stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kouvola–Kuusankoski-rata

Kouvola–Kuusankoski-rata eli Kymintehtaan rata on Suomen rataverkkoon kuuluva teollisuusrata, joka kulkee Kouvolasta Kuusankosken Voikkaalle, Voikkaan vanhalle tehdasalueelle. Rata rakennettiin 3,8 kilometriä pitkänä yksityisenä ratana vuosina 1891–1892, ja se avattiin säännölliselle liikenteelle 1. lokakuuta 1892. Kymintehtaalle johtanut rata erkani aluksi Savon radasta Tanttarin kohdalla olleella vaihteella, kunnes rataa jatkettiin Savon radan vierellä Kouvolan rautatieasemalle saakka vuonna 1908. Kymintehtaan radalla oli alusta lähtien myös henkilöjunaliikennettä, joka kuitenkin loppui 31. toukokuuta 1951 linja-autovuorojen lisääntymisen takia.
Syksyllä 1961 Savon radan alkupään ja samalla myös Kymintehtaan radan linjaus muuttui Kouvolan ja Tanttarin välillä niin, että uusi ratalinja kiersi Kellomäen ja Hinkismäen länsipuolelta. Rataosaan luetaan mukaan myös sähköistämätön Kuusankosken ja Voikkaan välinen rata.
Vuonna 1964 Kymintehtaan radan ja Voikkaa–Haarankallio-radan välille rakennettiin ne yhdistänyt uusi rataosuus. Se kulki Kuusanniemen sekä Kymijoen ylittävien Rapakosken ja Pessankosken siltojen kautta. Uusi rata palveli Voikkaan tehtaiden lisäksi Kuusanniemeen rakennettua Kymin Oy:n uutta selluloosatehdasta. Kuusanniemeen valmistui myös uusi Kuusankosken rautatieasema ja ratapiha, jonne siirrettiin ratapihatoimintoja Kymintehtaan asemalta ja Voikkaan asemalta. Kun Voikkaa–Haarankallio-radan yhteys Savon radalle purettiin vuonna 1981, sen jäljelle jääneestä osuudesta tuli osa Kouvola–Kuusankoski-rataa. Uudella rataosuudella ei ole ollut henkilöjunaliikennettä.
Kuusankosken rata on edelleen tavaraliikenteen käytössä. Sen loppupäässä Voikkaalla on Teräspyörä Oy:n aidattu piha. Voikkaalla ratapihalla on muun muassa hylättyjä Move 66 -vetureita ja muutamia vaunuja. Ratapiha päättyy Teräspyörä Oy:n pihaan, jolla on myös ehjiä Move 66 -vetureita, muun muassa Haapamäen museoveturiyhdistyksen yksilö ja muuta veturikalustoa. Teräspyörä Oy:n liikenne on pääosin yksityiskäytössä.
Luettelo RMS Titanicin matkustajista

Tämä on luettelo vuonna 1912 uponneen matkustajalaiva RMS Titanicin matkustajista. Luettelo on jaoteltu matkustajaluokkien mukaan.
Toinen luokka

Selviytyi
Ei selviytynyt
Kotaka (1887)

| Kotaka / 小鷹 |
| --- | --- |
 Kotaka

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Yarrow Shipbuilders, Poplar
Kölinlasku:  7. syyskuuta 1886
Laskettu vesille:  21. tammikuuta 1887
Palveluskäyttöön:  10. lokakuuta 1888
Loppuvaihe:  romutettu 1927
Tekniset tiedot
Uppouma:  206 t
Pituus:  50,3 m (kokonaispituus)
Leveys:  5,8 m
Syväys:  1,7 m
Koneteho:  1 217 ihp
Nopeus:  19 solmua
Aseistus
Aseistus:  4 × QF 1 naulan tykkiä 6 × 14″ torpedoputkea
Kotaka (jap. 小鷹) oli keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1887 vesillelaskettu panssaroitu torpedovene.
Taustaa

Vuoden 1885 laivasto-ohjelmassa esitettiin, että Japani varustaisi kolme laivastoa. Kuhunkin laivastoon tulisi kuusi risteilijää ja kuusi tykkivenettä, joiden tukena olisi rahtialuksen kuljettama joko kahdeksan pienen aluksen torpedovenelaivue sekä toinen kuudesta panssaroiduista torpedoveneestä koottu laivue. Viimeksi mainittu oli uusi idea, ja sen vuoksi Japani tilasi koealus Kotakan Yarrowilta.
Valmistus

Alus tilattiin Yarrow Shipbuildersilta Poplarista Lontoosta Japanin esittämien vaatimusten mukaan. Alus toimitettiin osina Japaniin, jossa se kasattiin. Köli laskettiin Japanissa 7. syyskuuta 1886 Yokosukan laivastontelakalla, ja alus laskettiin vesille 21. tammikuuta 1887. Alus valmistui 10. lokakuuta 1888.
Aluksen kansi ja kyljet konehuoneen kohdalta suojattiin yhden tuuman paksuisella panssarilla. Sen aseistuksena oli neljä yhden naulan pikatykkiä sekä neljä torpedoputkea, joista kaksi oli keulassa ja kaksi perässä. Torpedoputkista oli mahdollista laukaistA 14 tuuman Schwartzkopf-torpedoita, joiden kantama oli 400 metriä ja nopeus 22–24 solmua. Suunnitelma osoittautui epäonnistuneeksi, ja alus jäikin tyyppinsä ainoaksi.
Palvelus

Alus upotti torpedoimalla Weihaiwein taistelussa Kiinan keisarikunnan laivaston panssariristeilijä Laiyuanin. Alus poistettiin alusluettelosta huhtikuussa 1908 ja se romutettiin vuonna 1927.
Krag-Jørgensen

| Krag–Jørgensen |
| --- | --- |

Tyyppi:  Pulttilukkokivääri
Valmistusmaa:  Norja
Valmistusvuodet:  1886–1945
Tekniset tiedot
Kaliiperi(t):  8×58mmR Danish Krag  .30-40 Krag  6.5×55mm
Kapasiteetti:  5 patruunaa
Ammuksen lähtönopeus:  580 m/s – 870 m/s
Tehokas kantama:  900m
Krag-Jørgensenin erityispiirre on aseen oikean kyljen luukusta ladattava patruunamakasiini.
Pistinharjoittelua Krag-kiväärillä Yhdysvaltain armeijassa
Krag-Jørgensen on 1800-luvun lopulla Norjassa kehitetty pulttilukkokivääri. Aseen suunnittelivat norjalaiset Ole Herman Johannes Krag ja Erik Jørgensen. Norjan, Tanskan ja Yhdysvaltojen asevoimat käyttivät sitä aikanaan peruspalvelusaseena, josta valmistettiin useita versioita eri aselajeille.
Toisen maailmansodan aikana Norjan miehittänyt natsi-Saksa teki suuren tilauksen Krag-kivääreistä Norjan valtion Kongsberg Våpenfabrikk-asetehtaalta. Miehitystä vastustaneet työntekijät hidastivat ja sabotoivat valmistusta, eikä Wehrmacht ehtinyt saada kuin noin 3 500 kivääriä sodan aikana.
Erkki Kouri

Erkki Ilmari Kouri (s. 18. maaliskuuta 1940 Tornio) on suomalainen historioitsija, joka toimi Helsingin yliopiston yleisen historian professorina vuosina 1989–2008.
Kouri työskenteli tutkijana ja opettajana Saksassa Marburgin ja Münchenin yliopistoissa 1969–1972, Britanniassa Cambridgen yliopistossa 1973–1978 ja toistamiseen Münchenissä 1978–1986. Hän väitteli tohtoriksi Cambridgessa 1978, aiheenaan Euroopan protestanttinen liittopolitiikka Elisabet I:n aikana. Vuodesta 1986 Kouri on toiminut Suomessa, ensin Oulun yliopiston historian apulaisprofessorina 1986–1987 ja Jyväskylän yliopiston yleisen historian professorina 1987–1989, ja sitten Helsingin yliopiston yleisen historian professorina 1989–2008.
Tutkijana Kourin keskeisiä tutkimusalueita ovat olleet uuden ajan alun eurooppalainen historia sekä kansainvälisten suhteiden ja historiankirjoituksen historia. Hänen tieteellisinä päätöitään ovat väitöskirja England and the attempts to form a Protestant alliance in the late 1560s (1978) ja tutkimukset Der Deutsche Protestantismus und die Soziale Frage 1870–1919 (1983), jossa hän käsittelee protestanttisuuden asemaa Saksan keisarikunnan sosiaalipolitiikassa, ja Saksalaisen käyttökirjallisuuden vaikutus Suomessa 1600-luvulla (1984). Hän on sittemmin ollut The Cambridge History of Scandinavia -teossarjan (2003–2005) päätoimittajana.
Teoksia

England and the attempts to form a Protestant allience in the late 1560s (väitöskirja, 1978)
Die Milutinschule der byzantischen Wandmalerei in Serbien, Makedonien, Kosovo-Metohien und Montenegro (1982)
Elizabethian England and Europe (toimittaja, 1982)
Der Deutsche Protestantismus und die Soziale Frage 1870–1919 (1983)
Zur Sozialpolitik in Bildungsbürgerturm (1983)
Saksalaisen käyttökirjallisuuden vaikutus Suomessa 1600-luvulla (1984)
Politics and Society in Reformation Europe – Esseys to sir Geoffrey Elton (toimittaja, 1987)
Länsisaksalainen historiankirjoitus toisesta maailmansodasta nykypäivään.  (Jyväskylän yliopisto, historian laitos, Yleisen historian tutkimuksia 8)  Jyväskylä:  Jyväskylän yliopisto, 1988.  ISBN 951-680-081-5
Historiankirjoitus, politiikka, uskonto.  (Studia historica Jyväskyläensia 42)  Jyväskylä:  Jyväskylän yliopisto, 1990.  ISBN 951-680-149-8
Valentina Kozyr

| Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Maa:   Neuvostoliitto> Naisten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | México 1968 | korkeushyppy |  |
Valentina Vasiljevna Kozyr (ven. Валентина Васильевна Козырь, s. 25. huhtikuuta 1950 Tšernivtsi, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto) on entinen neuvostoliittolainen korkeushyppääjä ja olympiamitalisti.
Kozyr saavutti Méxicon 1968 olympialaisten korkeushypyssä pronssia tuloksella 180 cm. Sisäratojen EM-kilpailuissa Belgradissa 1969 hän sijoittui neljänneksi tuloksella 179 cm.
Valentina Kozyr avioitui kymmenottelun olympiavoittajan Nikolai Avilovin kanssa.
Ytterenin kirkko

| Ytterenin kirkko Ytteren kirke |
| --- | --- |
 Kirkko vuonna 2007.
Sijainti:  Rana, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Sør-Hålogalandin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1977
Suunnittelija:  Nils Toft
Materiaali:  tiili
Istumapaikkoja:  500
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Ytterenin kirkko (norj. Ytteren kirke) on Ranan kunnassa Norjassa sijaitseva tiilinen pitkäkirkko vuodelta 1977.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ytterenin kirkko Wikimedia Commonsissa
Władysław Kozakiewicz

Władysław Kozakiewicz vuoden 1980 kesäolympialaisissa.
| Mitalit> Maa:   Puola.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Puola.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Puola.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Maa:   Puola> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Moskova 1980 | seiväshyppy |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Rooma 1974 | seiväshyppy |  |
| Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | San Sebastián 1977 | seiväshyppy |  |
|  Kultaa | Wien 1979 | seiväshyppy |  |
|  Pronssia | Katowice 1975 | seiväshyppy |  |
|  Pronssia | Milano 1982 | seiväshyppy |  |
| Universiadit  | Universiadit  | Universiadit  |  |
|  Kultaa | Sofia 1977 | seiväshyppy |  |
|  Kultaa | Meksiko City 1979 | seiväshyppy |  |
Władysław Kozakiewicz (s. 8. joulukuuta 1953, Šalčininkai, Liettua) on entinen puolalainen seiväshyppääjä. Hän paransi seiväshypyn maailmanennätystä kahdesti, voitti sisäratojen Euroopan-mestaruuden kahdesti vuosina 1977 ja 1979, Puolan mestaruuden yhteensä 10 kertaa sekä olympiakultaa vuoden 1980 kesäolympialaisissa Moskovassa.
Kozakiewicz saavutti Rooman EM-kilpailuissa 1974 hopeaa tuloksella 535 cm. Montréalin 1976 kesäolympialaisissa hän sijoittui 11:nneksi tuloksella 525 cm. Prahan EM-kilpailuissa 1978 hän oli neljäs samalla tuloksella 545 cm pronssimitalisti Rauli Pudaksen kanssa. Toukokuussa 1980 hän teki Milanossa maailmanennätyksen 572 cm mutta menetti ennätyksen vajaat kolme viikkoa myöhemmin ranskalaiselle Thierry Vigneronille.
Moskovan olympialaisissa yleisö kannusti Neuvostoliittolaista hyppääjää Konstantin Volkovia ja vihelsi Kozakiewiczin suorituksen aikana. Kultamitalin varmistumisen jälkeen Kozakiewicz teki kyynärpäällään eleen kohti yleisöä.lähde? Hän jatkoi hyppäämistä ja paransi maailmanennätyksen lukemiin 578 cm. Tapahtuneesta otetut valokuvat kiersivät ympäri maailmaa, pois lukien Neuvostoliiton. Neuvostoliiton Puolan-suurlähettiläs vaati Kozakiewicziä palauttamaan mitalin. Puolan hallituksen virallinen kanta asiaan oli, että kyseessä oli rasituksen aiheuttama tahdosta riippumaton lihaskouristus.lähde?
Helsingin MM-kilpailuissa 1983 Kozakiewicz sijoittui kahdeksanneksi tuloksella 540 cm. Hän loikkasi Länsi-Saksaan vuonna 1985, sai maan kansalaisuuden ja voitti kolmesti Länsi-Saksan mestaruuden sekä teki kahdesti maan ennätyksen (568 ja 570  cm).
Sisäratojen EM-kilpailuissa Kozakiewicz saavutti pronssia Katowicessa 1975 tuloksella 530 cm, voitti kultaa San Sebastiánissa 1977 tuloksella 551 cm ja Wienissä 1979 tuloksella 558 cm sekä saavutti vielä pronssia Milanossa 1982 tuloksella 560 cm. Milanossa 1978 hän sijoittui viidenneksi tuloksella 540 cm ja Sindelfingenissä 1980 neljänneksi tuloksella 550 cm.
Kozakiewicz voitti universiadeissa kultaa Sofiassa 1977 tuloksella 555 cm ja Méxicossa 1979 tuloksella 560 cm.
Korttipeli

Flaamilaisen Theodoor Romboutsin maalaus 1600-luvun alkupuoliskolta kuvaa kahta kortinpelaajaa.
Kortinpelaajia.
Korttipeli on pelikorteilla pelattava peli. Vaikka korttipelejä voidaan pelata lähes millaisilla korteilla tahansa, Euroopassa yleisimmin käytetään 52-korttista pakkaa. Näillä korteilla voi pelata sadoittain erilaisia pelejä. Korttipakkoja on kuitenkin monia erilaisia, kuten tarot- ja Uno-kortit. Lisäksi on olemassa keräilyyn perustuvia korttipelejä, kuten Magic: The Gathering. Korttipelejä pelataan myös uhkapeleinä. Yleisin rahapeleistä on pokeri.
Määritelmä ja ominaispiirteet

Korttipelillä tarkoitetaan peliä, jota pelataan yhdellä tai useammalla korttipakalla. Korttipelillä viitataan Suomessa usein ranskalais-englantilaisella 52 kortin pakalla pelattaviin peleihin. Korttipakkoja on kuitenkin monia erilaisia, vaikka monet eurooppalaiset pakat eroavat toisistaan lähinnä kuvitukseltaan. Tarot-kortit ovat hieman erilaisia, mutta nekin perustuvat perinteisiin pelikortteihin.
Perinteisen pakan lisäksi on olemassa lukuisia kaupallisia korttipelejä, joissa käytetään omia pakkojaan. Tällaisia pelejä ovat muun muassa Uno, Pekka-kortit ja Hullunkuriset perheet.
Korttipelien ominaispiirteisiin kuuluu se, että niissä on usein epävarmuustekijöitä. Korttipelit kuuluvat epätäydellisen informaation peleihin, sillä pelaajilla ei ole pelitilanteessa kaikkea sitä tietoa, joka muilla pelaajilla on. On kuitenkin olemassa myös täydellisen informaation korttipelejä, jossa kaikki kortit jaetaan kuvapuoli ylöspäin. Tällaisia pelejä ovat monet pasianssit.
Korttipelien suosio perustuu tietynlaisiin ainutlaatuisiin piirteisiin. Kortit ovat pieniä, ne tulevat helposti mukaan ja ovat usein visuaalisesti viehättäviä. Kortit antavat myös mahdollisuuden kehittää monenlaisia erilaisia pelejä, joita lisäksi pystyy pelaamaan jopa 12 pelaajaa kerralla. Lisäksi kortit mahdollistavat pelaamisen useissa joukkueissa. Korttipelit ovat myös nopeatempoisia eikä yhteen pelikertaan yleensä kulu kuin muutamia minuutteja kerrallaan. Tämä mahdollistaa pelaamisen yhteydessä tapahtuvan seurustelun.
Säännöt ja käytännöt

Suurin osa korttipeleistä on kansanpelejä, joten niillä ei ole virallisia maailmanlaajuisia sääntöjä. Monien pelien säännöt vaihtelevat alueittain. Vain todella suosituilla peleillä, joita pelataan klubeilla ja turnauksissa, on kehitetty säännöstö. Bridge on yksi harvoja pelejä, joiden säännöt ovat maailmanlaajuisia. Niitä hallinnoi kansainvälinen bridgeliitto, World Bridge Federation. Vaikka pokeria pelataan sovittujen sääntöjen mukaan kasinoilla ja kansainvälisissä turnauksissa, siitäkin on paikallisesti tuhansia erilaisia variaatioita.
Useissa korttipeleissä on samantapaisia käytäntöjä, ja useimpia pelataan pöydän ympärillä. Pelaajat istuvat pöydässä niin, että he pystyvät piilottamaan helposti korttinsa muilta pelaajilta. Peli alkaa usein korttien sekoittamisella ja niiden jakamisella. Sekoittamisessa on oleellista korttien saaminen sekaisin. Peleissä, joissa kortteja kerätään järjestykseen tai sarjoihin, sekoittamisen merkitys kasvaa, sillä liian kevyt sekoittaminen jättää kortit sarjajärjestykseen.
Monissa peleissä jaetaan kaikki kortit, mutta osa korteista voidaan jättää myös umpi- tai nostopakkaan pöydälle. Pelaajille jaettuja kortteja kutsutaan kädeksi.
Englannin kielessä viitataan usein auktoriteetin osoituksena Hoylen mukaan nimettyihin sääntöihin. Tämä tulee 1700-luvulla peleistä kirjoittaneesta Edmond Hoylesta, jonka nimellä on kirjoitettu tuon jälkeen valtavasti pelioppaita. Hoyle ei itse kirjoittanut ainoatakaan sääntöopasta. Hän oli enemmän kiinnostunut pelistrategiasta.
Pelien luokittelu

Korttipelit voidaan luokitella usealla eri tavalla, eikä pelejä välttämättä pysty luokittelemaan yksiselitteisesti. Pelien jaottelun peruslähtökohtana on usein ryhmittely pelien ominaisuuksien mukaan. Pelitutkija David Parlettin mukaan korttipelien ominaisuudet voidaan jakaa niiden pelimekaniikkaan, tavoitteisiin ja koristeisiin. Koristeiden mukaan ei pysty pelejä luokittelemaan, sillä ne ovat kulttuurillisia elementtejä eikä niillä ole varsinaisesti pelaamiseen liittyvää merkitystä.
Parlett jakaa pelien mekaniikan neljään perusryhmään, tyhjiin peleihin, vaihtamispeleihin, täsmäyspeleihin ja kilpailullisiin peleihin. Suomalainen peleistä kirjoittanut Mikko Saari puolestaan kutsuu täsmäyspelejä ja kilpailullisia pelejä yhteisnimikkeellä pelaamispelit. Tyhjissä peleissä pelikortit eivät varsinaisesti ole peliväline. Tällaisia pelejä ovat esimerkiksi uhkapeli, kuten pokeri. Vaihtamispeleissä pelaajat luopuvat vuorollaan tietyistä korteistaan ja saavat yhtä monta tilalle. Tällaisia pelejä ovat esimerkiksi rommipelit ja musta pekka. Täsmäyspeleissä pelataan kortteja, jotka sopivat edellisiin kortteihin. Niiden tavoitteena voi olla sarjan jatkaminen tai pöydällä olevien korttien vangitseminen. Tällainen peli on esimerkiksi kasino. Kilpailullisilla peleillä tarkoitetaan tikkipelejä.
Pelien tavoitteet Parlett jakaa viiteen ryhmään. Tyhjissä peleissä tavoitteena on panostaa parhaaseen käteen, saada paras käsi tai vakuuttaa muut kätensä parhaudesta. Rangaistuksenvälttämispeleissä pyritään välttämään huonoja kortteja. Tällaisia pelejä ovat kaikki misäärityyppiset tikkipelit ja maija. Eroonpääsypeleissä pyritään pääsemään kaikista korteistaan eroon. Sitten on pelejä, joiden tavoitteena on muodostaa korteista tietynlaisia yhdistelmiä, ja pelejä, joissa yritetään voittaa kortteja. Jälkimmäiisä kutsutaan keräämispeleiksi.
Näiden pääluokkien lisäksi on olemassa myös esimerkiksi keräilykorttipelejä sekä huutokauppa- ja kaupankäyntipelejä. Ensimmäinen keräilykorttipeli oli The Base Ball Card Game vuodelta 1904, mutta modernit pelit syntyivät vuonna 1993 julkaistun Magic: The Gatheringin jälkeen.
Historia

Pelikortit ja samalla myös korttipelit lienevät kiinalainen keksintö. Kirjallisten todisteiden perusteella Kiinassa oli pelikortteja jo ennen vuotta 1000. Tang-dynastian aikana 800-luvulla prinsessa Tongchangin sanotaan pelanneen ”lehtipeliä”, jota pelattiin todennäköisesti paperisilla dominoilla.
Ensimmäinen eurooppalainen maininta pelikorteista on Espanjasta vuodelta 1371. Ne saapuivat Eurooppaan todennäköisesti joko muslimien mukana islaminuskoiseen Espanjaan tai Egyptin mamelukien ja italialaisten välisessä vaihtokaupassa. Korttipelit levisivät Euroopassa nopeasti, ja jo 1380-luvulta niistä on useita mainintoja.
Varhaisin tunnettu Euroopassa pelattu peli oli karnöffel, jota pelattiin Saksassa jo vuonna 1428. Karnöffel oli tikkipeli, ja Euroopassa kehitettiin pian muitakin tikkeihin perustuvia pelejä. Tarot-pelit syntyivät Italiassa 1400-luvun alussa. Tarotit ovat pistetikkipelejä, ja niissä käytettiin ensimmäisen kerran valttikortteja. Valtit ovat levinneet tämän jälkeen lähes kaikkiin tikkipeleihin. Ombre puolestaan oli ensimmäinen tikkipeli, johon yhdistyi tarjoushuutokauppa.
Pistelaskuun perustuvia uhkapelejä tunnetaan 1400-luvulta, ja ne kehittyivät todennäköisesti noppapeleistä, koska niissä maalla ei ollut merkitystä. Seuraavalta vuosisadalta tunnetaan puolestaan uhkapelejä, jotka perustuivat kilpailemiseen. Monet niin sanotut lasten pelit puolestaan pohjautuvat vanhoihin juoma- ja uhkapeleihin.
Eurooppaan saapui tikkipelien lisäksi muunlaisiakin pelejä. Monet niistä kehitettiin Kaukoidässä, erityisesti Kiinassa. Kasinon tyyliset pelit kehitettiin 1600-luvulla ja todennäköisesti mahjongiin pohjautuvat rommipelit 1800-luvulla.
Historia Suomessa

Rahvaan korttipeliharrastukset alkoivat Suomen maakunnista ensimmäisenä Etelä-Pohjanmaalla 1680-luvulla ja yleistyivät ison- ja pikkuvihan aikoihin. Kirkko ja papisto suhtautuivat kielteisesti tähän nuorison uuteen harrastukseen, minkä takia kortinpelaajia voitiin haastaa käräjille. Kortinpeluu liittyikin osaksi ankaraa eteläpohjalaista pitäjäkuria, jolla taas oli merkittävä yhteys puukkojunkkariaikaan. Kortinpeluuseen rinnastettavia pelejä olivat samoihin aikoihin nuorten keskuuteen levinneet kuoppa- ja seinärahan heittämiset.
Kirjallisuutta

Beattie, Rob: Korttipelit: Pelit, temput ja taidot.  (Playing cards: The complete guide to 52 games, 52 tricks, 52 skills, 2009)  Jyväskylä:  Gummerus, 2010.  ISBN 978-951-20-8121-9
Kurki-Suonio, Ilmo (toim.): Korttipelit.  (Tiivistetty ja uusittu laitos teoksesta MMM-Korttipelikirja (Spillefuglen, 1952))  Helsingissä:  Otava, 2003.  ISBN 951-1-19095-4
Norlin, Bo: Koko perheen korttipelit.  ((Vi spiller kort og legger kabal: En aktivitetsbok, 1995.) Suomennos: Susanna Paarma)  Helsinki:  WSOY, 1999.  ISBN 951-0-23112-6
Saari, Mikko: 150 korttipeliä.  Helsinki:  Avain, 2010.  ISBN 978-951-692-799-5
Schenkmanis, Ingalill & Schenkmanis, Ulf & Gissy, Peter: Korttipelit ja pasianssit.  ((64 kortspel, 1982.) Suomentaneet Anja Aatola ja Eero Mänttäri)  Hämeenlinna:  Karisto, 1992.  ISBN 951-23-3147-0
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Pagat.com, englanninkielinen korttipelisivusto
1800-luvun alusta peräisin oleva ruotsalainen Jagt-korttipeli, jossa on tarkoituksena on tarjota pelaajille kortteja. Huonomman kortin vaihdossa tarjonnut joutuu siirtymään lähemmäksi ansakuoppaa, ja voittaja on viimeinen ansan ulkopuolelle jäänyt pelaaja.
Koskikeskinen

| Koskikeskinen |
| --- | --- |
 Koskiseskisen rannalla sijaitseva Koskikara.
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Jämsä
Koordinaatit:  61°55′13″N, 25°09′46″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Jämsänjoen alue (14.51)
Tulouomat:  Jämsänjoki
Laskujoki:  tunneli Jämsänjokeen
Taajamat:  Jämsän keskustaajama
Järvinumero:  14.512.1.001
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  92,2 m  
Pituus:  650 m  
Leveys:  500 m  
Rantaviiva:  2,411 km  
Pinta-ala:  13,961 ha   
Keskivirtaama:  14,5 m³/s (MQ) 
Saaria:  2 
:  pieniä luotoja
 fiKoskikeskinen 
Näkymä pohjoisesta, vasemmalla Rekolankoski, oikealla Naiskoski. Vasemmalla kosken takana häämöttää punatiilinen Vanha Mylly ja vihreä museoveturi.
Näkymä Ilveslinnan suuntaan Patakosken sillalta. Järvi jää vasemmalle.
Naiskosken ohijuoksutustilanne.
Näkymä etelärannasta pohjoiseen luodon suuntaan.
Tukinuittoa vuonna 1938 Koskikeskisessä.
Koskikeskinen on Keski-Suomessa Jämsässä sijaitseva järvi. Jämsänkosken keskustan kupeessa sijaitseva Koskikeskinen on suvanto kahden Jämsänjoen reittiin kuuluvan kosken välissä. Se on kauttaaltaan kulttuurimaiseman ympäröimä.