stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
José Raúl Mulino

| José Raúl Mulino |
| --- | --- |

Panaman presidentti
 2024 alkaen  
Edeltäjä:  Laurentino Cortizo
Turvallisuusasioista vastaava mnisteri
 2009–2014  
Presidentti:  Ricardo Martinelli
Henkilötiedot
Syntynyt: 13. kesäkuuta 1959 (ikä 65)
Ammatti:  asianajaja
Tiedot
Puolue:  Realizando Metas (RM)
Muut puolueet:  Solidaridadi (2005-2008)  Union Patriotica (2008-2011) Cambio Democratico
Tutkinnot:  Tulane University (USA) Universidad Santa María La Antigua (Panama)
Jose Raul Mulino Quintero (s. 13. kesäkuuta 1959) on panamalainen juristi ja poliitikko, joka nimitettiin presidentiksi 5. toukokuuta 2024.
Mulino opiskeli Universidad Santa María La Antiguassa (USMA) Panamassa, jossa hän valmistui laki- ja valtiotieteistä vuonna 1982. Hän suoritti maisterin tutkinnon merioikeudesta Tulane Universitystä New Orleansissa vuonna 1983. Hän on toiminut asianajajana siitä alkaen.
Mulinon poliittinen ura alkoi varaulkoministerinä vuonna 1990, ja vuosina 1993–1994 hän oli ulkoministeri. Ricardo Martinellin presidenttikaudella hänet nimitettiin hallitus- ja oikeusministeriksi vuonna 2009 ja sitten yleisen turvallisuuden ministeriksi vuosina 2010–2014.   Näissä rooleissa Mulino oli vastuussa kansallisen poliisin, rajavartioston, rannikkovartioston kaltaisen ilmavalvonnan ja maahanmuuttoviraston toiminnasta. Vuonna 2010 Martinellin ja Mulonon säätämää lakia vastustaneiden banaanityöläisten protesteissa kuoli satoja mielenosoittajia.
Mulino on johtanut useita poliittisia puolueita ja toiminut Solidaridadin puheenjohtajana (2005-2008) ja Union Patriotica -puolueessa (2008-2011). Vuonna 2018 hän oli Cambio Democratico -puolueen presidenttiehdokas. Lopulta vuonna 2024 hänestä tuli Realizando Metas (RM) -puolueen presidenttiehdokas ja hän voitti parlamenttivaalit saman vuoden toukokuussa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta José Raúl Mulino Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat
Gravity (elokuva)

| Gravity |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Alfonso Cuarón
Käsikirjoittaja:  Alfonso Cuarón Jonás Cuarón
Tuottaja:  David Heyman Alfonso Cuarón
Säveltäjä:  Steven Price
Kuvaaja:  Emmanuel Lubezki
Leikkaaja:  Alfonso Cuarón Mark Sanger
Tuotantosuunnittelija:  Andy Nicholson
Pukusuunnittelija:  Jany Temime
Pääosat:  Sandra Bullock George Clooney
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdistynyt kuningaskunta Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Warner Bros. Pictures
Levittäjä:  Warner Bros. InterCom Netflix iTunes
Ensi-ilta:   4. lokakuuta 2013  8. marraskuuta 2013
Kesto:  91 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  100 000 000 dollaria 
Tuotto:  716 392 705 dollaria
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Gravity on vuonna 2013 ensi-iltansa saanut tieteiselokuva, jonka on ohjannut, käsikirjoittanut ja tuottanut Alfonso Cuarón. Elokuvan pääosissa ovat Sandra Bullock ja George Clooney. He näyttelevät astronautteja, jotka yrittävät selviytyä takaisin maahan avaruussukkulansa tuhouduttua. He ovat ainoat elokuvassa esiintyvät näyttelijät lukuun ottamatta ääninäyttelijöitä.
Elokuva sai ensi-iltansa vuoden 2013 Venetsian elokuvajuhlilla, jossa se sai ylistävän vastaanoton kriitikoilta ja yleisöltä. Yhdysvalloissa Gravityn ensi-ilta oli 4. lokakuuta 2013 ja Suomessa 8. marraskuuta 2013.
Gravity oli kansainvälinen arvostelu- ja lipputulomenestys. Elokuva tuotti maailmanlaajuisesti yli 700 miljoonaa dollaria. Elokuva voitti seitsemän Oscaria kategorioissa paras ohjaus, kuvaus, leikkaus, musiikki, äänitehosteet, äänitys ja erikoistehosteet. Elokuva palkittiin parhaan ohjauksen Golden Globella, oltuaan ehdolla myös parhaasta draamaelokuvasta, naispääosasta (Sandra Bullock) ja musiikista. Gravity voitti eniten palkintoja vuoden 2014 Bafta-gaalassa, muun muassa parhaasta ohjauksesta ja brittielokuvasta.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Sandra Bullock  | … |  Tohtori Ryan Stone, lääkintäupseeri, operaatioasiantuntija ja ensimmäistä kertaa avaruudessa   |
|  George Clooney  | … |  Luutnantti Matt Kowalsky, operaation johtaja, konkariastronautti joka on jäämässä eläkkeelle   |
Tuotanto

Universal Pictures kehitteli elokuvaa vuosia, mutta lopulta se siirtyi Warner Bros. -yhtiölle. Gravityn ohjannut Alfonso Cuarón käsikirjoitti elokuvan poikansa Jonásin kanssa ja tuotti elokuvan yhdessä muun muassa Harry Potter -elokuvasarjan tuottaneen David Heymanin kanssa. Cuarón myös leikkasi elokuvan Mark Sangerin kanssa. Viidesti Oscar-ehdokkaana ollut Emmanuel Lubezki kuvasi elokuvan.
Tuotanto > Näyttelijöiden valinta

Helmikuussa 2010 naispääosan roolia tarjottiin Angelina Jolielle, mutta hän kieltäytyi siitä, koska tuotantoyhtiö ei halunnut maksaa hänelle 20 miljoonaa dollaria. Jolie oli saanut kahdesta edellisestä elokuvastaan The Tourist ja Salt kummastakin noin 20 miljoonaa dollaria. Jolie halusi myös keskittyä ohjaamaan elokuvaansa In the Land of Blood and Honey. Maaliskuussa Robert Downey Jr. povattiin miespääosaan. Vuonna 2010 Marion Cotillardia koekuvattiin naispääosaan. Elokuussa 2010 myös Scarlett Johanssonia ja Blake Livelya harkittiin naispääosaan. Syyskuussa ohjaaja Alfonso Cuarón sai Warner Bros. -yhtiöltä erikoisluvan tarjota roolia Natalie Portmanille ilman koekuvausta. Portman kieltäytyi roolista vedoten aikatauluongelmiin ja Warner Bros. tarjosi roolia Sandra Bullockille. Joulukuussa Bullock valittiin naispääosaan ja George Clooney miespääosaan korvaten Downeyn.
Tuotanto > Kuvaukset

Gravityn tuotantobudjetti oli 100 miljoonaa dollaria ja se kuvattiin digitaalisesti. Viralliset kuvaukset alkoivat Lontoossa toukokuussa 2011. Ohjaaja Cuarón varmisti, että vaikka elokuvan ensimmäissä trailerissa avaruudessa on kuuluvia räjähdyksiä niin itse elokuvassa niitä ei ole: ”Trailerissa on kuuluvia räjähdyksiä, vaikka kuten tiedämme avaruudessa ei ole ääntä. Itse elokuvassa niitä ei ole.”
Vastaanotto > Tuotto

Gravity rikkoi parhaan lokakuun ja syksyn avauksen ennätyksen tuottaen Yhdysvalloissa ensimmäisenä viikonloppunaan yli 55 miljoonaa dollaria. Elokuva tuotti maailmanlaajuisesti yli 700 miljoonaa dollaria helmikuuhun 2014 mennessä.
Vastaanotto > Arvostelut

Gravity sai ensi-iltansa avatessaan vuoden 2013 Venetsian elokuvajuhlat, jossa se sai ylistäviä arvosteluita kriitikoilta ja yleisöltä. Erityisesti kehuttiin elokuvan näyttelijätyötä, Alfonso Cuarónin ohjausta, käsikirjoitusta, Emmanuel Lubezkin kuvausta, erikoistehosteita, 3D:n käyttöä ja Steven Pricen säveltämää musiikkia. Myös elokuvaohjaaja James Cameron ylistää elokuvaa ja hän sanoi sen olevan paras avaruuselokuva koskaan. Elokuvaohjaaja Guillermo Del Toro sanoi elokuvan olevan täysin tajunnanräjäyttävä. Rotten Tomatoes -sivuston mukaan 304 arvostelun perusteella laskettuna kriitikoiden arvosteluista 97 prosenttia oli positiivisia.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
Dome Olli Sulopuisto: 
Episodi Sean Ryan: 
Filmitähti Päivi Laajalahti: 
Filmgoer Jussi Toivola: 
Film-O-Holic Joonas Alanne: 
Helsingin Sanomat Veli-Pekka Lehtonen: 
Iltalehti Tuomas Riskala: 
Ilta-Sanomat Tarmo Poussu: 
MTV3  Tuuve Aro: 
V2  Jari Tapani Peltonen :
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto (englanniksi)
Gravity Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Gravity (elokuva) Box Office Mojossa. (englanniksi)
Gravity (elokuva) Rotten Tomatoesissa. (englanniksi)
Gravity (elokuva) Metacriticissä. (englanniksi)
Alfonso Cuarónin ohjaamat elokuvat
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
1990-luku: Sólo con tu pareja (1991) · Pikku prinsessa (1995) · Loistava tulevaisuus (1998)
2000-luku: Ja äitiäs kans (2001) · Harry Potter ja Azkabanin vanki (2004) · Ihmisen pojat (2006)
2010-luku: Gravity (2013) · Roma (2018)
Sandra Bullock
George Clooney
Kari Ristanen

| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten hiihto. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten hiihto. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten hiihto. Olympialaiset  | Maa:   Suomi> Miesten hiihto. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Sarajevo 1984 | 4×10 km |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Lahti 1989 | 4×10 km |  |
Kari Antero Ristanen (s. 27. heinäkuuta 1958) on suomalainen uransa lopettanut hiihtäjä ja olympiamitalisti.
Ristanen voitti Sarajevossa 1984 olympiapronssia viestissä ja Lahden MM-kisoissa 1989 viestihopeaa. Sarajevossa hän oli lisäksi 30 km:llä 17:s ja 50 km:llä 15:s. Calgaryssa 1988 Ristasen sijoitukset olivat 30 km:llä 27:s, 50 km:llä seitsemäs ja viestissä kahdeksas. MM-kilpailuissa hänen parhaat henkilökohtaiset sijoituksensa olivat 50 kilometrin viides ja 30 kilometrin yhdeksäs sija Oberstdorfissa 1987. Viimeiset arvokilpailut hänen urallaan olivat Val di Fiemmen MM-kilpailut 1991.
Ristanen oli ensimmäisiä suomalaisia maajoukkuehiihtäjiä, joka oppi luisteluhiihdon tekniikan. Vapaalla tyylillä hän sijoittui maailmancupin osakilpailussa kahdesti toiseksi (14. joulukuuta 1985 Bibavikissä ja 10. joulukuuta 1986 Ramsaussa, molemmissa voittajana oli Gunde Svan).
Seuratasolla Ristanen edusti Tampereen Poliisi-Urheilijoita. Koulutukseltaan hän on diplomi-insinööri. Urheilu-uransa jälkeen Ristanen on muun muassa ajoittain ollut Yleisradion hiihtolähetysten kommentaattorina.
Vuosina 1991–2005 Ristanen oli naimisissa maajoukkuehiihtäjä Eija Ristasen (o.s. Hyytiäinen) kanssa. Myöhemmin hän avioitui SM-tasolla koripalloa pelanneen Tarja Mäki-Punton kanssa.
Aiheesta muualla

Kari Ristanen Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS). (englanniksi)
Kari Ristanen Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
Kaikki yhtä hetkeä varten (Kari Ristanen). Dokumentti hiihtäjä Kari Ristasen harjoittelusta Lahden v. 1989 MM-kisoihin. Toimittaja: Armi Kyynäräinen, tuotanto Yle TV1 (Youtube)
Angelan kosto

Angelan kosto (engl. Private Scandals) on kirjailija Nora Robertsin tuotantoa 1990-luvulta. Kirja kertoo kahden naisen Deanna Reynoldsin ja Angela Perkinsin välisestä kamppailusta rakkaudessa ja vallassa.
Juoni

Aiemmin Deanna ja Angela olivat parhaita ystäviä. CBC-TV:n nuori juontaja Deanna oli talk show-kuningatar Angelan innokkain ja paras oppilas. Angela, jonka platinanvaalea täydellisyys naamioi taakseen hirvittävän epävarmuuden, otti Deannan siipiensä suojaan. Angela antaa Deannalle henkeäsalpaavan tarjouksen lähteä kanssaan New Yorkiin luomaan täydellistä ja ylellistä uraa tv-alalla. Deanna kieltäytyy järkisyistä, koska hänen perheensä on Chicagossa, eikä hän halua jättää myöskään ihanan lempeää sulhasehdokastaan Marshallia. Angela katkeroituu Deannan kieltäytymisestä ja viettelee Marshallin. Juuri silloin Deanna yllättää heidät, ja tajuaa koko jutun olleen Angelan kiero juoni. Löydettyään Marshallin rakkaan ystävänsä sylistä Deanna ryntää suoraa päätä komean Finn Rileyn syliin. Riley oli  ulkomaankirjeenvaihtaja ja samalla Angelan entinen rakastettu. Finn ja Deanna rakastuvat palavasti toisiinsa, eikä edes Angela pääse heidän väliinsä. Angelan lähdettyä New Yorkiin luomaan omaa hienoa ja täydellistä uraansa Deanna aloittaa "Deannan tunti" -ohjelman, joka lyö kirkkaasti laudalta Angelan katsojaluvut. Nyt kun Deanna on vienyt Angelalta sekä maineen että rakkauden, ei Angelan kostonhimolla ole minkäänlaista rajaa!
Deanna on onnellinen Finnin kanssa, ja pian he jo suunnittelevat häitä. Deanna on miltei uransa alusta asti saanut palvovia ja rakastavia rakkauskirjeitä samalta ihmiseltä. Aluksi herttaisen ihailevat kirjeet eivät hetkauttaneet Deannaa, mutta nyt häntä alkaa hiljalleen pelottaa. Kun tavalla tai toisella Deannaa satuttaneet ihmiset alkavat kuolemaan, Deannaa rupeaa tosissaan pelottamaan. Ensin kuoli Angelan kätyri Lew McNeil, sitten Angela ja lopuksi myös Marshall joka oli uhkaillut Deannaa ja käynyt käsiksi häneen.
Loppua kohden paljastuu, että ihailevat kirjeet ja raa’at murhat liittyvät toisiinsa. Deannan uskollinen ihailija on tappanut heidät suojellakseen Deannaa. Ihailija kaappaa Deannan, ja tämä paljastuu Jeffiksi eli hänen ohjelmansa ohjaajaksi. Jeff on vanginnut Deannan kuolleen enonsa perintötalon äänieristettyyn huoneeseen, jonne hän on kantanut Deannalle kaiken, mitä nainen saattaa tarvita. Deanna yrittää aluksi puhua järkeä Jeffille, mutta mies vakuuttaa ajattelevansa vain naisen parasta.
Finn ei kuitenkaan ole mikään typerys, vaan viime tingassa löytää Deannan toimittajan vaistojensa avulla. Deannan tarina päättyy häkellyttävän onnellisesti.
Tärkeät henkilöt

Deanna Reynolds - Päähenkilö, Finnin rakastettu, tarkkaavainen, lojaali ja täsmällinen.
Finn Riley - Deannan rakastettu. Palaa halusta huolehtia Deannasta, ja tekee sen kaihtamatta keinoja.
Fran Myers - Deannan paras ystävä ja yhtiökumppani.
Angela Perkins - Talk show-kuningatar, jonka katkeruus Deannalle muuttuu järkyttäväksi kostonhimoksi.
Jeff Hyatt - Deannan salainen ihailija. Pakkomielteinen narsisti, joka lukitsi Deannan äänieristettyyn huoneeseen.
Dan Gardner - Angelan aviomies hänen muutettuaan New Yorkiin.
Cassie - Aluksi Angelan ja sittemmin Deannan sihteeri.
Marshall Pike - Oli kirjan alussa Deannan kumppani, mutta rakastavia tunteita oli ainoastaan Marshallilla.
Panaman naisten jalkapallomaajoukkue

Panaman naisten jalkapallomaajoukkue edustaa Panamaa naisten jalkapallon kansainvälisissä otteluissa. Se selviytyi maailmanmestaruuskilpailuihin ensimmäisen kerran vuoden 2023 lopputurnaukseen. Maanosaliiton mestaruusturnauksessa, CONCACAF Gold Cupissa joukkue sijoittui neljänneksi vuonna 2018.
MM-kilpailuissa 2023 Panama hävisi kaikki kolme otteluaan: Brasilialle 0–4, Jamaikalle 0–1 ja Ranskalle 3–6. Panaman maalintekijät olivat Marta Cox, Yomira Pinzón ja Lineth Cedeño. Joukkueen valmentajana toimi meksikolainen Ignacio Quintana.
Residy

Analyyttisen funktion f(z) residyllä tarkoitetaan f:n Laurentin sarjan
termin  z^{-1} kerrointa  a_{-1}.
Residyjen hyödyllisyys tulee näkyviin integraaleja laskettaessa. Tätä menetelmää kutsutaan residylauseeksi.
Veikko Ennala

Veikko Ennala 1975.
Sot.virk. Veikko Ennala (1944)
Veikko Ennala (10. syyskuuta 1922 Mänttä – 29. elokuuta 1991 Tampere) oli suomalainen toimittaja ja eräs aikansa tunnetuimmista mediapersoonista.
Lapsuus

Veikko Ennalan isä oli kansankoulunopettaja Atte Ennala, jolla oli kunnianhimoiset suunnitelmat poikansa suhteen. Vaatimattoman ruoan ja kovan kurin avulla hän aikoi kasvattaa Veikosta suurmiehen ja tulevan Suomen presidentin.
Myönteinen asia lapsuuskodissa oli kuitenkin isän laaja kirjasto. Veikko Ennala tutustui jo varhain maailmankirjallisuuden klassikoihin ja alkoi myös itse kirjoittaa.  Ennalan ensimmäinen novelli julkaistiin lehdessä hänen ollessaan 9-vuotias, tosin lehdistä vain Nyyrikki suostui silloin tällöin julkaisemaan Ennalan lähettämiä kirjoituksia.
Sodasta itsemurhan partaalle

Ennala toimi jatkosodassa rivimiehenä, mutta sai melko nopeasti siirron ensin kirjuriksi ja sitten sotakirjeenvaihtajaksi. Kirjurina toimiessaan Ennala alkoi kirjoittaa rintamakuvauksia, joita julkaistiin Suomen Kuvalehdessä. Päämajan tiedotuskomppaniassa palvellut kirjailija Olavi Paavolainen kiinnitti huomiota Ennalan juttuihin ja hänen suosituksestaan Ennala pääsi tk-mieheksi jo 20-vuotiaana. Tässä toimessa hän oli maailman nuorimpia.
Sodan jälkeen Ennala vajosi alkoholismiin ja lyhytjännitteiseen kiertolaiselämään, mikä johdatteli hänet Valkeakosken Sanomista Turunmaahan ja Jämsän Lehteen. Tämän boheemivaiheensa aikana Ennala kierteli myös talvella 1945–1946 neljä kuukautta kulkurina ympäri Turun ja Porin lääniä ja sai lyhyen tuomion sotilaspassinsa myymisestä.
Vuonna 1955 Ennala rekrytoitiin Apu-lehteen, jonka palkkalistoilla hän kirjoitti toimittajalegenda Matti Jämsän reportaasikumppanina. Jämsän tavaramerkkejä olivat kokeilevat tutkivan journalismin tempaukset, joiden nimissä hän ajoi auton mereen tai mitteli karhun kanssa. Näissä juttusarjoissa Ennala otti yleisön edustajan roolin ja raportoi, miltä Jämsän tempaukset näyttivät ulkopuolisen silmin katsottuna.
Ennalan yksityiselämä ei kuitenkaan selkiintynyt vakituisen työpaikan myötä. Toukokuussa 1955 Ennala ja hänen silloinen morsiamensa yrittivät kaksoisitsemurhaa kaliumsyanidilla terästetyillä juoma-annoksilla. Ennalan tyttöystävä menehtyi hänen silmiensä edessä. Ennalan vatsakatarri koitui hänen pelastuksekseen ja hän antoi myrkyn ylen vaivuttuaan tajuttomuuteenlähde tarkemmin?. Viikon kuluttua toimittaja yritti uudelleen nielemällä yli sata unitablettia. Matti Jämsä aavisti mitä oli tulossa, ja ennätti ajoissa paikalle. Itsemurhakandidaatti elvytettiin Marian sairaalassa. Risto Jarva on käsitellyt Ennalan itsemurhayritystä sensaatiolehdistöä kritisoivassa elokuvassaan Kun taivas putoaa (1972).
Suosion vuodet

Saatuaan Avusta potkut Ennala siirtyi aikansa rajoja koettelevaan oululaiseen Elämä-lehteen, jonka toimittajana hän pääsi toteuttamaan suorapuheista, radikaalia ja sosiaalipornon käsitettä ennakoivaa kirjoitustyyliään. Lestadiolaisten piirien painostuksen vuoksi Ennala kuitenkin erotettiinlähde?, mutta Urpo Lahtinen palkkasi skandaalinkäryisen toimittajan vuonna 1966 Hymy-lehteen. Tässä tehtävässä Ennala pääsi suosionsa huipulle ja suuren yleisön tietoisuuteen. Omalta osaltaan Ennala auttoi Hymy-lehden hetkelliseen supersuosioonsa. Lehden levikki oli huippuvuosinaan 500 000:n kappaleen tietämillä. Numeron 12/1968 painos oli peräti 520 000.
Hymyssä Ennala pääsi toteuttamaan ristiriitaista ja skandaalinhaluista persoonaansa, kirjoittaen niin seksinhaluisista kotirouvista ja prostituoiduista, kuin omasta strindbergiläisestä aviohelvetistään. Hän kirjoitti Hymyyn kahta omalaatuista pakinapalstaa: vuosina 1970–1975 lukijakirjeisiin perustunutta Veikko-sedän piinapenkkiä ja vuosina 1975–1983 Maailman menoa, jota hän jatkoi vuosina 1987 alkaen Alibi-lehdessä. Rankat avioliittokuvaukset johtivat osaltaan avioeroon, ja lopulta Ennalan vaimon Marja-Leena Ennalan itsemurhaan kesällä 1977.kenen mukaan?
Ennala kirjoitti myös omakohtaisiin kokemuksiin perustuvan juttusarjan Suomen vankilaoloista ja toi siinä esille erityisesti pakkolaitos- eli pyttyjärjestelmään liittyneitä pahoja epäkohtia. Asian saama julkisuus vaikuttikin siihen, että järjestelmää uudistettiin 1967. Ennalaa voidaan pitää yhtenä Suomen ensimmäisinä gonzo-journalisteista. Ennala ei suostunut kumartamaan ketään, vaan kirjoitti asioista kuten hän oman ristiriitojen koetteleman ja piinatun maailmankuvansa läpi ne itse koki, objektiivisuudesta tai yksilösuojasta piittaamatta.
Valtalehdistössä Ennalaa pidettiin kuitenkin "likasankojournalistina". Toimittaja Sakari Virkkunen kirjoitti Suomen Kuvalehden numerossa 1/1970:
»Niin kauan kuin Ennalan tapaiset miehet kirjoittavat, ei ole toivoa, että aikakauslehtitoimittajain sosiaalinen arvostus kohoaisi.»
Työtoveriensa mukaan Veikko Ennala oli henkilönä arvoituksellinen ja vastakohtien mies. Hän osasi olla hienostunut gentlemanni, mutta hän saattoi myös suuttua silmänräpäyksessä. Esimerkiksi 1970-luvun lopulla kuuluisaksi tullutta saarnaajaa Niilo Yli-Vainiota Ennala käsitteli pakinoissaan hienovaraisen lempeästi, mutta kun Lehtimiehet Oy:n toimitalossa vieraillut Yli-Vainio lähestyi Ennalaa käsi ojossa ja imelästi hymyillen, Ennala hermostui. Pukeutumisessaan Ennala oli hienosteleva; hänellä oli aina yllään musta tai valkoinen kokopuku ja kaulassaan silkkiliina.
Viimeiset vuodet

Lopetettuaan Hymyssä Ennala isännöi vastaavaa juttusarjaa Alibi-lehdessä 1980-luvun loppupuolella.
Mittavan lehtityön lisäksi Ennalan kirjallinen tuotanto on varsin merkittävä. Hänen oma arvionsa on noin 30 000–50 000 A4-liuskaa. Lisäksi häneltä on ilmestynyt kolme pienoisromaania sekä ainakin yksi vanhoista pakinoista koottu kokoelmateos.
Ennala oli myös esikuvana Risto Jarvan vuonna 1972 valmistuneen elokuvan "Kun taivas putoaa..." päähenkilölle, sensaatiotoimittaja Olli Merelle.
Viimeisiksi vuosikseen Ennala muutti Tampereelle.selvennä Erakoitunut toimittaja piti talonsa eteisessä käyttövalmista kirvestä kutsumattomien vieraiden varalta. Veikko Ennala on haudattu Tampereen Lamminpään hautausmaalle. Hänen itse suunnittelemassaan hautakivessä on vain teksti "Veikko Ennala, syntyi ja kuoli". Kivi oli teetetty jo Ennalan vaimon hautajaisten järjestelyjen yhteydessä. Syntymäpäivää ja kuolinpäivää ei tarvittu, koska ne eivät Ennalan mukaan kuuluneet ulkopuolisille. Kiveä esiteltiin Hymyssä jo vuonna 1977.
Kirjat

Linna meren rannalla, Gummerus 1960 (14 novellin kokoelma)
Kyttyrä, Psyko-sarja 1, Airisto, Naantali 1964
Veljeni Herrassa, Psyko-sarja 2, Airisto, Naantali 1964
Vaimo jonka minulle annoit, Kustannus-Vaihe, Tampere 1969
Veikko Ennalan parhaat lukijoiden pyynnöstä, Kustannus 21, Tampere 1984
Kolme kummallista romaania,  Lehtimiehet, Tampere 1986 (1964 ja 1969 julkaistut romaanit yhdessä niteessä)
Lasteni isä on veljeni ja muita lehtikirjoituksia, WSOY 2007 (toim. Tommi Liimatta)
Elämään tuomittu – kaunokirjallista tuotantoa, WSOY 2008 (Vuosina 1960–1969 julkaistut kirjat ja valikoituja lehtinovelleja yhdessä niteessä. Toim. Tommi Liimatta)
Piinapenkki ja maailmanmeno : muistelmia ja pakinoita, WSOY 2009 (toim. Tommi Liimatta)
Aiheesta muualla

Lahdenperä, Osmo: Neron heikkoudet : Veikko Ennalan elämä (Lehtimiehet Oy, 1978)
Koko elämä gonzoa
Veikko Ennala – uskonto – seksi - kuolema (Arkistoitu – Internet Archive)
Veikko Ennala eli ja kuoli, radiodokumentti. Todellisia tarinoita, Ylen Ykkönen 1997
TK-mies Veikko Ennala - sanan miekalla päin puna-armeijaa, Sotilasaikakauslehti 10/1997
Veikko Ennala ja Valkeakosken valssin pyörteet, Valkeakosken Sanomat 1998
Ennala -kirotun luettu, Aamulehti 1997
Veikko Ennala pakinoi, joulupukit hulinoi ja Jämsän äijä pontikkaa joi, Koillis-Häme 1998
Mikko Siltanen: ”Vai pilaan minä koko ammattikunnan maineen” – Toimittaja Veikko Ennala ja Hymy-lehti kuusikymmentäluvun suomalaisen aikakauslehtijournalismin soraääninä. Tiedotusopin pro gradu -tutkielma. Tampereen yliopisto, viestinnän, median ja teatterin yksikkö, 2015. https://urn.fi/URN:NBN:fi:uta-201506291950
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Apu-lehden toimittaja Veikko Ennala juo itsensä humalaan ja hankkiutuu putkaan vuonna 1955
Viinanpiru ei laskenut irti sille kerran antautuneesta Ennalasta.
Seere Salminen

| Seere Salminen |
| --- | --- |
 Toivo Pekkanen Seere Salmisen haastateltavana vuonna 1933.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Seere Maria Salminen
Syntynyt: 6. toukokuuta 1894 Vaasa
Kuollut: 13. huhtikuuta 1977 (82 vuotta) Helsinki
Kirjailija
Salanimi:  Serp  Marja Orsi  Marja Salminen  Seere Sario  Tuttu Paristo 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Seere Maria Salminen, nimimerkki Serp (o.s. Sario; 6. toukokuuta 1894 Vaasa – 13. huhtikuuta 1977 Helsinki), oli suomalainen kirjailija, näytelmäkirjailija ja pakinoitsija. Hän käytti myös nimimerkkejä ”Marja Orsi”, ”Marja Salminen” ja ”Seere Sario”. Yhdessä Elsa Soinin kanssa hän kirjoitti myös nimimerkillä ”Tuttu Paristo”.
Henkilöhistoria

Salmisen vanhemmat olivat kruununvouti Matti Sario ja Seere Vaismaa ja puoliso vuodesta 1925 konsuli Akseli Wilhelm Salminen. Hän kävi Vaasan suomalaisen tyttökoulun ja Helsingin suomalaisen jatko-opiston. Salminen toimi Kansallis-Osake-Pankin virkailijana vuoteen 1923 ja Suomen Lontoon suurlähetystön kanslia-apulaisena 1923–1929. Hän oli toimittaja-pakinoitsija Helsingin Sanomissa ja Valittujen Palojen päätoimittaja 1947–1963. Salminen toimi myös Uuden Suomen vakinaisena avustajana Lontoossa 1923‒1929 ja lehden viikkoliitteen toimittajana vuosina 1929–1933. Suomen ensimmäisen sanaristikon laati nimimerkki Suometar, jonka takana olevasta henkilöstä ei ole täyttä varmuutta, mutta kyseessä lienee Seere Salminen.