stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Norton-vahvistin

Norton-vahvistin on vahvistin, joka tuottaa differentiaaliseen tulovirtaansa suhteellisen lähtöjännitteen. National Semiconductor on toteuttanut Norton-vahvistinnelikon mikropiirinä LM3900.
Ningbo Bird

| Ningbo Bird |
| --- | --- |
Yritysmuoto:  julkinen osakeyhtiö
Osake:  SSE: 600130
Perustettu:  1992 
Kotipaikka:   999 Dacheng East Road, Fenghua City, Ningbo 315500, Kiina
Tuotteet:  matkapuhelimet ja tabletit oheistuotteineen
Liikevaihto:   1,60 mrd. CNY (2014)
Nettotulos:   74,35 milj. CNY (2014)
Henkilöstö:  1 150 
Kotisivu:  www.chinabird.com
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ningbo Bird Co. Ltd, usein vain Ningbo Bird (kiin. 宁波波导股份有限公司) on kiinalainen matkapuhelinten ja tablettien valmistaja. Se oli suurin matkapuhelinten myyjä Kiinassa vuosina 2003–2005.
Yhtiö perustettiin vuonna 1992 Fenghuassa, ja vuonna 1997 siitä tuli Kiinan suurin hakulaitevalmistaja. Ningbo Bird alkoi valmistaa matkapuhelimia vuonna 1999. Se listattiin Shanghain pörssiin seuraavana vuonna. Kun se pyrki kansainvälisille markkinoille, BIRD International perustettiin Hongkongissa vuonna 2003.
Ningbo Birdillä on tutkimus- ja kehityskeskukset Chongqingissa, Hangzhoussa ja Ningbossa.
Aiheesta muualla

Introduction of Ningbo Bird Company (englanniksi) (chinabird.com)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Ningbo Bird
Käännös suomeksi
Newhaven Harbourin rautatieasema

Newhaven Harbourin rautatieasema on rautatieasema Newhavenissa East Sussexissa. Se on East Coastway Linesta haarautuvalla Seafordin radalla. Asemalle liikennöi Southern-junayhtiö.
Asema avattiin 17. toukokuuta 1886. Se suljettiin elokuussa 1914, mutta avattiin taas uudelleen 5. toukokuuta 1919. Sitä käytti 50 878 matkustajaa kaudella 2014–2015.
Norton Zinder

Norton David Zinder (7. marraskuuta 1928 New York, Yhdysvallat – 3. helmikuuta 2012 New York) oli yhdysvaltalainen biologi, joka tuli tunnetuksi molekyylibiologian tutkimuksestaan. Zinder väitteli Wisconsin-Madison -yliopistosta. Jo väitöskirjaa tehdessään hän tuli tunnetuksi geneettisen transduktion löytäjänä työskennellessään Joshua Lederbergin alaisuudessa. Myöhemmin hän tuli tunnetuksi myös bakteriofageja, jotka sisälsivät RNA:ta, koskevista havainnoistaan.
Zinderistä tuli Yhdysvaltain tiedeakatemian jäsen 1969. Hänellä oli myös tärkeä rooli ihmisen geenistön kartoittamiseksi suunnatun tutkimuksen tiedepoliittisessa tukemisessa. Hän työskenteli Rockefeller-yliopistossa johtaen omaa laboratoriotaan lähes kuolemaansa saakka.
Zinderille myönnettiin Yhdysvaltain tiedeakatemian palkinto molekyylibiologiassa vuonna 1966.
Nils Gustaf Borgström

Nils Gustaf Borgström  (9. helmikuuta 1918 Helsinki – 10. lokakuuta 2002 Sipoo) oli suomalainen maanviljelijä, joka sai maanviljelysneuvoksen arvonimen.
Nils Gustaf Borgsrömin vanhemmat olivat maanviljelysneuvos Nils Borgström ja Ruth Aschan ja puoliso vuodesta 1942 Christina Paulig, kauppaneuvos Eduard Pauligin tytär. Lääkäri Carl-August Borgström oli hänen veljensä. Nils Gustaf Borgström tuli ylioppilaaksi vuonna 1935 ja valmistui agronomiksi Helsingin yliopistosta. Sotavuosina hän palveli merivoimissa ja toimi Valtion viljavaraston asiamiehenä. Sotien jälkeen Borgström opiskeli vielä maataloutta Uppsalassa Ruotsissa. Vuonna 1945 hänestä tuli Sipoon Östersundomin kartanon omistaja setänsä Erik Borgströmin jälkeen.
Nils Borgström osallistui isänsä kuoltua myös veljiensä kanssa omistamansa Baggbyn kartanon viljelyyn. Östersundomissa hän viljeli turnipseja, mutta paneutui erityisesti karjatalouteen.  Vuonna 1951 hän toi lihakarjatuotannon edelläkävijänä Suomeen ensimmäiset Aberdeen-Angus-naudat. Borgström oli Sipoon kunnanvaltuutettu ja osallistui aktiivisesti karja- ja maatalousalan järjestötyöhön, samoin kuin puutarha- ja metsänhoitoalojen yhdistyksiin. Hänellä oli myös liike-elämän luottamustehtäviä ja hän hoiti opetustehtäviä Helsingin yliopistossa. Vuonna 1976 hänet kutsuttiin Ruotsin metsä- ja maatalousakatemian jäseneksi. Maanviljelysneuvoksen arvonimen Borgström sai vuonna 1969. Sotilasarvoltaan Borgström oli reservin yliluutnantti (1961).
NBA-kausi 1999–2000

NBA-kausi 1999–2000 oli NBA-liigan 54. kausi. Runkosarja käynnistyi 2. marraskuuta 1999 ja päättyi 19. huhtikuuta 2000. Pudotuspelit päättyivät 19. kesäkuuta 2000. Mestaruuden voitti Los Angeles Lakers kaatamalla finaaleissa Indiana Pacersin otteluvoitoin 4–2.
Tapahtumia

Tähdistöottelu pelattiin Oaklandissa. Lännen joukkue voitti 137–126. Ottelun parhaan pelaajan palkinto jaettiin Tim Duncanin ja Shaquille O'Nealin kesken.
Los Angeles Lakers, Los Angeles Clippers, Denver Nuggets, Indiana Pacers, Atlanta Hawks ja Miami Heat saivat uudet peliareenat joko kauden alussa tai sen aikana.
Los Angeles Lakers voitti 13. marraskuuta – 4. helmikuuta 19 ottelua peräkkäin. Tämä on NBA:n historian neljänneksi pisin voittoputki.
Indiana Pacers eteni NBA:n finaaleihin ensimmäistä kertaa joukkueen historiassa.
Läntisen konferenssin 7. finaaliottelussa Portland Trail Blazers johti ottelua Los Angeles Lakersia vastaan 15 pisteellä 10:28 ennen loppua. Neljännellä jaksolla Portland heitti ohi 13 kertaa peräkkäin ja Lakers voitti ottelun 89–84.
Kaksi pelaajaa kuoli kauden aikana auto-onnettomuuksissa. 12. tammikuuta Charlotte Hornetsin Bobby Phills kuoli ajaessaan kilpaa joukkuekaverinsa David Wesleyn kanssa. 20. toukokuuta Minnesota Timberwolvesin Malik Sealy oli ajamassa kotiin Kevin Garnettin syntymäpäiväjuhlista, kun rattijuoppo ajoi väärällä kaistalla ja törmäsi hänen autoonsa.
Sekä runkosarjan paras että huonoin joukkue tuli Los Angelesista, ja joukkueiden voittosuhteet olivat vastakkaiset: Lakers voitti 67 ottelua ja hävisi 15, Clippers voitti 15 ja hävisi 67.
Runkosarja

V=voitot, H=häviöt, V%=voittoprosentti, *=divisioonansa voittaja
Runkosarja > Pelaajatilastot

| Kategoria | Pelaaja | Joukkue | Tilasto |
| --- | --- | --- | --- |
| Pisteitä per ottelu | Shaquille O'Neal | Los Angeles Lakers | 29.7 |
| Levypalloja per ottelu | Dikembe Mutombo | Atlanta Hawks | 14.1 |
| Syöttöjä per ottelu | Jason Kidd | Phoenix Suns | 10.1 |
| Riistoja per ottelu | Eddie Jones | Charlotte Hornets | 2.7 |
| Torjuntoja per ottelu | Alonzo Mourning | Miami Heat | 3.7 |
| Pelitilanneheittojen tarkkuus | Shaquille O'Neal | Los Angeles Lakers | 57.4% |
| Vapaaheittojen tarkkuus | Jeff Hornacek | Utah Jazz | 95.0% |
| Kolmen pisteen heittojen tarkkuus | Hubert Davis | Dallas Mavericks | 49.1% |
Palkitut pelaajat

Arvokkain pelaaja (MVP): Shaquille O'Neal, Los Angeles Lakers
Vuoden tulokas: Elton Brand, Chicago Bulls ja Steve Francis, Houston Rockets
Vuoden puolustuspelaaja: Alonzo Mourning, Miami Heat
Paras kuudes pelaaja: Rodney Rogers, Phoenix Suns
Kehittynein pelaaja: Jalen Rose, Indiana Pacers
Vuoden valmentaja: Doc Rivers, Orlando Magic
Finaalien MVP: Shaquille O'Neal, Los Angeles Lakers
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta NBA-kausi 1999–2000 Wikimedia Commonsissa
NBA:n kaudet
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1940-luku |  |  |  |  |  |  | 1946–47 | 1947–48 | 1948–49 | 1949–50 |
| 1950-luku | 1950–51 | 1951–52 | 1952–53 | 1953–54 | 1954–55 | 1955–56 | 1956–57 | 1957–58 | 1958–59 | 1959–60 |
| 1960-luku | 1960–61 | 1961–62 | 1962–63 | 1963–64 | 1964–65 | 1965–66 | 1966–67 | 1967–68 | 1968–69 | 1969–70 |
| 1970-luku | 1970–71 | 1971–72 | 1972–73 | 1973–74 | 1974–75 | 1975–76 | 1976–77 | 1977–78 | 1978–79 | 1979–80 |
| 1980-luku | 1980–81 | 1981–82 | 1982–83 | 1983–84 | 1984–85 | 1985–86 | 1986–87 | 1987–88 | 1988–89 | 1989–90 |
| 1990-luku | 1990–91 | 1991–92 | 1992–93 | 1993–94 | 1994–95 | 1995–96 | 1996–97 | 1997–98 | 1998–99 | 1999–00 |
| 2000-luku | 2000–01 | 2001–02 | 2002–03 | 2003–04 | 2004–05 | 2005–06 | 2006–07 | 2007–08 | 2008–09 | 2009–10 |
| 2010-luku | 2010–11 | 2011–12 | 2012–13 | 2013–14 | 2014–15 | 2015–16 | 2016–17 | 2017–18 | 2018–19 | 2019–20 |
| 2010-luku | 2020–21 | 2021–22 | 2022–23 | 2023–24 |  |  |  |  |  |  |
Nantes

| Nantes |
| --- | --- |
 Pyhän Pietarin katedraali Nantesissa
 lippu:  vaakuna
 Nantes
 Koordinaatit: 47°13′5″N, 1°33′10″W 
Valtio:  Ranska
Région:  Pays de la Loire
departementti:  Loire-Atlantique
arrondissementti:  Nantes
Hallinto:  
 – Määri:  Johanna Rolland
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  65,19 km²
 – Metropolialue:  2 242,6 km²
Väkiluku (2008):  281 500
 – Väestötiheys:  4 318,1 as./km²
 – Metropolialue:  804 000
 – Väestötiheys metropolialue:  358,5 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC1
 – Kesäaika:  UTC2
Postinumero:  44000, 44100, 44200, 44300
Suuntanumero(t):  02
Motto::  Favet Neptunus eunti
 
 http://www.nantes.fr 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Nantesin katedraali
Nantes on kaupunki Länsi-Ranskassa Atlantin rannikon tuntumassa Loirejoen suulta 55 kilometriä yläjuoksuun. Se on Pays de la Loiren alueen pääkaupunki ja Loire-Atlantiquen departementin prefektuuri (pääkaupunki) sekä lisäksi historiallisen Bretagnen provinssin pääkaupunki. Nantesin asukasluku oli vuonna 2006 yhteensä 282 853 (kaupungin pinta-ala 65,19 neliökilometriä) ja metropolialueen väkiluku 763 118 vuonna 2006 (pinta-ala 2 242,6 neliökilometriä). Itse kaupunki on siten väkiluvultaan Ranskan kuudenneksi suurin ja metropolialue kahdeksanneksi suurin. Nantes oli vuoden 2013 Euroopan vihreä pääkaupunki.
Historia

Namnetit-niminen kelttiläinen heimo perusti kaupungin nykyisen Nantesin lähistölle noin vuonna 70 eaa., kunnes Julius Caesar valloitti sen vuonna 56 eaa. ja antoi sille nimen Portus Namnetus. Ensimmäisen vuosituhannen aikana kaupungin valloittivat saksit noin vuonna 285, frankit noin vuonna 500, britit 500- ja 600-luvulla sekä normannit vuonna 843.
Vuonna 937 Alain Barbe-Torte, normannien karkottaman Bretagnen viimeisen kuninkaan pojanpoika, ajoi normannit pois kaupungista ja perusti Bretagnen herttuakunnan, joka pysyi itsenäisenä aina vuoteen 1532 saakka, kun se liitettiin Ranskan kuningaskuntaan. Nantes sai pitää Bretagnen parlamentin muutamia vuosia, kunnes se siirrettiin Rennesiin. Vuonna 1598 Henrik IV allekirjoitti Nantesin ediktin, joka antoi Ranskan protestanteille oikeuden uskontoonsa. Nantesin yliopisto perustettiin 1460, mutta siirrettiin Rennesiin 1735 ja avattiin uudelleen vasta 1962.
1700-luvulla Nantes oli Ranskan orjakaupan keskus, ja samalla siitä syntyi maan ensisijainen satama ja siten varsin vauras kaupunki. Nantes päätti ottaa osaa Ranskan vallankumoukseen vuonna 1789 siitä huolimatta, että kaupunkia ympäröivä alue ryhtyi pian avoimeen sisällissotaan uutta tasavaltaa vastaan. 1800-luvulla Nantesista tuli teollisuuskaupunki. Siellä avattiin vuonna 1826 omnibussijärjestelmä, joka oli mahdollisesti maailman ensimmäinen julkinen liikennejärjestelmä, ja se kopioitiin nopeasti suurkaupunkeihin, kuten Pariisiin, Lontooseen ja New Yorkiin. Ensimmäisen rautatieyhteyden kaupunki sai vuonna 1851, mikä toi sinne lisää teollisuutta.
Kasvavan autoliikenteen myötä 1900-luvun alussa useat Loiren suiston haarat täytettiin, sillä kaupunki sijaitsi alun perin useiden haarojen erottamien saarekkeiden alueella. Saksan joukot miehittivät Nantesin toisessa maailmansodassa vuonna 1940. Saksalaisen päällikön murha seuraavana vuonna aiheutti 48 panttivangin teloittamisen. Englantilaiset ja amerikkalaiset koneet pommittivat kaupunkia kahdesti 1943, ja amerikkalaiset vapauttivat kaupungin natsimiehityksestä 1944. Toisen maailmansoda] jälkeen Nantes menetti vähitellen teollisuuttaan, ja sen satama siirrettiin aivan Loiren suulle Saint-Nazairen kaupunkiin. Vasta 1980-luvulla kaupunki on siirtynyt modernimpaan talouteen. Kaupungissa avattiin raitiovaunuliikenne vuonna 1985.
Jules Verne syntyi Nantesissa 8. helmikuuta 1828.
Liikenne

Nantesin paikallisliikenne perustuu kolmeen raitiotielinjaan.
Liikenne > Juna

Nantesiin pääsee paikallisjunalla sekä TGV-suurnopeusjunalla. TGV:llä pääsee Pariisiin, Lyoniin, Marseilleen ja Lilleen. Vuonna 2007 avautui junayhteys Strasbourgiin, La Rochelleen, Bordeaux'hon, Lyoniin ja Toulouseen. Paikallisjunalla pääsee Saint-Nazaireen, Angersiin, Le Mansiin ja La Roche sur Yoniin.
Liikenne > Lentoliikenne

Nantesia palvelee Nantesin kansainvälinen lentoasema aivan kaupungin tuntumassa.
Koulutus

Audencia Business School
Université de Nantes
École centrale de Nantes
e-artsup
École pour l'informatique et les nouvelles technologies
ISEFAC Bachelor
ISEG Marketing and Communication School
Nähtävyyksiä

Palais de Justice île de Nantesin saaressa (arkkitehti Jean Nouvel, 2000)
Tour Bretagne
Bretagnen herttuan linna
Nantesin katedraali eli Pyhän Pietarin ja Paavalin katedraali
Passage Pommeraye
Jules Verne -museo
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nantes Wikimedia Commonsissa
Napoleon Pink Horse

Napoleon Pink Horse on suomalainen taiteilijaryhmä, joka yhdistää esityksissään eri taiteenlajeja. Poikkitaiteelliset performanssit sisältävät muun muassa musiikkia, laulua, tanssia ja spoken wordia.
Ryhmän jäseniä ovat muusikko Miikka Ahlman, kirjailija Timo Heinonen, tanssija Elina Pirinen ja näyttelijä Tuukka Vasama. 
Napoleon Pink Horse oli esillä Kiasman Thank You for the Music -näyttelyn yhteydessä. Kiasma-teatterissa 24. maaliskuuta 2012 ensi-iltansa saanut esitys oli Kiasma-teatterin ja Esitystaiteen seuran tuottama.
Ryhmä pyrkii tuomaan musiikkia perinteiseen teatteriympäristöön ja ylittämään musiikkiesitysten ja teatteriesitysten välisiä rajoja lisäten performansseihin myös muiden taiteenalojen elementtejä. Tarkoituksena on yhdistää kunkin taiteilijan oman alan vahvuuksia.
Aiheesta muualla

Ryhmän verkkosivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Esittely esitystaiteen seuran sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Neptune François

Frontispiisi eli kirjan otsikkolehti merikartastosta Le Neptune François, vuodelta 1693.
Neptune François tai Le Neptune François on merkittävä oman aikakautensa meriatlas eli merikartasto, joka julkaistiin vuonna 1693 Hollannissa. Se on kopio samana vuonna Ranskassa julkaistusta alkuperäisteoksesta nimeltä Le Neptune François ou Recueil des Cartes Marines levées et gravées par ordre du roy (suom. jokseenkin: Neptune François eli kuninkaan määräyksestä kaiverrettu kokoelma merikarttoja).
Ranskalaisen alkuperäisteoksen synty

Ranskan kuningas Ludvig XIV oli kiinnostunut tieteistä, mikä johti muun muassa Ranskan tiedeakatemian ja Pariisin observatorion perustamiseen vuosina 1666 ja 1667. Näitä uudistuksia toteutti ministeri Jean-Baptiste Colbert (1619–1683) kuninkaan vahvalla tuella. Colbertin toimeksiannosta ryhmä tiedeakatemian matemaatikkoja ja astronomeja, apunaan Ranskan laivaston merihydrografian osaajia, ryhtyi kartoittamaan Manner-Euroopan rannikkoalueita 1680-luvulla. Ryhmää johtivat Joseph Sauver (1653–1716) ja Jean-Mathieu de Chazelles (1630–1682), jotka saivat apua myös astronomeilta Philippe de La Hire (1640–1718) ja Jean Picard (1620–1682). Sauver oli akateemikko ja kuninkaallisten prinssien matematiikan opettaja. Myös de Chazelles oli akateemikko ja sen lisäksi laivainsinööri.
Ryhmän työn tuloksena syntyi upea meriatlas, Le Neptune François ou Recueil des Cartes Marines levées et gravées par ordre du roy. Teos sisälsi 29 rannikkokarttaa Norjasta Gibraltarille saakka. Kartaston julkaisi vuonna 1693 Pariisissa kuninkaallinen painotalo Imprimerie royale Alexis-Hubert Jaillot’n (n. 1632–1712) johdolla. Jaillot oli julkaisutoimittaja, kaivertaja sekä maantieteilijä, joka oli nimitetty kuninkaalliseksi maantieteilijäksi. Uutta merikartastoa mainostettiin lehdessä Le Journal de Sçavans, ja sitä myi Chez Claude Gournai. Lisäksi ilmoitettiin, että atlaksesta julkaistaan toinen osa, joka käsittelisi navigointia Välimerellä. Tällaista toista osaa ei kuitenkaan koskaan julkaistu.
Hollantilainen versio

Kartastolla oli valtava vaikutus sekä merten kartoituksessa että korografiassa – niin suuri, että jo samana vuonna eli 1693 ranskalaisen atlaksen – aivan samalla tavalla kaiverrettu ja painettu – kopio ilmestyi myös Amsterdamissa Hollannissa. Le Neptune Françoisin reproduktion julkaisi Pieter Mortier, ranskalaisen poliittisen pakolaisen jälkeläinen. Mortierille oli vuonna 1690 myönnetty oikeus julkaista ja levittää ranskalaisten kustantajien karttoja ja kartastoja Hollannissa, ja hän hyödynsi tätä oikeutta täydellä teholla. Mortierin ei ollut mahdollista saada käsiinsä alkuperäisiä painolaattoja, mutta hän kaiverrutti samanlaiset ja julkaisi ne sitten alkuperäisillä valmistusmerkinnöillä.
Mortier julkaisi Le Neptune Françoisista kolme erilaista painosta: ranskankielisen version ohella julkaistiin englantilaiset ja hollantilaiset painokset. Näiden lisäksi Mortier julkaisi atlaksesta toisen osan Cartes marines à l'usage des armées du roy de la Grande Bretagne (suom. suunnilleen: Merikarttoja Ison-Britannian kuninkaan armeijan käyttöön). Toinen osa oli yleensä sidottu yhteen Le Neptune Françoisin kanssa, ja se sisälsi yhdeksän suurikokoista karttaa. Kartat olivat englantilaista alkuperää, ja ne suunnitteli ja kaiversi Romeyn de Hooghe. De Hooghe oli tuolloin Vilhelm III Oranialaisen palveluksessa. Hollantilainen ja englantilainen versio olivat aikansa kalleimmat Amsterdamissa julkaistut merikartastot.
Vuonna 1681 hollantilainen Johannes Van Keulen (1654–1715) oli julkaissut merikartastojen merkkiteoksen De Nieuwe Groote Lichtende Zeefakkel (suom. jokseenkin: Uusi suuri loistava merisoihtu), jolla Van Keulen saavutti monopoliaseman karttamarkkinoilla. Mortier pyrki ja pystyikin kilpailemaan Zeefakkelin kanssa julkaisemalla Le Neptune Françoisin.
Merkitys

Le Neptune François sisälsi suurempia ja koristeellisempia karttoja kuin mikään vastaava julkaisu sitä ennen. Navigaattoreille se oli tehokas ja moderni työkalu, joka tarjosi aiempaa yksityiskohtaisempaa tietoa Euroopan rannikoista. Se myös esitti tietoa tavalla, joka oli aivan uutta kartografian alalla. Kartat näyttivät tärkeimmät maantieteelliset piirteet. Karttoihin oli piirretty rakennusryhmiä, jotka merkitsivät väestökeskittymiä, telakoita tai elinkeinoja (metalliteollisuus, kalastus). Karttoihin on merkitty myös eri kaupunkien tai paikkakuntien tyypillisiä paikallisia tuotteita: appelsiineja, sitruunoita, erilaisia pähkinöitä, viiniä, sardiineja tai suolaa. Joitain kohteita oli esitetty karttalehden reunassa suurennettuina osioina. Tietoa löytyy myös salmista, hiekkasärkistä, merenpohjan tyypistä ja satamista.
Kartaston käyttö käytännön tasolla merenkävijäin keskuudessa jäi kuitenkin vähäiseksi, ja he suosivat vanhoja karttojaan. Uusia karttoja pidettiin näet liian suurina ja kalliina. Niiden käyttö vaati myös suurta määrää laskutoimituksia, mikä saattoi johtaa virheisiin. Navigointi perustui edelleen sekä kokemukseen että suulliseen perimätietoon. Uutta suurenmoista teosta pidettiinkin sopivampana Aurinkokuninkaan kirjakaappiin kuin käytännöllisenä merenkulkuoppaana.
Aiheesta muualla

Neptune François (meriatlaksen sivuja), (Biblioteca Nacional de Portugal, Biblioteca Nacional Digital) (portugaliksi), (ranskaksi)
Napoleon Orda

Napoleon Orda (puol. Napoleon Mateusz Tadeusz Orda, valkoven. Напалеон Орда; 11. helmikuuta 1807 – 26. huhtikuuta 1883 Varsova) oli merkittävä valkovenäläinen, puolalaiseen aatelistaustaiseen insinööriperheeseen syntynyt kuvataiteilija, pianisti ja säveltäjä. Napoleon Orda tunnetaan nykyisin hänen lukuisista 1800-luvun puolivälin jälkeen tekemistään aiemman Puola-Liettuan eli nykyisen Valko-Venäjän, Puolan, Liettuan ja Ukrainan luoteisosien kaupunkeja, linnoja, kartanoita ja maisemia koskevista litografioistaan ja akvarelleistaan.
Napoleon Orda
Napoleon Orda syntyi helmikuussa 1807 Pinskin piirin Varatsevitšyn kylässä, Minskin alueella Venäjän keisarikunnassa, nykyisen Ivanavan hallintopiirissä Valko-Venäjän Brestin alueella. Hän aloitti 1823 fysiikan ja matematiikan opinnot Vilnan yliopistossa. Hän liittyi kiellettyyn opiskelijajärjestöön, jossa toimimisen tuloksena hänet vuonna 1827 erotettiin yliopistosta ja hän joutui 15 kuukaudeksi vankilaan. Vuosina 1830–1831 hän osallistui tsaarinvaltaa aiemman Puola-Liettuan alueella vastustaneeseen marraskuun kansannousuun; tämän seurauksena hänen kotitalonsa takavarikoitiin ja hänet – Siperian vaihtoehtona – karkotettiin pois Venäjältä.
Hrodnaa Niemen-joen toiselta puolelta katsottuna
Valkovenäläinen postimerkki taiteilijan kunniaksi
Hän asui tämän jälkeen monissa maissa, muun muassa Itävallassa, Italiassa ja Sveitsissä. Vuonna 1833 hän sai emigrantin aseman Ranskasta ja asettautui Pariisiin. Hän tutustui moniin aikakauden johtaviin taiteilijoihin ja alkoi keskittyä musiikkiin ja kuvataiteen harrastamiseen. Hän esiintyi muun muassa yhdessä Frédéric Chopinin kanssa Pariisin juhlissa ja Adam Mickiewiczin runoimprovisaatioiden säestäjänä pianolla. Hän sai opetusta säveltämiseen esimerkiksi Franz Lisztiltä. Vuodesta 1847 lähtien hän oli Pariisin italialaisen oopperan johtaja ja sävelsi sekä opetti musiikkia itsekin. Kuvataiteita Napoleon Orda opiskeli maisema-arkkitehtuurin taiturin Pierre Girardin ohjauksessa. Ordan ensimmäiset piirrokset julkaistiin Ranskan ja Reininmaan matkan 1840–1842 jälkeen. Vuosina 1842–1844 oli Espanjan, Portugalin ja Algerian kuvien vuoro.
Muutama vuosi keisari Aleksanteri II:n poliittisten pakolaisten armahtamisen (1856) jälkeen Orda muutti perheineen takaisin synnyinseudulleen, josta hän vuokrasi entisen kotitalonsa. Vuosina 1862–1863 perhe asui jonkin aikaa Hrodnassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Napoleon Orda Wikimedia Commonsissa
Museo taiteilijan synnyinkylässä Ivanavan piirissä Valko-Venäjällä (venäjäksi)
Puolan historiaan liittyviä Napoleon Ordan kuvia (puolaksi)
Norja lasten Eurovision laulukilpailussa

| Norja lasten Eurovision laulukilpailussa |
| --- | --- |

Paikallinen TV-asema:  NRK
Toiminut isäntämaana:  2004
Esiintymiset
Ensiesiintyminen:  2003
Esiintymiskerrat:  3
Paras sijoitus:  3.
Huonoin sijoitus:  13.
Paras pistemäärä:  123
Huonoin pistemäärä:  12
Norjan edustaja Malin esittämässä kappalettaan vuoden 2005 kilpailussa.
Norja on osallistunut Lasten Eurovision laulukilpailuun kolme kertaa, ensimmäisen kerran vuonna 2003. Norjan paras sijoitus on vuodelta 2005, jolloin se sijoittui kolmanneksi Malinin esittämällä kappaleella "Sommer og Skolefri".
Norja järjesti vuoden 2004 kilpailun.
Osallistujat

| Vuosi | Esittäjä | Kappale | Sijoitus | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2003 | 2U | "Sinnsykt Gal Forelsket" | 13 | 18 |
| 2004 | @lek | "En stjerne skal jeg bli" | 13 | 12 |
| 2005 | Malin | "Sommer og Skolefri" | 3 | 123 |
Nedelino

| Nedelino Неделино |
| --- | --- |
 Nedelinon sijainti
Valtio:  Bulgaria
Alue:  Smoljanin alue
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  102,25 km²
Väkiluku (2011):  7 088
 – Väestötiheys:  69,3 as./km²
 
 www.nedelino.bg 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Nedelino (bulg. Неделино) on kaupunki ja kunta Smoljanin alueella Etelä-Bulgariassa. Kunnan asukasluku on 7 088 (vuonna 2011). Kunnan luontoa hallisee Rodopivuoret, ja asutus on keskittynytkin vuorten laaksoihin.
Ndrek Luca

Ndrek Luca albanialaisessa postimerkissä
Ndrek Luca (3. syyskuuta 1927 – 13. tammikuuta 1993) oli albanialainen näyttelijä.
Elokuvia

Lucalla oli rooleja lukuisissa tunnetuissa albanialaisissa elokuvissa, joiden joukossa ovat muiden muassa seuraavat:
Njësiti guerril (Hakani, 1969)
Rrugicat që kërkonin diell (Kumbaro, 1975)
Nga mesi i errësirës (Dhamo, 1978)
Qortimet e vjeshtës (Dhamo, 1982)
Balada e Kurbinit (Çashku, 1990)
Aiheesta muualla

Ndrek Luca Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Nederlandistiikka

Hollannin kielen puhuma-alueita.
Nederlandistiikka on monitieteinen tutkimusala, joka tutkii hollannin kieltä, sillä kirjoitettua kirjallisuutta ja hollantilaista kulttuuria. Wienin yliopistossa nederlandistiikkaa opetetaan fennougristiikan laitoksella. Se kuuluu filologis-kulttuuritieteelliseen tiedekuntaan (Philologisch-Kulturwissenschaftliche Fakultät), ja se toimii eurooppalaisen ja vertailevan kieli- ja kirjallisuustieteen laitoksen (Institut für Europäische und Vergleichende Sprach- und Literaturwissenschaft) alaisuudessa yhdessä suomen kielen, skandinavistiikan ja vertailevan kirjallisuustieteen laitosten kanssa.