Venäjän–Turkin sota (1710–1711)
Taustaa > Sodanlietsontaa

Kaarle löysi innokkaan tukijan ja myötäjuonittelijan Krimin kaani Devlet II Giraysta, joka piti Venäjää Krimin kaanikunnan perinteisenä vihollisena. Hallintonsa aikana Pietari oli ehtinyt järjestää jo neljä sotaretkeä kaanikuntaan tavoitteenaan saada Venäjälle Mustanmeren satama. Hän oli lopulta valloittanut Azovin linnakkeineen sekä rakentanut uuden linnakkeen ja sataman Taganrogiin. Venäjän keisari oli kuitenkin pyrkinyt lieventämään jännitystä Venäjän ja Osmanien valtakunnan välillä ja lähettänyt sulttaanille ylenpalttisia lahjoja. Hän oli myös polttanut osan Asovanmerelle rakennuttamasta laivastostaan näennäisenä hyvän tahdon eleenä. Todellinen syy piili siinä, että Asovanmeren ja Mustanmeren välisen kapean Kertšinsalmen molemmat rannat olivat osmanien hallussa.
Kaarlen ja Devlet Girayn Venäjän-vastaiseen rintamaan liittyi lisäksi Ahmed III:n äiti Emetullah Rabia Gülnûş Sultan, joka ihaili Ruotsin kuningasta. Hän vetosi poikaansa toistuvasti: ”Milloin autat leijonaani taistelussa karhua vastaan?” Ahmed joutui antamaan äitinsä sanalle painoarvoa, sillä sulttaanien äidit, valide sultanit, olivat hyvin korkealle arvostettuja Osmanien valtakunnassa ja heillä katsottiin olevan poliittista sananvaltaa päätöksenteossa.
Hieman yllättävämpi tukija oli suurvisiiri Çorlulu Damat Ali pašša. Vaatimattomista oloista lähtöisin olleen Damat Ali paššan nousu valtakunnan toiseksi tärkeimmäksi mieheksi oli esimerkki Osmanien valtakunnan erityispiirteestä, joka salli kyvykkäiden kansalaisten edetä urallaan korkealle lähtökohdista huolimatta. Tehtävässään Damat Ali pašša oli aiemmin pyrkinyt välttämään sotia: hän piti valtakunnan erossa Espanjan perimyssodasta ja suuresta Pohjan sodasta huolimatta Ranskan ja Ruotsin yrityksistä vetää osmanit mukaan kriiseihinsä. Hän oli käyttänyt nelivuotisen aikansa suurvisiirinä sisäpoliittisen vakauttamisen sekä perusteellisten taloudellisten ja sotilaallisten uudistusten parissa nostaen sekä laivaston että maavoimien tasoa. Janitsaari- ja kapikulu-joukot oli järjestetty uudelleen ja laivastosta oli kitketty kelvotonta henkilökuntaa. Pultavan jälkeen hänen oli ollut pakko antaa Kaarlelle lupa tulla osmanien suojelukseen. Samalla hän näki valtatasapainon keikahtaneen Venäjän puolelle ja liittyi sodan kannattajiin. Vaikka Ahmed III oli aluksi taipuvainen noudattamaan sotaisan puolueen tahtoa, Pietari Suuren liennytyksen seurauksena sulttaani luopui Venäjän vastaisesta politiikasta toistaiseksi. Hän erotti Damat Ali paššan 15. kesäkuuta 1710 ja nimitti hänen tilalleen Köprülü Damat Numan paššan sodan vastustajien leiristä.
Poliittinen tilanne jatkoi kehittymistään toiseen suuntaan. Istanbulista tuli juonittelujen keskus. Devlet Giray kanteli pajariyläluokan harkitsevan kapinaa sekä Valakiassa että Moldovassa. Seuraavaksi Numan pašša teki ratkaisevan virheen, kun hän lupasi osmanien järjestävän suuren armeijan saattamaan Kaarle XII:n Puolan halki seuraavana keväänä. Tämä olisi lisännyt ulkopoliittisia ongelmia, joita vanhurskas islamisti Numan pašša aiheutti muutenkin yrittäessään vähentää ortodoksien ja katolisten vaikutusvaltaa Istanbulissa. Lopulta sotaa kannattava leiri voitti, ja muutamaa vuotta aiemmin suurvisiirinä toiminut Aleppon kuvernööri Baltacı Mehmet pašša kutsuttiin korvaamaan sisäpolitiikan vakauttamisessa epäonnistunut Damat Numan pašša, kun tämä oli ehtinyt olla virassaan kaksi kuukautta ja kaksi päivää. Mehmet pašša ei ollut erityisen venäläisvastainen ja kumosi ensitöikseen kristittyjä vaivanneet edeltäjänsä säädökset. Hän kuitenkin antoi periksi sotapuolueelle, ja myöhemmin keskustellessaan Englannin suurlähettiläs Sir Robert Suttonin kanssa Mehmet pašša esitti tälle Venäjää vastaan suurin piirtein samat syytökset, joita Kaarle, Devlet Giray ja muut olivat käyttäneet lietsonnassaan.