stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Juho Klami

Juho (Johan, Juhana) Klami (1. kesäkuuta 1832 Virolahti – 30. marraskuuta 1898 Virolahti) oli suomalainen merikapteeni, kauppias, maanviljelijä ja moninkertainen valtiopäivämies.
Klamin vanhemmt olivat Elias Matinpoika Klami ja Eeva Eerikintytär Klami ja puoliso Annaleena Tuomaantytär Klamila. Klami oli talonpoikaissäädyssä Kymin tuomiokunnan edustaja valtiopäivillä  1872, 1885, 1888 ja 1891. Hän oli valtiopäivillä kolme kertaa valitsijamies, kaksi kertaa valtiovarainvaliokunnan jäsen ja kerran merilaki-, tarkastus- ja suostuntavaliokuntien jäsen. Klami teki valtiopäivillä useita anomuksia ja oli mukana esityksissä koskien muun muassa kouluja, alkoholijuomien tuontia ja myyntiä sekä rauta- ja vesitieyhteyksiä.
Jatkojen aika (televisioelokuva)

| Jatkojen aika |
| --- | --- |
Ohjaaja:  Matti Tapio
Käsikirjoittaja:  Juhani Peltonen
Säveltäjä:  Juhani Raiskinen
Kuvaaja:  Juhani Heikkonen
Leikkaaja:  Jorma Kuusisto
Pääosat:  Ilari Paatso Kielo Tommila
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Yleisradio
Ensi-ilta:  4.4.1971
Aiheesta muualla
IMDb 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Jatkojen aika on Matti Tapion televisio-ohjaus Juhani Peltosen vuonna 1969 julkaistusta ja Kuopion näytelmäkirjoituskilpailussa palkitusta näytelmästä. Teos kuvattiin pääosin Turussa ja Naantalissa kesällä 1970 ja ensiesitettiin Yle TV2 -kanavalla 4. huhtikuuta 1971.
Jatkojen aika sai valtionpalkinnon 1972..
Juoni

Kaupungin kermaa kokoontuu tohtori Exexin kartanoon vuosittaisiin naamiaisiin. Jatkoille lähdetään Simo Hörsteen kesähuvilalle saareen, ja humalan vaihtuessa aamun krapulaan maailmantuska saa juhlijoissa vallan. Ohjaaja Matti Tapion mukaan teoksen sanoma on ”enemmän lähimmäiskeskeisyyttä itsekeskeisyyden sijasta”.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Ilari Paatso  | … |  Reijo   |
|  Kielo Tommila  | … |  Mervi   |
|  Pentti Kultala  | … |  Simo Hörste   |
|  Irma Tanskanen  | … |  Martta Hörste   |
|  Arto Tuominen  | … |  Ernst Jäkälä-Jägersted   |
|  Maija Karhi  | … |  Benita Jäkälä-Jägersted   |
|  Maikki Länsiö  | … |  laulajatar   |
|  Esko Pesonen  | … |  Exex   |
|  Erkki Thil  | … |  upseeri   |
John Bonetti

| John Bonetti |
| --- | --- |
 John Bonetti WSOP-turnauksessa vuonna 2005.
Henkilötiedot
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Pokerinpelaaja
WSOP-voitot:  3
WSOP-rahasijat:  32 
WPT-voitot:  0
EPT-voitot:  0
Turnausansiot (USD):  4 147 843
Päivitetty:  6. elokuuta 2007
John Bonetti (s. kesäkuu 1928 Brooklyn, New York – 27. kesäkuuta 2008) oli yhdysvaltalainen pokeriammattilainen.
Aggressiivisesta pelityylistään tunnettu Bonetti aloitti pokerin pelaamisen 55-vuotiaana muutettuaan New Yorkista Houstoniin ja voitti kolme World Series of Poker (WSOP) -ranneketta. WSOP:n pääturnauksessa hän oli  kahdesti kolmas (1993 ja 1996) ja kerran kahdeksas (1990). World Poker Tourilla (WPT) Bonetti oli parhaimmillaan ollut seitsemäs (The Fifth Annual Jack Binion World Poker Open).
Elokuussa 2007 Bonettin pokeriuran turnausansiot ylittivät 4,1 miljoonaa dollaria.
WSOP-rannekkeet

| Vuosi | Turnaus | Voittosumma (USD) |
| --- | --- | --- |
| 1990 | $5,000 Deuce to Seven Draw | 83 250 |
| 1993 | $1,500 Hold'em Pot Limit | 122 400 |
| 1995 | $5,000 Deuce to Seven Draw | 101 250 |
Aiheesta muualla

PokerPages.com:n profiili (Arkistoitu – Internet Archive)
Tourneyn profiili
John Bonetti The Hendon Mob Poker Databasessa (englanniksi)
Jatkojohto

Kelattava jatkojohto
Jatkojohto
Jatkojohto (puhekielessä myös roikka ja jatkoroikka) on sähköjohto, jonka toisessa päässä on pistorasiaan kytkettävä ns. urospuolinen pistoke ja toisessa päässä yksi tai useampia naaraspuolisia liittimiä, joihin verkkovirtaa käyttävän sähkölaitteen pistoke voidaan kytkeä. Jatkojohtoa voidaan käyttää, jos laitteen pistoke ei yllä pistorasiaan tai jos halutaan liittää useampia laitteita kuin on pistorasioita. Kytkimellistä jatkojohtoa voi myös käyttää ottamaan usea laite pois sähköverkosta helposti.
Jatkojohdolta vaadittavat ominaisuudet riippuvat johdon käyttötarkoituksesta ja tilasta, jossa laitetta käytetään sekä laitteen suojausluokituksesta. Jatkojohdot voidaan jakaa seuraavasti[lähde? ]:
Maadoittamaton jatkojohto on tarkoitettu käytettäväksi kuivissa tiloissa. Jatkojohdon tulee olla muovieristeinen. Johdossa on oltava kaksi johdinta, joiden poikkipinnan on oltava vähintään 1,0 neliömillimetriä.
Läpällinen eli roiskevedenpitävä jatkojohto, joka on aina myös suojamaadoitettu, on tarkoitettu käytettäväksi kosteissa tiloissa. Tunnusomaista on jousella varustettu läppäkansi. Käytettävä aina kumieristeistä johtoa. Johdossa oltava kolme johdinta, joiden poikkipinnan on oltava vähintään 1,5 neliömillimetriä. Suojajohdin on keltavihreäraitainen.
Suojamaadoitettu jatkojohto (suko) on tarkoitettu käytettäväksi kuivissa tiloissa. Sen on oltava muovi- tai kumieristeinen johto, jossa on kolme poikkipinnaltaan vähintään 1,5 neliömillimetrin johdinta.
Eurojatkojohto on tarkoitettu europistokkeille. Johdossa voi olla pistokkeena europistoke, jolloin siinä ei saa olla haaroitusmahdollisuutta. Jos pistokkeena on täysprofiilitulppa, voi naarasliittiminä olla useita euroliittimiä.
Huoneen pistorasia osoittaa, millaista jatkojohtoa sisällä voi käyttää. Jatkojohdon voi liittää vain sellaiseen pistorasiaan, johon jatkojohdon pistotulppa sen rakennetta muuttamatta sopii. Maadoittamattomaan rasiaan voi laittaa minkä tahansa tyypin jatkojohdon. Maadoitettuun rasiaan ei voi laittaa maadoittamatonta jatkojohtoa. Kuitenkin eurojatkojohdon voi laitaa- Ulkotiloissa on yleensä käytettävä läpällistä eli vedenpitävää jatkojohtoa. Roiskevedenpitävä jatkojohto on liitettävä ulkona ulkopistorasiaan. Kuivissa oloissa voidaan ulkona tilapäisesti käyttää myös sisäkäyttöön tarkoitettua jatkojohtoa. Nykyään jatkojohdoissa yleisesti on suojat, jotka estävät lapsia työntämästä esineitä pistorasiaan.
Jatkojohtoihin on saatavana erillisiä vikavirtasuojia. Ne kytketään laitteen ja jatkojohdon väliin pistotulpalla. Jatkojohtoja on myös kelallisia, joissa on pistorasiat. Nämä on varustettu vikavirtasuojalla (painonappi) tai ilman vikavirtasuojaa käytettävät jatkojohdot, jotka on syytä poistaa kelalta kokonaan niitä käytettäessä. Tavallinen sähkönkäyttäjä saa tehdä ja korjata yksivaiheisia jatkojohtoja (jännite 230 Volttia). Jatkojohdoissa pistotulpan ja jatkopistorasian suojauksen tulee aina vastata toisiaan. Sukopistotulpan parina vain käy vain sukojatkopistorasia ja kolmijohtiminen johto. Jatkojohdoissa ei saa käyttää kiinteään asennukseen tarkoitettuja tarvikkeita (johtoja ja pistorasioita).
Autonlämmittimen ja lämmitysjohtojen turvallinen käyttö

Lämmityslaitteen saa kytkeä vain suojamaadoitettuun niin sanottuun suojakosketinpistorasiaan. Jatkojohtojen käyttämistä tulee välttää. Sähköliikkeet voivat tilauksesta tehdä halutun pituisen autonlämmittimen liitäntäjohdon. Yleissääntönä on, että pistorasian on oltava rakenteeltaan turvapistorasia tai asennettuna 1,7 m:n korkeuteen tai lukittuun tilaan. Autoilijoiden kannattaa tarkistaa riittävän usein liitäntäjohdon ja pistokkeiden kunto, sillä johtimien liittimien löystyminen saattaa aiheuttaa sähköiskun tai tulipalon vaaran. Myös lohkolämmittimen pistoke on syytä tarkistaa ja puhdistaa, jotta vältetään likaantumisen aiheuttamat vaarat.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
STUK: Kodin sähköturvallisuus (Arkistoitu – Internet Archive)
STEK: Jatkojohtojen käyttö (Arkistoitu – Internet Archive)
Joroisten kirkko

| Joroisten kirkko |
| --- | --- |
 Joroisten kirkko
Sijainti:  Pieksämäentie 1, Kirkonkylä, Joroinen
Koordinaatit:  62°10′50″N, 027°49′27″E
Seurakunta:  Joroisten seurakunta
Rakentamisvuosi:  1793, kellotapuli 1772
Suunnittelija:  Juhana Karppinen
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  1000
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Joroisten kirkko on tasavartinen ristikirkko, jossa on noin tuhat istumapaikkaa. Kirkko on rakennettu vuonna 1793 ja otettu käyttöön vuonna 1795. Sen on suunnitellut rakennusmestari Juhana Karppinen Iisalmesta. Kirkon itäisessä ristivarressa alttarin takana on erillinen sakaristo ja muiden ristivarsien päässä on eteiset. Kirkon harjalla kohoaa pieni lyhtytorni. Joroisten kirkon katto, joka oli alun perin paanukatto, on päistään aumattu.
Joroisista tuli itsenäinen seurakunta vuonna 1631. Siihen asti Joroinen oli ollut Rantasalmen kappeliseurakunta, jota palveli Kerisalossa sijainnut kappeli. Sen sijaintipaikka on nykyisin tuntematon. Ensimmäinen kirkko Joroisiin rakennettiin 1640-luvulla, mutta se joutui rappiolle parissa vuosikymmenessä. Uusi kirkko valmistui vuonna 1686. Paajalan kartanon isännän everstiluutnantti Nils Grotenfeltin pääosin rahoittama kirkko palveli seurakuntaa vuoteen 1767, jolloin se määrättiin hylättäväksi. Sitä ennen kirkon lehteri oli eräänä sunnuntaina romahtanut alas.
Nils Grotenfeltin ja hänen perheensä lahjoituksia kirkkoon ovat vuodelta 1701 peräisin olevaan saarnastuoliin 1762–1763 tehty maalauskoristelu jossa on Jeesuksen ja apostolien kuvat sekä suuri kattokruunu vuodelta 1698. Kirkon esineistöä on siis säilynyt Joroisten aiemmasta kirkosta. Saarnatuolissa oleva tiimalasi on valmistettu Tukholmassa 1765.
Joroisten kirkon alttaritaulun on maalannut Pekka Halonen vuonna 1901. Alttaritaulun aiheena on 'Jeesus herättää opetuslapsia'. Taulun lahjoittivat Lovisa ja Aleksandra Grotenfelt Frugårdin kartanosta. Vanhin muisto seurakunnan historiasta on sakastiin sijoitettu viipurilaisen Valentin Betgen käsialaa oleva vanha alttaritaulu vuodelta 1667. Se on seurakunnan kolmannen kirkkoherran Tuomas Laurinpoika Iskaniuksen lahjoittama.
Kirkossa on Kangasalan urkutehtaan valmistamat pneumaattiset urut vuodelta 1955. Uruissa on 30 itsenäistä ja kaksi siirtoäänikertaa.
Joroisten kellotapuli on vuodelta 1772. Kirkkoonkutsumisen ohella tapuli toimii kirkkomuseona, joka on auki kesällä torstai-iltaisin.
Nykyinen kellotapuli on vuodelta 1772. Ensimmäinen tapuli rakennettiin 1640-luvulla ja toinen valmistui 1694. Kellotapulissa on kaksi Tampereelta hankittua kelloa. Kellotapulissa toimii pieni kirkkomuseo, joka on avoinna kesällä torstai-illan toriajan yhteydessä.
Joroisten kirkko toimii kesäisin tiekirkkona.
Sisäkuva Joroisten kirkosta.
Joroisten kirkon kattokruunu vuodelta 1698.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Joroisten kirkko Wikimedia Commonsissa
Jason LaBarbera

| Jason LaBarbera |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 18. tammikuuta 1980 (ikä 44) Burnaby, Brittiläinen Kolumbia
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  maalivahti
Hanska:  vasen
Pituus:  191 cm
Paino:  104 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2001–2016
Seurat:  New York Rangers (NHL)   Hartford Wolf Pack (AHL)   Charlotte Checkers (ECHL)   Los Angeles Kings (NHL)   Manchester Monarchs (AHL)   Vancouver Canucks (NHL)   Phoenix Coyotes (NHL)   Edmonton Oilers (NHL)   Oklahoma City Barons (AHL)   Rockford IceHogs (AHL)   Anaheim Ducks (NHL)   Norfolk Admirals (AHL)   Lehigh Valley Phantoms (AHL)
NHL-varaus:  66. varaus, 1998 New York Rangers
Antonio Jason LaBarbera (s. 18. tammikuuta 1980 Burnaby, Brittiläinen Kolumbia, Kanada) on uransa lopettanut kanadalainen jääkiekkomaalivahti.
NHL-varaus

New York Rangers varasi LaBarberan NHL:ään varausnumerolla 66 vuoden 1998 varaustilaisuudessa.
NHL-ura

LaBarbera pelasi ensimmäisen NHL-ottelunsa kaudella 2000–2001, ottelussa LaBarbera piti maalinsa puhtaana. Seuraavan kerran LaBarbera pelasi NHL:ssä vasta kaudella 2003–2004, jolloin hän torjui neljässä ottelussa Rangersin paidassa torjuntaprosentilla 82,4 %.
Työsulkukauden 2004–2005 LaBarbera pelasi AHL:ssä Hartford Wolf Packissa, missä hän oli pelannut myös suuren osan ammattilaisuransa alkuvuosista. Kaudeksi 2005–2006 LaBarbera siirtyi Los Angeles Kingsiin. Kingsissä LaBarbera pelasi avauskaudellaan 29 ottelua, torjuntaprosentilla 90 %, lisäksi hän pelasi kauden aikana myös kolme ottelua AHL-joukkue Manchester Monarchsissa. Seuraava kausi, 2006–2007 sujui LaBarberalta kokonaan AHL:ssä. LaBarbera pelasi upean AHL-kauden: 60 peliä, maalikeskiarvo 2,21 ja torjuntaprosentti 93,3 %. Hän sai vuonna 2007 toisen kerran urallaan AHL:n parhaan maalivahdin palkinnon Aldege "Baz" Bastien Memorial Awardin (ensimmäinen kerta oli vuonna 2004, jolloin hän sai myös AHL:n arvokkaimman pelaajan palkinnon Les Cunningham Awardin). Upeat otteet AHL:ssä toivat paikan Kingsistä kaudeksi 2007–2008. LaBarbera oli joukkueen ykkösvahti, hän pelasi 45 ottelua, torjuntaprosentilla 91,0 %. Kings jäi kuitenkin kauas pudotuspeliviivasta ja kausi päättyi runkosarjaan. Kauden 2008–2009 LaBarbera aloitti Kingsin ykkösenä, mutta nuoren Jonathan Quickin syrjäytettyä hänet, LaBarbera myytiin Vancouver Canucksiin, jossa hän ehti pelata vain yhdeksän ottelua.
Kaudeksi 2009–2010 LaBarbera siirtyi Phoenix Coyotesiin, missä hän toimi Ilja Bryzgalovin kakkosvahtina kaudet 2009–2010 (torjuntaprosentti 92,8 %) ja 2010–2011 (torjuntaprosentti 90,9 %). Hän pelasi molemmilla kausilla 17 ottelua. Kaudeksi 2011–2012 Bryzgalov siirtyi Philadelphia Flyersiin, ja Mike Smith hankittiin Coyotesin uudeksi ykkösvahdiksi. LaBarbera oli jälleen joukkueen kakkosvahti, joskin vastuu lisääntyi edelliskausien 17 ottelusta 19 otteluun. LaBarbera torjui kaudella 2011–2012 Coyotesin maalilla kiekot 91,2 prosentin varmuudella. Työsulun lyhentämällä kaudella 2012–2013 hän pelasi 15 ottelua ja hänen torjuntaprosenttinsa oli 92,3.
Heinäkuussa 2013 LaBarbera siirtyi Edmonton Oilersiin ja saman vuoden joulukuussa Chicago Blackhawksiin. Heinäkuussa 2014 hän siirtyi Anaheim Ducksiin.
Muuta

LaBarberalla ja hänen vaimollaan Kodettella on yhteinen vuonna 2009 syntynyt poika, Ryder sekä vuonna 2011 syntynyt Easton.
Julius Hirn

Julius Hirn
David Julius (Julle) Hirn (31. toukokuuta 1868 Helsinki – 6. marraskuuta 1914 Helsinki) oli suomalainen toimittaja, viittomakielen kehittäjä ja kuurojen yhdistystoiminnan alullepanija.
Hirnin vanhemmat olivat kuurojenkoulun opettaja David Fredrik (Fritz) Hirn ja Maria Lovisa Klingenberg. Hänen molemmat vanhempansa olivat kuuroja mutta Hirn itse oli normaalikuuloinen. Hän kävi Haminan kadettikoulua 1882–1886 ja pääsi ylioppilaaksi Turun ruotsalaisesta lyseosta 1887.
Hirn oli Nya Pressen-lehdessä toimittajana vuodesta 1892 alkaen ja toimitussihteerinä vuodesta 1898 alkaen. Hirn oli myös Hufvudstadsbladetin ja Helsingfors-Posten -lehden toimittajana.
Hirn oli mukana perustamassa vuonna 1895 Helsingin Kuurojen yhdistystä ja vuonna 1905 Kuurojen Liittoa ja hän toimi molempien järjestöjen ensimmäisenä puheenjohtajana. Hirn osallistui myös isänsä kanssa Suomen ensimmäisen viittomakielen kuvasanakirjan tekemiseen. He ehtivät saada valmiiksi 344 kuvausta suunnitellusta tuhannesta viittomasta. Suomen ensimmäisen viittomakielen sanakirjan Kuuromykkäin viittomakieli Suomessa I–III julkaisi Kuurojen liitto 1910–1916.
Vuonna 1907 Kööpenhaminassa pidetyssä ensimmäisessä pohjoismaisessa kuurojen kokouksessa perustettiin Hirnin aloitteesta toimikunta kehittämään yhteispohjoismaista kuurojen viittomakieltä. Tämä hanke ei kuitenkaan lopulta toteutunut vaikka kehitystyötä jatkettiin 1900-luvun loppupuolelle saakka.
Julius Hirn oli naimisissa vuodesta 1905 Anna Matilda Bomanin kanssa.
Koivuvyömittari

| Koivuvyömittari |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Mittarimaiset Geometroidea
Heimo::  Mittarit Geometridae
Alaheimo::  Lehtimittarit Sterrhinae
Suku::  Cyclophora
Laji::  albipunctata
Kaksiosainen nimi
 Cyclophora albipunctata  Hufnagel, 1767 
Synonyymit
 Cosymbia albipunctata 
Katso myös
   Koivuvyömittari Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Koivuvyömittari (Cyclophora albipunctata) on kirjava mittariperhonen. Suomessa esiintyvistä vyömittarilajeista se on selvästi yleisin ja ainoa jota tavataan koko maassa.
Koko ja ulkonäkö

Siipien pohjaväri on vaalean kellanharmaa ja sekä etu- että takasiivissä kuviointi on samanlaista. Sisemmän ja ulomman poikkiviirun kohdalla näkyy vain rivi mustia pisteitä. Keskipilkku on valkoinen ja sitä ympäröi selvä ruskea rengas. Aivan siiven ulkoreunassa, ripsien tyvellä on rivi tummia pisteitä.
Siipiväli 20–25 mm.
Levinneisyys ja lentoaika

Laajalle levinnyt laji, jota tavataan Portugalista ja Irlannista Euroopan ja Pohjois-Aasian poikki Japaniin saakka. Myös Suomessa koivuvyömittari on yleinen ja sitä tavataan koko maassa. Perhoset lentävät kahtena sukupolvena, joista ensimmäinen sukupolvi toukokuun lopulta heinäkuun loppuun ja toinen, yksilömäärältään huomattavasti pienempi, heinäkuun lopusta syyskuun alkupuolelle.
Elinympäristö ja elintavat

Koivuvyömittaria tavataan avoimissa, koivua kasvavissa metsissä, pensaikkoisilla niityillä, puistoissa ja puutarhoissa. Perhoset aloittavat lentonsa iltahämärässä ja tulevat valolle, joskus myös syötille. Häirittynä perhonen lähtee helposti lentoon myös päivällä. Talvehtii tiiviin kotelokopan sisällä puun runkoon tai oksaan kiinnittyneenä.
Ravintokasvi

Toukka syö koivuja (Betula).
Aiheesta muualla

Suomen Perhoset: Koivuvyömittari
Bestimmungshilfe des Lepiforums (saksaksi)
Moths and Butterflies of Europe and North Africa (englanniksi)
Vlindernet (hollanniksi)
Julius Holmberg

Julius Holmberg (22. heinäkuuta 1908 Nurmijärvi – 11. helmikuuta 1987 Helsinki) oli suomalainen eläinlääkäri ja Valtion eläinlääketieteellisen laitoksen johtaja professorin arvonimellä.
Holmberg valmistui ylioppilaaksi 1927, eläinlääkäriksi 1934, eläinlääketieteen tohtoriksi 1936. Hän toimi Maatalousministeriön eläinlääkintäosaston ylimääräisenä eläinlääkärinä 1937–1946, valtion eläinlääketieteellisen laboratorion laboraattorina 1946–1951, eläinlääkintäneuvoksena ja toimistopäällikkönä 1952–1962, neuvottelukunnan johtajana 1963–1974, Valtion eläinlääketieteellisen laitoksen johtajana ja professorina 1963–1973. Hän oli Eläinlääketieteellisen korkeakoulun yleisen mikrobiologian opettaja 1947–1950.
Hän sai eläinlääketieteen kunniatohtorin arvon Helsingin yliopistosta 1965 ja Norjasta 1970.
Jatke

| Jatke Oy |
| --- | --- |
Tunnuslause:  Parasta rakentamassa.
Yritysmuoto:  osakeyhtiö
Perustettu:  2009
Toimitusjohtaja:  Hannu Anttonen
Kotipaikka:  Helsinki, Suomi
Toiminta-alue:  Suomi
Toimiala:  Rakentaminen
Liikevaihto:   390 milj. € (2022)
Tilikauden tulos:   16,4 milj. € (2022)
Henkilöstö:   378 (2022)
Tytäryhtiöt:  Jatke Julkisivut Oy, Jatke Länsi-Suomi Oy, Jatke Pirkanmaa Oy, Jatke Toimitilat Oy, Jatke Uusimaa Oy
Kotisivu:  jatke.fi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Jatke on suomalainen, yksityisomisteinen rakennusalan konserni. Jatke rakentaa asuntoja ja toimitiloja pääkaupunkiseudun, Tampereen ja Turun alueilla. Konsernissa työskentelee noin 380 rakennusalan ammattilaista. Yrityksen liikevaihto oli vuonna 2022 oli 390 miljoonaa euroa.
Historia

Vuonna 2009 perustettu Jatke on kasvanut yhdeksi Suomen suurimmista rakennusalan yrityksistä. Konsernin emoyhtiönä toimii Jatke Oy. Yhtiön kotipaikka on Helsinki, ja myös pääkonttori sijaitsee Helsingissä. Vuonna 2012 perustettiin Jatke Uusimaa Oy vastaamaan konsernin asuntorakentamisesta pääkaupunkiseudulla. Vuonna 2016 Turun seudun liiketoiminta yhtiöitettiin ja perustettiin Jatke Länsi-Suomi Oy. Vuoden 2019 alusta yhtiöitettiin Tampereen seudun asunto-, toimitila- ja korjausrakentamisen liiketoiminta Jatke Pirkanmaa Oy:ksi ja konsernin julkisivurakentaminen Jatke Julkisivut Oy:ksi. Pääkaupunkiseudun toimitila- ja korjausrakentamisliiketoiminta yhtiöitettiin Jatke Toimitilat Oy:ksi 1.1.2022 alkaen. Emoyhtiö Jatke Oy vastaa konsernin yhteisistä tukitoiminnoista: hankekehityksestä, hankinnasta, henkilöstöasioista, kehityksestä, laadusta, lakiasioista, taloushallinnosta, tietohallinnosta, turvallisuudesta sekä viestinnästä.
Aiheesta muualla

Jatkeen verkkosivu
Kazakstan olympialaisissa

Kazakstan osallistui olympialaisiin itsenäisenä valtiona ensimmäisen kerran Lillehammerissa 1994, ja on ollut sen jälkeen mukana kaikissa kesä- ja talviolympialaisissa. Vuonna 1992 kazakstanilaisurheilijat kilpailivat yhdistetyllä joukkueella Georgian ja muiden IVY:n jäsenmaiden kanssa, tätä ennen maa oli osa Neuvostoliittoa.
Kesäolympialaisissa Kazakstanin menestyksekkäimmät urheilulajit ovat nyrkkeily, painonnosto ja paini. Talvikisoissa se on menestynyt parhaiten maastohiihdossa.
Kazakstanin urheilijoista eniten mitaleja on saanut hiihtäjä Vladimir Smirnov, joka voitti yhden kulta-, kaksi hopea- ja yhden pronssimitalin 1994 ja 1998. Edustaessaan vielä Neuvostoliittoa hän oli saanut kolme mitalia 1988. Ainoa kaksi kultamitalia saanut Kazakstanin edustaja on painonnostaja Ilja Iljin, joka voitti miesten 94 kg:n sarjan Pekingissä 2008 ja Lontoossa 2012. Myös neljä muuta Kazakstanin urheilijaa on saanut kesäolympialaisissa kaksi mitalia.
Olympiamitalistit > Talviolympialaiset

| Mitali | Nimi | Vuosi | Laji | Tapahtuma |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 Kultaa | Vladimir Smirnov | 1994  1994 Lillehammer |  Maastohiihto | Miesten 50 km |
| 2 Hopeaa | Vladimir Smirnov | 1994  1994 Lillehammer |  Maastohiihto | Miesten 10 km |
| 2 Hopeaa | Vladimir Smirnov | 1994  1994 Lillehammer |  Maastohiihto | Miesten 15 km takaa-ajo |
| 3 Pronssia | Vladimir Smirnov | 1998  1998 Nagano |  Maastohiihto | Miesten 15 km takaa-ajo |
| 3 Pronssia | Ljudmila Prokaševa | 1998  1998 Nagano |  Pikaluistelu | Naisten 5 000 m |
| 2 Hopeaa | Jelena Hrustaljova | 2010  2010 Vancouver |  Ampumahiihto | Naisten yksilökilpailu |
| 3 Pronssia | Denis Ten | 2014  2014 Sotši |  Taitoluistelu | Miesten yksilökilpailu |
Lähteet:
Johannes Mononen

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 4. toukokuuta 1991 (ikä 33)
Syntymäpaikka:  Suomi
Pelipaikka: puolustaja
Pituus: 187 cm
Seura
Seura: LehPa
Junioriseurat
: Jippo
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2006–2008 2009–  2010 2011  2012 2013-2014 | Jippo Tampere United →Ilves (laina) AC Oulu →FC OPA (laina) FC Hämeenlinna Jippo | 17 (0) 15 (0)   1 (1)  7 (0)  2 (0)  13 (1)  22 (0) |
Maajoukkue
|  |  Suomi U-18 |  |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 29. lokakuuta 2011.
Johannes Mononen (s. 4. toukokuuta 1991) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa kolmosessa pelaavaa Lehmon Palloa. Pelipaikaltaan Mononen on puolustaja, ja pelaa yleensä topparina.
Mononen pelasi Jipossa kolmetoista Miesten Ykkösen ottelua kaudella 2008 ja siirtyi Tampereelle kaksivuotisella sopimuksella kauden 2008 päätyttyä. Mononen debytoi Veikkausliigassa 20. syyskuuta Rovaniemellä pelatussa RoPS-Tampere United -ottelussa, mutta haki peliaikaa pääasiassa Jiposta. Loukkaantumisista kärsinyt Mononen haki peliaikaa alkukauden 2010 Ilveksessä sekä TPV:ssä.
TamU:n toiminnan päätyttyä keväällä 2011 Johannes Mononen siirtyi AC Ouluun sen pelatessa Ykköstä. FC Hämeenlinnassa vietetyn kauden 2012 jälkeen Mononen palasi Jippoon kausiksi 2013 ja 2014.
Aiheesta muualla

Mononen puski Ilveksen voittomaalin[vanhentunut linkki]
Profiili[vanhentunut linkki] Guardian Football (englanniksi)
Veikkausliigan pelaajakortti
Veikkausliigan tietokanta
Luettelo FC OPA:ssa pelanneista jalkapalloilijoista
Katajajärvi (Ruovesi)

| Katajajärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Ruovesi
Koordinaatit:  61°48′41″N, 24°05′33″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Paloveden alue (35.32)
Laskuoja:  oja Saarijärveen 
Järvinumero:  35.329.1.017
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  170,1 m  
Rantaviiva:  3,188 km  
Pinta-ala:  16,317 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiKatajajärvi 
Katajajärvi  on Pirkanmaalla Ruovedellä Murolen kylän lähellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 16,3 hehtaaria ja se on 650 metriä pitkä ja 650 metriä leveä. Järvi sijaitsee Siikanevan lounaispuolella sijaitsevalla mäkisellä ja järvisellä ylängöllä ja siinä on mäkien vuoksi paljon niemiä ja lahtia. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 3,2 kilometriä.