stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Paholaisnainen
Juoni

Elokuvan päähenkilö, paholaisnainen, on Barbara Stanwyckin esittämä rikas perijätär, Martha Ivers, joka nuorena yritti karata ystävänsä Sam Mastersonin (Van Heflin)  kanssa ja surmasi vahingossa rikkaan tätinsä. Martha valehtelee poliisille tunkeilijan murhanneen tätinsä. Kuolemaa epäilevä holhoaja pakottaa Marthan myöhemmin menemään naimisiin poikansa, syyttäjä Walter O’Neilin (Kirk Douglas) kanssa, joka näki surman, ja syyttämään viatonta miestä surmasta. Heidän avioliittonsa on kuitenkin yksipuolinen: Walter rakastaa Marthaa, mutta hän ei rakasta Walteria. Tädiltään perimiensä rahojen avulla Martha on luonut laajan liikeimperiumin.
18 vuoden jälkeen Sam Masterson palaa kaupunkiin.
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Paholaisnainen saa kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Aiheesta muualla

Paholaisnainen Internet Movie Databasessa (englanniksi)
The Strange Love of Martha Ivers. Turner Classic Movies – TCM. Arkistoitu 25.6.2021. Viitattu 19.6.2022. (englanniksi)
Paholaisnainen katsottavissa Internet Archivessa
Painin Euroopan-mestaruuskilpailut 1986

Vuoden 1986 painin Euroopan-mestaruuskilpailut järjestettiin 14.–20.4. Pireuksessa, Kreikassa. Ohjelmassa oli kymmenen painoluokkaa sekä kreikkalais-roomalaisessa painissa että vapaapainissa. Neuvostoliitto voitti kymmenen kultamitalia, viisi molemmissa painimuodoissa, Bulgaria kuusi, Unkari kaksi sekä Itä-Saksa ja Jugoslavia kumpikin yhden.
Oulun kasarmi

Entisiä kasarmirakennuksia talvella 2006.
Oulun kasarmi toimi 126 vuotta varuskuntana. Se rakennettiin Oulun Tarkka-ampujapataljoonalle vuonna 1881. Museovirasto on luokitellut Oulun tarkka-ampujakasarmit valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi. Rakennukset ovat nykyisin Ammattiopisto Luovin omistuksessa.
Venäjän vallan aika 1881–1918

Venäjän keisari Aleksanteri II:n asettaman asevelvollisuuslain mukaan Suomeen muodostettiin suomalainen sotaväki. Eri puolille Suomea rakennettiin kahdeksan arkkitehti August Bomanin suunnittelemaa samankaltaista kasarmia suomalaisten tarkka-ampujapataljoonien käyttöön. Poikkeuksena useissa muissa maissa vallinneeseen käytäntöön Boman ei suunnitellut tiloista halleja, joissa nukutaan sivuseinien vieressä ja kuljetaan keskellä huonetta sänkyrivien välistä. Boman sijoitti huoneet eli tuvat ja käytävän erilleen toisistaan, jolloin sotilaiden lepo oli turvattu. Käytäntö jäi suomalaiseen sotaväkeen pysyväksi.lähde?
Oulun kasarmi rakennettiin Intiöön, syrjään keskustasta. Kasarmi valmistui 1881 ja sinne majoittui Suomen sotaväen 4. Oulun Tarkk'ampujapataljoona, jossa palveli vain suomalaisia upseereja ja sotilaita. Sen ensimmäinen komentaja eversti Karl Saladin Werving muistetaan vielä tänäkin päivänä erityisesti kasarmialueen ja sen läheisyydessä olevan puistoympäristön kehittäjänä. Wervingin komentajakausi oli vuosina 1880–1885. Hänen jälkeensä komentajina olivat everstit Oskar Evert Andelin 1885–1890, Knut Elis Gustaf Edvard Furuhjelm 1890–1899 ja Alexander Sebastian Ehrnrooth 1899–1902. Ampumarata-alue oli tähän aikaan Nuottasaaressa. Koska kutsunnoissa otettiin armeijaan vain noin 20 prosenttia asevelvollisista suomalaismiehistä, muut suorittivat asepalveluksen reservipalveluna. Tätä varten rakennettiin Oulun lähelle Oulujokivarteen Maikkulan kasarmit.
Nikolai II:n ensimmäisellä sortokaudella suomalainen sotaväki lakkautettiin vuonna 1901 ja suomalaisten edellytettiin astuvan suorittamaan asevelvollisuuttaan Venäjän armeijan yksiköihin. Oulun kasarmilla viimeinen päiväkäsky annettiin 14. maaliskuuta 1902. Seuraavana vuonna sinne saapui venäläinen yksikkö. Ensimmäisen maailmansodan puhjetessa kesällä 1914 varuskunnan venäläissotilaiden määrää lisättiin. Raatin alueelle perustettiin kasarmi meriväkeä varten, jonka tehtävä oli valvoa Perämerta. Esikunnan komentaja oli eversti Nikolai Lidov, josta sittemmin venäläisvallan päätyttyä tuli kaupungin pysyvä asukas.
Suomen sisällissodan alkaessa kasarmilla oli vielä yli tuhat venäläistä sotilasta komentajanaan eversti Golikov. Kasarmilla valta kuitenkin siirtyi upseereilta sotamiesten johtamalle neuvostolle, joka aseisti paikallisia punaisia joukkoja. Taistelut puhkesivat kaupungissa paikallisten suojeluskuntalaisten sekä punaisten ja heitä tukeneiden radikaalien sotilaiden kesken 2. helmikuuta 1918. Seuraavana päivänä kaupunkiin saapuneiden valkoisten joukkojen Oulunjoen pohjoisrannalle Laanilaan sijoittamat kaksi tykkiä johtajanaan eversti Vilho Nenonen ampui suorasuuntauksella joen eteläpuolella olevaa kasarmialuetta. Kello 9 aamulla ammuttiin Oulussa itsenäisen Suomen tykistön ensimmäiset tykinlaukaukset. Ammukset osuivat maaliinsa, ja tulitus jatkui pitkin päivää. Oulun valtauksen jälkeen venäläinen sotaväki antautui ehdoitta illalla klo 23. Heille luvattiin, että he pääsevät lähtemään kotimaahansa. Sotilaat odottivat aseettomina kasarmilla kotiin pääsyä, mutta he pääsivät lähtemään Venäjälle vasta sodan jälkeen.
Pohjanmaan Jääkäripataljoona 1919–1933

Vuoden 1918 elokuussa Ouluun saapui vasta perustettu 3. jääkäripataljoona, jonka nimeksi 1919 tuli Pohjanmaan Jääkäripataljoona (PJP). Kasarmia täytyi venäläisten jäljiltä korjata, ja Pohjanmaan jääkäripataljoona pääsi muuttamaan sinne vasta 1920. Ampumarata-alueeksi otettiin vuonna 1928 käyttöön Hiukkavaaran alue. Armeijan uudelleenjärjestelyjen seurauksena 1933 jääkäripataljoona hajotettiin ja Oulun varuskunta jäi tyhjilleen. Itsenäisyyden alkuajan pataljoonankomentajia olivat majuri Hugo Österman 1918–1919, everstiluutnantti Gustaf Taucher 1919–1924, everstiluutnantti Lauri Taavetti Tiainen 1924–1925, everstiluutnantti Einari Weijo 1925–1933. Jälkipolville tältä ajalta kuuluisimmaksi on tullut kuitenkin jääkärikapteeni Nikke Pärmi. Muita tunnettuja aikansa upseereita oli kapteeni Frans Ilomäki, joka oli pitkäaikainen paikallisen urheiluseuran Oulun Pyrinnön aktiivijäsen.
Armeijan esikunta-aika 1930-luvun lopulla

Pataljoonan poistuttua kasarmi luovutettiin Pohjois-Pohjanmaan sotilasläänin ja alueen sotilaspiirien käyttöön. Sotilasläänin komentajana toimi eversti Hjalmar Siilasvuo. Rakennuksiin alettiin kasata liikekannallepanon materiaalia eli kasarmi oli silloin suuri varastokeskus.
Sotien jälkeinen aika

Oulu sai Lapin sodan jälkeisenä rauhan aikana suuremman roolin varuskuntakaupunkina kuin ennen talvisotaa. Ensimmäisenä rauhanajan kokoonpanona kaupunkiin tuli vuoden 1944 lopulla kenttätykistörykmentti 1 (KTR 1), joka majoittui saksalaisten jättämiin Tuiran parakkeihin, joista se kuitenkin siirtyi vuonna 1948 Niinisaloon.
Kesäkuussa 1945 Ouluun saapui Jalkaväkirykmentti 1 majoittuen vanhoihin kasarmeihin ja Laanilan parakkikylään. Vuosien 1949–1959 aikana kasarmialuetta laajennettiin, kun sotien aikana väliaikaiseksi rakennetut parakit alkoivat olla täysin soveltumattomia henkilökunnan asuintiloiksi. Uutta kasarmialuetta suunniteltiin ensin Laanilaan, mutta valtioneuvosto päättikin luovuttaa maat perustettavalle Typpi Oy:lle. Asemakaavan kasarmialueen laajentamiseksi laati arkkitehti, majuri Vilho Noko. Rakentaminen on tehty lähes muutoksetta Nokon suunnitelmien mukaan. Alueelle valmistui neljä yli 300 hengen miehistökasarmia, sotilaskoti, korjaamotiloja ja muita huoltorakennuksia. Kantahenkilökuntaa varten Intiönkankaan pohjoisrinteeseen rakennettiin arkkitehti Heidi Vähäkallio-Hirvelän suunnittelemia asuinkerrostaloja. Joukko-osaston komentajina olivat everstit Väinö Oinonen 1944–1947, Arvi Kurenmaa 1947–1949 ja Lauri Könönen 1949–1955. Joukko-osasto muuttui puolustusvoimain organisaatiouudistuksen myötä Pohjan Prikaatiksi (PohPr) siirtyen uusien tilojen valmistumisen myötä kaupungin ulkopuolelle Hiukkavaaran uudelle kasarmialueelle.
Kesällä 1959 Pohjan Prikaatin tyhjiksi jättämiin tiloihin siirtyi Ylämyllyllä perustettu Pohjanmaan tykistörykmentti (PohmTR). Aluksi harjoituspaikkana uudelle yksikölle oli Kontinkangas, mutta sairaala-alueen ja uuden ohitustien valmistuttua harjoitukset siirrettiin Hiukkavaaraan. Joukko-osasto siirrettiin vuonna 1981–1982 Sodankylään Jääkäriprikaatin tykistöksi (PohmTR / JPr).
Tykistörykmentin siirtyessä Sodankylään Oulun kasarmille siirtyi kesällä 1982 Tampereelta Ilmatorjuntayksikkö, Oulun Ilmatorjuntapatteristo. Se toimi Oulussa aina vuoteen 1989 siirtyen silloin Rovaniemelle osaksi Lapin Ilmatorjuntarykmenttiä.
Ouluun oli perustettu vuonna 1962 myös Hiukkavaaran kasarmialue, joka tarjosi paremmat mahdollisuudet kouluttaa joukkoja maastossa kuin asutuksen keskelle jäänyt vanha kasarmialue. 1990-luvulle tultaessa oli selvää, että vanha keskusta-alueella sijaitseva kasarmi tullaan lakkauttamaan, mutta annettu päätös yllätti oululaiset, sillä sekä vanha kasarmi että myös Hiukkavaarassa toiminut Pohjan Prikaati lakkautettiin vuoden 1998 lopussa ja sotilastoiminta siirrettiin esikuntia lukuun ottamatta Kajaaniin. Viimeisenä yksikkönä kasarmilla toimi Pohjois-Suomen Viestipataljoona.lähde? Myös Sotilassairaala 1 (SS 1) lakkautettiin 31. joulukuuta 1999.
Sotien jälkeinen aika > PSSlE:n kausi

Sodan jälkeen Ouluun sijoitettiin 1. divisioonan esikunta, josta vuonna 1966 muodostettiin Pohjois-Suomen sotilasläänin esikunta. Sijoituspaikkana oli Oulun kasarmialue. Komentajina toimivat:
kenraaliluutnantit Hjalmar Siilasvuo 1944–1947, Aarne Blick 1947–1954, Väinö Oinonen 1954–1959, Arvi Kurenmaa 1959–1960
kenraalimajuri Jorma Järventaus 1960 sekä
kenraaliluutnantit Aatos Maunula 1960–1961, Tauno Kopra 1961–1966, Antti Korhonen 1966–1971, Mikko Sisto 1971–1974, Magnus Haaksalo 1974–1980, Erkki Laatikainen 1980–1986, Martti Alatalo 1986–1989, Ilkka Halonen 1989–1992 ja Lasse Wächter 1993–1996.
Yksikön nimi muuttui 1990-luvulla Pohjoiseksi Maanpuolustusalueeksi. Sen komentajina olivat:
kenraaliluutnantit Matti Suokas 1996–1998, Olavi Jäppilä 1998–2000, Heikki Tilander 2001–2004 ja
kenraalimajuri Pertti Puonti 2004–2007lähde?. Maanpuolustusalue lakkasi 31.12.2007.
Kasarmi tyhjeni viimeisistä sotilaista 5. huhtikuuta 2007, kun Pohjoisen Maanpuolustusalueen Esikunta muutti Hiukkavaaran alueelle.
Kuvia

Oulun kasarmin muistomerkki
Vanhaa kasarmialuetta
Vanhaa kasarmialuetta
Vanhaa kasarmialuetta
Vanhaa kasarmialuetta
Vanhaa kasarmialuetta
Vanhaa kasarmialuetta
Vanha 75-millinen ilmatorjuntatykki
Aiheesta muualla

Kasarmin historiaa (Arkistoitu – Internet Archive)
Uuno Laukan kuvakokoelman kuvia kasarmista (Arkistoitu – Internet Archive)
Oulun historia
| --- | --- |
Oulun palot:   v. 1652 palo  v. 1655 palo  v. 1705 palot  v. 1715 palo  v. 1773 palo  v. 1822 palo  v. 1882 palo 
Merenkulku:   Fregatti Toivo  Hailuotolaiva  Kiikelin hylky  Laitakarin hylky  Hinaaja Oulu II  Sophia Marian hylky 
Teollisuuden historia:   Aittokoski Oy  Katri Antell  Merijal  Oulu Oy  Pateniemen saha  Tervahovi  Toppila Oy  Toppilan Mallasjuomatehdas  Typpi Oy  Ab Uleå Oy  Veljekset Åström 
Kuntaliitokset:   1965: Oulujoen kunta  2009: Ylikiimingin kunta  2013:  Haukiputaan kunta  Kiimingin kunta  Oulunsalon kunta  Yli-Iin kunta 
Katso myös:   Kierikkikeskus  Latokankaan kivikautinen asuinalue  Oulun kasarmi  Oulun kristalliyö  Oulun linna  Oulun valtaus  Pikku-Berliini  Rekikylän kivikautinen asuinpaikka  Typpi Oy:n räjähdysturma  Ylikiimingin seurakunta 
Pohjanmaan tykistörykmentin kalustoa ja miehiä Oulun kasarmilla keväällä 1960.
Pohjoisen maanpuolustusalueen esikunta sijaitsi alun perin Oulun kasarmilla. Rakennuksen edessä kaksi vanhaa 155-millistä kenttätykkiä.
Oulun yliopiston ylioppilaskunta

| Oulun yliopiston ylioppilaskunta |
| --- | --- |
Perustettu:  1959
Inspehtori:  professori Helka-Liisa Hentilä
Pääsihteeri:  Kauko Keskisärkkä
Edustajiston puheenjohtaja:  Karoliina Kokko-Tollola
Hallituksen puheenjohtaja:  Anton Kostiainen
Jäseniä:  12 500
Osoite:  Erkki Koiso-Kanttilan katu 1 90570 Oulu
Kotisivut:  www.oyy.fi
Oulun yliopiston ylioppilaskunta (OYY) on Oulun yliopiston opiskelijoiden etu- ja palvelujärjestö. OYY on julkisoikeudellinen yhteisö, johon kuuluvat kaikki Oulun yliopistossa alempaa tai ylempää korkeakoulututkintoa suorittavat opiskelijat. Jäseniä on noin 13 000.
Kaikki Oulun yliopistossa opintonsa aloittavat liittyvät automaattisesti ylioppilaskunnan jäseniksi. Lukuvuoden alussa maksettavalla ylioppilaskunnan jäsenmaksulla opiskelija saa käyttöönsä jäsenedut ja opiskelijakortin. Jäsenyys takaa huokeat terveyspalvelut Ylioppilaiden terveydenhoitosäätiössä (YTHS) ja alennuksia niin junassa, bussissa kuin useissa palvelualan liikkeissäkin. Ylioppilaskunta ajaa opiskelijan etuja koulutuspolitiikassa ja sosiaalipolitiikassa ja järjestää virikkeellistä toimintaa vapaa-ajalle.
OYY:n perustava kokous pidettiin 15. lokakuuta 1959.
Edustajisto

Ylintä päätösvaltaa OYY:ssa käyttää vaaleilla valittava 37-jäseninen edustajisto. Edustajisto valitaan syksyisin parittomina vuosina suhteellisilla vaaleilla. Edustajisto päättää ylioppilaskunnan toiminnan olennaisesta laajentamisesta tai supistamisesta, ylioppilaskunnan talousarviosta ja toimintasuunnitelmasta, vahvistaa tilinpäätöksen ja toimintakertomuksen, valitsee ylioppilaskunnan hallituksen ja edustajat muihin ylioppilasyhteisöjen hallituksiin sekä sihteerit. Edustajiston kokouksia saavat tulla seuraamaan kaikki ylioppilaskunnan jäsenet. Kokousajat löytyvät ylioppilaskunnan verkkosivuilta.
Jokaisella edustajiston jäsenellä tai varajäsenellä, Oulun yliopiston ylioppilaskunnan (OYY) piirissä toimivalla yhteisöllä tai kahdellakymmenellä OYY:n jäsenellä on oikeus tehdä aloite edustajistolle. Aloite osoitetaan hallitukselle, joka antaa siitä lausunnon. Aloite käsitellään seuraavassa mahdollisessa edustajiston kokouksessa. Aloitteen tehneen yhteisön edustajalla tai aloitteen ensimmäisellä allekirjoittaneella on  oikeus olla saapuvilla ja ottaa osaa keskusteluun hallituksen ja edustajiston kokouksessa. Tehdystä päätöksestä on ilmoitettava aloitteen tehneelle yhteisölle tai aloitteen ensimmäiselle allekirjoittaneelle.
Hallitus

Hallinto- ja toimeenpanovaltaa ylioppilaskunnassa käyttää edustajiston asettama hallitus sekä hallituksen valvonnan alaisena valiokunnat, jaostot ja toimihenkilöt. Hallituksen tehtäviin kuuluu hoitaa ylioppilaskunnan taloutta, rahavaroja ja muuta omaisuutta talousarvion ja edustajiston päätösten mukaisesti yhdessä pääsihteerin kanssa. Hallitus myös valvoo ylioppilaskunnan etua ja ryhtyy kaikkiin niihin toimenpiteisiin, joita OYY:n etu vaatii. Hallitus tuo julki OYY:n kannan ja tarvittaessa antaa ohjeita ylioppilaskuntaa edustaville henkilöille. Jokainen OYY:n jäsen voi tehdä aloitteen hallitukselle. Tehdystä päätöksestä on ilmoitettava aloitteen ensimmäiselle allekirjoittaneelle.
Hallitus valitaan kalenterivuodeksi kerrallaan edustajiston kokouksessa marras-joulukuussa ja siihen ovat vaalikelpoisia ylioppilaskunnan jäsenet.
Inspehtori

Edustajisto valitsee inspehtoriksi kahdeksi (aiemmin kolmeksi) kalenterivuodeksi jonkun Oulun yliopiston professoreista. Inspehtorin tehtävänä on toimia yhdyssiteenä Oulun yliopiston ja OYY:n välillä. Inspehtorilla on läsnäolo- ja puheoikeus kaikissa OYY:n toimielinten tilaisuuksissa ja kokouksissa.
| Inspehtori | Professuuri | Vuosina |
| --- | --- | --- |
| Uuno Varjo | maantieteen professori | 1959–1960 |
| Niilo Söyrinki | kasvitieteen professori | 1961–1962 |
| Jouko Koskikallio | kemian professori | 1963–1967 |
| Markku Mannerkoski | metalliopin professori | 1968 |
| Urmas Runolinna | mekaanisen prosessitekniikan professori | 1968–1970 |
| Paavo Havas | kasviekologian professori | 1971–1972 |
| Yrjö Kilpi | matematiikan professori | 1973–1992 |
| Jorma Kangas | fysiikan professori | 1993–1995 |
| Olavi Pelkonen | farmakologian ja toksikologian professori | 1996–1998 |
| Jaakko Luukkonen | kasvatustieteen professori | 1999 |
| Heikki Ruismäki | musiikkikasvatuksen professori | 2000–2001 |
| Juha Röning | sulautettujen järjestelmien professori | 2002–2008 |
| Sanna Järvelä | opetuksen ja oppimisen tutkimuksen professori | 2009– |
Henkilökunta

Ylioppilaskunnan palkkalistoilla toimii kahdeksan henkilöä. Toimistosta vastaa jäsenpalvelu- ja hallintosihteeri. Edunvalvontaa, tapahtumia, viestintää ja järjestötyötä tekee viisi asiantuntijaa. Lisäksi Oulun Ylioppilaslehdessä työskentelee päätoimittaja ja OKM-rahoitteisessa hyvinvointihankkeessa työskentelee hankekoordinaattori. Toimistoa johtaa pääsihteeri.
Tunnukset

Ylioppilaskunnan tunnus on kolmesta tiedonjyvästä koostuva "Fiat Lux". Sen on suunnitellut arkkitehtiylioppilas Antti Rissanen vuonna 1962. OYY:n lippu, kunnia-, ansio- ja virkamerkit, standaari sekä myöhemmät logot perustuvat Fiat Luxiin, ja useimmat niistäkin ovat Rissasen suunnittelemia. OYY:n tunnus poikkeaa monen muun ylioppilaskunnan tunnuksesta, kun se ei ole lyyramainen eikä sisällä soihtua.
OYY:n tunnus löytyy myös Oulun yliopiston rehtorinkäätyjen selkäpuolelta.
Symboloikoon ylioppilaskunnan tunnus, joka näissä rehtorin käädyissä riippuu rehtorin selän takana vastapainona sitä, että Oulun yliopistossa ylioppilaskunta aina on rehtorinsa takana häntä tukemassa, mutta samalla sinä nuorekkaana vastapainona, joka estää rehtoria ja yliopistoa uppoamasta byrokratiaan ja jäykistyneiden asenteiden suohon,
julisti väistyvä rehtori Erkki Koiso-Kanttila, kun käädyt siirtyivät Suomen yliopistolaitoksen historian nuorimman rehtorin, Markku Mannerkosken harteille syksyllä 1968.
Kunniajäsenet

OYY voi hallituksen esityksestä edustajiston päätöksellä kutsua kunniajäseneksi henkilön, joka on huomattavasti edistänyt OYY:n päämääriä tai on muuten ansioitunut. OYY:n kunniajäseniksi on kutsuttu 13 henkilöä, joista kolme on naisia.
| Kunniajäsen | Ansiot | Vuosi |  |
| --- | --- | --- | --- |
| professori Pentti Kaitera | Oulun yliopiston va. rehtori | 1962 |  |
| sosiaalineuvos Jouko Mäkelä | OYY:n ensimmäisiä ja pitkäaikaisia puheenjohtajia | 1968 |  |
| tekniikan tohtori Vilho Lantto | OYY:n alkuvuosien toimijoita | 1970 |  |
| tasavallan presidentti Urho Kekkonen | tasavallan presidentti, mm. vaikutus yliopiston perustamisessa | 1980 |  |
| professori Yrjö Kilpi | pitkäaikainen inspehtori | 1985 |  |
| professori Markku Mannerkoski | pitkäaikainen Oulun yliopiston rehtori | 1987 |  |
| tasavallan presidentti Martti Ahtisaari | Oulun yliopistosta valmistunut | 1995 |  |
| ylivahtimestari Erkki Liljeblad | pitkäaikainen vahtimestari |  |  |
| maaherra Eino Siuruainen | 1960-luvun toimijoita ja myöhempi yhteiskunnallinen yhteistyökumppani | 2005 |  |
| professori Vesa Mustonen | ensimmäinen hallituksen puheenjohtaja | 2005 |  |
| professori Liisi Huhtala | pidetty, entinen opiskelija-asioista vastaava vararehtori | 2007 |  |
| kehitysjohtaja Paavo Sippola | pitkäaikainen Oulun yliopiston opiskelijapalveluiden johtaja | 2007 |  |
| rehtori Lauri Lajunen | Oulun yliopiston rehtori | 2010 |  |
| Pirjo Heikkinen | Oulun yliopiston ylioppilaskunnan toimistosihteeri | 2013 |  |
| Liisa Jaakonsaari | Kansanedustaja, ministeri, europarlamentaarikko, Oulun ylioppilaslehden päätoimittaja | 2023 |  |
Julkaisuja

Kyllönen, Inka Riina: Rahapulaa ja rakkaudenjanoa: Selvitys opiskelijoiden hyvinvoinnista Oulun yliopistossa.  Oulu:  Oulun yliopiston ylioppilaskunta, 2006.  ISBN 951-9483-10-1  Teoksen verkkoversio (PDF). (Arkistoitu – Internet Archive)
Aiheesta muualla

Oulun yliopiston ylioppilaskunta
Ylioppilaskunta-asetus 6.2.1998/116
Suomen ylioppilaskunnat
| --- | --- |
Nykyiset:  AYY (Aalto-yliopisto) · HYY (Helsingin yliopisto) · ISYY (Itä-Suomen yliopisto) · JYY (Jyväskylän yliopisto) · LYY (Lapin yliopisto) · LTKY (Lappeenrannan teknillinen yliopisto) · OYY (Oulun yliopisto) · SHS (Svenska Handelshögskolan) · TaiYo (Taideyliopisto) · TREY (Tampere) · TYY (Turku) · VYY (Vaasan yliopisto) · ÅAS (Åbo Akademi)
Entiset:  KY (Helsingin kauppakorkeakoulu) · JoYY (Joensuun yliopisto) · KYY (Kuopion yliopisto) · KUVYO (Kuvataideakatemia) · TOKYO (Taideteollinen korkeakoulu)  · TTYY (Tampereen teknillinen yliopisto) · Tamy (Tampereen yliopisto) · TeYo (Teatterikorkeakoulu) · TKY (Teknillisen korkeakoulu) · TuKY (Turun kauppakorkeakoulu) · SAY (Sibelius-Akatemia)
Paini kesäolympialaisissa 1920

Kesäolympialaisten 1920 painissa kilpailtiin viidessä sarjassa sekä kreikkalais-roomalaisessa että vapaapainissa. Menestyneimmät maat olivat viisi kultamitalia voittanut Suomi ja kolme kultaa voittanut Ruotsi.
Mitalistit > Kreikkalais-roomalainen

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| Sarja | Kultaa | Hopeaa | Pronssia |
| 60 kg | Oskari Friman  Suomi | Heikki Kähkönen  Suomi | Fritiof Svensson  Ruotsi |
| 67,5 kg | Emil Väre  Suomi | Taavi Tamminen  Suomi | Frithjof Andersen  Norja |
| 75 kg | Carl Westergren  Ruotsi | Arthur Lindfors  Suomi | Matti Perttilä  Suomi |
| 82,5 kg | Claes Johansson  Ruotsi | Edil Rosenqvist  Suomi | Johannes Eriksen  Tanska |
| yli 82,5 kg | Adolf Lindfors  Suomi | Poul Hansen  Tanska | Martti Nieminen  Suomi |
Mitalistit > Vapaapaini

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| Sarja | Kultaa | Hopeaa | Pronssia |
| 60 kg | Charles Ackerly  Yhdysvallat | Samuel Gerson  Yhdysvallat | Philip Bernard  Yhdistynyt kuningaskunta |
| 67,5 kg | Kalle Anttila  Suomi | Gottfrid Svensson  Ruotsi | Peter Wright  Yhdistynyt kuningaskunta |
| 75 kg | Eino Leino  Suomi | Väinö Penttala  Suomi | Charles Johnson  Yhdysvallat |
| 82,5 kg | Anders Larsson  Ruotsi | Charles Courant  Sveitsi | Walter Maurer  Yhdysvallat |
| yli 82,5 kg | Robert Roth  Sveitsi | Nathaniel Pendleton  Yhdysvallat | Fred Meyer  Yhdysvallat Ernst Nilsson  Ruotsi |
Paikka nimeltä Plaston

| Paikka nimeltä Plaston |
| --- | --- |
Kirjailija:  Erkki Ahonen
Kustantaja:  Gummerus
Julkaistu:  1968
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  205

Edeltävä:  Paperihanskat
Seuraava:  Kuumatka
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Paikka nimeltä Plaston on Erkki Ahosen vuonna 1968 julkaisema tieteisromaani.
Sisältö

Helsinkiläinen biologian ja hyönteistieteen opiskelija Matti on retkellä suoalueella. Hän kohtaa oudon alumiinin värisen kiekon, joka johdattaa hänet tietokoneen ohjaamaan avaruusalukseen. Matti päätyy vieraalle planeetalle Plastonille. Hän toteaa, että täydellinen tekniikka takaa planeetan asukkaille täydellisen hyvinvoinnin ja kaiken tiedon. Plastonin asukkaiden koneet jatkavat edelleen toimintaansa, mutta asukkaat ovat ikään kuin henkisesti taantuneet sikiöasteelle. Tekniikan ylivoimaisuuden vuoksi planeetan asukkaat ovat käyneet tarpeettomiksi, turhautuneet ja jättäneet kaiken keskustietokoneen hoidettavaksi.
Piippua polttavassa, planeettaa tarkkailevassa hyönteistieteilijässä voi nähdä Ahosen minähahmoa. Tieteisromaani oli Ahoselle väline, jonka kautta hän pystyi tarkastemaan etäältä kiinnostuksen kohteitaan: teknistymistä, todellisuuden ja yhteiskunnan kehityksen luonnetta.
Planeetalla Matti tapaa naisbiologin, joka on noudettu Etelä-Afrikasta. Matti ja nainen rakastuvat. Tuotannolleen ominaisesti Ahonen keskittyy miehen kokemusmaailmaan. Voi tulkita, että nainen jää miehelle ikuisesti tuntemattomaksi.
Vastaanotto

Teos sai hyvän vastaanoton. Matti Rosvall kirjoitti Aamulehdessä: ”Erkki Ahonen on kirjoittanut ensimmäisen suomalaisen vakavasti otettavan tieteisromaanin avartaen kotimaisia käsityksiä ainakin hivenen verran kohti tulevaisuutta, jota suomalainen kirjallisuus ei oikeastaan tunnusta lainkaan tuntevansa.” Science fiction -asiantuntija Jyrki Ijäksen mukaan Paikka nimeltä Plaston antoi lupauksen parempitasoisesta suomalaisesta tieteiskirjallisuudesta. Ahonen säilyi kuitenkin yksin 1970-luvun merkittävimpänä tieteiskirjailijana.
Jarmo Aaltosen mukaan Plastonin maailman yhtymäkohdat kirjoitusajan maailmaan ovat ilmeiset. Hänen mukaansa Ahonen näkee teknistyvän maailman vaarana inhimillisyyden katoamisen, mikäli tekniikkaa sovelletaan yksipuolisesti.
Jyrki Ijäs toteaa Ahosen pohtivan elämän kehityskaarta, älyllisen elämän rappion mahdollisuutta ja sen syitä. Vaikka Ahonen ei teoksessaan avaa yhtä monimutkaisia ajatuskuvioita kuin seuraavissa tieteisromaaneissaan, hän saa Plastonista kiintoisan vertailukohteen ihmisen kulttuurin kehitykseen.