Fernando Pessoa
Elämä

Pessoan isä kuoli tuberkuloosiin hänen ollessaan viisivuotias. Vuotta myöhemmin kuoli myös Pessoan veli. Veljen kuoleman jälkeen Pessoa alkoi saada kirjeitä Chevalier de Pas -nimiseltä henkilöltä. Tämä oli ensimmäinen kirjailijan monista heteronyymeistä. Äiti meni uusiin naimisiin, ja vuonna 1896 perhe muutti Etelä-Afrikkaan Durbaniin, missä Pessoa kävi englanninkielisiä kouluja. Hänen latinan opettajansa oli merkittävänä innoittajana Pessoan harkitessa itselleen kirjoittajan uraa. Vuonna 1903 Pessoa herätti ensimmäistä kertaa kirjoituksillaan huomiota. Hänen ainekirjoituksensa Kapkaupungin yliopiston pääsykokeessa voitti kuningatar Victorian muistopalkinnon. Palkinnoksi hän sai valikoiman englantilaista kirjallisuutta, kuten William Shakespearea ja Alfred Tennysonia.
17-vuotiaana hän palasi Lissaboniin opiskelemaan kirjallisuutta, mutta opinnot keskeytyivät opiskelijalakon myötä. Etelä-Afrikkaan hän ei enää palannut. Isoäidiltään saadulla perinnöllä hän perusti kustantamon ja kirjapainon, joka ajautui kuitenkin pian konkurssiin. Tämän jälkeen hän ryhtyi elättämään itseään kaupallisena kirjeenvaihtajana ja kielenkääntäjänä.
Vuonna 1912 Pessoa ryhtyi kirjoittamaan esseitä A Águia -kirjallisuuslehteen. Esseitä pidetään provokatiivisina. Hän tutustui sukupolvensa muihin taiteilijoihin ja vietti näiden kanssa paljon aikaansa. Näihin aikoihin Pessoa kirjoitti eroottisen runon ”Epithalium” sekä lukunäytelmän O Marinheiro. Samoihin aikoihin tuli esiin yksi merkittävimmistä Pessoan heteronyymeistä, uusklassistinen runoilija Ricardo Reis. Hänelle Pessoa loi taustan, jonka mukaan Reis oli paennut poliittisista syistä Brasiliaan ja ollut nuorena jesuiittakoulussa ja valmistunut lääkäriksi.  Vuonna 1914 Pessoa koki syvän masennuksen, kirjoitti näytelmän ja keksi itselleen heteronyymin Alberto Caeiro. Caeiro oli Pessoan selvityksen mukaan paimenrunoilija, joka oli jäänyt nuorena orvoksi. Caeiro asui maaseudulla isoäitinsä luona ja oli käynyt vain kansakoulun.
Pessoa toimi Orpheu-taiteilijaryhmässä, joka julkaisi samannimistä lehteä ja oli merkittävässä roolissa portugalilaisen modernismin kehityksessä. Orpheu-ryhmän lehti julkaisi Pessoan englanniksi kirjoittamia runoja. Vuonna 1918 hän lähetti englanniksi kirjoittamiaan runoja julkaistaviksi The Timesiin ja Glasgow Heraldiin. Lehdissä julkaistut runot herättivät mielenkiintoa. Vuonna 1920 Pessoan äiti ja nuoremmat lapset palasivat Portugaliin ja Pessoa muutti heidän luokseen asumaan. Samoihin aikoihin kirjailija koki lyhyen rakkaussuhteen Ophelia Queirozin kanssa.
Vuonna 1922 uusi aikakauslehti, Contemporāena, julkaisi toukokuun numerossaan Pessoan teoksen Anarkistipankkiiri. Teos kertoo kahden nimettömän henkilön kahvilakeskustelusta joka käsittelee ihmisen itsekkyyttä ja Neuvostoliittoon rakenteilla olleen järjestelmän mahdottomuutta.
Vuonna 1927 Pessoa sai ensimmäisen julkisen tunnustuksensa, kun nuori runoilija José Region julisti hänet Presença-aikakauslehteen kirjoittamassaan artikkelissa sukupolvensa suurimmaksi mestariksi. Rakkaussuhde Opheliaan elpyi mutta päättyi jälleen yhtä nopeasti kuin edelliselläkin kerralla.
Okkultismi kiehtoi Pessoaa. Brittiläinen esoteerikko Aleister Crowley saapui Lissaboniin tapaamaan Pessoaa vuonna 1930, mutta hän katosi Cascaisissa. Outo tapaus herätti huomiota lehdistössä, ja julkisuutta kaihtava Pessoa joutui antamaan asiasta haastattelun. Pessoa käänsi portugaliksi Crowleyn runon ”Hymn to Pan” ja yritti vielä kolmannen kerran suhdetta Opheliaan. Kolmas välirikko jäi lopulliseksi.
Pessoa kuoli maksakirroosiin 47-vuotiaana. Sairaalaan hän oli hakeutunut päivää ennen menehtymistään. Viimeiset sanansa hän kirjoitti englanniksi. Suomeksi ne kuuluvat ”En tiedä mitä huominen tuo tullessaan.”
Ystäviensä haltuun kirjailija jätti elinaikanaan tarkoin varjelemansa arkun. Kun se avattiin kirjailijan kuoltua, sieltä löytyi lähes 30 000 liuskaa käsikirjoituksia.
Henkilönä Pessoaa on kuvattu yksinäiseksi ja julkisuutta vältteleväksi sekä kapakoiden nurkanvaltaajaksi ja portugalilaisen keskipäivän vähäpuheiseksi haamuksi. Hän itse piti elämänsä tarkoituksena unelmointia.