stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Elämän Sana Suomi
Toiminta

Elämän Sana -seurakunta korostaa juutalaiskansan merkitystä pelastushistoriassa, ja tekee lähetystyötä Israelissa. Se järjestää parantumiskokouksia ja tekee myös ohjelmatuotantoa TV7:lle ja Radio Dei:lle. Elämän Sana on osa ns. uskonliikettä, jonka taustalla vaikuttaa yhdysvaltalaisperäinen menestysteologia. 2000-luvulla Elämän Sana -liike on kuitenkin pitänyt matalaa profiilia menestysteologisista kytköksistään ja pyrkinyt luomaan yhteiskristillistä imagoa.lähde?
Elämän Sana pyrkii auttamaan ihmisiä uskomaan Raamatun kertomuksia. Usko, rukous ja vastaukset rukouksiin ovat myös liikkeen teemoja.
Elämän Sanalla on raamattukouluja myös Venäjällä, Ukrainassa, Armeniassa, Azerbaidžanissa, Tadžikistanissa, Afganistanissa, Israelissa ja Intiassa. Liikkeen tunnetuin edustaja on ruotsalainen laulaja Carola Häggkvist.
Toiminta > Turku

Turun Elämän Sana on perustettu vuonna 1990 ja seurakunnan pastorina toimii Sami Hartikainen. Seurakunta tekee yhteistyötä Operaatio Ruokakassi ry:n kanssa, jakaen viikoittain ruokakasseja vähävaraisille. Alkuvuodesta 2019 Turussa on käynnistetty uudestaan "Nuoret tulessa" -toimintaa. Seurakunnan raamattukoulu aloitti toimintansa uudestaan syksyllä 2019.
Aiheesta muualla

Yle Arkivet: Livets ord (ruotsiksi)
Liikkeen omat sivut
Turun Elämän Sana (Arkistoitu – Internet Archive)
Lahden Elämän Sana (Arkistoitu – Internet Archive)
Uskonnot Suomessa-hanke, 06.03.2008 (Arkistoitu – Internet Archive)
Karkeakarvainen hollanninpaimenkoira

| Karkeakarvainen hollanninpaimenkoira |
| --- | --- |

Avaintiedot
Alkuperämaa:   Alankomaat
Määrä:  Suomessa rekisteröity 276
Rodun syntyaika:  1800-luku
Alkuperäinen käyttö:  paimenkoira
Nykyinen käyttö:  palvelus- ja seurakoira
Elinikä:  10–14 vuotta
Muita nimityksiä:  Hollandse herdershond ruwhaar, strävhårig holländsk vallhund, Rough-haired Dutch Shepherd Dog, berger hollandais poil dur, Holländischer Schäferhund Rauhhaar, pastor holandés pelo duro, karmikarvaline hollandi lambakoer, holsku, karkkari
FCI-luokitus:  ryhmä 1 Lammas- ja karjakoirat alaryhmä 1 Lammaskoirat #223.1
Ulkonäkö
Paino:  n. 20–35 kg
Säkäkorkeus:  55–62 cm
Väritys:  kulta- tai hopeabrindle
Karkeakarvainen hollanninpaimenkoira (holl. Hollandse herdershond ruwhaar) on keskikokoinen paimenkoira. Hollanninpaimenkoirasta on kaksi muutakin karvamuunnosta: pitkäkarvainen ja lyhytkarvainen. Karkeakarvaista kutsutaan usein lempinimellä karkkari tai vain pelkkä holsku.
Ulkonäkö

Karkeakarvainen hollanninpaimenkoira on sopusuhtainen ja lihaksikas koira. Karva on paksua, karkeaa, kovaa ja pörröistä, ja siinä on vielä tiheä ja villava pohjavilla. Kuonossa ja kulmakarvoissa tulee olla pystyä karvaa. Päässä ja korvissa karva ei ole yhtä runsasta kuin muualla rungossa. Hännässä on runsas karvapeite. Karvapeitteen väri on aina brindle eli juovikas. Brindlessä voi olla mustia juovia keltaisella pohjalla (gold brindle) tai harmaalla pohjalla (silver brindle). Musta maski on toivottava. Aikaisemmin karkeakarvalle hyväksyttiin väreiksi myös siniharmaa ja pippuri&suola. Uroksen säkäkorkeus on 57–62 cm ja nartun 55–60 cm, korkeuteensa nähden koiran tulee olla painoltaan sopusuhtainen. Rungon pituuden ja korkeuden suhde toisiinsa tulee olla 9:10.
Luonne

Karkeakarvainen hollanninpaimenkoira on lempeä ja tottelevainen. Sillä on tyypillinen paimenkoiran luonne, ja se on erittäin aktiivinen. Aktiivisuutensa vuoksi se tarvitseekin paljon kaikenlaista toimintaa ja liikuntaa. Se on myös helposti koulutettava, uskollinen ja luotettava.
Käyttötarkoitus

Hollanninpaimenkoira soveltuu hyvin erilaisiin tehtäviin. Alkujaan se on ollut maatilojen yleiskoira, jota on käytetty tilan monissa tehtävissä; paimentamaan, vahtimaan pihaa ja vetämään kärryjä. Nykyisin sitä käytetään mm. haku-, jälki-, viesti- sekä rauniokoirana. Myös agility- ja toko-koiria löytyy. Hollanninpaimenkoira on luonteensa puolesta mainio harrastus- ja työkoira. Pitkäkarvaista muunnos on vuosien saatossa kuitenkin ollut enemmän näyttelykoira kuin muut muunnokset, ja siksi sen käyttöominaisuudet eivät usein ole yhtä voimakkaat kuin muilla karvamuunnoksilla. Hollanninpaimenkoirilla on Suomessa palveluskoirakoeoikeudet, ja vuoden 2020 alussa FCI hyväksyi rodun käyttökoiraroduksi.
Terveys

Karkeakarvaisen hollanninpaimenkoiran lonkkakuvaustulokset ovat parantuneet huomattavasti rodun alkuajoista Suomessa, ja nykyisin lonkka- tai kyynärnivelsairauksia ei juurikaan esiinny. Karkeakarvaisilla esiintyy jonkin verran silmäsairauksia ja niille tuleekin normaalin silmäpeilauksen ohella suorittaa gonioskopiatutkimus glaukomariskin arvioimiseksi. Turkki tulee hoitaa nyppimällä se kahdesti vuodessa.
Jalostustyö

Karkeakarvaisen hollanninpaimenkoiran jalostukseen on ajan kuluessa muutaman kahdesti käytetty belgianpaimenkoiria (laekenois ja tervueren, molempia kerran) sekä lyhytkarvaista hollanninpaimenkoiraa. Lyhytkarvaristeytyksiä tehdään nykypäivinäkin poikkeusluvalla jonkun vuoden välein jossakin päin maailmaa. Kannan pienuuden vuoksi karkeakarvainen hollanninpaimenkoira on geenipooliltaan erittäin kapea rotu ja mahdollisen katoamisuhan alainen.
Yhdistystoiminta rodun parissa

NHC eli Nederlandse Herdershonden Club perustettiin Hollannissa vuonna 1898. Suomen Hollanninpaimenkoirat ry on merkitty yhdistysrekisteriin vuonna 1994 ja se toimii Suomen Palveluskoiraliiton alaisuudessa. Rotua harrastavan yhdistyksen statuksen Suomen Hollanninpaimenkoirat ry sai vuonna 2003.
Karkeakarvainen hollanninpaimenkoira Suomessa

Ensimmäinen karkeakarvainen hollanninpaimenkoira tuotiin Suomeen vuonna 1990. Se oli kantavana ja maamme ensimmäinen pentue syntyi samana vuonna. Karkeakarvainen on muunnoksista harvinaisin niin Suomessa kuin kaikissa muissakin maissa.
Aiheesta muualla

NHC, Hollannin rotuyhdistys
VVHH, Hollannin uudempi rotuyhdistys
Fidel Castro

| Fidel Castro |
| --- | --- |
 Castro vieraillessaan Yhdysvalloissa vuonna 1959
Kuuban presidentti
 2. joulukuuta 1976 – 24. helmikuuta 2008  
Edeltäjä:  Osvaldo Dorticós Torrado
Seuraaja:  Raúl Castro
Kuuban kommunistisen puolueen pääsihteeri
 3. lokakuuta 1965 – 19. huhtikuuta 2011  
Seuraaja:  Raúl Castro
Kuuban pääministeri
 16. helmikuuta 1959 – 2. joulukuuta 1976  
Edeltäjä:  José Miró Cardona
Sitoutumattomien maiden liikkeen 7. ja 23. pääsihteeri
 16. syyskuuta 2006 – 24. helmikuuta 2008  
Edeltäjä:  Abdullah Ahmed Badwi
Seuraaja:  Raúl Castro
 10. syyskuuta 1979 – 6. maaliskuuta 1983  
Edeltäjä:  Junius Richard Jayawardene
Seuraaja:  Neelam Sanjiva Reddy
Henkilötiedot
Syntynyt: 13. elokuuta 1926 Birán, Kuuba
Kuollut: 25. marraskuuta 2016 (90 vuotta) Havanna, Kuubalähde?
Ammatti:  asianajaja
Puoliso:  Mirta Diaz-Balart (vih. 1948; ero 1955) Dalia Soto del Valle (vih. 1980)
Tiedot
Puolue:  Partido Ortodoxo (1945–1952) 26. heinäkuuta -liike (1953–1965) Kuuban kommunistinen puolue (1965–2016)
Uskonto:  deisti
 Nimikirjoitus
Fidel Alejandro Castro Ruz (esp.  [fiˈðel ˈkastɾo]; (ohje) 13. elokuuta 1926 Birán, Kuuba – 25. marraskuuta 2016 Havanna, Kuuba) oli Kuuban pitkäaikainen presidentti ja Kuuban kommunistisen puolueen pääsihteeri, joka johti Kuubaa vuosina 1959–2008. Castro oli maan pääministeri vuodesta 1959 vuoteen 1976, jolloin hänestä tuli valtioneuvoston puheenjohtaja eli presidentti. Castro nimitettiin kommunistisen puolueen ensimmäiseksi sihteeriksi vuonna 1965, minkä jälkeen maa muutettiin yksipuoluevaltioksi. Hän oli yksi maailman pisimpään yhtäjaksoisesti vallassa olleita valtiojohtajia. Presidenttinä hän oli myös asevoimien ylipäällikkö.
31. heinäkuuta 2006 Fidel Castro luovutti presidentin velvollisuutensa väliaikaisesti veljelleen Raúl Castrolle jouduttuaan leikkaukseen. Lokakuussa 2007 hän varoitti, että hän ei ehkä enää palaa toimeensa, sillä hänellä ”on velvollisuus luovuttaa valta nuoremmille”.
19. helmikuuta 2008 Castro ilmoitti kirjeessään virallisesti luopuvansa presidenttiydestä ja armeijan ylipäällikkyydestä. Hänen seuraajakseen Kuuban kansalliskokous valitsi Raúl Castron 24. helmikuuta 2008. Eronsa jälkeen Fidel Castro oli enimmäkseen poissa julkisuudesta eikä hän osallistunut esimerkiksi Kuuban sosialistisen vallankumouksen 50-vuotisjuhlallisuuksiin tammikuussa 2009.
Elämä > Nuoruus

Fidel Castro syntyi maanviljelijäperheeseen sokeriplantaasilla Biránissa lähellä Mayaría vanhassa Orienten maakunnassa. Hänen isänsä Ángel Castro y Argiz oli galicialainen siirtolainen, joka kohosi kovalla työllä suhteellisen menestyvään asemaan. Hänen äitinsä Lina Ruz González oli kotiapulainen ja hänen isänsä oli tuolloin naimisissa Maria Luisa Argotan kanssa.
Castrolla on kaksi veljeä, Ramón (1924–2016) ja Raúl (s. 1931) sekä neljä sisarta: Angelita, myöhemmin Miamissa Floridassa asunut Juanita, Enma ja Havannassa asuva Agustina. Lisäksi isällä oli ensimmäisestä avioliitostaan kaksi lasta.
Castroa ei kastettu ennen kuin vasta hänen ollessaan kahdeksanvuotias, mikä johti muiden lasten pilkkaan. Hänen isänsä erosi ensimmäisestä vaimostaan Fidelin ollessa 17-vuotias ja nai Fidelin äidin. Isän tunnustettua lapsensa Fidel sai sukunimen Castro ja otti samalla keskimmäisen nimen Alejandro luettuaan Aleksanteri Suuresta.
Castro opiskeli Colegio Dolores -jesuiittakoulussa ja yksityiskouluissa. Hänen tiedetään vuonna 1940 lähettäneen kirjeen Yhdysvaltain presidentti Rooseveltille, johon Yhdysvaltain ulkoministeriö vastasi. Vuonna 1945 Castro meni lukemaan lakia Havannan yliopistoon. Presidentti Gerardo Machadon syrjäyttämisen jälkeen 1930-luvulla yliopiston olot olivat taantuneet erilaisten ryhmien hallitsemaksi valtataisteluksi ja yliopistoa hallitsivat "pistolerot" ja "gansterismo."
Elämä > Vasemmistolainen toiminta Kuuban hallitusta vastaan

Vuonna 1947 Castro liittyi Ortodoksipuolueeseen (Partido Ortodoxo), jonka perustaja Eduardo Chibás oli ehdolla presidentiksi korruptoitunutta Ramón Grau San Martínia vastaan mutta hävisi. Vuonna 1951 Chibás ampui itseään vatsaan radiolähetyksessä pyrkiessään uudelleen presidentiksi. Castro oli tuolloin paikalla ja Chibásin luona sairaalassa hänen kuollessaan.
Vuonna 1948 Castro matkusti Bogotáan Kolumbiaan osallistuakseen Amerikan valtioiden järjestön (OAS) yhdeksännen konferenssin kanssa samaan aikaan järjestettyyn nuorisotapahtumaan. Opiskelijat käyttivät tilaisuutta hyväkseen levittääkseen Yhdysvaltain hegemoniaa läntisellä pallonpuoliskolla vastustavia pamfletteja. Vierailun aikana kolumbialainen puoluejohtaja Jorge Eliecer Gaitán murhattiin, ja tapahtuma laukaisi maassa nimellä La Violenciana tunnetun protestiaallon. Kun viranomaiset halusivat kuulla Castroa hänen osallisuudestaan protesteihin, hän pakeni Kuuban lähetystöön ja hänet lennätettiin takaisin Havannaan.
Valmistuttuaan oikeustieteen tohtoriksi 1950 Castro alkoi harjoittaa ammattiaan, lähinnä köyhien parissa. Hän tuli tunnetuksi kansallisista ja Yhdysvaltain valtaa Kuubassa vastustavista puheistaan. Hän kiinnostui myös politiikasta ja asettui ehdokkaaksi parlamenttiin. 10. maaliskuuta 1952 Fulgencio Batistan johtama sotilasvallankaappaus kuitenkin syrjäytti presidentti Carlos Prío Socarrásin hallituksen ja vaalit peruttiin. Batistasta tuli maan de facto johtaja. Yhdysvallat tunnusti hänen valtansa, mutta Castro syytti häntä vuoden 1940 perustuslain rikkomisesta. Juttua ei otettu käsiteltäväksi, ja Castro päätti ainoaksi keinoksi Batistan syrjäyttämisen.
Elämä > Isku Moncadan parakeille

Castro järjesti tukijoineen, mukaan lukien veljensä Raúl, 26. heinäkuuta 1953 sotilaallisen iskun Moncadan kasarmialueelle, Batistan suurimpaan Santiago de Cuban ulkopuolella sijainneeseen varuskuntaan. Myös Céspedesin varuskuntaan Bayamossa hyökättiin hämäyksenä. Isku epäonnistui, ja 60 kapinallista 135:stä sai surmansa. Castro ja ryhmän muut selviytyneet jäsenet pakenivat Sierra Maestran vuoristoon. 1. elokuuta 1953 Castro ja hänen veljensä saatiin kiinni. Heitä ei ohjeiden mukaan teloitettu kiinni saataessa. Fidel Castron äiti, joka rukoili samaa afrikkalaisperäistä jumalaa kuin Batista, pyysi, ettei hänen poikiaan teloitettaisi ja lupasi rukoilla Batistan puolesta. Batista heltyi ja suostui, että Fidel ja Raúl Castroa ei teloitettaisi. Hän teki saman virheen myöhemminkin, jonka takia moni hänen sotilaistaan menetti henkensä.
Castroa puolusti hänen ystävänsä Melba Hernández. Oikeudenkäynnin aikana Castro piti kuuluisan nelituntisen "Historia tulee vapauttamaan minut" (La historia me absolverá) -puheensa. Puheessaan Castro puolusti toimintaansa ja selvitti poliittisia näkemyksiään. Hänet tuomittiin 15 vuoden vankeuteen ja Raúl 13 vuodeksi. Poliittisia vankeja pidettiin Isla de Pinosin saarella, jossa Castro jatkoi Batistan kukistamisen suunnittelua. Toukokuussa 1955 poliittiset vangit armahdettiin, ja 7. heinäkuuta samana vuonna hänet karkotettiin Meksikoon.
Elämä > Elämä sissinä

Meksikossa Castro yhdisti voimansa muiden maanpakolaisten kanssa ja perusti Heinäkuun 26. päivän liikkeen (M-26-7). Lääkäri Ernesto "Che" Guevara oli liittynyt ryhmään aikaisemmin Meksikossa. Joukko harjoitteli sissisotaa, joka oli siihen asti ollut täysin tuntematonta Latinalaisessa Amerikassa. Koska kontaktit KGB-agentti Nikolai Leonoviin Méxicossa eivät tuoneet kapinallisille aseita, he menivät Yhdysvaltoihin. Siellä he keräsivät varoja maassa asuvilta kuubalaisilta, kuten Batistan syrjäyttämältä presidentti Carlos Prío Socarrásilta.
26. marraskuuta 1956 Castro joukkoineen lähti Tuxpanista Kuubaan 20-metrisellä Granma-huvijahdilla. He nousivat maihin Los Cayueloksessa, lähellä Manzanillon kaupunkia 2. joulukuuta 1956. Lyhyessä ajassa armeijan joukot tappoivat tai ottivat vangeiksi suurimman osan joukkoa. Jäljelle jääneet alle kaksikymmentä pakenivat Sierra Maestran vuorille. Vuorilta käsin 26. heinäkuuta -liike kävi sotaa hallitusta vastaan. Myös kaupungeissa syntyi vastarintaliikkeitä. Niistä vahvin oli Frank Paísin johtama Santiagossa.
Kesällä 1955 Paísin liike yhdistyi Castron M-26-7:n kanssa. Liikkeen saadessa kannatusta se kasvoi yli 800 miehen vahvuiseksi. Kesällä 1957 Castro antoi Che Guevaralle toisen kolonnan johtoonsa. The New York Times lähetti reportterinsa Herbert Matthewsin haastattelemaan kapinallisia ja heitä seurasi TV-ryhmä, jonka seurauksena vallankumouksellisten taistelu sai seuraajia myös Yhdysvalloissa.
Yhdysvallat asetti Batistan maaliskuussa 1958 asevientikieltoon. Huhtikuussa 1958 Castron liike yritti organisoida yleislakon, mutta epäonnistui. Sissit polttivat kuitenkin yli kahta miljoonaa sokeritonnia vastaavan määrä ruokoa Batistan talouden horjuttamiseksi tunnuslauseella: "Joko Batista ilman zafraa tai zafra ilman Batistaa!"
Toukokuussa Batista kokosi 14 pataljoonaa eli noin 12 000 miestä tuhotakseen Castron ja muut hallituksen vastaiset ryhmät operaatio Veranossa (Operación Verano). Alivoimasta huolimatta Castron joukko pärjäsi hyvin Batistan huonosti koulutettujen ja motivoitumattomien asevelvollisten jättäessä joukoittain armeijan.
Heinäkuussa 1958 merkittävimmät oppositioryhmät kokoontuivat Venezuelassa, jossa vastarintaliikkeen johto annettiin Castron 26. heinäkuuta -liikkeelle.
Joulukuussa 1958 Che Guevaran ja Camilo Cienfuegosin joukot valloittivat useita kaupunkeja. Guevaran johtama joukko hyökkäsi Santa Claraan, syöksi raiteilta panssarijunan ja kaupunki vallattiin 31. joulukuuta 1958. Batista ja hänen tukemansa presidentinvaalin voittaja Andrés Rivero Agüero pakenivat Kuubasta uudenvuoden aamutunteina Dominikaaniseen tasavaltaan ja jättivät jälkeensä kenraali Eulogio Cantillon johtaman sotilasjuntan, joka nimitti presidentiksi korkeimman oikeuden tuomarin Carlos Manuel Piedran ja haki Ramón Barquínin vankilasta johtamaan hallitusta.
Elämä > Terveydentilan heikkeneminen

Ikääntyvän Fidel Castron terveydentila oli spekulaation kohteena. Vuonna 2005 CIA väitti Castron sairastavan Parkinsonin tautia ja myöhemmin syöpää.
31. heinäkuuta 2006 Fidel Castro luovutti hallintovastuun tilapäisesti veljelleen Raúl Castrolle jouduttuaan suolistoleikkaukseen. Suolistoleikkauksen jälkeen Castro vakuutti olevansa kunnossa, mutta toipuminen vie aikaa.
Espanjalainen lääkäri José Luis García Sabrido kävi tutkimassa Castroa Kuubassa ja kertoi tutkimuksestaan. Garcia Sabridon mukaan Castro voi hyvin. Enempiä leikkauksia ei espanjalaislääkärin mukaan tarvittu.
Espanjalaisen El Pais -lehden 17. tammikuuta 2007 julkaistun jutun mukaan Castro päätti kärsiessään heinäkuussa umpipussitulehduksesta, ettei hänelle tehdä ileostomiaa eli suoliavanneleikkausta, jossa ohutsuolen loppuosasta rakennetaan avannepussin korvaava suolinestesäiliö. Castro halusi päästä jaloilleen nopeammin ja päätti ryhtyä monimutkaisempaan operaatioon. Lehden mukaan siitä seurasi kuitenkin komplikaatioita ja peritoniitti, vatsakalvontulehdus, ja hänelle on jouduttu tekemään kaksi leikkausta lisää. Lehti ei kertonut lähteitään ja espanjalainen kirurgi José Luis García Sabrido, joka matkusti Kuubaan hoitamaan Castroa, kielsi olleensa tietojen lähde. García Sabridon joulukuun lehdistötilaisuuden mukaan Castron tila oli vakaa ja hän oli toipumassa.
Elämä > Kuolema

Castro kuoli perjantaina 25. marraskuuta 2016 kello 22.29 paikallista aikaa (Suomen aikaa 26. marraskuuta kello 05.29), 90-vuotiaana. Castron kuolemasta ilmoitti hänen Raul-veljensä. Castron ruumis tuhkattiin ja Kuubaan julistettiin yhdeksän päivän suruaika.
Castro haudattiin 4. joulukuuta 2016. Kuuba kielsi muistopatsaat, paikkojen ja katujen nimeämisen ja muut huomionosoitukset Castron omasta toivomuksesta.
Yksityiselämä

Fidel Castro oli naimisissa kaksi kertaa. Hän nai filosofian opiskelija Mirta Díaz-Balartin 12. lokakuuta 1948, mutta avioliitto päättyi eroon 1955. Heillä oli yksi poika, Fidel ”Fidelito” Castro Díaz-Balart. Rikkaasta perheestä olevan vaimonsa mukana Castro pääsi tutustumaan Kuuban eliitin elämäntyyliin. Mirta ja Fidelito lähtivät Kuubasta vuonna 1954, kun Mirta erosi Castrosta. Fidelito opiskeli 1970-luvulla ydinfysiikkaa Neuvostoliitossa ja meni naimisiin venäläisen naisen kanssa. Hän palasi myöhemmin takaisin Kuubaan, jossa johti maan ydinenergiakomissiota 1980–1992. Fidelito teki itsemurhan vuoden 2018 helmikuussa Kuubassa. Mirta muutti Espanjaan ja meni naimisiin Castron vihamiehen Emilio Núñez Blancon kanssa. Hän palasi Kuubaan heinäkuussa 2006 tapaamaan sairastunutta Castroa, samaan aikaan kun hänen oma aviomiehensä kuoli.
Castro ei mennyt uudelleen naimisiin, mutta eli Dalia Soto del Vallen kanssa. Heille syntyivät pojat Ángel, Antonio, Alejandro, Alexis ja Alex. Fidel Castrolla on myös yksi tytär Alina Fernández Revuen kanssa, joka asuu Espanjassa. Castron muut lapset Fidelitoa lukuun ottamatta eivät ole olleet julkisuudessa.
Omaisuus

Vuonna 2006 Fidel Castron omaisuudeksi arvioitiin 700 miljoonaa euroa.  Castro haali rikkauksia myös lähipiirilleen ja järjesti Kuuban talouden täysin komentoonsa.
Persoona

Castron henkivartijan Juan Reinaldo Sánchezin mukaan Castro oli älykäs, karismaattinen, itsekeskeinen ja omahyväinen. Hän vainosi, vangitsi, kidutti ja teloitti vastustajiaan, mutta ei henkivartijan mukaan ollut sadisti eikä raivopää.
Julkisuuskuva

Vuonna 2005 Forbes-lehti mainitsi Castron olleen yksi maailman rikkaimpia hallitsijoita. Forbesin arvio perustui siihen, että osa Kuuban bruttokansantuotteesta merkittiin Castron omaisuudeksi. Myöhemmin Forbes valitsi tiettyjä yrityksiä, joiden sen katsoi olleen Castron hallinnassa, ja luokitteli niiden pörssiarvon Castron omaisuudeksi. Näin se päätyi 500 miljoonaan Yhdysvaltain dollariin. Castro ilmoitti 2004, että kaikki Kuuban yritysten tuotot kuuluvat Kuuban kansalle. Vuonna 2005 hän ilmoitti nostavansa lehteä vastaan kunnianloukkaussyytteen.
Castron saavutuksena on pidetty terveyden ja koulutuksen hyvää tasoa Kuubassa muihin kehitysmaihin verrattuna. Kuubalaisten lukutaito on kehitysmaista selvästi korkein.
Yhdysvaltain keskustiedustelupalvelu CIA yritti lukuisia kertoja salamurhata Castron. Brittiläisen dokumentin 638 Ways to Kill Castro mukaan yrityksiä oli 638. Mielikuvituksellisimpia tapoja olivat suunnitelmat räjähtävistä näkinkengistä ja sikareista. Vuonna 2000 Castron vieraillessa Panamassa puhujankorokkeen alle oli sijoitettu 90 kiloa räjähteitä. Tapauksen vuoksi pidätettiin neljä miestä, joiden joukossa oli pitkäaikainen CIA:n agentti Luis Posada.
Vuonna 1965 kerrottiin Kuuban radiossa, että Castro oli ensimmäisenä sokeriruo’on sadonkorjuupäivänä leikannut 3 400 kiloa sokeriruokoa, kaksi kertaa enemmän kuin tavallinen maataloustyöntekijä.
Tunnustuksia

Leninin kansainvälinen rauhanpalkinto vuonna 1961
Suomeksi käännettyjä puheita ja kirjoituksia

Castro, Fidel: Puhe 23.8.1968 Tšekkoslovakiasta.  Helsinki:  Suomi-Kuuba -seura, 1969.  OCLC:57849241
Castro, Fidel: Historia on minut vapauttava.  Helsinki:  Suomi-Kuuba -seura, 1975.  OCLC:57918421
Castro, Fidel: Yhtenäisyys toi voiton: Kuuban kommunistisen puolueen keskuskomitean toimintaselostus KKP:n 1. edustajakokoukselle.  Helsinki:  Suomi-Kuuba -seura, 1978.  ISBN 9789519478005
Castro, Fidel: Kehitysmaat ja kansainvälinen tilanne: Sitoutumattomien maiden liikkeen 3.-8.9.1979 järjestämän huippukokouksen päätöksiä esittelevä puhe, jonka Fidel Castro piti Yhdistyneiden kansakuntien yleiskokouksessa 12.10.1979.  Helsinki:  Rauhantyön tuki, 1980.  ISBN 9789518070200
Castro, Fidel: Maailman taloudellinen ja yhteiskunnallinen kriisi: Kriisin seuraukset kehitysmaissa ja synkät näkymät; on pakko taistella jos haluamme elää; raportti sitoutumattomien maiden liikkeen 7. huippukokoukselle, New Delhi 1983.  Helsinki:  Gaudeamus, 1984.  ISBN 9789516623668
Castro, Fidel ja Ignacio Ramonet: Fidel Castro: Elämäni.  Suomentanut Matti Brotherus. Helsinki:  Siltala, 2012.  ISBN 978-952-234-087-0
Kirjallisuutta

Raffy, Serge: Fidel, WSOY 2005, ISBN 9510299472
Reid-Henry, Simon: Fidel & Che : ystävät vallankumouksessa, Like 2010, ISBN 9789520105051
Sánchez, Juan Reinaldo: Fidel Castron salattu elämä, Atena 2015, ISBN 9789523001695
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Fidel Castro Wikimedia Commonsissa
Ylen Elävä arkisto - Kuuba ennen ja jälkeen vallankumouksen
Fidel Castron eroilmoitus Granma-lehdessä (espanjaksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 2  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki 2  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  KulturNav  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove  Elonet 
Muut:  NARA  SNAC 2  IdRef 
Heinäkuun 26. päivän liikkeen lippu.
Cissy

Cissy oli vuoden 1978 aikana toiminut suomalainen lauluduo, jonka muodostivat helsinkiläiset ystävykset Tuula Sipinen ja Carita Hautanen.
Sipinen ja Hautanen olivat keväällä 1978 äänitysstudiossa seuraamassa Paula Koivuniemen albumin nauhoitusta, jolloin musiikkituottaja Timo Lindström kysyi tytöiltä, olisivatko he kiinnostuneita kokeilemaan laulamista levylle. Näin syntyi lauluduo Cissy, jonka ensisinglellä olivat diskotyyliset kappaleet ”Taas, taas” (”Dance Bunny Honey”) ja ”Sua ilman” (”Livin’ Without You”). Duolle suunniteltiin omaa albumia syksyksi ja osallistumista Syksyn sävel -kilpailuun, mutta kumpikaan ideoista ei toteutunut eikä duosta enää sen jälkeen kuultu. Carita Hautanen (nyk. Virkkunen) aloitti kuitenkin seuraavana vuonna viisi vuotta kestäneen menestyksekkään soolouran nimellä Mona Carita.
Diskografia

”Taas, taas” / ”Sua ilman” (single, 1978)