stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tiibetinkettu
Elintavat

Tiibetinketut elävät yleensä yksin. Lisääntyneet parit voivat tosin liikkua pienissä perheryhmissä. Lyhyillä matkoilla ne viestivät keskenään lyhyin haukahduksin. Ne ovat aktiivisia tavallisimmin hämärässä aamuisin tai iltaisin. Suuri osa vuorokaudesta kuluu pesäkolossa tai piiloissa lepäillessä. Tiibetinketut eivät ole territoriaalisia ja samalla alueella saattaa elää ja saalistaa useita kettuja.
Tiibetinketut ovat erikoistuneet saalistamaan pikoja. Erityisen yleinen saalis on ylänköpika. Kettuja ei juuri tavata alueilla, joilla pikojakaan ei ole. saalistaessaan ketut saattavat esimerkiksi seurailla myös piiskujäönisten perässä kulkevia karhuja. Karhut kaivavat pikojen pesiä ja niiden paetessa ketut nappaavat ne, joita karhu ei saa kiinni. Joskus ketut saattavat käyttää pikojen ohella ravinnokseen myös raatoja tai muita pieniä nisäkäslajeja. Tiibetinkettujen petoeläimiä ovat villikoirat, susi ja petolinnut.
Tiibetinketut lisääntyvät joulukuun ja maaliskuun välillä. Tiineys kestää 50-55 ja emo synnyttää yleensä huhtikuun ja toukokuun välillä. Pentuja on kerrallaan 2-5. Ne tulevat ulos pesästä vasta useiden viikkojen kuluttua syntymästään. Myös uroskettu osallistuu pentujen hoitamiseen. Kettujen elinikä on arviolta 8-10 vuotta.
Uhat ja suojelu

Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto eli IUCN on määritellyt tiibetinketun elinvoimaiseksi lajiksi. Lajia tavataan laajalla alueella, eikä sillä ole suuria uhkia. Kiinassa kettujen saaliseläimiä pikoja on myrkytetty valtion tukemilla toimilla pikakantojen pienentämiseksi. On mahdollista, että ketut saavat myrkytyksen syötyään myrkytetyjä pikoja, mutta ilmeisesti tämä ei ole kovin yleistä. Koirat saattavat alueittan tappaa kettuja.
Laji ei kuulu CITES-sopimukseen. Kiinassa sitä esiintyy useilla suojelluilla alueilla. Varsinaiset suojelutoimet ovat kuitenkin vähäisiä. Muutamia kettuja on eri eläintarhoissa, mutta se ei ole osa järjestelmällistä lisääntymisohjelmaa.
Ylänköpika on tiibetinketun yleinen saaliseläin.
Suikkari

Suikkari on suomalainen sukunimi, joka taustalla on Viljo Nissilän mukaan mahdollisesti ruotsin sana svikare, petkuttaja. Tunnettuja nimenkantajia:
Jaakko Suikkari (1925–2014), pikajuoksija
Raimo Suikkari (1939–2015), runoilija, kirjailija ja pienkustantaja
Riikka Suikkari (ent. Riikka Warras), televisiokuuluttaja
Satu Suikkari-Kleven, suurlähettiläs.
Suomi-rock

Suomi-rock (eli suomalaisen rock-musiikin kehitys Elviksen kuoleman jälkeen) on suomalaisen Poko Rekords -levy-yhtiön 12-osainen kokoelmalevysarja. Kokoelmat sisältävät suomirock-hittejä vuosilta 1978–1989. Jokaiselle vuodelle on yksi levy. Sarjan kaikki osat julkaistiin samana päivänä 26. syyskuuta 1994.
Sarjan kokoelmat

Suomi-rock ’78
Suomi-rock ’79
Suomi-rock ’80
Suomi-rock ’81
Suomi-rock ’82
Suomi-rock ’83
Suomi-rock ’84
Suomi-rock ’85
Suomi-rock ’86
Suomi-rock ’87
Suomi-rock ’88
Suomi-rock ’89
Suomi-nimen alkuperä

Suomi-nimen alkuperää ei tiedetä. Nykytiedon mukaan on kumottu tähän asti esitetyt hypoteesit sen alkuperästä. Tiedetään, että Suomi on ollut alun perin Suomenlahden ympäristöä ja sittemmin lähinnä Varsinais-Suomea ja sen suomenkielisen väestön kieltä koskeva nimitys ja laajentunut myöhemmin tarkoittamaan koko maata. Sana on aikaisemmin selitetty lainasanaksi ja sen yhdeksi mahdolliseksi etymologiaksi on esitetty kantabaltin maata (merkityksessä ’seutu’, ’alue’, ’valtapiiri’) tarkoittavaa sanaa žemē, mutta tämä teoria on kumottu. Toisen kumotun selityksen mukaan sana olisi lainattu indoeurooppalaisesta ihmistä tarkoittavasta sanasta (merkityksessä ’väki’, ’kansa’). Uusimman tutkimustiedon mukaan sanat suomi ja saame ovat samaa alkuperää.
Vanhin säilynyt maininta sanasta Suomi on vuosien 741–829 välillä kirjoitetuissa Frankkien valtakunnan annaaleissa. Niissä mainitaan vuoden 811 kohdalla erään rauhansopimuksen yhteydessä Suomi-niminen henkilö. Nykyään nimen Suomi vastineita käytetään itämerensuomalaisten kielten lisäksi saamelaiskielissä, latviassa, liettuassa ja gaelissa.
Valtaosa maailman kielistä käyttää Suomesta nimitystä Finland, joka juontaa juurensa latinankieliseen termiin fenni. Ensimmäisen kerran nimitystä tiedetään käytetyn roomalaisen historioitsija Tacituksen teoksessa Germania vuonna 98. Latinaan nimitys on mahdollisesti lainattu germaanisista kielistä.
Aiheesta muualla

Häkkinen, Kaisa: Tiedetäänkö, mistä nimi Suomi on peräisin? Tiede, kysymyspalsta 7.2.2011.
Styroplast

| Styroplast Oy |
| --- | --- |
Yritysmuoto:  Osakeyhtiö
Perustettu:  1977
Toimitusjohtaja:  Timo Huhtanen
Kotipaikka:  Valkeakoski
Toimiala:  rakennusteollisuus
Emoyhtiö:  Finnfoam
Styroplast on vuonna 1977 perustettu rakennusalan yritys. Routaeristeitä ja EPS-eristelevyjä valmistava yritys siirtyi vuonna 2018 Finnfoamin omistukseen.
Suomen-syöjä

Suomen-syöjä, Suomen syöjä tai Suomi-syöjä (ruots. Finlandsätare) on historiallinen pilkkanimi niille venäläisille, jotka 1800-luvun lopussa ja 1900-luvun alussa hyökkäsivät Suomen autonomista asemaa vastaan tai vaativat venäläistämispolitiikan aloittamista Suomessa. Näiden henkilöiden motiivina oli usein venäläinen nationalismi tai huoli Venäjän valtakunnan raja-alueiden sotilaallisesta turvallisuudesta.
Suomen-syöjiksi kutsuttuja tunnettuja henkilöitä

”Suomen syöjiksi” on kutsuttu muun muassa sortokausien pääarkkitehteina toimineita venäläisiä poliittisia vaikuttajia, kuten Suomen kenraalikuvernöörit Fjodor Heiden, Nikolai Bobrikov ja F. A. Seyn sekä Venäjän pääministeri Pjotr Stolypin. Samoin nimitystä on käytetty Suomen-kysymystä poleemisesti käsitelleistä venäläisistä kirjailijoista ja lehtikirjoittajista, kuten K. F. Ordinista ja Mihail Borodkinista, sekä suomalaisvastaisista Venäjän duuman edustajista, kuten Vladimir Puriškevitšista ja Nikolai Markovista.
”Suomen-syöjiksi” on satunnaisesti kutsuttu myös myöhempinä aikoina sellaisia neuvostoliittolaisia tai venäläisiä vaikuttajia, joiden on väitetty suhtautuneen vihamielisesti Suomen itsenäisyyteen. Vladimir Lenin tiettävästi pilkkasi Otto-Wille Kuusista ”Suomensyöjäksi” tämän kirjoitettua 1920-luvun alussa artikkelin Suomen itsenäisyyden tarpeettomuudesta. Valvontakomission johtajaa Andrei Ždanovia on joskus kutsuttu ”Suomen-syöjäksi”. Muita suomalaisissa tiedotusvälineissä ”Suomen-syöjiksi” nimitettyjä ovat olleet muun muassa neuvostodiplomaatit Vladimir Stepanov ja Juri Derjabin (”Juri Komissarov”) sekä venäläinen poliitikko Vladimir Žirinovski.
Suomi-rock ’78

| Suomi-rock ’78 Eri esittäjiä |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Julkaistu: 26.9.1994
 Tyylilaji: suomirock
 Levy-yhtiö: Poko Rekords
Suomi-rock -sarjan muut julkaisut
|   | Suomi-rock ’78 1994 | Suomi-rock ’79 1994 |
Suomi-rock ’78 on Poko Rekordsin julkaiseman Suomi-rock-kokoelmalevysarjan ensimmäinen osa. Se julkaistiin 26. syyskuuta 1994. Kokoelma sisältää suomirock-hittejä vuodelta 1978.
Kappaleet

Eppu Normaali: Poliisi pamputtaa taas
Pelle Miljoona & N.U.S.: Olen työtön
Teddy and the Tigers: Tiger Twist
Tuomari Nurmio ja Köyhien Ystävät: Valo yössä
Hector: Ei mittään (Työttömän arkiviisu)
Kontra: Jerry Cotton
Briard: Fuck the Army
Leevi and the Leavings: Mitä kuuluu, Marja-Leena?
Pen Lee: You Can't Be My Mama
Ypö-Viis: Energia on A ja O
Mikko Alatalo: Kaunis mies
Sehr Schnell: Orja
Kollaa Kestää: Musti, sotakoira
Veltto Virtanen: Niilo Yli-Mainio
Se: Mä haluan elää
Karanteeni: Kaljupäinen gangsteri
Jam Rock Band: Where Are You Now, Buddy Holly?
Eppu Normaali: Jee jee
Albert Järvinen: Mama, Keep Your Big Mouth Shut'
Popeda: Erkki ja Leena
Problems?: Ei tää lama päähän käy
Kari Peitsamo ja Ankkuli: Ei kai Hectorillakaan ole helppoa
Stádas

Stádas on iirin kielen sana, joka tarkoittaa samaa kuin "status", "asema". Vuosina 2003–2004 käyty Stádas-kampanja vaati Irlannin hallitusta hakemaan iirille virallista asemaa (iir. stádas oifigiúil) yhtenä Euroopan unionin työkielistä. Irlanti oli tosin kuulunut Euroopan yhteisöön jo vuodesta 1972 saakka, mutta koska juuri liittymisen aikoihin iirin kielen kannatus oli vähimmillään Irlannissa ja esimerkiksi koulujen päästötodistusten pakkoiirivaatimuksista oltiin juuri tuohon aikaan luopumassa, Irlannin tuolloinen hallitus ei uskaltanut vaatia kielelle virallista asemaa. Iiristä tuli siksi yksi sopimuskielistä, mutta ei virallinen kieli. Tämä tarkoitti, että esimerkiksi Maastrichtin sopimus käännettiin iiriksi, mutta EU:n lainsäädäntöä ei.
Käytännössä tämä merkitsi muun muassa, että iiristä ei ollut samaa hyötyä kuin muista EU:n kansalliskielistä niille, jotka halusivat töihin EU:n elimiin. Tätä pidettiin iirinkielisyysliikkeen keskuudessa laajalti epäoikeudenmukaisena. Koska monet kielelle periaatteessa myötämielisetkin irlantilaiset ujostelivat häiritä EU:ta tällaisella asialla, muutosta ei kuitenkaan ryhdytty hakemaan ennen 2000-lukua.
Stádas-kampanjan suunnittelija oli Pádraig Ó Laighin, joka pitkään Kanadassa asuttuaan oli innostunut maan ranskalais-englantilaisesta kaksikielisyydestä ja näki sen mallina myös Irlannille. Kampanjan käytännön toteuttaja oli Aoife Ní Scolaí, iirinkielisyysliitto Conradh na Gaeilgen päätoimitsija ja kokenut lobbari, jonka johdolla liitto ryhtyi painostamaan Irlannin päättäviä elimiä toimintaan asiassa. Koska Gaeltachtin ministerinä toimi tuolloin tarmokas Brian Ó Cuív ja Euroopan parlamentissa istui syntyperäinen connachtilainen iirinpuhuja Seán Ó Neachtain, poliittinen ilmapiiri oli suotuisa muutokselle.
Kampanjaan osallistui näkyvästi myös uusi spontaanisti syntynyt nuorisojärjestö Na Gaeil Óga, Nuoret gaelilaiset, joka pyrki organisoimaan nuoria irlantilaisia riippumattoman iirinkielisyystoiminnan taakse sekä huolehtimaan iirin kielen näkyvyydestä muun muassa Irakin sodan vastaisissa mielenosoituksissa. Näin tarkoitus oli vastustaa iirin kielen huonoa imagoa konservatiivisen nationalismin ja Irlannin tasavaltalaisarmeijan terrorismin edustajana.
Kampanja huipentui 24. huhtikuuta 2004 Dublinissa pidettyyn suureen mielenosoitusmarssiin, An Lá Móriin eli Suureen päivään, joka keräsi viisi tuhatta osanottajaa. Marssi päättyi Molesworth Streetille Irlannin parlamentin eteen, missä muun muassa Pádraig Ó Laighin ja Nuorten gaelilaisten puheenjohtaja esiintyivät puhujina.
Useat paikalliset hallintoelimet ja lopulta myös Irlannin parlamentti julistivat tukeaan kampanjalle, ja heinäkuussa 2004 Irlannin hallitus antoi periksi: iirin kielelle haettiin virallista asemaa. 13. kesäkuuta 2005 Euroopan unionin ulkoministerit suostuivat yksimielisesti vaatimukseen. 1. tammikuuta 2007 alkaen iiristä tuli Euroopan unionin tasaveroinen virallinen kieli.
Styx (kuu)

| Styx |
| --- | --- |

Löytäminen
Löytäjät:  M. Showalter, H.A. Weaver, S.A. Stern, A.J. Steffl, M.W. Buie
Löytöaika:  26. kesäkuuta 2012
Kiertoradan ominaisuudet
Planeetta:  134340 Pluto
Keskietäisyys:  42000 ± 2000 km
Eksentrisyys:  ~0?
Kiertoaika:  20,2 ± 0,1 päivää
Inklinaatio:  ~0?
Fyysiset ominaisuudet
Läpimitta:  10–25 km
Massa:  7,5 × 1015 kg
Pyörähdysaika:  ?
Albedo:  0,5
Kaasukehän ominaisuudet
Kaasunpaine:  -
Koostumus
-:  {{{prosentit}}}
Styx (aiempi nimitys S/2012 (134340) 1) on transneptunisiin kohteisiin kuuluvan kääpiöplaneetta Pluton kuu. Se tunnetaan myös epävirallisesti nimellä P5. Kuun löydöstä ilmoitettiin heinäkuussa 2012.
Avaruusteleskooppi Hubblen kuvia analysoineet tähtitieteilijät arvioivat löytyneen kuun olevan muodoltaan epäsäännöllinen ja läpimitaltaan 10–25 kilometriä. Heinäkuun 2015 puolivälissä New Horizons -luotain otti Styxistä kuvia. Kuvien perusteella Styx on pitkulainen kuu, jonka pituus on 7 kilometriä pisimmältä sivultaan ja 5 kilometriä lyhimmältä sivultaan.
Styxin eli P5:n löytökuva
Suomelan talo

| Suomela> (Maurinkatu 4) |
| --- | --- |
 Rakennus vuonna 2018.
Osoite:  Maurinkatu 4
Sijainti:   Kruununhaka, Helsinki
Rakennustyyppi:  asuinrakennus
Valmistumisvuosi:  1911
Suunnittelija:  Heikki Kaartinen
Omistaja:  Asunto Osakeyhtiö Maurinkatu 4
Tyylisuunta:  jugend, myöhäisjugend
Runkorakenne:  tiili
Julkisivumateriaali:  rappaus
Kerrosluku:  6
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Suomelan talo on Helsingin Kruununhaassa osoitteessa Maurinkatu 4 sijaitseva kuusikerroksinen asuintalo, joka valmistui vuonna 1911. Rakennusmestari Heikki Kaartisen suunnittelema rakennus edustaa arkkitehtuuriltaan myöhäisjugendia. Suomelan talossa on 34 asuntoa.
Suomelan talo kuuluu Liisanpuistikon reunalla sijaitsevaan Poron kortteliin. Sen pohjoispuolella osoitteessa Maurinkatu 6 on Svenska Klubbenista tunnettu Donnerin talo, ja toisella puolella koko korttelin eteläpuolelle levittyvä Maurinkatu 2.
Katutason kerros on graniittia ja muuten julkisivun maali on vaihtunut vuosien varrella hyvinkin vaaleasta beigestä nykyiseen punertavaan. Rakennuksen merkittävä piirre on sen kadulle näkyvä U:n muotoinen pohjakaava. Tässä pyrkimyksenä lienee ollut järjestää merinäköalaa useampaan ikkunaan. Jokaisessa kerroksessa on neljä kadunpuoleista asuntoa, ja niiden takana kaksi pienempää asuntoa. Julkisivun puoleisissa asunnoissa on erkkeri-ikkunat ja pienet parvekkeet. Rakennuksen keskiosaa korotettiin vuonna 1926, ja samalla sen yläkerrosten jugendjulkisivua yksinkertaistettiin olemaan enemmän linjassa 1920-luvun klassismin kanssa.
Kirjallisuutta

Moorhouse Jonathan – Carapetian, Michael – Ahtola-Moorhouse, Leena: Helsingin jugendarkkitehtuuri 1895–1915, s. 90–91. Otava 1987. Suomentanut Annikki Suni
Stávros Niárchos

Stávros Niárchos (kreik. Σταύρος Νιάρχος, 3. heinäkuuta 1909 Ateena, Kreikka – 15. huhtikuuta 1996 Zürich, Sveitsi) oli kreikkalainen laivanvarustaja. Hän rakensi ensimmäisen niin sanotun supertankkerin ja kokosi öljynkuljetuksella valtavan omaisuuden. Hän myös perusti Hellenic Shipyards -telakan. Niárchoksen maine perustui omaisuuteen, lukuisiin avioliittoihin ja kilpailuasetelmaan Aristotélis Onásiksen kanssa.
Niárchoksen mukaan on nimetty Stávros Niárchoksen kulttuurikeskus Ateenan metropolialueella.
Perhe

Niárchos oli naimisissa useita kertoja. Ensimmäinen puoliso oli Eléni Sporídi (1946–1960), toinen Melpoméni Káppari (Melpomene Capparis, 1939–1947), kolmas Efgenía Livanoú (1947–1965), neljäs Charlotte Ford (1965–1967) ja viides Athiná ”Tína” Livanoú (1971–1974).
Niárchoksella oli viisi lasta, María Niárchou, Fílippos Niárchos, Spýros Niárchos, Konstantínos Niarchos ja Élena Niárchou (myöh. Elena Ford).
Aiheesta muualla

The Stavros Niarchos Foundation
Niarchos Group
Celebrities in Switzerland
Mentioned in Time's People section (Monday, Sep. 28, 1970) (Arkistoitu – Internet Archive)
Sui Wenjing

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Sui Wenjing ja Han Cong vuonna 2016. |  Sui Wenjing ja Han Cong vuonna 2016. |  Sui Wenjing ja Han Cong vuonna 2016. |  |
Maa:   Kiina
Taitoluistelu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Pyeongchang 2018 | pariluistelu |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Helsinki 2017 | pariluistelu |  |
|  Kultaa | Saitama 2019 | pariluistelu |  |
|  Hopeaa | Shanghai 2015 | pariluistelu |  |
|  Hopeaa | Boston 2016 | pariluistelu |  |
|  Hopeaa | Tukholma 2021 | pariluistelu |  |
Sui Wenjing (s. 18. heinäkuuta 1995 Harbin, Kiina) on kiinalainen taitoluistelija. Hän on saavuttanut olympiahopeaa ja voittanut kaksi maailmanmestaruutta pariluistelussa. Hänen parinaan on luistellut Han Cong.
Ura

Sui Wenjing ja Han Cong voittivat juniorien maailmanmestaruuden vuosina 2010, 2011 ja 2012. Neljän maanosan mestaruuskilpailussa he saavuttivat ensimmäisen mestaruutensa vuonna 2012 ja samana vuonna he sijoittuivat MM-kilpailuissa yhdeksänneksi. Vuonna 2013 he sijoittuivat MM-kilpailuissa 12:nneksi ja seuraavana vuonna he voittivat jälleen neljän maanosan mestaruuden ja sijoittuivat MM-kilpailuissa kuudenneksi.
Ensimmäisen MM-mitalinsa Sui ja Han saavuttivat Shanghaissa 2015 sijoittumalla hopealle. Vuonna 2016 he saavuttivat Bostonissa MM-hopeaa ja voittivat neljän maanosan mestaruuden. Seuraavan kauden alkupuolen he olivat poissa kilpailuista Suin jalkaleikkausten vuoksi mutta Helsingissä 2017 he voittivat maailmanmestaruuden ja samana vuonna jälleen neljän maanosan mestaruuden. Pyeongchangin talviolympialaisissa 2018 he saavuttivat hopeaa oltuaan lyhytohjelman jälkeen johdossa mutta saatuaan vapaaohjelmassa vasta kolmanneksi parhaat pisteet. He hävisivät saksalaisparille Aliona Savchenko / Bruno Massot vain 0,43 pistettä. Vuonna 2019 Sui ja Han voittivat neljän maanosan mestaruuden viidennen kerran urallaan. Maaliskuussa 2019 he voittivat toisen maailmanmestaruutensa.
Vuoden 2019 lopulla Sui ja Han voittivat Torinossa Grand Prix -finaalin. Vuoden 2020 maailmanmestaruuskilpailut peruttiin koronaviruspandemian vuoksi. Vuonna 2021 Sui ja Han saavuttivat MM-hopeaa vajaat kaksi pistettä venäläisparille Anastasija Mišina / Aleksandr Galljamov hävinneenä.
MM-kilpailuissa 2019 Sui ja Han luistelivat piste-ennätyksekseen 234,84, joka koostui lyhytohjelman 79,24 pisteestä ja vapaaohjelman 155,60 pisteestä. Marraskuussa 2019 he paransivat lyhytohjelmaennätyksensä 81,27 pisteeseen.
Sui on pituudeltaan 150-senttinen. Hänen ja Hanin valmentajiin kuuluu olympiavoittaja Zhao Hongbo ja koreografina toimii kanadalainen Lori Nichol.
Sulzer-kattila

Sulzer-kattila muistuttaa Benson-kattilaa, mutta sisältää pienen höyrylieriön, varmistamaan / erottamaan mahdolliset vesipisarat pois höyrystä.[lähde? ] Sulzer -lieriötä sanotaan myös "suolanpoistopulloksi", sieltä voidaan puhaltaa pois haitallisia epäpuhtauksia. mm. silikaatteja eli piioksideja ja suoloja.
Smart Roadster

Smart Roadster
Smart Roadster on kaksipaikkainen urheiluauto. Smart Roadsteria valmistettiin vain noin kolmen vuoden ajan vuoden 2003 alusta vuoden 2005 marraskuuhun, jolloin raskaasti tappiollinen smart karsi toimintojaan lopettaen muun muassa Roadsterin ja Roadster-Coupén valmistamisen.
Mallistoon kuului "porrasperäinen" Roadster ja "lasiperä" Roadster-Coupé. 
Autot ovat takaluukkua/takalasia lukuun ottamatta muuten teknisesti yhteneväisiä, eroa on vain varustetasossa. 
Roadster-Coupé -mallia ei ole ollut saatavilla pienempitehoisella moottorilla. Molempiin malleihin on saatavana lisävarusteena muun muassa keskikyynärnoja ja lukuisa joukko muita varusteita.
Roadsterissa on joko sähköisesti avattava kangaskatto, joka laskostuu takakontin etuosaan ja katon sivuilla irrotettavat kattopalat tai irrotettava kaksiosainen kova katto. Kummassakin kattovaihtoehdossa autosta saa täysin avomallisen. Kangaskattoisiin autoihin sai lisävarusteena valmiuden kovaan kattoon, mikä mahdollistaa olosuhteisiin paremman katon käytön eri vuodenaikoina.
Teknisiä tietoja

3-sylinterinen Mercedes-Benz -moottori, 698cc turbo ja välijäähdytin, kuusi sytytystulppaa. Suomeen tuotu vain 60 kw versiota, saatavana myös 45 kw ja 80 kw (brabus) versioina. Polttoainesuositus 45 kw 95E, 60 kw 98E. Huippukevyt alumiinimoottori painaa vain noin 60 kg.
Moottori ja vaihteisto takana, takaveto. Edessä "konepellin" alla tavaratila (tilavuus juomakorin verran), jäähdytin, akku ja jarrutehostin. Auton kokonaispaino on vain 840 kg. Korkeus 119 cm. Painopiste erittäin alhaalla ja sivuttaiskiihtyvyys kaarteissa erinomainen. Ajotuntumaa kuvaillaan mikroautomaiseksi.
Kolmivaihteinen manuaalivaihteisto ja "loikkari" eli ns. kertoja, yhteensä siis kuusi vaihdetta eteen joskin vain yksi taakse. Puoliautomaattivaihteisto ilman kytkinpoljinta, vaihteistorobotti käyttää kytkintä ja vaihtaa vaihdetta siirrettäessä vaihdekeppiä eteen tai taakse. Täysautomaattitoiminnon ollessa kytkettynä vaihdekepin kyljessä sijaitsevasta napista vaihteisto toimii hieman perinteisen automaattivaihteiston tapaan joskin vaihteen vaihtumisen luonnollisesti havaitsee hyvin selvästi. Autoa on joskus kritisoitu hitaahkosta vaihtamisesta. Lisävarusteena saatavana myös ohjauspyörään kiinnitetyt kilpa-autoista tutut "vaihdeläpät", joilla voi vaihtaa vaihdetta vetämällä läppää. Valinnaiset rattivaihteet eivät eliminoi "tavallisempaa" vaihdekeppiä vaan molemmat toimivat yhteistyössä. Autossa on rattilukon sijaan pakkilukko esimerkiksi Saabien tapaan, jolloin auto on peruutusvaihteella pysäköitynä.
Kulutus noin 4,5/5/6 (maantie/yhdistetty/kaupunki). Huippunopeus (60 kw) elektronisesti rajattu 185 km/h.
Huomattava määrä ajoturvallisuutta lisäävää elektroniikkaa: mm. lukkiutumattomat jarrut, automaattinen jarruvoiman jako, hätäjarruassistentti, mäkilähtöassistentti, luistonesto, ajonvakautusjärjestelmä ESP.
Tridion-turvarunko on valmistettu teräksestä mutta auton lokasuojat, ovet ja luukut ovat muovia. Autossa on vakiovarusteena turvavyönkiristimet ja kaksi turvatyynyä sekä lisävarusteena saatavissa penkkeihin sivutörmäystyynyt. Sivutörmäystyynyt on asennettu safety-lisävarustepakettilla varustettuihin malleihin. Pakettiin kuuluu lisäksi sumuvalot ja sähköiset sivupeilit.
Autossa ei ole ollenkaan ajovalojen korkeussäätöä. Koska varsinainen tavaratila sijaitsee edessä ja takana moottorin yläpuolella on vain pienehkö "läppärinkuljetustila" (mahtuu neljä 12-packia), ei jäykkäalustaisen auton projektiovalojen suuntaus muutu häikäiseväksi kuormaamalla. Siksi Roadster on vapautettu ko. vaatimuksesta.
Suomeen oli kesällä 2006 maahantuotu noin 50 kpl Roadster tai Roadster-Coupé -malleja, kaikkiaan Roadster-mallistoa valmistettiin noin 43 000 kappaletta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Smart Roadster Wikimedia Commonsissa
http://www.daimler.com/
http://www.smart.fi/ (Arkistoitu – Internet Archive)
http://www.smart.com/
Suikki Jääskä

Esko ”Suikki” Jääskä Nuorison taidetapahtumassa Jyväskylässä 1972.
Esko ”Suikki” Jääskä (s. 12. tammikuuta 1950) on suomalainen muusikko, äänittäjä, musiikkistudioyrittäjä, musiikkiteknologian opettaja sekä yksi Provinssirock-festivaalin perustajista. Hän toimi 2007–2018 Seinäjoen Rytmi-instituutin hallituksen puheenjohtajana.
Jääskä on neljän vuosikymmenen ajan tehnyt musiikkiäänityksiä liikkuvalla studioautollaan eri puolilla Suomea. Hän on tallentanut etenkin suomalaisten kuorojen ja hengellisen musiikin esittäjien ohjelmistoa.
Jääskä on muusikkona enimmäkseen itseoppinut, mutta otti joitakin trumpettitunteja kapellimestari Antti Vainiolta. Hän on varsinaiselta ammattikoulutukseltaan hammaslaborantti. 1970-luvun alkupuolelta Suikki Jääskä muistetaan Seinäjoen seudulta isojen, puhallinsektioin varustettujen rock-yhtyeiden Super-Suikkis ja Bestsellers Orchestra perustajana, johtajana ja trumpetistina. Näiden yhtyeiden entisiä muusikoita kokoontui Jääskän aloitteesta syksyllä 2010 Seinäjoelle yhtä konserttia varten. Heistä Jääskä ja viisi muuta päätti jatkaa vakituisemminkin nimellä Soulful of Blues with Soul Sisters and Downtown Horns (SOB).
Suikki Jääskä toimii aktiivisesti eteläisen Afrikan musiikkia ja tanssia Suomessa edistävässä yhdistyksessä Good People ry. Vuonna 1990 hän oli yksi Seinäjoen populaarimusiikin keskuksen Rytmi-instituutin perustajia. Hän on toiminut pitkään instituutin hallituksessa.
1990-luvulta alkaen Jääskä opetti musiikkiteknologiaa Sibelius-Akatemiassa.
Aiheesta muualla

Jääskän Master Recording -studion verkkosivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
Suikki Jääskä Fono.fi-äänitetietokannassa
Sulęcinin piirikunta

Sulęcinin piirikunta (puol. powiat sulęciński) on Puolan piirikunta Lubuszin voivodikunnassa. Piirikunnan väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 35 193. Se jakautuu viiteen maalaiskuntaan, jotka ovat Krzeszyce, Lubniewice, Słońsk, Sulęcin sekä Torzym. Piirikunnan hallinnollinen keskus on Sulęcinin kaupunki.
Sulęcinin piirikunnan pinta-alasta 55,4 prosenttia oli metsän peitossa vuonna 2018.
Sulęcinin piirikunnan työttömyysaste oli vuoden 2018 lopussa 5,7 prosenttia.
Piirikunnan väestöpyramidi 2014.
Vuoden 2019 lopussa Sulęcinin piirikunnassa oli 35 193 asukasta, joista 50,3 prosenttia naispuolisia ja 49,7 prosenttia miespuolisia. Puolan väestönlaskennassa 2011 väkiluvun laskettiin olevan 35 975 ja sen ennakoidaan vuoteen 2050 mennessä pienenevän 29 213 asukkaaseen. Alle 18-vuotiaiden osuus piirikunnan väestöstä oli vuoden 2019 lopussa 18,5 prosenttia, työikäisten 61,4 prosenttia ja eläkeikäisten 20,1 prosenttia väestön keski-iän ollessa 40,9 vuotta. Vuonna 2019 piirikunnassa syntyi 332 lasta.