stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suunnistuksen Euroopan-mestaruuskilpailut
Viesti > Miehet

| Vuosi | Kultaa | Hopeaa | Pronssia |
| --- | --- | --- | --- |
| 1964 |  Suomi Juhani Salmenkylä Rolf Koskinen Aimo Tepsell Erkki Kohvakka |  Norja Ola Skarholt Per Kristiansen  Magne Lystad Stig Berge |  Ruotsi Sven-Olof Åsberg  Sven Gustavsson Bertil Norman Pontus Carlson |
| 2000 |  Sveitsi Matthias Niggli Christoph Platner Thomas Bührer |  Tšekki Vladimír Lučan Michal Jedlička Rudolf Ropek |  Ruotsi Fredrik Löwegren Thomas Asp Jörgen Olsson |
| 2002 |  Suomi Jani Lakanen Pasi Ikonen Mats Haldin |  Ruotsi Johan Näsman Fredrik Löwegren Emil Wingstedt |  Tanska Mikkel Lund René Rokkjær Carsten Jørgensen |
| 2004 |  Suomi Jarkko Huovila Pasi Ikonen Mats Haldin |  Tanska Chris Terkelsen René Rokkjær Carsten Jørgensen |  Ruotsi Kalle Dalin Johan Modig Emil Wingstedt |
| 2006 |  Ruotsi Niclas Jonasson Peter Öberg David Andersson |  Ranska François Gonon Damien Renard Thierry Gueorgiou |  Norja Lars Skjeset Carl Waaler Kaas Øystein Kvaal Østerbø |
| 2008 |  Venäjä Dmitri Tsvetkov Andrei Hramov Valentin Novikov |  Sveitsi Baptiste Rollier Matthias Merz Daniel Hubmann |  Suomi  Jarkko Huovila Pasi Ikonen Mats Haldin |
| 2010 |  Sveitsi Matthias Müller Fabian Hertner Matthias Merz |  Ranska Frédéric Tranchand Philippe Adamski Thierry Gueorgiou |  Norja Holger Hott Carl Waaler Kaas Olav Lundanes |
| 2012 |  Sveitsi Martin Hubmann Matthias Müller Matthias Kyburz |  Ruotsi Jonas Leandersson Fredrik Johansson Anders Holmberg |  Ranska Frédéric Tranchand Philippe Adamski François Gonon |
| 2014 |  Ruotsi Jonas Leandersson Fredrik Johansson Gustav Bergman |  Tšekki Jan Petržela Vojtěch Král Jan Procházka |  Ranska Frédéric Tranchand Lucas Basset Thierry Gueorgiou |
| 2016 |  Sveitsi Florian Howald Baptiste Rollier Martin Hubmann |  Norja Carl Godager Kaas Eskil Kinneberg Magne Dæhli |  Tšekki Jan Petržela Jan Šedivý Vojtěch Král |
| 2018 |  Norja Eskil Kinneberg Magne Dæhli Olav Lundanes |  Sveitsi Florian Howald Matthias Kyburz Daniel Hubmann |  Ranska Nicolas Rio Lucas Basset Frédéric Tranchand |
| 2022 |  Norja Magne Dæhli Kasper Fosser Eskil Kinneberg |  Ruotsi Viktor Svensk Isac von Krusenstierna Max Peter Bejmer |  Sveitsi Daniel Hubmann Florian Howald Matthias Kyburz |
| 2024 |  Norja Eskil Kinneberg Eirik Langedal Breivik Kasper Fosser |  Ruotsi Viktor Svensk Albin Ridefelt Emil Svensk |  Sveitsi Daniel Hubmann Fabian Aebersold Joey Hadorn |
Viesti > Naiset

| Vuosi | Kultaa | Hopeaa | Pronssia |
| --- | --- | --- | --- |
| 1964 |  Ruotsi Ann-Marie Wallsten Eivor Steen-Olsson Ulla Lindkvist |  Sveitsi Käthi von Salis Marlies Saxer Margrit Thommen |  Tanska Ellen Berg Bodil Jakobsen Karin Agesen |
| 2000 |  Norja Elisabeth Ingvaldsen Birgitte Husebye Hanne Staff |  Ruotsi Katarina Allberg Maria Sandström Jenny Johansson |  Iso-Britannia Jenny James Yvette Baker Heather Monro |
| 2002 |  Norja Elisabeth Ingvaldsen Birgitte Husebye Hanne Staff |  Sveitsi Brigitte Wolf Vroni König-Salmi Simone Luder |  Liettua Giedrė Voverienė Vilma Rudzenskaitė Ieva Sargautytė |
| 2004 |  Ruotsi Karolina Arewång-Højsgaard Jenny Johansson Gunilla Svärd |  Norja Marianne Andersen Elisabeth Ingvaldsen Hanne Staff |  Venäjä Natalja Koržova Olga Belozjorova Tatjana Rjabkina |
| 2006 |  Suomi Paula Haapakoski Heli Jukkola Minna Kauppi |  Sveitsi Lea Müller Vroni König-Salmi Simone Niggli-Luder |  Ruotsi Emma Engstrand Kajsa Nilsson Karolina Arewång-Højsgaard |
| 2008 |  Ruotsi Lina Persson Emma Engstrand Helena Jansson |  Venäjä Natalja Koržova Julija Novikova Tatjana Rjabkina |  Suomi Katri Lindeqvist Merja Rantanen Minna Kauppi |
| 2010 |  Ruotsi Karolina Arewång-Højsgaard Lena Eliasson Helena Jansson |  Suomi Merja Rantanen Anni-Maija Fincke Minna Kauppi |  Sveitsi Vroni König-Salmi Caroline Cejka Simone Niggli |
| 2012 |  Venäjä Natalja Jefimova Svetlana Mironova Tatjana Rjabkina |  Suomi Sofia Haajanen Merja Rantanen Minna Kauppi |  Ruotsi Annika Billstam Lina Strand Tove Alexandersson |
| 2014 |  Sveitsi Julia Gross Sabine Hauswirth Judith Wyder |  Ruotsi Lilian Forsgren Karolin Ohlsson Alva Olsson |  Venäjä Julija Novikova Irina Nyberg Natalja Vinogradova |
| 2016 |  Suomi Sari Anttonen Marika Teini Merja Rantanen |  Ruotsi Lina Strand Emma Johansson Tove Alexandersson |  Venäjä Anastasija Rudnaja Natalja Vinogradova Svetlana Mironova |
| 2018 |  Sveitsi Judith Wyder Elena Roos Julia Gross |  Ruotsi Lina Strand Sara Hagström Karolin Ohlsson |  Tanska Cecilie Friberg Klysner Ida Bobach Maja Alm |
| 2022 |  Ruotsi Lina Strand Sara Hagström Tove Alexandersson |  Tšekki Vendula Horčičková Adéla Finstrlová Tereza Janošíková |  Norja Ane Dyrkorn Marie Olaussen Andrine Benjaminsen |
| 2024 |  Sveitsi Ines Berger Simona Aebersold Natalja Gemperle |  Norja Kamilla Steiwer Marie Olaussen Andrine Benjaminsen |  Ruotsi Johanna Ridefelt Hanna Lundberg Tove Alexandersson |
Sprinttiviesti

| Vuosi | Kultaa | Hopeaa | Pronssia |
| --- | --- | --- | --- |
| 2016 |  Venäjä Natalja Vinogradova Gleb Tihonov Andrei Hramov Galina Vinogradova |  Tanska Cecilie Friberg Klysner Tue Lassen Søren Bobach Maja Alm |  Sveitsi Judith Wyder Andreas Kyburz Martin Hubmann Rahel Friederich |
| 2018 |  Sveitsi Judith Wyder Florian Howald Martin Hubmann Elena Roos |  Ruotsi Lina Strand Emil Svensk Jonas Leandersson Karolin Ohlsson |  Norja Sigrid Alexandersen Trond Einar Moen Pedersli Øystein Kvaal Østerbø Andrine Benjaminsen |
| 2021 |  Sveitsi Simona Aebersold Joey Hadorn Matthias Kyburz Elena Roos |  Ruotsi Lina Strand Gustav Bergman Emil Svensk Sara Hagström |  Norja Victoria Hæstad Bjørnstad Eskil Kinneberg  Kasper Harlem Fosser Andrine Benjaminsen |
| 2023 |  Ruotsi Tove Alexandersson Jonathan Gustafsson Martin Regborn Sara Hagström |  Sveitsi Simona Aebersold Joey Hadorn Matthias Kyburz Elena Roos |  Suomi Inka Nurminen Teemu Oksanen Tuomas Heikkilä Venla Harju |
Aiheesta muualla

Euroopan-mestaruuskilpailut 2018, Sveitsin Ticinossa
Tonga paralympialaisissa

Tonga on osallistunut paralympialaisiin viidesti: vuosina 2000, 2004, 2008 ja 2012 sekä 2016, joka kerta yhden urheilijan joukkueella paitsi vuonna 2016, jolloin maalla oli kahden urheilijan joukkue. Maa ei ole saavuttanut mitaleita, eikä se ole osallistunut talviparalympialaisiin.
Osallistumiskerrat

| Paralympialaiset | Urheilijoita | Kultaa | Hopeaa | Pronssia | Yhteensä | Sija |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2000  2000 Sydney | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| 2004  2004 Ateena | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| 2008  2008 Peking | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| 2012  2012 Lontoo | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| 2016  2016 Rio de Janeiro | 2 | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| Yhteensä | Yhteensä | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |
Lionel Aingimea

Lionel Aingimea
Lionel Rouwen Aingimea on naurulainen poliitikko, joka toimi elokuusta 2019 syyskuuhun 2022 Naurun presidenttinä. Naurun parlamentti valitsi hänet maan presidenttinä vuosina 2013–2019 toimineen Baron Waqan seuraajaksi. Aiemmin hän on toiminut maansa oikeusministerinä.
Lionel Blue

Lionel Blue (6. helmikuuta 1930 Lontoo – 19. joulukuuta 2016) oli brittiläinen reformijuutalainen rabbi. Hän tuli tunnetuksi liberaaleista uskonnollisista näkemyksistään, ja hän oli avoimesti  homoseksuaali.
Blue syntyi Lontoon East Endissa ja opiskeli Oxfordin sekä Lontoon yliopistoissa. Hän oli 57-vuotias, kun hänellä todettiin epilepsia. Sairauden puhkeamisen tarkkaa syytä ei onnistuttu määrittämään.
Laulu (vuoden 2014 elokuva)

| Laulu |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:  Selma Vilhunen
Käsikirjoittaja:  Selma Vilhunen
Tuottaja:  Elli Toivoniemi
Kuvaaja:  Selma Vilhunen J-P Passi Päivi Kettunen Sari Aaltonen Aino Suni
Leikkaaja:  Okku Nuutilainen
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Tuffi Films
Ensi-ilta:  11. huhtikuuta, 2014
Kesto:  82 minuuttia
Alkuperäiskieli:  suomi englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Laulu on Selma Vilhusen ohjaama ja käsikirjoittama suomalainen dokumenttielokuva vuodelta 2014.
Elokuva on kansantieteellinen dokumentti vienalaisesta runonlaulannasta sekä henkilödokumentti Jussi Huovisesta. Hän on viimeinen suomalainen, joka on oppinut tuon taidon suullisena perimätietona. Elokuvassa seurataan sarjakuvataiteilija Hanneriina Moisseista, joka menee Huovisen runonlaulantaoppilaaksi.
Theodor Schwann

| Theodor Schwann |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 7. joulukuuta 1810 Neuss, Ranskan ensimmäinen keisarikunta
Kuollut: 11. tammikuuta 1882 (71 vuotta) Köln, Saksan keisarikunta
Koulutus ja ura
Tutkimusalue:  biologia, fysiologia
   
Theodor Schwann (7. joulukuuta 1810 Neuss, Ranskan ensimmäinen keisarikunta – 11. tammikuuta 1882 Köln, Saksan keisarikunta) oli saksalainen lääkäri ja fysiologi. Schwann oli eläinorganismien solurakennetta koskevan teorian perustaja.
Elämä

Schwann opiskeli lääketiedettä Bonnissa, jossa yksi hänen opettajistaan oli fysiologi Johannes Peter Müller, sekä Würzburgissa ja Berliinissä, jossa hän suoritti tutkinnon vuonna 1834. Hänen väitöskirjansa kanan alkion hengityksestä munassa De necessitate æris atmosphærici ad evolutionem pulli in ovo incubato herätti lääketieteellisen maailman huomion. Valmistuttuaan hän toimi Berliinin anatomisen museon assistenttina. Vuonna 1839 hänestä tuli Leuvenin katolisen yliopiston anatomian professori. Vuonna 1848 Schwannista tuli fysiologian ja vertailevan anatomian professori Liègen yliopistossa. Vuonna 1880 hän jäi eläkkeelle opetustyöstä.
Soluteoria

Schwann osoitti, että eläinsolut ovat morfologialtaan ja fysiologialtaan samankaltaisia kuin kasvien solut ja että kaikki eläinkudokset ovat osittain peräisin soluista ja koostuvat niistä. Hän esitteli tämän teorian pääteoksessaan Mikroskopische Untersuchungen über die Übereinstimmung in der Struktur und dem Wachstum der Tiere und Pflanzen (Berliini, 1839). Tätä ennen Jan Evangelista Purkyně (1787-1869) oli jo teorisoinut eläin- ja kasvisolujen ytimien välisestä analogiasta, mutta Schwann ansaitsee kuitenkin kunnian tämän teorian kehittämisestä ja vakiinnuttamisesta. Albert von Köllikerin solufysiologia ja Rudolf Virchowin solupatologia perustuvat Schwannin teoriaan.
Muut fysiologiset tutkimukset

Leuvenissa Schwann havainnoi hiivan itiöiden muodostumista ja päätteli, että sokerin ja tärkkelyksen käyminen oli seurausta elämän prosesseista. Hän tutki lihassupistusta ja hermojen rakennetta ja löysi aksoneja tukevan myeliinitupen, joka tunnetaan nykyisin Schwannin soluina. Hän keksi termin metabolismi elävässä kudoksessa tapahtuville kemiallisille muutoksille, määritteli mikro-organismien roolin mädäntymisessä ja muotoili embryologian perusperiaatteet havaitsemalla, että munasolu on yksittäinen solu, joka lopulta kehittyy kokonaiseksi organismiksi.
Leïla Kilani

Leïla Kilani, kuvattu Pariisin elokuvajuhlissa vuonna 2011
Leïla Kilani (s. 1970 Casablanca) on marokkolainen elokuvaohjaaja, käsikirjoittaja ja tuottaja.
Elämänvaiheita

Kilani opiskeli Ranskassa Välimeren alueen historiaa ja kulttuuria ja valmistui Pariisin Sosiaalitieteiden oppilaitoksesta. 1990-luvun lopun ja 2000-luvun alun hän työskenteli vapaana journalistina. Hänen ensimmäinen elokuvansa oli dokumenttielokuva Tanger, La Reve De Bruleurs  joka valmistui vuonna 2002. Se kertoo nuorista Tangeriin muuttaneista  siirtolaisista, jotka yrittävät saada elämänsä järjestykseen.
Kilanin seuraava elokuva oli myös dokumentti, nimeltään Zad Moultaka ja se ilmestyi vuonna 2003. Hänen kuuluisin dokumenttinsa Nos Lieux Interdits ilmestyi vuonna 2008. Se kertoo marokkolaisten elämästä 1970-luvulla, kuningas Hassan II:n valtakaudella. Se palkittiin vuonna 2009 Afrikan elokuva- ja televisiofestivaaleilla.
Vuonna 2011 Kilani siirtyi fiktiivisiin elokuviin. Tuolloin ilmestyi elokuva Sur La Planche joka on kuvaus nuorista naisista, joita alkaa rikollisuus kiehtoa. Se tapahtuu Tangerissa. Se esitettiin ensi kerran Cannesin elokuvajuhlilla.
Leopold II (Toscana)

Leopold II, Giuseppe Bezzuolin maalaama muotokuva noin vuodelta 1840.
Leopold II (saks. Leopold Johann Joseph Franz Ferdinand Karl; 3. lokakuuta 1797 Firenze – 29. tammikuuta 1870 Rooma) oli Toscanan suurherttua vuosina 1824–1859. Hän menetti valtakuntansa Italian yhdistymisen seurauksena.
Leopoldin vanhemmat olivat Habsburg-sukuinen suurherttua Ferdinand III ja Molempain Sisiliain prinsessa Maria Luisa (1773–1802), Itävallan keisari Frans I oli hänen setänsä. Leopold tuli hallitsijaksi isänsä kuoltua vuonna 1824. Hän toteutti hallinnossa ja koululaitoksessa liberaaleja uudistuksia, joiden ansiosta hän sai maineen yhtenä Italian edistyksellisimmistä hallitsijoista. Vallankumousvuonna 1848 Leopold antoi valtakunnalleen perustuslain 17. helmikuuta, ensimmäisten joukossa Italiassa. Yleisen mielipiteen painostuksesta hän lähetti toscanalaisia joukkoja sotaan Itävaltaa vastaan. Kun vallankumous Toscanassa vaikutti radikalisoituvan, hän lähti tammikuun lopussa 1849 maanpakoon ja siirtyi vallankumousta myöskin paenneen paavi Pius IX:n suojiin Gaetan linnoituskaupunkiin. Toscana julistettiin välillä tasavallaksi, mutta sotilaallisten tappioiden jälkeen kansalliskokous kutsui huhtikuussa 1849 suurherttuan takaisin. Leopoldin pyynnöstä Itävallan joukot valtasivat Toscanan toukokuussa 1849 ja tukahduttivat vallankumouksen. Leopold itse palasi valtakuntaansa vasta heinäkuun lopussa. Itävallan miehitys Toscanassa jatkui vuoteen 1855.
Kääntyminen vastavallankumoukselliseksi ja tukeutuminen itävaltalaisiin miehitysjoukkoihin romahduttivat Leopoldin kansansuosion. Lisäksi hän hajotti parlamentin syyskuussa 1850 ja peruutti antamansa perustuslain toukokuussa 1852. Hän kieltäytyi liittymästä vuonna 1859 uuteen sotaan Itävaltaa vastaan, mutta arvatessaan uuden vallankumouksen olevan ovella hän lähti uudelleen maanpakoon 27. huhtikuuta. Leopold ilmoitti 21. heinäkuuta 1859 luopuvansa kruunusta poikansa Ferdinand IV:n hyväksi, joka ei tosiasiassa koskaan päässyt hallitsemaan valtakuntaansa. Leopold asui tämän jälkeen maanpaossa Itävaltaan kuuluneessa Böömissä. Hän kuoli vuonna 1870 ollessaan matkalla Roomassa ja hänet haudattiin Habsburgien perinteiseen hautapaikkaan Wienin Kapusiinikirkon Keisarilliseen kryptaan.
Leopold II:n ensimmäinen puoliso oli Saksin prinsessa Maria Anna, joka kuoli vuonna 1832. Hänen toinen puolisonsa oli Molempain Sisiliain kuninkaan Frans I:n ja tämän toisen puolison Espanjan infanta Maria Isabellan tytär prinsessa Maria Antonia (1814–1898). Heille syntyi 10 lasta, heidän poikiaan olivat suurherttua Ferdinand IV ja arkkiherttua Juhana.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Leopold II (Toscana) Wikimedia Commonsissa
Lindon

Kartta Lindonista, jossa näkyy Forlondin ja Harlondin kaupunki.
Lindon on yksi J. R. R. Tolkienin Keski-Maahan sijoittuvien fantasiakertomusten tapahtumapaikoista. Lindon oli Gil-Galadin, Noldorin korkean kuninkaan johtama haltiavaltakunta toisella ajalla. Gil-Galad ja Noldor osallistuivat Arnorin (Númenorin ihmisten pohjoisvaltakunta), Elendilin, Anárionin ja Gondorin (Númenorin ihmisten etelävaltakunta) Isildurin kanssa sotaan Sauronia vastaan.
Lionel Bringuier

Lionel Bringuier (s. 24. syyskuuta 1986 Nizza) on ranskalainen kapellimestari.
Bringuier syntyi muusikkosukuun. Hän opiskeli Pariisin konservatoriossa sellonsoittoa Philippe Mullerin ja orkesterinjohtoa Zsolt Nagyn johdolla. Hän osallistui myös Péter Eötvösin ja János Fürstin pitämille mestarikursseille. Bringuier teki ammattimaisen debyyttinsä 14-vuotiaana ja voitti vuoden Pariisin konservatoriosta valmistumisensa jälkeen Besançonin kansainvälisen nuorten kapellimestarien kilpailun.
Vuonna 2007 Bringuier pääsi Esa-Pekka Salosen avustavaksi kapellimestariksi Los Angelesin filharmonikoihin. Hän oli nuorin tämän aseman saavuttanut orkesterin historiassa ja lisäksi johti nuorimpana siihen mennessä konsertin Walt Disney Concert Hallissa. Bringuier johti työtä Los Angelesin filharmonikoissa Gustavo Dudamelin johdolla ja sai vuonna 2011 kapellimestarina orkesterin residenssin. Vuonna 2009 hänestä myös tuli kolmen kauden ajaksi Orquesta Sinfónica de Castilla y Leónin musiikillinen johtaja. Vuosina 2014–2018 Bringuier työskenteli Tonhalle-Orchester Zürichin musiikillisena johtajana.
Bringuier on johtanut lukuisia eri puolilta maailmaa lähtöisin olevia orkestereita. Hänen yhteistyökumppaneidensa joukossa ovat olleet Jean-Yves Thibaudet, Gautier Capuçon, Alina Pogostkina, Khatia Buniatishvili, Nicolas Bringuier, Lisa Batiashvili, Anne-Sophie Mutter, Yefim Bronfman, Martin Grubinger, Yuja Wang, Emanuel Ax, Leif Ove Andsnes ja Janine Jansen. Bringuierin levytyksiä on julkaistu Deutsche Grammophon - ja Erato-levymerkeillä. Bringuier on johtanut monia kantaesityksiä ja alueellisia ensiesityksiä sellaisten säveltäjien kuin Bernard Randsin, Esa-Pekka Salosen, Kaija Saariahon, John Coriglianon, Marc-André Dalbavien, Magnus Lindbergin, Bruno Mantovanin ja Sofija Gubaidulinan teoksista. Toukokuussa 2017 Bringuier sai Ranskan hallitukselta Ordre National du Mériten Chevalier-arvon. Syyskuussa 2020 hän istui La Maestran – ensimmäisen naiskapellimestareille suunnatun kansainvälisen orkesterinjohtokilpailun – tuomariston jäsenenä.
Theodor Schwindt

| Theodor Schwindt |
| --- | --- |
 Theodor Schwindt vuonna 1877
Henkilötiedot
Syntynyt: 13. lokakuuta 1851 Käkisalmi
Kuollut: 27. lokakuuta 1917 (66 vuotta)
Koulutus ja ura
Instituutti:  Kansallismuseo
Tutkimusalue:  kansatiede, arkeologia
Petter Theodor Schwindt (13. lokakuuta 1851 Käkisalmi – 27. lokakuuta 1917) oli suomalainen kansatieteilijä, arkeologi ja valtiopäivämies. Hänet tunnetaan Suomen kansatieteen isänä ja häntä nimitettiin aikoinaan myös Karjalan kruunaamattomaksi kuninkaaksi.
Henkilöhistoria

Schwindtin vanhemmat olivat Räisälän kirkkoherran poika, tilanomistaja, lääkäri Johan Fredrik Schwindt ja Räisälän kappalaisen tytär, Blondina Maria Lovisa Starck. Hän pääsi ylioppilaaksi 1869 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1885 sekä lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1892. Schwindt oli ylioppilastalon taloudenhoitajana 1876–1885, viipurilaisen osakunnan kuraattorina 1888–1893 sekä ylioppilaskunnan puheenjohtajana 1889–1892. Hän toimi vuonna 1876 perustetun Suomen ylioppilasosakuntain kansatieteellisen museon ja myöhemmin Kansallismuseon intendenttinä. Schwindt edusti porvarissäädyssä Käkisalmea valtiopäivillä 1894,  1900, 1904–1905 ja 1905–1906. Hän osallistui myös 1901 perustetun Kagaalin toimintaan.
Schwindt kokosi ensimmäiset suomalaiset kansallispukumallit ja julkaisi niistä kirjan Suomalaisia kansanpukuja. Hän kuoli Helsingin-kodissaan 27. lokakuuta 1917. Hänelle on pystytetty muistokivi Räisälään.
Aiheesta muualla

Vapaasti ladattavia Theodor Schwindtin e-kirjoja Projekti Lönnrotilta sekä Project Gutenbergiltä
Theodor Schvindtin elämäkerta Kansallisbiografiassa
Schvindtin teos Kansantaruja Laatokan luoteisrannikolta Kansalliskirjaston Doria-tietokannassa
Timrå

| Timrå |
| --- | --- |
 Timrån keskustaa Alnön saarelta kuvattuna.
 Timrå
 Koordinaatit: 62°30′N, 17°20′E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Västernorrlandin lääni
Maakunta:  Medelpad
Kunta:  Timrån kunta
Pinta-ala:  
 – Maa:  12,03 km²
Väkiluku:  10 443
 – Väestötiheys:  868,1 as./km²
 Tilastotiedot koskevat taajamaa ja niiden lähteenä on Statistiska centralbyrån (SCB). Väkiluku ja maapinta-ala ovat ajankohdan 31.12.2010 mukaiset. 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Wifstan paperitehdas Timråssa myytiin suomalaiselle M-realille vuonna 2000 ja suljettiin 2007.
Timrå on samannimisen Timrån kunnan keskustaajama. Se sijaitsee Västernorrlandin läänissä ja Medelpadin historiallisessa maakunnassa Pohjois-Ruotsissa. Vuoden 2010 lopussa taajamassa oli 10 443 asukasta.
Timrå oli 1970-luvun alun kuntauudistukseen asti kauppala. Timrån taajama sijaitsee 13 kilometriä Sundsvallin kaupungista pohjoiseen, ja se on käytännössä Sundsvallin esikaupunki. Joskus keskustaajamasta käytetään nimeä Vivsta centrum.
Timrå on ollut Ruotsin suurimpia puuteollisuuspaikkakuntia. Indalinjoessa on Bergeforsen vesivoimala (teho 150 MW). Timrån kirkko on vuodelta 1796. Timrålainen jääkiekkojoukkue Timrå IK pelaa SHL:ssa eli Ruotsin korkeimmassa jääkiekkosarjassa.
Väestönkehitys

| Timrån taajaman väestönkehitys 1960–2010 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1960 | 1960 |    |  |  |
| 1965 | 1965 |    |  |  |
| 1970 | 1970 |    | 11 055 | 11 055 |
| 1975 | 1975 |    | 11 416 | 11 416 |
| 1980 | 1980 |    | 11 097 | 11 097 |
| 1990 | 1990 |    | 10 591 | 10 591 |
| 1995 | 1995 |    | 10 892 | 10 892 |
| 2000 | 2000 |    | 10 365 | 10 365 |
| 2005 | 2005 |    | 10 204 | 10 204 |
| 2010 | 2010 |    | 10 443 | 10 443 |
Lähde: Statistiska centralbyrån (SCB). Vivsta kasvoi yhteen Sörbergen kanssa vuonna 1970, jolloin taajama nimettiin Timråksi.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Västernorrlandin läänin kuntien keskustaajamat
Lauri Lamminmäki (kaupunginjohtaja)

Lauri Seppo Antero Lamminmäki (s. 21. kesäkuuta 1955 Helsinki) on Kouvolan kaupunginjohtaja heinäkuusta 2009 alkaen.
Lamminmäki valmistui valtiotieteen kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1985 ja sai maisterin arvon 1994. Hän työskenteli vuosina 1985–2000 Keskisen Uudenmaan kumppanuusyhdistyksen projektipäällikkönä, Espoon kauppakamarin asiamiehenä, Kirkkonummen kunnan elinkeinoasiamiehenä, Juankosken elinkeinoasiamiehenä ja vs. kunnanjohtajana sekä Helsingin seutukaavaliiton tutkijana. Lamminmäki työskenteli Kuntaliitossa 2000–2007 ensin alue- ja elinkeinokehitysyksikön asiantuntijana, sitten Brysselin toimiston johtajana ja lopulta kehittämispäällikkönä.
Elokuusta 2007 Lamminmäki toimi Kuusankosken kaupunginjohtajana ja tammikuusta 2008 kuuden kunnan yhdistymisprosessin muutosjohtajana. Hän oli tammikuusta 2009 uuden Kouvolan vt. kaupunginjohtajana, kunnes hänet valittiin varsinaiseen kaupunginjohtajan virkaan. Lokakuussa 2016 hän ilmoitti siirtyvänsä vuoden 2017 alussa Kuntaliiton yhteysjohtajaksi.
Lauantaiviihde

| Lauantaiviihde |
| --- | --- |
Kestoaika:  45 minuuttia
Pääosissa:  Esko Roine Anna-Maija Tuokko Lari Halme
Alkuperämaa:   Suomi
Verkko:  Yle TV2
Esitetty:  26. joulukuuta 2009 – 6. maaliskuuta 2010
Tuotantokausia:  1
Jaksoja:  7
Aiheesta muualla
IMDb 
Lauantaiviihde on vuosina 2009–2010 Yle TV2-Kanavalla esitetty viihdeohjelma, jonka pääosissa nähtiin Esko Roine, Anna-Maija Tuokko ja Lari Halme.
Jaksot

| Jakso | Vieraat | Ensiesitys |
| --- | --- | --- |
| 1. | Pertti Sveholm | 26. joulukuuta 2009 |
| 2. | Seela Sella | 2. tammikuuta 2010 |
| 3. | Eija Vilpas | 9. tammikuuta 2010 |
| 4. | Tuija Ernamo | 16. tammikuuta 2010 |
| 5. | Leena Uotila | 23. tammikuuta 2010 |
| 6. | Erkki Saarela | 6. helmikuuta 2010 |
| 7. | Valitut sketsit | 6. maaliskuuta 2010 |
Leopold Koželuh

Leopold Koželuhin muotokuva W. Ridleyn piirtämänä.
Leopold Koželuh (syntynyt nimellä Jan Antonín Koželuh, myös muodoissa Leopold Kozeluch, Leopold Kotzeluch ja Leopold Anton Koželuh; 26. kesäkuuta 1747 Velvary – 7. toukokuuta 1818 Wien) oli tšekkiläinen säveltäjä ja klassisen musiikin opettaja. Hänen sävellyksensä ovat klassismiin luokiteltavia. Koželuh syntyi Böömiin kuuluneessa Velvaryn kaupungissa.
Elämä

Koželuhin isä oli suutari Antonín Bartholomäus Koželuh. Myös hänen serkkunsa Jan Evangelista Antonín, alun perin Leopoldin kaima, oli säveltäjä. Välttääkseen sekaannuksen serkkunsa kanssa Jan Antonín Koželuh vaihtoi nimensä Leopoldiksi vuonna 1774. Koželuh teki uransa aikana suurin piirtein 400 erilaista sävellysteosta. Mukaan kuuluu 30 sinfoniaa, 22 pianokonserttoa, kaksi klarinettikonserttoa, 24 viulusonaattia, 63 pianotrioa, kuusi jousikvartettoa, kaksi oratoriota, yhdeksän kantaattia sekä monta muuta liturgista työtä. Koželuhin teokset yksilöidään nykyisin Poštolka-luettelon avulla, joka on saanut nimensä musiikkitieteilijä Milan Poštolkalta. Leopold Koželuh kuoli vuonna 1818.
Elinaikanaan Koželuh oli maineikkaampi säveltäjä kuin aikalaisensa W. A. Mozart, mutta kuolemansa jälkeen hänet unohdettiin ja sävellykset jäivät arkistoihin. Muun muassa oopperaa Kustaa Vaasa ei esitetty 1700-luvun jälkeen, ennen kuin Helsingin Barokkiorkesteri otti sen ohjelmistoonsa keväällä 2018. Koželuh sävelsi viisi muutakin oopperaa, mutta ne ovat tiettävästi kadonneet.
Käännös suomeksi