stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Seurapeli

| Seurapeli |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Jenni Toivoniemi
Käsikirjoittaja:  Jenni Toivoniemi
Tuottaja:   Venla Hellstedt  Elli Toivoniemi 
Kuvaaja:  Jarmo Kiuru
Leikkaaja:  Samu Heikkilä
Lavastaja:  Milja Aho
Pääosat:   Laura Birn  Emmi Parviainen  Paula Vesala  Iida-Maria Heinonen  Eero Milonoff  Christian Hillborg  Samuli Niittymäki  Paavo Kinnunen 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Tuffi Films
Levittäjä:  Nordisk Film
Ensi-ilta:   2020-01-2929. tammikuuta 2020 (Göteborg)  2020-08-2121. elokuuta 2020 (Suomi)  
Kesto:  120 minuuttia
Alkuperäiskieli:  suomi
Budjetti:  1 453 000 euroa
Katsojat:  33 920
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Seurapeli on vuonna 2020 ensi-iltansa saanut suomalainen draamakomediaelokuva, jonka on käsikirjoittanut ja ohjannut Jenni Toivoniemi. Se on Toivoniemen ensimmäinen pitkä elokuva. Elokuvan pääosissa näyttelevät Laura Birn, Emmi Parviainen, Paula Vesala, Iida-Maria Heinonen, Eero Milonoff, Christian Hillborg, Samuli Niittymäki sekä Paavo Kinnunen. Seurapeli kertoo teini-ikäisinä toisiinsa tutustuneen ystäväporukan viikonlopusta saarihuvilalla, jossa on tarkoitus viettää Mitzin (Parviainen) yllätyssynttäreitä. Mitzi ei kuitenkaan ilahdu yllätyksestä ja tunnelmaa kiristää entisestään paikalle saapuva Veronikan (Birn) ruotsalainen Hollywood-näyttelijä-miesystävä (Hillborg). Mitzin aloitteesta alkaa seurapeli, jonka myötä luovutaan modernista teknologiasta ja ystävien vanhat voimasuhteet ja ihmissuhteet kärjistyvät.
Elokuvan kuvaukset alkoivat heinäkuussa 2019 Villingissä. Elokuvan budjetti oli 1 453 000 euroa, josta Suomen elokuvasäätiön osuus oli 860 000 euroa.
Seurapeli sai maailmanensi-iltansa 29. tammikuuta 2020 Göteborgin elokuvajuhlilla, missä se kilpaili fiktioelokuvien kilpasarjassa miljoonan kruunun pääpalkinnosta. Teatteriensi-illan se sai Suomessa 21. elokuuta 2020. Elokuva palkittiin kahdella Jussi-palkinnolla vuoden 2021 gaalassa parhaasta käsikirjoituksesta ja miessivuosasta (Niittymäki). Se sai kaikkiaan kahdeksan ehdokkuutta muun muassa parhaasta elokuvasta, ohjauksesta, naispääosasta (Parviainen) ja naissivuosasta (Heinonen).
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Laura Birn  | … |  Veronika   |
|  Emmi Parviainen  | … |  Mitzi   |
|  Paula Vesala  | … |  Ulla   |
|  Iida-Maria Heinonen  | … |  Natali   |
|  Eero Milonoff  | … |  Härde   |
|  Christian Hillborg  | … |  Mikael   |
|  Samuli Niittymäki  | … |  Juhana   |
|  Paavo Kinnunen  | … |  Janne   |
Vastaanotto

| Vastaanotto> Arvostelupisteet.Julkaisu | Vastaanotto> Arvostelupisteet.Pisteet |
| --- | --- |
Helsingin Sanomat Leena Virtanen: 
Hufvudstadsbladet   Krister Uggeldahl: 
Helsingin Sanomien Leena Virtanen antoi elokuvalle täydet viisi tähteä ja kehui näyttelijöiden, erityisesti Laura Birnin, suoritusta sanoen: ”Näyttämölle astelee maan briljanteimpia näyttelijöitä, jotka pääsevät osoittamaan parhaat taitonsa ja nimenomaan ryhmänä, suhteessa toisiinsa.” Hän nostaa esiin myös elokuvassa käytetyn barokkimusiikin ja sanoo sen olevan ”oivallisesti valittu”.
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto
Seurapeli Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Seurapeli Elonet.
Elokuvan traileri YouTubessa
Shakkinyrkkeily

Ottelu 5.7.2008 shakkinyrkkeilytapahtumassa.
Ottelu 5.7.2008 shakkinyrkkeilytapahtumassa.
Berliinissä 5.7.2008 järjestetty shakkinyrkkeilytapahtuma.
Shakkinyrkkeily (myös šakkinyrkkeily) on urheilulaji, jossa yhdistyvät shakki ja nyrkkeily. Lajin kehitti vuonna 2003 alankomaalainen performanssitaiteilija Iepe Rubingh sarjakuvapiirtäjä Enki Bilalin vuonna 1992 ilmestyneen sarjakuvan Froid-Équateur (suomeksi Kylmä päiväntasaaja) innoittamana.
Shakkinyrkkeilyottelu koostuu parittomasta määrästä eriä, joissa vuoron perään pelataan kolme minuuttia shakkia ja nyrkkeillään kolme minuuttia (aiemmin neljä minuuttia shakkia ja kaksi minuuttia nyrkkeilyä). Erien välillä on lyhyt tauko, jonka aikana kilpailivat vaihtavat varusteitaan. Shakissa kummallakin pelaajalla on yhdeksän minuuttia aikaa siirtojensa tekemiseen. Ottelu voi päättyä shakkimattiin, pelaajan shakkisiirtoihin käytettävän ajan loppumiseen, tyrmäykseen, tuomarin päätökseen nyrkkeilyerän aikana tai vastustajan luovuttamiseen shakki- tai nyrkkeilyerän aikana. Erien lukumäärä ja kestot voivat vaihdella otteluillan ohjelman vaatimusten ja järjestäjän päätösten pohjalta.
Shakkinyrkkeilyn kansainvälinen kattojärjestö on World Chess Boxing Organisation eli WCBO. Lajin ensimmäiset maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin Amsterdamissa, Hollannissa vuonna 2003. Tuolloin voiton vei lajin kehittäjä Iepe Rubingh itse. Ensimmäiset Euroopan-mestaruuskilpailut järjestettiin lokakuussa 2005, ja mestaruuden vei bulgarialainen Tihomir Titško. Myös kansainvälisen shakkiliiton FIDE:n puheenjohtaja Kirsan Iljumžinov on esiintynyt näytösluonteisessa shakkinyrkkeilyottelussa.
Laji on suosittu paitsi Rubinghin kotikaupungissa Berliinissä, myös Siperiassa, jossa lajin MM-kisoissa marraskuussa 2009 oli 2 000 katsojaa. Mestaruuden voitti Leo "Granit" Kraft.
Suomessa perustettiin Suomen Shakkinyrkkeilyklubi ry marraskuussa 2014 ja säännöllinen harjoittelu aloitettiin Helsingin Tarmon tiloissa Helsingissä tammikuussa 2015. Klubi on sittemmin siirtynyt harjoittelemaan Savate Klubille Sörnäisiin. Ensimmäinen julkinen shakkinyrkkeilyottelu Suomessa järjestettiin 6. kesäkuuta 2015.
Suomalainen shakkinyrkkeilijä Sakari Lähderinne voitti alle 75-kiloisten maailmanmestaruuden Kalkutassa Intiassa pidetyissä kisoissa. Lähderinne voitti finaalissa venäläisen Denis Gurban.
Lähderinne voitti maailmanmestaruuden myös 2019 Turkin Antalyassa järjestetyssä turnauksessa. Finaalissa hän voitti ranskalaisen Xhemsid Vogliqin tyrmäyksellä.
Helsingin Paasitornissa järjestettiin Nordic Chessboxing Fight Night-tapahtuma 2 lokakuuta 2021. Shakkia kommentoi Helsingin pormestari Juhana Vartiainen, nyrkkeilyä Juho "Härmän Häjy" Haapoja.
Aiheesta muualla

Säännöt (englanniksi).
Lajin kehittäjän Iepe Rubinghin haastattelu. (Arkistoitu – Internet Archive)
Guardian-lehden artikkeli.
Helsingin Sanomien artikkeli
Helsingissä 2.10.2021 järjestetyn shakkinyrkkeillytapahtuman tallenne
MTV:n uutisten loppukevennys
Satakunnan Kansan juttu Porissa järjestetystä näytösottelusta.
Suomen urheilu 1947

Suomen urheilu 1947 käsittelee vuoden 1947 merkittäviä uutisia ja tapahtumia suomalaisessa urheilussa.
Vuoden urheilija

Urheilutoimittajain Liitto valitsi ensimmäisen kerran Vuoden urheilijan. Äänestyksessä kymmenen parhaan joukkoon sijoittuivat:
| Sija | Urheilija | Urheilumuoto |
| --- | --- | --- |
| 1. | Lassi Parkkinen | Pikaluistelu |
| 1. | Mikko Hietanen | Yleisurheilu |
| 3. | Benjamin Vanninen | Hiihto |
| 4. | Jarl Gripenberg | Suunnistus |
| 5. | Pauli Janhonen | Ammunta |
| 6. | Erkki Kataja | Yleisurheilu |
| 7. | Bertel Storskrubb | Yleisurheilu |
| 8. | Viljo Heino | Yleisurheilu |
| 9. | Aimo Tanner | Voimistelu |
| 10. | Juhani Vellamo | Painonnosto |
Lähde:
Ammunta

Maailmanmestaruuskilpailuissa Pauli Janhonen voitti kultaa vapaakiväärin täysottelussa. Suomi voitti lisäksi kaksi kultaa joukkuekilpailuissa. Vapaakiväärin pystyasennon voittajia olivat Janhonen, Olavi Elo, Bruno Frietsch, Onni Hynninen ja Toivo Mänttäri. Isopistoolilla kultaa voittivat Matti Kallio, Mauri Kuokka, Jaakko Rintanen ja Väinö Skarp.
Jalkapallo

Suomen maajoukkue pelasi viisi ottelua, joista tuloksena oli 3–3-tasapeli Norjan kanssa syyskuussa Helsingin olympiastadionilla sekä neljä tappiota. Vaasalainen Stig-Göran Myntti teki Norjaa vastaan kaksi maalia. Heinäkuussa Aatos Lehtonen aloitti työnsä maajoukkueen valmentajana. Vuonna 1937 alkanut neljän maan kesken pelattu Pohjoismaiden-mestaruusturnaus saatiin päätökseen ja Suomi sijoittui viimeiseksi.
Suomen-mestaruuden voitti Helsingin IFK, hopeaa sai Turun Toverit ja pronssille sijoittui Kotkan Työväen Palloilijat.
Jääkiekko

Suomen-mestaruuden voitti kolmannen peräkkäisen kerran Tampereen Ilves, hopeaa sai Hämeenlinnan Tarmo ja pronssille sijoittui Tammerfors Bollklubb. Kaikki kolme kärkijoukkuetta päätyivät tasapisteisiin ja mestaruuden ratkoivat Ilves ja Tarmo uusintaottelussa, jonka Ilves voitti 10–2.
Jääpallo

Suomen maajoukkue hävisi helmikuussa Tukholmassa Ruotsille 2–7.
Suomen-mestaruuden voitti kolmannen peräkkäisen kerran Warkauden Pallo -35, hopeaa sai Oulun Palloseura ja pronssille sijoittui kolmannen peräkkäisen kerran Helsingin IFK.
Koripallo

Miesten Suomen-mestaruuden voitti toisen peräkkäisen kerran Helsingin NMKY ja hopeaa sai toinen helsinkiläisseura Työväen Mailapojat.
Paini

Euroopan-mestaruuskilpailuissa pronssia kreikkalais-roomalaisessa painissa saavuttivat Lennart Viitala alle 52-kiloisten sarjassa ja Pauli Riihimäki yli 87-kiloisissa.
Painonnosto

Juhani Vellamo saavutti MM-pronssia ja EM-hopeaa alle 82,5-kiloisten sarjassa.
Pikaluistelu

Lassi Parkkinen voitti miesten ja Verné Lesche naisten yleisluistelun maailmanmestaruuden.
Pohjoismaiset hiihtolajit

Salpausselän kisoissa suomalaisvoittajia olivat Pekka Vanninen 50 kilometrin ja Kerttu Pehkonen 10 kilometrin hiihdossa.
Ruotsin hiihtokisoissa suomalaisvoittajia olivat August Kiuru 50 kilometrin ja Kerttu Pehkonen 10 kilometrin hiihdossa.
Benjamin Vanninen hiihti viiden viikon aikana viisi 50 kilometrin kilpailua: hän sijoittui toiseksi SM-kilpailuissa Nokialla ja Ruotsin Bodenissa, keskeytti Salpausselällä hiihdettyään pitkään kärkivauhtia, sijoittui neljänneksi Ruotsin hiihtokisoissa Sundvallissa ja voitti Ounasvaaran kisoissa yli 9,5 minuutin erolla Pekka-veljeensä.
Suunnistus

Pohjoismaisessa maaottelussa 5.10. Hönefossissa, Norjassa isäntämaa vei voiton ennen Ruotsia, Suomea ja Tanskaa, mutta henkilökohtaisissa tuloksissa paras oli Suomen Jarl Gripenberg.
Yleisurheilu

Mikko Hietanen voitti maratonilla Pohjoismaiden-mestaruuden ja sijoittui Bostonin maratonilla toiseksi. Radalla hän juoksi maailmanennätykset 20.8. Kuopiossa 15 maililla (1.18.48,0) ja 28.9. Jyväskylässä 30 000 metrillä (1.40.49,8).
Suomi–Ruotsi-maaottelussa 31.7.–1.8. Göteborgissa Suomi hävisi pistein 106–78. Bertel Storskrubb otti lajivoiton sekä 800 metrin juoksussa että 400 metrin aitajuoksussa.
Kalevan kisoissa 16.–18.8. Tampereella Erkki Kataja teki uuden Suomen-ennätyksen 423 cm ja myös Valto Olenius ylitti vanhan ennätyksen tuloksellaan 417 cm. Ammattilaissyytösten kohteena ollut Viljo Heino kilpaili yllättäen 3 000 metrin estejuoksussa ja oli kärkitaistelussa mukana, kun hänet määrättiin keskeyttämään 700 metriä ennen maalia.
Bagdadin yliopisto

Bagdadin yliopiston torni.
Bagdadin yliopisto (arab. جامعة بغداد‎ Jāmi'at Baghdād) on Bagdadin keskustassa sijaitseva Irakin ensimmäinen ja arabimaailman toiseksi suurin yliopisto, jossa on yli 70 000 opiskelijaa ja 24 kollegiota (college).
Oppilaitoksen lainopillinen kollegio aloitti toimintansa vuonna 1908 ja lääketieteellinen kollegio 1927. Vuonna 1957 oppilaitos muutettiin yliopistoksi, ja se alkoi myöntää akateemisia oppiarvoja. Yliopiston islamilaisten tieteiden kollegio katsoo, että sen juuret ovat Abu Hanifan moskeijan yhteyteen perustetussa madrasassa, joka perustettiin vuonna 1067.
Yliopisto sai 1950-luvulla uuden kampuksen, jonka suunnittelivat arkkitehdit Walter Gropius, Louis McMillen ja Robert McMillan. Kampusta laajennettiin 1982. Yliopisto oli vuonna 2018 Timesin yliopistojen ranking-listalla sijalla 800–1 000.
Huomautus

Selain varoittaa, että yliopiston omat sivut voivat olla haitalliset.
Viihdevintiöt

Viihdevintiöt on suomalainen lastenpelimedia, jossa suositellaan lapsiystävällisiä mobiilipelejä sekä käsitellään lasten mediakasvatusta.
Sivusto on perustettu vuonna 2014 ja sen ylläpitäjä on toimittaja Jenni Utriainen.
Utriainen on puhunut julkisuudessa lapsille tarjottavan mediasisällön turvallisuudesta sekä siitä, miten vanhemmat voivat omilla valinnoillaan vaikuttaa siihen, että lasten puhelimista ja tableteista on enemmän hyötyä kuin haittaa. Hän on myös kiinnostunut pelien käyttämisestä opetuksen välineenä.
Julkaisut

Vuonna 2024 Viihdevintiöt julkaisi ensimmäisen oman pelinsä. Kellonen on kellonopetuspeli lapsille, ja sitä voi pelata mobiililaitteilla.
Utriainen on toinen Kuinka kasvattaa diginatiivi -kirjan kirjoittajista. (S&S, 2017) Kirja käsittelee samaa aihepiiriä kuin Viihdevintiöt-sivusto.
Telaketju

Leclerc-panssarivaunun telaketju
Telaketjut ovat ketjuja, joita käytetään tela-ajoneuvojen voimansiirrossa maata vasten panssarivaunuissa, telaketjutraktoreissa, maansiirtoajoneuvoissa sekä joissakin maastoajoneuvoissa. Telaketjut jakavat painon pyöräajoneuvoon verrattuna suuremmalle alalle, minkä ansiosta se ei juutu niin herkästi kiinni kuin pyöräajoneuvot. Ominaisuuksiensa ansiosta telaketjut mullistivat raskaat maansiirtoajoneuvot ja sodankäynnin.
Rakenne

Telaketju on rakennettu erillisistä telakengistä, jotka muodostavat yhdessä suljetun ketjun. Telakengät ovat yleensä leveitä ja raskaita metallista tehtyjä levyjä. Niissä voi olla kuminen vaimennin, joka säästää teiden pintaa ja pehmentää ajoa sekä vähentää meteliä. Telakengissä on sarana, joka mahdollistaa niiden liikkumisen suhteessa toisiinsa. Tämän ansiosta telaketjut ovat joustavia, ja ne on mahdollista asentaa vetopyörien ympärille. Telakenkien liittämiseen toisiinsa on monta eri ratkaisua. Edellä esitetty ketjutyyppi on käytössä panssariajoneuvoissa ja suurissa yli 100 tonnia painavissa kaivinkoneissa ja telanostureissa. Sen sijaan pienemmissä maanrakennuskoneissa käytetään toisenlaista rakennetta. Siinä on perusketju, johon telalaput kiinnitetään pulteilla. Telalappuja on saatavilla erilaisilla profiileilla ja leveyksillä.
Toiminta

Telaketjuja liikuttaa vetopyörä, joka on yhteydessä moottoriin. Vetotelassa on piikkejä, kuten hammaspyörässä. Piikit menevät lomittain telaketjussa olevien aukkojen kanssa ja vetävät sitä vetopyörän pyöriessä. Vetopyörä on sijoitettu usein telaketjun takapäähän, rippuen moottorin sijainnista. Alhaalla telaketjua pitävät paikallaan kantotelat tai alatelapyörät(panssariajoneuvot), jotka ovat kaivinkoneissa kiinteät ja joissakin puskutraktoreissa keinuviksi nivellettyjä paremman pidon saamiseksi. Jousitettuja telapyöriä käytetään panssariajoneuvoissa ja vastaavissa. Jousitukseen on olemassa useita ratkaisuja mutta yleisin nykykäytössä on vääntösauvajousitus. Telat kantavat varsinaisesti ajoneuvon painon. Telaketjun yläreunassa on pienempiä pyöriä, ylätelapyöriä, jotka kannattavat telaketjun löysällä riippuvaa yläosaa. Niitä ei välttämättä tarvita, jos telat ovat riittävän isot. Poikkeuksena tästä järjestelystä on muun muassa ns. Christie-jousitus, jossa telapyörät ovat vetävät ja ajoneuvolla voi ajaa tiellä ilman telaketjuja (esimerkiksi venäläiset BT-sarjan kevyet taisteluvaunut ).
Hyödyt ja haitat

Telaketjujen hyviä puolia on niiden liikkuvuus huonolla alustalla. Niillä varustettu ajoneuvo voi ylittää aukkoja maassa tai paikkoja, joissa kumipyörät puhkeaisivat. Toisekseen ketjut jakavat ajoneuvon painon suuremmalle alalle. Tämä on tärkeää ajettaessa pehmeässä hiekassa, mudassa tai lumessa. Huonoja puolia ovat heikentynyt nopeus, meteli ja telaston aiheuttamat vahingot teille.
Historia

Keksijä Richard Lovell Edgeworth julkaisi ensimmäisen kuvauksen telaketjuista.
Edgeworth ei 40 vuoden ponnistuksista ja rakentamastaan yli sadasta mallikappaleesta huolimatta saanut keksintöään toimivaksi.
Brittiläinen James Boydell kehitti myös erään telaketjun edeltäjän. Hänen keksinnössään pyöriin liitettiin litteitä kääntyviä levyjä, jotka jakavat painoa. 
Boydellin mallin vaunuja käytettiin Krimin sodassa.
Ensimmäisen toimivan telaketjun kehitti yhdysvaltalainen Alvin Orlando Lombard Mainesta vuonna 1901. Lombard Log Hauler muistutti telaketjuilla varustettua höyryveturia ja toimintaperiaatteeltaan moottorikelkkaa. Siitä käytettiin vetämään tukeilla lastattuja rekiä. Lombardin laitteita valmistettiin kaikkiaan 83. Myöhemmät olivat dieselmoottorilla varustettuja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Telaketju Wikimedia Commonsissa
Telaketjuilla varustettu puskutraktori
Amerikantaivaanvuohi

| Amerikantaivaanvuohi |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Rantalinnut Charadriiformes
Alalahko::  Kahlaajat Charadrii
Heimo::  Kurpat Scolopacidae
Suku::  Kurpat Gallinago
Laji::  delicata
Kaksiosainen nimi
 Gallinago delicata  (Ord, 1825) 

Katso myös
   Amerikantaivaanvuohi Wikispeciesissä   Amerikantaivaanvuohi Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Amerikantaivaanvuohi (Gallinago delicata), joka usein luokitellaan taivaanvuohen alalajiksi, on pohjoisamerikkalainen kahlaaja. Sen elinympäristö ulottuu Aleuttien itäisiltä saarilta Alaskaan, Kanadaan ja Yhdysvaltoihin. Se talvehtii Yhdysvaltain eteläosissa, Keski-Amerikassa ja Etelä-Amerikan pohjoisosissa. Suomesta on havainto soidintavasta yksilöstä Laukaasta 22. huhtikuuta – 16. toukokuuta 2010. Lajin holotyypin kuvaili George Ord 1825.
Aiheesta muualla

Iltalehti 24.4.2010: Suomelle uusi lintulaji Laukaassa
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q64927  Wikispecies: Gallinago delicata  ABA: wilsni  Avibase: F5C8516D3B9C7686  BirdLife: 22729867  BOW: wilsni1  CoL: 3F6V8  eBird: wilsni1  EoL: 45509178  GBIF: 2481817  GNAB: wilsons-snipe  iNaturalist: 144496  IRMNG: 11821822  ITIS: 726048  IUCN: 22729867  NatureServe: 2.103058  NBN: NHMSYS0020316787  NCBI: 279947  Neotropical: wilsni1  ODNR: wilsons-snipe  Open Tree of Life: 234669  Paleobiology Database: 368709  Paleobiology Database: 368709  WoRMS: 422606  Xeno-canto: Gallinago-delicata  Laji.fi: MX.73576
Santa Rosa (1715)

| Santa Rosa |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Ribeira das Naus, Lissabon
Palveluskäyttöön:  1715
Poistui palveluskäytöstä:  6. syyskuuta 1726
Loppuvaihe:  tuhoutunut
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 100 bm
Pituus:  56 m
Miehistöä:  noin 700
Aseistus
Aseistus:  56-70 tykkiä
Santa Rosa oli Portugalin laivaston kaljuuna, joka tuhoutui räjähdyksessä Atlantilla Brasilian rannikolla Recifen edustalla ollessaan matkalla Salvadorista Lissaboniin päällikkönään Bartolomeu Freire de Araújo.
Valmistus

Alus valmistettiin 1715 Portugalin laivastolle Ribeira das Nausilla Lissabonissa. Kolmimastoinen alus oli 56 metrin pituinen ja sen aseistuksena oli 56-70 kanuunaa.
Palvelus

Ottomaanien ja Venetsian välisessä sodassa (1714-1718) alus osallistui 19. heinäkuuta 1717 Matapanin taisteluun paavi Clement IX:n turkkilaisia vastaan kokoaman laivaston oikealla sivustalla. Aluksen palattua Portugaliin se osallistui merirosvojen vastaiseen taisteluun samoin kuin vuosittaisten Brasiliaan matkanneiden saattueiden suojaamiseen.
Alus suojasi Nossa Senhora da Nazarén kanssa 20. maaliskuuta 1726 Portugalista Brasiliaan lähtenyttä 16 aluksen saattuetta. Aluksen päällikkönä oli Bartolomeu Freire de Araújo, jonka tehtävänä oli varmistaa myös saattueen paluu Lissaboniin. Saattue saapui 24. toukokuuta 1726 Salvadoriin Brasiliaan oltuaan merellä kaksi kuukautta ja neljä päivää.
Käännös suomeksi
Oliver Whyte

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 20. tammikuuta 2000
Syntymäpaikka: Wellington, Uusi-Seelanti
Pelipaikka: Hyökkääjä
Pituus: 179 cm
Seura
Seura: Haka
Pelinumero: 77
Junioriseurat
2016: Wellington Phoenix
2018–2019: Rio Ave FC
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2016–2018 | Wellington Phoenix Reserves | 29 | (5) |
| 2019–2020 | Team Wellington | 14 | (0) |
| 2020–2021 | Istanbulspor | 0 | (0) |
| 2021 | Team Wellington | 4 | (0) |
| 2021–2022 | Miramar Rangers | 19 | (14) |
| 2022– | Haka | 73 | (6) |
Maajoukkue
| 2017–2018 | Uusi-Seelanti U17 | 6 | (2) |
| 2018–2019 | Uusi-Seelanti U20 | 4 | (3) |
| 2019 | Uusi-Seelanti U23 | 9 | (2) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 20. marraskuuta 2024.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 3. elokuuta 2023.
Oliver Whyte (s. 20. tammikuuta 2000) on uusiseelantilainen jalkapalloilija, joka edustaa Veikkausliigassa pelaavaa FC Hakaa.
Suomen urheilu 1978

Suomen urheilu 1978 käsittelee vuoden 1978 merkittäviä uutisia ja tapahtumia suomalaisessa urheilussa.
Vuoden urheilija

Urheilutoimittajain Liiton Vuoden urheilija -äänestyksessä kymmenen parhaan joukkoon sijoittuivat:
| Sija | Urheilija | Urheilumuoto |
| --- | --- | --- |
| 1. | Helena Takalo | Hiihto |
| 2. | Martti Vainio | Yleisurheilu |
| 3. | Heikki Mikkola | Moottoripyöräily |
| 4. | Tapio Räisänen | Mäkihyppy |
| 5. | Yrjö Vesterinen | Moottoripyöräily |
| 6. | Hilkka Riihivuori | Hiihto |
| 7. | Antti Kalliomäki | Yleisurheilu |
| 8. | Liisa Veijalainen | Suunnistus |
| 9. | Seppo Mäkinen | Ammunta |
| 10. | Tarmo Uusivirta | Nyrkkeily |
Lähde: 
Naisten listalla viisi parasta olivat:
| Sija | Urheilija | Urheilumuoto |
| --- | --- | --- |
| 1. | Helena Takalo | Hiihto |
| 2. | Hilkka Riihivuori | Hiihto |
| 3. | Liisa Veijalainen | Suunnistus |
| 4. | Taina Impiö | Hiihto |
| 5. | Outi Borgenström | Suunnistus |
Lähde:
Ammunta

Maailmanmestaruuskilpailuissa Suomi voitti sosialistimaiden poissa ollessa kuusi kultaa, neljä hopeaa ja yhdeksän pronssia. Henkilökohtaisen maailmanmestaruuden voittivat Seppo Mäkinen isopistoolilla, Paavo Palokangas ilmapistoolilla ja Juha Rannikko villikarjuammunnan normaalijuoksuissa. Kaikki kolme joukkuekultamitalia tulivat pistoolilajeista, ja jokaisessa mestarijoukkueessa olivat mukana Mäkinen ja Seppo Saarenpää. Kiväärilajeissa Juhani Laakso saavutti henkilökohtaisesti hopean ja pronssin sekä joukkuekilpailuissa viisi mitalia.
Autourheilu

Jyväskylän suurajojen voittajaksi ajoi toisen kerran urallaan Markku Alén Fiat Abarthilla.
Jalkapallo

Suomen miesten maajoukkue pelasi kahdeksan maaottelua, joista se voitti kaksi ja pelasi yhden tasan. Aulis Rytkösen valmentama Suomi aloitti Euroopan-mestaruuskilpailujen karsinnat voittamalla Helsingin olympiastadionilla toukokuussa Kreikan 3–0 ja syyskuussa Unkarin 2–1, mutta lokakuussa Suomi hävisi vierasottelunsa Kreikalle 8–1. Elokuussa Helsingissä Suomi pelasi Norjan kanssa tasan 1–1. Atik Ismail teki ensimmäisessä maaottelussaan Kreikkaa vastaan kaksi maalia sekä Ruotsia, Norjaa ja Unkaria vastaan yhden.
Suomen naisten maajoukkue pelasi heinäkuussa Tanskassa Pohjoismaiden-mestaruusturnauksessa ja hävisi Tanskalle 0–4, pelasi Ruotsin kanssa tasapelin 0–0 sekä voitti Norjan 1–0. Suomen ainoan maalin teki Tuula Sundman. Joukkuetta valmensi Simo Syrjävaara.
Miesten Suomen-mestaruuden voitti Helsingin Jalkapalloklubi, hopeaa sai Kuopion Pallo-Toverit ja pronssille sijoittui Valkeakosken Haka.
Naisten Suomen-mestaruuden voitti Turun Palloseura, hopeaa sai Helsingin Jalkapalloklubi ja pronssille sijoittui IF Finströms Kamraterna.
Jääkiekko

Maailmanmestaruuskilpailuissa Prahassa, Tšekkoslovakiassa Suomi sijoittui kahdeksan joukkueen turnauksessa seitsemänneksi ja varmisti paikkansa A-sarjassa vasta voittamalla viimeisessä ottelussaan Itä-Saksan 7–2.
Suomen-mestaruuden voitti Porin Ässät, hopeaa sai tamperelainen Tappara ja pronssille sijoittui Turun Palloseura.
Jääpallo

Suomen-mestaruuden voitti Helsingin IFK, hopeaa sai Oulun Luistinseura ja pronssille sijoittui Porvoon Akilles.
Koripallo

Miesten Suomen-mestaruuden voitti helsinkiläinen Torpan Pojat, hopeaa sai espoolainen Playhonka ja pronssille sijoittui helsinkiläisseura Pantterit.
Naisten Suomen-mestaruuden voitti Nokian Urheilijat, hopeaa sai Lahden Sampo ja pronssille sijoittui Playhonka.
Käsipallo

Miesten Suomen-mestaruuden voitti helsinkiläinen Kiffen, hopeaa sai Riihimäen Cocks ja pronssille sijoittui helsinkiläisseura Sparta.
Naisten Suomen-mestaruuden voitti kolmannen peräkkäisen kerran Sjundeå IF, hopeaa sai Riihimäen Pallonlyöjät ja pronssille sijoittui Helsingin IFK.