stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jaakko Keränen
Teoksia

Die Dichte des frischgefallenen Schnees in Sodankylä im Winter 1917-18 nach den Beobachtungen von H. Lindfors. Annales Academiae scientiarum Fennicae. Series A 13, 8. Suomalainen tiedeakatemia, Helsinki 1920
Über die Temperatur des Bodens und der Schneedecke in Sodankylä nach Beobachtungen mit Thermoelementen, Helsingin yliopiston väitöskirja. Annales Academiae scientiarum Fennicae. Series A 13, 7. Suomalainen tiedeakatemia, Helsinki 1920
Über den Bodenfrost in Finnland. Mitteilungen der Meteorologischen Zentralanstalt des Finnischen Staates 12. Helsingfors 1923
A magnetic survey of North Finland for the epoch 1915. 5, Helsingin yliopiston väitöskirja. Helsinki 1924
Maakamaran routaantuminen. Porvoo 1924
On the dependence of the harvest upon the temperature in the foregoing winter and May. Mitteilungen der Meteorologischen Zentralanstalt des Finnischen Staates 15. Helsingfors 1925
Temperaturkarten von Finnland. Mitteilungen der Meteorologischen Zentralanstalt des Finnischen Staates 17. Helsingfors 1925
On the secular change of the earth's magnetic force in the northern Europe during the period 1910-1925. Annales Academiae scientiarum Fennicae. Series A 28, 3. Suomalainen tiedeakatemia, Helsinki 1928
Über die Eigenschaften der Lufttemperatur in Helsinki. Mitteilungen der Meteorologischen Zentralanstalt des Finnischen Staates 19. Helsingfors 1928
Kasvukauden säiden ja vuodentulon keskinäisestä riippuvaisuudesta maassamme vuosina 1921-1928. Taloudellisen neuvottelukunnan julkaisuja 13. Helsinki 1931
Vuodentulon riippuvaisuudesta kasvukauden lämpö- ja sadeoloista Suomen eri lääneissä. Suomen maataloustieteellisen seuran julkaisuja 23, 1. Helsinki 1931
Über die photometrische Ortshelligkeit in Helsinki und Sodankylä nach Messungen mit Graukeilphotometern. Annales Academiae scientiarum Fennicae. Series A 36, 2. Suomalainen tiedeakatemia, Helsinki 1932
Lämpöoloista puiden ja eräiden pensaiden kasvupaikkojen pohjoisilla rajoilla Suomessa. Helsinki 1934
Über die Sonnen- und Himmelsstrahlung in Sodankylä während des Polarjahres 1932-1933 ; kirj. J. Keränen ja Harald Lunelund. Veröffentlichungen des Geophysikalischen Observatoriums der Finnischen Akademie der Wissenschaften 2. Suomalainen tiedeakatemia, Helsinki 1938
Pilvikuvasto. Toimittanut J. Keränen. Lotta-Svärd julkaisu n:o 51. Helsinki 1941
Säähavainto-opas. Kirjoittaneet J. Keränen, V. V. Korhonen ja Kaino W. Oksanen. Lotta-Svärd julkaisu n:o 48. Helsinki 1941
On frost formation in soil. Fennia 73,1. Societas geographica Fenniae, Helsinki 1951
Lämmityskausi ja sen lämpötekijät Suomen ilmastossa. Acta forestalia Fennica 62, 1. Suomen metsätieteellinen seura, Helsinki 1954
Katsaus Meteorologisen laitoksen vaiheisiin Suomessa 1838-1930. Ilmatieteellisen keskuslaitoksen tiedonantoja 1. Helsinki 1961
Rovaniemen ilmaston yleispiirteet. Rovaniemen kauppala, Rovaniemi 1972
Andy Murray (jääkiekkovalmentaja)

Andy Murray (s. 3. maaliskuuta 1951 Gladstone, Manitoba) on kanadalainen jääkiekkovalmentaja. Hän on valmentanut NHL:ssä Los Angeles Kingsiä (1999–2006) ja St. Louis Bluesia (2006–2010). Hän on valmentanut Kanadan jääkiekkomaajoukkueen kolme kertaa kultamitaleille (1997, 2003 ja 2007).
Jakob Algot Gadolin

Jakob Algot Gadolin (27. marraskuuta 1797 Turku – 29. toukokuuta 1848 Espoo) oli suomalainen eksegetiikan professori.
Lapsuus ja nuoruus

Jakob Algot Gadolin syntyi Johan Gadolinin poikana Turussa. Pääsi ylioppilaaksi Turussa 1815.
Työura

Gadolin valmistui yliopistosta 1819. Tohtoriksi hän väitteli vuonna 1832. Hänet nimitettiin Turun akatemian (sittemmin Suomen Keisarillinen Aleksanterin Yliopisto, vuodesta 1828 Helsingissä) teologian dosentiksi vuonna 1822, virkaa tekeväksi teologian apulaiseksi vuonna 1828 ja vakinaiseksi vuonna 1834. Lisäksi hän toimi ajoittain virkaa tekevänä teologian professorina. Samalla hän oli palkkapitäjänsä Espoon kirkkoherrana vuonna 1834. Professorin arvonimi Gadolinille myönnettiin vuonna 1845. Eksegetiikan professoriksi hänet nimitettiin vuonna 1846.
Teki uransa aikana useita matkoja esimerkiksi Ruotsiin, Tanskaan ja Saksaan.
Kirjallista tuotantoa

De tonis combinationis, dissertatio physica; quam, consensu ampliss. ad univers. Aboënsem facult. philos., praeside m. Gust. Gabr. Hällström, ordin. imper. de St. Wladimiro in quarta classe equite, physices prof. publ. ordin., Reg. Acad. Scient. Stockholm ,membro, pro gradu philosophico p. p. Jacobus Alg. Gadolin, Aboënsis, in audit. philos. die XXVI Junii 1819, horis p. m. solit. Pars V. 1819.
Dissertatio academica historiam doctrinae de affinitatibus chemicis exhibens, cujus partem duodecimam consensu ampliss. fac. phil. Aboëns. praeside mag. Johanne Gadolin, chemiae professore publ. et ord., collegii imp. med. assessore et equite ord. imper 1818.
Dissertatio philologico-theologica de vi vocabuli πνεύματος, i Petr. III:18, 1821
Quid doceant libri V. T. canonici de vita hominum post fata superstite, 1837.
Anopinistuin

Ford A-mallin roadster-muunnelman anopinistuin.
Anopinistuin on vanhoissa coupé- ja avomallisissa autoissa käytetty lisäistuin, joka on sijoitettu varsinaisen matkustamon ulkopuolelle. Se oli yleinen etenkin 1930-luvulla valmistetuissa amerikkalaisissa kaksipaikkaisissa autoissa. Britanniassa anopinistuimella varustettua korimallia kutsuttiin 2/4-paikkaiseksi.
Varhaiset mallit olivat kokoontaitettavia istuimia. Myöhemmät anopinistuimet oli upotettu ajoneuvon korirakenteeseen ja istuimen suojaluukku toimi selkänojana.
Artemio Prati

Artemio Prati (21. helmikuuta 1907 Pontenure – 4. maaliskuuta 2004) oli italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 15. maaliskuuta 1930 ja nimitettiin Carpin hiippakunnan johtoon 31. joulukuuta 1952. Piispaksi vihkiminen seurasi 24. helmikuuta 1953. Pääkonsekraattorina toimi Adeodato Giovanni Piazza, jota avustivat Umberto Malchiodi ja Vigilio Federico Dalla Zuanna.
Prati osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen ja toimi Carpin piispana, kunnes jäi eläkkeelle 7. huhtikuuta 1983.
Islannin vapaavaltio

Islannin vapaavaltio (isl. Þjóðveldisöld) oli historiallinen valtio nykyisen Islannin alueella vuoteen 1262 saakka. Se oli ensimmäinen valtio Islannin saarella. Vuonna 1262 Norja valloitti alueen; sen tarkoituksena oli ilmeisesti yhdistää islantilaiset yhden hallitsijan alaisuuteen.
Historia

Vuonna 930 vasta asutettuun Islantiin perustettiin eräänlainen parlamentti, allting eli yleiskäräjät. Se kokoontui kesäisin Þingvellirissä, jossa edustajat säätivät lakeja, ratkaisivat riitoja ja käyttivät tuomiovaltaa. Lakeja ei kirjoitettu, vaan valittujen lainoppineiden (lögsögumaður) oli opeteltava ne ulkoa. Alltingia on toisinaan pidetty maailman vanhimpana yhä toimivana parlamenttina. Islannissa ei kuitenkaan ollut keskitettyä toimeenpanovaltaa, minkä vuoksi lakien täytäntöönpanosta oli kansan itse huolehdittava. Rikoksista seurasikin usein verikosto, mikä ilmenee myös islantilaisista saagoista.
Islannin väkiluku kasvoi lähes jatkuvasti maan keskiaikaisena itsenäisyyden kautena. Tähän aikaan Islannista muutti myös uudisasukkaita lounais-Grönlantiin ja Kanadan itärannikolle.
Historia > Kääntyminen kristinuskoon

Islannin ensimmäiset asukkaat palvoivat skandinaavisia jumalia, kuten Odinia, Thoria, Freyria ja Freyjaa. Kuitenkin jo 900-luvulla eurooppalaiset yrittivät käännyttää islantilaiset kristinuskoon. Ensimmäisen vuosituhannen lopulla monet islantilaiset olivat jo kääntyneet kristinuskoon. Vuonna 1000 maata uhkasi uskonnollisten kiistojen vuoksi sisällissota, mutta Allthing antoi edustaja Þorgeirr Ljósvetningagoðin ratkaista asian. Hän päätti, että koko väestön oli käännyttävä kristinuskoon, mutta pakanauskontoja sai harjoittaa yksityisesti.
Islannin ensimmäisen piispan, Ísleifr Gizurarson, vihki virkaansa Bremenin piispa Adalbert vuonna 1056.
Historia > Sisällissota ja itsenäisyyden loppu

Vuoteen 1200 mennessä valta oli keskittynyt muutamille suvuille ja itsehallintoelimet menettäneet merkitystään. Aikakautta 1200-1262 sanotaan Sturlungien ajaksi, mikä johtuu Sturla Þórðarsonista (Hvamm-Sturla) ja hänen pojistaan Þórður, Sighvatur ja Snorri Sturlusonista. He olivat siihen aikaan Islannin vaikutusvaltaisin vallasta taistellut suku. Vuonna 1220 Snorri Sturluson joutui Norjan Haakon IV:n vasalliksi samoin kuin vuonna 1235 myös hänen veljenpoikansa Sturla Sighvatsson. Sturla käytti koko Sturlunga-suvun mahtiasemaa hyväkseen sotiakseen muita valtaan pyrkineitä klaaneja vastaan. Vuosikymmeniä kestäneen konfliktin jälkeen Islannin johtomiehet lopulta hyväksyivät Norjan ylivallan maassa ja allekirjoittivat Vanhan liittosopimuksen (Gamli sáttmáli), jolla Islanti liitettiin Norjan kruunun alaisuuteen.
Þingvellir, alltingin kokoontumispaikka.
Islannista löydetty Thorin patsas 900-luvulta.
Artemio Lomboy Rillera

Artemio Lomboy Rillera (1. toukokuuta 1942 – 13. marraskuuta 2011) oli filippiiniläinen roomalaiskatolinen piispa. Hänestä tuli Jumalan Sanan lähetyssaarnaajien jäsen 28. kesäkuuta 1970, ja hänet vihki papiksi paavi Paavali VI 28. marraskuuta 1970. Hän sai 28. kesäkuuta 1993 nimityksen Banguedin hiippakunnan piispaksi. Piispaksi vihkiminen seurasi 28. elokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Gian Vincenzo Moreni, jota avustivat Orlando Beltran Quevedo ja Cesar C. Raval.
1. huhtikuuta 2005 Rillera nimitettiin San Fernando de La Unionin hiippakunnan piispaksi, jona hän toimi, kunnes kuoli 69-vuotiaana virassa.
Anoplolepis gracilipes

| Anoplolepis gracilipes |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Pistiäiset Hymenoptera
Alalahko::  Hoikkatyviset Apocrita
Yläheimo::  Ampiaismaiset pistiäiset Vespoidea
Heimo::  Muurahaiset Formicidae
Alaheimo::  Formicinae
Suku::  Anoplolepis
Laji::  gracilipes
Kaksiosainen nimi
 Anoplolepis gracilipes  Smith, 1857 
Katso myös
   Anoplolepis gracilipes Wikispeciesissä   Anoplolepis gracilipes Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Anoplolepis gracilipes on muurahaislaji Formicinae-alaheimossa. Noin 4 mm:n mittainen Anoplolepsis gracilipes elää keskimäärin 76–84 vuorokautta. Se on yksi viidestä vaeltajamuurahaislajista. Neljä muuta ovat tulimuurahainen (Solenopsis invicta), isopäinen muurahainen (Pheidole megacephala), pieni tulimuurahainen (Wasmannia auropunctata) ja argentiinalainen muurahainen (Linepithema humile). Lajin englanninkielinen nimi ”yellow crazy ant” (keltainen hullu muurahainen) viittaa sen väriin ja ”hulluun” liikehdintään häirittynä. Lajin alkuperäistä elinaluetta ei varmuudella tiedetä, mutta arvellaan sen olleen Länsi-Afrikassa. Lajia esiintyy tropiikissa ja subtropiikissa, jonne se on levinnyt laivojen mukana. Sitä pidetään nykyisin yhtenä maailman sadasta haitallisimmasta vieraslajista. Erityisenä vitsauksena sitä on Australian pohjoisosissa ja Joulusaarella, jossa se on muodostanut superkolonioita vallaten 30 % saaren sademetsistä. Joulusaarella on kokeiltu sen hävittämistä fiproniiliä sisältävillä syöteillä.
Käännös suomeksi
Andrei Nekrasov

Andrei Nekrasov on tunnetuimpia Putinin ajan politiikkaa arvostelevia venäläistaiteilijoita. Kuva vuodelta 2007.
Andrei Lvovitš Nekrasov (ven. Андрей Львович Некрасов, s. 1958 Leningrad) on venäläinen elokuva- ja televisio-ohjaaja.
Nekrasovin dokumentti Russian Lessons (Venäjän oppitunti) (2009) ruotii Venäjän ja Georgian elokuussa 2008 käymää sotaa. Se esittää arkaluontoisia johtopäätöksiä Venäjän ulkomaanpolitiikasta ja etnisistä puhdistuksista Georgiassa.
Nekrasov on seurustellut poliitikko Heidi Hautalan kanssa.
Sittemmin Nekrasov on kääntänyt takkiaan ja on ryhtynyt Putinin hallinnon äänitorveksi.
Aiheesta muualla

Andrei Nekrasov Elonetissä.
Andrei Nekrasov Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Dreamscanner Productionsin sivusto (englanniksi, venäjäksi)
Nekrasovin kirje myrkytetyn ystävänsä Aleksandr Litvinenkon kuolinvuoteelta HS.fi. (englanniksi)
Artemis-operaatio

Artemis-operaatio oli Euroopan unionin vuonna 2003 Kongon demokraattisessa tasavallassa toteuttama kriisinhallintaoperaatio. Operaatio toteutettiin Ranskan johdolla ja sillä oli toimimiselleen YK:n mandaatti. Artemis kesti noin kolme kuukautta ja siihen osallistui 2 200 sotilasta kaikkiaan 16 maasta. Näistä 13 oli Euroopan unionin jäsenmaita;  Itävalta, Belgia, Kypros,  Ranska, Saksa, Kreikka,Unkari, Irlanti, Italia, Alankomaat, Espanja, Ruotsi, Yhdistynyt kuningaskunta sekä Euroopan ulkopuolelta Brasilia, Kanada ja Etelä-Afrikka.
Artemis (kirja)

| Artemis |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Andy Weir
Kieli:  englanti
Genre:  scifi
Kustantaja:  Crown Publishing Group
Julkaistu:  2017
ISBN:  9780553448139

Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Artemis on Andy Weirin tieteisromaani. Kirja on julkaistu 14. marraskuuta 2017.
Kirja sijoittuu lähitulevaisuuteen Kuuhun. Kirja sijoittuu Artemis-tukikohtaan, jossa tuotetaan alumiinia ja happea anortiitista.
Weir kertoo tehneensä paljon tutkimusta, mutta tarkoituksella välttäneensä muiden ideoita kuutukikohdan rakentamiseen tehdäkseen siitä omanlaisensa. Kirjassa käytetty teknologia on jo nykyisin olemassa olevaa.
Kirjan päähenkilö on Jasmine "Jazz" Bashara, joka sekaantuu laittomaan toimintaan.
Andrei Moisejev

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Andrei Moisejev (keskellä) Pekingin kesäolympialaisten palkintokorokkeella vuonna 2008. |  Andrei Moisejev (keskellä) Pekingin kesäolympialaisten palkintokorokkeella vuonna 2008. |  Andrei Moisejev (keskellä) Pekingin kesäolympialaisten palkintokorokkeella vuonna 2008. |  |
Maa:   Venäjä
Miesten nykyaikainen viisiottelu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Ateena 2004 | henkilökohtainen kilpailu |  |
|  Kultaa | Peking 2008 | henkilökohtainen kilpailu |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Moskova 2004 | joukkuekilpailu |  |
|  Kultaa | Moskova 2004 | viesti |  |
|  Kultaa | Varsova 2005 | joukkuekilpailu |  |
|  Kultaa | Budapest 2008 | joukkuekilpailu |  |
|  Hopeaa | Millfield 2001 | joukkuekilpailu |  |
|  Hopeaa | Varsova 2005 | henkilökohtainen  kilpailu |  |
Andrei Sergejevitš Moisejev (ven. Андрей Сергеевич Моисеев, s. 3. kesäkuuta 1979 Donin Rostov) on venäläinen nykyaikainen viisiottelija ja kaksinkertainen olympiavoittaja. Moisejev voitti miesten henkilökohtaisen kilpailun sekä Ateenan kesäolympialaisista 2004 että Pekingistä olympiadi myöhemmin.
Maailmanmestaruuskilpailuista Moisejev on voittanut neljä kulta- ja kaksi hopeamitalia.
Aiheesta muualla

Profiili (Arkistoitu – Internet Archive) Sports Reference LLC. (englanniksi)
Profiili Pekingin kesäolympialaisten sivustolla (englanniksi)
Miesten nykyaikaisen viisiottelun henkilökohtaisen kisan olympiavoittajat
Antal Bolvári

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Antal Bolvári (toinen oikealta) vuonna 2004. |  Antal Bolvári (toinen oikealta) vuonna 2004. |  Antal Bolvári (toinen oikealta) vuonna 2004. |  |
Maa:   Unkari
Miesten vesipallo
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Helsinki 1952 | Vesipallo |  |
|  Kultaa | Melbourne 1956 | Vesipallo |  |
Antal Bolvári (6. toukokuuta 1932 Kaposvár – 8. tammikuuta 2019) oli unkarilainen vesipalloilija ja olympiavoittaja. Hän edusti seuratasolla Honvédia. Bolvári oli mukana maansa olympiakultaa voittaneessa joukkueessa sekä Helsingin olympialaisissa 1952 että Melbournen kisoissa 1956. Hän teki vuoden 1952 kisoissa yhden ja vuoden 1956 turnauksessa kaksi maalia.
Ilindenin–Preobraženien kansannousu

Kartta kapinakeskuksista Etelä-Balkanilla. Kartalla Osmanien valtakunnan silloiset rajat mustalla katkoviivalla, valtioiden nykyiset rajat valkoisella.
Ilindenin–Preobraženien kansannousu eli Ilindenin kansannousu (mak. Илинденско востание, Ilindensko vostanie, bulg. Илинденско-Преображенско въстание, Ilindensko-Preobražensko vǎstanie, kreik. Εξέγερση του Ίλιντεν, Eksegersi tou Ilinden) oli Makedoniassa ja Traakiassa elo–lokakuussa 1903 järjestetty epäonnistunut kapina Osmanien valtakuntaa vastaan. Sen valmisteli ja toteutti separatistinen VMRO-järjestö. Kansannousu nojasi lähinnä Makedonian alueen kristityn slaavilaisen väestön ja Traakian bulgaarien tukeen, mutta se ei saanut tuekseen alueen muita väestöryhmiä.
Kansannousun nimi viittaa sen alkamispäivään 2. elokuuta (juliaanisen kalenterin 20. heinäkuuta), joka on ortodoksisessa kalenterissa profeetta Elian päivä (Ilinden). Lisänimi viittaa siihen, että Ilindenin kansannousua tukenut toinen samanaikainen kansannousu Traakiassa alkoi 19. (6.) elokuuta eli Kristuksen kirkastumisen päivänä (Preobraženie).
Tausta

VMRO:n kaksi siipeä, vuonna 1893 perustettu ”sisäinen järjestö” (viralliselta nimeltään Makedonian keskusvallankumouskomitea) ja vuonna 1895 perustettu, Bulgariasta käsin toiminut ”ulkoinen järjestö” (viralliselta nimeltään Makedonian ylin komitea) olivat 1890-luvun lopulta alkaen käyneet Makedonian maaseudulla pienimuotoista sissisotaa turkkilaisia viranomaisia ja sotilaita vastaan. ”Sisäinen järjestö” halusi Makedonialle itsehallinnon, ”ulkoinen järjestö” halusi liittää sen Bulgariaan. Iskuja tekivät četoiksi kutsutut sissiryhmät. ”Ulkoisen järjestön” toiminta oli aggressiivisempaa, sillä sen strategiana oli lietsoa Makedoniassa tarpeeksi suuri sisäinen konflikti, jotta Bulgarian ja muiden ulkovaltojen olisi lähdettävä sotaan Osmanien valtakuntaa vastaan.
”Ulkoinen järjestö” järjesti syyskuussa 1902 Gorna Džumajan kaupungin ympäristössä Bulgarian rajan lähellä aseellisen kapinan, jonka osmanijoukot kukistivat vain muutamassa päivässä. Kapinaa johtaneet sissit pakenivat takaisin Bulgarian puolelle, minkä jälkeen turkkilaiset kohdistivat rangaistustoimet VMRO:n ”sisäiseen järjestöön”, vaikka sen johtajat olivat jyrkästi vastustaneet tuhoontuomittuun kapinaan ryhtymistä. ”Sisäinen järjestö” alkoi tämän seurauksena kiihdyttää omia terrori- ja sabotaasi-iskujaan, jotka kohdistuivat kaikkiin ei-slaavilaisiin väestöryhmiin.
Koko Makedonian laajuisen kansannousun järjestämisestä päätettiin VMRO:n ylimääräisessä kongressissa Salonikissa tammikuussa 1903. Päämääränä oli houkutella ulkovallat suorittamaan sotilaallinen väliintulo, joka pakottaisi Osmanien valtakunnan myöntämään Makedonialle ja Adrianopolin vilayetille samanlaisen itsehallinnon kuin Kreetalla jo oli. VMRO:n johtajista muun muassa Damjan Gruev, Boris Sarafov ja Ivan Gravnov kannattivat kansannousua, kun taas Gotse Deltšev, Hristo Tšernopeev ja Jane Sandanski vastustivat sitä liian suurisuuntaisena.
Tapahtumien kulku

Kansannousu alkoi illalla 2. elokuuta 1903, jolloin kapinalliset sytyttivät merkkitulensa Monastirin kaupunkia ympäröivissä kylissä ja ottivat käyttöön vuosien aikana luodut asekätköt. Kapinallisjoukkojen vahvuus oli noin 20 000 miestä, ja niitä komensivat Gruev ja Sarafov. Kapina-alue ulottui etelässä Kastoriáan ja pohjoisessa Debariin. Monastirin ja Salonikin välisen rautatien katkaiseminen kuitenkin epäonnistui. Tärkein kapinallisten valtaama kaupunki oli Kruševo, jossa julistettiin perustetuksi Kruševon tasavalta. Sen perustamista johti Nikola Karev. Muista kaupungeista kapinalliset saivat haltuunsa muun muassa Neveskan. Kansannousua tukivat useimmat Makedonian kristityistä slaaveista ja osa valakeista, mutta sillä ei ollut juurikaan kannatusta alueen muiden väestöryhmien kuten kreikkalaisten, muslimien tai juutalaisten keskuudessa.
Ilindenin kansannousuun liittyi bulgarialaisten Strandžan vuoriston alueella Traakiassa 19. elokuuta käynnistämä samanaikainen kansannousu, jonka yhteydessä julistettiin perustetuksi Strandžan tasavalta. Tämän kansannousun johtajiin kuuluivat Mihail Gerdžikov, Stamat Ikonomov ja Lazar Madžarov. Tällä suunnalla kapinallisten valtaan päätyi muun muassa Ahtopolin kaupunki Mustanmeren rannalla.
Kruševon tasavalta kukistui alle kahdessa viikossa, kun Bachtiar paššan komentama 5 000 miehen armeija saapui piirittämään Kruševoa. Pääosa kapinallisjoukoista pakeni Kruševosta jo ennen taistelua, mutta osmanien armeija tulitti silti kaupunkia neljä päivää kestäneellä tykkitulella ja kävi sen jälkeen ryöstelemään sitä.
Ilindenin kansannousu oli kehnosti suunniteltu, ajoitettu ja johdettu. Se kukistettiin pääosin jo elokuun 1903 aikana ja lopullisesti lokakuuhun mennessä. Euroopan muut suurvallat painostivat Bulgariaa olemaan puuttumatta tapahtumiin. Kansannousun yhteydessä on laskettu saaneen surmansa 8 816 henkeä. Tukahduttamistoimien yhteydessä osmanijoukot polttivat 119 kylää ja 8 400 taloa. 30 000 – 50 000 ihmistä pakeni ulkomaille, pääasiassa Bulgariaan. VMRO:n kummankin siiven organisaatio Makedoniassa tuhoutui lähes kokonaan.
Seuraukset

Ilindenin kansannousun brutaalin kukistamisen herättämän paheksunnan johdosta Venäjän keisari Nikolai II ja Itävalta-Unkarin keisari Frans Joosef I hyväksyivät lokakuussa 1903 niin sanotun Mürzstegin ohjelman, jonka mukaan Makedoniassa olleet turkkilaiset santarmijoukot oli uudistettava ulkomaisten poliisiviranomaisten johdolla paikallisen väestön suojelemiseksi. Osmanien sulttaani Abd-ul-Hamid II joutui vastentahtoisesti hyväksymään ohjelman, mutta sillä ei ollut paljoakaan käytännön vaikutusta makedonialaisten oloihin.
Makedonian ei-slaavilaiset väestöryhmät kokivat joutuneensa pahimmin turkkilaisten kostotoimien kohteeksi, vaikka eivät olleet edes kannattaneet kansannousua. Kapinan jälkiselvittelyt pahensivat väestöryhmien välistä etnistä konfliktia, ja joillain paikkakunnilla kreikkalaiset suorittivat kostotoimia.
Bulgarian voimattomuus Ilindenin kansannousun aikana kannusti Bulgariaa vahvistamaan asemiaan Balkanilla. Tämä osittain johti Balkanin liiton muodostamiseen vuonna 1912.
Muistaminen

Ilindenin kansannousun muistoa kunnioitetaan sekä Pohjois-Makedoniassa että Bulgariassa Osmanien valtakuntaa vastaan suunnatun kansallisen vapaustaistelun huipentumana. Molemmat maat ovat pyrkineet omimaan sen itselleen, vaikka 2000-luvulla on ehdotettu myös yhteisiä muistojuhlia. Bulgariassa perustettiin jo vuonna 1921 kansannousun muistoa vaalinut veteraanijärjestö. Myös kommunistit vetosivat Ilindenin perintöön. Makedonian sosialistisen tasavallan kansalliskokous ASNOM perustettiin 2. elokuuta 1944, tarkoituksella Ilindenin kansannousun muistopäivänä. Kansannousuun viitataan myös nykyisessä Pohjois-Makedonian kansallislaulussa ”Denes nad Makedonija”.
Nykypäivän pohjoismakedonialainen historiankirjoitus yhdistää Ilindenin kansannousun makedonialaisten kansallisen identiteetin muovaamiseen ja itsenäisyyspyrkimyksiin bulgarialaisista erillisenä ryhmänä. On kuitenkin hyvin kiistanalaista, oliko makedonialaisia olemassa erillisenä kansakuntana vielä 1900-luvun alussa. Makedonian alueen slaavilaiset asukkaat saattoivat kutsua itseään makedonialaisiksi viittauksena kotiseutuunsa, mutta vielä tuolloin se ei tarkoittanut julistautumista ei-bulgarialaisiksi.
In Memory of Rigger Dan

| In Memory of Rigger Dan Kari Peitsamo Road Hogs |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 4. toukokuuta 2011
 Tuottaja(t): Vilunki 3000
 Tyylilaji: rock
 Kesto: 49.48
 Levy-yhtiö: Rocket Records
Kari Peitsamon muut julkaisut
| The Unparalleled Adventures of One Hans Pfaall 2010 | In Memory of Rigger Dan 2011 | Se on vain rokkia 2011 |
In Memory of Rigger Dan on Kari Peitsamon ja hänen Road Hogs -yhtyeensä studioalbumi, joka julkaistiin 4. toukokuuta 2011. Levy on Peitsamon järjestyksessään 59. albumi.
Kappaleet

Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Kari Peitsamo.
The Devil Raped Jimi Hendrix Around the Clock – 2.38
Back to Siuro – 3.49
Rocking is Slow – 2.34
It’s a Very Long Way to the Top of the Bill – 2.53
Do the Hog – 2.00
Bedroom Snake Blues – 1.44
Brand New Wreck – 4.07
The Good Guy Always Wears a Worn-Out Hat – 2.10
There’s No Comeback Like the Comeback Jesus Did – 2.51
Dirty Lou and His Mutant Slaves – 2.10
Factory of Shit – 3.27
I Thank You – 3.18
Running Like a Wolf – 2.25
Straight Jacket – 1.26
Ballad of a Weary Wanderer – 2.29
Weeping and A-Crying Hall of Fame – 2.19
Skirt-Chaser’s Blues – 4.26
The Devil Raped Jimi Hendrix Around the Clock (Rigger Dan Memorial Reprise Mix) – 2.53