan kuningas­kunnan. Vuonna 1918 Venäjä luovutti Brest-Litovskin rauhan­sopimuksella koko Puolan alueen Saksalle. Kun Saksa kuitenkin saman vuoden lopulla hävisi sodan, julistettiin uusi Puolan valtio historiallisine rajoineen perustetuksi 11. marraskuuta 1918.
Käännös suomeksi
Marcelo Rebelo de Sousa

| Marcelo Rebelo de Sousa |
| --- | --- |
 Rebelo de Sousa vierailulla Meksikossa kesällä 2017.
 Portugalin presidentti
 9.3.2016–  
Pääministeri:  António Costa Luís Montenegro
Edeltäjä:  Aníbal Cavaco Silva
Sosiaalidemokraattinen puolueen puheenjohtaja
 31.3.1996 – 1.5.1999  
Edeltäjä:  Fernando Nogueira
Seuraaja:  José Manuel Barroso
Henkilötiedot
Syntynyt: 12. joulukuuta 1948 (ikä 75) Lissabon, Portugali
Kansalaisuus:  portugalilainen
Puoliso:  Ana Cristina Mota Veiga (1972–1980)
Lapset:  2
Tiedot
Puolue:  Sosiaalidemokraattinen puolue
Uskonto:  katolilainen
 Nimikirjoitus
Marcelo Nuno Duarte Rebelo de Sousa (s. 12. joulukuuta 1948) on portugalilainen poliitikko, joka on toiminut Portugalin presidenttinä vuodesta 2016.
Tausta ja yksityiselämä

Rebelo de Sousa syntyi Lissabonissa vuonna 1948. Hänen isänsä oli Baltazar Rebelo de Sousa ja äitinsä Maria das Neves Fernandes Duarte. Rebelo de Sousalla on kaksi nuorempaa sisarusta. Isä Baltazar oli myös mukana politiikassa ja toimi mm. ministerinä.
Rebelo de Sousa on väitellyt oikeustieteestä ja valtiotieteestä erinomaisin arvosanoin, ja vuonna 1992 hänet valittiin Lissabonin yliopiston oikeustieteen professoriksi. Rebelo de Sousa tunnetaan toimimisestaan poliittisena kommentaattorina ensin lehdistössä ja myöhemmin myös televisiossa ja radiossa.
Rebelo de Sousa oli naimisissa Ana Cristina Mota Veigan kanssa vuosina 1972–1980. He päätyivät asumiseroon, mutteivät koskaan eronneet katolisen vakaumuksen takia. Tämän jälkeen hän alkoi seurustella entisen oppilaansa kanssa, mutta pari ei koskaan muuttanut yhteen tai harkinnut avioliittoa jälleen kerran katolilaisen uskonsa takia. Rebelo de Sousalla on avioliitostaan kaksi lasta. Lapsenlapsia hänellä on viisi.
Uskonnolliselta vakaumukseltaan Rebelo de Sousa on katolilainen.
Tausta ja yksityiselämä > Terveydentila

Presidenttikautensa aikana Rebelo de Sousa on joutunut useaan otteeseen sairaalaan. Joulukuussa 2017 hänet vietiin sairaalaan napatyrän takia ja leikattiin kiireellisenä. Puoli vuotta myöhemmin hänet vietiin taas sairaalaan, kun hän kaatui maahan vieraillessaan Bragassa. Syyksi ilmoitettiin gastroenteriitti.
Vuonna 2019 Rebelo de Sousalle tehtiin sydämen katetrointi.
Maaliskuussa 2020 Rebelo de Sousa vetäytyi kahdeksi viikoksi yksityisasuntoonsa Cascaissa sen jälkeen, kun presidentin virka-asunnolla luokkaretkellä ollut koululaisryhmä sai positiivisen tuloksen koronavirustestissä. Presidentillä itsellään ei todettu tänä aikana koronavirustautia.
Poliittinen ura

Rebelo de Sousa oli mukana perustamassa Sosiaalidemokraattista puoluetta ja oli sen johtajana vuosina 1996–1999. Vuonna 1975 Rebelo de Sousa valittiin Portugalin parlamenttiin ensimmäisen kerran. Seuraavana vuonna Rebelo de Sousa oli mukana kirjoittamassa Portugalin nykyistä perustuslakia.
Sosiaalidemokraattien puheenjohtajana toimiessaan Rebelo de Sousa toimi myös opposition johtajana.
Poliittinen ura > Presidenttinä

Rebelo de Sousa valittiin Portugalin presidentiksi tammikuussa 2016 heti ensimmäisellä kierroksella 52 prosentin ääniosuudella. Hän oli johtanut myös vaaleja edeltäneitä mielipidemittauksia. Rebelo de Sousa lupasi presidenttinä toimia neutraalisti António Costan vasemmistohallitusta kohtaan ja pyrkiä toimimaan enemmänkin "erotuomarin" roolissa puolueiden välillä.
Rebelo de Sousa valittiin tammikuussa 2021 toiselle presidenttikaudelle.
Kunnianosoitukset > Portugalilaiset

Kolmen ritarikunnan nauha (Portugali, 2016)
Tornin ja miekan sotilaallinen ritarikunta (Portugali, 2021)
Henrik Purjehtijan ritarikunta (Portugali, 2005)
Pyhän Jaakon miekan sotilaallinen ritarikunta (Portugali, 1994)
Kunnianosoitukset > Ulkomaiset

Itävallan tasavallan kunniamitali (Itävalta, 2019)
Leopoldin ritarikunta (Belgia)
Marianmaan ristin ritarikunta (Viro, 2019)
Kunnialegioona (Ranska, 2016)
Vapahtajan ritarkunta (Kreikka, 2017)
Italian tasavallan ansioritarikunta (Italia, 2017)
Nassaun perheen kultaisen leijonan ritarikunta (Luxembourg, 2017)
Maltan ansioritarikunta (Malta, 2018)
Asteekkikotkan ritarikunta (Meksiko, 2017)
Alankomaiden leijonan ritarikunta (Alankomaat, 2017)
Kansallisen ansion ritarikunta (Paraguay, 2017)
Perun auringon ritarikunta (Peru, 2019)
Serbian tasavallan ritarikunta (Serbia, 2019)
Isabella Katolilaisen ritarikunta (Espanja, 2016)
Kaarle III:n ritarikunta (Espanja, 2018)
Paavi Pius IX:n ritarikunta (Pyhä istuin) 2016
Itä-Timorin ritarikunta (Itä-Timor, 2022)
Kolmen tähden ritarikunta (Latvia, 2023)