stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Serviuksen muuri
Rakennelma

Serviuksen muurin pituus oli 7½ roomalaista mailia eli noin 11 kilometriä, ja sen sisään jäi 426 hehtaarin kokoinen alue Tiberin itäpuolella. Se sulki sisäänsä kaikki Rooman seitsemän kukkulaa, ja ulottui joen rantaan Forum boariumin kohdalla.
Varsinainen muuri oli yli 4 metriä paksu ja korkeimmillaan noin 10 metriä korkea. Sen rakennuskivien korkeus vaihteli 51 ja 64 senttimetrin välillä. Muurin tuffi oli Vejin suunnasta paikasta, joka tunnetaan nykyisin nimellä Grotta Oscura.
Kaupungin itäosassa Esquilinus- ja Quirinalis-kukkuloiden välisellä tasaisella osuudella, Porta collinalta Porta Esquilinalle, muuri oli vahvistettu sisäpuolelta maavallilla (agger) ja ulkopuolelta 30 metrin levyisellä vallihaudalla (fossa). Antiikin lähteet kuvaavat maavallin olleen pituudeltaan seitsemän stadionia ja paksuudeltaan 50 jalkaa, ja vallihaudan leveydeltään 100 jalkaa ja syvyydeltään 30 jalkaa. Lisäksi maavallin kaupunginpuoleisella osalla oli matala kivimuuri.
Muurin parhaiten ja pisimmin säilynyt osuus on Piazza dei Cinquecenton koillislaidalla lähellä Rooman päärautatieasemaa eli Terminiä. Toinen säilynyt osuus on Via di Sant'Anselmon varrella lähellä Piazza Albaniaa. Myös alkuperäisestä kuningasajan muurista on löydetty jäänteitä.
Rakennelma > Portit

Serviuksen muurissa oli 16 porttia. Ne olivat pohjoisesta alkaen myötäpäivään:
Porta collina
Porta Viminalis
Porta Esquilina (säilynyt Gallienuksen kaarena)
Porta querquetulana
Porta Caelimontana
Porta Capena
Porta Naevia
Porta raudusculana
Porta Lavernalis
Porta trigemina
Porta flumentana
Porta Carmentalis
Porta fontinalis
Porta Sanqualis
Porta Salutaris
Porta Quirinalis
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Serviuksen muuri Wikimedia Commonsissa
Serviuksen muurin jäänteitä Quirinaliksella.
Serviuksen muurin reitti antiikin Roomassa (punaisella).
Gallienuksen kaari, alun perin Serviuksen muurin Porta Esquilina.
Jäähyväiset Matjoralle (elokuva)

| Jäähyväiset Matjoralle> Прощание, Proštšanie |
| --- | --- |
Ohjaaja:  Elem Klimov
Perustuu:  Valentin Rasputinin romaaniin
Säveltäjä:  Vjatšeslav Artjomov Alfred Schnittke
Kuvaaja:  Aleksei Rodionov
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Neuvostoliitto
Tuotantoyhtiö:  Mosfilm
Kesto:  107 minuuttia
Alkuperäiskieli:  venäjä
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Jäähyväiset Matjoralle (ven. Прощание, Proštšanije) on Elem Klimovin ohjaama neuvostoliittolainen draamaelokuva vuodelta 1983. Valentin Rasputinin samannimiseen romaaniin perustuvan elokuvan pääosissa näyttelevät Stefanija Stanjuta, Lev Durov ja Aleksei Petrenko.
Elokuva rakenteilla olevan Bratskin vesivoimalan patoaltaan alle joutuvasta Matjoran kylästä viivästyi, kun sen alkuperäinen ohjaaja Larisa Šepitko ja muita työryhmän jäseniä sai surmansa auto-onnettomuudessa kesällä 1979. Uudeksi ohjaajaksi nimettiin Šepitkon leski Elem Klimov, tunnettu elokuvantekijä hänkin.
Neuvostoelokuviin erikoistunut Kosmos-Filmi toi elokuvan Suomeen. Se sai Suomen-ensi-iltansa Capitol-elokuvateatterissa Helsingissä 7. syyskuuta 1984 ja keräsi Suomen teatterikierroksellaan 3 601 katsojaa. Mainostelevisio esitti elokuvan helmikuussa 1988.
Rakastajatar

Rakastajatar tarkoittaa naispuolista seksikumppania, joka ei ole kumppaninsa avo- tai aviopuoliso. Rakastajattaren osittaisia synonyymejä erilaisin painotuksin voivat olla muun muassa naisystävä, tyttöystävä, kurtisaani ja jalkavaimo. Rakastajattaren miespuolinen vastine on rakastaja, jota voidaan käyttää myös yleisterminä molemmista sukupuolista. Rakastajattaren hahmo sekä vaikutus mieheen ja tämän perheeseen on kirjallisuudessa ja taiteessa paljon käsitelty teema.
Joséphine de Beauharnais, Napoleonin rakastajatar François Gerardin maalaamana.
Etenkin tunnettujen miesten, kuten hallitsijoiden, rakastajattarilla on ollut vaikutusvaltaa ja siten he ovat olleet omana aikanaan tunnettuja ja jääneet myös historiankirjoihin. Rakastajatar saattoi olla joko naimaton tai naimisissa oleva ja hänellä itsellään saattoi olla yhteiskunnallisestikin tunnustettu asema. Tilanteet, joissa rakastajatar oli rakastajaa merkittävämmässä asemassa ovat kuitenkin olleet harvinaisia. Tunnetuin tapaus lienee Venäjän Suuriruhtinatar Katariina Suuri. Katolisen kirkon papit ja paavitkin ovat historian kuluessa pitäneet melko avoimesti rakastajattaria, vaikka tämä rikkoo heidän selibaattilupaustaan vastaan.
Keskiajalla oli tavallista, että voitetun vihollisen naiset voitiin ottaa jalkavaimoiksi. Tätä koskeva sääntö sisältyy myös islamilaiseen šarialakiin. Sotaretken aikana otetut nuoret naispuoliset vangit saattoivat päätyä orjuuden kautta jalkavaimoiksi vielä 1700-luvun Venäjällä.
Tunnettuja rakastajattaria

Aspasia, hetaira, Perikleen rakastajatar, myöhemmin vaimo
Kleopatra VII, Julius Caesarin rakastajatar
Fyllis, filosofi Aristoteleen rakastajatar
Kaarina Hannuntytär Ruotsin prinssin Juhana Herttuan (myöhemmin Juhana III) rakastajatar.
Clara Petacci oli Benito Mussolinin rakastajatar.
Mary Boleyn oli Englannin kuninkaan Henrik VIII:n rakastajatar.
Jeanne Antoinette Poisson, tunnetaan nimellä Madame de Pompadour, Ludvig XV:n rakastajatar
Joséphine de Beauharnais, mm. Napoleonin rakastajatar
Eva Braun, Adolf Hitlerin rakastajatar, myöhemmin vaimo
Dora Maar, Pablo Picasson rakastajatar
Kreikkalainen oopperalaulajatar Maria Callas oli maamiehensä laivanvarustaja Aristoteles Onassiksen tunnettu rakastajatar.
Hollywood-tähti Marilyn Monroen uskotaan olleen Yhdysvaltain presidentti John F. Kennedyn rakastajatar.
Valkoisessa talossa avustajana toiminut Monica Lewinsky tuli kuuluisaksi Yhdysvaltain presidentti Bill Clintonin rakastajattarena.
Kirjallisuuden tunnettuja kuvauksia rakastajattarista

Alexandre Dumas nuorempi: Kamelianainen, jonka pohjalta Giuseppe Verdin: La Traviata
Daniel Defoe: Moll Flanders
Giacomo Puccini: La rondine
Gustave Flaubert: Rouva Bovary
Madame de La Fayette: Clevesin ruhtinatar
Leo Tolstoi: Anna Karenina
D. H. Lawrence: Lady Chatterleyn rakastaja
Kirjallisuutta

Herman, Eleanor: Kuninkaiden rakastajattaret: 500 vuotta valtaa, valheita ja viettelyksiä.  ((Im Bett mit dem König: Die Geschicte der königlichen Mätressen, 2004.) Suomentanut Osmo Saarinen)  Helsinki:  Ajatus, 2007.  ISBN 978-951-20-7164-7
Aiheesta muualla

Laura Parkkinen: Valtaa, viagraa ja rakkauden ammattilaisia (Arkistoitu – Internet Archive). Plaza.fi Ellit 15.9.2005.
Fyllis, Aristoteleen rakastajatar, ratsastaa suurella filosofilla. Taiteilijoiden renessanssiaikana suosima tarina havainnollisti naisten valtaa.
Piipa Kämppi

Piipa Kämppi (s. 1991) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on edustanut koko uransa ajan Helsingin Palloseuraa, jossa hän aloitti vuonna 1999. Seuran edustusjoukkueessa hän on pelannut yhtämittaisesti kaudesta 2009 lähtien. HPS pelasi aluksi alasarjoissa, joista joukkue nousi vähitellen ylemmille sarjatasoille.
HPS pelasi kausina 2017–2020 Ykkösessä, jossa Kämpille kertyi 79 ottelua ja 61 tehtyä maalia. Hän oli sarjan paras maalintekijä 20 maalillaan kaudella 2019 ja 16 maalillaan kaudella 2020, ja jälkimmäisellä kaudella hänet palkittiin myös Naisten Ykkösen vuoden pelaajana. Kaudella 2021 HPS pelasi Kansallisessa liigassa, jossa Kämppi pelasi ensimmäisen ottelunsa huhtikuussa 2021 Kuopion Palloseuraa vastaan.
Kämppi on HPS:n historian paras maalintekijä. Hän nousi tilaston kärkipaikalle 25. toukokuuta 2024 tekemällä PKKU:ta vastaan HPS-uransa 90:nnen maalin.
Jarkko Martikainen

| Jarkko Martikainen |
| --- | --- |
 Jarkko Martikainen esiintymässä Sysmässä vuonna 2006.
Henkilötiedot
Syntynyt: 24. lokakuuta 1970 (ikä 54) Greifswald, Itä-Saksa
Muusikko
Laulukielet:  suomi
Aktiivisena:  1986–
Tyylilajit:  pop, rock, folk
Yhtyeet:  YUP, Euthanasia, Keinuva Lahna, Jarkko Martikainen & Luotetut miehet
Levy-yhtiöt:  Levy-yhtiö, Sakara Records
Aiheesta muualla
jarkkomartikainen.fi
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Jarkko Ilari Martikainen (s. 24. lokakuuta 1970 Greifswald, Itä-Saksa) on suomalainen muusikko. Hän on YUP-yhtyeen laulaja ja sanoittaja ja on kirjoittanut kolumneja, toiminut musiikkituottajana ja tehnyt dokumenttielokuvia sekä julkaissut kaksi kirjaa. Koulutukseltaan hän on medianomi.
Lapsuus ja nuoruus

Martikainen syntyi Itä-Saksan Greifswaldissa, jossa hänen suomalaiset vanhempansa olivat tavanneet lääkäriopintojen parissa. Perhe muutti takaisin Suomeen Martikaisen ollessa nelivuotias. Martikaisen oli aluksi vaikea löytää leikkikavereita, koska hän puhui vain saksaa. Kun muut lapset eivät ymmärtäneet, mitä Jarkko puhui, hänet suljettiin leikkien ulkopuolelle.
Ura muusikkona ja kuvittajana

YUP:n lisäksi Martikainen on musisoinut muun muassa Lataamon Laulajissa, Keinuvassa Lahnassa ja  Eternal Fleshissa. Punk-yhtye Euthanasiassa hän toimi solistina. Hieman myöhemmin, Savonlinnan Taidelukiossa opiskellessaan, Martikainen perusti ystäviensä kanssa YUP:n, jonka ura kesti yli 20 vuotta.
Martikaisen neljäs sooloalbumi Toivo julkaistiin 14. lokakuuta 2009. Albumin ensimmäinen single Polte päästä paratiisiin nousi julkaisuviikollaan virallisen singlelistan 1. sijalle.
Martikainen on kuvittanut muun muassa YUP:n levyn Toppatakkeja ja Toledon terästä ja soololevynsä Mierolainen kannet, kirjansa Pitkät piikit ja muita kertomuksia sekä Heikki Salon kirjan Kahlekuningaslaji. Martikainen on sanoittanut Timo Rautiainen & Trio Niskalaukaus -yhtyeen kappaleita sekä tuottanut sen albumeja.
Elokuvat, televisio ja radio

Martikainen näyttelee Ossia elokuvassa Toinen jalka haudasta (2009). Vuonna 2011 hän oli yksi Yle Teeman esittämän Suojele minua! -ohjelmasarjan juontajista. Hänellä on ollut myös oma radio-ohjelma Yle Puhe -kanavalla.
Diskografia > Albumit

Mierolainen (2004)
Rakkaus (2006)
Hyvää yötä, hyvät ihmiset (2007,  live)
Toivo (2009)
Usko (2011)
Koirien taivas (2014)
Jarkko Martikainen & Luotetut miehet: Ruosterastaat (2016)
Jarkko Martikainen & Luotetut miehet: Aina auki (2018)
Jarkko Martikainen & Luotetut miehet: Ystävien taloissa (2020)
Itse tehty elämä (2023)
Diskografia > Singlet

Kaikki me kuolemme pian (2004)
Minä vien roskat pois (2004)
Hyvää yötä, nykyaika (2006)
Myrsky (2006)
Tulitikku (2009)
Polte päästä paratiisiin (2009)
Jokainen sotilas on vihollinen (2009)
Pidän tästä paikasta (2013)
Jollen pääse jouluksi kotiin (2014)
Soita isälle, Helena (2019)
Laiturilla (2020)
Elän yhä kuin pellossa (2020)
Aurinko loistaa jälleen (2023)
Diskografia > DVD:t

Ismo Alanko, Tuomari Nurmio, Jarkko Martikainen & Timo Rautiainen: Heinola Sinfonietta – Rock 2005 (2005)
Elävänä – Jarkko Martikainen (2010)
Diskografia > Tuottajana

Timo Rautiainen & Trio Niskalaukaus: Rajaportti (2002)
Timo Rautiainen & Trio Niskalaukaus: Kylmä tila (2004)
Penniless: All the good things come to those who wait (2004)
Brüssel Kaupallinen: Aika kultaa muistot (2005)
Timo Rautiainen: Sarvivuori (2006)
Samuli Putro: Elämä on juhla (2009)
Samuli Putro: Älä sammu aurinko (2011)
Mokoma: Varjopuoli (2011)
Diskografia > Muut levyt

Keinuva lahna: Runosielu (1993)
Keinuva lahna: Haaleita kylpyjä (1994)
Euthanasia: Rymykorpi – The Complete Recordings 1986–1989 (2009)
Kirjat

Pitkät piikit ja muita kertomuksia (novellikokoelma) (Like, 2005)
9 teesiä: Säkeitä kadonneiden arvojen metsästäjille.  Helsinki:  Like, 2008.  ISBN 978-952-01-0092-6
Lihavia luurankoja : laulujen sanat ja tarinat.  Like, 2020.  ISBN 978-951-1-35522-9
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jarkko Martikainen Wikimedia Commonsissa
Jarkko Martikainen (Arkistoitu – Internet Archive) Viralliset kotisivut.
Like Kustannuksen kirjailijaesittely[vanhentunut linkki]
Jarkko Martikainen Myspacessa (suomeksi)
Jarkko Martikainen Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Kuusi kuvaa muusikko Jarkko Martikaisen elämästä, 3.12.2022 Yle Radio 1
YUP
|  Jarkko Martikainen  Valtteri Tynkkynen  Jussi Hyyrynen  Petri Tiainen  Janne Mannonen >  Tommi Kärkkäinen  |
| --- | --- |
Studioalbumit:  The Hippos from Hell  Huuda harkiten  Toppatakkeja ja Toledon terästä  Homo sapiens  Yövieraat  Outo elämä  Normaalien maihinnousu  Lauluja metsästä  Leppymättömät  Keppijumppaa  Vapauden kaupungit  Opus 1 
EP:t:  Who Dares Farts  Whlap-Zap Ninja  Turpasauna  Julmasti juhlallista  Minä olen myyrä  Me viihdytämme teitä  Minä en tiedä mitään  Maailmannäyttely 
Kokoelmat:  1990–1992  Hajota ja hallitse 1993–2001  The Hippos from Hell & Other Oddities 1988–1990  Helppoa kuunneltavaa 
Singlet:  ”Daavidin fuzz / Paratiisin sahakielet”  ”Jumala halkaisi ihmisen kahtia”  ”Homo sapiens”  ”Porvariston hillitty charmi”  ”Tavaroiden taikamaailma”  ”Tuuliajolla”  ”Mitä luoja teki ennen kuin loi maailman?”  ”Meitä odotellaan mullan alla”  ”Varjoleikit”  ”Pohjaton säkki”  ”Ihana elämä”  ”Rakkaus on pesti hulluuteen”  ”Joutilas”  ”Pahassa paikassa”  ”Päivä kerrallaan”  ”Intiaanit ymmärtävät”  ”He olivat vapaat”  ”Rähinää, höyheniä”  ”Presto Ma Non Troppo” 
DVD:t:  Helppoa katseltavaa 
Muuta:  Luettelo YUP:n kappaleista 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Yle 
Muut:  Europeana
Länsi-Viron saariston maihinnousuoperaatio

Länsi-Viron saariston maihinnousuoperaatio oli Neuvostoliiton toteuttama hyökkäys Saksan hallussa olleille Länsi-Viron saarille Muhuun, Hiidenmaalle ja Saarenmaalle 29. syyskuuta – 24. marraskuuta 1944. Kiivaimmat taistelut käytiin Saarenmaan Sõrvenniemellä, jota saksalaiset pitivät hallussaan marraskuuhun saakka. Taisteluihin osallistui myös suomalaisia laivoja miehistöineen, jotka kyyditsivät liittoutuneiden valvontakomission velvoittamina neuvostojoukkoja saarille.
Tausta

Hitlerin annettua käskyn Virosta luopumisesta suurin osa alueen saksalaisjoukoista vetäytyi Latvian alueelle. Hieman aikaisemmin Viron saarille oli siirretty vajaavahvuinen 23. divisioona, joka heikkeni entisestään, kun siitä irrotettiin krenatöörirykmentti 68 ja yksi patteristo Suursaaren maihinnousuun. Saksalaisjoukkojen vahvuus siirron jälkeen oli neljä pataljoonaa, kolme patteristoa ja pioneeripataljoona. Vahvistukseksi saatiin hieman ennen saariston taistelujen alkua kolme merivoimista muodostettua pataljoonaa, sekä syöksyveneitä ja maihinnousuyksiköitä. Joukkoja komensi 23. divisioonan komentaja kenraaliluutnantti Hans Schirmer, joka sai käskyn pitää saaret hallussaan, sillä ne olivat oleellisia Riikaan suuntautuvien huoltokuljetusten ja sukellusvenemiehistöjen koulutuksen kannalta Itämerellä. Muhulle, Hiidenmaalle ja Saarenmaalle jaetut joukot riittivät kuitenkin vain oletettujen maihinnousupaikkojen puolustukseen.
Kenraaliluutnantti F. N. Starikovin komentama Neuvostoliiton 8. armeija saavutti Itämeren rannan Virossa 25. syyskuuta. 8. armeija sisälsi kenraaliluutnantti Alfjorovin komentaman 109. kivääridivisioonan ja kenraaliluutnantti Lembit Pärnin komentaman 8. virolaisen armeijakunnan. Virolaisen armeijakunnan miehistöstä noin puolet oli virolaisia. Liittoutuneiden valvontakomissio oli lisäksi velvoittanut Suomea luovuttamaan neuvostojoukkojen käyttöön 50 moottorivenettä ja 50 kaljaasia miehistöineen. Suomalaista osastoa johti Mannerheim-ristin ritari Jouko Arho. Neuvostojoukot tarvitsivat laivoja Suomesta, koska saksalaisten vesille laskemat magneettimiinat tekivät saarien ja mantereen välisten salmien ylittämisestä vaarallista muilla, kuin puurunkoisilla aluksilla.
Taistelut > Muhu, Hiidenmaa ja Saarenmaa

Neuvostojoukkojen hyökkäys alkoi 29. syyskuuta maihinnousulla Muhuun. Saarta Kuivastusta puolustanut krenatöörikomppania määrättiin vetäytymään pengertietä pitkin Saarnemaalle. Virolaisen iskuosaston yritys luoda välittömästi sillanpää Saarenmaalle ei onnistunut. Schirmer olisi halunnut luopua nyt myös Hiidenmaasta, mutta hän ei saanut sieltä vetäytymiselle lupaa. Sen sijaan Saarenmaalle tuotiin joitakin lisäjoukkoja. 1. lokakuuta Kuressaareen saapui alivahvuinen kenraalimajuri Victor Langin komentama 218. divisioona. Aamuyöllä 2. lokakuuta Neuvostoliiton CIX armeijakunta teki maihinnousun Hiidenmaalle, jota puolusti vain kaksi pataljoonaa. Saavutettuun sillanpääasemaan alettiin tuoda suomalaisaluksilla lisäjoukkoja ja saari oli kokonaan neuvostojoukkojen hallussa 3. lokakuuta. Saksalaiset olivat siirtäneet omat joukkonsa edellisenä yönä Saarenmaalle.
Neuvostojoukkojen hyökkäys Saarenmaalle alkoi 4. lokakuuta tykistön ja ilmanvoimien tulivalmistelulla Muhulta Saarenmaalle johtavan pengertien vastapuolelle. Saman päivän aamuna alkoi kahden virolaisen divisioonan maihinnousu panssarien tukemana. Joukot nousivat maihin kuudessa kohdassa ja niiden painopiste oli pengertien ja Orissaaren suunnalla. Saksalaiset eivät kyenneet estämään maihinnousuja, vaikkakin he saivat tykeillään osumia kolmeen tai neljään joukkoja kuljettaneeseen suomalaisalukseen. Pengertien suunnassa saksalaisten onnistui estää neuvostojoukkojen eteneminen, kunnes se menetettiin sen eteläpuolelle maihin nousseille joukoille 5. lokakuuta. Schimer käski joukkonsa vetäytymään Sõrvenniemelle, jotta ne voitaisiin evakuoida Kuurinmaalle. Kuressaaresta luovuttiin 8. lokakuuta.
Seuraukset

Virolainen armeijakunta menetti arviolta 7 000–8 000 miestä, joista noin puolet oli virolaisia.
Suomalaiset menettivät kahdeksan miestä kaatuneina. Saksalaiset sukellusveneet upottivat viisi kaljaasia, minkä lisäksi kolme haaksirikkoutui tai katosi.
Neuvostoaikana rakennettu muistomerkki Tehumardissa.
Luettelo 1980- ja 1990-luvun neuvostoelokuvista

Luettelo 1980- ja 1990-luvun neuvostoelokuvista on luettelo vuosina 1980–1991 ensi-iltansa saaneista Neuvostoliitossa tuotetuista pitkistä elokuvista. Luettelo on hyvin epätäydellinen, sillä Internet Movie Databasen mukaantarvitaan parempi lähde Neuvostoliitossa julkaistiin vuosina 1980–1991 kaikkiaan 2 110 pitkää teatterielokuvaa. Luettelo on kuitenkin varsin kattava Suomessa suomeksi tekstitettyinä tai dubattuina esitettyjen elokuvien osalta. Mukana on myös dokumenttielokuvia.
Suomessa esitettiin 1950-luvulta 1980-luvulle neuvostoliittolaisia elokuvia sekä televisiossa, elokuvateattereissa että elokuvakerhoissa ehkä enemmän kuin missään muussa länsimaassa. Teatterielokuvien pääasiallinen maahantuoja oli Kosmos-Filmi Oy, joka oli maailman ainoa neuvostoliittolaisten suoraan hallitsema elokuvien levitysyhtiö Neuvostoliiton ulkopuolella.
Marianna Kurki

| Marianna Kurki |
| --- | --- |
Näyttelijä(t):  Oona Kare Anna Haakana (lapsena)
Kesto:  2013–2017, 2023–
Ensi- esiintyminen:  Osa 2528: Heidi saa kansionsa mukaan (6. marraskuuta 2013)
Henkilötiedot
Sukupuoli:  nainen
Asuinpaikka:  Helsinki, Pihlajakatu 23 B11
Suhteet
Vanhemmat:  Raakel Kurki (kuollut) isä
Sisarukset:  Johanna Kurki (kuollut)
Puoliso(t):  Sergei Kuula (ex-kihlattu) JP Kokko (entinen poikaystävä)
Lapset:  Mariannan ja Sebastianin lapsi, kuollut
Tädit ja sedät:  Ilkka Väänänen
Serkut:  Lari Väänänen
Muut sukulaiset:  Ilja Taalasmaa (serkun lapsi, kuollut)
Infobox OKNimi-testi OK: 
Marianna Kurki (es. Oona Kare, 2013–2017, 2023–) on kuvitteellinen hahmo televisiosarjassa Salatut elämät. Vuonna 2015 esitetyssä Mariannan erikoisjaksossa Mariannaa lapsena näytteli Anna Haakana. Hahmo poistui sarjasta keväällä 2017 hukuttautumalla hyiseen veteen yhdessä äitinsä kanssa. Hänen ruumistaan ei kuitenkaan löydetty, ja hän on myöhemmin esiintynyt spin-off-sarjassa Pihlajakadun tuhmat tädit. Hahmo palasi sarjaan marraskuussa 2023 esitettävässä 4500. jaksossa ”Elävä kuollut”.
Hahmon kaari > Lapsuus ja nuoruus

Mariannan lapsuudesta ja nuoruudesta kertoi Mariannan erikoisjakso, jossa selvisi osaltaan miksi Mariannalla oli mielenterveysongelmia. Marianna eli onnellista lapsuutta äitinsä Raakelin, siskonsa Johannan sekä isänsä kanssa, kunnes ennen kouluikää sisko kuoli onnettomuudessa. Mariannan oli tarkoitus vahtia kylvyssä olevaa pikkusisartaan, mutta kun hän poistui hetkeksi kylpyhuoneesta, Johanna hukkui ammeeseen. Raakel sekosi lapsensa kuolemasta ja vieritti syyn Mariannan niskoille. Äidin sekoamisen johdosta Mariannan isä sai tarpeekseen ja jätti perheensä. Marianna jäi asumaan äitinsä kanssa kahdestaan.
Marianna tapasi Selinan, jonka kanssa hän ystävystyi nopeasti. Selina ja tämän äiti pitivät Mariannasta todella paljon. Tytöt päättivät muuttaa yhteiseen asuntoon. Asuminen sujui hyvin, kunnes Selina erosi poikaystävästään Petestä ja tyttö joutui katatoniseen tilaan. Selina ja myöhemmin myös Marianna joutuivat mielisairaalaan. Mariannan mielenterveys järkkyi, sillä hän luuli olevansa Selina. Selinan äiti syytti Mariannaa Selinan tilasta, eikä uskonut Mariannan kertomaa totuutta. Selina ei koskaan toipunut, vaan asuu äitinsä kanssa eikä ole tapauksen jälkeen puhunut sanaakaan.
Hahmon kaari > Saapuminen Pihlajakadulle

Parannuttuaan Marianna alkoi opiskella samassa ammattikorkeakoulussa Heidi Aaltosen kanssa. Marianna ja Heidi ystävystyivät varsin nopeasti. Pian Marianna juoni Heidin kämppäkaverin Roni Jalavan pois kuvioista ilmoittamalla pojan isälle, että Roni asui salaa Helsingissä, vaikka hänen piti opiskella Lontoossa vanhempien tahdon mukaisesti. Marianna väitti Heidille asuntonsa palaneen ja pyysi Heidiltä väliaikaista asuinpaikkaa, mihin Heidi suostui. Marianna lavasti Heidin asunnossa tapahtuneen murron, jolloin Heidi pelkäsi asua yksin ja pyysi Mariannaa pysyväksi kämppäkaverikseen. Vasta tämän jälkeen Marianna purki vuokrasopimuksen omaan asuntoonsa, joka oli hänen puheistaan huolimatta täysin kunnossa. Hän myös pilasi Heidin ja Peppi Puolakan ystävyyden sekä lavasti Sergei Kuulan syylliseksi Heidin asuntoon tehtyyn murtoon ja passitti Sergein syyttä mielisairaalaan.
Hahmon kaari > Naapureiden vangitseminen ja joutuminen mielisairaalaan

Marianna halusi paeta elämäänsä ja alkoi pikkuhiljaa pukeutua Heidiksi. Marianna halusi olla Heidi ja lopulta sekosi. Marianna rakensi huoneensa vankityrmäksi, jonne hän vangitsi serkkunsa Lari Väänäsen ja tämän ystävän Elias Vikstedtin, koska pojat pääsivät liian lähelle totuutta Mariannan menneisyydestä. Myöhemmin hän sieppasi Heidin ja tähän rakastuneen Janne Haukkalan. Jannella kuitenkin oli paikannin, jonka avulla Kalle Laitela ja Miska Koistinen löysivät vangit. Marianna vangittiin ja hänet vietiin mielisairaalaan. Marianna luuli olevansa Heidi vielä mielisairaalassakin, mutta samassa laitoksessa ollut Sergei sai Mariannan tajuamaan tekonsa ja sairautensa. Surullinen Marianna yritti itsemurhaa, mutta selvisi hengissä. Monica Mustavaara toimi Mariannan asianajajana sieppausjutun oikeuskäsittelyssä.
Mielisairaalassa Sergei tuli katsomaan Mariannaa ja he lähentyivät kun Marianna avautui lapsuudestaan ja Sergei alkoi ymmärtämään, että Marianna oli ollut sairas tehdessään tekonsa. He ystävystyivät, vaikka Sergei oli epäilevä heidän suhteen, ja pian heille kehittyi tunteita toisia kohtaan. Pari meni kihloihin, mutta he erosivat kun Sergei sai tietää Mariannan olevan raskaana tämän veljelle Sebastianille.
Hahmon kaari > Oikeudenkäynti

Mariannan oikeudenkäyntiin osallistuivat Heidi, Lari, Sergei sekä Helena Kuula ja Sebastian Vuorela. Elias saapui oikeussaliin humaltuneena, minkä vuoksi tuomari epäsi häneltä todistusoikeuden. Mariannan äiti Raakel saapui yllättäen oikeussaliin ja halusi pitää puheenvuoron tytärtään vastaan, mutta tuomari kielsi tämän. Marianna todettiin alentuneesti syyntakeiseksi välttäen vankilatuomion, ja joutui pakkohoitoon.
Hahmon kaari > Salasuhde Sebastianin kanssa ja raskaus

Pian sen jälkeen kun Sergei ja Marianna olivat menneet kihloihin, Marianna ja Sebastian päätyivät sänkyyn, joka tuli molemmille yllätyksenä. Sebastian ja Marianna päättivät, etteivät kerro Sergeille tai Monicalle mitään. Marianna tuli raskaaksi ja halusi tehdä abortin, mutta Sebastian yllytti Sergein estämään sen. Lopulta aborttia ei tehty ja Sergei luuli Mariannan odottavan heidän yhteistä lastaan. Marianna halusi perustaa perheen Sebastianin kanssa, mutta Sebastian ei lämmennyt enää. Sebastianin isyys paljastui lopulta Monican yllätykseksi järjestämissä kihlajaisissa.