stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pohjoisen ulottuvuuden yritysneuvosto

Pohjoisen ulottuvuuden yritysneuvosto (NDBC) edistää yritysten verkottumista ja liike-elämän ja viranomaisten välistä vuoropuhelua pohjoisen ulottuvuuden alueella. Käytännön toiminta tapahtuu toimiala- ja teemakohtaisissa työryhmissä, joilla kaikilla on eurooppalais-venäläinen puheenjohtajapari. Toimialakohtaisia ryhmiä ovat muun muassa cleantech, lääketeollisuus, koneenrakennus (autokomponentit) ja luovat alat. Teemakohtaisia ryhmiä ovat energiatehokkuus, rahoitus, koulutus/työvoimakysymykset. Yhteistyö on avointa kaikille kiinnostuneille yrityksille riippumatta niiden koosta tai alkuperämaasta.
Aiheesta muualla

Northern Dimension Business Council -infosivu NDI:n verkkosivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
Qatarin naisten jalkapallomaajoukkue

| Qatar |
| --- | --- |
Liitto:  Qatarin jalkapalloliitto
Maanosaliitto:  AFC
Valmentaja:  Abdelaziz Bennij
FIFA-ranking:  Ei ole (maaliskuu 2019)
Ensimmäinen ottelu
  Bahrain – Qatar   (18. lokakuuta 2010) 
Suurin voitto
  Qatar – Malediivit   (31. maaliskuuta 2012) 
Suurin tappio
  Palestiina – Qatar   (20. lokakuuta 2010 
MM-kilpailut
Esiintymiset:  0 (ensimmäiset )
AM-kilpailut
Esiintymiset:  0 (ensimmäiset )
Maajoukkue vuonna 2012
Qatarin naisten jalkapallomaajoukkue on Qatarin naisten edustusjoukkue jalkapallossa. Se toimii Qatarin jalkapalloliiton alaisuudessa. Se ei ole koskaan edennyt maailman- tai Aasian-mestaruuskilpailuihin eikä osallistunut niiden karsintoihin. Maaliskuussa 2019 Qatarilla ei ollut sijoitusta maailmanrankingissa. Sen historian paras rankingsijoitus on 111. Ensimmäisen maaottelun Qatar pelasi lokakuussa 2010 Bahrainia vastaan.
Piimäkakku

Piimäkakku on kahvikakku, joka sisältää piimää. Se säilyy hyvin ja jopa hyötyy säilytyksestä jonkin aikaa, koska se maustuu säilytysaikana. Piimäkakkua on tarjottu usein juhlapöydässäkin. Se on munaton, minkä sijaan se kohotetaan ruokasoodan avulla.
Richard Burton

Richard Burton vuoden 1953 elokuvassa Näin hänen kuolevan.
Richard Burton (oikealta nimeltään Richard Walter Jenkins; 10. marraskuuta 1925 Pontrhydyfen, Wales – 5. elokuuta 1984)  oli walesilainen näyttelijä, joka teki pitkän ja menestyksekkään uran Hollywoodissa.
Burton aloitti uransa näyttämöllä Britanniassa, mutta siirtyi Hollywoodiin 1952. Loistokkaasti alkanut teatteriura sai jotkut ennakoimaan hänestä Laurence Olivierin manttelinperijää brittiläisen näyttämötaiteen suurena mestarina, mutta suuret odotukset eivät lopulta täyttyneet. Shakespearea rakastanut Burton sai elokuvaurallaan esiintyä useassa Shakespeare-filmatisoinnissa. Hän oli seitsemän kertaa Oscar-ehdokkaana muttei saanut palkintoa kertaakaan.
Burtonin kaksi myrskyisää avioliittoa näyttelijä Elizabeth Taylorin kanssa vuosina 1964–1974 ja 1975–1976 tekivät heistä suihkuseurapiirien seuratuimman parin. Näyttelijä oli 1949–1984 naimisissa kolmen muunkin naisen kanssa. Vaikea alkoholismi nopeutti hänen kuolemaansa vain 58-vuotiaana. Burton on haudattu Sveitsin Célignyyn.
Elämä ja ura

Burton syntyi 10. marraskuuta 1925 Walesissa kaivostyöläisen perheeseen. Työläistaustainen, mutta sivistynyt ja lukenut nuorukainen viehättyi teatterista sodan aikana ja opettajansa Philip Burtonin avustuksella hän onnistui saamaan teatteriuransa alkuun.
Burtonia pidettiin aikakautensa suurena nuorena lupauksena, ja monet suuret brittiläisnimet (kuten John Gielgud) ylistivät häntä. Menestyksellisten teatteriroolien lisäksi hän alkoi esiintyä brittiläisissä elokuvissa ja päätyi lopulta Hollywoodiin vuonna 1952.
Burtonin Hollywood-debyytit Serkkuni Raakel (1952) ja Näin hänen kuolevan (1953) saivat hyvän vastaanoton, ja hän sai elokuvista ensimmäiset Oscar-ehdokkuutensa. Seuraavat elokuvat eivät kuitenkaan menestyneet yhtä hyvin, ja hän palasi pian Britanniaan, mutta teki samalla muutamia hienoja elokuvia (kuten Katkera voitto 1957 ja Nuori viha 1959).
1960-luvun alkuvuosina Richard Burton palasi lähes pysyvästi Hollywoodiin. Massiivisen Kleopatra-elokuvan kuvauksissa hänen ja Elizabeth Taylorin välille kehkeytyi kiihkeä ja hyvin julkinen romanssi. He ottivat eron aiemmista puolisoistaan ja avioituivat vuonna 1964. Tuossa vaiheessa Burtonin alkoholiongelma kuitenkin syveni entisestään. Hänen nuoruusiän atleettinen olemuksensa oli ehtinyt rapistua, mutta hänen karhea äänensä oli saanut lisää arvokkuutta, ja tämä tuntui vain parantavan hänen roolisuorituksiaan. Burton todisti kykynsä muun muassa elokuvissa Becket (1964), Liskojen yö (1964) ja Vakoilija kylmästä (1965). Burtonin roolisuoritusta etenkin viimeksi mainitussa elokuvassa kehuttiin lähes täydelliseksi. Hän oli 1960-luvulla peräti neljästi Oscar-ehdokkaana ja yksi tuon ajan suosituimmista ja parhaiten palkatuista elokuvatähdistä.
Burton teki yhdessä Taylorin kanssa muutamia menestyselokuvia, kuten Kuka pelkää Virginia Woolfia? (1966) ja Kuinka äkäpussi kesytetään (1967). 1970-luvulla Burtonin ja Taylorin myrskyisä avioliitto tuli tiensä päähän. He avioituivat uudelleen vuonna 1975, mutta uusi avioliitto päättyi jo seuraavana vuonna.
Burton teki vielä 1970-luvullakin hienoja elokuvia, joihin lukeutuivat muun muassa Hevonen (1977) ja Villihanhet (1978), joka oli suuri katsojamenestys. Hevosesta hän sai seitsemännen ja viimeiseksi jääneen Oscar-ehdokkuutensa.
Burtonin terveysongelmat olivat edenneet kuitenkin hyvin pitkälle (hän lähes menehtyi Klansman-elokuvan kuvauksissa 1974), ja hänellä todettiin muun muassa maksakirroosi 1980-luvun alkuvuosina. Burtonin viimeiseksi elokuvarooliksi jäi ikoninen kiduttajarooli vuoden 1984 Orwell-filmatisoinnissa 1984 John Hurtin vastanäyttelijänä.
Burton oli viidesti naimisissa, ja hän sai uraltaan tähden Hollywood Walk of Famelle.
Elokuvia

Nuori viha (1958, ohjaus Tony Richardson)
Atlantin valli murtuu (1962, ohjaus Ken Annakin ym.)
Kleopatra (1963, ohjaus Joseph L. Mankiewicz)
Hotel International (1963, ohjaus Anthony Asquith)
Liskojen yö (1964, ohjaus John Huston)
Vakoilija kylmästä (1965, ohjaus Martin Ritt)
Kuuma ranta (1965, ohjaus Vincente Minnelli)
Kuka pelkää Virginia Woolfia? (1966, ohjaus Mike Nichols)
Kuinka äkäpussi kesytetään (1967, ohjaus Franco Zeffirelli)
Näyttelijät (1967, ohjaus Peter Glenville)
Kotkat kuuntelevat (1968, ohjaus Brian G. Hutton)
Tuonen enkeli (1968, ohjaus Joseph Losey)
Manaaja II: Luopio (1977, ohjaus John Boorman)
Villihanhet (1978, ohjaus Andrew V. McLaglen)
1984 (1984, ohjaus Michael Radford)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Richard Burton Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Richard Burton Elonetissä.
Richard Burtonin hautapaikka on Genevenjärven rannalla Sveitsin Célignyssä.
Poncho Sanchez

| Poncho Sanchez |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 30. lokakuuta 1951 (ikä 72)
Muusikko
Tyylilajit:  jazz latino
Soittimet:  congarummut
Levy-yhtiöt:  Concord Picante
Aiheesta muualla
Kotisivut
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Poncho Sanchez (s. 30. lokakuuta 1951) on yhdysvaltainmeksikolainen congarumpujen soittaja, yhtyeenjohtaja ja laulaja. Hän on soittanut jazzia ja latinomusiikkia. Vuonna 2000 hän voitti yhtyeineen parhaan latinojazzalbumin Grammy-palkinnon albumilla Latin Soul (Concord Picante). Sanchez on tehnyt yhteistyötä muiden muassa Cal Tjaderin, Mongo Santamarían, Hugh Masekelan, Clare Fischerin ja Tower of Powerin kanssa.
Sanchez syntyi Laredossa, Texasissa, yhdestätoista lapsesta nuorimpana, ja kasvoi Norwalkissa, Kaliforniassa. Kouluaikana hän soitti kitaraa rhytm & bluesyhtyeissä. Hän opetteli congansoittoa itsekseen ottaen mallia Cal Tjaderin, Machiton ja Tito Puenten levyiltä.
Sanches sai parhaan latinolevyn Grammy-palkinnon vuonna 1999.
Aiheesta muualla

Viralliset sivut (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Sanchez, Poncho
Käännös suomeksi
Ratchet & Clank: Rift Apart

| Ratchet & Clank: Rift Apart |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Insomniac Games
Julkaisija:  Sony Interactive Entertainment
Jakelija:  PlayStation Store, Epic Games Store, Steam ja Humble Store
Ohjaaja:   Marcus Smith  Mike Daly 
Käsikirjoittaja:   Sam Maggs  Lauren Mee 
Säveltäjä:  Mark Mothersbaugh
Pelisarja:  Ratchet & Clank
Julkaistu:   PlayStation 5 2021-6-1111. kesäkuuta 2021  Windows 2023-7-2626. heinäkuuta 2023 
Lajityyppi:  tasohyppely
Pelimuoto:  yksinpeli
Ikäluokitus:  CERO: B (12 vuotta tai vanhempi)  ESRB: 10 vuotta tai vanhempi  GSRR: 12+  PEGI 7 
Alusta:  PlayStation 5, Microsoft Windows
Lisenssi:  Suljettu lisenssi
Jakelumuoto:  Blu-ray, digitaalinen lataus, Steam
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK   : 
Ratchet & Clank: Rift Apart on Insomniac Gamesin kehittämä ja Sony Interactive Entertainmentin julkaisema tasohyppelypeli. Se julkaistiin 11. kesäkuuta 2021 PlayStation 5:lle. Pelin tapahtumat sijoittuvat Ratchet & Clank: Nexus -pelin jälkeen. Peli ilmestyi 26. heinäkuuta 2023 myös Microsoft Windowsille.
Pelaaminen

Pelimekaniikassa on monia samankaltaisuuksia vuoden 2016 Ratchet & Clankin ja pelisarjan aiempien pelien kanssa. Ratchet on yhä pelin eniten pelattava hahmo ja hänellä on yhä apunaan Clank. Pelissä esiintyy hahmona myös naispuolinen lombax nimeltä Rivet. Pelaaja ohjaa joko Ratchetiä tai Rivetiä useissa eri ympäristöissä ja käyttää useita eri aseita vihollisten tuhoamiseen ja laitteita selvitäkseen muista esteistä.
Rift Apart on kuitenkin pelisarjan ensimmäinen peli, jossa esitellään reaaliaikainen välitön matkustaminen eri ulottuvuuksienvälisten portaalien kautta. Tämän ominaisuuden hyödyäntämiseksi pelaajien on käytettävä uutta tekniikkaa nimeltä ”repeämähihna” (engl. Rift Tether), joka vie pelaajan ulottuvuusrepeämän kautta helposti toiseen paikkaan samalla planeetalla tai kyseisen planeetan vaihtoehtoisen version ympäristöön. Pelissä esiintyy sekä aiemmista peleistä tuttuja planeettoja, niiden vaihtoehtoisia versioita että kokonaan uusia planeettoja.
Juoni

Tohtori Nefarious varastaa Dimensionaattorin, lombaxien kehittämän laitteen, ja aikoo sen avulla tuhota kaiken orgaanisen elämän kaikissa universumeissa. Ratchet ja Clank pysäyttävät laitteen, mutta samalla aukeaa useita repeämiä eri ulottuvuuksiin. Ratchet päätyy eroon Clankistä ja päätyy ulottuvuuteen, jota hallitsee keisari Nefarious,  Nefariouksen kyvykkäämpi vaihtoehtoinen versio. Clank tapaa naispuolisen lombaxin nimeltä Rivet, joka kuuluu keisari Nefariousta vastustavaan vastarintaliikkeeseen. Ratchetin, Clankin ja Rivetin on yhdessä pysäytettävä Nefariouksen molempien versioiden suunnitelmat.
Äänirooleissa > Alkuperäiset

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  James Arnold Taylor  | … |  Ratchet   |
|  Jennifer Hale  | … |  Rivet   |
|  David Kaye  | … |  Clank   |
|  Debra Wilson  | … |  Kit   |
|  Armin Shimerman  | … |  Tohtori Nefarious   |
|  Robin Atkin Downes  | … |  Keisari Nefarious   |
|  Scott Whyte  | … |  Kapteeni Copernicus Qwark   |
|  Zeke Alton  | … |  Kapteeni Carl Quantum   |
|  Jess Harnell  | … |  Skidd McMarx, Phantom   |
|  Rafael Petardi  | … |  Pierre le Fer   |
|  Courtenay Taylor  | … |  Neiti Zurkon   |
|  Ali Hillis  | … |  Rouva Zurkon, Sienetär   |
|  Josh Dean  | … |  Herra Sieni   |
|  Fryda Wolff  | … |  Pääinsinööri, sivuäänet   |
|  Kimberly Brooks  | … |  Keisarin assistentti   |
|  Brent Mukai  | … |  Gary   |
|  JP Karliak  | … |  Romubotti   |
|  Marc Graue  | … |  Zurkie   |
|  Richard Steven Horvitz  | … |  Pikku-Zurkon   |
|  Sara Amini  | … |  Glitch   |
|  William Salyers  | … |  Korjaaja   |
Äänirooleissa > Suomenkieliset

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Arttu Ala-Jokimäki  | … |  Ratchet   |
|  Emma Louhivuori  | … |  Rivet   |
|  Arto Nieminen  | … |  Clank, Korjaaja, sivuäänet   |
|  Saara Lehtonen  | … |  Kit   |
|  Jari Salo  | … |  Tohtori Nefarious, sivuäänet   |
|  Henri Piispanen  | … |  Keisari Nefarious, Herra Sieni, sivuäänet   |
|  Sasu Moilanen  | … |  Kapteeni Copernicus Qwark   |
|  Joonathan Kettunen  | … |  Skidd McMarx, Mortit, sivuäänet   |
|  Pasi Ruohonen  | … |  Phantom, Zurkie, sivuäänet   |
|  Minna Tasanto  | … |  Neiti Zurkon, Rouva Zurkon   |
|  Sari Ann Stolt  | … |  Pääinsinööri, Mortit, sivuäänet   |
|  Katja Aakkula  | … |  Keisarin assistentti, Glitch   |
|  Petri Hanttu  | … |  Gary, Romubotti, sivuäänet   |
|  Antti L. J. Pääkkönen  | … |  Mags, Mortit, sivuäänet   |
|  Jenny Pitkänen  | … |  Sienetär, sivuäänet   |
|  Katja Sirkiä  | … |  Mortit, sivuäänet   |
|  Tuomas Uusitalo  | … |  Mortit   |
|  Markus Niemi  | … |  sivuäänet   |
|  Juhani Rajalin  | … |  sivuäänet   |
|  Ilari Johansson  | … |  sivuäänet   |
|  Raili Raitala  | … |  sivuäänet   |
Aiheesta muualla

Viralliset kotisivut (englanniksi)
Ratchet & Clank: Rift Apart MobyGamesissa (englanniksi)
Ratchet & Clank: Rift Apart Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Piimaa

Piimaata
Jauhettua piimaata
Piimaa eli piilevämaa on piilevistä sedimentoitunut maalaji. Piimaa koostuu lähinnä ei-kiteisestä piistä. Piilevät muodostavat ympärilleen kovan piikuoren. Kuoret kasautuvat aikaa myöten vesistöjen pohjalle piimaaksi.
Piimaata käytetään muun muassa suodatukseen, imeytykseen, kissanhiekkana ja dynamiitin ainesosana.
Renesanssi

| Renesanssi Fintelligens |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1999–2000
 Julkaistu: 1. marraskuuta 2000
 Formaatti: CD ja MiniDisc
 Tuottaja(t): DJ Ewok, Vakiosäätäjä, Iso H, Dharma, Wretch, Elastinen, Aksim
 Tyylilaji: rap
 Levy-yhtiö: Sony Music Entertainment
Fintelligensin muut julkaisut
|   | Renesanssi 2000 | Tän tahtiin 2001 |
Renesanssi on rap-yhtye Fintelligensin  ensimmäinen studioalbumi vuodelta 2000. Albumilta julkaistiin singleinä kappaleet ”Voittamaton”, ”Kellareiden kasvatit”, ”Stockholm–Helsinki” ja ”Kelaa sitä”. Kultalevy myönnettiin vuonna 2001. Albumia on myyty yhteensä yli 21 000 kappaletta.
Vieraat

Albumilla kuullaan joitakin tunnettuja suomalaisia rap-muusikoita kuten Uniikkia, Ääretöntä ja Tasapainoa Kapasiteettiyksiköstä sekä Avainta. Albumilla kuullaan myös ruotsalaisia suurnimiä Petteriä ja Pee Weetä.
Kappaleet

Intro (1:30)
Kaikki tietää (4:10)
Maanalainen armeija (4:54)
Renesanssi -skit (1:13)
Renesanssi (4:10)
Kelaa sitä (4:47)
Kellareiden kasvatit (3:54)
Katujen jättämät jäljet (4:55)
Taidetta/Liiketoimintaa (3:30)
Iso H biitti (1:15)
Viikonloppuilta (5:11)
Petter & PeeWee -skit (0:20)
Stockholm–Helsinki (mukana Petter & Peewee) (3:57)
Meidän hip-hop (4:21)
Voittamaton (3:30)
Elastinen biitti (1:03)
7 veljestä (mukana Ääretön, Tasapaino, Uniikki, Jussi Valuutta & Avain) (6:25)
Voittamaton (video)
Kellareiden kasvatit (video)
Biitit

DJ Ewok: 1
Vakiosäätäjä: 2, 14
Iso H: 3, 7, 10, 15
Dharma: 4, 5
Wretch: 6, 13
Elastinen: 8, 11, 16, 17
Aksim: 9
Aiheesta muualla

Meteli.net
Mikseri.net
Pikkutuulihaukka

| Pikkutuulihaukka |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Jalohaukkalinnut Falconiformes
Heimo::  Jalohaukat Falconidae
Suku::  Jalohaukat Falco
Laji::  naumanni
Kaksiosainen nimi
 Falco naumanni  Fleischer, 1818 

Katso myös
   Pikkutuulihaukka Wikispeciesissä   Pikkutuulihaukka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Pikkutuulihaukan munia.
Pikkutuulihaukka (Falco naumanni) on pienikokoinen jalohaukka, Suomessa suurharvinaisuus.
Koko ja ulkonäkö

Pikkutuulihaukka muistuttaa paljon tuulihaukka, mutta on pienempi. Koiraan pää ja siiven yläpeitinhöyhenet siniharmaat. Naaras äärimmäisen vaikea erottaa tuulihaukasta. Siivet ja pyrstö ovat pitkät suhteessa vartaloon. Pituus 27–33 cm ja siipien kärkiväli 63–72 cm.
Äänet

Pikkutuulihaukan yhteysääni on karhea, kolmitavuinen "tje-tje-tje", jonka paino on kahdella ensimmäisellä tavulla. Sen varoitusääni on kimakka "kii-kii-kii...". Kiivaimmin haukat ääntelevät yhdyskunnissaan.
Levinneisyys

Pikkutuulihaukka pesii Välimeren alueella, keskisessä Etelä-Aasiassa ja Kiinassa. Se talvehtii Afrikassa ja Intiassa.
Elinympäristö

Pikkutuulihaukka on sopeutunut elämään ihmisen lähiympäristössä. Pikkutuulihaukka voi esimerkiksi pesiä vanhoissa rakennuksissa. Enemmistö pikkutuulihaukoista asustaa kuitenkin aroilla, laitumilla tai niityillä,joilla lintujen on helppo pyytää ruokaansa. Pari tarvitsee pesäpaikakseen onkalon kalliossa, rinteessä tai jopa rakennuksessa. Pikkutuulihaukat pesivät myös yhdyskuntina esimerkiksi kylissä. Talvisin pikkutuulihaukat vaeltelevat savanneilla tai muilla samankaltaisilla avoimilla seuduilla.
Muutto

Suurin osa pikkutuulihaukoista talvehtii Saharan eteläpuolisessa Afrikassa. Jotkin yhdyskunnista talvehtivat myös Pohjois-Afrikassa, Etelä-Espanjassa ja Turkissa. Syys-lokakuun vaihteessa haukkojen muutto huipentuu. Haukat matkaavat leveänä rintamana, eivätkä käytä tiettyjä johtolinjoja, kuten useimmat muut haukat. Etelä-Afrikassa pikkutuulihaukat kerääntyvät joskus jopa tuhatpäisiksi parviksi. Luultavasti pikkutuulihaukat lentävät yhtäjaksoisesti 2500 km matkan Välimeren ja Saharan yli. Pohjois-Afrikkaan linnut saapuvat helmikuun puolivälissä, Espanjaan ja Kreikkaan maaliskuussa, sekä Itä-Eurooppaan ja Venäjään huhtikuussa. Pikkutuulihaukka harhailee joskus pesimäalueen pohjoispuolella, Tanskassa ja Ruotsissa. Ruotsissa siitä on seitsemän havaintoa vuoteen 1992 mennessä, ja Tanskassa viisi havaintoa. Suomessa pikkutuulihaukka on tavattu kerran: Siuntiossa 8.6.1989.
Pesintä

Pikkutuulihaukka pesii ensi kertaa jo yksi- tai kaksivuotiaana. Pariside kestää vain yhden vuoden. Parit pesivät yhdyskuntina, joissa on noin 10–12 paria. Joskus pari pesii myös yksin. Koiraspikkutuulihaukka alkaa heti pesimäkauden alkaessa etsiä sopivaa pesäpaikkaa. Niitä ovat muun muassa halkeamat kallioissa, rinteiden syvänteet tai rakennusten onkalot. Myös pöntöt kelpaavat pesäpaikoiksi. Naaraan saavuttua linnut esittävät soidinlennon. Muninta alkaa huhtikuun puolivälissä,jolloin naaras munii 1–2 vrk:n välein 3–6 munaa, joita molemmat puolisot hautovat 28–29 päivää, naaras paljon aktiivisemmin. Espanjassa tehdyssä tutkimuksessa on huomattu jopa 36 prosentin pesinnöistä tuhoutuneen ympäristömyrkkyjen vuoksi. Poikaset ovat pesässä noin 28 vuorokautta.
Kannanarviot

Koko Euroopan ja Läntisen palearktisen alueen kokonaiskannaksi arvellaan 17 000–21 000 paria. Pikkutuulihaukka on luokiteltu maailmanlaajuisesti elinvoimaiseksi, sillä sen kanta on vakiintunut 2000-luvulla ja jopa hienoisessa nousussa. Aiemmin laji luokiteltiin vaarantuneeksi, sillä sen populaatio oli 1950-luvun jälkeen selvässä laskussa.
Ravinto

Pikkutuulihaukka syö pääasiassa hyönteisiä, kuten sirkkoja ja kovakuoriaisia. Keväällä ne syövät myös pikkunisäkkäitä, liskoja ja joskus myös pieniä käärmeitä. Talvella tärkeimpinä saaliseläiminä ovat termiitit. Eräiden Espanjassa tehtyjen laskujen mukaan on huomattu, että noin 90 % pesälle tuoduista saaliseläimistä oli hyönteisiä ja muita selkärangattomia. Selkärankaisista saaliseläimistä yleisimpiä olivat koti- ja metsähiiret sekä peipot ja muut varpuslajit. Myös Ranskassa tehdyssä tutkimuksessa selvitettiin hyönteisten määrä, joka oli 93 %.
Saalistustavat

Pikkutuulihaukka väijyy saalista tuulihaukan tapaan ilmassa lekuttelemalla,tai näköala tolpalla istuen. Havaittuaan sopivan saaliin maassa, haukka pudottautuu alemmas, kunnes noin metrin korkeudella iskee siihen kiinni. Pikkutuulihaukka pyydystää lentäviä hyönteisiä nappaamalla niitä jaloillaan ja syömällä ne jo ilmassa. Tätä menetelmää käyttävät myös nuolihaukka ja punajalkahaukka.
Aiheesta muualla

Pikkutuulihaukka Lintukuva-verkkopalvelussa
Vasemmalla ja takana vanha naaras, oikealla vanha koiras.
Vanha koiras lekuttelee.
Roger Keith Coleman

| Roger Keith Coleman> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1. marraskuuta 1958 Grundy, Virginia, Yhdysvallat
Kuollut: 20. toukokuuta 1992 (33 vuotta) Greensville Correctional Center, Virginia, Yhdysvallat (teloitettu)
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Muut tiedot
Uhrit:  Wanda McCoy
Syyte:  murha, raiskaus
Rangaistus:  kuolema
Roger Keith Coleman (1. marraskuuta 1958 – 20. toukokuuta 1992) oli yhdysvaltalainen rikollinen. Hänet tuomittiin kuolemaan ja teloitettiin vaimonsa siskon raiskauksesta ja raa'asta murhasta. Hänen tapauksensa herätti huomiota, koska hän väitti sinnikkäästi olevansa syytön. DNA-aineisto kuitenkin on sittemmin todistanut hänen syyllisyytensä.
Coleman työskenteli kaivoksella.
Rikos, tuomio ja teloitus

Coleman hyökkäsi 19-vuotiaan Wanda Fay McCoyn kimppuun tämän kotona Virginian Grundyssä 10. maaliskuuta 1981. Coleman raiskasi, surmasi teräaseella ja melkein mestasi uhrinsa. Hänestä tuli heti epäilty. Hänellä oli aiempi tuomio raiskauksen yrityksestä. Kuolemantuomion hän sai vuonna 1982. Valitukset eivät johtaneet muutoksiin tuomiossa. Coleman joutui sähkötuoliin vuonna 1992, mutta vakuutti syyttömyyttään vielä teloitettavana ollessaan.
Syyllisyys

Colemanin syyttömyydestä vakuuttuneet kamppailivat pitkään asiansa puolesta. Colemanin tapaus nousikin keskeiseen asemaan kuolemanrangaistuksen ympärillä käydyssä keskustelussa. Coleman sai kansainvälistä julkisuutta vakuuttelemalla syyttömyyttään lehdissä ja televisiossa. Hän päätyi Time-lehden kanteen. Ennen teloitusta hänelle tehtiin valheenpaljastustesti, jota hän ei läpäissyt.
Virginian kuvernööri Mark R. Warner ilmoitti tammikuussa 2006, että teloituksen jälkeen suoritetut tutkimukset olivat lopullisesti vahvistaneet Colemanin syyllisyyden. Oli vain yksi mahdollisuus yhdeksästätoista miljoonasta, että uhrin ruumiista löydetty siemenneste olisi kuulunut jollekulle muulle. Coleman oli ollut DNA-testissä jo elinaikanaan, mutta näin vahva varmuus hänen syyllisyydestään saatiin vasta postuumisti 2000-luvulla, jolloin DNA-aineisto päätettiin tutkia uudelleen.
Vuonna 1990 tehdyn DNA-testin tulos oli ollut kiistelty. Se oli sijoittanut Colemanin väestöstä siihen kahteen prosenttiin, joka olisi voinut olla syyllinen tekoon. Väitettiin, että yhdessä vereen liittyneen todistusaineiston kanssa testi olisi osoittanut Colemanin syyllisyyden 99,8-prosenttisella varmuudella. Colemanin lakimiehet kuitenkin väittivät, että DNA-testi todisti vähintään kahden ihmisen osallistuneen hyökkäykseen.
Aiheesta muualla

ClarkProsecutor.org: Roger Keith Coleman (englanniksi)
Rex Bosley

Ison-Britannian lähetystön väkeä poistumassa Suomesta 8. syyskuuta 1941. Mies keskellä on todennäköisesti Rex Bosley.
Reginald Walter ”Rex” Bosley (22. maaliskuuta 1909 Erdington – 22. heinäkuuta 1989)
 oli Ison-Britannian ulkomaantiedustelu MI6:n eli Secret Intelligence Servicen (SIS) tiedustelu-upseeri, joka toimi pitkään Helsingissä. SIS:n Helsingin-toimiston johtaja hän oli maaliskuusta 1945 vuoteen 1960.
Bosleyn lisänimi oli The Ferret (suom. ”fretti” tai ”nuuskija”). Pääministeri ja myöhemmin presidentti Urho Kekkoselle hän oli tärkeä länsikontakti henkilökohtaisten tapaamisten ja viestinvaihdon kautta, missä Bosley käytti nimimerkkiä Taulukauppias. Bosleyn kautta brittihallinnolla oli merkittävä epävirallinen yhteys Kekkoseen.