stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Nynke Dekker

| Nynke Dekker> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1971 (ikä 53–54)
Kansalaisuus:  alankomaalainen
Ammatti:  biofysiikan professori
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Yalen yliopisto (B.Sc), Leidenin yliopisto (M.Sc.), Harvardin yliopisto (Ph.D.)
Instituutti:  Delftin teknillinen yliopisto
Tutkimusalue:  molekyläärinen biofysiikka: transkriptio, replikaatio (eukaryoottinen, kromatiinin, bakteerien, virusten, virusten kaltaisten hiukkasten)
Palkinnot:  mm. Alankomaiden kuninkaallinen tiedeakatemia (KNAW, 2015-), Spinoza-palkinto (2020)
Aiheesta muualla
Kotisivu
Nynke H. Dekker (s. 1971) on alankomaalainen fyysikko ja molekyläärisen biofysiikan tutkija, joka työskentelee Delftin teknillisen yliopiston nanotieteen Kavli-instituutissa biofysiikan professorina.
Dekker opiskeli alemman korkeakoulututkinnon (B.Sc., fysiikka ja soveltava matematiikka) yhdysvaltalaisessa Yalen yliopistossa ja valmistui fyysikoksi (M.Sc., fysiikka) alankomaalaisesta Leidenin yliopistosta. Fysiikan alaan kuuluvat tohtoritutkinnon hän uoritti Harvardin yliopistossa.s
(kesken: työuran ja tutkimustyön kuvaus )
Dekker on ollut Alankomaiden kuninkaallisen tiedeakatemian (KNAW) jäsen vuodesta 2015. Euroopan molekyylibiologian järjestön (EMBO) jäsen vuodesta 2019. Vuonna 2020 hänelle myönnettiin Spinoza-palkinto, joka on Alankomaiden korkein tieteellinen tunnustus. Palkinto sisältää pronssipatsaan ja henkilökohtaisen 2,5 miljoonan euron suuruisen tutkimusapurahan palkitun vapaasti määrittelemään tutkimusaihepiiriin.
Aiheesta muualla

Nynke Dekker Lab: About Nynke Dekker (englanniksi) (tudelft.nl)
Nynke Dekker Lab - DNA and RNA replication (englanniksi) (tudelft.nl)
Nynke Dekker's insatiable curiousity (englanniksi)  (tudelft.nl)
Spinoza laureate 2020 - Nynke Dekker (englanniksi) (youtube.com)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: nl:Nynke Dekker
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Saksa 
Tieteilijät:  Google Scholar  ORCID  Scopus 
Käännös suomeksi
Georg Wilhelm Friedrich Hegel

| Georg Wilhelm Friedrich Hegel |
| --- | --- |
 Jakob Schlesingerin muotokuva vuodelta 1831.
Henkilötiedot
Syntynyt: 27. elokuuta 1770 Stuttgart, Württembergin herttuakunta
Kuollut: 12. marraskuuta 1831 (61 vuotta) Berliini, Preussin kuningaskunta
Koulutus ja ura
Koulukunta:  hegeliläisyys, saksalainen idealismi, objektiivinen idealismi, absoluuttinen idealismi
Vaikutusalueet:  metafysiikka, historianfilosofia, poliittinen filosofia, estetiikka
Tunnetut työt:  absoluuttinen idealismi, hegeliläinen dialektiikka, dialektinen fenomenologia
Väitöstyön ohjaaja:  Friedrich von Schelling
 Nimikirjoitus
Georg Wilhelm Friedrich Hegel (27. elokuuta 1770 Stuttgart, Württembergin herttuakunta – 14. marraskuuta 1831 Berliini, Preussin kuningaskunta) oli saksalainen filosofi, jonka vaikutus on luultavasti ollut vahvimmillaan metafysiikassa, historianfilosofiassa sekä poliittisessa filosofiassa. Häntä pidetään saksalaisen idealismin tärkeimpänä edustajana. Hänen ajatuksillaan oli suuri vaikutus marxilaisuuteen. Hänen ajatustensa mennessä pois muodista Manner-Euroopassa syntyi Britanniassa anglohegeliläisyys, josta tuli muutamaksi vuosikymmeneksi Britannian hallitseva filosofinen koulukunta.
Hegel näki valtion historiallisen kehityksen päämääränä. Absoluuttinen henki toteutti itseään luonnossa ja ihmisissä ja valtio edusti henkeä, ihmiskunnan rationaalisen ja eettisen kehityksen päämäärää. Tätä näkemystä on pidetty usein Hegelin edustaman kristinuskon filosofisena esityksenä, joskin hänen kuolemansa jälkeen useat kristityt syyttivät hänen ajatteluaan panteistiseksi. Hegeliläisessä filosofiassa valtio oli absoluuttisen hengen tuotos ja siten itseisarvo. Tätä voidaan pitää vastakohtana kantilaiselle ajattelulle, jossa ihmisillä on itseisarvo ja valtio palvelee heidän asiaansa. Hegelin mukaan olemassaolo on pohjimmiltaan filosofista ajattelua. Näin ollen hän on ontologinen idealisti.
Elämä

Hegel syntyi Stuttgartissa Saksassa vuonna 1770. Lapsena hän luki innokkaasti kaikenlaista kirjallisuutta, sanomalehtiä ja filosofisia esseitä. Ansio hänen kirjallisesta lapsuudestaan kuuluu osittain hänen äidilleen, joka ruokki aktiivisesti lapsensa älyllistä kehitystä. Hegelit olivat vauras keskiluokkainen perhe. Hänen isänsä toimi virkamiehenä Württembergin herttuakunnan hallinnossa.
Hegel sai koulutuksensa luterilaisessa Tübinger Stiftin seminaarissa Württembergissä. Siellä hän tapasi tulevan filosofin Friedrich Schellingin ja runoilija Friedrich Hölderlinin. Näitä kolmea yhdisti vastenmielisyys seminaarin rajoittavaa ympäristöä kohtaan, ja he ystävystyivät ja vaikuttivat kaikki toistensa ajatuksiin. He seurasivat yhdessä Ranskan suuren vallankumouksen taittumista ja omaksuivat Immanuel Kantin idealistisen filosofian kritiikin. Aluksi Hölderlin ja Schelling olivat ne, jotka uppoutuivat teoreettisiin väittelyihin kantilaisesta filosofiasta. Hegelin kiinnostus tuli myöhemmin, sen jälkeen kun hänen omat pyrkimyksensä työstää Kantin inspiroima populaarifilosofia olivat ajautuneet umpikujaan. Hänen aikomuksenaan oli ollut muiden populaarifilosofien tapaan esitellä ja käsitellä aikansa kysymyksiä ja edistää näin valistuksen arvoja. Suurin osa populaarifilosofeista oli saanut vaikutteita englantilaisilta tai skottilaisilta ajattelijoilta, kuten John Lockelta ja Thomas Reidiltä. Hegel halusi ”täydellistää” Kantin kriittisen filosofian samaan tyyliin. Tübingenissä hän suhtautui epäilevästi niihin hyvin teoreettisiin ja teknisiin keskusteluihin, joihin Hölderlin ja Schelling ottivat osaa. Vasta vuonna 1800 Hegel myönsi tarpeen selvittää kantilaisen järjestelmän ongelmat, ennen kuin voitiin toivoa sen soveltamista käytäntöön.
Vuonna 1801 Hegel varmisti paikan privatdozentina Jenan yliopistossa. Hän piti luentosarjoja, joista tuli erittäin suosittuja. Yliopisto nimitti Hegelin ylimääräiseksi professoriksi mahdollisesti Johann Wolfgang von Goethen arvovallan ansiosta. Napoleonin vallattua Preussin vuonna 1806 yliopisto piti kuitenkin sulkea. Hegel toimi jonkun aikaa journalistina ja meni naimisiin Marie von Tucherin kanssa vuonna 1811. Julkaistuaan teoksen Logiikan tiede (Wissenschaft der Logik) Hegel sai viran Heidelbergin yliopistosta vuonna 1816. Hän julkaisi teoksen Filosofisten tieteiden ensyklopedia (Enzyklopaedie der philosophischen Wissenschaften), joka oli yhteenveto hänen filosofiastaan hänen luennoilleen osallistuville opiskelijoille.
Vuonna 1818 Hegel hyväksyi viran Berliinin yliopistossa filosofian varsinaisena professorina. Preussin kuningas Fredrik Vilhelm III nimitti Hegelin yliopiston rehtoriksi vuonna 1830. Vuonna 1831 Berliinissä puhkesi koleraepidemia ja Hegel pakeni monien muiden tavoin. Hän kuitenkin palasi kaupunkiin liian aikaisin, sai tartunnan, ja kuoli muutama päivää myöhemmin nukkuessaan 61-vuotiaana.
Filosofia

Hegel esitteli absoluuttisen idealismin nimellä tunnetun järjestelmän, jonka tavoitteena oli filosofian ja koko maailman historian ymmärtäminen. Hän esitti ihmiskunnan tietoisuuden historian matkana erilaisten maailmanselitysten tasojen läpi. Jokainen uusi selitys loi uusia sisäisiä ongelmia ja vastakohtaisuuksia ja johti jännitteisiin, jotka voitiin voittaa vain omaksumalla näkemys, jossa nämä vastakohtaisuudet voitiin sovittaa korkeampaan kokonaisuuteen. Esimerkiksi Ranskan suuri vallankumous merkitsi Hegelille todellisen vapauden esittelemistä eurooppalaisissa yhteiskunnissa ensimmäistä kertaa maailmanhistoriassa. Kuitenkin juuri tämän täydellisen uutuuden vuoksi se oli myös täydellisen radikaali ajatus, ja vallankumous kääntyi lopulta terroriksi. Historia kuitenkin etenee oppimalla virheistään: ainoastaan tämän kokemuksen kautta voidaan saavuttaa perustuslaillinen valtio, jossa valtio on hyväntahtoinen organisoiva voima ja kansalaiset vapaita ja tasa-arvoisia.
Filosofia > Historianfilosofia

Hegelin kuoleman jälkeen julkaistu historianfilosofinen teos Philosophie der Geschichte (”Historianfilosofia”) perustuu luentoihin, joita Hegel piti Berliinissä vuosina 1822–1831.
Teoksen pääajatus on ”yksinkertainen – – ajatus, että järki hallitsee maailmaa ja että siis maailmanhistoriankin tapahtumat ovat olleet järkeviä”. Maailmanhistorian tarkastelu osoittaa, ”että se on ollut maailmanhengen järkevää, välttämätöntä kulkua”. Samalla tämä historia on ”hengen esitystä siitä, miten se hankkii itselleen tietoa siitä, mitä se itsessään on”, mikä taas merkitsee edistystä vapauden tietoisuudessa.
Aasialaisen yksinvallan maissa vain yksi oli vapaa, antiikin orjayhteiskunnissa muutamat olivat sitä. Näiden kahden kautta kehitys on kulkenut nykyiseen kristilliseen yhteiskuntaan, jossa kaikki ovat vapaita. Vapauden ja järjen toteutuminen muodostaa historian päämäärän, joka oli piilevänä olemassa jo historian alussa, aivan kuten ”idussa itsessään on puun koko luonto, hedelmien maku ja muoto”.
Vaikka historiaa hallitsee järki, on hengen otettava huomioon myös ihmisten intohimot ja todelliset edut. Tällöin tarvitaan ”järjen viekkautta” (List der vernunft), jonka ansiosta henki tarvittaessa saavuttaa tavoitteensa kiertoteitä pitkin. ”Ensi silmäys historiaan saa meidät vakuuttuneiksi siitä, että ihmisten toiminnat saavat käyttövoimansa heidän tarpeistaan, intohimoistaan, intresseistään, luonteistaan ja lahjoistaan – –”.
Mitään suurta ei maailmaan ole pystytetty ilman intohimoja; myös henki voi hyvin valjastaa ne omien tarkoitustensa ajamiseen. Osapuilleen sama pätee historian merkkimiehiin. Sellaiset ihmiset – esimerkiksi Aleksanteri Suuri, Julius Caesar tai Napoleon – ajavat omia etujaan, mutta toteuttavat samalla maailmanhengen tehtävää. Usein he kulkevat suorinta tietä eteenpäin ja murskaavat paljon alleen. Yksilöiden onnesta he eivät piittaa, eivät edes omastaan. Saavutettuaan tavoitteensa he kuitenkin ”putoavat pois ytimen tyhjinä verhoina.”
Hegelin mukaan historian kantavia voimia ovat valtiot. ”Maailmanhistoriassa voi olla puhetta vain valtiota muodostavista kansoista”, hän väittää. Valtiossa ”toteutuu vapaus, so. ehdoton päämäärä.” ”Edelleen täytyy tietää”, Hegel jatkaa, ”että ihmisellä on vain valtion välityksellä kaikki arvo, kaikki henkinen todellisuus.” Valtiottomia kansoja Hegel ei suostu lukemaan historian piiriin kuuluviksi.
Filosofia > Hegelin vaikutus hyvinvointivaltion käsitteeseen

Hegel korosti valtion roolia yksilön vapauden mahdollistajana, katsoen, että vapaus voi toteutua ainoastaan hyvin järjestäytyneessä valtiossa. Hegelin näkemyksen mukaan valtio ei ole pelkästään hallinnollinen elin, vaan olennainen osa inhimillistä olemassaoloa, joka suojaa yksilöä ja mahdollistaa siviilielämän, kuten perheen ja yksityisomaisuuden, rauhanomaisen harjoittamisen. Tämä ajattelutapa on vaikuttanut hyvinvointivaltion idean kehittymiseen, jossa valtio nähdään aktiivisena toimijana kansalaisten hyvinvoinnin edistämisessä.
Filosofia > Hengen kehittyminen

Valtio on korkein muoto, jonka järki objektiivisena henkenä voi saada, ja muodostaa puolestaan kehykset ”ehdottoman hengen” muodoille: taiteelle, uskonnolle ja filosofialle. Totuus voidaan ilmaista havainnollisina kuvina (taide), myytteinä ja symboleina (uskonto) sekä käsitteinä (tiede, filosofia). Antiikissa hengen merkittävin ilmenemismuoto oli taide, keskiajalla uskonto ja nykyaikana filosofia.
Tällä tavoin filosofiasta tulee hengen viimeinen, lopullinen ilmenemismuoto. Perimmiltään on olemassa vain yksi filosofia. Ajallisessa kehityksessään se kuitenkin saa erilaisia muotoja; niin syntyy sarja ajattelun kehityksen välttämättömiä ja johdonmukaisia vaiheita. ”Minervan pöllö lähtee lentoon vasta hämärän laskeutuessa”, kuuluu Hegelin tunnettu mietelause. Se tarkoittaa, että historian kulku voidaan kunnolla ymmärtää vasta jälkikäteen, vasta sitten, kun sen oleelliset vaiheet on käyty läpi.
Hegel ennusti historian ja filosofian loppua. Hengen kehitys on hänen mielestään edennyt lähelle päätepistettään, kun vapaus ja järki ovat alkaneet muuttua todellisiksi nykyaikaisessa valtiossa. Pian on käsillä idean ja todellisuuden sovitus (Versöhnung), jolloin todellisuus alkaa vastata sitä, mikä ideaan on aina sisältynyt implisiittisenä. Tällöin myös teoreettinen ymmärrys, filosofia, voi kehittyä täydelliseksi. Filosofia ei ole muuta kuin ”aikansa ajatuksin käsitettynä”; niinpä historian loppu ja filosofian loppu ovat yksi ja sama asia.
Kun henki on ylittänyt pirstaleisen vaiheensa ja historia saavuttanut päämääränsä kristillisessä kuningaskunnassa, lopullisen filosofian aika on koittanut. Sellainen filosofia on kohonnut ehdottomaan tietämykseen ja oivaltanut maailmanhistorian ytimen. Hegel oli vakuuttunut, että hänen oma filosofiansa vastaa täydelliselle filosofialle asetettavia vaatimuksia.
Filosofia > Valtio ja talous

Hegel argumentoi kapitalistista talousteoriaa vastaan ja väitti aikansa ongelmien, kuten työttömyyden ja köyhyyden johtuvan kapitalistisen talousmallin objektiivisista sisäisistä ristiriidoista. Hänen mukaansa valtio on tasapainottava ja eettinen voima, pakollinen säätelijä. Yksilöiden toiminnan summa on jotain, mitä kukaan ei yksilönä ole toivonut – absoluuttinen henki toteuttamassa itseään.
Teokset

Hegel julkaisi elinaikanaan vain neljä teosta. Hengen fenomenologia (1807) oli selonteko tietoisuuden kehityksestä aistihavainnosta absoluuttiseen tietoon. Logiikan tiede esitteli hänen filosofiansa loogisen ja metafyysisen ytimen. Se julkaistiin kolmessa osassa vuosina 1811, 1812 ja 1816 (uusittu painos 1831). Filosofisten tieteiden ensyklopedia hänen koko filosofisesta järjestelmästään. Se julkaistiin alun perin vuonna 1816 ja uusittuina painoksina 1827 ja 1830. Oikeusfilosofia (1822) esitteli hänen poliittisen filosofiansa. Siinä hän kritisoi Karl Ludwig von Hallerin ajatuksia, joiden mukaan lait eivät olleet tarpeellisia. Hegel julkaisi myös joitakin artikkeleita uransa alkupuolella sekä Berliinin kaudellaan. Joukko muita historianfilosofiaa, uskonnonfilosofiaa, estetiikkaa ja filosofian historiaa käsitteleviä teoksia koottiin ja julkaistiin hänen kuolemansa jälkeen hänen oppilaidensa muistiinpanoista.
Hegelin teoksilla on maine vaikealukuisina ja aihealueiltaan hyvin laajoina. Bertrand Russell kuvasi häntä Länsimaisen filosofian historiassaan kaikkein vaikeaselkoisimmaksi filosofiksi. Tämä johtuu osittain siitä, että Hegel pyrki kehittämään uuden ajattelun ja logiikan muodon, jota hän kutsui ”spekulatiiviseksi järjeksi” ja johon kuului myös hänen tunnetumpi ajatuksensa ”dialektiikasta”. Tavoitteena oli sekä arkijärjen että perinteisen filosofian rajoitusten voittaminen lähestyttäessä filosofisia ongelmia ja ajattelun ja todellisuuden suhdetta.
Hegelin merkittävimmät teokset ovat:
Das älteste Systemprogramm des deutschen Idealismus (”Saksalaisen idealismin vanhin systeemiohjelma”, 1796)
Differenz des fichteschen und schellingschen systems der Philosophie (”Fichten ja Schellingin filosofisten järjestelmien ero”, 1801)
Glauben und Wissen (”Usko ja tieto”, 1802)
System der Sittlichkeit (”Siveellisyyden järjestelmä”, 1802)
Hengen fenomenologia (Phänomenologie des Geistes, 1807)
Logiikan tiede (Wissenschaft der Logik, 1812–1816)
Filosofisten tieteiden ensyklopedia (Enzyklopaedie der philosophischen Wissenschaften, 1817–1830)
Oikeusfilosofian pääpiirteet eli luonnonoikeuden ja valtiotieteen perusteet (Grundlinien der Philosophie des Rechts oder Naturrecht und Staatswissenschaft im Grundrisse, 1821, suom.)
Vorlesungen über Ästhetik (”Estetiikan luennot”, julkaistu postuumisti 1835)
Maailmanhistorian filosofian luennot (johdanto suomeksi nimellä Järjen ääni)
Filosofian historian luennot
Uskonnonfilosofian luennot
Hegeliä kohtaan esitetystä kritiikistä

Tunnettu liberaalifilosofi Isaiah Berlin nimeää Hegelin yhdeksi totalitarismin oppi-isistä pääasiassa sen vuoksi, että Hegel konkretisoi valtion ja asettaa sen kansalaisyhteiskunnan yläpuolelle.
Myös tieteenfilosofi Karl Popper kutsuu Avoin yhteiskunta ja sen viholliset -teoksessaan (1945) Hegeliä totalitaristiksi ja yhdeksi ”suljetun yhteiskunnan” pääideologeista. Popperin mielestä Hegel on ”älyllistä humpuukia, sellaisena ehkä suurinta koko sivilisaatiomme historiassa”.
Kirjallisuutta > Suomennetut teokset

Taiteenfilosofia. Johdanto estetiikan luentoihin.  Helsinki:  Gaudeamus, 2013.
Logiikan tiede. Ensimmäinen osa, Objektiivinen logiikka. Ensimmäinen nide, Oppi olemisesta.  ((Wissenschaft der Logik, 1812–1816.) Suomentanut Ilmari Jauhiainen. Saatteella & selityksin varustaneet Vesa Oittinen & Ilmari Jauhiainen)  Helsinki:  Summa, 2011.  ISBN 978-952-5418-13-2
Oikeusfilosofian pääpiirteet eli luonnonoikeuden ja valtiotieteen perusteet.  ((Grundlinien der Philosophie des Rechts, oder, Naturrecht und Staatswissenschaft im Grundrisse, 1821.) Johdannon laatineet Juha Manninen ja Markus Wahlberg. Suomentanut ja selityksin varustanut Markus Wahlberg)  Oulu:  Pohjoinen, 1994.  ISBN 951-749-188-3
Hegel, Wilhelm Friedrich: ”Kuka ajattelee abstraktisti?”, ”Uuden ajan empirismi, rationalismi ja valistus”, Ajatukset: uuden ajan filosofian lukemisto, s. 71–79.  (Suomennos on alun perin ilmestynyt liitteenä Mihail Ovsjannikovin elämäkerrassa Hegel Kansankulttuuri, Helsinki 1984; Alkuperäinen saksankielinen teksti: (G. W. F. Hegel, Gesammelte Werke, Bd. 5,: F. Meiner Verlag, Hamburg 1998, s. 381–387))  Suomentanut Vesa Oittinen. Helsinki:  Helsingin yliopisto, Lahden tutkimus- ja koulutuskeskus, kirjan toimittaneet: Pekka Elo & Toivo Salonen, 1993.  ISBN 951-45-5858-8  ISSN 0784-0640  Artikkelin verkkoversio (PDF).
Järjen ääni. Hegelin historianfilosofian luentojen johdanto.  ((Vorlesungen über die Philosophie der Geschichte, 1833–36.) Suomentanut Mauri Noro)  Helsinki:  Gaudeamus, 1994.  ISBN 951-662-216-X
Hengen fenomenologia IV A. Itsetietoisuuden itsenäisyys ja epäitsenäisyys; herruus ja renkiys. (1807. Suomentanut Heikki Ikäheimo) Niin & näin, 2010, nro 3, s. 29–33.
Kirjeenvaihtoa 1794–1815.  ((Briefe von und an Hegel.) Suomentanut Panu Turunen)  Norderstedt, Saksa:  Books on Demand, 2015.  ISBN 978-952-318-980-5
Kirjallisuutta > Muuta kirjallisuutta

Kakkuri, Marja-Liisa & Patoluoto, Ilkka (toim.): Tutkimuksia Hegelistä.  Helsinki:  Suomen tutkijaliitto, 1984.  ISBN 951-9297-42-1
Kalli, Pekka: Totuuden historia. G. W. F. Hegelin filosofian historian käsitteen ja esityksen tarkastelu.  Tampere:  Tampereen yliopisto, 1989.  ISBN 951-44-2429-8
Kusch, Martin & Pönkänen, Matti (toim.): Hegel-symposiumi 1985. Teemoja Hegelin filosofiasta.  Jyväskylä:  Jyväskylän yliopisto, filosofian laitos, 1986.  ISBN 951-679-637-0
Lindberg, Susanna (toim.): Johdatus Hegelin Hengen fenomenologiaan.  Helsinki:  Gaudeamus, 2010.  ISBN 978-952-495-175-3
Manninen, Juha: Dialektiikan ydin.  Oulu:  Pohjoinen, 1987.  ISBN 951-749-061-5
Plant, Raymond: Hegel. Uskonnosta ja filosofiasta.  ((Hegel. On Religion and Philosophy, 1997.) Suomentanut Heikki Eskelinen)  Helsingissä:  Otava, 2000.  ISBN 951-1-16180-6  Myös teoksessa Monk, Ray & Raphael, Frederick (toim.): Suuret filosofit.  Helsingissä:  Otava, 2004.  ISBN 951-1-18685-X
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Georg Wilhelm Friedrich Hegel Wikimedia Commonsissa
Aiheesta muualla > Ensyklopedia-artikkeleita

Duquette, David A.: G. W. F. Hegel – Social and Political Thought The Internet Encyclopedia of Philosophy. (englanniksi)
Houlgate, Stephen: Hegel's Aesthetics The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Ikäheimo, Heikki: Hegel, Georg Wilhelm Friedrich Logos-ensyklopedia. Filosofia.fi.
Ikäheimo, Heikki: Hegelin ensyklopedinen järjestelmä Logos-ensyklopedia. Filosofia.fi.
Jauhiainen, Ilmari: Hegel dialektiikasta Logos-ensyklopedia. Filosofia.fi.
Jauhiainen, Ilmari: Hegel: Hengen fenomenologia (Phänomenologie des Geistes) Logos-ensyklopedia. Filosofia.fi.
Redding, Paul: Georg Wilhelm Friedrich Hegel The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Hegel by HyperText. (englanniksi)
HegelWiki. (englanniksi)
Aiheesta muualla > Suomennoksia

Hegel, G. W. F.: Hengen fenomenologia: johdanto. Suomentaneet Heikki Ikäheimo & Ossi Martikainen. Niin & näin 2/1997, s. 10–14.
Aiheesta muualla > Muita artikkeleita ja tekstejä

Ikäheimo, Heikki & Martikainen, Ossi: Hegelin Phänomenologie des Geistes ja sen johdanto. Niin & näin 2/1997, s. 6–9.
Lindberg, Susanna: Hyödyllisen työn hyödyllisyys. Niin & näin 1/1995, 57–60.
Mäki, Markku: Hegelin Oikeusfilosofia. Niin & näin 1/1995, 52–56.
Stegmaier, Werner: Henki, Hegel, Nietzsche ja nykyisyys. Suomentanut Jussi Kotkavirta. Niin & näin 2/1997, s. 15–21.
Vaikutusvaltaisimpia läntisiä filosofeja
Sokrates
Platon
Aristoteles
Augustinus
Tuomas Akvinolainen
Thomas Hobbes
René Descartes
Baruch Spinoza
John Locke
Gottfried Leibniz
George Berkeley
David Hume
Jean-Jacques Rousseau
Voltaire
Immanuel Kant
G. W. F. Hegel
Arthur Schopenhauer
Karl Marx
Søren Kierkegaard
John Stuart Mill
Friedrich Nietzsche
Bertrand Russell
Ludwig Wittgenstein
Edmund Husserl
Martin Heidegger
Jean-Paul Sartre
Estetiikka ja taidefilosofia
| --- | --- |
Aiheet:  Taidekäsitys  Estetismi  Esteettinen arvostelma  Esteettinen kontemplaatio  Esteettinen relativismi  Maku  Tyyli 
Estetiikan teoriat:  Imitaatio  Institutionaalinen taideteoria  Mimesis  Reseptioestetiikka  Symptomaattinen taideteoria 
Esteettiset kategoriat:  Kauneus  Ylevä  Pittoreski 
Sovellettu estetiikka:  Clauden lasi  Musiikkifilosofia  Myyttikritiikki  Ympäristöestetiikka  Taidepsykologia 
Taidefilosofit:  Alexander Gottlieb Baumgarten  Arthur Danto  George Dickie  Nelson Goodman  Hegel  Yrjö Hirn  Immanuel Kant  Aarne Kinnunen  Wilhelm Worringer 
Artikkeleita aiheesta:  Abjektio  Aihe  Alkuperäisyys  Appropriaatio  Arvostelu  Autenttisuus  Arvostelija  Esittävä taide  Formalismi  Kertomus  Kitsch  Korkeasta tyylistä  Motiivi  Pastissi  Pastoraali  Representaatio  Reproduktio  Samastuminen  Taidemaailma  Taidetta taiteen vuoksi 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Katalonia 2  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Romania  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Venäjä 2  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii  MathSciNet  Mathematics Genealogy Project  zbMATH 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  BMLO  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  Dictionnaire historique de la Suisse  RISM  SNAC  IdRef 
Museum Hegelhaus, Hegelin synnyinkoti Stuttgartissa.
Hegel kuvattuna kuvalaatassa.
Piirros Hegelistä luennoimassa.
Cecilia

| Cecilia |
| --- | --- |

Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  22. marraskuuta
– ruotsinkielinen:  22. marraskuuta
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Celia, Cilla, Silja, Selja, Sissela, Sissi
Vastineita eri kielissä:  Cécile, Cecily, Sheila
Nimen alkuperä:  latinalainen caecus, sokea
Infobox OKNimi-testi OK: 
Cecilia on latinalaisperäinen naisen etunimi, joka johtuu sokeaa tarkoittavasta latinan sanasta caecus. Kristityissä maissa nimen on tehnyt suosituksi varhais­kristillinen, mahdollisesti legendaarinen marttyyri Pyhä Cecilia, joka tunnetaan muusikoiden, erityisesti kirkko­musiikin ja urkujen suojelus­pyhimyksenä.
Cecilian nimipäivä on suomen­ruotsalaisen ja vuodesta 2020 lähtien myös suomenkielisen kalenterin mukaan 22. marraskuuta, joka on 
myös Pyhän Cecilian muistopäivä katolisessa pyhimyskalenterissa. Suomen­kielisessä kalenterissa samalle päivälle on jo aikaisemmin sijoitettu nimen suomalaiset mukaelmat Silja ja Selja.
Suomessa nimi Cecilia on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu 1800-luvun lopulta vuoden 2019 loppuun mennessä 7 086 naiselle sekä alle 15 miehelle.