stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kaijanjärvi (Uurainen)

| Kaijanjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Uurainen, Petäjävesi
Koordinaatit:  62°24′09″N, 25°16′47″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Pengerjoen valuma-alue (14.54)
Laskujoki:  Kaijanpuro Sakarijärveen 
Järvinumero:  14.548.1.019
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  197 m  
Pituus:  1,6 km  
Leveys:  490 m  
Rantaviiva:  3,899 km  
Pinta-ala:  47,822 ha  
Tilavuus:  0,0008959 km³ 
Keskisyvyys:  1,87 m  
Suurin syvyys:  3,9 m  
Saaria:  ei saaria 
 fiKaijanjärvi 
Kaijanjärvi  on Keski-Suomessa Uuraisissa ja Petäjävedellä Hepomäen lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järvi on 1,6 kilometriä pitkä, 490 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 48 hehtaaria. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Järven tilavuudeksi on saatu 895 900 kuutiometriä. Sen keskisyvyys on 1,9 metriä ja suurin syvyys on 3,9 metriä. Sen rantaviivan pituus on 3,9 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Jämsän reitin valuma-alueen (14.5) Pengerjoen valuma-alueella (14.54), jonka Ohrajoen valuma-alueeseen (14.548) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 197 metriä mpy.
Jørn Andersen

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Jørn Andersen
Syntymäaika: 3. helmikuuta 1963 (ikä 61)
Syntymäpaikka: Fredrikstad, Østfoldin lääni, Norja
Seura
Seura:  Hongkong
Tehtävä: päävalmentaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1982–1984 1985 1985–1988 1988–1990 1990–1991 1991–1994 1994–1995 1995 1995–1997 1997–1999 1999–2001 |  Fredrikstad FK  Vålerenga IF  1. FC Nürnberg  Eintracht Frankfurt  Fortuna Düsseldorf  Eintracht Frankfurt  Hamburger SV  Dynamo Dresden FC Zürich  FC Lugano  FC Locarno | 43 (7) 22 (23) 78 (28) 54 (20) 42 (5) 44 (13) 18 (1) 7 (0) 33 (2) 21 (0) ? (?) |
Maajoukkue
| 1985–1990 |  Norjan maajoukkue | 27 (5) |
Valmennusura
2000–2001 2001–2003 2003–2004 2005 2007–2008 2008–2009 2010–2011 2011–2012 2015 2016–2018 2018–2019 2021–:  FC Locarno  FC Luzern Juniorit  Rot-Weiß Oberhausen  Borussia M'Gladbach (apuv.)  Kickers Offenbach  1. FSV Mainz 05  Larissa FC  Karlsruher SC  SV Austria Salzburg  Pohjois-Korea  Incheon United  Hongkong
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Jørn Andersen (s. 3. helmikuuta 1963 Fredrikstad) on norjalainen jalkapallovalmentaja ja entinen hyökkääjä. Joulukuusta 2021 lähtien hän on toiminut Hongkongin maajoukkueen päävalmentajana.
Ura pelaajana

Andersen pelasi juniorivuotensa fredrikstadilaisessa Østsiden IL:ssä. Ammattilaisuransa hän aloitti 1982 Fredrikstad FK:ssa, jota hän edusti kolmen kauden ajan esiintyen 43 pääsarjaottelussa. 1985 hän siirtyi Vålerengaan. Oslolaisseurassa hän iski uskomattomat 23 maalia pelaamissaan 22 ottelussa.
Loistoesitykset Vålerengassa poikivat Andersenille sopimuksen saksalaisseura 1. FC Nürnbergiin. Kolmen kauden jälkeen hän siirtyi Eintracht Frankfurtiin. Kaudella 1989/90 hänestä tuli ensimmäinen ulkomaalainen Bundesliigan maalikuningas 18 osumallaan. Andersen pelasi 1990-luvun puolivälin eri saksalaisseuroissa, kunnes siirtyi 1995 sveitsiläiseen FC Zürichiin. Andersen pelasi uransa viimeiset vuodet Sveitsissä ja lopetti ammattilaisuransa 38-vuotiaana FC Locarnon pelaajavalmentajana.
Norjan maajoukkueessa Andersen pelasi vuosina 1985–1990 27 maaottelua ja teki niissä viisi maalia.  Hänen aikanaan Norja ei kuitenkaan selvinnyt arvokisoihin ja Andresenin viimeiseksi maaotteluksi jäi EM-karsintaottelu Unkaria vastaan lokakuussa 1990.
Ura pelaajana > Meriitit pelaajana

Norjan cup: 1984
Ura valmentajana

Andersen aloitti valmennusuransa FC Locarnon pelaajavalmentajana kaudella 2000/01. Seuraavat kaksi kautta hän toimi FC Luzernin juniorivalmentajana. Kesällä 2003 hän siirtyi Saksan 2. Bundesliigassa pelanneen Rot-Weiß Oberhausenin peräsimeen. Debyyttikaudellaan Andersen luotsasi joukkueen hienosti viidenneksi ja lähelle nousua Bundesliigaan. Kausi 2003/04 alkoi kuitenkin murheellisesti ja hän sai potkut lokakuussa 2004.
Marraskuussa 2007 Andersen siirtyi Kickers Offenbachin päävalmentajaksi tavoitteenaan säilyttää joukkue 2. Bundesliigassa. Tavoite ei kuitenkaan täyttynyt Kickersin oltua 15:s ja kauden jälkeen Andersen jätti tehtävänsä. Pian Kickersistä lähtönsä jälkeen hän kuitenkin siirtyi FSV Mainzin peräsimeen.  Debyyttikaudellaan hän luotsasi FSV Mainzin 2. Bundesliigan hopealle ja suoraan nousuun Bundesliigaan. Elokuun alussa 2009, vain viikko ennen Bundesliigakauden alkua Andersen sai yllättäen potkut Mainzin päävalmentajan tehtävistä.  Joulukuussa 2010 Andersen palasi valmennustehtäviin kreikkalaisen Larissan päävalmentajana.  Norjalaisvalmentajan pesti jäi kuitenkin lyhyeksi, sillä hän sai potkut jo tammikuun alussa 2011. Andersen ei onnistunut nostamaan seuraa jumbosijalta, vaan Larissa kärsi kolme tappiota liigassa ja putosi myös Kreikan cupista.
Marraskuussa 2011 Andersen palasi valmentajaksi Saksaan, kun 2. Bundesliigassa hännille juuttunut Karlsruher SC palkkasi hänet.  Andersen ei kuitenkaan onnistunut kääntämään Karlsruhen murheellista suuntaa parempaan ja seura voitti hänen alaisuudessaan vain kaksi pelaamastaan 13 sarjaottelusta. Lopulta Andersen sai potkut maaliskuun loppupuolella 2012 Karlsruhen majaillessa sarjan toiseksi viimeisenä kuusi pistettä suoraan säilymiseen oikeuttavasta sijasta.
Tammikuussa 2015 Andersenista tuli itävaltalaisseura SV Austria Salzburgin päävalmentaja.  Andersenin johdolla Salzburg voitti Regionalliga Westin mestaruuden ja nousi kauden 2014/15 päätteeksi Itävallan Erste Ligaan. Andersen jätti talousvaikeuksissa olleen seuran joulukuussa 2015.
Toukokuussa 2016 Andersenista tuli Pohjois-Korean jalkapallomaajoukkueen päävalmentaja kaksivuotisella sopimuksella. Pohjois-Korea ei selvittänyt Andersenin alaisuudessa tietään MM-lopputurnaukseen 2018 ja norjalainen jätti tehtävänsä sopimuksensa umpeuduttua vuonna 2018.
Kesäkuussa 2018 Andersenista tuli Etelä-Korean K-Leaguen Incheon Unitedin päävalmentaja. Hän sai potkut huhtikuussa 2019 seuran majaillessa liigan hännillä.
Joulukuussa 2021 Andersen korvasi Mixu Paatelaisen Hongkongin maajoukkueen päävalmentajana. Hän johdatti joukkueen Aasian mestaruuskisoihin 2023 ensimmäistä kertaa 54 vuoteen.
Ura valmentajana > Meriitit valmentajana

Itävallan Regionalliga West: 2015
2. Bundesliigan hopeaa: 2009
Perhe

Andersen asuu perheineen Bad Reichenhallissa Baijerissa. Hänen poikansa Niklas on myös tehnyt uraa jalkapalloilijana. Hänellä on ollut vuodesta 1993 myös Saksan passi. Andersenin äiti on menestynyt norjalainen käsipalloilija Bjørg Andersen.
Kutumäki

| Kutumäki> Sijainti |
| --- | --- |
 Kutumäki
Koordinaatit:  62°41′52″N, 27°25′57″E
Valtio:  Suomi
Paikkakunta:  Suonenjoki
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kutumäki on yksi Suonenjoen kaupunginosista. Kutumäen kylä rajautuu etelässä Kutujokeen ja Pörölänmäen kylään, idässä Kutumäen takana olevaan Jäppiläntiehen ja Karkkolan kylään, lännessä Kutujärveen, jonka takana on Jauhomäen kylä.
Koreanjindonkoira

| Koreanjindonkoira |
| --- | --- |

Avaintiedot
Alkuperämaa:   Etelä-Korea
Määrä:  Suomessa rekisteröity 8
Rodun syntyaika:  tuhansia vuosia sitten
Alkuperäinen käyttö:  metsästyskoira
Nykyinen käyttö:  metsästyskoira, vahtikoira, seurakoira
Elinikä:  14 vuotta
Muita nimityksiä:  jindo, Korea Jindo Dog, Jindo-kyon, Jindo-kae, jindo coreen, Koreanischer Jindo, korea jindo
FCI-luokitus:  ryhmä 5 Pystykorvat ja alkukantaiset koirat alaryhmä 5 Aasialaiset pystykorvat ja sukulaisrodut #334
Ulkonäkö
Paino:  uros 18–23 kg narttu 15–19 kg
Säkäkorkeus:  uros 50–55 cm narttu 45–50 cm
Väritys:  valkoinen, kellanruskea, sudenharmaa, brindle, musta tai black & tan
Koreanjindonkoira (kor. 진돗개, Jindo-gae) on eteläkorealainen koirarotu.
Ulkonäkö

Koreanjindonkoira on keskikokoinen pystykorva. Sillä on vinot silmät ja joko sirppimäinen tai kippura häntä. Karvapeite on väriltään valkoinen, kellanruskea (punainen), sudenharmaa, brindle eli juovikas, musta tai musta ruskein merkein. Uroksen ihannesäkäkorkeus on 53–54 cm ja nartun 48–49 cm.
Valkoinen
Punainen
Luonne ja käyttäytyminen

Koreanjindonkoira on hyvin vahvaluonteinen, omanarvontuntoinen ja valpas. Se on rohkea ja kiivas, mutta myös luontaisen siisti. Vaikka se on omistajaansa kohtaan uskollinen, vieraisiin se suhtautuu pidättyväisesti. Se on aggressiivinen vieraita koiria kohtaan ja puolustaa pelottomasti omaa reviiriään. Vahva suuntavaisto ja metsästysvietti tekevät siitä hyvän riistakoiran, vaikka Suomessa sitä ei olekaan käytetty metsästykseen.
Alkuperä

Koreanjindonkoiran arvellaan eläneen Koreassa Jindon saarella tuhansia vuosia. Koska saarelle on aiemmin ollut vaikea päästä, rotu on pysynyt melko puhtaana ja alkuperäisenä.
On olemassa kaksi legendaa rodun synnystä. Ensimmäisen mukaan se olisi saapunut saarelle mongolialaisen kilpikonnalaivan mukana. Toisen mukaan se polveutuu tiedemiehen mukanaan manner-Koreasta tuoman punaisen nartun ja Jindon vuoristoissa eläneen korealaisen suden välisestä risteymästä - näiden pennuista yksi oli valkoinen, yksi punainen ja yksi musta.
Vuonna 1962 rodulle myönnettiin kansallisaarteen arvo.
Rotu Suomessa

Ensimmäiset koreanjindonkoirat on rekisteröity Suomessa vuonna 1999 ja näistä koirista on syntynyt yksi pentue vuonna 2001. Seuraavan kerran koreanjindonkoira on rekisteröity Suomessa vuonna 2016 jolloin myös perustettiin rodulle yhdistys nimeltä Suomen Koreankoirat Ry. Yhdistys rekisteröitiin vuonna 2017.
János Hári

| János Hári |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 3. toukokuuta 1992 (ikä 32) Budapest, Unkari
Kansalaisuus:   Unkari
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  175 cm
Paino:  77 kg
Seura
Seura:  Fehérvár AV19
Sarja:  ICEHL
Pelinumero:  16
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2011–
Aik. seurat:  MODO Hockey (SEL/SHL) HIFK (SML) Leksands IF (Allsv./SHL) Pelicans (SML) EC Salzburg (EBEL)
János Hári (s. 3. toukokuuta 1992 Budapest, Unkari) on unkarilainen jääkiekkoilija, joka pelaa monikansallisen Bet-at-home ICE Hockey Leaguen unkarilaisjoukkue Fehérvár AV19:ssä. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä, mutta Hári osaa pelata myös laidassa.
Ura > Maajoukkueura

Hári pelasi alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa pelasi I-divisioonatasolla vuosina 2009 ja 2010. Ensin mainitussa turnauksessa Hári oli tehoilla 3+4=7 Unkarin toiseksi paras maalintekijä ja kolmanneksi paras pistemies. Hänet palkittiin Unkarin parhaana pelaajana ja valittiin B-lohkon parhaaksi hyökkääjäksi. Turnaus päättyi B-lohkon pronssiin. Vuoden 2010 turnauksessa Hári toimi joukkueensa kapteenina ja hän voitti B-lohkon hopeaa. Hári jakoi neljällä syötöllään Unkarin sisäisen syöttöpörssin voiton.
Hári pelasi myös alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2009 I-divisioonatasolla ja vuonna 2012 IIA-divisioonassa, jolloin hän voitti pronssia.
Hári teki maajoukkuedebyyttinsä Euro Ice Hockey Challengessa 11. marraskuuta 2011 Japania vastaan. Hári keräsi ottelussa yhden syöttöpisteen. Ensimmäisen maalinsa Hári teki seuraavana päivänä Italiaa vastaan.
Hári on pelannut IA-divisioonan MM-kilpailuissa vuosina 2012, 2013, 2014, 2015, 2017, 2018, 2019 ja 2022, joista kaksi ensimmäistä turnausta päättyivät pronssiin sekä vuoden 2015 ja 2022 turnaukset hopeaan ja sarjanousuun A-sarjaan. Hänet valittiin vuoden 2013 turnauksen päätteeksi myös Unkarin parhaaksi pelaajaksi. Vuoden 2014 turnauksessa Hári palkittiin joukkueensa yhtenä kolmesta parhaasta pelaajasta. Vuoden 2018 turnauksessa hän oli kolmella syöttöpisteellään Unkarin paras syöttäjä Vilmos Gallón kanssa. Vuoden 2019 turnauksessa Hári toimi joukkueen varakapteenina ja voitti koko vuoden turnauksen jäähypörssin 27 minuutillaan.
Hári on pelannut myös Pyeonchangin olympiakisojen 2018 ja Pekingin olympiakisojen 2022 karsinnoissa. Hän voitti tehoilla 4+3=7 jälkimmäisen esikarsintaturnauksen maalipörssin sekä jakoi pistepörssin voiton Japanin Shōgo Nakajiman kanssa. Yhteensä Hári on toukokuuhun 2023 mennessä pelannut 106 maaottelua tehopistein 24+57=81.
Muuta

Hárin pikkuveli Norbert pelaa hyökkääjänä kotimaassaan monikansallisen Erste Ligan Debrecenin yliopistojoukkueessa.
Kari Karjalainen (kaupunginjohtaja, 1957)

Kari Tapio Karjalainen (s. 12. toukokuuta 1957 Nurmes) on suomalainen diplomi-insinööri ja kaupunkineuvos. Hän toimi ennen eläkkeelle jäämistään Joensuun kaupunginjohtajana. Karjalaisen diplomi-insinöörin tutkinto on rakennustekniikan alalta.
Karjalainen toimi Raision kaupunginjohtajana vuosina 1995–2010. Raisioon Karjalainen tuli alun perin teknisen viraston johtajaksi. Hänestä tuli Raision va. kaupunginjohtaja vuonna 1995 silloisen kaupunginjohtajan Rauno Saaren siirtyessä valtiosihteeriksi valtioneuvoston kansliaan ja viran vakinainen hoitaja vuodesta 2003 alkaen. Raisiosta hän siirtyi Joensuun kaupunginjohtajaksi vuona 2010. Karjalainen irtisanoutui tammikuussa 2023, koska hän oli jäämässä eläkkeelle 1. marraskuuta 2023 alkaen.
Karjalainen on aiemmin työskennellyt kuntien teknisissä tehtävissä muun muassa Tampereella, Salossa ja Raisiossa. Hän on naimisissa ja hänellä on neljä lasta.
Tasavallan presidentti Sauli Niinistö myönsi Karjalaiselle kaupunkineuvoksen arvonimen 9. joulukuuta 2022.
Kofi Annan

| Kofi Atta Annan |
| --- | --- |

Yhdistyneiden kansakuntien seitsemäs pääsihteeri
 1. tammikuuta 1997 – 31. joulukuuta 2006  
Edeltäjä:  Boutros Boutros-Ghali
Seuraaja:  Ban Ki-moon
Henkilötiedot
Syntynyt: 8. huhtikuuta 1938 Kumasi, Kultarannikko
Kuollut: 18. elokuuta 2018 (80 vuotta) Bern, Sveitsi
Puoliso:  Titi Alakija (avioitui 1965- erosi 1983) Nane Lagergren (avioitui . 1984)
Tiedot
Uskonto:  protestantti
Kunnianosoitukset:  Nobelin rauhanpalkinto (2001)
 Nimikirjoitus
Kofi Atta Annan (8. huhtikuuta 1938 Kumasi, Kultarannikko – 18. elokuuta 2018 Bern, Sveitsi) oli ghanalainen diplomaatti, joka toimi seitsemäntenä Yhdistyneiden kansakuntien pääsihteerinä vuosina 1997–2006. Vuonna 2001 Annanille myönnettiin ansioistaan yhdessä YK:n kanssa Nobelin rauhanpalkinto.
Nuoruus ja opiskelu

Kofi Annan syntyi Kultarannikon Kumasissa. Hänen vanhempansa olivat Victoria ja Henry Reginald Annan. Hänellä oli vuonna 1991 kuollut kaksoissisko Efua Atta. Kofi sai kasteessa nimen Anthony, mutta hänen vanhempansa halusivat käyttää perinteisiä nimiä. ”Kofi” tarkoittaa perjantaina syntynyttä poikaa. Hänen toinen etunimensä ”Atta” tarkoittaa akanin kielellä kaksosta. Kofin molempien vanhempien suku oli fantekansan ylimystöä, ja hänen isällään oli myös ašantitaustaa.
Annan kävi vuosina 1954–1957 Mfantsipimin sisäoppilaitosta Cape Coastissa. Hän valmistui koulusta samana vuonna kuin Ghana itsenäistyi, ja hän aloitti seuraavaksi opinnot Kumasin tieteen ja teknologian collegessa.
Annan sai 1958 Ford-säätiön stipendin ja pääsi sen avulla päättämään opintonsa Minnesotaan Yhdysvaltoihin Macalester Collegeen. Hän suoritti siellä taloustieteestä alemman korkeakoulututkinnon 1961 ja jatkoi vuosiksi 1961–1962 Geneveen Graduate Institute of International Studies -oppilaitokseen. Annan palasi vuosiksi 1971–1972 opiskelemaan Yhdysvaltoihin, tällä kertaa Massachusetts Institute of Technologyyn, jossa hän suoritti maisterin tutkinnon hallintopuolelta.
Ura > Alku YK:ssa

Annan aloitti vuonna 1962 työnsä YK:ssa budjetinlaskijana WHO:ssa. Annan ei suunnitellut tekevänsä työuraa YK:ssa, vaan hän ajatteli palaavansa Ghanaan. Budjettivirkamiehen tehtävien jälkeen hän toimi Afrikan talouskomissiossa Addis Abebassa ja UNEF II -joukoissa Ismailiassa. Annan palasi Ghanaan 1974 ja työskenteli kahden vuoden ajan Ghanan turismiviraston johtajana. Ghanan sotilashallinto teki kuitenkin työn vaikeaksi, minkä takia Annan palasi YK:hon.
Annan viettikin lopun uraansa YK:n palveluksessa ja kohosi hiljalleen arvoasteikossa. Hän työskenteli pitkään sekä New Yorkissa että Genevessä. Hänet valittiin vuonna 1980 YK:n pakolaisjärjestön henkilöstöosaston johtoon. Hänestä tuli 1987 henkilöstöhallinnon apulaispääsihteeri sekä turvallisuuskoordinaattori.
Annan lähetettiin 1990 Bagdadiin turvaamaan YK:n työntekijöiden vapauttamista Persianlahden sodan aikana. YK:n pääsihteeri Boutros Boutros-Ghali teki onnistuneen operaation jälkeen Annanista vuonna 1992 uuden rauhanturvatoiminnan osaston toiseksi korkeimman virkamiehen. Annan nousi Yhdysvaltain tuella seuraavana vuonna osaston johtoon ja YK:n apulaispääsihteeriksi.
Annan oli YK:n apulaispääsihteeri, kun Ruandan kansanmurha tapahtui vuonna 1994. Kanadalainen YK:n kenraali Roméo Dallaire syytti Annania passiivisuudesta kansanmurhan aikana. Annan itsekin sanoi myöhemmin, että ”meistä jokaisen pitää katkerasti katua sitä, ettemme tehneet enempää tapahtumien estämiseksi”. Annan johti rauhanturvatoiminnan osastoa myös vuonna 1995, jolloin tapahtui Bosnian sodan Srebrenican joukkomurha.
Ura > Yhdistyneiden kansakuntien pääsihteeriksi

13. joulukuuta 1996 Annania suositeltiin turvallisuusneuvostossa YK:n uudeksi pääsihteeriksi, ja neljä päivää myöhemmin yleiskokous valitsi hänet. Hän aloitti virassa 1. tammikuuta 1997. Annan seurasi egyptiläistä Boutros Boutros-Ghalia, ja hänestä tuli ensimmäinen tummaihoinen afrikkalainen pääsihteeri. Merkkinä suuresta kansansuosiosta Annan nimitettiin uudelleen pääsihteerin virkaan 1. tammikuuta 2002.
Annanin mukaan nimettiin suunnitelma Kyproksen yhdistämiseksi vuonna 2004 kansanäänestyksellä. Kyproksen kreikkalaiset kuitenkin hylkäsivät suunnitelman, kun turkkilainen osapuoli oli sen hyväksynyt.
Annan toimi muun muassa kunniamurhia vastaan, nimittäen niitä häpeämurhiksi. Muun muassa Irakin viimeaikaisten terrori-iskujen johdosta Annan peräänkuulutti laajempaa kansainvälistä yhteistyötä terrorismia vastaan. Jäähyväispuheessaan hän arvosteli Yhdysvaltoja ja George W. Bushia Irakin sodasta.
Vuonna 2005 Annan nimitti Suomen presidentin Martti Ahtisaaren erityisedustajakseen Kosovon asemasta käytyihin neuvotteluihin. Annan ja Ahtisaari olivat tunteneet toisensa 1970-luvulta lähtien, ja he olivat toimineet läheisessä yhteistyössä Ahtisaaren luotsatessa YK:n erityisedustajana Namibiaa kohti itsenäistymistä 1980-luvun aikana.
Pääsihteeriyden jälkeinen elämä

Annan piti viimeisen puheen YK:ssa 11. joulukuuta 2006. Hänen seuraajakseen valittiin eteläkorealainen Ban Ki-moon. Annan palasi kotimaahansa Ghanaan ja asettui maan presidenttiehdokkaaksi kuitenkaan voittamatta vaaleja. Hän oli Global Eldersin jäsen.
Annan oli sovittelijana eräissä konflikteissa, kuten Kenian presidentinvaalivilpin jälkeisissä levottomuuksissa vuonna 2008. Helmikuusta elokuuhun 2012 Annan toimi YK:n ja Arabiliiton lähettiläänä Syyrian kriisissä.
Syksyllä 2012 Annan nähtiin entisen alaisensa Elisabeth Rehnin haastattelussa Yleisradion keskusteluohjelmassa Elisabeth kohtaa.
Vuonna 2013 julkaistiin Kofi Annanin ja Nader Mousavizadehin kirjoittama muistelmateos Elämäni sodassa ja rauhassa.
Annanin kuolemasta tiedotti lauantaina 18. elokuuta 2018 hänen nimikkosäätiönsä Kofi Annan Foundation. Säätiön tiedotteessa kerrottiin Annanin nukkuneen rauhallisesti pois lyhyen sairauden jälkeen. Presidentti Martti Ahtisaari luonnehti muistosanoissaan Annania YK:n kaikkien aikojen menestyksekkäimmäksi pääsihteeriksi, joka oli aina poikkeuksellisen voimakkaasti sitoutunut kulloiseenkin työtehtäväänsä.
Yksityiselämä

Annan oli naimisissa ruotsalaisen juristin Nane Maria Annanin kanssa. Annanilla oli kolme lasta: Kojo Annan, Ama Annan ja Nina Cronstedt de Groot. Kojo ja Ama syntyivät Annanin ensimmäisestä avioliitosta nigerialaisen Titi Alakijan kanssa. Nina Cronstedt de Groot on Nane Maria Annanin aiemmasta avioliitosta.
Annan asui loppuvuotensa Genevessä ja vietti aikaa myös Sveitsin maaseudulla. Hän kuoli sairaalassa Bernissä.
Annan puhui englantia, ranskaa ja fantea ja eräitä muita afrikkalaisia kieliä. Uskonnoltaan Annan oli protestantti.
Kunnianosoituksia

Ghanan tähden ritarikunnan kumppani (Ghana, 2000)
Puolan tasavallan ansioritarikunnan suurristi (Puola, 2000)
Vapauden ritarikunta ketjulla (Portugali, 2005)
Alankomaiden leijonan ritarikunnan suurristi (Alankomaat, 2006)
Itävallan tasavallan kunniamitalin suurkunniamerkki kultanauhaulla (Itävalta, 2006)
Pyhän Mikaelin ja Pyhän Yrjön ritarikunnan suurristi (Yhdistynyt kuningaskunta, 2007)
Saksan liittotasavallan ansioritarikunnan suurristi (Saksa, 2008)
Kunnialegioonan suurupseeri (Ranska, 2013)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kofi Annan Wikimedia Commonsissa
Rauhanpalkinnon lehdistötiedote. (englanniksi)
Elämäkerta. Nobel-säätiö. (englanniksi)
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Boutros Boutros-Ghali | Yhdistyneiden kansakuntien pääsihteeri 1997–2006 | Seuraaja: Ban Ki-moon |
Nobelin rauhanpalkinnon saajat
| --- | --- |
1901–1925:  1901: Dunant, Passy 1902: Ducommun, Gobat 1903: Cremer 1904: Kansainvälisen oikeuden instituutti 1905: Suttner 1906: Roosevelt 1907: Moneta, Renault 1908: Arnoldson, Bajer 1909: Beernaert, Paul Balluet d’Estournelles de Constant 1910: Kansainvälinen Rauhantoimisto 1911: Asser, Fried 1912: Root 1913: La Fontaine 1917: Punainen Risti 1919: Wilson 1920: Bourgeois 1921: Branting, Lange 1922: Nansen 1925: Chamberlain, Dawes
1926–1950:  1926: Briand, Stresemann 1927: Buisson, Quidde 1929: Kellogg 1930: Söderblom 1931: Addams, Butler 1933: Angell 1934: Henderson 1935: Ossietzky 1936: Lamas 1937: Cecil 1938: Nansenin kansainvälinen pakolaistoimisto 1944: Punainen Risti 1945: Hull 1946: Balch, Mott 1947: Kveekarit 1949: Boyd Orr
1951–1975:  1950: Bunche 1951: Jouhaux 1952: Schweitzer 1953: Marshall 1954: Yhdistyneiden kansakuntien pakolaisjärjestö 1957: Pearson 1958: Pire 1959: Noel‑Baker 1960: Lutuli 1961: Hammarskjöld 1962: Pauling 1963: Punainen Risti 1964: King 1965: Unicef 1968: Cassin 1969: Kansainvälinen työjärjestö 1970: Borlaug 1971: Brandt 1973: Kissinger, Lê 1974: MacBride, Satō 1975: Saharov
1976–2000:  1976: B. Williams, Corrigan 1977: Amnesty International 1978: Sadat, Begin 1979: Äiti Teresa 1980: Esquivel  1981: YK:n pakolaisapujärjestö 1982: Myrdal, García Robles 1983: Wałęsa 1984: Tutu 1985: Lääkärit ydinsotaa vastaan 1986: Wiesel 1987: Arias 1988: YK:n Rauhanturvaajat 1989: Dalai Lama 1990: Gorbatšov 1991: Suu Kyi 1992: Menchú 1993: Mandela, de Klerk 1994: Arafat, Peres, Rabin 1995: Pugwash-liike, Rotblat 1996: Belo, Ramos Horta 1997: Kampanja maamiinojen kieltämiseksi (ICBL), J. Williams 1998: Hume, Trimble 1999: Lääkärit ilman rajoja 2000: Kim
2001–:  2001: YK, Annan 2002: Carter 2003: Ebadi 2004: Maathai 2005: IAEA, ElBaradei 2006: Yunus, Grameen Bank 2007: Gore, IPCC 2008: Ahtisaari 2009: Obama 2010: Liu 2011: Gbowee, Johnson Sirleaf, Karman 2012: EU 2013: Kemiallisten aseiden kieltojärjestö 2014: Satyarthi, Yousafzai 2015: Tunisian kansallisen vuoropuhelun kvartetti 2016: Juan Manuel Santos 2017: International Campaign to Abolish Nuclear Weapons 2018: Murad, Mukwege 2019: Abiy 2020: Maailman ruokaohjelma 2021: Ressa, Muratov 2022: Bjaljatski, Memorial, Center for Civil Liberties 2023: Mohammadi 2024: Nihon Hidankyō
Kriketin Euroopan-liiga 2002

Kriketin Euroopan-mestaruuskilpailut pelattiin kaudella 2002 divisioonissa 1 ja 2. Pelipaikkana oli Pohjois-Irlanti ja kisojen ajankohta 20.-25. heinäkuuta.
1. divisioona

| Sija | Joukkue | Voitot | Tasan | NR | Tappiot | Pst |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | ECB XI  Englanti | 5 | 0 | 0 | 0 | 10 |
| 2 |  Skotlanti | 3 | 0 | 0 | 2 | 6 |
| 3 |  Irlanti | 3 | 0 | 0 | 2 | 6 |
| 4 |  Alankomaat | 2 | 0 | 0 | 3 | 4 |
| 5 |  Tanska | 1 | 0 | 0 | 4 | 2 |
| 6 |  Italia | 1 | 0 | 0 | 4 | 2 |
2.divisioona

| Sija | Joukkue | Voitot | Tasan | NR | Tappiot | Pst |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Gibraltar | 4 | 0 | 0 | 1 | 8 |
| 2 |  Saksa | 4 | 0 | 0 | 1 | 8 |
| 3 |  Portugali | 3 | 0 | 0 | 2 | 6 |
| 4 |  Israel | 2 | 0 | 0 | 3 | 4 |
| 5 |  Ranska | 2 | 0 | 0 | 3 | 4 |
| 6 |  Itävalta | 0 | 0 | 0 | 5 | 0 |