stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Palmyran taistelu
Seuraukset

Habforce vapautui siirtymään lännemmäs Homsiin pitkin öljyputkea ja siten se kykeni uhkaamaan rantatiellä Australian 7. divisioonan kanssa taistelevien Vichyn Ranskan joukkojen selustayhteyksiä.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Battle of Palmyra
Käännös suomeksi
Panagía (Paxoí)

Panagían saari.
| --- | --- |
Muut nimet:  Mantóna (Μαντόνα)
Sijainti:  39°12′14″N, 20°11′40″E, Paxoí Korfu, Jooniansaaret Kreikka
Saariryhmä:  Paxoí, Jooniansaaret
Merialue:  Joonianmeri, Välimeri
Korkein kohta:  187  m 
Pinta-ala:  0,1 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Panagía (kreik. Παναγία) eli Mantóna (Μαντόνα) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Jooniansaarten saariryhmään ja tarkemmin Paxoín saariin, ja sijaitsee Paxóksen itäpuolella Gáioksen kylän edustalla. Saaren pinta-ala on 0,100 neliökilometriä ja se on asumaton. Hallinnollisesti Panagía kuuluu Paxoín kuntaan, Korfun alueyksikköön ja Jooniansaarten alueeseen.
Saari on saanut nimensä siellä olevasta Neitsyt Marialle (Panagía Vellianitón) omistetusta kirkosta ja luostarista. Saarella on myös majakka. Heti Panagían lounaispuolella sijaitsee Ágios Nikólaoksen saari.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Panagía Wikimedia Commonsissa
Jooniansaaret
| --- | --- |
Pääsaaret:   Ithaka  Kefaloniá  Korfu  Kythera  Lefkas  Paxós  Zákynthos 
Alisaariryhmät:   Paxoí Ágios Nikólaos  Antípaxos  Daskália (Pláka)  Kaltsonísi  Mongonísi  Panagía  Paxós  Diapontiset saaret Diákopo  Diáplo  Ereikoússa  Karávi  Mathráki  Othonoí  Plateiá  Tracheiá  Ekhinadit Ápasa  Drakonéra  Fílippos  Giróvaris  Kalógiros  Karlonísi  Kounéli  Lamprinós  Mákri  Módi  Oxeía  Petalás  Pístros  Pontikós  Práso  Prováti  Sofía  Sorós  Tsakalonísi  Vromónas  Oinoússes Avgó  Bómpa  Dýo Adélfia  Sapiéntza  Schíza  Venétiko  Strofadit Árpyia  Stamfáni  Tilevoḯdes Alafonísi  Arkoúdi  Átokos  Chelóni  Formíkoula  Kálamos  Kastós  Kýthros  Madourí  Meganísi  Petaloú  Prasonísi  Prováti  Skorpídi  Skorpiós  Spárti  Thiliá  Tsokári 
Muut pienemmät saaret:   Agía Marína  Ágios Andréas  Ágios Ioánnis  Ágios Nikólaos, Áktio-Vónitsa  Ágios Nikólaos, Sývota  Ágios Nikólaos, Zákynthos  Ágios Sóstis  Antidragonéra  Antikythera  Avgó  Chelonísi  Dionísi  Dragonéra  Fortí  Kalonísi  Korakonísi  Koutsounés  Lagoúdia  Lazaréto, Ithaka  Lazaréto, Korfu  Lygía  Marathonísi  Megálo Mourteméno  Merópi  Mikró Nisí  Moúrtos  Myzíthres  Panagía  Peristerés  Pontikonísi  Poréti  Porí  Próti  Pýlos  Sésoula  Sfaktiría  Skartsoumponísi  Vagiá  Vardiánoi  Vído
Pancatantra

Pancatantra ('Viisi kirjaa') on klassisen intialaisen kirjallisuuden tunnetuimpia ja merkittävimpiä tuotteita. Sen vaikutus länsimaiseen kirjallisuuteen on merkittävä. Sieltä on peräisin kaikkialle maailmaan levinneitä eläinsatuja ja kertomuksia. Muun muassa La Fontainen eläinsatujen alkuperä on löydettävissä täältä, mistä persiankielisinä satuina levisivät Ranskaankin.
Kirjallisuutta

Purnabhadra: Viisi kirjaa viisaita satuja: Intialainen Pañcatantra.  (Sanskritista suomentanut Virpi Hämeen-Anttila. Suomen itämaisen seuran suomenkielisiä julkaisuja nro 24)  Helsinki:  Suomen itämainen seura, 1995.  ISBN 951-9380-22-1
Pam Pam Pauli vaan

| Pam Pam Pauli vaan Pate Mustajärvi |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Julkaistu: 1991
 Tyylilaji: Poprock
 Kesto: 53.26
 Levy-yhtiö: Poko Rekords
Listasijoitukset
  Suomi: 8. (kesäkuu 1991)
Pate Mustajärven muut julkaisut
| Lago Nero 1988 | Pam Pam Pauli vaan 1991 | Ikurin turbiini 1995 |
Pam Pam Pauli vaan on suomalaisen laulajan Pate Mustajärven kokoelma-albumi, johon on koottu valikoiden hänen singlekappaleitaan vuosilta 1983-1991. Kokoelma julkaistiin vuonna 1991.
Kappaleet

"Synnyimme lähtemään" (- Born To Run -) – 4.34
"Tuhkaa" (- Homburg -) – 4.08
"Paulin taikakaulin" (- Maxwell's Silver Hammer -) – 3.29
"Boulevard de la Madeleine" (- Boulevard de la Madeleine -) – 3.06
"Tarjoan kierroksen" – 3.54
"Hei Paula" (- Hey, Paula -) – 2.58
"Yhdessä itkien" – 4.18
"Meidän äiti imppaa" (- Mother's Little Helper -) – 3.11
"Elämässä pitää olla runkkua" – 3.09
"Lui" (- Lui -) – 2.40
"Vaikka paljain jaloin" (- The Beat Goes On -) – 3.40
"Lola" (- Lola -) – 4.41
"Donna Maria" (- Spanish Caravan -) – 2.56  (Ei alkuperäisellä LP:llä)
"Nyt" (- Au Suivant/Next -) – 3.58  (Ei alkuperäisellä LP:llä)
"Mä lähden stadiin" – 2.39  (Ei alkuperäisellä LP:llä)
Single

"Tarjoan kierroksen" / "Vaikka paljain jaloin" (PIS 294, 1991)
Sirppipistiäinen

| Sirppipistiäinen |
| --- | --- |
 Sirppipistiäinen
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Pistiäiset Hymenoptera
Alalahko::  Hoikkatyviset Apocrita
Osalahko::  Kätköpistiäiset Parasitica
Yläheimo::  Loispistiäismäiset Ichneumonoidea
Heimo::  Loispistiäiset Ichneumonidae
Alaheimo::  Sirppipistiäiset Ophioninae
Tribus::  Ophionini
Suku::  Ophion
Laji::  luteus
Kaksiosainen nimi
 Ophion luteus  Linnaeus, 1758 
Katso myös
   Sirppipistiäinen Wikispeciesissä   Sirppipistiäinen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sirppipistiäinen (Ophion luteus) on noin 15–20 millimetrin kokoinen pistiäislaji. Sen ruumiinväri on ruskeanpunainen ja sillä on mustat silmät. Sirppipistiäisen takaruumis on kupera ja litistynyt. Siipien reunat ovat kullanruskeat. Sirppipistiäisiä esiintyy yleisimmin heinä-syyskuun aikana ja ne esiintyvät enimmäkseen niityillä ja metsäaukioilla. Lajin pisto voi olla kipeä. Uhanalaisuusluokitukseltaan laji on melko harvinainen. lähde?
Elintavat ja lisääntyminen

Laji tulee helposti valolle. Se lentää nimittäin yöllä etsiessään isäntäeläintä jälkeläisilleen. Isäntäeläimenä toimii keskisuuren tai suuren perhosen toukka. Sen toukat kehittyvät sitten isännän ruumiissa. Aluksi toukat eivät syö isännän elintärkeitä osia. Silloin perhostoukka kasvaa ja syö yleensä harvinaisen runsaasti. Ruokahalu vähenee kuitenkin pian, ja suuriksi kasvaneet pistiäistoukat syövät isäntänsä kuoliaaksi. Sitten ne ryömivät esiin ja koteloituvat. lähde?
Aiheesta muualla

Laji.fi: Ophion luteus
Fauna Europaea: Ophion luteus[vanhentunut linkki] (englanniksi)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Ophion luteus:  Wikidata: Q3009036  AFD: Ophion_luteus  ARKive: ophion-luteus  BioLib: 68272  BOLD: 527792  CoL: 49YJH  EoL: 3831579  EPPO: OPONSP  EUNIS: 208606  Fauna Europaea: 330648  Fauna Europaea (new): 01e00433-00b4-4f58-ae0d-4d4b2afd1fc4  GBIF: 1295837  iNaturalist: 244003  NBN: NBNSYS0000031324  NCBI: 1539398  Observation.org: 16714  Open Tree of Life: 3287552  Laji.fi: MX.310441 
Ichneumon luteus:  Wikidata: Q49528915  GBIF: 8990611  iNaturalist: 299010  ZooBank: FF8FDF2A-600C-467F-B859-DFD2C2993D2E
Panhellenion (pyhäkkö)

| Panhellenion> Πανἑλλήνιον |
| --- | --- |
Sijainti:  Ateena, Attika, Kreikka
Koordinaatit:  37°58′06″N, 23°44′01″E
Rakennustyyppi:  pyhäkkö
Valmistumisvuosi:  n. 131–137
Tyylisuunta:  korinttilainen
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Panhellenion (m.kreik. Πανἑλλήνιον, Panhellēnion, lat. Panhellenium) oli antiikin aikainen Zeus Panhelleniokselle ja Hera Panhellenialle omistettu pyhäkkö Ateenassa Kreikassa.
Panhellenionin rakennutti keisari Hadrianus noin vuonna 131–137 jaa. Se liittyi hänen perustamaansa Panhellenion-liittoon ja sen Panhellenia-juhlaan, ja toimi liiton kokouspaikkana sen edustajien kokoontuessa Ateenaan eri puolilta roomalaista Kreikkaa kerran vuodessa. Zeuksen ja Heran ohella se oli omistettu Hadrianukselle itselleen nimellä Hadrianos Panhellenios. Hänen puolisoaan Sabinaa puolestaan palvottiin Herana. Pyhäkkö purettiin alueen muiden rakennusten tavoin noin vuonna 258, kun keisari Valerianus rakennutti alueen poikki muurin goottien ja herulien hyökkäyksen pelossa.
Pyhäkkö sijaitsi Ilissos-joen pohjoisrannalla etelään Olympoksen Zeuksen temppelistä ja Apollon Delfinioksen temppelistä. Pyhäkköä ympäröi temenos, jonka koko oli noin 40 × 60 metriä. Temenokseen oli sisäänkäynti propylonin kautta. Pyhäkköön kuului pieni temppeli, joka sijaitsi temenoksen länsiosassa. Sen perustusten koko oli noin 5 × 8 metriä. Temppeli edusti korinttilaista tyyliä. Suurin osa pyhäkköalueesta on nykyisten katujen alla, ja ainoastaan pieni osa luoteiskulmasta on näkyvissä.
Paleoantropologia

Paleoantropologia on tieteenala, joka tutkii ihmisen evoluutiota fossiilien kautta. Paleoantropologia hyödyntää useita tieteenaloja kuten perinnöllisyystiedettä, ekologiaa ja paleoekologiaa sekä etologiaa. Fossiileita saadaan arkeologisista kaivauksista ja niitä ajoitetaan geokemiallisilla iänmääritysmenetelmillä. Fossiileista pystytään määrittelemään lajit, asuinpaikat ja elinaikakaudet. Ihmislajien elintavoista, sukupuuttoon kuolinajasta tai muuntumisesta toiseksi lajiksi saadaan tietoa fossiilien löytöpaikoista saatujen tietojen perusteella.
Fossiilien tulkinta

Luufossiileista pystytään päättelemään paljon yksilöiden ulkonäöstä, kuten kehon rakenteesta, kasvonpiirteistä sekä lihaksistosta ja sitä kautta monenlaisista elintavoista. Hampaat kertovat lajin ruokavaliosta, elämäntavoista ja sisäisistä suhteista. Kallonpohja kertoo siitä, kulkiko laji pystyssä. Aivojen koko ja ulkopinnan rakenne säilyvät kun hiekka tai muta täyttää fossiilikallon ja kovettuu. Luiden pintaan jääneistä jäljistä voidaan nähdä jänteiden kiinnittyminen ja sitä kautta päätellä lajin liikkumistapa ja paino.
Fossiilien löytöpaikat

Fossiilit vaativat säilyäkseen tietynlaiset olosuhteet. Varhaisten hominidien fossiileja löytyy oikeanlaisista mioseenin ja pleistoseenin välisistä sedimenttikerroksista, lähinnä järvi- ja jokikerrostumista. Varhaisia hominideja oli myös melko vähän, minkä vuoksi fossiileja on löydetty lähinnä vain kolmelta alueelta: Itä-Afrikan hautavajoamasta, Tšadjärven altaasta ja Etelä-Afrikan luolista.
Tutkimuksen historiaa

Maailman ja ihmisen uskottiin Raamatun pohjalta aina 1800-luvun puoliväliin saakka olevan vain 6 000 vuoden ikäinen. Koska fossiileissa ei havaittu välimuotoja, lajien uskottiin olevan muuttumattomia. Charles Darwinin Lajien synty ilmestyi 1859, ja pian sen jälkeen evoluutioteoria hyväksyttiin. Ensimmäiset neandertalinihmisen jäänteet löydettiin 1857 ja cro-magnonin ihmisen jäänteet 1868. Näiden löytöjen ja Darwinin teorian ansiosta käsitys primitiivisten ihmisten olemassaolosta hyväksyttiin. Vuonna 1891 alankomaalainen Eugène Dubois löysi apinan ja ihmisen välimuodon jaavanihmisen, joka oli Homo erectus -yksilö.
Tutkimuksen historiaa > Merkittävimpiä löytöjä

Vuosiluku kuvaa yleensä jäännösten löytymistä, joissain kohdissa uuden lajin nimeämistä:
1848, neandertalinihmisen kallo Gibraltarilta
1856, neandertalinihminen Saksasta
1868, Cro-Magnonin ihminen Ranskasta
1891, jaavanihminen (Homo erectus) Jaavalta
1908, heidelberginihminen Saksasta
1912, "Piltdownin ihminen" Englannista, osoittautui väärennökseksi
1924, Australopithecus africanus Etelä-Afrikasta
1929, pekinginihminen (H. erectus) Kiinasta
1938, Paranthropus robustus Etelä-Afrikasta
1959, Paranthropus boisei Olduvain rotkosta Tansaniasta
1960, Homo habilis Olduvaista
1972, Homo rudolfensis Itä-Turkanasta
1974, "Lucy" (Australopithecus afarensis) Etiopiasta
1975, Homo ergaster Itä-Afrikasta
1984, "Turkanan poika", lähes kokonainen H. ergaster Keniasta
1991, Homo georgicus Georgiasta
1995, Ardipithecus ramidus Etiopiasta
1995, Australopithecus anamensis Keniasta
1996, Australopithecus bahrelghazali Tšadista
1997, Homo antecessor Espanjasta
1997, Australopithecus garhi Etiopiasta
1997–2000, Ardipithecus kadabba Etiopiasta
1999, Kenyanthropus platyops Keniasta
2000, Orrorin tugenensis Keniasta
2001, Sahelanthropus tchadensis Tšadista
2004, floresinihminen Floresilta
2008, Australopithecus sediba Etelä-Afrikasta
2008, denisovanihminen Venäjältä
2010, Homo gautengensis Etelä-Afrikasta
2013, Homo naledi Etelä-Afrikasta
Tutkimuksen historiaa > Tunnettuja paleoantropologeja

Eugène Dubois
Louis Leakey
Mary Leakey
Richard Leakey
Phillip Tobias
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Paleoantropologia Wikimedia Commonsissa
Palo Alton taistelu

Taistelun kartta
Palo Alton taistelu käytiin Meksikon–Yhdysvaltain sodan aikana 8. toukokuuta 1846. Taistelussa kenraali Zachary Taylorin johtamat yhdysvaltalaiset joukot voittivat kenraali Mariano Aristan johtaman meksikolaisen armeijan. Taistelu oli sodan ensimmäinen iso taistelu.
Taustaa

Kenraali Zachary Taylorin johtama 3 500 miehen armeija sai helmikuussa 1846 tehtäväkseen edetä Port Isabeliin, joka sijaitsi Rio Granden suun lähistöllä. Armeijan tehtävänä oli suojata Yhdysvaltain etelärajaa. Taylor perusti armeijansa huoltokeskuksen Port Isabeliin, jonka jälkeen hän eteni 45 kilometriä Rio Grandea ylös ja rakennutti joen pohjoisrannalle linnoitetut asemat, jotka saivat nimen Fort Texas. Tykistö saattoi tulittaa asemista joen vastarannalla olevaa Matamorosin kaupunkia. Tässä vaiheessa joen etelärannalle saapui kenraali Pedro de Ampudian komentama 6 000 miehen meksikolaisarmeija.
Ampudia lähetti Taylorille 12. huhtikuuta viestin, jossa hän ilmoitti yhdysvaltalaisarmeijan olevan Meksikon alueella. Hän uhkasi sotatoimilla ja vaati Tayloria vetäytymään Nueces-joelle. Taylor kieltäytyi ja armeijat valmistautuivat taisteluun. Huhtikuun puolessa välissä meksikolaiset joukot kahakoivat yhdysvaltalaisten kanssa Rio Granden pohjoispuolella. Yhdysvaltalaiset kärsivät yhteenotossa 16 miehen kokonaistappiot. Kenraali Mariano Arista korvasi kiivaan Ampudian meksikolaisten komentajana 24. huhtikuuta. Tämän jälkeen jännite väheni muutaman päivän ajaksi.
Meksikon 4 000 miehen vahvuinen armeija ylitti Rio Granden 30. huhtikuuta. Armeijan tavoitteena oli katkaista Taylorin armeijan yhteydet rannikolle Port Isabeliin. Vastauksena Taylor jätti Fort Texasiin vähän joukkoja ja johti kiireesti pääosan armeijastaan Port Isabeliin. Armeija eteni 45 kilometrin matkan nopeasti 20 tunnissa, jonka jälkeen Taylor komensi joukot linnoittamaan Port Isabelin ympäristön. Tässä vaiheessa Arista käski Ampudian hyökätä Fort Texasin linnoitteita vastaan. Kun Taylor sai tiedon, että Fort Texasia piiritettiin, hän päätti lähteä vapauttamaan piiritettyjä.
Taistelu

Taylorin johtama yhdysvaltalaisarmeija lähti 7. toukokuuta vapauttamaan Fort Texasin piiritystä. Armeija eteni pitkin Matamorosin tietä, jonka poikki Arista asetti joukkonsa noin puolentoista kilometrin levyiseen puolustuslinjaan Palo Alton harjanteelle. Arista käski Ampudian keskeyttää Fort Texasin piiritys ja liittyä Aristan armeijaan. Meksikolaisilla oli yhteensä noin 6 000 miestä. Aristan linjan vasen pää oli tuettu suohon ja oikea metsäiseen kukkulaan. Aristalla oli kummallakin siivellä ratsuväkeä ja keskellä jalkaväkeä ja tykistöä.
Taylorin armeija eteni aamulla 8. toukokuuta Matamorosin tietä noin puolen toista kilometrin päähän meksikolaisten taistelulinjasta. Yhdysvaltain armeijan vahvuus oli 2 200 miestä, jotka olivat vakinaista väkeä, lukuun ottamatta Texas Rangersia. Taylor asetti joukkonsa taistelujärjestykseen, jossa ongelmaksi muodostui 300 vaunun kuormaston suojaaminen. Taylor jätti kuormaston suojaksi tykistöpatterin ja rakuuna-eskadroonan. Taylorin taistelulinjan keskellä oli Matamorosin tie, jolle hän asetti 18-naulaisia tykkejä. Niiden kummallakin puolella oli kaksi jalkaväkirykmenttiä ja yksi kevyt, nopeasti liikkuva tykistöpatteri. Näitä kevyitä pattereita pidettiin Yhdysvaltain armeijan parhammistona.
Meksikon tykistö aloitti ampumisen kello kaksi iltapäivällä kaukaa, kun Taylorin joukkojen järjestely oli vielä kesken. Yhdysvaltain tykistö vastasi tuleen. Se ampui kahdeksan laukasta meksikolaisten yhtä kohti ja Aristan jalkaväen taistelukyky alkoi huonontoa. Tämän vuoksi Arista käski ratsuväkensä hyökätä Taylorin oikeaa siipeä vastaan. Oikealla siivellä ollut majuri Samuel Ringgoldin kevyt patteri kuitenkin torjui hyökkäyksen ja meksikolaiset kärsivät raskaat tappiot. Tämän jälkeen Arista käski oikean siipensä ratsuväen hyökätä yhdysvaltalaisten vasenta siipeä ja kuormastoa vastaan. Tulos oli sama: hyökkäys torjuttiin ja vasemman siiven kevyt patteri aiheutti hyökkääjille raskaat tappiot.
Hyökkäysten epäonnistuttua Arista käski armeijansa perääntymään taistelusta. Meksikolaisten perääntymistä suojasi tykistötulesta syttyneen palavan preerian sankka savu. Meksikolaisia haavoittuneita menehtyi preeriapalon liekkeihin.
Seuraukset

Yhdysvaltalaisten tappiot taistelussa olivat alle kymmenen kaatunutta ja noin 40 haavoittunutta. Meksikolaisten kokonaistappioiden arvioitiin olleen 400 ja 700 miehen välissä. Taistelun jälkeen Arista vetäytyi uusiin asemiin Rio Granden rantaan. Näissä asemissa hän kärsi tappion Resaca de la Palman taistelussa 9. toukokuuta. Tämän jälkeen Taylor eteni armeijansa kanssa Rio Grandea sisämaahan, jossa käytiin Monterreyn taistelu syyskuun lopulla.
Pankakosken kirkko

| Pankakosken kirkko |
| --- | --- |
 Pankakosken kirkko kellotorneineen
Sijainti:  Kirkkomutka, Pankakoski, Lieksa
Seurakunta:  Lieksan seurakunta
Rakentamisvuosi:  1961-1962
Suunnittelija:  Veijo Martikainen
Materiaali:  tiili
Istumapaikkoja:  118
Poistui käytöstä:  2021
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Pankakosken kirkko oli Lieksan Pankakoskella sijaitseva arkkitehti Veijo Martikaisen suunnittelema tiilinen, tasakattoinen ja torniton pitkäkirkko. Kirkko oli osa Pankakosken työkeskusta, jonka vihki Kuopion hiippakunnan piispa Olavi Kares 28. lokakuuta 1962. Kirkkosalin lisäksi tiloihin kuuluivat sakasti, keittiö, seurakuntasali, kerhotila ja asuinrakennus. Vajaan hehtaarin suuruisen tontin rakennuksille lahjoitti Enso-Gutzeit Oy. Kirkkosalissa oli 118, seurakuntasalissa 90 ja kerhohuoneessa 25 paikkaa. Urkuparvi mukaan lukien tiloihin mahtui yhteensä noin 300 henkeä. Kirkkosalin penkit oli valmistanut Ovila Oy, saarnatuolin ja alttarin Pankakosken tehdas. Kirkon urut olivat 12-äänikertaiset ja ne oli valmistanut Kangasalan urkutehdas.  Kirkon pinta-ala oli 210 neliötä, alttaritaulua  ei ollut, kellot olivat vuodelta 1965.
Lieksan seurakunta päätti purkaa seurakunnan työkeskuksen eli Pankakosken kirkon. Päätös varmistui kirkkovaltuuston hyväksyessä vuosien 2021–2022 toiminta- ja taloussuunnitelman. Kirkko purettiin vuoden 2021 lopulla.
Purkamisen jälkeen työkeskuksen paikalle pystytettiin Kutsukellot-muistomerkki, johon on sijoitettu aiemmin kellotornissa olleet kutsukellot.
Antonín Panenka

Antonín Panenka
Antonín Panenka (s. 2. joulukuuta 1948 Praha, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen entinen jalkapalloilija.
Panenka oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän pelasi yleensä hyökkäävässä roolissa.
Panenka edusti seuratasolla kotimaassaan vuosina 1967–1981 Bohemiansia. Vuosina 1981–1987 hän edusti Itävallassa Rapid Wieniä ja St. Pölteniä. Tšekkoslovakian maajoukkueessa Panenka pelasi vuosina 1973–1982 59 ottelua ja teki niissä 17 maalia. Hän edusti Tšekkoslovakiaa EM-kilpailuissa vuosina 1976 ja 1980 sekä MM-kilpailuissa vuonna 1982.
Tšekkoslovakia voitti vuoden 1976 EM-loppuottelussa Saksan rangaistuspotkukilpailun jälkeen. Panenka laukoi ratkaisevan rangaistuspotkun chippaamalla pallon keskelle maalia ohi Sepp Maierin. Vastaavan kaltaista rangaistuspotkua kutsutaan edelleen hänen mukaansa "panenkaksi". Panenka oli harvoja tšekkejä pääosin slovakeista koostuneessa joukkueessa.
Aiheesta muualla

Video vuoden 1976 EM-finaalin kohokohdista, lopussa Panenkan rangaistuspotku
Tšekkoslovakian joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 1976
1 Viktor |
2 Dobiaš |
3 Čapkovič |
4 Ondruš |
5 Pivarník |
6 Jurkemik |
7 Panenka |
8 Móder |
9 Pollák |
10 Masný |
11 Nehoda |
12 Gögh |
13 Barmoš |
14 Biroš |
15 Herda |
16 Veselý |
17 Švehlík |
18 Galis |
19 Petráš |
20 Štambachr |
21 Bičovský |
22 Vencel |
Valmentaja Ježek
Tšekkoslovakian joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 1980
1 Netolička |
2 Barmoš |
3 Jurkemik |
4 Ondruš |
5 Gögh |
6 Štambachr |
7 Kozák |
8 Panenka |
9 Gajdůšek |
10 Masný |
11 Nehoda |
12 Vojáček |
13 Lička |
14 Fiala |
15 Vízek |
16 Rott |
17 Pollák |
18 Berger |
19 Dobiaš |
20 Němec |
21 Seman |
22 Keketi |
Valmentaja Vengloš
Tšekkoslovakian joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 1982
1 Seman
2 Jakubec
3 Fiala
4 Jurkemik
5 Barmoš
6 Vojáček
7 Kozák
8 Panenka
9 Vízek
10 Kříž
11 Nehoda
12 Bičovský
13 Berger
14 Radimec
15 Kukučka
16 Chaloupka
17 Štambachr
18 Janečka
19 Masný
20 Petržela
21 Hruška
22 Stromšík
Valmentaja Vengloš
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat  Tšekki
Panafrikkalaisuus

Afrikan maat jotka käyttävät lipuissaan panafrikkalaisia värejä
Panafrikkalaisuus on yhteiskuntapoliittinen ajattelutapa ja liike, joka pyrkii yhdistämään syntyperäiset afrikkalaiset ja afrikkalaisen perinnön ”maailmanlaajuiseen afrikkalaiseen yhteisöön”. Panafrikkalaisuus pyrkii poliittisesti yhtenäiseen Afrikkaan.
Aate

Panafrikkalaisuus pyrkii vaalimaan afrikkalaisten historiallista, kulttuurista, henkistä, taiteellista, tieteellistä ja filosofista perintöä. Panafrikkalaisuus eettisenä järjestelmänä etsii arvojaan Afrikan historiasta ja afrikkalaisten yhteisistä kokemuksista orjuutta, rasismia, kolonialismia ja uuskolonialismia vastaan. Moderni panafrikkalaisuus alkoi 1900-luvun vaihteessa. Vaikka panafrikkalaisuus alun perin pyrki maanosan yhtenäisyyteen, se alkoi myöhemmin kattaa myös afrikkalaisen diasporan muun muassa Karibialla, Yhdysvalloissa ja Brasiliassa. Panafrikkalaisuus myös vastustaa eurooppakeskeistä historiakäsitystä ja -näkökohtia ja pyrkii luomaan afrikkalaisia näkökulmia niin historiankirjoitukseen kuin yhteiskuntaankin. Yksi panafrikkalaisuuden merkittävistä saavutuksista on vuonna 2002 perustettu Afrikan unioni, jolla on kunnianhimoisia tavoitteita maanosan poliittisesta yhdentymisestä.
Panafrikkalaiset värit

Panafrikkalaisuus näkyy nykyään monen afrikkalaisen maan lipussa, perinteiset panafrikkalaiset värit eli vihreä, keltainen ja punainen on johdettu alun perin Etiopian lipusta, joka ainoana afrikkalaisena maana pystyi torjumaan länsimaisen siirtomaavallan. Nykyään parissakymmenessä Afrikan maan lipussa on käytössä panafrikkalaiset värit, jonka lisäksi panafrikkalaiset värit ovat käytössä myös joidenkin Afrikan ulkopuolisten maiden lipuissa, joissa on huomattava afrikkalainen diaspora (esimerkiksi Jamaika).
Pallantion

| Pallantion> Παλλάντιον |
| --- | --- |
 Temppelin rauniot Pallantionin akropoliilla.
Sijainti
 Pallantion
Koordinaatit:  37°27′10″N, 22°19′43″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Pallántio, Trípoli, Arkadia, Peloponnesos
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Mainalia, Arkadia
Aiheesta muualla
  Pallantion Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pallantion (m.kreik. Παλλάντιον, myös Palantion, Παλάντιον, Ballantion, Βαλλάντιον; lat. Pallantium) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Arkadiassa Kreikassa. Se sijaitsi nykyisen Trípolin kunnan alueella noin kolme kilometriä länteen nykyisestä Pallántion kylästä.
Maantiede

Pallantion sijaitsi Mainaliassa Arkadiassa länteen Tegeasta ja etelälounaaseen Mantineiasta. Sen kaupunkikeskus oli rakennettu pienelle tasangolle, jota kutsuttiin sen mukaan Pallantionin tasangoksi (Παλλαντικόν πέδιον, Pallantikon pedion). Matala kukkulajono erotti tasangon Tegean tasangosta. Kaupungin eteläpuolella sijaitsi Boreion-vuori. Pallantionin paikka on noin kolme kilometriä länteen nykyisestä Pallántion kylästä, noin seitsemän kilometriä lounaaseen nykyisestä Trípolin kaupungista ja heti Trípolin ja Megalópolin välisen A7-valtatien itäpuolella. Valtatie kulkee kallioleikkauksessa kaupungin akropoliin eli linnavuoren ja yläkaupungin luoteisosan poikki. Alakaupunki sijaitsi tasangolla kukkulan pohjois- ja itäpuolella. Pallantionin kaupunkivaltion hallussa olleen alueen kooksi on arvioitu noin 30–55 neliökilometriä.