stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Georges Auric

Georges Auric vuonna 1940.
Georges Auric (15. helmikuuta 1899 Lodève, Ranska – 23. heinäkuuta 1983 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen säveltäjä.
Auric syntyi Lodèvessa 15. helmikuuta 1899. Hänen perheensä muutti Pariisiin vuonna 1913, ja Auric pääsi opiskelemaan Pariisin konservatorioon. Hän osoitti musikaalista lahjakkuutta jo nuorena: hänen ensimmäiset sävellyksensä julkaistiin, kun hän oli 15-vuotias. Uransa aikana Auric sävelsi monen tyyppisiä teoksia. Hän sävelsi kuitenkin erityisesti beletteja ja elokuvamusiikkia, joista hänet tunnetaan. Auric kuoli Pariisissa 23. heinäkuuta 1983 ollessaan 84-vuotias.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Georges Auric Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
J. E. Janatuinen

Johan Emil Janatuinen (6. helmikuuta 1891 Helsinki - 16. huhtikuuta 1959 Helsinki) oli suomalainen kunnallisneuvos.
Kirjansitojan perheeseen syntynyt Janatuinen kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta reaalilyseosta vuonna 1911, jonka jälkeen hän opiskeli kieliä Helsingin yliopistossa. Janatuinen työskenteli vt. kansakoulunopettajana Hyvinkäällä 1912-1913 ja Helsingissä 1913-1918. Janatuinen lähti työväenliikkeeseen 1910-luvun vaihteessa, jolloin hän liittyi Hermannin työväenyhdistykseen. Sisällissodan aikana Janatuinen toimi punaisten siviilihallinnossa Helsingin kansakouluntarkastajana ja kansakoulujohtokunnan sihteerinä sekä miliisilaitoksella rikosasiain kuulustelijana. Hän sai valtiopetoksesta 10 vuoden kuritushuonetuomion, jonka valtiorikosylioikeus alensi 2 vuodeksi.
Vapauduttuaan Janatuinen työskenteli Helsingin sosialidemokraattisen piirijärjestön toimistonhoitajana vuosina 1919-1953. Hän opetti myös Työväen Akatemiassa ja toimi Työväen Sivistysliiton luennoitsijana. Janatuinen oli Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen 1926-1950 ja sen varapuheenjohtaja 1934-1945. Lisäksi hän kuului Helsingin kaupunginhallitukseen. Vuonna 1949 Jantuiselle myönnettiin kunnallisneuvoksen arvonimi.
Generation X

| Generation X> Tiedot |
| --- | --- |
Toiminnassa:  1976–1981
Tyylilaji:  punk rock, dancepunk, pop-punk
Kotipaikka:  Lontoo, Yhdistynyt kuningaskunta
Laulukieli:  englanti
Entiset jäsenet:  Billy Idol Tony James John Towe Bob Andrews Mark Laff Terry Chimes  James Stevenson
Levy-yhtiö:  Chrysalis Records  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Generation X (käytti myös nimeä Gen X) oli englantilainen punk rock -yhtye, joka toimi vuosina 1976–1981.
Historia

Generation X:n perustivat Lontoossa vuonna 1976 laulaja Billy Idol, basisti Tony James ja rumpali John Towe. Yhtyeeseen liittyi pian myös kitaristi Bob Andrews. Towen lähdettyä kesällä 1977 rumpaliksi tuli Mark Laff. Laulujen kirjoittamisesta vastasivat Idol ja James. Yhtye sai innoitusta Sex Pistolsista, joka osoitti ettei hyvä soittotaito ollut välttämätöntä. Generation X otti nimensä samannimisestä kirjasta, joka käsitteli modien ja rokkarien kahinoita 1960-luvulla.
Generation X sai levytyssopimuksen Chrysalis Recordsilta ja julkaisi esikoisalbuminsa Generation X vuonna 1978. Yhtyeestä tuli yksi ensimmäisistä punkyhtyeistä suositussa televisio-ohjelmassa Top of the Pops.
Generation X:n toinen albumi Valley of the Dolls julkaistiin 1979. Yhtyeessä syntyi sisäisiä kiistoja sen musiikillisesta suunnasta punkin ja raskaamman rockin välillä, joten pian yhtyeessä olivat perustajajäsenistä jäljellä enää Idol ja James. Vierailevien kitaristien ja rumpali Terry Chimesin kanssa jatkanut kaksikko lyhensi yhtyeen nimen muotoon Gen X. Yhtye julkaisi vielä albumin Kiss Me Deadly (1981) ennen hajoamistaan.
Billy Idol aloitti menestyksekkään soolouran ja sai sen aluksi listahitin Generation X:n viimeisen albumin kappaleesta ”Dancing with Myself”. Tony James jatkoi uraansa Sigue Sigue Sputnikissa. Idol, James, Andrews ja Laff esiintyivät yhdessä vielä kerran Lontoossa vuonna 1993.
Diskografia > Studioalbumit

1978 – Generation X
1979 – Valley of the Dolls
1981 – Kiss Me Deadly
1998 – Sweet Revenge (nauhoitettu vuonna 1979)
Diskografia > Kokoelmat

1985: The Best of Generation X
1990: The Idol Generation
1991: Perfect Hits 1975–81
2002: Radio 1 Sessions
2003: Anthology
Diskografia > Livealbumit

1999 – Live at the Paris Theatre
2002 - One Hundred Punks – BBC Live in Concert
2003 – Live at Sheffield
2005 – Live
2010 - Electric Ballroom
Ismo Tuominen (virkamies)

Ismo Tuominen (oik.) vuonna 2017
Ismo Tapio Tuominen (s. 17. heinäkuuta 1964 Espoo) on suomalainen juristi ja virkamies.
Elämä ja ura

Tuominen opiskeli oikeustiedettä Helsingin yliopistossa ja valmistui maisteriksi vuonna 1987. Hän sai varatuomarin arvon vuonna 1990.
Tuominen työskenteli sosiaali- ja terveysministeriön ylitarkastajana vuosina 1993–1994, tuotevalvontakeskuksen ylitarkastajana 1995–2002 sekä STM:n hallitusneuvoksena 2002–2023. Hän on osallistunut merkittävässä määrin suomalaiseen lainvalmisteluun, kirjoittaen muun muassa alkoholi- ja tupakkalakeja, ja häntä on kutsuttu Suomen alkoholipolitiikan keskeisimmäksi virkamieheksi. Hän on myös ollut julkisuudessa esillä useisiin alkoholipolitiikkaa koskeviin kohuihin liittyen. Tuominen puolusti julkisuudessa ja eduskunnan valiokuntien kuulemisissa käsitystä siitä, että alkoholin etämyynti olisi Suomessa kiellettyä, vaikka laissa tällaista kieltoa ei ollut, ja väitti, että etämyynnin salliminen johtaisi Alkon alkoholin vähittäismyyntimonopolin purkamiseen. Syyskuussa 2021 eduskunnan apulaisoikeusasiamies Maija Sakslin antoi Tuomiselle huomautuksen lainvastaisesta toiminnasta liittyen yksityishenkilön tekemään tietopyyntöön EU-komission etämyyntiä käsittelevästä lausunnosta, johon vastaaminen viivästyi kahdella ja puolella vuodella, mikä ministeriön mukaan johtui inhimillisestä erehdyksestä. Tuominen myös vastasi ravintoloiden koronarajoituksia koskevien lakien valmistelusta koronapandemian aikana.
Lokakuussa 2023 Tuominen jäi virkavapaalle tehtävästään sosiaali- ja terveysministeriön hallintoneuvoksena ja siirtyi lakimieheksi elintarvikemarkkinavaltuutetun toimistoon. Hän toimi tammikuusta 2024 alkaen elintarvikemarkkinavaltuutetun Olli Wikbergin sijaisena tämän ollessa pidätettynä virastaan. Kesäkuussa 2024 sosiaali- ja terveysvaliokunta esitti Tuomista valiokuntaneuvoksen virkaan, mutta syyskuussa eduskunnan kansliatoimikunta nimitti virkaan hänen sijastaan Pirjo Kainulaisen.
Itä-Berliini

Itä-Berliinin lippu (1956–1990)
Itä-Berliinin hallintoalueet
Berliinin jako
Itä-Berliini (saks. Ost-Berlin) oli Berliinin itäinen osa toisen maailmansodan lopulta 1945 Saksan jälleenyhdistymiseen 1990 asti.
Sodan jälkeen Berliini jaettiin neljään miehitysvyöhykkeeseen, joista Itä-Berliini oli Neuvostoliiton vyöhyke. Loput kolme vyöhykettä olivat länsiliittoutuneiden hallinnassa; pohjoinen vyöhyke Ranskan, läntinen Yhdistyneen kuningaskunnan ja eteläinen Yhdysvaltain hallinnassa. Vuonna 1948 kaupunki jakautui virallisesti kahtia, kun Neuvostoliitto ei tunnustanut sosiaalidemokraatti Ernst Reuterin valintaa pormestariksi ja asetti vyöhykkeelleen oman pormestarinsa.
Saksan demokraattinen tasavalta (DDR) piti koko Berliiniä pääkaupunkinaan (muodossa Berlin, Hauptstadt der DDR); käytännössä tosin pääkaupunkina toimi vain Itä-Berliini. Myös voittajavaltojen kesken Berliinin oikeudellinen status oli kiistanalainen. Länsiliittoutuneiden tulkinnan mukaan koko Berliinissä ylintä valtaa käytti neljä miehitysvaltaa eikä kumpikaan Saksa; Neuvostoliitto puolestaan katsoi, että Itä-Berliini kuului DDR:n alaisuuteen ja että miehitystila jatkui ainoastaan Länsi-Berliinissä.
Itä- ja Länsi-Berliinin välinen raja oli auki vuoteen 1961 asti, jolloin DDR rakensi Berliinin muurin, joka sinetöi kaupungin kahtiajaon. Muurin murruttua 1989 ja Saksan jälleenyhdistyttyä vuotta myöhemmin Berliinikin yhdistyi jälleen ja palasi koko Saksan pääkaupungiksi.
Hallintoalueet

Ennen jakoa, vuoden 1920 alueliitoksesta lähtien Berliiniin oli kuulunut 20 hallintoaluetta (Bezirke). Jaon yhteydessä niistä kahdeksan tuli kuulumaan Neuvostoliiton, kuusi Yhdysvaltain, neljä Yhdistyneen kuningaskunnan ja kaksi Ranskan miehitysvyöhykkeeseen. Neuvostoliiton vyöhykkeeseen, josta muodostettiin Itä-Berliini, kuuluivat seuraavat kahdeksan hallintoaluetta:
Friedrichshain
Köpenick
Lichtenberg
Mitte
Pankow
Prenzlauer Berg
Treptow
Weißensee
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Itä-Berliini Wikimedia Commonsissa
Irakin islamilainen armeija

Irakin Islamilainen Armeija (engl. Islamic Army in Iraq [lyhenne IAI], arab. الجيش الإسلامي في العراق‎, al jaysh al islāmi fī’l-`irāq) on yksi niistä Irakin vastarintajärjestöistä, joka muodostettiin vuonna 2003 heti kuin Saddam Husseinin baath-puolue kaadettiin.
Juuret ja ideologia

Tarkkoja yksityiskohtia syntymistä IAI ovat epäselviä, vaikka se on yleisesti oletettu, että ryhmä perustettiin 2003 taistelemaan koalitiojoukkoja vastaan. Aluksi järjestö kidnappasi ulkomaalaisia turisteja ja kuvasi videoita heidän teloituksista. Toisin kuin muut vastarintajärjestöt Irakin Islamilainen Armeija ei taistele muita sunni-kapinallisia vastaan, vaan heidän tehtävänä on saada koalitiojoukot, erityisesti Yhdysvallat pois Irakista. Järjestön johtaja Ismael Jubhouri kertoi, että järjestö muodostuu Irakin sunneista, shiioista, arabeista ja kurdeista.
Ulkomaiset panttivangit

Järjestö on vastuussa seuraavien henkilöiden teloituksista:
Fereidoun Jahani, Iran
Georges Malbrunot ja Christian Chesnot, journalistit, Ranska
Marwan Ibrahim al-Kassar ja Mohammed Jawdat Hussein, sähkömekaanikot, Libanon
Angelo Dela Cruz, kuorma-autonkuljettaja, Filippiinit
Rosidah Anom ja Rafikan Binti Amin, Indonesia
Irakin Islamilaisen armeijan uskotaan myös tappaneen seuraavat henkilöt:
Enzo Baldoni, italialainen journalisti, kidnapattiin ja teloitettiin 26 elokuuta 2004. Kaapparit vaativat että Italian armeija vetäytyisi Irakista jotta Enzo Baldoni vapautettaisiin, Italian armeija kieläyti. Kaapparit kuvasivat videolle kun he teloittavat Enzo Baldonin. Teloituksesta on video internetissä
Raja Azad, mekaanikko, ja Sajad Naeem, hänen kuski, Pakistan, oli töissä Kuwaitilaissessa yhtiössä, uskotaan kuolleen 26 heinäkuuta 2004.
Dalibor Lazarevski, Dragan Markovic ja Zoran Naskovski, Makedonia, työskenteli Yhdistyneet arabiemiirikunnat yhtiölle Soufan Engineering. Kolmikko siepattiin elokuussa 2004 ja Makedonian hallitus varmisti että he kuolivat 21 Lokakuuta 2004; IAI kuvasi heidän teloitukset videolle jossa heidät mestattiin.
Ronald Schulz, yhdysvaltalainen mekaanikko, uskotaan kuolleen 8. joulukuuta 2005. Teloitus kuvattiin videolle.
Muuta toimintaa

Järjestö yritti 1. syyskuuta salamurhata onnistumatta irakilaisen poliitikon. Järjestö on ottanut myös 2007 vastuulleen 2007-Balad lentokoneen alas ampumisesta, vaikka törmäys johtui sumusta, törmäyksessä kuoli 34 ihmistä.
Juba

Järjestö tunnetaan ehkä parhaiten Juba-tarkka-ampujasta/ampujista, jotka ampuu Yhdysvaltain merijalkaväen sotilaita. Ampumiset kuvataan melkein aina videolle ja on tehty CD- ja DVD-julkaisuja Irakissa, ja DVD:itä annetaan ilmaiseksi Irakin kansalaisille ja heitä kehotetaan taistelemaan koalitiojoukkoja vastaan.
Itäinen kehitysalue

| Itäinen kehitysalue पुर्वाञ्चल विकास क्षेत्र, Purwanchal |
| --- | --- |
 Itäisen kehitysalueen sijainti Nepalissa.
 Koordinaatit: 26.983°N, 87.333°E 
Valtio:     Nepal
Nepalin vyöhykkeet:  Mechi, Kosi ja Sagarmatha
Nepalin piirikunnat:  16 piirikuntaa
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Dhankuta
Pinta-ala:  28 456 km²
Väkiluku (2011):  5 811 555
Lyhenteet:  
 – ISO 3166:  NP-4
Nepalin 5 kehitysaluetta, 14 vyöhykettä ja 75 piirikuntaa (englanniksi)
Itäinen kehitysalue (nepaliksi पुर्वाञ्चल विकास क्षेत्र, Purwanchal) on yksi Nepalin viidestä kehitysalueesta. Se sijaitsee Nepalin itäosassa rajautuen pohjoisessa Kiinan Tiibetin autonomiseen alueeseen. Idässä ja etelässä naapureina ovat Intian Sikkimin, Länsi-Bengalin ja Biharin osavaltiot ja lännessä Nepalin Keskinen kehitysalue.
Kehitysalueen pinta-ala on 28 456 neliökilometriä ja väkiluku 5,81 miljoonaa ihmistä (2011). Alueen hallinnollinen keskus on Dhankuta.
Alueen osat

Kehitysalue jakautuu paikallishallintoa varten 16 piirikuntaan, jotka voidaan luonnonolojensa perusteella ryhmitellä kolmeen ekologiseen vyöhykkeeseen:
Itäinen Terai eli Itäinen alankovyöhyke,
Itäinen kumpuvyöhyke ja
Itäinen vuoristovyöhyke.
Aluehallintoa varten Itäisen kehitysalueen piirikunnat voidaan ryhmitellä kolmeen vyöhykkeeseen (idästä länteen):
Mechi
Kosi
Sagarmatha
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Itäinen kehitysalue Wikimedia Commonsissa
Index of Geographical Names of Nepal: Eastern Development Region - Volume I (englanniksi) (ngiip.gov.np)
Itä-Dunbartonshire

| East Dunbartonshire Siorrachd Dhùn Bhreatainn an Ear |
| --- | --- |

 Vaakuna
 Alueen sijainti Skotlannissa
 Koordinaatit: 55°56′N, 04°13′W 
Valtio:  Yhdistynyt kuningaskunta
Maa:  Skotlanti
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Kirkintilloch
Pinta-ala:  175 km²
Väkiluku (2015):  106 960
 – väestötiheys:  611,2 as./km²
Lyhenteet:  
 – ISO 3166:  GB-EDU
 
Hallintoalueen internetsivut
Itä-Dunbartonshire (engl. East Dunbartonshire, gaeliksi Siorrachd Dhùn Bhreatainn an Ear, skotiksi Aest Dunbartanshire) on yksi Skotlannin 32:sta hallintoalueesta (council area). Siellä on arviolta 106 960 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 175 neliökilometriä. Sen pääkaupunkina toimii Kirkintilloch.
Hallintoalue syntyi vuoden 1996 hallintouudistuksen myötä Strathclyden alueeseen kuuluneista Bearsden ja Milngavien ja Strathkelvinin piirikunnista.
Kyliä ja kaupunkeja

Auchenhowie
Auchinairn
Auchinreoch
Baldernock
Balmore
Bardowie
Bearsden
Birdston
Bishopbriggs
Cadder
Clachan of Campsie
Kirkintilloch
Lennoxtown
Lenzie
Milngavie
Milton of Campsie
Torrance
Twechar
Waterside
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Itä-Dunbartonshire Wikimedia Commonsissa
Hallintoalueen internetsivut
Skotlannin hallintoalueet
Aberdeen
Aberdeenshire
Angus
Argyll ja Bute
Clackmannanshire
Dumfries ja Galloway
Dundee
Edinburgh
Etelä-Ayrshire
Etelä-Lanarkshire
Falkirk
Fife
Glasgow
Inverclyde
Itä-Ayrshire
Itä-Dunbartonshire
Itä-Lothian
Itä-Renfrewshire
Länsi-Dunbartonshire
Länsi-Lothian
Midlothian
Moray
Orkney
Perth ja Kinross
Pohjois-Ayrshire
Pohjois-Lanarkshire
Renfrewshire
Scottish Borders
Shetland
Stirling
Ulko-Hebridit
Ylämaa
Giulia

Giulia on naisen etunimi. Se on Julia-nimen italialainen vastine, josta tunnetaan myös hellittely- eli deminutiivimuoto Giulietta.
Suomessa on Digi- ja väestötietoviraston mukaan tilastoitu huhtikuuhun 2024 mennessä noin 250–270 Giulia-nimistä naista. Suurin osa heistä on syntynyt 1990-luvulla.
Tunnettuja Giulia-nimisiä

Giulia Ammannati (n. 1535–1620), italialaisen säveltäjän Vincenzo Galilein puoliso ja tiedemies Galileo Galilein äiti
Giulia Anghelescu (s. 1984), Giulia, romanialainen poplaulaja
Giulia Bongiorno (s. 1966), italialainen poliitikko ja asianajaja
Giulia Domenichetti (s. 1984), italialainen jalkapalloilija
Giulia Gianesini (s. 1984), italialainen alppihiihtäjä
Giulia Grillo (s. 1975), italialainen poliitikko ja lääkäri
Giulia Grisi (1811–1869), italialainen oopperalaulaja
Giulia Gwinn (s. 1999), saksalainen jalkapalloilija
Giulia Quintavalle (s. 1983), italialainen judoka ja olympiavoittaja
Giulia Rubini (s. 1935), italialainen näyttelijä
Giulia Staccioli (s. 1964), italialainen rytminen voimistelija
Giulia Steingruber (s. 1994), sveitsiläinen telinevoimistelija ja olympiamitalisti
Giulia Stürz (s. 1993), italialainen maastohiihtäjä
Giulia Tofana, 1600-luvulla elänyt italialainen myrkyttäjä
Tunnettuja Giulietta-nimisiä

Giulia ”Giulietta” Masina (1921–1994), italialainen näyttelijä
Giulietta Simionato (1910–2010), italialainen oopperalaulaja
J. E. Mikkola

Juho Eevert Mikkola (7. elokuuta 1899 Hauho – 8. syyskuuta 1953 Hauho) oli suomalainen näytelmäkirjailija.
Näytelmiä

Näinkin voi käydä : yksinäytöksinen hupailu. Seuranäytelmiä 578.    Karisto 1953
Gorkha (olut)

Gorkha-pullo ja juomaa lasissa
Gorkha on nepalilaisen Gorkha-panimon lagertyyppinen olut. Se sisältää 5,5 tilavuusprosenttia alkoholia. Olutta viedään myös Nepalin ulkopuolelle, muun muassa Saksaan, Hollantiin ja Japaniin. Suomessakin Gorkhaa on saatavilla nepalilaisissa ravintoloissa. Alkon valikoimiin se ei kuitenkaan kuulu.
Golden Greats (Peer Günt)

| Golden Greats Peer Günt |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Julkaistu: 1997
 Tyylilaji: hard rock
 Kesto: 74.27
 Levy-yhtiö: Megamania
Peer Güntin muut julkaisut
| Smalltown Maniacs 1994 | Golden Greats 1997 | 20 suosikkia – Liquire And Drugs 2002 |
Golden Greats on suomalaisen Peer Günt -yhtyeen toinen kokoelmalevy. Se julkaistiin vuonna 1997.
Albumin  kuvat on ottanut Juha Metso.
Kappaleet

I Don't Wanna Be a Rock'n'Roll Star – 3.46
Street 69. – 4.03
Fuck the Jazz – 4.04
Losin' My Mind – 4.05
Backseat – 4.18
Bad Boys Are Here – 3.51
Liquer and Drugs – 2.02
Midnight Train – 3.23
Bartender – 3.09
Years on the Road – 4.12
Fat Girls – 3.30
Wake Me Up – 3.19
T-Bone Steak and a Bottle of Beer – 3.10
You Let a Good Man Go – 4.30
Let the Fools Do the Running – 3.25
Redhead – 3.29
Shotgun Wedding – 4.28
Smalltown Maniacs – 3.56
E4 – 4.00
Woman On the Radio – 3.25
Itä-Euroopan aika

Euroopan aikavyöhykkeet:


vaaleansininen Länsi-Euroopan aika (UTC±0)
sininen Länsi-Euroopan aika (UTC±0) 

Länsi-Euroopan kesäaika (UTC+1)
punainen Keski-Euroopan aika (UTC+1) 

Keski-Euroopan kesäaika (UTC+2)
keltainen Kaliningradin aika (UTC+2)
kultainen Itä-Euroopan aika (UTC+2) 
Itä-Euroopan kesäaika (UTC+3)
vihreä Moskovan aika, Turkin aika (UTC+3)

Kesäaika ei ole käytössä Islannissa (UTC±0), Turkissa (UTC+3), Valko-Venäjällä (UTC+3) eikä Venäjällä (UTC+2 ja UTC+3). Kartalla on esitetty kiistanalainen Krimin niemimaa Venäjän miehityksen johdosta osana aikavyöhykettä UTC+3, vaikka kansainvälisesti (de jure) se kuuluu Ukrainaan.
Itä-Euroopan aika (engl. Eastern European Time, EET), UTC+2 on aikavyöhyke, johon maantieteellisesti sisältyvät alueet itäisten pituuspiirien 22 astetta 30 minuuttia ja 37 astetta 30 minuuttia välillä.
Suomi liittyi Itä-Euroopan aikaa noudattaviin maihin 1. toukokuuta 1921. Tätä ennen ei ollut virallista yhteisaikaa, vaikkakin rautateillä noudatettu Helsingin paikallisaika oli laajentunut yleisempään käyttöön. Helsingin keskiaika oli noin 1 tunti 40 minuuttia edellä Greenwichin keskiaurinkoajasta. Suomessa muutos tapahtui niin että 1. toukokuuta 1921 vastaisena yönä kellot siirrettiin kello 24 eteenpäin 20 minuuttia 10,9 sekuntia, jolloin ne olivat tasan kaksi tuntia edellä Greenwichin ajasta.
Jotkut valtiot käyttävät yhteyksiensä vuoksi toista aikavyöhykettä kuin mihin ne maantieteellisesti auringon kierron ja pituuspiirien perusteella kuuluvat. Merkittäviä siirtymiä ovat olleet:
Neuvostoliiton Itä-Euroopan aikaa noudattanut länsiosa, mm. Moskova, Leningrad, Ukraina ja Valko-Venäjä, siirtyi erilliseen Moskovan aikaan 21. kesäkuuta 1930, jolloin Neuvostoliiton kaikkien aikavyöhykkeiden kelloja siirrettiin tunnilla eteenpäin.
Baltian maiden siirtäminen Moskovan aikaan Neuvostoliiton suorittamien miehitysten vuoksi 1940 ja 1944
Baltian maiden siirtäminen Keski-Euroopan aikaan Saksan tekemän miehityksen 1941–1944 takia
Baltian maiden siirtyminen takaisin Itä-Euroopan aikaan 1989–1991 neuvostomiehityksen murenemisen jälkeen.
Moldovan, Ukrainan ja Valko-Venäjän, kuin myös Venäjän Kaliningradin alueen siirtyminen Moskovan ajasta Itä-Euroopan aikaan 1990–1991. Kaliningradin alue kuitenkin siirtyi noudattamaan ympärivuotisesti UTC+3:a Venäjän luopuessa normaali- ja kesäaikojen vaihtelusta 2011. Tätä aikaa siirtyivät noudattamaan myös Ukraina ja Valko-Venäjä, kunnes Ukraina muutti päätöstään syksyllä 2011 palaten noudattamaan normaali- ja kesäaikojen vaihtelua.
Venäjällä palattiin pysyvään talviaikaan 2014, jolloin Moskovan aikavyöhykeeksi palautettiin UTC+3 ja Kaliningradin ajaksi tuli Itä-Euroopan aika ympärivuotisesti.
Kesäisin on käytössä Itä-Euroopan kesäaika (EEST) eli Itä-Euroopan aika lisättynä yhdellä tunnilla, UTC+3.
Nimitystä Itä-Euroopan aika käytetään vain Euroopassa.
UTC+2:ta käyttävät valtiot

Botswana
Bulgaria
Burundi
Etelä-Afrikka
Egypti
Israel ja palestiinalaisalueet
Jordania
Kongon demokraattinen tasavalta, itäpuoli
Kreikka
Kypros
Latvia
Lesotho
Libanon
Libya
Liettua
Malawi
Moldova
Mosambik
Romania
Ruanda
Sambia
Suomi
Swazimaa
Syyria
Ukraina
Venäjä, Kaliningradin alue
Viro
Zimbabwe
Aiheesta muualla

Timeanddate: Eastern European Time – EET Time Zone (Standard Time)
Koordinoitu yleisaika
UTC−12 · UTC−11 · UTC−10.30 · UTC−10 · UTC−9.30 · UTC−9 · UTC−8.30 · UTC−8 · UTC−7
UTC−6 · UTC−5 · UTC−4.30 · UTC−4 · UTC−3.30 · UTC−3 · UTC−2.30 · UTC−2 · UTC−1 · UTC−0.44 · UTC−0.25.21
UTC±0 · UTC+0.20 · UTC+0.30 · UTC+1 · UTC+1.24 · UTC+1.30 · UTC+2 · UTC+2.30 · UTC+3 · UTC+3.30 · UTC+4 · UTC+4.30 · UTC+4.51 · UTC+5 · UTC+5.30 · UTC+5.40 · UTC+5.45
UTC+6 · UTC+6.30 · UTC+7 · UTC+7.20 · UTC+7.30 · UTC+8 · UTC+8.30 · UTC+8.45 · UTC+9 · UTC+9.30 · UTC+9.45 · UTC+10 · UTC+10.30 · UTC+11 · UTC+11.30
UTC+12 · UTC+12.45 · UTC+13 · UTC+13.45 · UTC+14
Itäinen divisioona (NHL)

Itäisen divisioonan tunnus
Itäinen divisioona (engl. East Division), (sponsorinimeltään MassMutual East Division) oli yksi pohjoisamerikkalaisen jääkiekkoliiga NHL:n neljästä divisioonasta, jotka otettiin käyttöön kaudeksi 2020–2021. Pyrkimyksenä vähentää COVID-19-pandemian vuoksi joukkueiden välistä matkustelua, divisioonassa oli kahdeksan yhdysvaltalaista joukkuetta. Nämä joukkueet pelasivat kaikki runkosarjaottelunsa keskenään, ja kohtasivat toisensa kahdeksan kertaa.
Divisioonan nimisponsorina oli vakuutusyhtiö MassMutual.
Nimitystä Itäinen divisioona käytettiin myös vuosina 1967–1974 liigassa toimineesta divisioonasta, jossa pelasi alun perin kaikki Original Six -joukkueet.
Divisioonan kokoonpano > 2020–2021

Boston Bruins
Buffalo Sabres
New Jersey Devils
New York Islanders
New York Rangers
Philadelphia Flyers
Pittsburgh Penguins
Washington Capitals
Divisioonan kokoonpano > 2020–2021 > Muutokset kaudelta 2019–2020

Läntinen divisioona perustetaan osana COVID-19-pandemian aiheuttamaa joukkueiden uudelleenjärjestelyä
Bruins ja Sabres liittyvät Atlantin divisioonasta
Devils, Islanders, Rangers, Flyers, Penguins ja Capitals liittyvät Metropolien divisioonasta
Gouadji Kao

| Gouadji Kao |
| --- | --- |
 Gouadji Kao
 Koordinaatit: 12°32′30″N, 5°9′52″W 
Valtio:  Mali
Alue:  Sikasson alue
Piiri:  Koutialan piiri
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  maalaiskunta
Väkiluku (2009):  10 700
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Gouadji Kao on maalaiskunta Sikasson alueen Koutialan piirissä Malissa. Sen keskuskylä N’Togonasso sijaitsee 40 kilometriä Koutialasta koilliseen. Kunnassa on 10 700 ja keskuskylässä 2 800 asukasta (vuonna 2009).
Gouadji Kaon kunta rajoittuu pohjoisessa Koutialan piirin Koromon, idässä Kounianan ja Zanfiguén, etelässä Zébalan ja Logouanan ja lännessä Sorobasson ja Songo-Doubacorén kuntiin. Maisemaa leimaavat tasangot ja laaksot. Kasvillisuus on ruoho- ja pensassavannia.
Kuntaan kuuluu kuusi kylää. Asukkaat ovat etupäässä miniankoja. Lisäksi on fulbeja, bambaroita ja dogoneja.
N’Togonasson kautta kulkee Koutialan ja Sanin välinen maantie. Seudun pääelinkeino on maatalous. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, durra ja maissi. Myytäväksi kasvatetaan puuvillaa. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit, vähäisessä määrin hevoset ja siat sekä siipikarja. Lisäksi harjoitetaan käsityöammatteja ja pienimuotoista kaupankäyntiä. N’Togonassossa pidetään viikoittaiset markkinat.