stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Omar al-Mukhtar
Jälkimaine

Itsenäisessä Libyassa Mukhtar julistettiin kansallissankariksi. Hänen kuvansa on kymmenen Libyan dinaarin setelissä.
Mukhtarista on tehty elämäkertaelokuva Erämaan leijona (1980), jossa häntä näyttelee Anthony Quinn.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Omar al-Mukhtar Wikimedia Commonsissa
Mukhtar (keskellä) italialaisten vankina Bengasissa syyskuussa 1931.
Sittensen

| Sittensen |
| --- | --- |
 Pyhän Dionysiuksen kirkko Sittensenissä.
 lippu:  vaakuna
 Sittensen
 Koordinaatit: 53°17′N, 09°30′E 
Valtio:  Saksa
Osavaltio:  Ala-Saksi
Piirikunta:  Rotenburg
Hallinto:  
 – Pormestari:  Heinz-Hermann Evers
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  18,55 km²
Korkeus:  31 m m
Väkiluku:  5 514 (31,12,2007)
 – Väestötiheys:  297 as./km²
 
 www.sittensen.de  
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Sittensen on kunta Rotenburgin piirikunnassa, Ala-Saksin osavaltiossa, Saksassa. Asukkaita kunnassa oli vuoden 2007 lopussa 5 514 ja pinta-ala on 18,55 neliökilometriä. Kunnan pormestari on Heinz-Hermann Evers. Ensimmäinen maininta Sittensenistä on vuodelta 1020.
Sittensen sijaitsee noin 20 kilometriä koilliseen Rotenburg an der Wümmesta ja 45 kilometriä lounaaseen Hampurista. Sittensenin naapurikaupungit ovat Bremervörde luoteessa, Stade pohjoisessa, Buxtehude koillisessa, Tostedt idässä, Schneverdingen kaakossa, Scheeßel etelässä, Rotenburg an der Wümme lounaassa ja Zeven lännessä. Kunnan läpi kulkee A1-moottoritie
Sittensenin nähtävyyksiä ovat muun muassa käsityöläismuseo, jossa on vesimylly sekä Ekelmoorin suo. Suolla on myös näkötorni.  Kunnassa toimii golfkerho Golfclub Königshof Sittensen e. V.
Kuuluisia asukkaita

Ludwig Otto Ehlers (1805–1877), evankelisluterilainen pastori
Wilhelm Brunkhorst (1936–2007), poliitikko
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sittensen Wikimedia Commonsissa
Viralliset kotisivut (saksaksi)
Sokeva

| Sokeva Oy |
| --- | --- |
Perustettu:  1997
Toimitusjohtaja:  Heli Vähäsilta
Kotipaikka:  Kerava
Liikevaihto:  4,8M € (2023)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Sokevan pääkonttori ja varasto Keravalla.
Sokeva Oy on suomalainen osakeyhtiö, jonka omistaa Näkövammaisten liitto. Sokeva valmistaa maalaustyövälineitä ja kiinteistönhuoltoaineita. Sokevan tuotantolaitos sijaitsi Vantaan Korsossa vuoteen 2015 saakka.
Yhtiö harjoittaa valmistusta, maahantuontia sekä jakelua.
Sokevan siveltimet valmistetaan Suomessa kotimaisista, korkealaatuisista raaka-aineista, osa edelleen käsityönä. Yhtiö hyödyntää voimakkaasti kotimaisia alihankkijoita. Rakennusten huoltoon ja elinkaareen vaikuttavat kiinteistöhuoltoaineet ovat biohajoavia ja myrkyttömiä.
Vuonna 2012 Suomalaisen Työn Liitto myönsi Sokevalle Yhteiskunnallinen yritys -tunnusmerkin. Merkin perusteina on muun muassa, että yritys käyttää suurimman osan voitostaan yhteiskunnallisen hyvän tuottamiseen joko kehittämällä omaa toimintaansa tai lahjoittaen sen toiminta-ajatuksensa mukaisesti.
Historia

Sokeva perustettiin vuonna 1956 harjoittamaan teollista toimintaa sekä palvelemaan näkö­vammaisia käsityöntekijöitä toimittamalla heille raaka-aineita ja markkinoimalla heidän valmistamiaan tuotteita. Vuonna 1997 käsityötoiminta ja teollinen toiminta eritytettiin. Teollinen toiminta yhtiöitettiin osakeyhtiöksi, Sokeva Oy:ksi. Käsityötoiminta toimii nykyisin Annansilmät-Aitan nimen alla.
Aiheesta muualla

Sokeva Oy:n kotisivu
Näkövammaisten liitto ry
Sokeva-Käsityö (Arkistoitu – Internet Archive)
Suomalaisen Työn Liitto/ Yhteiskunnallinen yritys
Ikaalinen Spa

| Ikaalinen Spa> Ikaalisten Kylpylä |
| --- | --- |

Osoite:  Huvilatie 2
Sijainti:  Ikaalinen
Rakennustyyppi:  kylpylä-hotelli
Valmistumisvuosi:  1990
Käyttäjä:  Ikaalinen Spa
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ikaalinen Spa (ent. Ikaalisten Kylpylä) on vuonna 1884 perustettu Ikaalisissa Kylpylän kaupunginosassa sijaitseva kylpylä, joka tunnetaan erityisesti loma- ja kongressikeskuksena. Kylpylä on yksi Pohjoismaiden suurimmista monitoimikylpylöistä, ja sen palveluihin kuuluvat esimerkiksi wellness-hoidot, ryhmäliikuntatunnit, golfkenttä ja keilahalli. Kylpylä sijaitsee Kyrösjärven rannalla. Kylpylän osoite on Huvilatie 2.
Tilat ja palvelut > Huoneet

Päärakennukseen kuuluu 55 huonetta, mutta tulevaisuudessa huoneita saattaa olla 350. Huoneisiin kuuluu yleensä mm.puhelin, kylpyhuone ja TV. Suurimpaan osaan huoneista kuuluu mm.kylpylän vapaa käyttö.  Päärakennuksen lisäksi on myös muita hotellirakennuksia ja erilaisia luksustason huoneita, kuten Lakeside Suites -huoneita.
Tilat ja palvelut > Kylpylä

Kylpylähotelliin kuuluvassa kylpylässä on iso uima-allas, kaksi poreammetta, lastenallas, kahluuallas ja ulkoallas. Kylpylässä on lisäksi perhesauna, höyrysauna ja muita saunoja. Lisäksi kylpylän rannassa on kaksi saunaa, savusauna ja rantasauna.
Tilat ja palvelut > Ravintolat

Kylpylässä on monia erilaisia ravintoloita, joissa on erilaisia ruokalajeja, kuten street food -ruokaa.
Tilat ja palvelut > Kokoustilat

Kylpylähotelliin kuuluu myös erilaisia kokoushuoneita, joita on 14 kappaletta.
Historia

Ensimmäinen kylpylaitoksen Ikaalisiin perusti vuonna 1884 kauppias Gustaf Nestor Eränen Naantalin kylpylän innoittamana.  Toivolansaareen johtavan sillan kupeessa sijainneen kylpylaitoksen alkuperäinen nimi oli ”Eräsen sauna”, mutta vuoden 1896 asiakirjoissa kylpylää kutsutaan ”Kauppalan saunaksi", kun Ikaalisten kauppala tuli mukaan kylpylän omistajaksi. Lisäksi alueella on 1800-luvun kartano, Åbergin kartano. Sen lisäksi alueella on muita kartanoon liittyviä rakennuksia. Kartano oli aikoinaan Ikaalisten ainoa kartano. Alue on suojelukohde ja se on edelleen nähtävillä kylpylän päärakennuksen vieressä. 1910-luvulla nimi muuttui Ikaalisten Kylpylaitos Oy:ksi ja vuonna 1927 uuden laajennuksen yhteydessä Ikaalisten Kylpylä Oy:ksi.
Nykyisellä paikalla Tuomarlassa kylpylätoiminta alkoi vuonna 1955, kun Meijeriväen liitto perusti lomanviettopaikan jäsenilleen. Nygårdin kartanon rakennuksissa aloittaneen lomatoiminnan laajentuessa yleisölle avoimeksi kylpyläksi otettiin vuonna 1965 käyttöön uusi arkkitehti Lauri Havastin suunnittelema kylpylä-, majoitus- ja ravintolarakennus.
Nykyinen päärakennus, kylpyläkeskus Maininki, avattiin vuoden 1990 alussa.
Vuonna 1990 Kari ja Jussi Uoti tulivat kylpylän emoyhtiön Kylpyläkasino Oy:n pääomistajiksi. Vaihe päättyi yhtiön konkurssihakemukseen 1993. Konkurssi vaihtui kuitenkin yrityssaneeraukseen. 1994 Kylpyläkasino joutui Omaisuudenhoitoyhtiö Arsenal Oyj:n hallintaan vuoteen 2006 asti.
Vuoden 1996 Miss Suomi -kauneuskilpailu järjestettiin Ikaalisten kylpylässä. Miss Suomeksi kruunattiin kilpailun ennakkosuosikki, mallina työskennellyt Lola Odusoga, joka valittiin myös yleisön suosikiksi ja lehdistön ihannetytöksi.
Hotelli päätyi osaksi Scandic Hotels -ketjua, kun se osti Restel-ketjulta Cumulus-hotellit, joihin oli jo 2017 sulautettu aiemmin Rantasipinä toimineet hotellit. Scandic Hotels ilmoitti maaliskuussa 2020, ettei se jatka hotellitilojen vuokrausta päättyvän sopimuskauden jälkeen. Scandic Hotelsin toiminta tiloissa päättyi 22. marraskuuta 2020.
Kylpylän omistanut Ikaali Invest Oy myi 12.3.2021 kylpylän kaikki kiinteistöt, irtaimiston sekä maa-alueet joukolle paikallisia sijoittajia. Kauppahinnaksi tiedotettiin 910 000 euroa. Kylpylä avattiin kesäkuussa 2021 uudestaan nimellä Ikaalinen Spa oltuaan suljettuna reilut puoli vuotta.
Kylpyläalueella sijaitsevassa Villa Wegeliuksessa toimi vuosina 2001–2018 Ti-Ti Nallen talo. Yli satavuotiaan hirsihuvilan rakennutti Nygårdin tilan omistaja Karl Gustaf Wegelius suvun maatilan päärakennukseksi. Ikaalilaislähtöisen arkkitehti Bertel Strömmerin  suunnittelema rakennus valmistui vuonna 1918. Huvila on nykyisin yksityisomistuksessa, ja se on toiminut vuodesta 2023 lähtien tapahtumakäytössä juhla-, kokous- ja näyttelytilana.
Kehittämissuunnitelmat

Kylpyläaluetta aiotaan kehittää lähitulevaisuudessa laajentamalla kylpylää ja hotellirakennusta. Alueen kehittämistä tarkastellaan vireillä olevan asemakaavamuutoksen yhteydessä. Lisäksi kylpyläalueen kehittämiseen kuuluu vanhan kylpylärakennuksen purkaminen.
Omistus

Kylpylän omistaa ikaalislaisten sijoittajien joukko, johon kuuluvat konttien ja vaihtolavojen valmistaja Fincumet Group Oy, Ikaalisten Matkatoimisto Oy, kiinteistöyhtiö Matti Hiekka Oy sekä helsinkiläinen varatuomari Kari J. Heiskanen.
Liikenneyhteydet

Kylpylän edessä on linja-autopysäkki, ja sinne kulkevat linja-autot Parkanon ja Tampereen suunnalta. Parhaimmat liikenneyhteydet ovat kuitenkin Ikaalisten keskustan kautta.
Kirjallisuutta

Liisa Suvikumpu: Suomalaiset kylpylät – Kotimaisen kylpyläkulttuurin historiaa, s. 153–154.  (Sarja: Kirjokansi 20)  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2014.  ISBN 978-952-222-239-8
Aiheesta muualla

Osake- ja yhtiöhistoriaa Pörssitiedossa
Ikaalinen Span kotisivut
Whitesnake

| Whitesnake |
| --- | --- |

 Whitesnake esiintymässä vuonna 2011.
Tiedot
Toiminnassa:  1978–1990, 1994, 1997, 2002–
Tyylilaji:  hard rock blues rock glam metal
Kotipaikka:   North Yorkshire, Englanti, Yhdistynyt kuningaskunta
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  David Coverdale, laulu   Joel Hoekstra , kitara, taustalaulu   Reb Beach, kitara, taustalaulu   Tommy Aldridge, rummut   Michael Devin, basso, taustalaulu   Michele Luppi, koskettimet, taustalaulu  
Entiset jäsenet:  Katso:  Luettelo Whitesnaken jäsenistä
Levy-yhtiö:  EMI (1978–1998)   Geffen Records (1984–1994) (vain USA)   SPV (2006–2010)   Frontiers Records (2010–)  
Aiheesta muualla
Whitesnake
Infobox OKNimi-testi OK: 
Whitesnake on brittiläinen rockmusiikkia esittävä yhtye, jonka laulaja David Coverdale perusti vuonna 1978, kun hänen edellinen yhtyeensä Deep Purple oli hajonnut vuonna 1976.
Whitesnake nousi suosioon kotimaassaan jo vuonna 1980 ilmestyneen studioalbuminsa Ready an’ Willingin myötä, mutta Yhdysvalloissa yhtyeen suosio käynnistyi toden teolla vasta studioalbumin 1987 ilmestyttyä. Yhtye julkaisi tämän jälkeen 1980-luvun kuluessa vielä studioalbumin Slip of the Tongue (1989), kunnes Coverdale hajotti yhtyeen pitääkseen taukoa musiikinteosta. Yhtye palasi lavoille muutamaan otteeseen 1990-luvun kuluessa, mutta molemmat comebackit jäivät vain vuoden mittaisiksi. Vuonna 1997 yhtye julkaisi levy-yhtiön painostuksen alla paluualbumin Restless Heart nimellä David Coverdale & Whitesnake, vaikka albumi oli alun perin tarkoitettu Coverdalen omaksi sooloalbumiksi.
Restless Heart -albumin julkaisemisesta huolimatta yhtyeen varsinaista paluuta saatiin odottaa vielä viisi vuotta, kunnes yhtye palasi virallisesti esiintymislavoille vuonna 2002. Yhtyeen seuraavaa, pelkällä Whitesnake-nimellä ilmestynyttä studioalbumia puolestaan jouduttiin odottamaan lähes 20 vuoden ajan, vuoden 2008 Good to Be Badiin saakka. Yhtyeen seuraava studioalbumi Forevermore ilmestyi vuonna 2011 ja The Purple Album vuonna 2015.
Historia > 1978–1979: Perustaminen ja ensimmäiset julkaisut

Coverdale perusti Whitesnaken vuonna 1978, mutta yhtye toimi alun perin Coverdalen taustaorkesterina, kun hän julkaisi toisen soololevynsä Northwinds (1978). Taustayhtyeen nimi tuli sekä Coverdalen ensimmäisestä soololevystä White Snake (1977) että hänen siihen aikaan alituisesti käyttämistä käärmeennahkabootseista. Kitaristit Micky Moody ja Bernie Marsden olivat ensimmäiset yhtyeeseen kiinnitetyt jäsenet.[lähde? ]
Whitesnakesta kehittyi vuoden 1978 aikana Coverdalelle varsinainen yhtye ja samana vuonna yhtye julkaisi Snakebite EP:n. Se oli Whitesnaken ensimmäinen julkaisu, mutta se uudelleenpaketoitiin jo samana vuonna (Coverdalen Northwinds-albumin kappaleilla täydennettynä) jälleen nimellä Snakebite.[lähde? ]
Snakebitea seurasi Whitesnaken ensimmäinen kunnon pitkäsoitto, joka myös julkaistiin vuonna 1978. Kyseessä oli Trouble, joka sai nimensä Coverdalen ensimmäisen lapsen samanaikaisesta syntymästä. Levyllä soitti myös Coverdalen entinen yhtyetoveri Jon Lord, jonka kanssa hän oli ollut samaan aikaan Deep Purplessa vuosina 1973–1976. Vaikkei levy ollutkaan suuri menestys (se ylsi Britannian myyntitilastoissa vain sijalle 50, ja albumin kaksi singleä eivät nousseet listoille lainkaan), se sisälsi sille ajalle suosittuja kappaleita, kuten ”Take Me with You”, jota yhtye tulisi esittämään vielä 2000-luvullakin. Trouble-kiertueen aikana Whitesnake, ja sen kokoonpano Coverdale, Lord, Micky Moody, Bernie Marsden, Neil Murray ja Dave Dowle, äänitti myös kuuden kappaleen livealbumin, Live at Hammersmith, mutta se julkaistiin vain Japanissa.
Kiertueen jälkeen yhtye palasi takaisin studioon äänittämään toista pitkäsoittoaan. Vuoden 1979 loppupuolella julkaistiin Lovehunter, joka aiheutti pientä kohuakin hieman rohkealla kannellaan, jossa nähdään alaston nainen jättimäisen käärmeen päällä. Siitä huolimatta levy nousi edeltäjiään korkeammalle Britannian myyntilistoilla, vaikkei sijaa 29 korkeammalle. Levyltä julkaistiin myös single, ”Long Way from Home”, joka ei kuitenkaan noussut Britanniassa sijaa 55 korkeammalle. Singlen B-puoli, ”Walking in the Shadow of the Blues”, muodostui kuitenkin Whitesnaken suosituimmiksi kappaleiksi. Levyn päätöskappale ”We Wish You Well” tulisi myös olemaan niin sanottu "konserttioutro" tähän päivään asti, sillä kappale soi kaiuttimista jokaisen Whitesnake-konsertin päätteeksi.[lähde? ]
Historia > 1983–1985: Lisää jäsenten vaihdoksia ja läpimurto Yhdysvalloissa

Vaikka Whitesnake olikin vuoden 1983 kiertueella, työ seuraavaa levyä varten oli jo alkanut. Kappale ”Guilty of Love” julkaistiin singlenä juuri ennen Monsters of Rock -festivaalia, jotta yhtyeellä olisi jotain mitä promotoida. David Coverdale onkin myöhemmin sanonut, että koko levy olisi pitänyt julkaista jo vuonna 1983. Kun levyn äänitykset oli viimeistelty 1983 lopulla, Colin Hodgkinsonille annettiin potkut yhtyeestä musiikillisten erimielisyyksien takia, ja hänet yllättäen korvasi alkuperäinen basisti Neil Murray. Samaan aikaan Micky Moody ilmoitti jälleen lähtevänsä Whitesnakesta, mutta tällä kertaa lopullisesti. Coverdale onnistui hankkimaan Thin Lizzy -kitaristi John Sykesin Moodyn paikalle, joka toi monien mielestä rankempaa ja voimakkaampaa kitaran soittoa yhtyeeseen. Näistä jäsenmuutoksista huolimatta uusi albumi Slide It In julkaistiin tammikuussa 1984. Se ylsi jälleen Britannian myydyimpien levyjen joukkoon, ja oli korkeimmillaan sijalla yhdeksän. Tämä versio sai tosin vaihtelevia arvosteluita, pääasiassa kaksimielisten sanojen ja huonona pidetyn tuotannon vuoksi. Samalla kun Slide It In julkaistiin, Whitesnake sai levytyssopimuksen yhdysvaltalaiselta Geffen-levy-yhtiöltä, joka vaati, että albumi miksattaisiin uudelleen. Tuottaja Keith Olsenin avulla Slide It Inin äänet uusittiin, jolloin niistä saatiin paljon terävämpiä ja dynaamisempia. Tämä antoi myös oivan mahdollisuuden John Sykesille ja Neil Murraylle korvata Micky Moodyn kitara- ja Colin Hodgkinsonin basso-osuudet.[lähde? ]
Ennen kuin albumia Slide It In (1984) aloitettiin miksaamaan Yhdysvaltoja varten, ehti yhtye aloittaa maailmankiertueensa, jonka aikana se teki monia TV-esiintymisiä, mukaan lukien Top of the Pops -esiintyminen Englannissa. Yhtye jatkoi Euroopan kiertämistä, kunnes Mel Galley loukkasi onnettomuudessa kätensä. Galley jouduttiin lopulta erottamaan yhtyeestä, jonka jälkeen yhtye jatkoi kiertämistä kokoonpanolla Coverdale, Sykes, Murray, Powell ja Lord, mutta pian tapahtui lisää vaihdoksia yhtyeen kokoonpanossa, kun Jon Lord palasi uudelleen koottuun Deep Purpleen huhtikuussa 1984. Tämän jälkeen yhtye joutui jatkamaan nelimiehisenä – lukuun ottamatta kosketinsoittaja Richard Baileyta, joka soitti lavan takana.
Kun Jon Lord lähti Whitesnakesta huhtikuussa, Slide It Inin uudelleenmiksattu versio julkaistiin Yhdysvalloissa. Levy osoittautuikin siellä yhtyeen läpimurroksi, minkä jälkeen Whitesnaken kysyntä kasvoi. Pian virtaviivaisempi, nelimiehinen Whitesnake alkoi kiertää Yhdysvaltoja, ensin Quiet Riotin ja myöhemmin Dion lämmittelijänä. Kappaleista ”Love Ain't No Stranger” ja ”Slow an' Easy” kuvattiin myös musiikkivideot. Pitkä Slide It In -kiertue päättyi esiintymiseen vuoden 1985 Rock in Rio -festivaalilla Rio de Janeirossa, Brasiliassa.
Historia > 1985–1988: 1987 ja maailmanlaajuinen suosio

Kiertueen päätyttyä rumpali Cozy Powell lähti yhtyeestä. Syynä tähän olivat huonot välit solisti Coverdalen kanssa. Ennen Powellin lähtöä Coverdale oli suunnitellut yhtyeen lopettamista, mutta levy-yhtiö Geffen sai hänet suostuteltua jatkamaan työskentelyä ainakin John Sykesin kanssa, sillä yhtiö näki paljon potentiaalia molemmissa. Coverdale lähti Sykesin kanssa eteläiseen Ranskaan, aloittamaan kirjoitustyöt seuraavaa albumia varten. Basisti Neil Murray auttoi myöhemmin sovituksissa. Kaksi kappaletta, jotka näistä sessioista syntyivät, osoittautuikin Whitesnaken eräiksi suurimmiksi hiteiksi; ”Still of the Night” ja ”Is This Love”. Coverdale, Sykes ja Murray muuttivat pian Los Angelesiin etsimään uutta rumpalia levyä varten, jonka he löysivätkin Aynsley Dunbarista. Mutta juuri kun Coverdalen lauluja ryhdyttiin äänittämään, hän sai poskiontelontulehduksen, jolloin albumin teko jouduttiin keskeyttämään. Albumi jäi pahasti jälkeen aikataulusta, etenkin kun Coverdale joutui leikkaukseen ja kuntoutukseen. Mutta samaan aikaan albumia työstettiin Coverdalen selän takana, joka oli yksi syistä, mikä johti hänen John Sykesin välien rikkoutumiseen. Coverdalen ääni palautui ja hän onnistui äänittämään osuutensa albumille. Kun viimeiset äänitykset oli tehty, Coverdale erotti kaikki jäsenet yhtyeestä, ja päätti hankkia täysin uuden kokoonpanon. Kokoonpano, jonka Coverdale keräsi, koostui hänen lisäkseen kitaristeista Adrian Vandenberg ja Vivian Campbell, basisti Rudy Sarzosta sekä rumpali Tommy Aldridgesta.[lähde? ]
Uusi levy julkaistiin huhtikuussa 1987. Se ilmestyi Whitesnake-nimellä Yhdysvalloissa ja 1987-nimellä Euroopassa, ja nousi suoraan Yhdysvaltain myyntilistan 2. sijalle. Levyä myytiin yksin Yhdysvalloissa kahdeksan miljoonaa kappaletta, ja se auttoi myös Slide It Inin nousemaan taas listoille. Yksi syy, minkä takia levyä myytiin niin paljon, olivat musiikkivideot, joissa esiintyi Coverdalen silloinen tyttöystävä, näyttelijä Tawny Kitaen. Videot tehtiin uudelleen äänitetylle ”Here I Go Againille” (sija 1 Yhdysvaltain listalla), ”Is This Lovelle” (2.), ”Give Me All Your Lovelle” (48.) ja ”Still of the Nightille” (79), josta tulikin julkaisunsa jälkeen MTV:n kaikkein pyydetyin video. Kun levy julkaistiin, kiertue oli jo alkanut. Tällä kertaa Whitesnake toimi Mötley Crüen lämmittelijänä Amerikassa, kunnes 1987 nousi listojen kärkeen, jolloin Whitesnake sai oman kiertueensa pääesiintyjänä.[lähde? ]
Tähän mennessä Whitesnake oli täysin muuttunut alkuperäisestä muodostaan. Yhtye oli muuttanut imagoaan ja musiikkityyliään kaupallisemman hair metalin suuntaan, minkä todisti vielä enemmän se, ettei yhtyeen setti-listaan päässyt Slide It Iniä (1984) vanhempaa omaa materiaalia (”Here I Go Again” ja ”Crying in the Rain” esitettiin uudempina, ’87-versioina). Tästä huolimatta Whitesnaken kiertueet olivat menestyksekkäitä ja 1987:stä tulikin yhtyeen menestynein levy.[lähde? ]
Historia > 1988–1990: Slip of the Tongue ja yhtyeen hajoaminen

Kun kiertue loppui, Vivian Campbell lähti Whitesnakesta keskinäisten erimielisyyksien takia, joten yhtyeen kokoonpano muuttui jälleen vuoden 1989 Slip of the Tongue -albumille. Vuoden 1988 aikana David Coverdale kirjoitti kaikki uudet kappaleet hyväksi ystäväkseen muodostuneen kitaristi Adrian Vandenbergin kanssa. Juuri ennen äänitysten aloitusta Adrian Vandenberg loukkasi kätensä, ja tämä esti häntä soittamasta levyllä kokematta suurta kipua. Coverdale odotti Vandenbegin parantumista, mutta lopulta hänen oli pakko etsiä uusi kitaristi viimeistelemään levy. Hän palkkasi entisen Frank Zappa- ja David Lee Roth -kitaristin, Steve Vain. Coverdale oli nähnyt Steve Vain elokuvassa Crossroads, jossa Vai oli tehnyt Coverdaleen suuren vaikutuksen. Vai viimeisteli albumin yhtyeen kanssa ja liittyi lopulta vakituiseksi jäseneksi. Adrian Vandenberg ehti myös parantua ja jatkoi Whitesnaken riveissä, esiintyen kaikissa uusissa musiikkivideoissa ja ollen mukana maailmankiertueella. Kun Slip of the Tongue julkaistiin marraskuussa 1989, se ylsi sijalle 10 Yhdysvalloissa myyden yli neljä miljoonaa kappaletta. Tämä oli vain puolet 1987 myyntiluvuista, ja albumin sisältöäkin kritisoitiin jonkin verran.
Albumia seurannut Liqour & Poker -maailmankiertue oli siihen mennessä Whitesnaken suurin, yhtyeen esiinnyttyä yli miljoonalle ihmiselle ympäri maailmaa. Kiertueen aikana yhtye toimi myös vuoden 1990 ”Monsters of Rock” -festivaalin pääesiintyjänä. Kun kiertue loppui syyskuussa, 1990, Coverdale päätti hajottaa yhtyeen. Hän oli samaan aikaan käymässä läpi avioeroa Tawny Kitaenista ja koki itsensä väsyneeksi sekä tauon tarpeessa.
Historia > 1994: Greatest Hits -kiertue

Vuonna 1994 Whitesnake palasi yllättäen kiertämään Eurooppaa, kun Geffen Records julkaisi uuden Greatest Hits -kokoelman yhtyeen uran vaiheista. Coverdalen lisäksi yhtyeeseen ei palannut muita entisiä jäseniä kuin Adrian Vandenbeg ja Rudy Sarzo. Muut uudet jäsenet palkattiin vain kiertuetta varten, mukaan lukien Ratt-kitaristi Warren DeMartini. Kiertueen jälkeen Geffen ei uusinut Whitesnaken levytyssopimusta, minkä jälkeen Coverdale jälleen hajotti yhtyeen.[lähde? ]
Historia > 1997–1998: Restless Heart ja Starkers in Tokyo

Whitesnakesta ei Greatest Hits -kiertueen jälkeen kuultu mitään noin kolmeen vuoteen, kunnes vuonna 1997 David Coverdale ja Adrian Vandenberg työstivät uusien jäsenten kanssa uuden Whitesnake-albumin Restless Heart. Levyä suunniteltiin alun perin David Coverdalen soololevyksi, mutta levy-yhtiön painostuksen takia se julkaistiin nimellä ”David Coverdale & Whitesnake”. Levyllä kuultiin kuitenkin Whitesnaken paluuta aikaisempaan R&B-tyyliinsä, ja levy onkin myös ensimmäinen Whitesnake-levy, jossa Adrian Vandenbeg soittaa kaikilla kappaleilla – aiemmin hän oli soittanut vain uudelleen äänitetyn ”Here I Go Againin” kitarasoolon. Kun levy julkaistiin, se ei ollut suuri menestynyt. Se ylsi vain sijalle 34 Britannian listoilla, eikä sitä virallisesti julkaistu Yhdysvalloissa levytyssopimuksen puutteessa. Levyä seurannutta kiertuetta mainostettiin Whitesnaken jäähyväiskiertueena, minkä jälkeen yhtye lopullisesti lopettaisi uransa. Tämän kunniaksi yhtyeen settilistaan pääsi paljon vanhojakin kappaleita, kuten ”Walking in the Shadow of the Blues”, ”Don’t Break My Heart Again” ja ”Ready an’ Willing”. Kiertueen aikana Coverdale ja Vandenberg tekivät myös akustisen konsertin Japanissa, joka julkaistiin vuonna 1998 levynä nimellä Starkers in Tokyo. Kun yhtyeen jäähyväiskiertue päättyi vuoden 1997 lopussa, hajosi se jälleen.[lähde? ]