stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
H’ersonin piiri

| H’ersonin piiri Херсонський район |
| --- | --- |
 Piirin sijainti Hersonin alueen kartalla
 Koordinaatit: 46°N, 28°E 
Valtio:   Ukraina
Alue:  Hersonin alue
Perustettu:  17.7.2020
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  H’erson (283 649 as., 2021)
Pinta-ala  ():  3 841,9 km²
Väkiluku (2021 (arvio)):  456 548
Aikavyöhyke:  UTC+2
– kesäaika:  UTC+3
H’ersonin piiri (ukr. Херсонський район, H’ersonskyi raion) on hallinnollinen piiri Ukrainan eteläosassa Hersonin alueella. Piiri on perustettu heinäkuussa 2020 yhdistämällä aiempaan H’ersonin kaupunkipiiriin läheisiä seutuja. H’ersonin piiri rajoittuu idässä Beryslavin ja Kah’ovkan piireihin, etelässä Skadovskin piiri ja pohjoisessa Mykolajivin alueeseen. Piirin hallinnollinen keskus on H’ersonin kaupunki (283 649 as., 2021).
H’ersonin piiri kuuluu Ukrainan aluehallinnon toiseen tasoon. Heinäkuussa 2020 Ukraina supisti Hersonin alueen piirien lukumäärän viiteen. Uuden H’ersonin piirin pinta-alaksi tuli 3 841,9 neliökilometriä.
Ukrainan tilastokeskus arvioi H’ersonin piirin väkiluvuksi 456 548 (1.1.2021). Kaupunkilaisiksi luokiteltiin 77,7 prosenttia piirin asukkaista (354 518 as.), eli kahden kaupungin (H’erson ja Olešky 24 383 as.) ja seitsemän kaupunkityyppisen taajaman (Antonivka 12 697 as., Bilozerka 9 364 as., Brylivka 4 182 as., Zelenivka 5 736 as., Komyšany 6 771 as., Naddniprjanske 1 051 as. ja Nova Majatška 6 685 as.) väestö.
Perjantaina 25. helmikuuta 2022 uutistoimisto Ukrinform kertoi, että osana Venäjän hyökkäyssotaa, Venäjän sotajoukot hyökkäsivät H’ersonin kaakkoispuolella sijaitsevalle Antononvin sillalle etelästä. Ukrainalaiset puolustivat siltaa pohjoisesta.
Ilmakuva H’ersonista Dneprin varrella.
H’ersonin rautatieasema.
Strategisesti tärkeä Antonivkan silta Dneprin yli. Sillan eteläpuolella sijaitsee Oleškyn kaupunki ja luoteispuolella H’erson.
H’ersonin valtionyliopiston rakennus.
Suojeltua kosteikkoaluetta Dneprin alajuoksulla.
Krzysztof Piesiewicz

Krzysztof Piesiewicz (2010)
Krzysztof Marek Piesiewicz (s. 25. lokakuuta 1945 Varsova) on puolalainen elokuvakäsikirjoittaja, lakimies ja poliitikko. Hän valmistui Varsovan yliopistosta ja tuli juristinurallaan tunnetuksi muun muassa Jerzy Popiełuszkon tapauksen käsittelystä. Hän toimi aktiivisesti kommunismistista hallitusta vastaan ja mm. poliittisista syistä vangittujen puolesta.
Piesiewicz käsikirjoitti useita Krzysztof Kieślowskin elokuvia. Hän oli tuomariston jäsenenä Cannesin elokuvajuhlilla 1996. Hän oli ehdolla Oscar-palkinnon saajaksi yhteistyöstään Kieślowskin kanssa elokuvassa Kolme väriä: Punainen (1994). Hän on Yhdysvaltain elokuva-akatemian jäsen.
Kommunismin romahtamisen jälkeen Piesiewicz on istunut Puolan senaatin jäsenenä.
Elokuvat

Ilman loppua (1985)
Lyhyt elokuva tappamisesta (1988)
Lyhyt elokuva rakkaudesta (1988)
Kymmenen käskyä (1989–1990)
Veronikan kaksoiselämä (1991)
Kolme väriä: Sininen (1993)
Kolme väriä: Valkoinen (1994)
Kolme väriä: Punainen (1994)
Cisza (2001)
Heaven (2002)
L'enfer (2005)
Nadzieja (2007)
Aiheesta muualla

Krzysztof Piesiewicz Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Tietoa senaatin sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 2  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa 2  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  FID 
Henkilöt:  Deutsche Biographie 2  DDB  Trove  Elonet 
Muut:  IdRef
Salibandyn 5. divisioona (miehet)

| Miesten 5>  divisioona |
| --- | --- |

Laji:  salibandy
Maa(t):   Suomi
Joukkueita:  210
Sarjataso:  7.
Ylempi taso:  4. divisioona
Alempi taso:  6. divisioona
Sivusto:  Alueelliset sarjat
Miesten 5. divisioona on Suomen seitsemänneksi korkein salibandyn sarjataso. Toteuttamisesta vastaa Suomen Salibandyliitto, joka järjestää sarjat turnausmuotoisesti liiton seitsemällä alueella, jotka on jaettu maantieteellisesti Etelä-, Sisä-, Kaakkois-, ja Pohjois-Suomeen sekä Savo-Karjalaan, Pohjanmaahan ja Länsirannikkoon.
Aiheesta muualla

Suomen salibandyliitto
Joona Luoto

| Joona Luoto> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 26. syyskuuta 1997 (ikä 27) Lempäälä, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  vasen laitahyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  190 cm
Paino:  91 kg
Seura
Seura:  HV71
Sarja:  SHL
Pelinumero:  46
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2016–
Aik. seurat:  LeKi (Mestis) Tappara (SML) Manitoba Moose (AHL) Winnipeg Jets (NHL) HIFK (SML) Cleveland Monsters (AHL) Columbus Blue Jackets (NHL) SC Bern (NL)
Joona Luoto (s. 26. syyskuuta 1997 Lempäälä) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Ruotsissa SHL-liigan HV71:ssä. Hän toimii joukkueen varakapteenina. Luoto on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä. Hän on pelannut urallaan myös yhteensä 23 NHL-ottelua Winnipeg Jetsissa ja Columbus Blue Jacketsissa.
Ura > Maajoukkueura

Luoto pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2017. Hän teki Suomen turnauksen avausmaalin ensimmäisessä ottelussa Tšekkiä vastaan. Yhteensä Luoto on pelannut 17 nuorten maaottelua.
Suomen A-maajoukkueessa Luoto on pelannut kahdeksan ottelua tehden yhden syöttöpisteen. Hän teki A-maajoukkuedebyyttinsä Beijer Hockey Gamesin toisessa ottelussa 10. helmikuuta 2024 Karlstadissa Tšekkiä vastaan. Luoto merkittiin heti Suomen ykkösketjun vasempaan laitaan toisen debytantin, Oliver Kapasen sekä Pekka Jormakan viereen. Hän sai ottelussa syöttöpisteen Eemil Erholtzin tekemään maaliin. Luoto putosi viimeisten joukossa Suomen MM-joukkueesta vuoden 2024 turnaukseen.
Pelityyli

Luoto on kuvaillut itseään kahden suunnan hyökkääjäksi, joka luistelee kovaa, eikä anna periksi sekä omien sanojensa mukaan yrittää hoitaa ruutunsa mahdollisimman hyvin, vaikka ei olekaan kaikkein taitavin pelaaja.
Muuta

Luoto valmistui ylioppilaaksi Lempäälän lukiosta keväällä 2017. Hänen pikkuveljensä Oskari pelaa hyökkääjänä SM-liigajoukkue KooKoossa. Veljesten isä Jari Luoto pelasi 1990-luvulla hyökkääjänä LeKin II-divisioonajoukkueessa.
Thomas Carper

Thomas Carper
Thomas Richard ”Tom” Carper (s. 23. tammikuuta 1947) on yhdysvaltalainen ekonomi ja demokraattisen puolueen poliitikko. Hän edusti Delawarea vuosina 1983–1993 Yhdysvaltain edustajainhuoneessa ja vuosina 2001–2025 senaatissa. Hän toimi Delawaren kuvernöörinä vuosina 1993–2001.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Thomas Carper Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat 
Henkilöt:  US Congress 
Muut:  SNAC
Navigator (julkaisu)

| Navigator |
| --- | --- |
Lehtityyppi:  aikakauslehti
Kustantaja:  Omnipress Oy
Päätoimittaja:  Pirkko Stewen
Kotimaa:  Suomi
Ilmestymistiheys:  Kuusi kertaa vuodessa.
Navigator on suomalainen kuusi kertaa vuodessa ilmestyvä sitoutumaton merialojen ammattilehti. Lehdessä kerrotaan merenkulkuun, varustamotoimintaan, laivanrakennukseen ja satamatoimintoihin liittyvistä asioista. Vuoden ensimmäinen ja neljäs numero ovat englanninkielisiä julkaisuja, joita jaetaan mm. kansainvälisillä alan messuilla.
Navigatorin kustantaja on vuodesta 2018 ollut Omnipress Oy. Lehteä kustansi aiemmin vuodesta 1991 Novomedia, sitä ennen 1982–1991 Merikustannus.
Historiaa

Lehden synty juontaa juurensa nuorten meriupseerien 1920-luvulla maisteri E. E. Kailan toimittamaan aikakauslehteen Sana ja Miekka kirjoittamista artikkeleista. Lehti päätettiin muuttaa vuonna 1926 Meriupseeriyhdistyksen äänenkannattajaksi nimeltä Laivastolehti, alaotsikolla ”Aikakauslehti meripuolustus- ja merenkulkuharrastuksen herättämiseksi”. Seuraavan vuoden alusta lehden ottivat äänenkannattajakseen myös Suomen Purjehtijaliitto ja vastaperustettu Suomen Laivastoyhdistys. Hetken aikaa ilmestyi myös ruotsinkielinen sisarlehti Finlands flagga – Tidskrift för flottan och sjöfarten.
Vuonna 1928 kustantaja Oy Sana ja Miekka vaihtui Oy Laivastolehdeksi, jonka osakekanta siirtyi 1935 SKS:n kirjapaino-osakeyhtiöltä lähes kokonaan Meriupseeriyhdistykselle ja Laivastoyhdistyksestä vuonna 1931 Laivastoliitoksi muuttuneelle järjestölle. Lehden taustajärjestöiksi tulivat vuonna 1934 myös Suomen Kanoottiliitto, Suomen Soutuliitto, Suomen Moottorivene-Klubi ja matkapurjehtijoiden Merikarhut-yhdistys. Vuonna 1939 mukaan liittyi vielä Akateeminen Laivastoyhdistys. Meriupseeriyhdistyksen Suomi merellä -lehdestä tuli Laivastolehden liite.
Sotien jälkeen Laivastoliitto pyrki suuntaamaan toimintaansa meripuolustuksesta kauppamerenkulkuun ja laivanrakennustoimintaan kattaakseen kaiken merenkulkuun liittyvän, kalastusta myöden. Niinpä Laivastolehden nimi muutettiin 1950 muotoon Suomen Laivasto – Finlands Flotta. Vuodesta 1955 lehti sai nykyisen nimensä Navigator. Sen painosmäärä oli vuonna 1956 noin 1 300 kappaletta, 1960-luvun lopulla pari tuhatta, suurimmillaan vuoden 1983 paikkeilla 4 104 kappaletta ja vuosituhannen vaihteen tienoilla noin 3 500 kappaletta.
Lehteä kustantavan Laivastolehti Oy:n osakaspohjaa laajennettiin vuonna 1965 niin, että omistajia olivat Laivastoliiton () ja Meriupseeriyhdistyksen () rinnalla Suomen Laivanvarustajain Yhdistys, Suomen Lastauttajain Liitto, Suomen Laivanselvittäjä- ja Laivameklariliitto, muutamat yksityishenkilöt sekä telakkayhtiöt Rauma-Repola, Wärtsilä ja Valmet.
Navigatorin nykyisiä taustayhteisöjä ovat Meriliitto ry, Meriteollisuus ry, Suomen Varustamot ry, Suomen Laivainsinöörien Yhdistys Laradi ry, Satamaoperaattorit ry, Suomen Satamaliitto ry, Suomen Osto- ja Logistiikkayhdistys LOGY ry, Meriupseeriyhdistys ry, Suomen Konepäällystöliitto, Suomen Laivameklariliitto ry, Suomen Laivanpäällystöliitto ry, Suomen Luotsiliitto ry, Suomen Vesitieyhdistys ry ja Varustamosäätiö.
Päätoimittajia

Eero Rahola 1926-1927
Eino Huttunen 1928–1938
Matti E. Mäkelä 1939–1940
Martti Juutilainen 1941–1949
Jorma Pohjanpalo 1950–1955
Aarne Arjama 1955–1966
Eero Pakkala 1966–1981
Antti Kyynäräinen 1981–1991
Kimmo Kallonen 1991–1994
Markku Pervilä 1995–1997
Pirkko Stewen 1997–
Kari Martiala
Aiheesta muualla

Navigator Magazinen verkkosivut
Entresse

| Entresse |
| --- | --- |
 Entresse lokakuussa 2024
Sijainti:  Siltakatu 11, 02770 Espoo
Avattu:  25.11.2008
Omistaja:  Barings Real Estate 
Liikkeiden määrä:  n. 40
Kerrospinta-ala:  17 030  m²
Kerrosten määrä:  3
Kävijämäärä:  3,4 Milj. (2020)
Vuosimyynti:  59,9 Milj.€ (2020)
Pysäköintipaikkoja:  500
Kotisivu
Entresse on kauppakeskus Espoon keskuksessa. Ostoskeskus avattiin 25. marraskuuta 2008. Se sijaitsee vastapäätä vanhempaa ostoskeskusta Espoontoria.
Entressessä on yli 40 liikettä sekä kauppakeskuksen yhteydessä toimiva S-market, jonne on katettu kävelysilta. Keväällä 2009 ostoskeskukseen avattiin uusi aluekirjasto, Entressen kirjasto, ja Espoon kaupunginarkisto siirsi toimintansa Entresseen.
Tietoa kauppakeskuksesta

Nykyisin osana Entressen kauppakeskusta toimiva S-market oli alun perin Suomen Spar -ketjun Eurospar-myymälä. Tämä pinta-alaltaan Suomen suurin Spar-kauppa avattiin 20. huhtikuuta 1999. Espoon keskuksen Eurospar muutettiin S-marketiksi vuonna 2006 S-ryhmän keskusliikkeen ostettua Suomen Sparin osakekannan.
Entressen kauppakeskus avattiin 25. marraskuuta 2008; samassa yhteydessä S-market yhdistettiin kauppakeskukseen katetulla kävelysillalla. Kauppakeskuksessa on noin 40 liikettä ja 17 000 neliömetriä vuokrattavaa liiketilaa. Kerroksia on kolme ja pysäköintitilaa on 500 paikkaa, joista 200 sijaitsee S-marketin puolella.
Liikkeet kategorioittain

Tavaratalot ja päivittäistavarat: 2 kpl
Muoti ja pukeutuminen: 13 kpl
Sisustus, lahjatavarat, kukat, kulta: 4 kpl
Vapaa-aika: 10 kpl
Kahvilat, ravintolat, pikaruoka: 11 kpl
Kauneus, terveys, hyvinvointi: 5 kpl
Palvelut, pankki, vakuutus: 6 kpl
Kulkuyhteydet

Kauppakeskukseen pääsee junilla E, L, U, Y ja busseilla 118, 119, 224, 224b, 582, 154, 156 ja 213.
Aiheesta muualla

Entressen virallinen sivusto
| n k Perustiedot Wikidatassa: Entresse (Q11858050)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: kauppakeskus
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Espoo
koordinaatit: 60°12′13″N 24°39′31″E﻿ / ﻿60.203672°N 24.658611°E﻿ / 60.203672; 24.658611

Kuva rakennusvaiheesta.
Linja-autoasema

Rautatieaseman yhteyteen rakennettu yhdistetty linja-auto- ja raitiovaunuasema Saksassa Braunschweigissa.
Kampin keskus oli valmistuessaan Euroopan suurin maanalainen linja-autoasema.
Linja-autoasema on kaupungissa tai taajamassa sijaitseva linja-autoliikenteen, erityisesti kauko- ja pikavuoroliikenteen solmukohta. Linja-autoasema voi olla pelkistetty sijaitseva terminaali pelkkine lähtö- ja saapumislaitureineen, toisinaan on asiaan varattu sisätilat odotusta varten.
Linja-autoasemat sijaitsevat yleensä liikenteellisesti merkittävällä paikalla, josta on vaivaton vaihtoyhteys juniin, metroon, raitiovaunuihin, laivoihin tai lentokoneisiin.
Euroopan suurin linja-autoasema on Helsingin linja-autoasema kauppakeskus Kamppi Helsinki:n yhteydessä, joka valmistui vuonna 2006. Se maksoi sata miljoonaa euroa, ja sen suunnittelu ja rakentaminen kestivät kolme vuotta. Sen pinta-ala on 25 000 neliömetriä, ja se on Suomen vilkkain linja-autoasema. Päivittäin Kampin keskuksesta lähtee 700 linja-autoa ja noin 170 000 matkustajaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Linja-autoasema Wikimedia Commonsissa
Kampin keskuksen www-sivut
Windows 2.0

Windows 2.0 on Microsoftin 9. joulukuuta 1987 julkaisema 16-bittinen graafinen käyttöympäristö. Kuten Windows 1 ja seuraava Windows 3, versio 2 ei vielä ollut oma käyttöjärjestelmänsä vaan DOS:n päällä toimiva graafinen käyttöliittymä, jonka oli tarkoitus helpottaa PC-tietokoneen käyttöä. Järjestyksessään toisessa Windowsissa hyödynnettiin edeltäjäänsä tehokkaammin lisääntynyttä nopeutta ja myös kehittyneempiä muisteja. Windows 2.x:stä ja 1.x:stä tarjottiin ohjelmistokehittäjille myös nk. ajonaikaisia versioita, jotka mahdollistivat loppukäyttäjille niille tehtyjen sovellusten käytön ilman Windowsin hankintaa. Microsoft hyödynsi tätä itsekin mm. Excelin ja Wordin osalta. Käytännöstä luovuttiin Windows 3.0:n myötä.
Windows 2.0:sta tehtiin myös oma versionsa Intel 80286- ja 80386 -prosessoreilla varustetuille koneille.
Windows 2.0:n jälkeen seuraava varsinainen Windows oli toukokuussa 1990 ilmestynyt Windows 3.0. Vuonna 1988 tuli kuitenkin parempi versio Windows 2.x:sta nimeltään Windows 2.1. Windows 2.1 vaati kovalevyn ensimmäisenä Windowsina. Vuonna 1989 julkaistussa Windows 2.11 oli paranneltu muistinhallintaa.
Ominaisuudet

Windows 2.0 toi mukanaan muun muassa VGA-grafiikkatuen (16 väriä), uusia pikanäppäimiä, sekä Ohjauspaneeli -ikkunan. Käyttäjät pystyivät myös asettelemaan ikkunoita päällekkäin. Vakio-ohjelmia olivat kello, leikepöytä, muistio ja laskin. Word ja Excel olivat ensimmäiset Windows-alustalle tehdyt toimisto-ohjelmat. Toisaalta moniajoa parannettiin ja mm. monet nykyiset Windowsin pikanäppäinyhdistelmät ovat alkujaan peräisin tästä versiosta (Alt-Sarkain ym.)
Elinkaari

Windows 2.0:n tuki päättyi 31. joulukuuta 2001.
Aiheesta muualla

Microsoft Windows history (englanniksi)
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Windows 1.0 | Windows-versiot | Seuraaja: Windows 3.0 |
| n k Microsoft Windows |
| --- | --- |
MS-DOS-pohjaiset:  1.0  2.0  3.x  95  98  Me 
NT-pohjaiset:  3.1  3.5  3.51  4.0  2000  XP  Server 2003  FLP  Vista  Server 2008  7  8  RT  Server 2012  8.1  10  Server 2016  10 S  Server 2019  11  Server 2022 
CE-pohjaiset:  2.0  3.0  4.0  5.0  6.0  Mobile  WP
H’ersonin rautatieasema

| H’ersonin rautatieasema> ukr. Сτанція Херсон |
| --- | --- |

Perustiedot
Sijainti:  46°39′22″N, 32°36′17″E
Kunta:  H’erson
Valtio:  Ukraina
Avattu:  1907
Liikenne
Käyttäjiä:  1,5 miljoonaa (2018)
Asemarakennus
Lipunmyynti:  on
H’ersonin rautatieasema (ukr. Сτанція Херсон) on rautatieasema Ukrainassa, josta lähtee kaukojunia Kiovaan ja Odessaan.
Asemalla oli 1,5 miljoonaa matkustajaa vuonna 2018.
Terbium

Terbium (lat. terbium) on alkuaine, jonka kemiallinen merkki on Tb ja järjestysluku 65. Terbium on hopeanharmaa ja harvinainen maametalli. Se on pehmeää ja muistuttaa ulkonäöltään alumiinia, mutta on sitä huomattavasti raskaampaa. Terbiumin moolimassa on 158,9 u ja tiheys 8 230 kg/m³. Sulamispiste on 1 629 K ja kiehumispiste 3 503 K. Sen elektronegatiivisuus on 1,2. Luonnossa terbiumilla on yksi vakaa isotooppi, Tb-159. Tämän lisäksi sillä on havaittu 36 radioaktiivista isotooppia, joista pitkäikäisin on Tb-158 puoliintumisajalla 180 vuotta. Jaksollisessa järjestelmässä terbiumia ennen on gadolinium ja jälkeen dysprosium.
Terbiumia
Terbiumilla on kaksi allotrooppista muotoa, jotka molemmat riippuvat lämpötilasta. α-Tb esiintyy alle 1 298 °C:n lämpötiloissa ja β-Tb sitä korkeammissa. Metallinen terbium kestää hyvin korroosiota.
Terbiumin löysi ruotsalainen kemisti Carl Gustav Mosander vuonna 1843 ja nimesi sen Ytterbyn kylän mukaan.
Terbium on harvinaista ja platinaakin kalliimpaa. Mineraaleja, joissa terbiumia esiintyy, ovat mm. ceriitti, gadoliniitti, monatsiitti, ksenotiimi sekä eukseniitti ja niissäkin sitä on keskimäärin vain noin 0,03 %. Eukseniitissa on joskus suurempia, noin 1 % pitoisuuksia. Terbium ei lähes koskaan esiinny vapaana metallina, vaan yhdisteinä tai yhdessä muiden harvinaisten maametallien kanssa.
Terbiumyhdisteitä ovat muuan muassa halidit TbCl3, TbI3, TbBr3, TbF3 ja TbF4. Sen yleisin hapetusluku on +III, kuten terbiumoksidissa (Tb2O3), mutta myös hapetuslukujen +II ja +IV yhdisteitä tunnetaan.
Pieninä määrinä terbiumia käytetään lasereissa ja elohopea­lampuissa. Sitä käytetään myös röntgenlaitteiden valotus­levyissä, jotka se tekee herkemmiksi. Näin terbiumin avulla voidaan lyhentää valotus­aikaa ja siten pienentää potilaan saamaa säteily­annosta.
Terbium on yksi Terfenol-D-nimisen magnetostriktiivisen metalliseoksen ainesosa. Tätä seosta on käytetty muun muassa sotalaivojen kaikuluotaimissa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Periodictable: Technical data for Terbium (englanniksi)
Webmineral: Terbium (Tb) Element Properties (englanniksi)
Mindat: The Mineralogy of Terbium (englanniksi)
Luettelo terbiumin isotoopeista The Isotopes Project Home Page (englanniksi)
The Royal Society of Chemistry (RSC): Terbium (englanniksi)
PeriodicTable: Terbium (Tb) (englanniksi)
PubChem: Terbium (englanniksi)
Human Metabolome Database (HMDB): Terbium (englanniksi)
Food Component Database (FooDB): Terbium (englanniksi)
Jábmiidáhkka

Jábmiidáhkka on saamelaisten muinaisuskon vainajalan naispuolinen hallitsija. Jábmiidáhkka ei todennäköisesti ollut vainajalan alkuperäinen hallitsija, vaan se on korvannut miespuolisen hahmon.
Uskomukset

Jábmiidáhkka oli saamelaisten vainajalan (Jábmiidaibmu) naispuolinen hallitsija. Koska vainajalaa ei koettu kammottavaksi paikaksi, hän oli käytännössä onnellisen olotilan valtiatar.
Vainajalassa asuvat vainajasielut ikävöivät sukulaisiaan, minkä takia Jábmiidáhkka salli toisinaan vainajasielujen aiheuttaa eläville vakavia seurauksia. Kun sielu nappasi elävän ihmisen, useimmiten sukulaisensa, aliseen maailmaan, siepattu ihminen ajautui koomaan tai kuolemaan johtavaan sairauteen. Tällaisessa tapauksessa samaani joutui matkustamaan vainajalaan hakemaan sielua takaisin. Jábmiidáhkka vaati palauttamisesta korvaukseksi uhreja.
Tausta

Kantauralilaisissa uskomuksissa ei ollut naispuolista alisen maailman hallitsijaa, vaan vainajalaa on hallinnut luojajumalaa avustanut petollinen miespuolinen apulainen. Tämä on kuitenkin korvautunut monissa mytologiassa naispuolisella hallitsijalla. Jábmiidáhkka ei todennäköisesti ollutkaan saamelaisten vainajalan alkuperäinen hallitsija.
Sekä Jábmiidáhkka että suomalaisen mytologian Louhi liittyvät selkeästi pohjoisten kulttuurien logiikkaan: tuonpuoleisessa kaikki oli toisin. Miehen hallitessa tätä maailmaa manalassa hallitsijana toimii nainen.
Iranin historia
Varhaishistoria

Iranin tasangoilla oli asutusta jo paleoliittisella kaudella 100 000 vuotta sitten. Maataloutta harjoittavia yhteisöjä on ollut Zagrosvuorilla ja niiden ympärillä jo 6000-5000 eaa, alue sijaitsi Mesopotamian suuren Sumerisivilisaation itäpuolella. Tuona aikana nykyisten Khūzestānin ja Fārsin alueella sijaitsi Elamin valtakunta, jonka keskuksina olivat Susan ja Anšanin kaupungit. Elam sai vaikutteita sumerilaisilta, assyrialaisilta ja babylonialaisilta ja Elamin kulttuurin vaikutteet siirtyivät myöhemmille Iranin alueella vaikuttaneille dynastioille. Elamin perintönä on säilynyt Tepe Sialk, jonka suuri zikkurat on rakennettu noin 2900 eaa.
Noin 1000 eaa. alueelle alkoi saapua indoeurooppalaisia kieliä puhuneita paimentolaisheimoja. Heidän muuttoliikkeensä syynä saattoivat olla heidän entisten asuinalueidensa väestöpaineet, laidunmaiden etsintä ja vihamieliset naapurit. Jotkut asettuivat nykyisen Iranin itäosiin, mutta toiset jotka jättivät jälkeensä merkittäviä historiallisia tietoja, jatkoivat lännemmäs kohti Zagrosvuoria. Alueelle vaeltaneista kansoista on tunnistettavissa kolme suurta kansanryhmää, skyytit, persialaiset ja meedialaiset. Meedialaiset ja persialaiset kuvataan vuodelta 836 eaa. olevassa assyrialaisessa tekstissä verovelvolliseksi Assyrian kuninkaalle Salmanassar III:lle. Noin vuosisadan kuluttua meedialaiset ja persialaiset olivat vahvistuneet jo siinä määrin että he hyökkäsivät Assyriaan. Vuoteen 700 eaa. mennessä Meedia oli jo irtautunut assyrialaisten vallasta ja vuonna 612 meedialaiset tuhosivat Assyrian pääkaupungin Niniven. Meedian valtakunta ulottui laajimmillaan Vähä-Aasiasta Hindukušvuorille ja Persianlahdelle. Myös persialaiset olivat alistuneet Meedian vasalleiksi.