stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
HMS Tenedos (H04)

| HMS Tenedos |
| --- | --- |
 HMS Tenedos

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Hawthorn Leslie and Company
Kölinlasku:  6. joulukuuta 1917
Laskettu vesille:  20. lokakuuta 1918
Palveluskäyttöön:  11. kesäkuuta 1919
Poistui palveluskäytöstä:  uponnut 5. huhtikuuta 1942
Tekniset tiedot
Uppouma:  919 t (standardi) 1 240 t (max)
Pituus:  84,12 m
Leveys:  8,15 m
Syväys:  2,99 m
Koneteho:  27 000 hv
Nopeus:  36 solmua
Miehistöä:  90
Aseistus
Aseistus:  3 x QF 4"/L45 (102 mm) Mk V -tykkiä 1 x QF 2 naulan Mk II -ilmatorjuntatykki 4 x 21" (533 mm) torpedoputkea 2 x 18" torpedoputkea
HMS Tenedos (viirinumero H04) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Amiraliteetin S-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin 9. huhtikuuta 1917 vuosien 1917-1918 hätäohjelman 12. tilauksessa Hawthorn Leslieltä Newcastlesta, missä köli laskettiin 6. joulukuuta 1917. Alus laskettiin vesille 21. lokakuuta 1918 ja otettiin palvelukseen 11. kesäkuuta 1919.
Palvelus

Toisen maailmansodan alkaessa alus oli sijoitettuna Kiinan laivastoasemalle. Alus oli Hongkongissa telakalla muutettavana miinalaivaksi, mihin tehtävään se oli määrätty syyskuussa 1939. Alus lähti 3. syyskuuta muutostöiden valmistuttua Hongkongista Singaporeen, jossa se aloitti seuraavana päivänä Singaporen edustan miinoittamisen. Miinoitustehtävä päättyi 17. syyskuuta.
Marraskuussa alus palautettiin sukellusveneidentorjuntaan Singaporessa, jonne se jäi saattue- ja partiointitehtäviin. Alus suojasi 3. joulukuuta 1941 Force Z:n taisteluristeilijä HMS Repulsea ja taistelulaiva HMS Prince of Walesia yhdessä HMS Expressin, HMS Electran ja HMAS Vampiren kanssa. Tenedos ja Vampire suojasivat 5. joulukuuta Repulsea matkalla Singaporesta Darwiniin, josta alukset palasivat seuraavana päivänä, kun saatiin tieto keisarillisen Japanin laivaston olevan Siaminlahdella. Alus purjehti 8. joulukuuta Force Z:n mukana Singaporesta. Seuraavana päivänä alus erkani osastosta pyytääkseen vahvistuksia radiolla. Se oli 10. kesäkuuta taistelussa hyökänneitä japanilaisia lentokoneita vastaan. Se ei kärsinyt taistelussa vaurioita, minkä jälkeen se palasi Singaporeen.
Tammikuussa 1942 alus liittyi Western Striking Forceen yhdessä HMS Scoutin kanssa suojaamaan Australiasta saapuvia saattueita. Alus pelasti 2. helmikuuta Norah Mullerin eloonjääneet Australian laivaston risteilijän HMAS Hobartin kanssa.
Tenedos suojasi 26. helmikuuta Hobartia, HMS Dragonia ja HMS Danaea Tanjong Priokista estämään japanilaisten maihinnousua Jaavalle. Osasto palasi tukikohtaan kohtaamatta japanilaisia. Alus siirrettiin 1. maaliskuuta Itäiseen laivastoon Ceylonilla, jonne se saattoi Hobartin. Alus upposi 5. huhtikuuta Japanin ilmahyökkäyksessä Colombon satamaan, jolloin sen miehistöstä 33 sai surmansa.
Halimede

| Halimede |
| --- | --- |

Löytäminen
Löytäjät:  Matthew J. Holman, John J. Kavelaars, Dan Milisavljevic
Löytöaika:  14. elokuuta 2002
Kiertoradan ominaisuudet
Planeetta:  Neptunus
Keskietäisyys:  15 728 000 km
Eksentrisyys:  0,2646
Kiertoaika:  1879.08 d
Inklinaatio:  112,712°
Fyysiset ominaisuudet
Päiväntasaajan halkaisija:  62 km
Massa:  16 x 1016 kg
Albedo:  0,04 (arvio)
Neptunuksen kaukaisempia kiertolaisia
Halimede (väliaikainen nimi: S/2002 N 1) on Neptunuksen kuu, jonka on löysi Matthew J. Holman elokuussa 2002. Muiden Neptunuksen kiertolaisten tavoin sen on nimetty Nereidien, Nereuksen ja Doriksen viidenkymmenen tyttären,  mukaan ja siitä käytetään myös nimeä Neptunus IX. Ennen virallista nimeämistään 3. helmikuuta 2007, kuu tunnettiin väliaikaisella systemaattisella nimellä S/2002 N 1.
Kaikista Neptunuksen kiertolaisista Halimeden rata on eksentrisyydeltään toiseksi suurin ja inklinaatioltaan kolmanneksei suurin, mikä käy ilmi oheisesta kuvaajasta. Halimede on halkaisijaltaan noin 60 kilometriä ja näyttäytyy harmaana näkyvän valon aallonpituudella. Yleisesti otaksutaan, että Halimede on syntynyt Nereidin ja jonkin toisen kappaleen törmäyksen seurauksena. Tätä tukee paitsi yleinen törmäystodennäköisyys, myös se että näiden kahden kiertolaisen pinta näkyy kuvissa saman värisenä.
Ghanan jalkapallomaajoukkue

| Mitalit> Maa:   Ghana.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Ghana.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Ghana.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Maa:   Ghana> Miesten jalkapallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Barcelona 1992 |  |  |
| AM-kilpailut  | AM-kilpailut  | AM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Libya 1982 |  |  |
|  Kultaa | Ghana 1978 |  |  |
|  Kultaa | Tunisia 1965 |  |  |
|  Kultaa | Ghana 1963 |  |  |
|  Hopeaa | Angola 2010 |  |  |
|  Hopeaa | Senegal 1992 |  |  |
|  Hopeaa | Sudan 1970 |  |  |
|  Hopeaa | Etiopia 1968 |  |  |
|  Pronssia | Ghana 2008 |  |  |
Ghanan jalkapallomaajoukkue on Ghanan jalkapalloliiton hallinnoima joukkue, joka edustaa Ghanaa kansainvälisissä otteluissa.
Ghana on yhdessä Kamerunin ja Senegalin kanssa pisimmälle MM-kisoissa yltänyt Afrikan maa. Lisäksi se on Nigerian kanssa ainoa Afrikan maa, joka on ainakin kahdesti yltänyt pudotuspeleihin. Nuorten sarjoissa maa on voittanut kahdesti alle 17-vuotiaiden maailmanmestaruusturnauksen ja kerran alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuden.
Vuoden 2010 Etelä-Afrikan MM-kisoissa Ghana saavutti tähän asti parhaimman menestyksensä MM-tasolla. Puolivälierässä jatkoajan viimeisillä sekunneilla vapaapotkusta Uruguayta vastaan syntyi huikea tilanne, jossa Uruguayn Luis Alberto Suárez torjui pallon kädellä maaliviivalta aiheuttaen rangaistuspotkun ja punaisen kortin. Ghanan Asamoah Gyan kuitenkin epäonnistui pilkussa ja kaiken lisäksi joukkue hävisi rangaistuspotkukilpailun. Ghanasta olisi tullut ensimmäinen afrikkalainen joukkue historiassa, joka selviytyy välieriin saakka. Ghana oli kuitenkin parhaiten menestynyt afrikkalainen joukkue ja pääsi ainoana niistä alkulohkosta jatkoon. Maa on voittanut Afrikan-mestaruuden neljä kertaa, joista viimeisin on vuodelta 1982.
Maailmanmestaruuskilpailut

1930–1958 – Ei osallistunut
1962 – Ei selviytynyt karsinnoista
1966 – Vetäytyi
1970–1978 – Ei selviytynyt karsinnoista
1982 – Vetäytyi
1986–2002 – Ei selviytynyt karsinnoista
2006 – Neljännesvälierät
2010 – Puolivälierät
2014 – 1. kierros
2018 – Ei selviytynyt karsinnoista
Afrikan-mestaruuskilpailut

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  1957 – Ei osallistunut  1959 – Ei osallistunut  1962 – Ei selvinnyt karsinnoista  1963 – Mestari  1965 – Mestari  1968 – Toinen  1970 – Toinen  1972–1976 – Ei selvinnyt karsinnoista  1978 – Mestari  1980 – Ensimmäinen kierros  1982 – Mestari  1984 – Ensimmäinen kierros  1986–1990 – Ei selvinnyt karsinnoista  1992 – Toinen |   |  1994 – Puolivälierät  1996 – Neljäs  1998 – Ensimmäinen kierros  2000 – Puolivälierät  2002 – Puolivälierät  2004 – Ei selvinnyt karsinnoista  2006 – Ensimmäinen kierros  2008 – Kolmas  2010 - Toinen  2012 - Neljäs  2013 - Neljäs  2015 - Toinen  2017 - Neljäs  2019 – Neljännesvälierät |
Joukkue maailmanmestaruuskilpailuissa 2014

| --- | --- |
 Maalivahdit 1 Daniel Adjei (Liberty Professionals)  16 Fatau Dauda (Orlando Pirates)  22 Richard Kingson (Balıkesirspor) Puolustajat Rashid Sumaila (Mamelodi Sundowns)  Jonathan Mensah (Évian)  Samuel Inkoom (Platanias)  Harrison Afful (Esperance)  John Boye (Rennes)  Daniel Opare (Porto)    :  Keskikenttäpelaajat Emmanuel Badu (Udinese)  André Ayew   (Olympique de Marseille)  Wakaso Mubarak (Rubin Kazan)  Christian Atsu (Chelsea FC)  Sulley Ali Muntari (AC Milan)  Michael Essien (AC Milan)  Kwadwo Asamoah (Juventus)  Kevin-Prince Boateng (Schalke 04)  Mohammed Rabiu  (Kuban Krasnodar)  Albert Adomah (Middlesbrough) Hyökkääjät Asamoah Gyan (Al Ain)  Jordan Ayew (Aston Villa)  Abdul Majeed Waris (Valenciennes)
Kuuluisia pelaajia

Abédi Pelé
Tony Yeboah
Nii Lamptey
Ibrahim Sunday
Prince Polley
Entisiä päävalmentajia

Avram Grant 2014-2017
James Kwesi Appiah 2012-2014
Goran Stevanović 2011-2012
Milovan Rajevac 2008–2010
Claude LeRoy 2006-2008
Ratomir Dujković 2004-2006
Giuseppe Dossena 2000
Otto Pfister 1992-1993
Burkhard Ziese 1990-1992, 2003
Sam Arday 1984–1990
Charles Gyamfi 1963–1968, 1979–1983
Anders Sjöberg 1959–1960
HMS Carysfort (1914)

| HMS Carysfort |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Pembroken telakka sekä Hawthorn Leslie and Company
Kölinlasku:  25. helmikuuta 1914
Laskettu vesille:  14. marraskuuta 1914
Palveluskäyttöön:  kesäkuu 1915
Loppuvaihe:  romutettu lokakuu 1931
Tekniset tiedot
Uppouma:  3 750 t
Pituus:  136 m
Leveys:  12,6 m
Syväys:  5 m
Koneteho:  40 000 shp
Nopeus:  28,5 solmua
Miehistöä:  325
Aseistus
Aseistus:  4 × BL 6" (152 mm)/45 Mk XII -tykkiä 2 × 3" (76 mm)/45 Mk IV -ilmatorjuntatykkiä 1 × konekivääri 4 × 21" (533 mm) torpedoputkea
HMS Carysfort oli Britannian kuninkaallisen laivaston Caroline-luokan (osa C-luokkaa) kevyt risteilijä, joka palveli ensimmäisessä maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin Pembroken telakalta, missä köli laskettiin 25. helmikuuta 1914. Alus laskettiin vesille 14. marraskuuta ja otettiin palvelukseen kesäkuussa 1915.
Palvelus

Palvelukseen otettaessa alus liitettiin 4. kevyt risteilijäviirikön johtoalukseksi Suureen laivastoon (engl. Grand Fleet), mistä se siirrettiin 1916 Harwichiin sijoitettuun 5. kevyt risteilijäviirikköön valvomaan Englannin Kanaalin itäpään meriliikennettä. Harwichissa alus korvasi pahoin vaurioituneen ja telakalle siirretyn sisaraluksensa HMS Conquestin. Vuonna 1917 alus siirrettiin 7. kevyt risteilijäviirikkön lippulaivaksi Suureen Laivastoon. Alus törmäsi joulukuussa SS Glentaisen kanssa.
Huhtikuussa 1919 alus palasi 2. kevyt risteilijäviirikköön Harwichiin, jonka mukana se lähetettiin Itämerelle vuoteen 1920, mistä palasi takaisin Harwichiin. Alus liitettiin osaksi Atlantin laivastoa (engl. Atlantic Fleet) huhtikuussa 1921.
Carysfort partioi Irlannin rannikolla Irlannin sisällissodan aikana 1922 ja sen jälkeen alus lähetettiin Turkin vesille 1922-1923 Kreikan ja Turkin välisen sodan vuoksi.
Syyskuussa 1923 alus poistettiin palveluksesta ja siirrettiin Devonportiin reserviin, mistä se palautettiin seuraavana vuonna aktiivipalvelukseen joukkojenkuljetusaluksena. Alus palveli Devonportin reservin lippulaivana vuodesta 1927. Alus palasi uudelleen joukkojenkuljetusalukseksi kuljettaessaan joukkoja Kiinaan helmikuusta heinäkuuhun 1929. Kiinasta palattuaan alus palasi Devonportin reserviin ja tammikuusta 1930 vanhemman lippu-upseerin alukseksi, kunnes HMS Comus  vapautti sen tehtävästä.
Huhtikuussa 1931 alus poistettiin palveluksesta ja myytiin romutettavaksi lokakuussa McLellanille.
Guebwiller

| Guebwiller |
| --- | --- |

 vaakuna
 Guebwiller
 Koordinaatit: 47°54′30″N, 7°12′39″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Grand Est
Departementti:  Haut-Rhin
Arrondissementti:  Thann-Guebwiller
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  9,7 km²
Väkiluku (2016):  11 062 
 – Väestötiheys:  1 142 as./km²
Kunnan numero:  68112
 
 Kunnan kotisivut 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Guebwiller on kunta Koillis-Ranskassa Haut-Rhinin departementissa Grand Estin alueella. Se sijaitsee noin 24 kilometriä Mulhousen kaupungista luoteeseen. Kunta sijaitsee Vogeesien vuoriston juurella, lähellä vuoriston korkeinta vuorta Grand Ballonia. Tätä 1424 metriä korkeaa vuorta kutsutaan joskus myös nimellä Ballon de Guebwiller.
Guebwiller sijaitsee Alsacen viinitien varrella. Se on ainoa kunta Alsacessa joka tuottaa neljää Alsace Grand Cru -luokiteltua viiniä, jotka ovat Kessler, Kitterlé, Saering ja Spiegel.
Nähtävyyksiä

Kunnan nähtävyyksiä ovat useat uskonnolliset rakennukset. Näitä ovat 1200-luvulta peräisin oleva romaaninen Saint-Légerin kirkko, 1700-luvulta oleva Notre-Dame de Guebwiller, dominikaaninen luostari sekä synagoga, jotka kaikki kuuluvat Ranskan historiallisten monumenttien listalle. Kaupungin keskustassa oleva museo Musée Théodore Deck on nimetty paikallisen keraamikon mukaan. Museossa on esillä keramiikkaa ja paikallista historiaa.
Saint-Légerin kirkko
Notre-Dame de Guebwiller
Dominikaanien luostari
Synagoga
Musée Théodore Deck
Tunnettuja kuntalaisia

Théodore Deck (1823-1891), keraamikko
Alfred Kastler (1902-1984), fyysikko, Nobelin fysiikanpalkinnon voittaja vuonna 1966
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Guebwiller Wikimedia Commonsissa
HMS Vehement

| HMS Vehement |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  William Denny and Brothers, Dumbarton
Kölinlasku:  1916
Laskettu vesille:  6. heinäkuuta 1917
Palveluskäyttöön:  1917
Poistui palveluskäytöstä:  uponnut osuttuaan miinaan 1. elokuuta 1918
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 100 t (standardi) 1 490 t (max)
Pituus:  95,1 m (kokonaispituus)
Leveys:  9,0 m
Syväys:  3,2 m
Koneteho:  27 000 hv
Nopeus:  34 solmua
Miehistöä:  134
Aseistus
Aseistus:  4 × QF 4"/L45 (102 mm) Mk V -tykkiä yksiputkisina P Mk I -asennuksina 1 × 3" 20 cwt Mk I -ilmatorjuntatykki 4 × 21" (533 mm) torpedoputkea
HMS Vehement (viirinumero F12) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Amiraliteetin V-luokan hävittäjä ensimmäisen maailmansodan lopulla.
Valmistus

Alus tilattiin Dumbartonista William Denny and Brothersilta, missä köli laskettiin 1916. Alus laskettiin vesille 6. heinäkuuta 1917 ja otettiin palvelukseen vielä samana vuonna.
Palvelus

Alus muutettiin 1917 nopeaksi miinalaivaksi ja se liitettiin helmikuussa 1918 20. (miinanlaskija)hävittäjälaivueeseen laivuetta perustettaessa, jolloin aluksen päällikkönä oli V. Hammersley-Heenan.
Alus lähti 31. toukokuuta 1918 laivueen mukana Imminghamista rakentamaan miinakenttää A51 Dogger Bankin alueelle. Alus lähti yöllä 4.-5. kesäkuuta Humberista jälleen laivueen mukaan rakentamaan samalle alueelle seuraavaa miinakenttää, johon laskettiin yhteensä 330 miinaa.
Alus lähti 21. kesäkuuta jälleen laivueen mukana Imminghamista rakentamaan miinakenttää A57. Satamasta lähtiessä aluksen potkurit osuivat kaapeliin, jolloin ne vaurioituivat niin pahoin, että aluksen oli jäätävä satamaan. Alus osallistui  kuitenkin jo 27. kesäkuuta miinakenttä A58 rakentamiseen. Aluksen seuraava operaatio oli 5.-6. heinäkuuta miinakenttä A61:n rakentaminen ja edelleen 8.-9. heinäkuuta miinakenttä A62, johon pudotettiin 384 miinaa kahdeksaantoista riviin.
Vehement, HMS Venturous, HMS Vanquisher ja HMS Telemachus laskivat yöllä 13.-14. heinäkuuta 224 miinaa kenttään A63. Alus oli 17.-18. heinäkuuta laivueen mukana rakentamassa kenttää A64, johon laskettiin 424 miinaa. Operaation suojana oli 7. risteilijäviirikkö, mutta mitään odottamatonta ei tapahtunut.
Seuraava suunniteltu miinakenttä A65 oli jälleen koko laivueen operaatio. Kenttään oli tarkoitus laskea kaikkiaan 496 miinaa kahteenkymmeneenkahteen riviin. Matkalla alueelle Vehement havaitsi 24. heinäkuuta kaksi periskooppia. Seuraavakin miinakenttä A66 rakennettiin 28.-29. heinäkuuta laivueena. Laivue lähti kello 13.00 Humberista ja laski suunnitellulle alueelle 416 miinaa kahdeksaantoista riviin.
Vehement lähti 1. elokuuta laivueen mukana rakentamaan miinakenttä A67. Amiraliteetti oli antanut tarkat ohjeet reitistä jota tuli kulkea. Aluksen oikeassa kyljessä räjähti miina kello 23.47 pisteessä 55°33′N, 05°24′E ollessaan jonon neljäntenä aluksena. Aluksen päällikkö Hammersley lensi mereen noin 400 metrin päähän aluksesta, missä hän virkosi täyttäen pelastusliivinsä. Hän myös pelasti toisen hukkuvan, minkä jälkeen HMS Vanquisher pelasti molemmat meressä olleet. Aluksen jäänteet upotettiin tykkitulella ja asentamalla kaksi syvyyspommia räjähtämään aluksen kyljillä. Aluksen mukana meni luutnantti George Hatch sekä 47 miestä.
HMS Velox (1902)

| HMS Velox |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Parsons Marine Steam Turbine Company Hawthorn Leslie and Company
Kölinlasku:  10. huhtikuuta 1901
Laskettu vesille:  11. helmikuuta 1902
Palveluskäyttöön:  helmikuu 1904
Poistui palveluskäytöstä:  uponnut osuttuaan miinaan 25. lokakuuta 1915
Tekniset tiedot
Uppouma:  400 t (standardi) 445 t (max)
Pituus:  65,53 m (kokonaispituus)
Leveys:  6,00 m
Syväys:  2,47 m
Nopeus:  27 solmua
Miehistöä:  63
Aseistus
Aseistus:  1 × QF 12 naulan 12 cwt -laivatykki 5 × QF 6 naulan Hotchkiss -tykkiä 2 × 18" torpedoputkea
HMS Velox oli Britannian kuninkaallisen laivaston hävittäjä, jonka valmistuksen aloitti Parsons Marine Steam Turbine Company nimellä HMS Python omana tuotantonaan kokeillessaan turbiinimoottoria. Aluksen rungon valmisti Hawthorn Leslie and Company. Laivasto lunasti aluksen 1901 osana vuosien 1901-1902 laivasto-ohjelmaa. Alus luokiteltiin 1913 uudelleen C-luokan hävittäjäksi.
Suunnittelu ja valmistus

Aluksen voimanlähteenä oli kaksi Parsonsin korkeapaineturbiinia ja kaksi Parsonsin matalapaineturbiinia kytkettyinä neljään hieman muunneltuun Yarrowin kattilaan (250 psi). Se saavutti kuitenkin ainoastaan 1175 merimailin toimintasäteen 13 solmun nopeudella, mikä oli jäi pahoin 30-solmun aluksille määritetystä minimistä 1 400 merimailista. Alus luokiteltiin uudelleen lokakuussa 1913 C-luokkaan.
Palvelus

Alus upposi osuttuaan miinaan 25. lokakuuta Nabin edustalla.
HMS Veloxin höyryturbiini
Halina Konopacka

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Halina Konopacka |  Halina Konopacka |  Halina Konopacka |  |
Maa:   Puola
Naisten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Amsterdam 1928 | kiekko |  |
Halina Konopacka (Leonarda Kazimiera Konopacka-Matuszewska-Szczerbińska) (11. marraskuuta 1900 Rawa Mazowiecka, Puola — 28. tammikuuta 1989 Daytona Beach, Florida, Yhdysvallat), oli puolalainen kiekonheittäjä ja olympiavoittaja Amsterdamissa 1928.
Konopacka rikkoi kiekonheiton maailmanennätyksen 1926 tuloksella 34,15, mutta menetti sen vielä samana vuonna. Seuraavana vuonna hän valtasi ennätyksen takaisin heittämällä 39,18. Amsterdamin olympialaisissa Konopacka voitti kiekonheiton tuloksella 39,62, joka oli taas uusi maailmanennätys. Konopacka oli ensimmäinen puolalainen olympiavoittaja ja ensimmäinen yleisurheilun naisolympiavoittaja, koska naisten yleisurheilu oli ensi kertaa olympiaohjelmassa Amsterdamissa ja kiekkokilpailu oli naisten ensimmäinen finaali.
Urheilu-uransa lopetettuaan hän elätti itsensä kirjoittamisella ja eli Yhdysvalloissa toisen maailmansodan jälkeen.
HMS Velox (D34)

| HMS Velox |
| --- | --- |
 HMS Velox

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  William Doxford and Sons, Pallion
Kölinlasku:  tammikuu 1917
Laskettu vesille:  17. marraskuuta 1917
Palveluskäyttöön:  1. huhtikuuta 1918
Loppuvaihe:  myyty romutettavaksi 18. helmikuuta 1947
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 100 t (standardi) 1 490 t (max)
Pituus:  95,1 m (kokonaispituus)
Leveys:  9,0 m
Syväys:  3,2 m
Koneteho:  27 000 hv
Nopeus:  34 solmua
Miehistöä:  134
Aseistus
Aseistus:  4 x QF 4"/L45 (102 mm) Mk V -tykkiä yksiputkisina P Mk I -asennuksina 1 x 3" 20 cwt Mk I -ilmatorjuntatykki 4 x 21" (533 mm) torpedoputkea
HMS Velox (viirinumero D34) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Amiraliteetin V-luokan hävittäjä ensimmäisen maailmansodan lopulla ja toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin kesäkuussa 1916 vuosien 1916-1917 laivasto-ohjelman 9. tilauksessa William Doxdord and Sonsilta Sunderlandista, missä köli laskettiin tammikuussa 1917. Alus laskettiin vesille saman vuoden lopulla 17. marraskuuta ja valmistui 1. huhtikuuta 1918 nopeana miinalaivana.
Palvelus

Ensimmäisen maailmansodan lopulla alus osallistui Ostendin ja Zeebruggen operaatioihin. Sodan päätyttyä alus jatkoi Atlantin laivaston 1. hävittäjälaivueessa, kunnes se siirrettiin 1930-luvulla reserviin. Alus palautettiin 1939 palvelukseen, jolloin se määrättiin Gibraltarille.
Japanin antauduttua alus poistettiin palveluksesta ja se  siirrettiin reserviin. Alus sijoitettiin 1946 poistolistalle ja se myytiin 18. helmikuuta 1947 BISCOlle. Alus saapui marraskuussa hinattuna Metal Industriesille romutettavaksi.
Grayven

| Grayven |
| --- | --- |
Luoja(t):  Ron Marz ja Darryl Banks
Kustantamo:  DC Comics
Ensiesiintyminen:  Green Lantern v3 #74
Henkilötiedot
Oikea nimi:  Grayven
Status:  kuollut
Pituus:  260 cm
Paino:  785 kg
Ryhmäsidokset:  Apokolips
Voimat:  Yliluonnolliset voimat, kestävyys, rajoitetut Omegavoima-säteet
Suhteet
Sukulaiset:  Darkseid (isä), Orion (veli), Kalibak (veli), kuningatar Heggra (isoäiti, kuollut), Suli (täti, kuollut), Tiggra (täti, kuollut)
Grayven on kuvitteellinen jumala ja superroisto DC Comics universumissa. Hänen ensiesiintymisensä tapahtui lehdessä Green Lantern v3 #74 (kesäkuu 1996). Grayvenin loivat Ron Marz ja Darryl Banks.
Historia

Grayven on Darkseidin kolmas poika ja Orionin ja Kalibakin nuorempi veli. Grayven johtaa tuhoamisen kampanjaa kosmosta vastaan, vallaten planeettoja. Grayvenin joukot tuhosivat Pimeät Tähdet, galaktiset poliisivoimat. Hänen kampanjansa loppuu planeetta Rannilla. Hän aikoo käyttää zetasädelaitetta, rannilaisen teknologian osaa, joka pystyy telesiirtämään materiaa. Hän aikoo sädettää joukkonsa Apokolipsille, ja vallata planeetan. Loput Pimeät Tähdet kohtaavat Grayvenin joukot ja Vihreä Lyhty Kyle Rayner kohtaa Grayvenin taistelussa itse. Vihreän Lyhdyn John Stewartin auttamana Rayner sädettää Grayvenin pois Rannilta. Menetettyään johtajansa Grayvenin joukot vetäytyvät.
Tietämättään Stewart oli siirtänyt Grayvenin syvälle Maan kuoreen. Hän onnistuu kaivamaan itsensä pinnalle ja etsii Kyle Rayneria New York Citystä. Tällä kertaa Raynerilla tuntuu olevan etulyöntiasema. Peläten häviötä Vihreälle Lyhdylle hän käytti teleportaatiolaitetta ja lähetti Raynerin 3000-luvulle.
Seuraavaksi Grayven esiintyi Imperiex-kriisin aikana osana avaruusolioliittoa, johon kuuluivat myös Maxima, Starfire, Adam Strange ja Darkseid. He yrittivät eliminoida Imperiexin, kosmisen jättiläisen, joka tuhoaa kokonaisia ​​aurinkojärjestelmiä. Tarinassa The Adventures of Superman #595 (lokakuu 2001) Grayven on Brainiac-13:n, Imperiex-sodan suuren voiman, vaikutuksen alaisena. Hän kohtaa Teräsmiehen ja Darkseidin Apokolipsin pinnalla. Teräsmies voittaa hänet, minkä jälkeen Darkseid rankaisee häntä. Hän kokee velvollisuutensa tehdä niin, koska Grayven on "häpeännyt itsensä". Pian Grayven karkotetaan maan päälle.
Maahankarkotuksensa aikana Grayven saa tartunnan Jokerimyrkyn muunnelmasta, joka aiheuttaa hulluutta. Hän yrittää esiintyä komediaklubilla ja sitten tuhota sen. Kyle Rayner pysäyttää hänet jälleen. Grayven esiintyi myöhemmin uudelleen tarinassa Ion: Guardian of the Universe. Siellä hänen paljastetaan lähettäneen Neron ja Effigyn Kyle Raynerin perään. Grayvenin uskotaan myös olevan osa suurempaa salaliittoa, todennäköisimmin Sinestro-joukkojen salaliittoa, koska hän metsästi paenneita Qwardilaisia ​​ja tiesi Kylen sairaan äidin. Rayner iski Grayvenin tajuttomaksi.
Grayven on sittemmin esiintynyt tarinassa Five of a Kind: Thunder/Martian Manhunter, lobotomisoituna ja lähes katatonisena. Thunder ja Metsästäjä Marsista palauttavat hänen mielensä ja auttavat häntä rakentamaan zeta-sädegeneraattorin, jonka tarkoituksena on lähettää uusien jumalien tuntematon vitsaus (kuten Countdownissa) Darkseidin valtaistuinhuoneeseen. Tämä pakottaisi Darkseidin ja tappajan taistelemaan, ja tulos hyödyttäisi Grayveniä kummallakin tavalla. Thunder ja J'onn huijaavat kuitenkin Grayvenia; J'onn muuttuu Black Raceriksi, uusien jumalien kuoleman inkarnaatioksi, mikä saa Grayvenin käyttämään zeta-sädettä itseensä paetakseen. Hetkeä myöhemmin määränpäässään todellinen tappaja (joka myöhemmin paljastui Infinity-Maniksi) löytää ja murhaa hänet.
Muussa mediassa > Animaatio

Grayven esiintyi ensimmäisen kerran animaationa Young Justice sarjassa, jossa häntä ääninäytteli Dee Bradley Baker. Hän esiintyi ensin takaumassa, mutta neljännellä kaudella hänet nähtiin Darkseidin lähettiläänä ja Ma'alefa'akin esimiehenä.