stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kalle Kuusinen

Kalle Kuusinen 75-vuotiaana vuonna 1965.
Kalle Juho Petter Kuusinen (25. marraskuuta 1889 Sortavala – 22. marraskuuta 1980 Espoo) oli suomalainen kauppaneuvos, suurlahjoittaja ja vaatetusalalla toimineen Kuusinen Oy:n perustaja.
Kalle Kuusisen vanhemmat olivat räätälimestari, kauppias ja elokuvateatterin omistaja Juho Kuusinen (aik. Gröhn) ja ompelijatar Anna Kristina Kotilainen.
Kuusinen päätti ryhtyä kauppiaaksi jo käydessään oppikoulua Sortavalassa ja Joensuussa. Hän sairastui 18-vuotiaana tuberkuloosiin ja joutui Takaharjun parantolaan. Päästyään parantolasta Kuusinen kävi kauppakoulun ja teki sitten vuoden kestäneen opintomatkan Saksaan. Hän työskenteli sitten isänsä liikkeessä mutta joutui myös vielä viettämään aikoja parantolassa.
Oman Vaatetuskauppa Kalle Kuusinen -nimisen liikkeensä Kuusineen perusti isänsä tuella Käkisalmeen 1915. Liike alkoikin menestyä koska Kuusinen harjoitti runsaasti mainontaa ja hän kiinnitti huomiota myös asiakkaiden neuvomiseen. Kuusinen alkoi myös itse valmistaa vaatteita. Vuonna 1918 Kuusinen muutti Helsinkiin ja perusti sinne Kuusinen Oy:n joka erikoistui räätäleille myytäviin miesten pukukankaisiin. Kuusinen järjesti asiakkainaan olleille räätäleille leikkuukursseja ja jakoi myös matka-apurahoja. Vuonna 1928 Helsinkiin perustettu Vaatturien ammattikoulu syntyi Kuusisen järjestämien vaatturipäivien pohjalta. Kuusisen liike pyrki myös edistämään pukeutumiskulttuuria eurooppalaisten esikuvien perusteella.
Kuusinen sai kauppaneuvoksen arvon 1936 ja hänestä tuli kauppatieteen kunniatohtori 1971. Kuusinen johti liikettään vuoteen 1940 saakka, ja uudesta 1949–1952 ja toimi sen jälkeen yhtiön johtokunnan puheenjohtajana vuoteen 1960 saakka. Eino Hirvonen oli toimitusjohtajana 1940–1948 ja 1953–1960. Kalle Kuusisen poika kauppaneuvos Reijo K. Kuusinen (1924–2008) oli liikkeen johdossa vuodesta 1960 alkaen.
Kuusinen Oy:n tytäryhtiöitä olivat Tampereella pukutehdas Pukumestarit Oy ja Suinulassa Sartor Oy, joka valmisti paitoja ja ulkoiluasuja.
Kalle Kuusinen oli Bulgarian pääkonsuli 1937–1943. Kuusisella oli aluksi liikkeitä ympäri Suomea mutta 1970-luvulla toiminta keskitettiin Helsinkiin.
Reijo Kuusinen myi yhtiön osake-enemmistön 1985 ja yhtiön pääomistajaksi tuli liikemies Rauli Auran omistama Kuusenjuuri Oy. Keväällä 1987 yhtiön osakkaana ollut kiinteistösijoittaja Matti Nurmi myi osakkeensa muun muassa Suomen Kommunistisen puolueen sijoitusyhtiölle Sijoituslinkki Oy:lle. Kuusinen Oy:n nimeksi muuttui 1989 Corum Oy ja yhtiön vähittäiskauppatoiminta myytiin samana vuonna SOK:lle. Vuonna 1993 sekä Corum Oy että Kuusenjuuri Oy tekivät konkurssin tappiollisten kiinteistösijoitusten vuoksi. SOK puolestaan myi entisen Kuusisen myymälätoiminnot 2002 Tex Moda -ketjulle.
Kalle Kuusinen tuki taloudellisesti muun muassa Suomalaisuuden Liittoa, Liikesivistysrahastoa sekä 1939 perustettua Suomen Kulttuurirahastoa. Hän oli Kulttuurirahaston hallintoneuvoston puheenjohtaja.
Kalle Kuusinen oli naimisissa 1919–1958 Aino Esteri Lindroosin (1897–1958) kanssa. Heillä oli kolme lasta.
Kirjallisuutta

Matti Viherjuuti, Kuusinen Oy 1919–1945 (1945)
Södra Råda

Södra Rådan vanha kirkko.
Södra Råda ja muut entiset pitäjät Gullspångin kunnan kartalla.
Södra Råda on Ruotsissa sijaitseva entinen pitäjä, kunta ja seurakunta. Södra Rådan alue kuuluu nykyään Gullspångin kuntaan, Länsi-Götanmaan lääniin ja Värmlannin maakuntaan.
Södra Råda oli tunnettu vuosina 1310–1323 rakennetusta vanhasta puukirkosta, joka oli lattiaa lukuun ottamatta maalausten peitossa. Kirkko poltettiin maan tasalle 12.11.2001.
Hallintohistoriaa

Södra Rådan pitäjä on perustettu keskiajalla. Pitäjän nimenä oli 17.4.1885 asti pelkästään Råda.
Vuoden 1862 kuntauudistuksessa Södra Rådan pitäjän kirkolliset tehtävät siirrettiin Södra Rådan seurakunnalle ja maalliset tehtävät Södra Rådan maalaiskunnalle. Alue kuului tuolloin Visnumin kihlakuntaan Värmlannin läänissä.
Maalaiskunta liitettiin vuoden 1952 kuntauudistuksessa Visnumin maalaiskuntaan, joka lakkautettiin vuonna 1971. Tuolloin Södra Rådan alue liitettiin Gullspångin kuntaan. Kuntajakomuutoksen yhteydessä Södra Råda siirrettiin Värmlannin läänistä Skaraborgin lääniin (nykyään osa Länsi-Götanmaan lääniä).
Lääninvaihdoksen yhteydessä Södra Rådan seurakunta puolestaan siirrettiin Karlstadin hiippakunnasta Skaran hiippakuntaan. Seurakunta liitettiin vuonna 2006 Amnehäradin seurakuntaan. Laajennettu Amnehäradin seurakunta ulottuu nykyään sekä Länsi-Götanmaan että Värmlannin maakuntiin.
Maantiedettä

Södra Rådan pitäjän pinta-ala on 60,19 neliökilometriä, josta 43,50 neliökilometriä on maa-alueita. Vuonna 2000 pitäjän alueella asui 481 henkilöä. Pitäjässä sijaitsee pieni osa Gullspångin taajamasta.
Pitäjän alue sijaitsee Mariestadista koilliseen. Lännessä se rajoittuu Vänerniin, idässä Skagern-järveen ja etelässä Gullspångsälveniin. Pitäjä on viljelysseutua, jossa on paikoitellen myös metsiä.
Aiheesta muualla

Södra Rådan pitäjän rajat ja muinaisjäännökset Riksantikvarieämbetetin karttapalvelussa (Arkistoitu – Internet Archive) (ruotsiksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: sv:Södra Råda socken
Käännös suomeksi
Kallion ala-asteen koulu

| Kallion ala-asteen koulu |
| --- | --- |

Sijainti:  Linjat, Helsinki, Suomi
Koordinaatit:  60°11′01″N 24°57′01″E﻿ / ﻿60.18352°N 24.95023°E﻿ / 60.18352; 24.95023
Rakennustyyppi:  Koulu ja rakennus
Käyttö:  Ala-aste
Suunnittelija:  Bertel Jung
Valmistumisvuosi:  1908, 1907 ja 1910
 fiKallion ala-asteen koulu 
Kallion ala-asteen koulu on luokat 1–6 käsittävä peruskoulu Helsingin Kalliossa. Silloista Kallion kansakoulua on käynyt muun muassa presidentti Tarja Halonen. Luokkien 1–6 lisäksi koulussa on läheisen päiväkodin esikoululaiset, erityisluokat ja kielikylpyluokat. Oppilaita koulussa on hieman yli 400.
Koulu on perustettu vuonna 1910. 1950-luvulla alueella oli niin paljon lapsia, että koulua piti käydä kahdessa vuorossa. Kun lapsiperheitä muutti lähiöihin, koulun oppilasmäärä pieneni, ja sen lakkauttamistakin harkittiin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kallion ala-asteen koulu Wikimedia Commonsissa
Koulun kotisivut[vanhentunut linkki]
Kallion kansakoulun luonnontieteen luokka vuonna 1913.
Tervakirnu (Kangasniemi)

| Tervakirnu |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Savo
Kunnat:  Kangasniemi
Koordinaatit:  61°58′29″N, 26°45′19″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Puulaveden alue (14.92)
Laskuoja:  oja Puulaan 
Järvinumero:  14.923.1.082
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  94,8 m  
Pituus:  380 m  
Leveys:  90 m  
Rantaviiva:  0,806 km  
Pinta-ala:  2,073 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiTervakirnu 
Tervakirnu  on Etelä-Savossa Kangasniemellä  Reinikkalan lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 380 metriä pitkä, 90 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 2,1 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 800 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Mäntyharjun reitin valuma-alueen (14.9) Puulaveden alueella (14.92), jonka Puulan lähi-alueeseen (14.923) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 94,8 metriä mpy.
Sãotoménrastas

| Sãotoménrastas |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Rastaat Turdidae
Suku::  Rastaat Turdus
Laji::  olivaceofuscus
Kaksiosainen nimi
 Turdus olivaceofuscus  Hartlaub, 1852 
Alalajit
 Turdus olivaceofuscus xanthorhynchus  Turdus olivaceofuscus olivaceofuscus 
Katso myös
   Sãotoménrastas Wikispeciesissä   Sãotoménrastas Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Sãotoménrastas (Turdus olivaceofuscus) eli aiemmalta nimeltään guineanlahdenrastas on rastaiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Sãotoménrastasta tavataan São Tomén saarella. Laji on yleinen metsissä ja plantaaseilla, ja aikuisten lintujen määrä oli yli 20 000 yksilöä. Vaikka kannan koon arvioidaan olevan laskussa, pieneminen on vähäistä ja lajia pidetään elinvoimaisena.
Elinympäristö

Sãotoménrastas elää metsissä noin 2 kilometrin korkeuteen asti. Se suosii alankoja ja kelpuuttaa elinympäristökseen myös puutarhat, hedelmätarhat sekä kahvi- ja kaakaoviljelykset.
Lisääntyminen

Sãotoménrastaan pesimäkausi kestää heinäkuun lopusta tammikuun alkuun. Naaras munii isoon, kasvisosista ja mudasta rakennettuun, kuppimaiseen pesään 2 munaa.
Ravinto

Sãotoménrastas käyttää ravinnokseen selkärangattomia ja hedelmiä.
Kari Harju

| Kari Harju> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Kari Harju
Kansalaisuus:   Suomi
Koripalloilija
Pelaajaura
Seurajoukkueet
1978–1980:   Tampereen Pyrintö
Kari Harju on aktiiviuransa lopettanut suomalainen koripalloilija.
Raholan Pyrkivän kasvatti Harju pelasi miesten SM-sarjaa Tampereen Pyrinnössä vuosina 1978–1980. Kaudella 1979–1980 Pyrintö ja Harju saavuttivat SM-hopeaa. A-nuorten maaotteluita Harjulle kertyi 15 ja B-nuorten maaotteluita kaksi kappaletta.
The Portrait of Carmen Gray

| The Portrait of Carmen Gray Carmen Gray |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 18. syyskuuta 2006
 Tyylilaji: hard rock
 Kesto: 45.17
 Levy-yhtiö: Sony BMG
Listasijoitukset
  39.
Carmen Grayn muut julkaisut
|   | The Portrait of Carmen Gray 2006 | Welcome to Grayland 2008 |
The Portrait of Carmen Gray on hard rock -yhtye Carmen Grayn debyyttialbumi. Se julkaistiin 18. syyskuuta 2006.
Kappaleet

Looking for Love – 3.28
Lost in My Mind Again – 3.57
I´m No Good Anymore – 3.05
Unbeloved (Me & Susie) – 4.14
My Mistake – 3.36
Color-Blind – 3.55
Lying With You – 3.35
Misunderstood – 5.17
A Thing About Love – 2.47
Pieces of My Broken Heart – 3.21
A Grain of Sand (Osiris) – 7.58
Arvostelut

Imperiumi: 6+/10
Tal vez me estoy enamorando

| Tal vez me estoy enamorando Nicole |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1989
 Julkaistu: 1989
 Tuottaja(t): Claudio Riquelme, Sergio Hirane
 Tyylilaji: pop rock
 Kesto: 33.23
 Levy-yhtiö: Musicavisión
Nicolen muut julkaisut
|   | Tal vez me estoy enamorando  | Esperando nada 1994 |
Tal vez me estoy enamorando on chileläisen laulaja Nicolen ensimmäinen studioalbumi. Se julkaistiin joulukuussa 1989. Albumi menestyi Chilessä, ja saavutti kultalevyn myytyään yli 15000 kappaletta.[lähde? ]
Kappaleet

Tal vez me estoy enamorando – 3.26 (säv. Duque)
Mi primer amor – 2.12 (säv. Duque)
Dejen un lugar – 4.29 (säv. Duque)
Bicicletas – 2.57 (säv. Scaramelli)
Mi fantasía eres tú – 3.01 (säv. Ossandón)
Qué hacer para conquistarlo – 3.00 (säv. Duque)
Qué está pasando en mí – 4.14 (säv. Arriagada)
Mis amigos de verano – 2.58 (säv. Acuña, Hirane)
Detrás de mi puerta – 4.00 (säv. Acuña, Hirane)
Príncipe azul – 3.07 (säv. Duque)
Tala

Tala on muun muassa seuraavien suomalaisten sukunimi:
Eero Tala (1931–2005), lääkäri, professori
Heikki Tala (s. 1939), hammaslääkäri, ylilääkäri, Suomalaisuuden liiton puheenjohtaja
Pekka Tala (1919–2010), lääkäri, professori
Sameli Tala (1893–1961), kestävyysjuoksija
Muita

Samoan tala, Samoan rahayksikkö
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Thomas Mongo

Thomas Mongo (1914 – 17. maaliskuuta 1988) oli kamerunilainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 24. helmikuuta 1943 ja nimitettiin Doualan hiippakunnan vihkipiispaksi sekä Botrianan titulaaripiispaksi 21. marraskuuta 1955. Piispaksi vihkiminen seurasi 26. helmikuuta 1956. Pääkonsekraattorina toimi Eugène-Gabriel-Gervais Laurent Tisserant, jota avustivat Pierre Bonneau ja Yves-Joseph-Marie Plumey.
5. heinäkuuta 1957 Mongo sai nimityksen Doualan piispaksi, jona hän toimi, kunnes erosi tehtävistään 29. elokuuta 1973. Hän osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen.
Takêv (maakunta)

Maakunnan sijainti kartalla
Takêv tai Takeo on yksi Kambodžan 24 maakunnasta. Maakunnan pinta-ala on 3 563 neliökilometriä ja sen alueella asui vuoden 2008 väestönlaskennan aikaan 843 931 ihmistä. Takeon maakunta jakaantuu kymmeneen piirikuntaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Takêv (maakunta) Wikimedia Commonsissa
Kambodžan maakunnat
| --- | --- |
Maakunnat:   Bântéay Méancheăy   Băt Dâmbâng   Kâmpóng Cham  Kâmpóng Chhnăng   Kâmpóng Spœ   Kâmpóng Thum   Kâmpôt  Kândal   Kaôh Kông   Krâchéh  Môndôl Kiri  Ŏtâr Méancheăy  Preăh Vihéar  Poŭthĭsăt   Prey Vêng  Rôtanak Kiri   Siĕm Réab  Stŏeng Trêng  Svay Riĕng   Takêv 
Maakuntatasoiset kunnat:   Kêb  Pailĭn  Phnom Penh  Sihanoukville
Thomas Munkelt

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Thomas Munkelt, 1983 |  Thomas Munkelt, 1983 |  Thomas Munkelt, 1983 |  |
Maa:   Itä-Saksa
Miesten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Moskova 1980 | 110 m aidat |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Praha 1978 | 110 m aidat |  |
|  Kultaa | Ateena 1982 | 110 m aidat |  |
|  Hopeaa | Ateena 1982 | 4 x 100 metrin viesti |  |
| Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | San Sebastián 1977 | 60 metrin aidat |  |
|  Kultaa | Milano 1978 | 60 metrin aidat |  |
|  Kultaa | Wien 1979 | 60 metrin aidat |  |
|  Kultaa | Budapest 1983 | 60 metrin aidat |  |
|  Pronssia | Rotterdam 1973 | 60 metrin aidat |  |
| Universiadit  | Universiadit  | Universiadit  |  |
|  Pronssia | Moskova 1973 |  110 metrin aidat |  |
Thomas Munkelt (3. elokuuta 1952 Zedlitz, DDR) on itäsaksalainen yleisurheilija ja 110 metrin aitajuoksun olympiavoittaja Moskovan kesäolympialaisissa 1980. Munkelt hallitsi eurooppalaista aitajuoksua 1970-luvulla ja 1980-luvun alkupuolella.
Munkelt tuli kansainvälisesti tunnetuksi vuonna 1975, kun hän voitti ensimmäisen yhdeksästä DDR:n kansallisesta mestaruudestaan ja Euroopan cupin voiton 110 metrin aitajuoksussa. Hän sijoittui viidenneksi Montréalin 1976 kesäolympialaisissa ja voitti sekä maailmancupin ja Euroopan cupin 1977. Ensimmäisen arvokisavoittonsa Munkelt saavutti voittaessaan Euroopan mestaruuden 1978.
Munkeltin uran huippuhetki oli Moskovan olympialaisissa, kun hän voitti Kuuban Alejandro Casañasin 0,01 sekunnilla. Hänen joukkueensa sijoittui viidenneksi 4 × 100 metrin viestijuoksussa. Munkelt voitti Euroopan mestaruuden 1982 ja saavutti hopeaa 4 × 100 metrin viestissä. Hän voitti vielä Euroopan cupin mutta sijoittui viidenneksi MM-kisoissa Helsingissä 1983.
Kuultuaan DDR:n hallituksen päätöksestä boikotoida 1984 kesäolympialaisia Munkelt päätti lopettaa urheilu-uransa. Hänen paras aikansa oli 13,37, jonka hän juoksi elokuussa 1977 Helsingissä.
Super Nintendo Entertainment System

| Super Nintendo Entertainment System |
| --- | --- |

 Euroopan ja Japanin malli (Japanissa ilman SNES-logoa)
Kehittäjä:  Nintendo
Sukupolvi:  neljäs sukupolvi
Julkaisu:  JP 21. marraskuuta 1990NA elokuu 1991EU huhtikuu 1992
Laitteisto:  1,79, 2,68 tai 3,58 MHz suoritin, 16-bittinen grafiikkasuoritin
Muisti:  128 kt keskusmuistia, 128 kt grafiikkamuistia
Tallennusväline:  SNES-pelimoduuli
Pelit:  luettelo SNES-peleistä
Edeltäjä:  Nintendo Entertainment System
Seuraaja:  Nintendo 64
Kotisivut:  nintendo.fi
Lisää videopeliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Super Nintendo Entertainment System (yleisesti SNES) on Nintendon alun perin 1990 julkaisema videopelikonsoli. Konsoli julkaistiin 1991 Pohjois-Amerikassa ja 1992 Euroopassa. SNES oli Nintendo Entertainment Systemin (NES) seuraaja. SNES oli Sega Mega Driven suurin kilpakumppani 16-bittisen pelisukupolven aikana. Kaikkiaan konsolia myytiin maailmalla noin 50 miljoonaa kappaletta.
Japanissa konsoli tunnetaan nimellä Super Famicom (jap. スーパーファミコン), ja Etelä-Koreassa sitä levitti Hyundai Electronics merkkinimellä Super Comboy (kor. 슈퍼 컴보이).
Historia > Kehitystyö

Kun Sega ilmoitti julkaisevansa oman 16-bittisen konsolinsa Sega Mega Driven (Sega Genesis Pohjois-Amerikan markkinoilla) vuonna 1988, Nintendon johtajat eivät aluksi osoittaneet juurikaan kiinnostusta kilpailevan konsolin kehittämiseen. Jo tätä aiemmin japanilainen NEC oli julkaissut NES-konsolin kanssa kilpailevan laitteensa, Turbografx-16:n. Turbografx-16:sta tuli Nintendolle varteenotettava vastustaja sikäläisillä markkinoilla. Sega puolestaan herätti kuluttajien huomiota sekä Pohjois-Amerikassa että Euroopassa ylivertaisen teknologiansa ansiosta, jolloin Nintendo päätti vastata haasteeseen ja alkoi nopeasti kehitellä uutta konsolia.
Tuolloinen Nintendon pääjohtaja Hiroshi Yamauchi asetti Masayuki Uemuran vastuuseen konsolin suunnittelemisesta. He olivatkin alun perin suunnitelleet jo Famicomin 16-bittiseksi konsoliksi, mutta silloiset komponentit olivat liian kalliita, ja konsolista kehitettiin 8-bittinen versio. Koska komponentit olivat nyt paljon halvempia, ei Nintendo epäröinyt rakentaa tehokkaampaa laitetta.
Historia > Julkaisu

Super Famicom julkaistiin 21. marraskuuta 1990 Japanissa 25 000 jenin hintaisena, ja sen mukana tuli kaksi ohjainta. Pakettiin ei sisältynyt yhtäkään peliä. Julkaisu tuli juuri oikeaan aikaan, sillä kilpailijoiden konsolit olivat jo alkaneet syödä markkinoita Famicomilta. Julkaisupelejä olivat Super Mario World ja F-Zero, jotka ampaisivat heti ilmestyessään myyntilistojen kärkeen. Super Famicomin kysyntä ylitti kaikki odotukset, ja ensimmäinen 300 000 laitteen erä myytiin loppuun muutamassa tunnissa. Nintendo toimitti konsolinsa yöaikaan, sillä liikkui huhuja, että yakuzat yrittäisivät varastaa konsolit. Koneen julkaisun ympärillä pyörinyt kohu ja tungos kaupoissa saivat Japanin hallituksen pyytämään videopelivalmistajia julkaisemaan tulevaisuudessa konsolinsa ainoastaan viikonloppuisin.[lähde? ]
Super Famicomilla ei kaikkiaan ollut minkäänlaisia vaikeuksia Japanin konsolimarkkinoiden valtaamisessa; Nintendolla oli pian hallussaan 80 prosenttia Japanin markkinaosuudesta. Euroopassa SNES ei kuitenkaan koskaan saavuttanut markkinajohtajan asemaa ja Yhdysvalloissakin vasta vuonna 1994, varsinaisen 16-bittisen kauden päättymisen aikoina, lähinnä Donkey Kong Countryn suunnattoman suosion johdosta.
Monet NES-lisenssejä ostaneet yhtiöt, kuten Squaresoft, Capcom, Tecmo, Konami ja Koei, ostivat myös SNES-lisenssejä NES:n suosion vuoksi. Tämä vahva kolmansien osapuolien tuki antoi Nintendolle etumatkaa kilpailussa.
Historia > Yhdysvallat ja Eurooppa

Konsoli julkaistiin Yhdysvalloissa elokuussa 1991 200 dollarin hintaan. Ensimmäiset SNES-yksiköt paketoitiin Super Mario Worldin ja kahden ohjaimen kera. Se, ettei SNES ollut taaksepäin yhteensopiva Nintendon edellisen konsolin kanssa, kuten Sega Mega Drive edeltäjänsä Sega Master Systemin suhteen tai Atarin jotkut mallit (mm. Atari 7800), saattoi aiheuttaa kuluttajissa pientä huolta. Tämän lisäksi Sega Mega Drive oli jo saavuttanut hivenen suosiota (Segan lippulaivapelisarjan ensimmäinen osa Sonic the Hedgehog oli julkaistu vastikään). Mega Drive oli myös 50 dollaria halvempi kuin SNES.
Muutama kuukausi tämän jälkeen julkaistiin Pohjois-Amerikassa riisuttu, yhden ohjaimen sisältänyt versio Power Set 100 dollarin hintaan. Tullessaan elämänkaarensa puoleenväliin konsolia levitettiin uudelleen erilaisilla lisälaitteilla ja kylkiäispeleillä varustettuna. Yksi lisälaite oli Super Game Boy -lisälaite, jolla pystyi pelaamaan Game Boy -pelejä TV-ruudulla.
Konsolin laitteisto vaihteli vain maan TV-standardin mukaisesti. Esimerkiksi Australiaan maahantuotiin monia pelimoduuleja Euroopasta, sillä molemmat alueet käyttävät PAL-järjestelmää. Japani ja Yhdysvallat toimivat molemmat NTSC-järjestelmän alaisena, mutta alueiden erimuotoiset pelimoduulit eivät sovi toisen alueen konsoleihin.
SNES:llä on suuri kokoelma pelejä sisältäen myös monia yksinoikeudella sille tehtyjä pelejä. Sillä tehtiin myös suuri määrä menestyksekkäitä roolipelejä, kuten Squaresoftin Final Fantasy VI ja Chrono Trigger sekä Enixin Terranigma ja Dragon Quest -sarja. Jotkut SNES:n peleistä olivat uudistettuja versioita NES-peleistä; kaksi hyvää esimerkkiä ovat Super Mario All-Stars ja Ninja Gaiden Trilogy.
SNES julkaistiin Isossa-Britanniassa 150 punnan hintaisena huhtikuussa 1992, ja Manner-Euroopan julkaisu tapahtui muutamaa viikkoa myöhemmin. Eurooppalaisen mallin ulkoasu oli hyvin samankaltainen kuin japanilaisen Super Famicomin. Nintendon suurimpana ongelmana Euroopan julkaisuissa olivat kuitenkin jatkuvat levitysongelmat. Tilanne Suomen markkinoilla oli myös hyvin yksiselitteistä; virallinen maahantuoja, Bergsala, valitsi myyntiin päässeet pelit. Bergsala Oy meni myöhemmin konkurssiin. Yhtenä ongelmana Suomessa oli Segan kanssa käydyn tiukan kilpailun lisäksi pelimoduulien korkeat hinnat; uusien pelien hinta oli usein 600 markkaa (n. 100 euroa).
Historia > SNES CD-ROM

Sega yritti vuonna 1992 saada etulyöntiasemansa markkinoilla takaisin julkaisemalla Sega Mega-CD -lisälaitteen. Myös Nintendo alkoi 1990-luvun alussa kehitellä SNES:lle CD-ROM-asemaa. Sony oli tehnyt Nintendon kanssa sopimuksen äänipiirin tuottamisesta NES:iin vuonna 1988. Samassa sopimuksessa sovittiin, että Sony saa oikeuden kehittää Nintendolle CD-ROM-aseman ja että SNES-pelit tulevat toimimaan Sonyn tulevalla CD-pohjaisella konsolilla. 1991 Nintendo tajusi, että Sonyn kanssa tehty sopimus takasi Sonylle kontrollinselvennä kaikkiin julkaistaviin CD-peleihin. Samana vuonna Amerikan Nintendon johtaja teki sopimuksen Philipsin kanssa. Sopimuksen mukaan Nintendon tulevat pelit toimisivat CD-i:llä, ja samalla Philips kehittäisi CD-ROM-aseman SNES:lle. Samalla Philips sai lisenssin Nintendon pelihahmoihin, ja laitteelle ilmestyikin muun muassa Mario- ja The Legend of Zelda -pelejä. Pelejä pidettiin huonolaatuisina eivätkä ihailijat laske niitä kuuluviksi pelisarjoihin.
Vuoden 1991 CES-messuilla Sony julkisti Play Station -konsolinsa , jolla toimisivat SNES-moduulit ja Sonyn omat CD-ROM:it. Nintendo ilmoitti puolestaan tekevänsä yhteistyötä Philipsin kanssa SNES-CD-aseman parissa; Sony raivostui Nintendon puoltenvaihdosta. Osapuolet kuitenkin asettuivat, sillä Sonyllekin kannattavinta oli pitää ystävälliset suhteet yllä. Sonyn äänipiiri oli kuitenkin yhä käytössä SNES:ssä, ja SNES-moduulit tulisivat toimimaan Play Stationilla. Kun Sony ei saanut enää apua Nintendolta CD-ROM:ien saralla, se päätti ryhtyä toimimaan yksin. 1992 Nintendo ilmoitti peruuttavansa sopimuksen Sonyn kanssa, mutta yritykset kuitenkin päättivät myöhemmin tehdä yhteistyötä. Nintendo, Sony ja Philips lähtivät suunnittelemaan yhteistä pelikonsolia nimeltä SNES Nintendo Disk. Yhteistyö ei kuitenkaan kantanut hedelmää, ja lopulta vuonna 1993 Nintendo kertoi lopettaneensa SNES-CD:n kehityksen. Projektin hylkäämisen syiksi voi laskea muun muassa Sega Mega-CD:n kaupallisen tappion sekä sen, että Nintendo ansaitsi pelimoduuleillansa hyvin. Sony kehitti lopulta PlayStationin, mutta konsolin rakenteella ei ollut mitään tekemistä aikaisempien versioiden kanssa.
SNES-CD-projektin hylkäämisen jälkeen Nintendo kertoi suunnitelmistaan kehittää uusi 64-bittinen konsoli, joka myöhemmin nimettiin Nintendo 64:ksi.