stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ludvig XVII
Elämänvaiheet > Ensimmäiset vuodet

Ludvig syntyi Versailles’n palatsissa vanhempiensa toisena poikana keväällä 1785. Hän sai jo syntyessään Normandian herttuan arvon, ja vanhemman veljensä Louis Josephin kuoleman jälkeen vuonna 1789 hänestä tuli kruununprinssi.
Ranskan monarkian kumoamisen jälkeen vuonna 1792 Ludvig vangittiin vanhempiensa mukana Pariisin Templeen. Vaikka kuningasperhettä kohdeltiin hyvin, elämä sodan varjossa jätti jälkensä Ludvigiin. Oikeudenkäynti hänen isäänsä vastaan osoittautui tuhoisaksi koko hallitsijaperheelle, ja vuoden 1793 alussa tämä teloitettiin giljotiinissa.
Isänsä teloituksen jälkeen Ludvig jatkoi elämäänsä Templen tornissa äitinsä ja sisarensa kanssa tarkan vartioinnin alaisena. Hän oli äidilleen kaikki kaikessa, ja tämä seikka esti Maria Antoinetten pakoaikeet koska hänen oli mahdotonta paeta lapset mukanaan. Kuningatar olisi ollut valmis jättämään tyttärensä tätinsä huostaan, mutta Ludvigista hän ei pystynyt luopumaan.
Kuningattaren syvä rakkaus poikaansa ei jäänyt huomaamatta vallankumouksen johdolta. Heinäkuun alussa 1793 vastaperustettu yhteishyvän valiokunta teki päätöksen erottaa Ludvig äidistään, joka kohteli poikaansa kuin tulevaa kuningasta. Suunnitelma toteutettiin välittömästi, ja myöhään illalla 3. heinäkuuta kuusi Pariisin kommuunin virkailijaa tunkeutui kuningattaren olohuoneeseen ilmoittamaan, että valiokunta oli määrännyt hänet menettämään poikansa holhouksen.
Tämän jälkeen Ludvig eristettiin kaikista perheenjäsenistään ja ”uudelleenkoulutettiin” tasavaltalaismieliseksi suutari Antoine Simonin ja tämän puolison Marie Jeannen toimiessa hänen käännyttäjänään. Koulutukseen kuului henkistä painostusta, ja joidenkin väittämien mukaan Ludvigille juotettiin alkoholia ja hänet pakotettiin opettelemaan ”Marseljeesi”, kiroamaan vanhempansa sekä uskomaan, ettei hänen äitinsä välittänyt hänen kohtalostaan. Yleisen käsityksen mukaan Simon kohteli ottopoikaansa hyvin ja sai tämän täysin valtaansa. Ludvigia uhkailtiin usein giljotiinilla, minkä seurauksena hän pyörtyili. Simonin pariskunta palveli vallankumousjohtaja Jacques-René Hébertin alaisena, ja tämän määräyksestä kruununprinssi pakotettiin kirjoittamaan perätön lausunto, jonka mukaan hänen äitinsä oli opettanut hänelle epäsiveellisiä käytöstapoja.
Elämänvaiheet > Viimeiset vuodet

Kun kuningatar teloitettiin lokakuussa 1793, Simon jatkoi Ludvigin huoltajana seuraavan vuoden alkuun. Tammikuussa 1794 hänet vapautettiin tehtävästä ja poika suljettiin Hébertin määräyksestä kuninkaallisen perheen entiseen ruokasaliin, joka oli hyvin pimeä huone. Hänestä tuli vallankumouksen panttivanki. Ludvig eristettiin kuudeksi kuukaudeksi huoneeseen ilman ihmiskontakteja. Aiemmin virkeä ja hyvin puhelias poika muuttui vankeudessa nopeasti. Huoneessa käyneet henkilöt kuvailivat poikaa täysin mykäksi. Hänen nivelissään oli kyhmyjä ja hän ei jaksanut edes seisoa. Lisäksi poika vaikutti vähämieliseltä.
Lopulta kaksi ihmisoikeuksien puolestapuhujaa ilmoitti vangin tilasta yleisen turvallisuuden valiokunnalle, joka lähetti paikalle Pariisin parhaan lääkärin. Pojasta ei kuitenkaan löytynyt mitään sairautta ja lääkärin hoito-ohjeet olivat "hierontaa, ilmaa, puhtautta ja harjoituksia". Toinen lääkäri päätyi samoihin hoitokeinoihin, mutta pojan tila huononi nopeasti.
Virallisten tietojen mukaan Ludvig kuoli Templen vankilassaan tuberkuloosiin 8. kesäkuuta 1795. Yksikään niistä ihmisistä, joka olivat tunteneet hänet eläessään, eivät tunnistaneet häntä kuolleena. Ludvigin sisarelle ja perheen palvelijoille kruununperillisen ruumista ei näytetty koskaan.
Kuninkaallisen perinteen mukaisesti hänen sydämensä säilöttiin.lähde? Kruununprinssin lääkäri Philippe-Jean Pelletan salakuljetti ja säilöi sydämen. Ludvigin ruumis heitettiin joukkohautaan.lähde?
Hänen muistoaan kunnioittaen Ludvig XVI:n veli Louis-Stanislas-Xavier eli Ludvig XVIII otti kuninkaaksi päästyään vuonna 1814 järjestysluvun XVIII.
Ludvigina esiintyneet huijarit

Myöhemmin kymmenet huijarit väittivät olevansa Ludvig XVII ja vaativat oikeuttaan Ranskan kruunuun tai Bourbonien omaisuuteen. Tunnetuin heistä oli saksalainen Karl Wilhelm Naundorff.
Erään tarinan mukaan Ludvig taas oli kuljetettu Pohjois-Amerikkaan, jossa intiaanit kasvattivat hänet. Muuan kanadalainen mohawk, episkopaalinen lähetyssaarnaaja Eleazer Williams, kertoi vuonna 1839 olevansa adoptoitu ja todellisuudessa Ludvig XVI:n poika Louis-Charles. Williams pysyi väitteessään kuolemaansa asti. Hänen kallonsa kaivettiin haudasta lisätutkimuksia varten vuonna 1947; antropologien mukaan hän todennäköisesti oli syntyperältään intiaani.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ludvig XVII Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  IdRef
Luettelo Keiteleen julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä

Luettelo Keiteleen julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Keiteleen kunnassa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat.
Tämä luettelo on osa valtakunnallista Suomen julkisten taideteosten ja muistomerkkien luettelointia. Luettelossa on pysyvästi julkisilla paikoilla olevia taideteoksia, muistomerkkejä ja muistolaattoja sekä hautausmailla olevia yleisiä muistomerkkejä ja patsaita. Luettelossa ei mainita rakennusten sisällä ja suljetuilla sisäpihoilla olevia julkisia teoksia eikä yksittäisten hautojen veistoksia. Teokset ovat luettelossa nimensä mukaisessa aakkosjärjestyksessä. Sijaintipaikka on puiston, aukion, rakennuksen tai muun vastaavan nimi ja/tai katuosoite. Alue tarkoittaa kaupunginosaa/kunnanosaa, taajamaa, kylää, osa-aluetta tai asuinaluetta. Karttalinkki osoittaa teoksen sijaintipaikan kymmenien metrien tarkkuudella. Paljastusvuosi on teoksen julkistuksen tai paljastuksen vuosi sijaintipaikalla (suluissa on mainittu valmistumisvuosi, jos se poikkeaa huomattavasti paljastusvuodesta).
| Julkinen teos | Paikka | Alue | Kartalla | Tekijä | Paljastusvuosi | Kuva | WD |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Karjalaan jääneiden vainajien muistomerkki | Kirkkomaalla Keiteleen sankarihautausmaan pohjoispuolella, Kirkkotie 1 | Keiteleen kirkonkylä | 63.1779°N, 26.3513°E | Wirkkala, IlmariIlmari Wirkkala | 1973 |  |  |
| Karjalan vainajien muistomerkki | Ortodoksinen hautausmaa, Keiteleen ortodoksisen kirkon vieressä; Arsenintie 1 | Keiteleen kirkonkylä | 63.1707°N, 26.3676°E |  | 1976 |  |  |
| Liekki-patsas (Muualle haudattujen muistomerkki) | Keiteleen vanha hautausmaa, Kirkkotie 1 | Keiteleen kirkonkylä | 63.1781°N, 26.3508°E | Mielonen, MaritaMarita Mielonen | 1990-luvun alku |  |  |
| Keiteleen Rajakivi | Uimarannan lähellä Nilakan rantaviivalla, jonne kulkee hiekkatie Äyräpääntie 10 ja 12 välistä | Keiteleen kirkonkylä | 63.1821°N, 26.3501°E |  |  |  | Q113617253 |
| Sankarihautojen muistomerkki (Sotilaan perhe) | Keiteleen sankarihautausmaa, Kirkkotie 1 | Keiteleen kirkonkylä | 63.1777°N, 26.351°E | Wirkkala, IlmariIlmari Wirkkala | 1966 |  |  |
| Vapaussodassa kaatuneiden muistomerkki | Keiteleen sankarihautausmaa, Kirkkotie 1 | Keiteleen kirkonkylä | 63.1778°N, 26.3508°E |  | 1922 |  |  |
| Sotaanlähdön muistokivi | Äyräpääntien/Seuratien risteyksen seutuvilla (?), rivitalon postilaatikoiden takana. Entisen suojeluskuntatalon, myöhemmän Seurojentalon paikalla  (epävarma paikkalinkki, tutki tarvittaessa läheistenkin rivitalojen postilaatikkojen seutu!) | Keiteleen kirkonkylä | 63.1821°N, 26.3462°E |  | 1987 |  |  |
| Yrittäjäpatsas | Tori | Keiteleen kirkonkylä | 63.1798°N, 26.3511°E | Räsänen, HeikkiHeikki Räsänen | 2003 |  |  |
Luettelo Ikaalisten julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä

Luettelo Ikaalisten julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Ikaalisten kaupungissa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat.
Ludvig II (Unkari)

| Ludvig II |
| --- | --- |
 Ludvig II Hans Krellin muotokuvassa vuodelta 1522.
Unkarin kuningas
Valtakausi:  1516 – 1526
Kruunajaiset:  4. kesäkuuta 1508, Székesfehérvár
Edeltäjä:  Vladislaus II
Seuraaja:  Ferdinand I János Szapolyai
Böömin kuningas
Valtakausi:  1516 – 1526
Kruunajaiset:  11. maaliskuuta 1509, Pyhän Vituksen katedraali, Praha
Edeltäjä:  Vladislaus II
Seuraaja:  Ferdinand I

Syntynyt:  Lajos 1. heinäkuuta 1506 Budan linna, Buda, Unkarin kuningaskunta
Kuollut:  29. elokuuta 1526 (20 vuotta) Mohácsin taistelu, Unkarin kuningaskunta
Hautapaikka:  Siunatun Neitsyn Marian taivaaseenastumisen basilika, Székesféhervár
Puoliso:  Maria Itävaltalainen
Lapset:  János Wass
Suku:  Jagello
Isä:  Vladislaus II
Äiti:  Anna
Uskonto:  katolinen
Nimikirjoitus:  
Ludvig II (unk. II. Lajos); (1. heinäkuuta 1506 Budan linna, Unkarin kuningaskunta – 29. elokuuta 1526 Mohácsin taistelu) oli Unkarin ja Böömin kuningas vuosina 1516–1526.
Ludvig II seurasi kuninkaana isäänsä Vladislav II:ta. Unkari oli hänen valtaan noustessaan taloudellisissa vaikeuksissa ja maata uhkasi Osmanien valtakunta. Ludvig II sai surmansa Suleiman Suuren johtamia osmaneja vastaan käydyssä Mohácsin taistelussa, jossa hän hukkui paetessaan Csele-jokeen. Ludvig II jäi Unkarin Jagellojen dynastian viimeiseksi hallitsijaksi ja hänen kuolemansa jälkeen valittiin kaksi kilpailevaa kuningasta, Ferdinand I ja János Szapolyai.
Nuori prinssi Ludvig, Bernhard Strigel n. 1515
Suku

Ludvig oli isänsä Unkarin ja Böömin kuningas Vladislav II:n ja tämän kolmannen puolison, ranskalaisen kreivitär Anne de Foix-Candalen (1484–1506) ainoa poika. Hän syntyi keskosena ja häntä pidettiin aluksi lämpimänä teurastettujen eläinten ruhojen sisällä. Lapsena hän oli sairaalloinen, mutta häntä pidettiin toisaalta älykkäänä. Hänen äitinsä kuoli hänen syntymänsä jälkeen ja hän oli isänsä kuollessa vuonna 1516 vasta kymmenvuotias, joten käytännössä maata hallitsi aluksi parlamentin nimittämä kuninkaallinen neuvosto. Ludvig julistettiin täysi-ikäiseksi 11. joulukuuta 1521. Hän avioitui 13. tammikuuta 1522 Maria Itävaltalaisen kanssa, joka oli Burgundin arkkiherttua Filip Komean ja kuningatar Johanna Kastilialaisen toiseksi nuorin tytär.
Kuningas

Unkari oli Ludvigin noustessa valtaan lähellä anarkiaa ja sen taloustilanne oli katastrofaalinen: kuningas lainasi rahaa hovin ylläpitoa varten, mihin meni kolmannes valtion budjetista. Rajavartijoille ei ollut varaa maksaa palkkaa ja puolustuslinnoitukset rappeutuivat.
Unkarin ja Osmanien valtakunnan välillä vallitsi aselepo, josta huolimatta maiden rajoilla tapahtui jatkuvasti ryöstöretkiä ja kahakoita. Valtakuntana osmanit olivat huomattavasti Unkaria voimakkaampia. Esimerkiksi Unkarin asukasluku oli 1500-luvun alussa vain noin 4 miljoonaa, kun taas Osmanien valtakunnan asukasluku oli 12–13 miljoonaa. Osmaneilla oli myös suuri, nykyaikainen ja hyvin koulutettu armeija, jonka he saattoivat keskittää länteen osmanien otettua voiton safavideista vuonna 1514. Jatkuva osmanien uhka ja siihen varautuminen oli suuri syy Unkarin taloudelliselle ahdingolle. Maalla oli läheiset dynastiset siteet Habsburgien Itävaltaan. Osmanit pitivät kytköstä Kaarle V:een vaarallisena, minkä lisäksi Unkari muodosti tasankoineen portin kohti Keski-Eurooppaa, tai mahdollisen puskurin sen ja osmanien välille. Vuonna 1520 unkarilaiset päättivät rikkoa aselevon ja osmanien neuvottelija vangittiin. Tätä seurasi sulttaani Suleiman Suuren sotaretki Unkariin, jonka aikana Belgrad menetettiin osmaneille. Unkarilaiset menettivät kaupungin myötä myös maan etelärajaa suojanneen linnoitusketjun.
Muualla Osmanien valtakunnassa syttyneet kapinat pysäyttivät kuitenkin heidän etenemisensä kohti Unkaria joksikin aikaa. Kapinat kukistettuaan Suleiman Suuri palasi armeijoineen Unkarin vastaiselle uudelle sotaretkelle keväällä 1526. Kaarle V soti samaan aikaan Ranskaa vastaan, eikä hän voinut tukea Unkaria. Osmanit olivat myös solmineet rauhansopimuksen Puolan kanssa, eikä apua saatu näin tältäkään suunnalta. Unkarilaisten joukkojen kokoaminen osmaneja vastaan oli puolestaan hidasta. Osmanien edetessä Tonavan länsirantaa pitkin kohti Unkaria unkarilaiset päättivät asettua taisteluun Mohácsissa 29. elokuuta 1526. Osmanien armeijan koko lienee ollut unkarilaisiin verrattuna noin kaksinkertainen. Unkarilaiset luottivat kuitenkin raskaaseen ratsuväkeensä. Taistelussa he saivatkin aluksi jonkin verran menestystä, mutta myöhemmin taistelu kääntyi tappioksi. Joukkojensa mukana ollut kuningas Ludvig II yritti paeta taistelukentältä, mutta hän putosi ratsailta kevätsateiden takia tulvineeseen Csele-jokeen ja hukkui. Ruumiin löytäneet unkarilaiset kätkivät sen, jotta osmanit eivät voisi  häpäistä sitä. Samassa taistelussa kuoli hänen avioton poikansa János Wass, jonka äiti Angelitha Wass oli Ludvigin äidin, kuningatar Anne de Foix-Candalen entinen kamaripalvelija.
Perintö

Osmanit polttivat voittonsa jälkeen Pestin ja Budan kaupungit, mutta myöhemmin he joutuivat vetäytymään etenevän talven tieltä. Unkarin etelärajan linnoitukset he kuitenkin pitivät ja vetäytyvät osmanit veivät mukanaan myös 150 000 sotavankia. Ludvig II:n kuoleman jälkeen Unkarissa valittiin kaksi kuningasta. Valtiopäivät nimitti kuninkaaksi Transsilvanian vajda János Szapolyain ja István Bathoryn johtamat paronit valitsivat Kaarle V:n nuoremman veljen Ferninandin. Osmanien vielä myöhemmin palatessa Unkariin maa oli jakautunut kolmeen osaan, Unkarin tasankoa hallitsivat osmanit, Habsburgit maan länsi- ja pohjoisosia ja Transsilvaniasta tuli osmanien suojeluksessa ollut ruhtinaskunta.
Avioliito ja jälkeläiset

Vaikka Ludvig II:n avioliitto vuodesta 1522 lähtien Maria Itävaltalaisen (1505–1558) kanssa jäi lapsettomaksi, hänellä oli luultavasti avioton lapsi Ludvigin äidin, kuningatar Anne de Foix-Candalen entisen hovinaisen Angelitha Wassin kanssa. Tätä poikaa kutsuttiin Jánosiksi. Tämä nimi esiintyy Wienin lähteissä joko muodossa János Wass tai János Lanthos. Entinen sukunimi on hänen äitinsä tyttönimi. Jälkimmäinen sukunimi voi viitata hänen ammattiinsa. "Lanthos" tarkoittaa "luutistia" tai "bardia". Hän sai säännöllisesti tuloja kuninkaallisesta valtiovarainministeriöstä ja hän sai itse lisää jälkeläisiä. János kuoli isänsä kanssa Mohácsin taistelussa 29. elokuuta 1526.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ludvig II (Unkari) Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Vladislaus II | Unkarin kuningas 1516–1526 | Seuraaja: Ferdinand I János Szapolyai |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 2  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  IdRef 
Ludvig II. Tuntemattoman taiteilijan maalaama muotokuva, joka perustuu Tizianin teokseen.
Unkarilaiset sotilaat löytävät turkkilaisilta kätketyn kuningas Ludvigin ruumiin Móhacsin taistelun jälkeen Bertalan Székelyn romantisoidussa maalauksessa vuodelta 1860.
Ludvig II, Hans Krell n. 1526
Muinaisenglanti

| Muinaisenglanti |
| --- | --- |
Oma nimi:  Ænglisc
Muu nimi:  anglosaksi
Tiedot
Alue:  Iso-Britannia
Ajoitus:  400-luku jaa. - n. 1100
Puhujia:  0
Kirjaimisto:  latinalainen, anglosaksiset riimut
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  indoeurooppalaiset kielet
Kieliryhmä:  germaaniset kielet länsigermaaniset kielet
Kielikoodit
ISO 639-2:  ang
ISO 639-3:  ang
 Ohje 
Muinaisenglannilla kirjoitetun sankariruno Beowulfin ensimmäinen sivu
Muinaisenglanti (muinaisenglanniksi Ænglisc, engl. Old English) on nykyisen englannin kielen varhaisin muoto, jota puhuttiin Ison-Britannian eteläosissa kansainvaellusajalta noin 400-luvulta jaa.lähde? vuoden 1100 tienoille asti. Kieltä on kutsuttu myös nimellä anglosaksi.
Muinaisenglanti on anglosaksien Britanniaan tuoma keskienglannin ja nykyenglannin edeltäjä, joka kuuluu länsigermaanisten kielten anglofriisiläiseen ryhmään. Siihen omaksuttiin myös hiukan lainasanoja latinasta ja muinaisnorjasta.
Tekstit

Muinaisenglantilaisia tekstejä on säilynyt melko vähän, yhteensä noin 3,5 miljoonan sanan verran. Näistä vain viisi prosenttia on runoutta. Varhaisimmat muinaisenglantilaiset käsikirjoitukset on ajoitettu noin vuoteen 700. Ne ovat latinankielisten sanojen käännösten luetteloita sekä kaiverruksia ja runoja. Ajan merkittävin teksti, sankariruno Beowulf, on säilynyt vain yhtenä kopiona noin vuodelta 1000 eli arviolta 250 vuotta syntymänsä jälkeen. Muinaisenglantilaisissa runoissa ei yleensä ollut otsikkoa eikä kirjoittajan nimeä, mistä poikkeus olivat muutamat Cædmonin ja Cynewulfin kirjoittamat säkeet ja runot. Proosatekstien kirjoittajista tiedetään enemmän: heitä olivat esimerkiksi kuningas Alfred Suuri, arkkipiispa Wulfstan ja apotti Aelfric.
Murteet

Muinaisenglannista tunnetaan neljä murretta, jotka ovat wessexiläinen murre Etelä- ja Lounais-Englannissa, kentiläinen murre Kaakkois-Englannissa, mercialainen murre Keski-Englannissa ja northumbrialainen murre Pohjois-Englannissa ja Kaakkois-Skotlannissa. Mercialainen ja northumbrialainen murre luokitellaan usein yhteen anglialaisiksi murteiksi. Useimmat tekstit on kirjoitettu tärkeimmän alueen Wessexin murteella, ja muilla murteilla kirjoitettuja tekstejä on säilynyt vain vähän.
Kirjoitus

Muinaisenglantia kirjoitettiin aluksi riimuilla, jollaisia käytettiin myös Skandinaviassa ja Saksassa. Enimmillään Britanniassa käytettiin 31 eri riimukirjainta. Muinaisenglannilla kirjoitettuja riimukirjoituksia on löydetty alle 30 kappaletta lähinnä 400- ja 500-lukujen esineistä ja monumenteista, ja ne kertovat yleensä vain lyhyesti esineen tekijän tai omistajan nimen.
Ensimmäiset pergamentille tehdyt käsikirjoitukset kirjoitettiin latinalaisilla kirjaimilla puoliunsiaalilla kirjaintyypillä. Muinaisenglantia kirjoitettiin latinalaisilla kirjaimilla monella tavalla eri tavoin kuin englannin myöhempiä muotoja. Kirjaimet s, g, e, f ja r näyttivät erilaisilta kuin nykyisin. Kirjaimia j, v, q, x ja z ei juurikaan käytetty. Kirjain w kirjoitettiin riimukirjaimella. Myös kirjaimia æ, þ ja ð käytettiin. Numeroina käytettiin roomalaisia numeroita. Oikeinkirjoitus vaihteli suuresti eri kirjurien ja alueiden välillä.
Muinaisenglannin standardiaakkosissa oli 24 kirjainta: a, æ, b, c, d, e, f, g, h, i, k, l, m, n, o, p, r, s, t, þ, ð, u, w, y.
Ääntäminen

Muinaisenglannin ääntämyksestä ei tiedetä paljoakaan varmasti. Useimmat yksittäiset äänteet on pystytty selvittämään eri menetelmin melko tarkasti, mutta esimerkiksi äänteen æ tarkkaa laatua ei tunneta.
Muinaisenglannissa tapahtui 600-luvulla suuri vokaalisiirros. Tämän seurauksena monien sanojen muoto muuttui, esimerkiksi sanan ‘jalka’ monikkomuodosta [fo:tiz] tuli ensin [fe:tiz], sitten [fe:t] ja lopulta [fi:t].
Kielioppi

Muinaisenglannin sanajärjestys on vapaampi kuin nykyenglannissa. Suurin ero nykyenglantiin on verbin paikka, joka muinaisenglannissa on usein ennen subjektia ja usein lauseen lopussa. Sanoissa käytetään usein päätteitä. Epäsäännöllisiä verbejä on enemmän kuin nykyenglannissa, ja monia verbejä, jotka ovat muinaisenglannissa epäsäännöllisiä, taivutetaan nykyenglannissa säännöllisinä.
Toisin kuin nykyenglannissa, muinaisenglannissa on kolme sukua (maskuliini, feminiini ja neutri), ja substantiiveilla ja adjektiiveilla on neljä sijamuotoa: nominatiivi, genetiivi, datiivi ja akkusatiivi. Pronomineilla on lisäksi instrumentaalimuotoja.
Sanasto

Muinaisenglannista tunnetaan noin 24 000 eri sanastollista elementtiä. Näistä yhä käytössä on 15 prosenttia. Useimmat muinaisenglannin prepositiot ja pronominit ovat nykyisen kaltaisia. Yhdyssanat ovat yleisiä, kuten myöhemminkin, ja etu- ja loppuliitteitä käytetään paljon. Joidenkin sanojen merkitys on eri kuin nykyenglannissa, kuten wif ‘nainen’ eikä ‘vaimo’.
Muinaisenglannin sanoista lainasanoja on vain kolme prosenttia, kun nykyenglannissa lainasanoja on yli 70 prosenttia. Britanniaa ennen anglosakseja asuttaneiden kelttien kielistä ei muinaisenglantiin tullut juurikaan lainasanoja. Latinasta muinaisenglantiin sen sijaan tuli enemmän sanoja, anglosaksien kauden alussa jo noin 200 ja myöhemmin lisää. Varhaisista lainasanoista noin puolet liittyy kasveihin, eläimiin, ruokaan ja juomaan sekä kotitalouksien tavaroihin, kuten plante ‘kasvi’, win ‘viini’, cyse ‘juusto’ ja candel ‘kynttilä’. Toinen suuri latinankielisten lainasanojen ryhmä muinaisenglannissa liittyy vaatetukseen, rakennuksiin, asumuksiin, sotilas- ja laki-instituutteihin, kauppaan ja uskontoon; näitä ovat belt ‘vyö’, weall ‘muuri’, wic ‘leiri’, mangian ‘kauppa’ ja munuc ‘munkki’. Aina ei ole selvää, olivatko tällaiset latinankieliset lainasanat anglosaksien käytössä jo ennen heidän tuloaan Britanniaan, vai omaksuivatko he ne vasta saarella.
Viikingit toivat muinaisenglantiin lainasanoja 800-luvulta alkaen. Näistä englannin perussanastoon kuuluvat esimerkiksi sanat both ‘molemmat’, same ‘sama’, get ‘saada’, give ‘antaa’, they ‘ne’ ja are ‘ovat’, kuten myös monikon tunnus -s.
Aiheesta muualla

Wikipedia, vapaa tietosanakirja
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Muinaisenglanti Wikimedia Commonsissa
Muinaisenglannin murrealueet.
Muinaisenglannin varhaisessa kirjoituksessa käytettyjä riimuja.
Luettelo Iitin julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä

Luettelo Iitin julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Iitin kunnassa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat.
Luettelo dopingista kiinni jääneistä suomalaisista urheilijoista
Aiheesta muualla

Dopingtestitilastot (Arkistoitu – Internet Archive) Suomen Antidopingtoimikunta (ADT)
Luettelo Jämijärven julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä

Luettelo Jämijärven julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Jämijärven kunnassa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat.