stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Einar W. Juva

Einar W. Juva poikiensa Klaun (vas.), Mikon ja Juhanin kanssa talvella 1929.
Einar Wilhelm Juva (vuoteen 1935 Juvelius; 7. tammikuuta 1892 Raahe – 6. syyskuuta 1966 Turku) oli suomalainen historioitsija.
Einar W. Juva valmistui tohtoriksi vuonna 1920. Hänen tieteellinen tutkimuksensa käsitteli pääasiassa Suomen 1700-luvun historiaa, minkä lisäksi hän kirjoitti oman aikansa merkkihenkilöiden, kuten P. E. Svinhufvudin ja Rudolf Waldenin, elämäkertoja. Juvasta tuli Helsingin yliopiston Suomen historian dosentti vuonna 1920. Pääosan työurastaan hän teki Turun yliopistossa, jonka Suomen historian professorina hän toimi vuodesta 1929 vuoteen 1955. Lisäksi Juva toimi yliopiston rehtorina vuosina 1934–1945 ja vararehtorina vuosina 1934 ja 1948–1951 sekä humanistisen tiedekunnan dekaanina vuosina 1933 ja 1953–1954.
Tutkimustyönsä lisäksi Juva toimi useissa luottamustehtävissä, muun muassa Suomen Historiallisen Seuran esimiehenä vuosina 1933–1934 ja Turun yliopiston ylioppilaskunnan inspehtorina vuosina 1930–1932. Vuonna 1936 Juva kutsuttiin Suomalaisen Tiedeakatemian jäseneksi.
Einar W. Juvan poika oli arkkipiispa Mikko Juva.
Julkaisuja

Suomen puolustuskysymys ison- ja pikkuvihan välisenä aikana 1721–1741 (1920, väitöskirja)
Suomen kansan historia 1–5 (1964–1967, Mikko Juvan kanssa)
Eileen Ryan

| Eileen Ryan |
| --- | --- |
 Howard Duff ja Eileen Ryan Hämärän rajamailla -televisio­sarjan jaksossa vuonna 1960.
Henkilötiedot
Syntynyt: 16. lokakuuta 1927 New York, New York, Yhdysvallat
Kuollut: 9. lokakuuta 2022 (94 vuotta)
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Taiteilijanimet:  alk. Eileen Annucchi
Aktiivisena:  1955–
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Svensk Filmdatabas
Eileen Ryan (alk. Eileen Annucchi, 16. lokakuuta 1927 New York – 9. lokakuuta 2022) oli yhdys­valtalainen näyttelijä.
Yksityiselämä

Ryan oli roomalais­katolilainen. Hänen suku­juurensa olivat Irlannista ja Italiasta. Hän tapasi 1957 ohjaaja-näyttelijä Leo Pennin näytelmäharjoituksissa. Ryan ja Penn menivät naimisiin vuonna 1958 ja olivat yhteydessä Leo Pennin kuolemaan 1998 saakka. Eileen ja Leo Pennin lapsista Michael on muusikko sekä Sean ja Chris näyttelijöitä.
Filmografia

Jugment in Berlin (1988)
The Indian Runner (1991)
Magnolia (1999)
Kaikki kuninkaan miehet (2006)
Bonanza
Mat­lock
Tohtori Ben Casey
Tales of Fells Fargo
Pieni talo Preerialla
NYPD Blue
Teho-osasto
Ally McBeal
C.S.I.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Eileen Ryan Wikimedia Commonsissa
Eileen Ryan Notable Names Data­basessa (englanniksi)
Eileen Ryan Internet Broadway Databasessa (englanniksi)
Einar Tambarskjelve

| Einar Tambarskjelve |
| --- | --- |
 Einar Tambarskjelve Svolderin taistelussa. Christian Krohgin piirros.
Henkilötiedot
Syntynyt: n. 980
Kuollut: n. 1050
Puoliso:  Bergljot Haakonintytär
Einar Tambarskjelve (muinaisnorjaksi Einarr Þambarskelfir; n. 980 – n. 1050) oli saagojen mukaan paikallinen mahtimies Norjan Trøndelagissa. Hänen kerrotaan olleen erinomainen jousiampuja, mistä hän sai lisänimensä (muinaisnorjaksi "þǫmb" tarkoitti jousen jännettä). Einar osallistui legendan mukaan Svolderin taisteluun Olav Tryggvasonin joukoissa vuonna 999. Hän oli häviäjien puolella, mutta sai armahduksen. Myöhemmin Einar kuului Olavi Haraldinpojan vastustajiin ja joutui maanpakoon. Einar ei kuitenkaan ollut tyytyväinen myöskään Knuut Suuren hallintoon ja ryhtyi tukemaan Olavin poikaa Maunu Hyvää, joka nousi kuninkaaksi 1035. Tämän neuvonantajana Einarista tuli valtakunnan vaikutusvaltaisimpia henkilöitä. Harald Ankara tappoi Einarin noin vuonna 1050, kun tämä oli uhmannut häntä käräjillä.
Einar Tambarskjelve on ikuistettu Melhusin kunnanvaakunaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Einar Tambarskjelve Wikimedia Commonsissa
El Jemin amfiteatteri

| El Jemin amfiteatteri |
| --- | --- |

Sijainti
 El Jemin amfiteatteri
Koordinaatit:  35°17′47″N, 10°42′25″E
Valtio:  Tunisia
Historia
Tyyppi:  amfiteatteri
Valtakunta:  Rooman valtakunta
Kaupunki:  Thysdrus
Aiheesta muualla
  El Jemin amfiteatteri Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
El Jemin amfiteatteri on roomalainen amfiteatteri nykyisessä El Jemin kaupungissa Tunisiassa. Se on yksi suurimpia roomalaisia amfiteattereita, ja se rakennettiin Thysdruksen kaupunkiin. Se jäi kuitenkin keskeneräiseksi, kun Maximinus Thrax kukisti vuonna 238 kaupungissa alkaneen kapinan.
Historia

Roomalaiset perustivat 46 eaa. Thysdruksen kaupungin nykyisen Tunisian alueella. Se kukoisti erityisesti 100- ja 200-luvuilla jaa., jolloin siitä tuli oliiviöljytuotannon keskuksia.
Amfiteatterin rakentaminen aloitettiin todennäköisesti Septimius Severuksen aikana (hallitsi 193–211). Sitä ei kuitenkaan saatu ikinä valmiiksi, vaikka siellä ehdittiinkin järjestää näytöksiä.
Thysdruksessa alkoi vuonna 238 kapina, koska kaupunkilaiset pitivät verotusta liian korkeana. Paikalliset julistivat Gordianuksen uudeksi keisariksi Maximinus Thraxin tilalle. Maximinus tukahdutti kapinan muutamassa viikossa, ja Gordianus teki itsemurhan hänen poikansa kuoltua taistelukentällä. Tapahtuma heikensi myös Thysdruksen kaupungin asemaa, eikä itse amfiteatteria pystytty rakentamaan loppuun asti.
Amfiteatteri pystyi koskemattomana aina 1600-luvun lopulle asti, jolloin sen kiviä alettiin ensimmäisen kerran käyttää rakennusmateriaalina. Sitä myös pommitettiin 1690-luvulla, kun Tunisin beyn Mohamed Bey El Mouradin joukot ajoivat sieltä pois sinne linnoittautuneita kapinallisia.
Amfiteatteri valittiin 1979 Unescon maailmanperintöluetteloon.
Arkkitehtuuri

El Jemin amfiteatterilla ei ole perustuksia, ja se seisoo vapaasti alustallaan. Amfiteatteri on rakennettu kokonaan kivilohkareista. Se on yksi suurimmista roomalaisten rakennuttamista amfiteattereista. Soikeanmuotoisen rakennuksen pidempi halkaisija on 148 metriä ja lyhempi 122 metriä pitkä.
Amfiteatterin julkisivussa on kolme päällekkäistä arkadia, joiden pylväät edustavat joko korinttilaista tyyliä tai yhdistelmätyyliä. Amfiteatterin sisätiloissa on säilynyt lähes kaikki istuinrivien tukirakennelmat sekä podiumin muuri ja itse areena.
Amfiteatterin kellaritila on 65 metriä pitkä. Sitä reunustaa kaksi galleriaa, joissa on huoneitta, joissa pidettiin villieläimiä ja joissa oli gladiaattoreiden tiloja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta El Jemin amfiteatteri Wikimedia Commonsissa
Panoramaakuva amfiteatterin sisätiloista.
Eileen Gray

Kathleen Eileen Moray Gray (8. elokuuta 1878 Enniscorthy, Irlanti – 31. lokakuuta 1976) oli irlantilainen arkkitehti ja huonekalusuunnittelija. Häntä pidetään International Stylen estetiikan pioneerina.
Maine kasvaa

Vuonna 1924 Gray alkoi yhdessä romanialaisen miesarkkitehti Jean Badovicin kanssa suunnitella taloa E-1027 Etelä-Ranskan Roquebrune-Cap-Martiniin lähelle Monacoa. Kirjain E tunnuksessa tarkoitti Eileeniä, 10 Jeania (J on aakkosten kymmenes kirjain), 2 Badovicia, ja 7 Graytä. E-1027 oli L:n muotoinen tasakattoinen talo, jonka ikkunat olivat koko seinän korkuiset, sisällä oli kierreportaat vierashuoneeseen, ja se oli samalla sekä avoin että kompakti. Gray suunnitteli huonekalut ja yhteistyössä Badovicin kanssa rakennuksen. Sinne suunniteltuja huonekaluja ovat pyöreä lasipöytä E-1027 ja Bibendum-nojatuoli, jotka olivat saaneet innostuksensa Marcel Breuerin kokeiluista Bauhausissa. Rakennus teki suuren vaikutuksen Le Corbusieriin, ja hän rakensi sen taakse oman loma-asunnon. Le Corbusier teki rakennukseen muutamia värikkäitä muraaleja. Vaikka Gray oli riemuissaan siitä, että Corbusier piti talosta, hän oli pettynyt muraaleihin, jotka tuhosivat seinien voimakkaan minimalismin.[lähde? ]
Talo on ollut pitkään huonolla hoidolla, mutta Ranskan valtio on suunnitellut sen kunnostamista, sillä se on nimetty kuuluvaksi ranskalaisiin kulttuurimonumentteihin. Huvilan ostivat 1999 Ranskan valtio ja Roquebrune Cap Martin in kaupunki.
Bibendum-tuoli ja E-1027-pöytä otettiin erään lehtiartikkelin jälkeen uudelleen tuotantoon 1968, ja niistä tuli moderneja klassikkoja. Irlannin kansallismuseo osti 2002 Grayn arkiston ja hänen työnsä saivat pysyvän näyttelytilan Dublinisa Collins Barracksisa.Keräilijöiden kiinnostus on nostanut hänen suunnittelemiensa esineiden hinnat pilviin.
Aiheesta muualla

Eileen Gray irish-architecture.com
Dokumentti Eileen Graysta (Arkistoitu – Internet Archive)
Victoria and Albert Museum
Eileen Grayn suunnittelemia tuotteita (Arkistoitu – Internet Archive)
Eileen Grayn suunnittelema E1027-pöytä.
Eino Halonen

Eino Halonen (11. huhtikuuta 1915 Lapinlahti – 4. heinäkuuta 1941 Kuhmo) oli suomalainen, lapinlahtelaiseen Halosen taiteilijasukuun kuulunut kuvanveistäjä.
Arttu Halosen vanhemmat olivat Aukusti Halonen ja Katri Koponen. Eino Halonen oli oppilaana setänsä Arttu Halosen taidevalimolla ja opiskeli sitten Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa vuosina 1938–1941.
Eino Halonen pelasi Pesäpallon SM-sarjassa 1936 edustaen Siilinjärven Ponnistusta. Halonen on sanoittanut Pesäpalloilijain marssin, jonka sävelsi hänen pelaajatoverinsa Ahti Sonninen.
Eino Halonen kaatui kersanttina jatkosodan alussa heinäkuussa 1941 Kuhmon Saunajärvellä.
Veistoksia

Tytön pää
Eero Somervuori

| Eero Somervuori> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 7. helmikuuta 1979 (ikä 45) Järvenpää, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Some, Somppa
Pelipaikka:  oikea laitahyökkääjä
Maila:  oikea
Pituus:  178 cm
Paino:  81 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1995–2017
Seurat:  Jokerit (SML) HPK (SML) Hamilton Bulldogs (AHL) Kärpät (SML) HC Ambrì-Piotta (NLA) Färjestads BK (SEL) Brynäs IF (SEL) HIFK (SML) Blues (SML) Lukko (SML)
NHL-varaus:  170. varaus, 1997 Tampa Bay Lightning
| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Suomi 1998 | jääkiekko |  |
Eero Somervuori (s. 7. helmikuuta 1979 Järvenpää) on suomalainen jääkiekkoilija. Hän on voittanut urallaan kaksi Suomenmestaruutta ja yhden Ruotsinmestaruuden.
Ura > Seuraura

Somervuori debytoi Jokereiden SM-liigajoukkueessa vasta 16-vuotiaana kaudella 1995–1996, ja hänestä odotettiin jopa Teemu Selänteen manttelinperijää. Keväällä 1997 Somervuori voitti Jokereissa Suomen-mestaruuden. Tampa Bay Lightning varasi Somervuoden NHL:ään 1997. Jokereissa pelatessaan mies ei kuitenkaan saanut vakiinnutettua kovin suurta roolia, joten hän lähti kevään 2000 jälkeen hakemaan peliaikaa HPK:sta. Hämeenlinnassa hänen kaksi parasta kautta sujuivat samassa ketjussa Tommi Santalan ja Antti Miettisen kanssa. Kyseinen kolmikko nousi yhdessä pelatessaan SM-liigan huipulle.
Somervuori lähti kaudeksi 2003–2004 Tampa Bay Lightningin organisaatioon yhden vuoden sopimuksella. Kausi meni kuitenkin farmissa Hamilton Bulldogsin riveissä, eikä näyttöpaikkaa NHL:stä tullut. Pohjois-Amerikan visiitti jäi vuoden pituiseksi, ja Somervuori palasi SM-liigaan Kärppien riveihin. Kausi 2004–2005 päättyi Kärppien mestaruusjuhliin, ja Somervuori voitti toisen kerran SM-kultaa.
Kärpistä Somervuori siirtyi Sveitsin pääsarjaan HC Ambrì-Piottaan, jossa pelasi kaksi kautta. Sveitsistä Somervuori siirtyi jatkamaan uraansa Ruotsiin. Kaudet 2007–2009 hän pelasi Elitserien-seura Färjestadissa. Keväällä 2009 hän voitti joukkueessa Ruotsin-mestaruuden. Somervuori oli joukkueensa kolmanneksi paras pistemies, muttei ollut tyytyväinen saamaansa peliaikaan, joten hän jätti joukkueen kauden jälkeen. Färjestadista Somervuori siirtyi Brynäsiin. Vuonna 2011 Eero Somervuori palasi Suomeen Helsingin IFK:n riveihin kaksivuotisella sopimuksella. Pelattuaan HIFK:ssa lopulta kolme kautta hän siirtyi HPK:hon kaudeksi 2014–2015.
Somervuori teki elokuun 2017 lopussa maajoukkuetaukoon asti kestävän pätkäsopimuksen loukkaantumisista kärsineen Rauman Lukon kanssa, mutta ei kuitenkaan kerennyt pelaamaan kuin muutaman ottelun, kun hän loukkaantui itsekin. Lukko ei näin ollen enää jatkanut Somervuoren sopimusta vaan päästi hänet vapaille markkinoille.
Ura > Maajoukkueura

Somervuori edusti Suomea useissa ikäkausimaajoukkueissa nuorten tasolla. Hän pelasi alle 18-vuotiaiden EM-kilpailuissa 1996 ja 1997. Suomi voitti kultaa vuonna 1997 ja hopeaa 1996. Nuorten MM-kilpailuissa Somervuori edusti Suomea 1997, 1998 ja 1999. Vuonna 1998 Suomi voitti MM-kultaa, ja Somervuori valittiin turnauksen tähdistökentälliseen.
Suomen aikuisten maajoukkueessa Somervuori ei ole pelannut yhtään arvoturnausta, mutta hän on edustanut Suomea kuitenkin monissa maaotteluissa ja Euro Hockey Tourin peleissä.
Saavutuksia

Ruotsin mestaruus Farjestad BK joukkueessa (2009)
kaksi Suomenmestaruutta (1997 ja 2005)
yksi SM-hopea (2000)
kolme SM-pronssia (1998, 2002, 2003)
yksi nuorten maailmanmestaruus (1998)
Muuta

Somervuori kirjoitti pelaamisen ohella ylioppilaaksi keväällä 2005.
Aiheesta muualla

Somervuoren uratilastot  2008. eurohockey.net. Viitattu 17.11.2008. (englanniksi)
HPK – SM-liiga
1 Ki. Saarinen |
3 Kangas |
4 Jokirinne |
5 Andžans |
6 Allén |
8 Alitalo |
10 Vesterinen |
12 Päivärinta |
15 Korhonen |
17 Hietanen (A) |
18 Savolainen |
19 Rautiainen |
25 Huttunen |
28 Sinkkonen |
29 Ruokonen |
30 Rajaniemi |
35 Ka. Saarinen |
37 Ikonen |
38 Wallenius |
40 Nurmi |
42 Topping |
43 Kukkonen |
44 Kopiloff |
50 Skinnari |
68 Brodecki |
71 Järvelä |
72 Mylläri |
74 Nikkilä (C) |
80 Lundell |
81 Aaltonen |
82 Tuulola (A) |
88 Kiiskinen |
89 Ketola |
92 Toivonen |
93 Bengtsson |
-- Eloranta |
-- Ketonen

Valmentajat Manner – Hällfors – Selin – Virtanen – Jokinen
Er

Er tai ER tarkoittaa seuraavia:
Astar Air Cargo, IATA-koodi ER, lentoyhtiö
Eesti Raadio, ER, Viron yleisradio
Elisabet I, ER, latinan sanoista Elizabeth Regina, Englannin hallitsija
Elisabet II, ER, latinan sanoista Elizabeth Regina, Yhdistyneen kuningaskunnan hallitsija
Er, Raamatun henkilö, Juudaksen vanhin poika
erbium, kemiallinen merkki Er, alkuaine
Eritrea, ISO 3166-1 -koodi ER, valtio tai muu maantieteellinen alue
eronnut, er., avioliittonsa purkanut henkilö
estrogeenireseptori, ER
Evitskogin Ratsastajat, ER, suomalainen ratsastusseura
Moldova, siviililentokoneiden kansallisuustunnus ER, valtio tai muu maantieteellinen alue
Operaatio ER, brittien ilmahyökkäys Liinahamariin ja Kirkkoniemeen 1942
Teho-osasto, engl. ER, televisiosarja
Viron reformipuolue, ER, vironkielisestä nimestä Eesti Reformierakond, virolainen puolue
ER-kaavio, Entity–Relationship model, varsinkin tietokantojen suunnittelussa käytetty entiteettien suhteita kuvaava malli
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Er”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Era Istrefi

| Era Istrefi |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 4. heinäkuuta 1994 (ikä 30) Pristina, Jugoslavia
Muusikko
Taiteilijanimi:  Era 
Laulukielet:  albania, englanti
Aktiivisena:  2013-
Tyylilajit:  pop
Levy-yhtiöt:  Nesër, Sony Music, Ultra Music
Aiheesta muualla
Kotisivut
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Era Istrefi (s. 4. heinäkuuta 1994 Pristina, Jugoslavia, nyk. Kosovo) on kosovonalbanialainen laulaja ja lauluntekijä. Hän nousi julkisuuteen Kosovossa ja Albaniassa vuonna 2013 julkaistessaan debuuttisinglensä "Mani për money". Tammikuussa 2016 Istrefi saavutti myös kansainvälistä huomiota kappaleellaan "BonBon",jonka musiikkivideota on katsottu vuoden 2020 alkuun mennessä YouTubessa peräti 722 miljoonaa kertaa. Istrefiä on verrattu useissa lähteissä Rihannaan ja Siaan.
Käännös suomeksi
Ekstraktivismi

Ekstraktivismi viittaa yleensä talouspoliittiseen malliin, joka perustuu luonnonvarojen mittavaan hyödyntämiseen esimerkiksi kaivosteollisuuden, intensiivisen metsätalouden, kalatalouden, maatalouden ja energiantuotannon kaltaisilla aloilla.
Era (kappale)

|  Era> Kappaleen tiedot |
| --- | --- |
Esittäjä(t):  Wess Johnson, Dori Ghezzi
Säveltäjä(t):  Shel Shapiro
Sanoittaja(t):  Andrea Lo Vecchio
Euroviisutiedot
Vuosi:  1975
Maa:  Italia
Kieli:  italia
Sijoitus:  3.
Pisteet:  115
Sanat:  sanoitus
Muuta:  Kapellimestarina Pier Natale Massara
Era on Wess Johnsonin ja Dori Ghezzin esittämä kappale, joka edusti Italiaa vuoden 1975 Eurovision laulukilpailussa Ruotsin Tukholmassa.
Kappale sijoittui Euroviisuissa kolmanneksi 115 pisteellä.
Marion Rung ja Kirka levyttivät kappaleesta Vexi Salmen sanoittaman suomenkielisen version "Silloin".
Elisabeth Beskow

| Elisabeth Beskow |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 19. marraskuuta 1870 Tukholma
Kuollut: 17. lokakuuta 1928 (57 vuotta) Tukholma
Ammatti:  kirjailija
Vanhemmat:  Gustaf Emanuel Beskow ja Anna Vilhelmina Emanuelsdotter
Kirjailija
Salanimi: Runa
Tuotannon kieli: ruotsi
Aikakausi:  1895-1928
Aiheet:  kertomukset, romaanit
Esikoisteos:  Allt eller intet, 1895 ("Kaikki tai ei mitään", 1906)
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Elisabeth Maria Beskow, kirjailijanimi Runa (19. marraskuuta 1870 Tukholma – 17. lokakuuta 1928 Tukholma) oli ruotsalainen kirjailija.
Elisabeth Maria Beskowin vanhemmat olivat Blasieholmskyrkanin pastori Gustaf Emanuel Beskow ja Anna Vilhelmina Emanuelsdotter. Hänen serkkunsa oli Elsa Maartmanin (Beskow) kanssa avioitunut Natanael Beskow.
Elisabeth opiskeli aluksi isänsä perustamassa Beskowin koulussa. Hän jatkoi sairaanhoitajaopintoja Sabbatsbergin sairaalassa 1892–1893 ja Sophiakodissa.
Beskow kirjoitti salanimellä ”Runa” viisikymmentä romaania ja lastenkertomusta. 1900-luvun alkupuolella hän oli Selma Lagerlöfin jälkeen luetuin ruotsalainen naispuolinen kirjailija. Hänen romaaneilleen oli tunnusomaista uskonnollis-ideologinen elämänkäsitys sekä usein selvä opetus ja rakenne. Teoksissa käsitellään miesten ja naisten tasa-arvoa, vastustetaan eläinkokeita ja ollaan myönteisiä kasvissyönnille.
Beskowin kirjoja on käännetty tanskaksi, suomeksi, ranskaksi, englanniksi, saksaksi ja hollanniksi.
Suomennetut teokset

Satuja ja kertomuksia lapsille, WSOY 1910
Ellan elämäntehtävä: kertomus tytöille, suom. Anni Kiikonen. Karjalan kirjakauppa, 1905.
Hirvenhovissa: kertomus, suom. Anni Kiikonen. Karjalan kirjakauppa, 1905.
Arkielämää, suom. Anna Kurimo. Karjalan kirjakauppa, 1906.
"Kaikki tai ei mitään". Karjalan kirjakauppa, 1906.
Katri: kertomus. WSOY, 1908.
Naisylioppilaan ihanteet, Porvoo: WSOY 1910. Sarja: Kodin kirjasto, Uusi sarja, 4. (sis. m. Mathilda Roos: Äidin päiväkirjasta)
Metsälintu (Vildfågel), suom. Matilda Siljansaari, WSOY 1912., Porvoo Sarja: Kodin kirjasto, Uusi sarja, 5.
Metsälinnun pesä, suom. Matilda Siljansaari, Porvoo: WSOY 1914. Sarj: Kodin kirjasto, Uusi sarja, 6.
Hänen äitinsä Jumala, suom. Matilda Siljansaari. WSOY, 1916.
Lehtori Garthin avioliitto, suom. Matilda Siljansaari. WSOY, 1917.
Valkoliljan tytär, suom. Matilda Siljansaari, Porvoo: WSOY 1919
Valkolilja, suom. Matilda Siljansaari, Porvoo: WSOY 1919
Sif Randal, suom. Matilda Siljansaari, Porvoo: WSOY 1920.
Sävelteos: kertomus, suomentanut Emmi Voionmaa, Porvoo: WSOY 1920
Pieni aseenkantaja: satuja ja kertomuksia lapsille, suomensi Aune Krohn, WSOY 1920.
Nina: taiteilijatartarina, suom. Matti L. (Suomentajan nimi fingeerattu, käännös yhteistyötä) Minerva 1921.
Sarvijärven pastori, suom. Matti L. (Suomentajan nimi fingeerattu) Helsinki: Minerva 1921
Erämaan pappi, suom. Siiri Teirilä. WSOY, 1921.
Erämaan papin avioliitto, suom. Toini Kalima. WSOY, 1921.
Erämaan papin tytär, suom. Eino Voionmaa. WSOY, 1922.
Helisevä vaski, suom. Signild Tennberg. WSOY, 1922.
Sisar Ebba, Helsinki: Minerva 1922.
Onnen avaimet, (Mukaeltu suomennos) Helsinki: Minerva 1922.
Maan tomua, suom. Emmi Voionmaa, Porvoo: WSOY 1922.
Hirvenhovin Elisa. Minerva, 1922.
Kasvattisisarukset, suom. Eino Voionmaa. WSOY, 1923.
Silmältä salattu, suomentanut Aino Jauhiainen, Porvoo: WSOY 1923.
Hänen silmiensä valo, suom. Aune Krohn. WSOY, 1924.
Ääniä, suom. Herman Niemi. WSOY. 1924 (nimellä Runa)
Ristiriita, suomentanut Martti Haavio, Porvoo: WSOY 1924.
Ekekronan perhe, suom. Eino Voionmaa. WSOY, 1925.
Valkeain öitten maa, suomentanut Jaakko Haavio, Porvoo: WSOY 1926.
Isä ja poika, suom. Helinä Kuusiola. WSOY, 1927.
Jälkisäädös: romaani, suom. Aili Somersalo. WSOY, 1928.
Uusi kevät: romaani, suom. Toini Heikinheimo, Porvoo: WSOY 1929.
Katso, kaikki on uudeksi tullut: romaani (Förnyelse), Porvoo: WSOY 1934.
Hänen äitinsä Jumala, suom. Aino Jauhiainen. Edes, 1965.
Saloseudun papin vaellus (Skalunga 2), suom. Aino Jauhiainen, Vaasa: Edes 1965. Sarja: Runa-sarja
Saloseudun pappi (Skalunga 1), suom. Aino Jauhiainen, Vaasa: Edes 1965. Sarja: Runa-sarja
Elisa, suom. Aino Jauhiainen. Edes, 1968.
Ekekronan perhe, suom. Helinä Kuusiola. Kirjaneliö, 1973.
Hänen äitinsä Jumala, suom. Helinä ja Risto Kuusiola. Kirjaneliö, 1975
Aiheesta muualla

Vapaasti ladattavia Runan e-kirjoja Project Gutenbergiltä ja Projekti Lönnrotilta,
Elisabeth Beskow, Satuja ja kertomuksia lapsille verkossa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi
El Greco

| El Greco |
| --- | --- |
 El Greco, Vanhan miehen muotokuva, 1604. Oletettu omakuva.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1541 Fódele, Kreeta
Kuollut: 7. huhtikuuta 1614
Kansalaisuus:  espanjalainen
Taiteilija
Salanimi:  Theotocopuli, Dominico
Ala:  maalaustaide
Taidesuuntaus:  manierismi
Kuuluisimpia töitä:  Kreivi Orgazin hautajaiset (1586), Toledo ukonilmalla
 Nimikirjoitus
El Greco (”Kreikkalainen”), oikealta nimeltään Domínikos Theotokópoulos (kreik. Δομήνικος Θεοτοκόπουλος, 1541 Kreeta – 7. huhtikuuta 1614) oli Kreetalla syntynyt, myöhemmin Espanjassa vaikuttanut taidemaalari, manierismin ajan kuuluisimpia maalareita. Hänen muotokuvilleen ja uskonnollisaiheisille teoksilleen ovat ominaisia voimakkaat valokontrastit ja pitkiksi venytetyt hahmot. El Greco ei saanut seuraajia omana aikanaan, mutta etenkin häntä esikuvanaankin pitäneiden impressionistien ja ekspressionistien myötä häntä alettiin pitää yhtenä Euroopan merkittävimmistä maalareista.
Elämä ja ura

El Grecon syntymäpaikkana pidetään Fódelen kylää. El Grecon syntymän aikoihin Kreetalla oli paljon ikonimaalareita. Greco sai sieltä bysanttilaisia vaikutteita ja maalasi myös ikoneita. Nuori El Greco varttui kreetalaisen koulukunnan vaikutteiden piirissä. Jo 22-vuotiaana vuonna 1563 häntä luonnehdittiin eräässä asiakirjassa mestariksi. El Greco muutti 1565 Venetsiaan, jossa sai vaikutteita venetsialaisten maalarien värienkäytöstä ja manierismista. Hän työskenteli luultavasti Tizianin ja Tintoretton ateljeissa. Vuosina 1570–1571 hän oleskeli Roomassa, missä tutustui Michelangelon teoksiin.
El Greco muutti Espanjan Toledoon noin vuonna 1576. Hän sai siellä tehtäväkseen maalata kolme suurta alttaritaulua Santo Domingo el Antiguon kirkkoon. Myöhemmin hän teki muotokuvia ja uskonnollisia tilausteoksia. Toledossa hänen ihmishahmonsa alkoivat pidentyä ja maalauksiin tuli levoton tunnelma. Voimakkaat siniset ja keltaiset värit irtautuivat luonnonmukaisista paikallisväreistä, ja El Grecosta tuli eurooppalaisen taiteen ensimmäisiä koloristeja. Hän alkoi käyttää yhä selkeämpiä valojen, varjojen ja värien vastakohtia. El Greco alkoi myös pidentää hahmojaan, mikä lisäsi näiden hengellistä voimaa ja loi maalauksiin levottoman tunnelman. Hänen värinsä, varsinkin kirkkaat siniset ja keltaiset, eivät olleet luonnonmukaisia. Värien ohella selkeän tilakuvauksen hylkääminen lisäsi hänen teostensa salaperäisen hengellistä tuntua.
Vaikka El Grecon ateljeessa työskenteli monia taiteilijoita ja hänen teoksiaan kopioitiin, ei hän vaikuttanut paljonkaan naturalistisemmin maalanneisiin aikalaisiinsa. El Grecon omaperäinen tyyli hämmensi hänen aikalaisiaan, eikä häntä juuri tunnettu Espanjan ulkopuolella, mutta 1900-luvulla hänen teoksensa alkoivat saada kasvavaa arvostusta.
Fódelessa El Grecon kotitaloksi väitetyssä rakennuksessa sijaitsee El Greco -museo.