stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tuomarniemen metsäoppilaitos
Historiaa

1800-luvun viime vuosina nousi tarve perustaa Lammilla toimineen Evon metsäkoulun lisäksi uusia metsäkouluja Keski- ja Pohjois-Suomeen. Näin saivat alkunsa paitsi Tuomarniemen, myös Pieksämäen Nikkarilan ja Rovaniemen Hirvaan metsäkoulut. Niiden perustaminen liittyi valtion silloiseen pyrkimykseen saada maaseutuammattien oppilaitoksia, metsäkoulujen lisäksi etenkin maanviljely- ja karjanhoitokouluja, eri puolille Suomea.
Tuomarniemen metsänvartijakoulu perustettiin vuonna 1903 Jyväskylän tuomiokunnan tuomarin virkatalon maille. Ensimmäiset jugendtyyliset puurakennukset valmistuivat 1904, mutta suurin osa 1910-luvulla. Ähtäristä hankittiin metsätiloja koulun harjoitusmaiksi, joilla tehtiin erilaisia metsänuudistuskokeita. Sen ansiosta seudulla kasvaa muun muassa lehtikuusta ja ulkomaisia puulajeja. Tuomarniemen pihapiirin puulajipuistossa kasvaa noin 80 puu- ja pensaslajia. Tuomarniemi kuuluu Suomen valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.
Tuomarniemi siirtyi 1997 valtiolta Seinäjoen ammatillisen korkeakouluopetuksen kuntayhtymälle. Seinäjoen ammattikorkeakoulun metsäkoulutus on 2000-luvulla toiminut Tuomarniemessä, kunnes metsätalouden koulutusohjelma päätettiin lopettaa vuodesta 2013 alkaen ja loput Seinäjoen amk:n luonnonvara-alan toiminnot keskittää Seinäjoelle ja Ilmajoelle. Tuomarniemessä toimii nyt Koulutuskeskus Sedun toisen asteen metsäalan perustutkintokoulutus.
Koulun opettajiin on kuulunut muun muassa Benjamin Helander (1903–1906) ja metsäneuvos Jaakko Sointu (1912–1978), ja sen johtajana toimi 1909–1939 Arvid Borg.
Nimet

Tuomarniemen metsänvartijakoulu (1903–1922)
Tuomarniemen metsäkoulu (1922–1964)
Tuomarniemen metsäopisto (1965–1987)
Tuomarniemen metsäoppilaitos (1988–2004)
Seinäjoen koulutuskeskus, maatalous- ja metsäoppilaitos (2005–2007)
Koulutuskeskus Sedu, Ähtäri, Tuomarniementie (2008–)
Johtajat

Arvid Borg 1909–1939
Kirjallisuutta

Jussi Saramäki, Pentti Niemistö & Ari Kokko (toim.): 100 vuotta tutkimuksen ja opetuksen yhteistyötä Tuomarniemellä.  Kannus:  Metla, Kannuksen tutkimusasema, 2003.  ISBN 951-40-1879-6.
Riukulehto, Sulevi: Tuomarniemi: siellä ei koskaan sada....  Seinäjoki:  Seinäjoen ammattikorkeakoulu, Tuomarniemen metsäoppilaitos, 2004.  ISBN 952-5336-49-2.
Sileä funktio

Sileä funktio on matematiikan käsite. Funktio  f(x) on sileä, jos sen jokaisen kertaluvun derivaatta on jatkuva.
Toisinaan funktion  f(x) sanotaan olevan sileä, jos funktion n. derivaatta  f^{(n)}(x) on jatkuva kaikilla  n=1,\ldots ,k\in \mathbb {N} , missä luku  k riippuu käsittelyssä olevasta ongelmasta. Tällöin sanotaan, että funktio  f(x) on  C^{k}-funktio.
Esimerkiksi  e^{x} ja  \sin x ovat sileitä funktioita, sillä niiden kaikki derivaatat ovat jatkuvia.
Origossa jatkuva, mutta ei derivoituva funktio. Tämä ei ole sileä funktio.
Tuuloksen työväentalo Alku

| Tuuloksen työväentalo Alku |
| --- | --- |
 Tuuloksen työväenyhdistys Alun työväentalo. 25-vuotisjuhla juhannuksena 1931.
Osoite:  Pohjoistentie 27
Sijainti:  Tuulos, Hämeenlinna
Koordinaatit:  61°06′15″N, 24°52′14″E
Valmistumisvuosi:  1909
Rakennuttaja:  Tuuloksen Työväenyhdistys Alku ry
Omistaja:  Tuuloksen Alku Työväenyhdistys ry
Runkorakenne:  hirsi
Julkisivumateriaali:  lauta
Kerrosluku:  2
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tuuloksen työväentalo Alku on Tuuloksen Pohjoisten kylässä sijaitseva työväentalo. Työväentalo on osa maakunnallisesti arvokasta Pohjoisten kylän rakennettua kulttuuriympäristöä ja se on historiallisesti, rakennushistoriallisesti ja maisemallisesti merkittävä. Työväentalo sijaitsee Pohjoistentien varrella, jossa on säilynyt vanhaa rakennuskantaa 1800-luvulta ja 1900-luvun alusta.
Historiaa

Tuuloksen Työväenyhdistys perustettiin heinäkuussa 1905. Yhdistys liittyi aluksi  Suomen ruotsalaiseen työväenliittoon, mutta vuonna 1906 yhdistys päätti liittyä Sosialidemokraattiseen puolueeseen. Samalla yhdistys otti nimekseen Tuuloksen Työväenyhdistys Alku. Oman talon suunnittelu alkoi 1907 rakennusrahaston perustamisella. Yhdistys vuokrasi tontin Pohjoisten kartanolta elokuussa 1908. Rakennusaineiksi ostettiin Heikkilä-niminen talo Lammin kunnan Ronnin kylästä. Talo valmistui 9. toukokuutta 1909. Oman talon vihkiäisiä vietettiin 4. heinäkuuta 1909. Varoja kerättiin järjestämällä iltamia, arpajaisia ja esittämällä näytelmiä. Sisällissodassa työväentalo suljettiin ja irtain omaisuus takavarikoitiin. Yhdistys sai talonsa takaisin vuonna 1919, mutta irtaimisto jäi kadoksiin.
Rakennus

Työväentaloa on kunnostettu talkoovoimin vuosikymmenien aikana. Ensimmäisen kerran taloa kunnostettiin jo ennen sisällissotaa vuonna 1917. Vuonna 1927 taloa laajennettiin uuden näyttämön verran. Yhdistys sai hankittua vuokratontin omakseen vuonna 1941. Hirsirunkoinen talo vuorattiin laudoilla vuonna 1971 ja maalattiin punaiseksi. Alkuperäinen pärekate vaihdettiin asbestilevyyn vuonna 1958. Katto uusittiin 1980-luvun lopulla. Samalla alkoi kuusi vuotta kestänyt sisätilojen remontti. Tuolloin taloon saatiin vesi- ja viemärijohdot, sähköt uusittiin ja samoin kaikki sisäpinnat. Juhlasali näyttämöineen ja keittiö sijaitsevat rakennuksen toisessa kerroksessa. Ensimmäisessä kerroksessa ovat wc-tilat, naulakko ja tekniset tilat. Entinen vahtimestarin asunto ja kahvilan tilat on yhdistetty vuokra-asunnoksi. Taloa on edelleen remontoitu 2010-luvulla, jolloin on kunnostettu mm. ikkunat ja keittiö.
Toimintaa työväentalolla

Sodan jälkeen talo oli ahkerassa käytössä, siellä järjestettiin muun muassa iltamia ja näytelmäesityksiä. Näin saatiin hankituksi varoja talon ylläpitoon. Oman käytön ohella juhlasalia vuokrataan ulkopuolisille.
Aiheesta muualla

Kanta-Hämeen maakunnallisesti arvokkaat rakennetut kulttuuriympäristöt (Arkistoitu – Internet Archive)
Valtatiellä

| Valtatiellä |
| --- | --- |
Ohjaaja:  Veikko Kerttula
Käsikirjoittaja:  Anton Tšehov
Perustuu:  Anton Tšehovin näytelmään Valtatiellä
Lavastaja:  Reino Helkesalo
Pääosat:   Ossi Elstelä  Ville-Veikko Salminen  Arja Pessa 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Oy Mainos-TV-Reklam Ab
Ensi-ilta:  23. lokakuuta 1965
Kesto:  65 minuuttia
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Valtatiellä on Veikko Kerttulan ohjaama suomalainen televisioelokuva vuodelta 1965, joka perustuu Anton Tšehovin samannimiseen näytelmään. Elokuva on MTV-teatterin tuottama ja se sai ensi-iltansa Mainos-TV:n Aitiopaikka-ohjelmapaikalla 23. lokakuuta 1965.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Ossi Elstelä  | … |  Tihon Jevstignejev   |
|  Ville-Veikko Salminen  | … |  Semen Sergejevitsh Bortsov   |
|  Arja Pessa  | … |  Marja Jegorovna   |
|  Esko Mattila  | … |  Savva   |
|  Kerttu Krohn  | … |  Nazarovna   |
|  Sylva Rossi  | … |  Jegimovna   |
|  Pekka Laiho  | … |  Fedja   |
|  Martti Kuisma  | … |  Jegor Merik   |
|  Rolf Labbart  | … |  Kuzma   |
|  Leo Mustonen  | … |  Marja Jegorovnan kuski   |
Urmila Matondkar

| Urmila Matondkar |
| --- | --- |
 Urmila Matondkar vuonna 2010.
Henkilötiedot
Syntynyt: 4. helmikuuta 1974 (ikä 50) Bombay, Maharashtra, Intia
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Mohsin Akhtar Mir (vih. 2016)
Näyttelijä
Aktiivisena:  1980–
Aiheesta muualla
IMDb 
AllMovie
Urmila Matondkar (s. 4. helmikuuta 1974 Bombay, Maharashtra) on intialainen näyttelijä. Hän aloitti uransa lapsinäyttelijänä, ja teki ensiesiintymisensä aikuisena malajalaminkielisessä elokuvassa Chanakyan (1989). Hänestä tuli suosittu näyttelijä hindinkielisessä elokuvateollisuudessa esiinnyttyään menestyselokuvissa, kuten draamakomediassa Rangeela (1995), draamassa Judaai (1997) ja rikostrillerissä Satya (1998), jotka toivat hänelle Filmfare Awards -ehdokkuuksia. Hän voitti parhaan naisnäyttelijän Filmfare Awards -kriitikkopalkinnon kauhuelokuvasta Bhoot (2003). Matondkar on esitetty usein seksisymbolina Intian mediassa. Hänet tunnetaan myös tanssitaidoistaan.
Yksityiselämä

Matondkar avioitui kashmirilaisen liikemies ja malli Mohsin Akhtar Mirin kanssa 3. maaliskuuta 2016.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Urmila Matondkar Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Urmila Matondkar Allmoviessa (englanniksi)
Tuula Saarto

Tuula Saarto ja Allan Hagert
Tuula Kaarina Saarto (14. helmikuuta 1942 Helsinki – huhtikuu 2018) oli suomalainen kirjailija.
Tuula Saarto oli naimisissa 1959–1967 romanitaustaisen liikemiehen Allan Hagertin kanssa. Heidän häänsä keväällä 1959 olivat omansa aikansa merkkitapahtuma ja niitä seuraamaan kertyi tuhansia katselijoita Helsingin Senaatintorille. Liitto päättyi avioeroon 1967, mutta myöhemminkin Saarto kuvasi teoksissaan romanikulttuuria. Hän kirjoitti myös appensa Kalle Hagertin elämäkerran 1976.
Saarto sai valtion nuorisokirjallisuuspalkinnon 1973.
Teoksia

Yön jälkeen, romaani.  Otava 1968
Omat ympyrät, romaani.  Otava 1970
Jussi, nuortenkirja.  Otava 1972
Suljetut ovet.  Otava 1972
Punaisten kukkien maa, romaani.  Otava 1973
Kohtaus Venetsiassa, romaani.  Otava 1974
Ja elämä on rakkaus.  Otava 1975
Vain viikon kukkivat mantelipuut.  Otava 1975
Kalle Hagert, legenda jo eläessään.   WSOY 1976
Kosketus, romaani.  Otava 1976
Rakkauden ja vihan saari, romaani.  Otava 1976
Junnu, nuortenkirja.  Otava 1977
Paluu menneeseen.  Otava 1977
Rottasota.  Otava 1977
Kuin tulen läpi.  Otava 1978
Sudenkuoppa.  Otava 1979
Tulen lapset, auringon lapset, 1. osa.  Otava 1979
Tulen lapset, auringon lapset, 2. osa.  Otava 1980
Auringon saari.  Kolmiokirja, Oulu 1981
Bänät.  Otava 1981
Maria egyptiläinen.  Kirjapaja 1981
Yli kivisen kuilun.   Kirjapaja 1981
Aurinkotanssi.  Otava 1982 (itsenäinen jatko-osa romaaneille Tulen lapset, auringon lapset 1–2)
Odota, kuuntele, Magdaleena.  Kirjapaja 1982
Kaksi kyyhkyä tummaa, näytelmä.  1982
Juhannus, pienoisnäytelmä.  1992
Aiheesta muualla

Ylen elävä arkisto: Tuula ja Allan Hagertin häät keväällä 1959
Someone Like You

Someone Like You (suom. joku sinun kaltaisesi) voi tarkoittaa seuraavia:
Elokuvissa:
Teoria miehistä (Someone Like You), romanttinen komediaelokuva vuodelta 2001
Televisiossa:
Someone Like You, taiwanilainen televisiosarja vuodelta 2015
Kirjallisuudessa:
Someone Like You, Sarah Dessenin romaani
Someone Like You, vuonna 1953 ilmestynyt Roald Dahlin novellikokoelma
Musiikissa:
”Someone Like You”, Van Morrisonin kappale albumilta Poetic Champions Compose
”Someone Like You”, vuonna 1986 ilmestynyt Sylvesterin single
”Someone Like You”, vuonna 1989 ilmestynyt Bang Tangon single
”Someone Like You”, vuonna 2001 ilmestynyt New Orderin single
”Someone Like You”, vuonna 2003 ilmestynyt Doris Dayn kappale
”Someone Like You”, vuonna 2008 ilmestynyt SafetySuitin single
”Someone Like You”, vuonna 2011 ilmestynyt Adelen singlekappale hänen albumiltaan 21
”Someone Like You”, The Operation M.D.:n kappale albumilta We Have an Emergency
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Someone Like You”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Tuulihaukka

| Tuulihaukka |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Jalohaukkalinnut Falconiformes
Heimo::  Jalohaukat Falconidae
Suku::  Jalohaukat Falco
Laji::  tinnunculus
Kaksiosainen nimi
 Falco tinnunculus  Linnaeus, 1758 

Katso myös
   Tuulihaukka Wikispeciesissä   Tuulihaukka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Tuulihaukka (Falco tinnunculus) on jalohaukkojen heimoon kuuluva pieni petolintu. Tuulihaukan lajinimi on aiemmin ollut myös tornihaukka.
Koko ja ulkonäkö

Tuulihaukka on pienikokoinen haukka, jolla on pitkät siivet ja pitkä pyrstö. Pituus on 32–35 cm ja siipiväli 70–80 cm. Selkäpuoli on punaruskea ja vatsapuoli vaalea tihein tummin täplin. Koiraan pää on harmaa, naaraan vaalea. Nuori lintu muistuttaa naarasta. Tuulihaukan soidinääni on kimittävä kii-kii-kii...
Vanhin suomalainen rengastettu tuulihaukka on ollut 11 vuotta 2 kuukautta vanha. Euroopan vanhin on ollut tanskalainen 16 vuotta 5 kuukautta vanha yksilö.
Levinneisyys

Levinneisyysalue on hyvin laaja, käsittäen lähes koko Euraasian. Euroopan unionin alueella on arvioitu pesivän 308 000–477 000 paria, joista Ranskassa 86 000–100 000. Parimäärä Suomessa on 5 700–7 800, ja se on varpushaukan ohella Suomen runsaslukuisin  päiväpetolintu. Tuulihaukka muuttaa Keski- ja Etelä-Eurooppaan ja Pohjois-Afrikkaan. Joitakin yksilöitä jää Suomeen talvehtimaan hyville myyräapajille. Lajista on tehty havaintoja Alaskassa ja Brittiläisessä Kolumbiassa. Tuulihaukka esiintyy lähes koko Suomessa.
Kanta taantui suuresti ympäristömyrkkyjen takia 1950-luvulta alkaen. Lajin kannan elpymiselle on ollut elintärkeää pöntötys. Laji onkin nykyään elpymässä ja on jopa Suomen tavallisin viljelysalueiden haukkalaji. Laji on poistettu uhanalaisten lajien listalta.
Elinympäristö ja elintavat

Tuulihaukka on viljelysmaiden lintu. Suomessa osa kannasta pesii avosoilla, hakkuuaukoissa, tuntureilla ja saaristossa.
Tuulihaukka saalistaa avomaiden yllä ja jää usein lekuttelemaan paikoilleen ilmaan kuin tiira. Lekuttelussa auttaakseen se kääntyy usein vähäistäkin tuulta kohden, mistä lajin suomenkielinen nimikin on peräisin.
Lisääntyminen

Tuulihaukka pesii onttoon keloon, vanhaan variksen pesään tai erikoisvalmisteiseen pönttöön. Tuulihaukka saa vain yhden pesueen vuodessa. Se munii huhti–toukokuussa 3–7 punamustatäpläistä munaa. Niitä naaras hautoo 26–30 vrk, kun koiras pitää huolen ruokahuollosta. Poikaset viipyvät pesässään 27–33 vrk, jonka jälkeen poikue emoineen pysyy koossa vielä noin kuukauden ajan.
Ravinto

Tuulihaukan pääravintoa ovat myyrät ja muut pienet jyrsijät. Myyräkatovuosina ravinto voi kuitenkin koostua suurelta osin sammakkoeläimistä, pikkulinnuista, madoista ja isoista hyönteisistä.
Kuvagalleria

Tuulihaukka lekuttelemassa paikoillaan
Tuulihaukka lekuttelemassa paikoillaan
Tuulihaukan pesä tehdasrakennuksessa, Saksassa
Aiheesta muualla

Hellstén, Hannu & Lindroos, Seppo 1976: Tuulihaukan Falco tinnunculus pönttöpesinnät Riihimäellä 1971-73. - Lintumies 4.1976 s. 124. SLY.
Korpimäki, Erkki 1983: Tuulihaukkapönttökokeilun tuloksia. - Lintumies 3.1983 s. 132-137. LYL.
Korpimäki, Erkki, Haapoja, Reima & Ikola, Sakari 1979: Kaksi tuulihaukan Falco tinnunculus lähekkäistä pesää. - Lintumies 1.1979 s. 35. LYL.
Korpimäki, Erkki, Ikola, Sakari & Haapoja, Reima 1979: Tuulihaukan Falco tinnunculus ravinnontarpeesta ja pesäpoikasten painonkehityksestä. - Lintumies 2.1979 s. 49-53. LYL.
Kuusela, Seppo 1989: Noin tunti tuulihaukan perhe-elämää. - Lintumies 3.1989 s. 134. LYL.
Rikberg, Ralf 1979: Tornfalk Falco tinnunculus häckande i holk. - Lintumies 2.1979 s. 83. LYL.
Tuulihaukka Lintukuva-verkkopalvelussa
Solipsismi

Solipsismi (latinan sanoista solus ipse ’yksin itse’) on filosofinen näkemys, jonka mukaan ”minä”-näkökulma on ensisijainen. Se on fenomenalismia radikaalimpi subjektiivisen idealismin muoto. Sen mukaan vain ajatteleva minä tai minän ajattelu, kokemus ja tietoisuuden sisällöt ovat ontologisesti riippumattomia ja kaikki muu on minusta riippuvaista. Solipsismin mukaan kaikki on siis riippuvaista kokemuksestani, ajattelustani tai tietoisuudestani. Solipsismissa varmaksi oletetaan oma olemassaolo. Näin esimerkiksi havainnot ja niiden luonne voivat olla vain oman ajattelun tuotoksia.
Solipsismissa vain havainnoijan minä määrää sen, mitä on olemassa. Sen mukaan yksilö on ehdottoman riippumaton ulkomaailmasta ja voi vain luottaa omaan näkemykseensä. Ajatuksen perustalla on eräänlainen kaikkivoipaisuus, minkä ansiosta ei ole tarvetta ulkoisen huomioimisella tai siihen mukautaumisella.
Solipsismin kolme osa-aluetta ovat:
Tieto-opillinen solipsismi: On mahdotonta tietää varmasti mistään muusta kuin omista sisäisistä mielentiloista.
Ontologinen solipsismi: Kaikki mitä on olemassa, on omat tajunnantilat ja aistimukset.
Metodologinen solipsismi: Ottaa teorian tai filosofian metodologiseksi lähtökohdaksi jonkinlaisen solipsistisen oletuksen tai näkökulman.
Aiheesta muualla

Internet Encyclopedia of Philosophy: Solipsism and the Problem of Other Minds (englanniksi)
Tutkijakoulutettava

Tutkijakoulutettava (myös tohtorikoulutettava) on yliopiston jatkokoulutustehtävä, johon vaaditaan ylempi korkeakoulututkinto. Kansainvälisissä yhteyksissä tutkijakoulutettavasta käytetään nimitystä doctoral student.
Työtehtävät

Tutkijakoulutettavien työtehtävät koostuvat pääosin itsenäisestä tai osana tutkimusryhmää suoritettavasta tutkimustyöstä sekä osaston tai laitoksen opetustoimintaa tukevasta työstä. Tohtorikoulutettavan keskeisimpiä tavoitteita ovat tieteellisten jatko-opintojen käyminen, väitöskirjan laatiminen ja lopulta itse tohtorintutkinnon suorittaminen.
Asema

Tutkijakoulutettavan nimike sijoittuu niin sanotun neliportaisen tutkijanurajärjestelmän ensimmäiselle portaalle.  Tutkijakoulutettavat ovat kirjoilla jatko-opiskelijana siinä tiedekunnassa tai osastossa, jossa he työskentelevät. Osa tutkijakoulutettavista opiskelee tutkijakouluissa, jotka myöntävät myös rahoitusta. Aikaisemmin tutkijakoulut olivat kansallisia ja opetusministeriön alaisia, mutta nyttemmin ne ovat siirtyneet yliopistojen alaisuuteen. Muita jatko-opiskelijoille tarkoitettuja tehtäviä on mm. assistentti, mutta tästä nimikkeestä ollaan yleisesti luopumassa. Mikäli tutkijakoulutettava jatkaa tohtorintutkinnon suoritettuaan työtään yliopistossa, hänen nimikkeensä on yleensä tutkijatohtori.
Rahoitus

Tutkijakoulutettavan rahoitus voi tapahtua esimerkiksi yliopiston omana rahoituksena, projektirahoituksena, apuraharahoituksena tai palkallisen tutkijakoulupaikan kautta. Palkkaus riippuu sekä työn vaativuusasteesta että tutkijan henkilökohtaisesta suoritustasosta.
Aiheesta muualla

Tohtorikoulutuksen rakenteet muutoksessa, tohtorikoulutuksen kansallinen seuranta-arviointi[vanhentunut linkki] Kansallinen koulutuksen arviointikeskus, 23.9.2011
Tuula Solin

Tuula Solin (s. 1942) on suomalainen kuvataiteilija ja taidegraafikko, joka asuu ja työskentelee Raumalla.
Ura

Solin opiskeli Turun Taideyhdistyksen Piirustuskoulussa vuosina 1962–64 ja Kankaanpään taidekoulussa vuosina 1965–67. Lisäksi hän on suorittanut taidegrafiikan kursseja Kankaanpäässä 1966, Hämeenkyrössä 1983 ja Raumalla 1992. Hän on osallistunut lukuisiin yhteisnäyttelyihin Suomessa ja ulkomailla vuodesta 1967 lähtien. Yksityisnäyttelyitä Solin on pitänyt mm. Porissa ja Eurajoella.
Solinin teoksia on Porin, Harjavallan ja Ulvilan kaupungin taidekokoelmissa sekä Emil Cedercreutzin museon, Rauman taidemuseon ja Satasairaalan kokoelmissa sekä yksityiskokoelmissa. Hän kuuluu seuraaviin taiteilijaseuroihin: Suomen Taidegraafikot, Rauman Taiteilijaseura, Rauman Taidegraafikot, Porin Taiteilijaseura ja Porin Taidegraafikot.
Taideopettajana

Solin on toiminut kuvataideopettajana oppikouluissa, peruskouluissa ja lukiossa vuodesta 1967 lähtien, piirustuksen opettajana Porin piirustuskoulussa (1972–1977), grafiikan ja piirustuksen opettajana Porin taidekoulussa (1980–1985), taideopettajana Ulvilan kansalaisopistossa (1985–1986), Taideaineiden tuntiopettajana Porin työväenopistossa (1982–1986) sekä päätoimisena taideaineiden opettajana Porin työväenopistossa (1986–2006).
Taide

Aarne Elomaa kuvaili Porin Taiteilijaseuran 30-vuotisjuhlanäyttelyn kritiikissä vuonna 1977 Tuula Solinin akvarellimaalauksia lyyriseksi realismiksi, jossa voi aistia myös hiukan naivismia. Vuonna 2017 Soli oli Rauman Taidegraafikoiden kuukauden taiteilija. Hänen etsaus- ja akvatintamenetelmillä toteuttamissaan realistisissa teoksissa on näkymiä taiteilijalle läheisistä paikoista Raumalta, meren rannoilta.
Tyyskänlampi (Joutsa)

| Tyyskänlampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Joutsa
Koordinaatit:  61°40′53″N, 26°22′42″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Ylä-Suonteen valuma-alue (14.85)
Laskuoja:  oja Marjolampeen 
Järvinumero:  14.851.1.004
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  108,9 m  
Pituus:  230 m  
Leveys:  100 m  
Rantaviiva:  0,593 km  
Pinta-ala:  1,917 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiTyyskänlampi 
Tyyskänlampi  on Keski-Suomessa Joutsassa  Marjotaipaleen lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 230 metriä pitkä, 100 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 1,9 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 600 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Sysmän reitin valuma-alueen (14.8) Ylä-Suonteen valuma-alueella (14.85), jonka Ylä-Suonteen lähialueeseen (14.851) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 108,9 metriä mpy.
Somen Tchoyi

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Somen A. Tchoyi
Syntymäaika: 29. maaliskuuta 1983 (ikä 41)
Syntymäpaikka: Douala, Kamerun
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 190 senttimetriä
Seura
Seura: West Bromwich Albion
Pelinumero: 5
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2005–2006 2006–2008 2008–2010 2010– | Odd Grenland Stabæk Red Bull Salzburg West Bromwich Albion | 30 (1) 49 (8) 68 (14) 11 (4) |
Maajoukkue
| 2008– |  Kamerun | 14 (2) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 26. joulukuuta 2010.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 26. joulukuuta 2010.
Somen A. Tchoyi (s. 29. maaliskuuta 1983 Douala, Kamerun) on kamerunilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Englannin valioliigassa pelaavaa West Bromwich Albionia.
Tuula Sariola
Sariolan nimissä julkaistut teokset

Murha Sammatissa (1989)
Myrkkyä! (1990)
Halikon kirkkomurha (1991)
Susikosken paluu (1992)
Risteily rakkauteen (1993)
Susikoski Orilammella (1994)
Pirulle pikkusormi (1995)
Murhien maraton (1996)
Ampiaispesä (1997)
Valkoinen murha (1998)
Kesä loppuu kuolemaan (1999)
Totta on, mutta todistakaa (2000)
Hirtetty hiljaisuudessa (2001)
...ja kolmas kerta! (2002)
Ahneus kasaa, kuolema tasaa (2003)
...ja viimeisenä tulee kuolema (2005)
Kirjallisuutta

Parempi kertarutina kuin ainainen kitinä: Mauri Sariolan päiväkirja (toim. Reijo Ikävalko) Gummerus, 1986.
Aiheesta muualla

Yle Elävä arkisto: Tuula Sariolan murhamysteeri
Tony Bennett

| Tony Bennett |
| --- | --- |
 Bennett vuonna 2001
Henkilötiedot
Syntynyt: 3. elokuuta 1926 New York, Yhdysvallat
Kuollut: 21. heinäkuuta 2023 (96 vuotta) New York, Yhdysvallat
Ammatti:  laulaja
Muusikko
Taiteilijanimi:  Tony Bennett 
Aktiivisena:  1952–2021
Tyylilajit:  popmusiikki, jazz
Levy-yhtiöt:  Columbia, Improv, Legacy, MGM, Sony, Universal, Verve
Aiheesta muualla
Kotisivut
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Anthony Dominick Benedetto, taiteilijanimeltään Tony Bennett (3. elokuuta 1926 New York – 21. heinäkuuta 2023 New York) oli yhdysvaltalainen jazz- ja viihdelaulaja. Hän oli urallaan ehdolla Grammy-palkinnon saajaksi 41 kertaa ja voitti palkinnon 19 kertaa. Vuonna 2001 hänet palkittiin Grammylla elämäntyöstään. Hänen uransa parhaat ajat sijoittuivat 1950- ja 1960-luvuille. Rockmusiikin yleistyessä hänen suosionsa laski. Bennett teki kuitenkin paluun 1980- ja 1990-luvuilla ja esiintyi vielä 2000-luvullakin. 80-vuotispäivänsä jälkeen hän levytti vanhoja hittejään duettoina muiden tunnettujen laulajien kanssa. Lokakuussa 2021 hän julkaisi yhdessä Lady Gagan kanssa albumin Love for Sale, mikä teki hänestä 95-vuotiaana maailman vanhimman uutta materiaalia julkaisseen artistin.