stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kivikausi Kaakkois-Aasiassa

Kivikausi Kaakkois-Aasiassa alkoi jo monien nykyihmistä edeltäneiden lajien aikana, ja jatkui varhaisen nykyihmisen valtakaudella pronssikauden alkuun asti.
Kaakkois-Aasiassa asui hominideja jo noin puolitoista miljoonaa vuotta sitten. Sangiranista Jaavan saarelta on löydetty paleoliittisia työkaluja 800 000 vuoden takaa. Niiden tekijäksi on arvioitu jaavanihminen. Indonesiasta on löydetty yksinkertaisia kivityökaluja, jotka valmistaneita pienikokoisia floresinihmisiä asui Indonesiassa vielä 17 000 vuotta sitten.
Nykyihminen saattoi saapua Kaakkois-Aasian saarille jo 70 000, varmemmin noin 50 000 vuotta sitten.
Luoteis-Thaimaassa sijainnut Spirit Cave oli asuttuna noin 9000–5500 eaa. Jäänteiden mukaan siellä asui metsästäjä-keräilijöitä, jotka on liitetty Hoabinhian-kulttuuriin.
Kiinassa viljeltiin riisiä jo 6000-luvulla eaa., mutta viljely levisi Kaakksois-Aasiaan hitaasti ja epätasaisesti. Vietnamista on löytynyt vanhoja saviastioita, ja vaikka keramiikka yleensä yhdistetään maanviljelyyn, on mahdollista, että siellä eli 5000-luvulla eaa. metsästäjä-keräilijöitä jotka kuitenkin tunsivat neoliittiselle ajalle tyypillisiä esineitä.
Aiheesta muualla

http://www.penn.museum/documents/publications/expedition/PDFs/14-3/Solheim.pdf (Arkistoitu – Internet Archive)
Kivitalo

Kivitalo
Kivitalo on talo, jossa kantavat rakenteet on tehty kivestä, tiilestä, betonista tai muusta niihin verrattavasta kovasta materiaalista. Kivitaloja ovat mm. harkko- ja betonielementtitalot. Kivitalojen sanotaan olevan  puutaloihin verrattuna hyvin paloturvallisia, varsinkin jos myös yläpohja tehdään kivestä. Kuitenkin tulipaloissa palaa irtaimisto, joten tappavia tulipaloja voi syttyä mistä tahansa materiaalista valmistetussa talossa.
Kivitalo on ollut tyypillinen Välimeren maissa jo antiikin ajoista asti. Esimerkiksi Pompeijin talot oli tyypillisesti tehty kivestä, ja niiden lattiat betonista.
Kivitaloja on rakennettu Suomessa yli 250 vuoden ajan. Helsingin ensimmäinen kivitalo Burgmanin talo rakennettiin 1600-luvun lopulla, ja vanhin säilynyt kivitalo on Sederholmin talo, joka valmistui 1757.
Sanni Kivivuori

| Sanni Kivivuori |
| --- | --- |
Luoja(t):  Väinö Linna
Ensi- esiintyminen:  Täällä Pohjantähden alla -romaanit
Henkilötiedot
Koko nimi:  Alexandra Mathilda Kivivuori (o.s. Silander)
Sukupuoli:  nainen
Asuinpaikka:  Pentinkulma
Suhteet
Vanhemmat:  Kalle Silander
Puoliso(t):  Janne Kivivuori
Lapset:  Allan
Lastenlapset:  Jouko
Infobox OKNimi-testi OK: 
Alexandra ”Sanni” Mathilda Kivivuori (o.s. Silander) on kuvitteellinen hahmo Väinö Linnan kirjoittamassa Täällä Pohjantähden alla -trilogiassa. Hän on työväen osuuskaupan hoitajan Kalle Silanderin tytär. Sanni menee naimisiin Janne Kivivuoren kanssa kirjan ensimmäisessä osassa.
Sanni Kivivuorta kuvaillaan kirjasarjassa turhamaiseksi ja ylpeäksi.
Yrjö Kivivirta

Yrjö Eugen Kivivirta (2. elokuuta 1906 Fiskars – 21. lokakuuta 1994 Pohja) oli suomalainen mäkihyppääjä.
Kivivirta sijoittui Lahden MM-kisoissa 1926 mäkihypyssä parhaana suomalaishyppääjänä viidenneksi. Hän voitti Suomen-mestaruuden vuonna 1931 ja saavutti SM-hopeaa vuonna 1926. Puijon kilpailun hän voitti vuosina 1929 ja 1933. Salpausselän Kisoissa hän sijoittui toiseksi vuonna 1923 ja kolmanneksi vuonna 1927.
Yhdistetyssä hän saavutti SM-hopeaa vuonna 1926 ja SM-pronssia vuonna 1927. Hänen poikansa Claus Yrjö Kivivirta (1931–2019) kilpaili mäkihyppääjänä 1950-luvulla.
Seuransa Fiskars IF:n hiihto- ja mäkivalmentajana Kivivirta toimi vuodesta 1933 ja hoiti 15 vuotta mäkimestarin tehtäviä. Ensimmäisen luokan mäkituomari hän oli vuodesta 1938. Seuran johtokuntaan hän kuului vuosina 1946–1953. Kivivirta harrasti lenkkeilyä. Hän oli ammatiltaan maalari ja hänen kotikuntansa oli Pohja.
Anna Kivivuori

| Anna Kivivuori |
| --- | --- |
Luoja(t):  Väinö Linna
Ensi- esiintyminen:  Täällä Pohjantähden alla -romaanit
Henkilötiedot
Sukupuoli:  nainen
Asuinpaikka:  Pentinkulma
Kuolinsyy:  Sydämen vajaatoiminta
Suhteet
Puoliso(t):  Otto Kivivuori
Lapset:   Janne  Oskari  Elina Koskela (o.s. Kivivuori) 
Lastenlapset:  Allan Kivivuori (s.1911), Vilho Koskela (s.1913-k.1944), Eero Koskela (s.1915-k.1940), Voitto Koskela (s.1918-k.1940), Kaarina Kivioja o.s. Koskela (s.1923), Juhani Koskela (s.1927)
Infobox OKNimi-testi OK: 
Anna Kivivuori on fiktiivinen henkilö Väinö Linnan Täällä Pohjantähden alla -romaanitrilogiassa. Hän on torppari Otto Kivivuoren uskonnollisuuteen taipuva vaimo ja Janne Kivivuoren, Oskari Kivivuoren sekä Elina Koskelan (o.s. Kivivuori) äiti.
Anna pyrkii tuomitsemaan miehensä tuhlaavaisuutta, pahoja puheita ja muita paheita, mutta tekee sovinnon ennen Oton kuolemaa. Hänellä on myös pyrkimys saattaa tyttärensä Elina parempiin naimisiin ja pitää Akseli Koskelaa aluksi huonona vävynä, mutta leppyy tälle pian. Anna Kivivuori kuolee romaanitrilogian loppupuolella, talvisodan aattona.
Oskari Kivivuori

| Oskari Kivivuori |
| --- | --- |
Luoja(t):  Väinö Linna
Ensi- esiintyminen:  Täällä Pohjantähden alla -romaanit
Henkilötiedot
Sukupuoli:  mies
Asuinpaikka:  Pentinkulma
Suhteet
Vanhemmat:  Otto Kivivuori Anna Kivivuori
Sisarukset:   Janne  Elina Koskela (o.s. Kivivuori) 
Sisarusten lapset:  Janne: Allan Elina:  Vilho, Eero, Voitto, Kaarina, Juhani
Tutut:  Aune Leppänen
Infobox OKNimi-testi OK: 
Oskari Kivivuori (Osku) on Väinö Linnan romaanitrilogiassa Täällä Pohjantähden alla torpparipariskunta Otto ja Anna Kivivuoren toinen poika ja keskimmäinen heidän lapsistaan. Oskari osoittaa jo nuorena poikana isänsä kaltaista hulivilimäisyyttä muun muassa käymällä yöjuoksulla piikojen luona. Hänen hartaan uskonnollinen äitinsä Anna paheksuu Oskarin käytöstä vähän väliä. Oskarilla on myös seksisuhde Leppäsen Auneen, joka raskaaksi tullessaan pitää Oskua lapsen isänä, vaikka ehdokkaita löytyy aina pappilan Ilmarista Kankaanpään Eliakseen. Asiasta riideltiin kansalaissodan alkuun asti, ja Oskari oli tyly: hän sanoi että jos oikeuteen mennään hän tuo sinne kaikki muut sulhasehdokkaat ja Aunelle jää vain kulut ja häpeä. Oskari oli taipumaton loppuun asti – ja sitten sota sekoittikin kaiken.
Oskari ottaa osaa Pentinkulman työväenyhdistyksen toimintaan ja myöhemmin liittyy punakaartiin. Tappion häämöttäessä Oskari pyrkii muiden mukana pakoon Venäjälle ennen valkoisten tuloa. Pakomatkalla hän kaatuu Tuuloksessa käydyssä Syrjäntaan taistelussa puolustaessaan punaisten muodostamaa kolonnaa saksalaisten hyökkäykseltä.
Kun samassa taistelussa mukana ollut Akseli Koskela vapautui ehdonalaisuudestaan ja sai siis poistua pitäjästä, Anna pyysi useitakin kertoja että Akseli lähtisi näyttämään hänelle Oskarin haudan paikan; Akseli kieltäytyi koska sanoi ettei pystyisi osoittamaan mihin joukkohautaan Oskari olisi haudattu. Tosiasiassa hän kammosi ajatustakin palata tuolle tuskien tielle.
Kivivuori jäi Oskarin kaaduttua Jannen ja Elinan perittäväksi, mutta Janne luopuu osuudestaan Kivivuoreen, jolloin se siirtyy kokonaan Elinalle eli käytännössä Akselille. Leppäsen Aune kuitenkin vaati pojalleen Valtulle, jonka isänä Oskaria piti, osuutta Kivivuoresta, mitä tämä ei koskaan saanut.
Olli Kivinen (toimittaja)

Olli Kivinen vuonna 1970.
Olli Kivinen (24. maaliskuuta 1939 Kemi – 20. heinäkuuta 2014 Palojärvi, Vihti) oli suomalainen toimittaja, joka muistetaan parhaiten kolumneistaan. Hän työskenteli Helsingin Sanomissa 1960–2004, mutta jatkoi lehden kolumnistina vielä eläkkeelle jäätyäänkin. Kivisen kolumnit käsittelivät yleensä kansainvälisiä kysymyksiä. Hän kannatti Suomen liittymistä Euroopan unioniin, ja viimeisissä kolumneissaan hän otti kantaa myös Nato-jäsenyyden puolesta.
Kivinen aloitti uransa Helsingin Sanomissa ylioppilaana kesällä 1960. Hän työskenteli lehden toimittajana 1962–1964, Lontoon kirjeenvaihtajana 1964–1970, ulkomaantoimituksen uutispäällikkönä 1970–1975 ja esimiehenä 1975–1993, ulkomaansivujen kolumnistina 1977–1993 sekä pääkirjoitussivun kolumnistina ja pääkirjoitustoimittajana vuodesta 1993. Kivinen toimi myös The Timesin Helsingin kirjeenvaihtajana 1962–1964 ja 1970–1996 sekä The Independentin Helsingin kirjeenvaihtajana 1988–1989.
Olli Kivisen isä oli Veitsiluoto Oy:n johtaja, vuorineuvos Lauri Kivinen. Hänen setänsä oli toimittaja ja kirjailija Ilmari Kivinen (pakinoitsija Tiitus).
Teokset

EU ei ole kurkkudirektiivi.  Helsinki:  WSOY, 1994.  ISBN 951-0-19956-7
Euroopan vuosisata alkaa.  Helsinki:  WSOY, 1999.  ISBN 951-0-24119-9
Nato ilman tunteilua.  Helsinki:  Suomen Atlantti-seura, Taloustieto, 2007.  ISBN 978-951-628-450-0
Siviilien torjuntavoitto: Lauri Kivisen elämä.  Helsinki:  Siltala, 2014.  ISBN 978-952-234-236-2
Kissakettu

| Kissakettu |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumalliset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Alaluokka::  Theria
Osaluokka::  Istukkanisäkkäät Eutheria
Lahko::  Petoeläimet Carnivora
Heimo::  Koiraeläimet Canidae
Suku::  Ketut Vulpes
Laji::  velox
Kaksiosainen nimi
 Vulpes velox  (Say, 1823) 
 Kissaketun levinneisyysalue
Katso myös
   Kissakettu Wikispeciesissä   Kissakettu Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kissakettu eli preeriakettu (Vulpes velox) on Pohjois-Amerikassa tavattava pienikokoinen kettu. Sitä esiintyy Suurten tasankojen preerioilla osissa Kanadaa ja Yhdysvaltoja. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto eli IUCN on määritellyt sen elinvoimaiseksi lajiksi.
Taksonomia

Kissaketun kuvaili tieteelle Thomas Say vuonna 1823. Pohjoisia populaatioita on aiemmin pidetty omana alalajinaan, pikkukissakettuna (Vulpes velox hebes). Nykyisin lajia pidetään monotyyppisenä, eli sitä ei jaeta alalajeihin. Jotkin tutkijat pitävät kissakettua ja toista kettulajia Vulpes macrotis yhtenä samana lajina.
Koko ja ulkonäkö

Kissakettu on pienikokoinen kettu. Naaraat ovat hieman uroksia pienempiä. Urosten paino on 2–2,5 kg ja naaraiden 1,6–2,3 kg. Urosten ruumiin pituus on 50–54,5 cm ja naaraiden 47,5–54 cm. Korkeus on 30–32 cm. Talviturkki on paksu ja väritykseltään tummanharmaa ja keltaisenruskea. Kesäturkki on lyhyempi ja väritykseltään välillä punertavampi. Kurkku, rinta ja vatsa ovat valkoisia. Päässä kissaketulla on suuret korvat ja mustaa karvoitusta kuonon molemmin puolin. Häntä on pitkä ja tuuhea. Hännänpää on musta.
Levinneisyys ja elinympäristö

Kissakettua tavataan Pohjois-Amerikan Suurten tasankojen alueella Kanadan Albertassa, Saskatchewanissa ja Manitobassa, sekä Yhdysvaltojen Montanassa, Wyomingissa, Pohjois-Dakotassa, Etelä-Dakotassa, Nebraskassa, Kansasissa, Coloradossa. Oklahomassa, Teksasissa ja New Mexicossa. Fossiilien perusteella sitä on aikanaan tavattu myös Iowassa ja Missourissa. Joitakin havaintoja on tehty Minnesotassa.
Kissaketun elinympäristö käsittää ruohikkopreeriaa enintään suurin piirtein 1 000 metrin korkeuksiin merenpinnasta Kalliovuorten juurilla. Paikoitellen niitä on tavattu viljellyillä alueilla.
Elintavat

Kissakettua tavataan yleensä pareina. Kettuparit pariutuvat pitkäksi aikaa. Ne liikkuvat yleensä hämärässä metsästäen etenkin auringonnousun ja laskun aikaan. Päivisin niitä saattaa havaita lepäilemässä pesäkolojensa suulla. Kissaketuilla on useita eri pesiä, joita ne käyttävät eri vuodenaikoina. Pesäkolot ovat tärkeitä suojapaikkoja petoeläimiltä ja pentujen kasvatukselle. Kissakettu pystyy juoksemaan jopa 60 km/h. Sen ääntelyihin lukeutuvat hyrinä, murahdukset, vingahdukset ja haukahdukset.
Kissaketut käyttävät ravinnokseen esimerkiksi hiiriä, pumpulihäntäkaniineja ja raatoja, sekä satunnaisemmin tilaisuuden tarjoutuessa lintuja, hyönteisiä, matelijoita, sammakkoeläimiä ja pieniä nisäkkäitä. Kissakettujen petoeläimiä ovat kojootti, mäyrä, maakotka ja punailves.
Kissaketut lisääntyvät joulukuun ja helmikuun välillä. Esiintymisalueen pohjoisosissa lisääntyminen painottuu myöhemmille kuukausille. Pennut syntyvät 50–53 päivän kuluttua ja pentuja on yleensä 1–6. Molemmat vanhemmat osallistuvat pentujen kasvattamiseen ja emo imettää niitä 6–7 viikkoa. Sukukypsiä niistä tulee 1–2 vuoden ikäisinä. Kissaketut elävät luonnossa 3–6-vuotiaiksi ja vankeudessa 14-vuotiaiksi.
Uhat ja suojelu

Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto eli IUCN on määritellyt pienkorvaketun elinvoimaiseksi lajiksi. 1900-luvun alkupuolella se oli hävinnyt osasta levinneisyysaluettaan. Kanadasta laji katosi vuonna 1938 ja Yhdysvalloissa se hävisi Montanan, Pohjois-Dakotan, Nebraskan, Kansasin ja Oklahoman osavaltioista. Kissakettuja on palautettu sittemmin luontoon alueille, josta ne olivat aiemmin hävinneet. Lajia uhkaavat elinympäristöjen häviäminen, metsästäminen ja myrkyttäminen. Kannan uskotaan kuitenkin olevan vakaa. Kanadassa laji on luokiteltu uhanalaiseksi.
Lepäilevä kissakettu eläintarhassa.
Kissakettu luonnossa.
Kivšarivka

| Kivšarivka (Ківшарівка) |
| --- | --- |
 Kivšarivka
 Koordinaatit: 49.6303°N, 37.6741°E 
Valtio:  Ukraina
Alue:  Harkovan alue
Piiri:  Kupjanskin piiri
Kaupunkityyppiseksi taajamaksi:  1970
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  kaupunkityyppinen taajama
Pinta-ala  ():  
 – Kokonaispinta-ala:  0,54 km²
Väkiluku (2021):  18 302
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kivšarivka (ukr. Ківшарівка; ven. Ковшаровка, Kovšarovka) on kaupunkityyppinen taajama Ukrainan Harkovan alueen itäosan Kupjanskin piirissä, Donetsin Oskil-sivujoen varrella. Väkiluvuksi arvioitiin 18 302 (1.1.2021). Vuoden 2001 väestönlaskennassa taajamassa oli 20 500 asukasta, joista enemmistö oli ukrainalaisia. Heinäkuun 2020 aluehallinnollisen uudistuksen yhteydessä siitä tuli osa 133 135 asukkaan (2021) Kupjanskin piiriä.
Kivšarivkasta on 135 kilometriä aluekeskus Harkovaan.
Venäjä miehitti taajaman keväällä 2022 osana hyökkäystänsä Ukrainaan. Ukrainan asevoimat vapauttivat taajaman miehittäjistä lokakuun 2022 alussa.
Kivšarivkan venäjänkielinen taajaman kadunvarsikyltti.
Taajaman linja-autoasema.
Lentorykmentin sotilasmuistomerkki.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kivšarivka Wikimedia Commonsissa
Kition

| Kition> Κίτιον |
| --- | --- |
 Kitionin arkeologista aluetta.
Sijainti
 Kition
Koordinaatit:  34°55′23″N, 33°37′49″E
Valtio:  Kypros
Paikkakunta:  Lárnaka, Lárnaka
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Ajanjakso:  1200–luku eaa.–
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Kypros
Aiheesta muualla
  Kition Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kition (m.kreik. Κίτιον, myös Kētion, Κήτιον, Kytion, Κύτιον, foin. Kt, Kty, lat. Citium) oli antiikin aikainen kreikkalais-foinikialainen kaupunki Kyproksen saarella. Se sijaitsi nykyisen Lárnakan kaupungin paikalla.
Maantiede

Kition sijaitsi Kyproksen kaakkoisrannikolla. Sen akropolis eli yläkaupunki sijaitsi kaupungin koillisosassa ja alakaupunki etelään viettävässä rinteessä. Kaupungin satama sijaitsi sittemmin umpeen liettyneessä luonnonsatamalahdessa akropoliin alapuolella kaupungin itäosassa. Rannikko on siirtynyt antiikin aikaisesta noin 0,5 kilometriä. Kaupungin lähellä oli suolajärviä, samoin kuin nykyisinkin.
Rakennukset ja löydökset

Kitionin kaupungista vain pieni osa on kaivettu, sillä nykyinen Lárnaka sijaitsee antiikin aikaisen kaupungin päällä. Kaupunki oli ympäröity muurein, joiden reitti voidaan jäljittää lähes koko niiden matkalta, ja joista on säilynyt joitakin jäänteitä erityisesti niiden länsiosassa. Muureja on mykeneläiseltä klassiselle kaudelle.
Tärkeimmät arkeologiset alueet Lárnakan kaupunkialueella tunnetaan nykyisin nimillä Katharí (myös ”Alue II”, 34°55′23.3″N, 33°37′49.6″E) ja Pampoúla (”Bamboula”, 34°55′12.3″N, 33°37′58.7″E). Katharísta on löydetty suurikokoisen temppelin rauniot. Sen paikalla oli varhaisempi, mykeneläisaikainen pyhäkkö, joka jäi käytöstä noin 1000 eaa. Sen paikalle rakennettiin uusi foinikialainen temppeli noin 850 eaa. Sen koko oli noin 35 x 22 metriä. Temppeli oli käytössä aina 300-luvun eaa. lopulle saakka, ja siinä on ollut sen historian aikana neljä eri rakennusvaihetta. Alueella on myös lukuisten pienempien pyhäkköjen jäänteitä.
Pampoúlan alueelta noin 500 metriä etelämpää on löydetty pyhäkköjen, asutuksen ja sataman jäänteitä. Osa alueesta on kuulunut kaupungin akropoliihin. Pyhäkkölöytöihin lukeutuvat Afrodite-Astartelle omistetetun temppelin rauniot sekä Herakles-Melkartille omistettu temppeli. Varhaisimmat pyhäkköjen osat on ajoitettu 800-luvulle eaa. Asutuksen jäänteitä on löydetty geometriselta kaudelta hellenistiselle kaudelle saakka. Kitionissa oli kaksi satamaa, kauppasatama ja sotasatama. Pampoúlasta on kaivettu sotasatamaa ja sen telakkaa laivoille tarkoitettuine ramppeineen ja laivasuojineen.
Myös kaupungin teatterin, gymnasionin sekä Artemis Paralialle omistetun temppelin paikat tunnetaan. Kaupungissa tiedetään olleen myös ainakin Zeus Kerauniokselle, Asklepiokselle ja Hygieialle, Adonis-Eshmunille sekä Baal Senatorille omistetut pyhäköt. Muihin löytöihin lukeutuu muun muassa hellenistiselle kaudelle ajoitettu kylpylärakennus. Kaupungin hautausmaita on löydetty sen pohjois-, länsi- ja eteläpuolelta.
Kitionista tehdyt esinelöydöt ovat Lárnakan arkeologisessa museossa, joka sijaitsee heti Pampoúlan alueen eteläpuolella, sekä Kyproksen museossa Nikosiassa. Merkittäviin esinelöytöihin lukeutuu muun muassa assyrialainen Sargon II:n stele vuodelta 709 eaa. Siinä oleva teksti kertoo Kitionin maksaneen Assyrialle veroa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kition Wikimedia Commonsissa
Sargon II:n stele, 709 eaa.
Temppelin rauniot Katharín arkeologisella alueella.
Foinikialaisen telakan jäänteitä Pampoúlan arkeologisella alueella.
Eero Kiviniemi

Eero Onni Kiviniemi (s. 2. tammikuuta 1937 Helsinki) on Helsingin yliopiston suomen kielen professori emeritus. Hän on Suomen merkittävin nimistöntutkija ja kansainvälisesti tunnetuimpia suomen kielen tutkijoita. Kiviniemi on mm. Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen ja toiminut Kansainvälisen nimistökongressin (ICOS, International conference of onomastic sciences) presidenttinä.
Kiviniemen tutkimukset ovat koskeneet sekä henkilö- että paikannimiä. 1970-luvulla hän kehitti yhdessä Kurt Zilliacuksen kanssa nimien rakenneanalyysia ja yhdessä tšekkiläisen Rudolf Šrámekin kanssa paikannimien mallimuodostuneisuuden teoriaa. Kiviniemi kartoitti tärkeimmät strukturaaliset tyypit, joihin suomalaiset paikannimet pohjautuvat ja osoitti, että paikannimien synty on sidoksissa ajallisesti ja paikallisesti rajoittuneisiin muoteihin. Tämä puolestaan tekee mahdolliseksi paikannimityyppien levikin tarkastelun asutushistoriallisesti. Teoksessaan Perustietoa paikannimistä hän selvitti Suomen paikannimistön leksikaalisen koostumuksen kattavasti, mm. yleisimmät sanat, joista nimiä oli muodostettu. Vastaavaa tutkimusta ei aikaisemmin ollut julkaistu mistään muusta kielestä.
1980-luvulta alkaen Kiviniemi on tutkinut myös henkilönimiä. Hän on mm. selvittänyt suomalaisten etunimien muotien vaihteluja erittäin laajojen aineistojen avulla. Akateemisen työnsä ohella Kiviniemi on toimittanut yliopiston nimipäiväkalenteria.
Teoksia

Eero Kiviniemi: Suomalaisten etunimet.  Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2007.  ISBN 978-951-746-873-2
Eero Kiviniemi: Iita Linta Maria. Etunimiopas vuosituhannen vaihteeseen.  Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1993.  ISBN 951-717-757-7
Eero Kiviniemi: Perustietoa paikannimistä.  Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1990.  ISBN 951-717-590-6
Eero Kiviniemi: Rakkaan lapsen monet nimet. Suomalaisten etunimet ja nimenvalinta.  Espoo: Weilin+Göös, 1982.  ISBN 951-35-2797-2
Eero Kiviniemi: Väärät vedet. Tutkimus mallien osuudesta nimenmuodostuksessa.  Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1977.  ISBN 951-717-124-2
Eero Kiviniemi: Paikannimien rakennetyypeistä.  Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1975.  ISBN 951-717-053-X
Eero Kiviniemi, Ritva Liisa Pitkänen & Kurt Zilliacus: Nimistöntutkimuksen terminologia – Terminologin inom namnforskningen.  Helsinki: Castrenianum, 1974.  ISBN 951-45-0304-X
Eero Kiviniemi: Suomen partisiippinimistöä. Ensimmäisen partisiipin sisältävät henkilön- ja paikannimet.  Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1971.
Aiheesta muualla

Eero Kiviniemi Suomen kielen, suomalais-ugrilaisten ja pohjoismaisten kielten ja kirjallisuuksien laitos. Helsingin yliopisto. Viitattu 9.6.2013.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Alankomaat 
Henkilöt:  Uppslagsverket Finland 
Muut:  IdRef
Kivääri olalle vie!

| Kivääri olalle vie!> Shoulder Arms |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Charles Chaplin
Käsikirjoittaja:  Charles Chaplin
Tuottaja:  Charles Chaplin
Säveltäjä:  Charles Chaplin
Kuvaaja:  Roland Totheroh
Leikkaaja:  Charles Chaplin
Pääosat:  Charles Chaplin   Edna Purviance
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  First National
Levittäjä:  First National
Ensi-ilta:  20. lokakuuta 1918
Kesto:  36 min
Alkuperäiskieli:  mykkäelokuva (alkuperäiset välitekstit englanniksi)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kivääri olalle vie! (Shoulder Arms) on Charles Chaplinin ohjaama ja käsikirjoittama vuoden 1918 yhdysvaltalainen mykkäelokuva. Sitä pidetään yhtenä Chaplinin parhaimmista elokuvista, ja sen sanotaan tehneen saman ensimmäiselle maailmansodalle kuin mitä Diktaattori teki toiselle maailmansodalle.
Chaplin aloitti elokuvan tuotannon toukokuun 1918 lopulla. Sitä kutsuttiin aluvasti nimellä Camouflage (”Naamiointi”). Chaplin aloitti elokuvan tekemisen määrätietoisesti, ja koska hänen suunnitelmat olivat selkeät, hän halusi kuvata tarinan kronologisesti. Chaplin kuitenkin lopulta hylkäsi ensimmäisen kuukauden aikana kuvatun materiaalin, mikä oli tuohon aikaan hyvin epätavallisesti. Normaalisti kuukauden katsottiin riittävän laadukkaan pitkän elokuvan kuvaamiseen. Chaplin joutui lisäksi vastaamaan First Nationalin tekemän sopimuksensa mukaisesti itse kaikista tuotantokustannuksista. Hän halusi kuitenkin käyttää omia rahojaan, sillä tiesi pystyvänsä parempaan.
Chaplin keskeytti elokuvan kuvaukset hetkellisesti, sillä hän aloitti 15. elokuuta kuvaamaan propagandaelokuvaa The Bond, jonka oli luvannut lahjoittaa sotaobligaatiokampanjan hyväksi. The Bondin kuvaukset kestivät kuusi päivää, ja sen valmistuttua ryhmä kuvasi nopeasti Camouflagen loppuun. Elokuva sai vielä uuden nimen, Shoulder Arms, ja se valmistui 16. syyskuuta.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kivääri olalle vie! Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Kivääri olalle vie! Elonet.