Karma-kagyü
Karmapa

Ensimmäisestä Karmapasta Düsum Khyenpasta tuli 1100-luvulla Gampopan oppilas, ja hän sai tältä kaikki sutriin ja tantroihin liittyvät opetukset. Monien vuosien ajan Düsum Khyenpa opiskeli, harjoitti ja opetti eri puolilla Tiibetiä. Hän oli karma-kagyü-linjan perustaja. Düsum Khyenpa oli Tiibetin ensimmäinen tietoiseksi jälleensyntymäksi tunnistettu lama (tulku).
Gampopan kolmesta pääoppilaasta saivat alkunsa neljä suurta (Barom Kagyu, Pagru Kagyu, Karma Kagyu ja Tsalpa Kagyu) ja kahdeksan pientä koulukuntaa. Kaikki suuret Kagyu-koulukunnat ovat sittemmin sulautuneet Karmapan johtamaan karma-kagyü-koulukuntaan. Karmapa Düsum Khyenpa oli Gampopan lahjakkain oppilas. Jo varhain elämässään hän osoitti suurta henkistä voimaa ja puhtautta, ja 15-vuotiaana hän sai "yliluonnollisen" Mustan Kruunun dakineilta ja muilta menneisyyden, nykyisyyden ja tulevaisuuden tiedon antavilta jumaluuksilta. 
Tämä kruunu on välittynyt seuraaville Karmapoille, jotka ovat Düsum Khyenpan jälleensyntymiä.
Karmapan johdolla linja kehittyi nopeasti. Karma-kagyü-perinne levisi vauhdilla 1100-luvulla, ja sitä harjoitettiin laajalti ympäri Tiibetiä. Tämä oli poliittisten mullistusten aikaa, jolle oli luonteenomaista aiemmin hallinneiden kuningaskuntien pikainen rappeutuminen. Ilmaantui monia huomattavia poliittisia hahmoja, jotka kilpailivat vallasta, mutta kukaan johtaja ei kyennyt saavuttamaan ylivaltaa, sillä kenelläkään ei ollut yhtenäistä kannattajakuntaa takanaan.
Kaikki Karmapat ovat työskennelleet lakkaamatta Buddhan opetusten levittämiseksi, ja heidät tunnustetaan bodhisattva Chenrezigin (sanskr. Avalokitesvara) ilmentymiksi. Linjan toiseksi korkea-arvoisin lama on Shamarpa, joka toimii linjanhaltijana Karmapan jälleensyntymien välissä. Yhdessä heidät tunnetaan Musta- ja Punahattu-Karmapana, ja heidän mieliään pidetään erottamattomina. Muita merkittäviä kagyü-lamoja ovat muun muassa Tai Situpa, Goshir Gyaltsapa ja Jamgon Köngtrul.
Karmapat eivät olleet koskaan kiinnostuneita eri poliittisten ryhmien kiistoista, eivätkä osallistuneet niihin. Itse asiassa he joutuivat aktiivisesti vastustamaan kiistoihin sekaantumista, sillä heidän asemansa oli erityisen haavoittuvainen. Valtavan henkisen auktoriteettinsa johdosta he olivat poliittisesti kunnianhimoisten tahojen mielenkiinnon kohteena. Myös heidän uskonnolliset seuraajansa kannustivat heitä ryhtymään johtaviin rooleihin, koska heidän mielestään Karmapoilla oli kansan johtamiseen vaadittavat ominaisuudet.
1200–1300-luvulla sakyapat alkoivat hallita Tiibetiä mongolialaisen keisarin Kublai Khanin ja tämän seuraajan Ganges Khanin tukemina. Jälkimmäisestä tuli Tiibetin ensimmäinen poliittis-uskonnollinen johtaja, ja ensimmäistä kertaa kuninkaiden hävittyä Tiibet yhdistyi yhden johtajan alle. Tuohon aikaan mahtavat mongolilaiset ja tiibetiläiset hallitsijat huomasivat, mikä arvovalta korkeilla lamoilla oli tiibetiläisten parissa, ja he pyrkivät muodostamaan kuuliaisuussiteitä antamalla lamoille lahjoja ja pitkiä arvonimiä sekä esittämälle näille kutsuja kuningaskuntiinsa. Näiden eleiden takana oli useammin poliittinen kuin uskonnollinen motivaatio.
Ming-dynastian aikana 1300-luvulla keisari Yung Lo kutsui 5. Karmapan Deshin Shegpan Kiinaan ja vastaanotti tältä monia opetuksia. Vierailunsa aikana Karmapa esitti monia ihmetekoja, jotka keisarin taiteilijat määrättiin päivittäin kirjaamaan ylös ja joista muodostui parikymmentä isoa rullamaalausta. Muutama niistä oli tallella Tshurpun-luostarissa Tiibetissä aina 1950-luvun invaasioon asti. Yung Lo oli niin liikuttunut näistä tapahtumista ja tunsi niin syvää omistautumista Karmapaa kohtaan, että hän esitti toteutettavaksi suunnitelmansa käännyttää kaikki muut Tiibetin uskonnolliset suuntaukset karma-kagyüksi. Deshin Sheghpa sanoutui ehdottomasti irti tästä, ja hän piti sitä vastoin esitelmän siitä, kuinka tärkeää on kunnioittaa erilaisia ajattelukoulukuntia, sillä ne vastaavat kaikkia moninaisia taipumuksia ja tarpeita, joita koko ihmiskunnasta löytyy.
Huolimatta aikakautta leimanneesta politikoinnista ajanjakso 1200- ja 1600-lukujen välissä oli yleensä ottaen suotuisa karma-kagyü-perinteen kannalta. Opetusten levitessä ja seuraajien määrän kasvaessa linjan johtajista tuli yhä kuuluisampia, ja itse asiassa tätä ajanjaksoa Tiibetin historiassa voitaisiin kutsua "kagyün aikakaudeksi".
Samaan aikaan tapahtui dramaattinen muutos maan valtarakenteessa, joka oli sisäisten kiistojen ja valtataisteluiden ja ulkoisen poliittisen paineen puristuksissa. Mongolialainen Goshir Khan kukisti Desi Tsangpan, Karmapan lujan kannattajan, johtaman keskushallinnon, ja 5. dalai-lamasta tuli Tiibetin johtaja.
10. Karmapasta Chöying Dorjesta tuli näiden poliittisten tapahtumien uhri, ja hänen oli lähdettävä Tiibetistä 1600-luvun puolivälissä Kiinaan Jangin maakuntaan. Tämän jälkeen kagyü-linja rappeutui aina 1700-luvulle asti, jolloin 13. Karmapan Düdül Dorjen aikana Situ Chögyi Jungne johdatti linjan kohti uutta kasvun ja uudistuksen kautta, ja linja alkoi kukoistaa jälleen. Tuohon aikaan linjan lamat tuottivat erityisesti merkittäviä filosofisia tekstejä ja kielioppiin, sanskritiin ja astrologiaan liittyviä töitä, jotka hyödyttivät Tiibetin kirjallista perinnettä ja koko Tiibetin kansaa.