stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Venom (yhtye)
Perintö > Jälkimaine

»Venom koetti yhdistää Kissin ja Motörheadin. Bändi halusi tehdä näyttävämpiä keikkoja kuin kukaan muu ja soittaa raskainta kuviteltavissa olevaa musiikkia. Venom ei ollut järin lahjakas yhtye, mutta väkivaltaisuudessa ja äänenvoimakkuudessa se otti vahingon takaisin. Black Sabbathin tavoin Venom säikäytti kokonaisen fanisukupolven, joka pelkäsi vaarantavansa sielunsa kuunnellessaan bändin musiikkia.» 
(David Konow: Bang Your Head. The Rise and Fall of Heavy Metal)
Venomilla on ristiriitainen maine metallimusiikin harrastajien keskuudessa. Uransa alkuvuosina yhtye sai musiikkilehdistössä murskaavia arvioita ja jäsenet maineen lahjattomina möykkääjinä. Allmusicin Eduardo Rivadavian mukaan Venomin tekninen osaamattomuus oli toisaalta myös vahvuus, sillä yhtyettä oli mahdotonta arvioida perinteisen musiikin mittapuulla: ”Welcome to Hell, enemmän kuin yksikään toinen albumi, kiteytti thrash, death ja black metalin tärkeimmät ainekset”. Kömpelösti soitettu ja surkeasti tuotettu albumi oli Rivadavian mukaan ”alkukantainen isolla A:lla.” Soundin Marko Säynekoski arvioi vuonna 2000, että ”Black Metal on edelleen se suurin, kaunein, merkittävin ja käänteentekevin metallilevy”.
Venomin parhaina albumeina pidetään yleensä neljää ensimmäistä. Imperiumin Aleksi Peura kirjoittaa Venomin tehneen 1980-luvun alun jälkeen pari hyvää levyä ja ”hirmuisen läjän silkkaa sontaa”. Lantin johtaman Venomin musiikkia Peura kuvailee ala-arvoiseksi. Venom Inc. -kokoonpano on saanut selvästi 2000-luvun Venomia myönteisempiä arvosteluja. Marko Säynekosken mukaan ”se ihan alkuperäinen Venom on toki oma lukunsa, eikä näitä nykypäivän Venomeita oikeastaan kannata alkuperäiseen edes verrata.”
Kun MTV listasi 2000-luvun alussa kymmenen parasta metalliyhtyettä, Venom sai kunniamaininnan vaikkei päässytkään varsinaiselle listalle. Yhtyettä kuvailtiin pienen budjetin yhdistelmäksi ”Motörheadin nopeutta (joskaan ei taitoa), [Black] Sabbathin pahaenteisyyttä ja Kissin teatraalisuutta”. Venomin kappaleiden laadusta voi artikkelin mukaan ”olla montaa mieltä”, mutta yhtye sai tunnustusta black metal -termin keksimisestä ja myöhempien äärimetalliyhtyeiden innoittamisesta. Rock-kriitikko Bradley Torreanon mukaan Venom herätti sekä hevarien että punkkarien mielenkiinnon: ensin mainitut jäljittelivät yhtyettä, jälkimmäisenä mainituille siitä tuli camp-ikoni.
Studioalbumit

| --- | --- |
 Venom Welcome to Hell (1981)  Black Metal (1982)  At War with Satan (1984)  Possessed (1985)  Calm Before the Storm (1987)  Prime Evil (1989)  Temples of Ice (1991)  The Waste Lands (1992)  Cast in Stone (1997)  Resurrection (2000)  Metal Black (2006)  Hell (2008)  Fallen Angels (2011)  From the Very Depths (2015)  Storm the Gates (2018) :  Venom Inc. Avé (2017)  There’s Only Black (2022)
Jäsenet

Conrad ”Cronos” Lant.
Stuart ”Rage” Dixon.
Danny ”Dante” Needham.
Jäsenet > Nykyinen kokoonpano

Conrad ”Cronos” Lant – laulu (1980–1987, 1995–2002, 2005–) sähkökitara (1979) bassokitara (1979–1987, 1995–2002, 2005–)
Stuart ”Rage” Dixon – sähkökitara (2007–)
Danny ”Dante” Needham – rummut (2009–)
Jäsenet > Entiset jäsenet

Alan Winston – bassokitara (1979)
Dave Rutherford – sähkökitara (1979)
Anthony ”Abaddon” Bray – rummut (1979–1992, 1995–1999)
Jeffrey ”Mantas” Dunn – sähkökitara (1979–1986, 1988–1992, 1995–2002)
Clive ”Jesus Christ” Archer – laulu (1979–1980)
Mike ”Mykus” Hickey – sähkökitara (1987, 2005–2007)
Jimmy Clare – sähkökitara (1987)
Al Barnes – kitara (1988–1991)
Tony ”Demolition Man” Dolan – laulu, bassokitara (1988–1992)
David ”V.X.S” Young – syntetisaattori (1991–1992)
Steve ”War Maniac” White – sähkökitara (1992)
Antony ”Antton” Lant – rummut (1999–2002, 2005–2009)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Venom (yhtye) Encyclopaedia Metallumissa (englanniksi)
Venomin kotisivut. (englanniksi)
Venom Inc. -yhtyeen kotisivut. (englanniksi)
Venom
| --- | --- |
Studioalbumit:   Welcome to Hell  Black Metal  At War with Satan  Possessed  Calm Before the Storm  Prime Evil  Temples of Ice  The Waste Lands  Cast in Stone  Resurrection  Metal Black  Hell  Fallen Angels  From the Very Depths  Storm the Gates 
Livealbumit:   Official Bootleg  Eine Kleine Nachtmusik  Second Coming (Live at Dynamo 1996)  Bitten  Witching Hour  Live from the Hammersmith Odeon Theatre 
Kokoelmat:   From Hell to the Unknown...  The Singles 80–86  Acid Queen  In Memorium  The Book of Armageddon  Kissing the Beast  Leave Me in Hell  Skeletons in the Closet  Old, New, Borrowed and Blue  Black Reign  From Heaven to the Unknown  New Live & Rare  Buried Alive  The Collection  The Court of Death  The Venom Archive  Greatest Hits & More  Darkest Hour  Kissing the Beast  Lay Down Your Soul!  In League with Satan  Witching Hour – The Best of Venom  The Seven Gates of Hell – Singles 1980-1985  MMV  In Nomine Satanas – The Neat Anthology (40 Years in Sodom)  Sons of Satan: Rare and Unreleased 
EP:t:   Canadian Assault  American Assault  French Assault  Hell at Hammersmith – Alive in 85  Scandinavian Assault  Japanese Assault  German Assault  Tear Your Soul Apart  Venom ’96  100 Miles to Hell 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 2  VIAF 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Tšekki 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Venom vuonna 2014.
Venom Inc. vuonna 2019. Vasemmalla Tony ”Demolition Man” Dolan ja oikealla Jeffrey ”Mantas” Dunn.
”Hail Satan esittää: Venom, lämmittelijänään Black Flag. Hinta 6,66 dollaria. – – Sallittu kaikenikäisille.” Venomin konsertin mainosjuliste vuodelta 1986. Kuvassa Conrad ”Cronos” Lant.
Carmarthen

| Carmarthen Caerfyrddin |
| --- | --- |

 Koordinaatit: 51°51′21.6″N, 4°18′57.6″W 
Valtio:  Yhdistynyt kuningaskunta
Osa:  Wales
Kreivikunta:  Carmarthenshire
Väkiluku (2011):  14 185
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Carmarthen (kymriksi Caerfyrddin) on kaupunki Etelä-Walesissa. Kaupunki on Carmarthenshiren kreivikunnan hallinnollinen keskus. Se on Tywi-joen varrella noin kahdeksan kilometriä sen suistosta pohjoiseen.
Historia

Carmarthenin alueella on ollut asutusta jo esihistoriallisina aikona. Se on ilmeisesti yksi vanhimpia kaupunkeja Walesissa. Ptolemaiosksen mukaan se oli 2. vuosisadalla eaa. Demetae-heimon pääkaupunki jonka nimi oli tuollon Moridumum.
Siellä on ollut roomalaisajalla linnoitus jonka läheltä on löytynyt amfiteatteri, jollaisia on Britanniasta löytynyt vain toinen, Isca Augusta (kymriksi Caerllion), tämän lisäksi. Amfiteatterilla on tehty perusteellisia kaivauksia 1960, ja se on vuodelta 75. Areena on 46 x 27 metriä ja karsomo kokonaisuudessaan 92 x 67 metriä. Teatterissa on kiviset seinät.
Vuonna 1546 vanha- ja uusi- Carmarthen yhdistyivät yhdeksi kaupungiksi. Se oli 1600- ja 1800-lukujen välillä tiheimmin asutettuja alueita ja Walesin tärkeimpiä kaupunkeja. 1900-luvulla on alue taantunut ja väestö on vähentynyt koska hiiliteollisuuden katoaminen on vienyt työpaikat, ja ihmiset ovat muuttaneet pois.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Carmarthen (Caerfyrddin), Carmarthenshire 1
Carmarthen (Caerfyrddin), Carmarthenshire 2
Carmarthen Roman Amphitheatre
Roman sites: Carmarthen (Moridunum) (Arkistoitu – Internet Archive)
Jälkiteollinen yhteiskunta

Jälkiteollisessa yhteiskunnassa yli puolet bruttokansantuotteesta syntyy palvelusektorilla. Käsitteenä jälkiteollinen yhteiskunta syntyi 60- ja 70-lukujen vaihteessa, kun joissakin maissa havaittiin teollisuuden osuuden niin bruttokansantuotteesta kuin työntekijöistä vähenevän. Suomessa on suosittu termiä palveluyhteiskunta samasta asiasta, koska termi jälkiteollinen on viitannut harhauttavasti teollisuuden merkityksen vähenemiseen. Jälkiteollisiksi yhteiskunniksi muuttuneet teollisuusmaat ovat yhä kuitenkin johtavia teollisuusmaita, vaikka teollisen tuotannon suhteellinen arvo on niissä laskenut, sillä määrä on kuitenkin kasvanut.
Palveluihin lukeutuvat yksityisen sektorin tuottamat kuluttaja- ja yrityspalvelut sekä julkisen sektorin tuottamat julkiset palvelut. Palveluyhteiskunnan kehittymisessä kuluttajapalvelut ovat keskeisellä sijalla. Palveluja voidaan myös viedä ulkomaille, mitä kutsutaan palveluvienniksi.
"Jälkiteollinen yhteiskunta" -käsitteen historia

Termiä jälkiteollinen yhteiskunta käytti ensimmäisenä ranskalainen sosiologi Alain Touraine julkaisuissaan vuonna 1969 ja kirjassaan The Post-Industrial Society. Tomorrow's Social History: Classes, Conflicts and Culture in the Programmed Society (1971). Tunnetuksi jälkiteollista yhteiskuntaa teki taloustieteilijä Daniel Bell kirjassaan The Coming of Post-Industrial Society (1973). Jälkiteollisen yhteiskunnan määritelmä perustuu Colin Clarkin talouden kolmen sektorin hypoteesin. Näistä käytetään nimitystä primaarisektori eli alkutuotanto, sekundaarisektori eli jalostus ja tertiaarisektori tarkoittaen palvelusektoria. Myöhemmin malliin on lisätty neljäs, tietopohjaisten aktiviteettien osuutta kuvaava sektori, jolla on perusteltu käsitettä tietoyhteiskunta.
Historiallisesti maatalousyhteiskunnissa suurin osa ihmisistä, jopa 90%, on ollut alkutuotannossa. Teollisuuden osuus alkoi kasvaa 1700-luvulla ja 1800-luvun lopulla syntyi teollisia yhteiskuntia, joissa suurin osa tuotannonarvosta syntyi teollisuudessa. Jälkiteollisia yhteiskuntia on syntynyt toisen maailmansodan jälkeen. Taloustilastojen mukaan Suomessa oli alkanut jälkiteollinen vaihe vuonna 1980.
Teollisen tuotannon arvonlasku bruttokansantuotteessa ei välttämättä merkitse tuotannon supistumista, vaan useimmin teollisten tuotteiden hinnan laskua suhteessa palveluihin. Teollisuus on pystynyt nostamaan tuottavuutta ja samalla tuotteiden hinnat ovat kilpailun vuoksi laskeneet. Vielä voimakkaammin on kasvanut maatalouden tuottavuus. Tilastoihin kätkeytyy myös sellaisia muutoksia, että teollisuus on ulkoistanut ennen omina toimintoinaan olleita palveluja, kuten siivous, kiinteistöjen kunnossapito, kirjanpito- ja laskutus, vartiointi ja vastaavia toimintoja ja näistä on tullut ostettuja palveluja. Myös uusien teollisuusmaiden synty on nopeuttanut vanhojen teollisuusmaiden rakennemuutosta 1900-luvun lopulla. Työntekijöiden määrä palvelusektorilla on kasvanut, erityisesti koulutuksen ja terveydenhoidon aloilla.
Palvelualojen kasvu

Palveluelinkeinot kuten koulutus ja tutkimus, sairaanhoito, rahoitus, jakelu ja kuljetus, hallinto, tiedotusvälineet ja viihde kasvoivat teollisuuden rinnalla 1900-luvulla alussa ja samalla yhä suurempi osa työntekijöistä työllistyi palvelutuotannossa. Teollisuuden tuottama tulojen kasvu auttoi palvelusektorin kehitystä. 1900-luvun toisella puoliskolla tuotannon tietointensiivisyyden ja kansainvälistymisen seurauksena on tarvittu uusia palveluja. Palvelualojen kasvu on edistänyt myös kaupungistumista. Kaupungeissa on laajemmat työmarkkinat ja enemmän koulutus- ja viihdepalveluja. Kaupungeissa on innovatiivisille ja luovillealoille tärkeä vilkaampi ihmisten vuorovaikutus. Myös joidenkin palvelualojen tuottavuus on kasvanut voimakkaasti, esimerkiksi tieto-, rahoitus- ja viestintäalojen, viimeksi mainitusta esimerkkinä siirtyminen käsivälitteisistä puhelinkeskuksista automaattisiin. Kulutukseen perustuva talous on kasvattanut vähittäiskauppaa ja matkailua. Esimerkiksi liikennelennoista on kasvanut suuri tuotannonala.
Palvelualojen kasvu > Palvelutalouden kehittymisen haasteet

Palveluyhteiskunnan kehittymisen perustana on kuluttajien ostovoima, jonka myönteinen kehitys kasvattaa kuluttajapalveluiden tarjontaa yhteiskunnassa kun kuluttajien kulutusmahdollisuudet kasvavat. Palveluyhteiskunnassa ihmiset jakaantuvat karkeasti varakkaisiin joilla on varaa käyttää kuluttajapalveluita ja köyhiin jotka tuottavat kuluttajapalveluita saadakseen korvaukseksi vähimmäispalkan. Tällä tavalla suuri osa kansalaisista palvelee heitä kenellä on varaa käyttää palveluita, mutta näillä kuluttajapalveluja tarjoavilla ei ole läheskään yhtä paljon mahdollisuuksia käyttää itse kuluttajapalveluita.
Verokiila on merkittävä palvelujen kysyntää vähentävä tekijä ja tarkoittaa käytännössä, että saadakseen tunnin palvelua tulee itse tehdä useampia tunteja työtä. Verokiilan lisäksi myös asutuksen hajanaisuus ja kaupunkien pieni koko haittaavat palvelualojen kehittymistä. Tietyt palvelut ja palvelutarjonnan monipuolisuus sekä toimijoiden välinen kilpailu edellyttävät 15 000–20 000:n asukkaan kaupunkeja. Suurkaupungeissa palvelutarjonta on monipuolisin, toisaalta maaseudulla ja pikkukaupungeissa palvelut eivät pääse kehittymään.
Palvelualojen kasvu > Työvoimatarpeen vähentyminen palvelusektorilla

Teollisuuden koneistuminen ja automaatio ovat siirtäneet työvoimaa teollisuudesta palvelualoille. Palvelut ovat työllistäneet ihmisiä viime vuosikymmeninä, koska palveluja on ollut hankalampi koneistaa. Esimerkkejä työpaikkojen häviämisestä myös palvelusektorilta on nähtävissä.
Automaattiset liikennevalot olivat varhaisia ihmistyövoiman korvaajia. Pankkiautomaatit ja nettipankki ovat syrjäyttäneet pankkivirkailijat, liikennepoliisien määrää on voitu vähentää nopeusvalvontakameroilla ja itsepalvelukassat ja uudet maksutavat vähentävät kassatyöntekijöiden tarvetta. Yksityisen sektorin suurin komponentti on vähittäiskauppa, jossa verkkokauppa ja sen jatkuva kehittyminen on vähentänyt työvoiman kysyntää. Pankkipalveluiden lisäksi myös vakuutuspalvelut ovat siirtyneet suurelti Internetiin. Koulutuspalvelut ovat siirtymässä Internetiin oppimisympäristöinä joissa on videoluentoja ja tehtäviä.
Viranomaisasiat, lakiasiainpalvelut ja kirjanpitopalvelut saattavat muuttua yhä automatisoidummiksi sähköisen asioinnin ja sähköisten allekirjoitusten yleistymisten myötä. Kuljetuspalveluita ja virkamiesten luovuutta vaatimattomia tehtäviä esimerkiksi verohallinnossa saatetaan korvata keinoälyllä.
Clarkin sektori malli
Paul Carell

Paul Carell (syntyjään Paul Karl Schmidt; 2. marraskuuta 1911 Kelbra, Saksa – 20. kesäkuuta 1997 Rottach-Egern, Saksa) oli SS-upseeri ja Joachim von Ribbentropin lehdistösihteeri toisen maailmansodan aikana. Sodan jälkeen hänestä tuli menestyksekäs kirjailija, jonka teoksia on myös suomennettu.
Elämä

Paul Karl Schmidt syntyi marraskuussa 1911 Kelbran pikkukaupungissa silloisessa Saksin provinssissa, jonka alueet kuuluvat nykyään Saksi-Anhaltin osavaltioon. Hän kävi kansakoulun syntymäkaupungissaan, mutta lukioon hän joutui menemään läheiseen Elben rannalla sijaitsevaan Barbyn kaupunkiin.
20-vuotias Schmidt liittyi Saksan kansallissosialistiseen työväenpuolueeseen vuonna 1931. Hänestä tuli natsipuolueen alaisen opiskelijaliiton NS-Studentenbundin aluejohtaja 1934. SS:n hän liittyi samana vuonna.
Carell työskenteli ulkoministeri Joachim von Ribbentropin lehdistösihteerinä ollen vastuussa ulkoministeriön tiedottamisesta ja yksi merkittävistä propagandan luojista natsi-Saksassa. Otsakkeen ”Eurooppa eurooppalaisille” alla hänen teemojaan olivat muun muassa bolševismin eliminointi, juutalaisten eliminointi ja ”bolševismin sutenöörien” Englannin ja Rooseveltin poistaminen Euroopasta. Nykyään on selvää, että Carell oikeutti holokaustin käyttämässään propagandassa. Hän jopa neuvoi unkarinjuutalaisten karkotuksen ja joukkomurhan tiedotuksen hoitamisessa vuonna 1944.
»Suunniteltu toimenpide (Budapestin juutalaisia vastaan) tulee nostattamaan merkittävästi huomiota, ja herättämään voimakkaan reaktion laajuutensa vuoksi. Ne, jotka vastustavat meitä tulevat huutamaan ja puhumaan ihmismetsästyksestä, ja yrittävät käyttää terroripropagandaa nostattamaan meidän vastaisia tunteita sitoutumattomissa valtioissa. Näiden reaktioiden välttämiseksi haluaisin ehdottaa, että mikäli mahdollista luotaisiin syitä ja tapahtumia, jotka oikeuttaisivat toimenpiteen, kuten esim. juutalaisyhteisöiden rakennuksista ja synagogeista löydettäisiin räjähteitä, suunnitelmia sabotaasi-iskuista, vallankaappausta, hyökkäyksiä poliisia vastaan, merkittävien rahamäärien salakuljettamiseksi Unkarin valuutan tuhoamista varten. Viimeisen tapauksen tulisi olla todella törkeä, jota sitten voisi käyttää joukkopidätysten oikeuttamiseksi.» 
(Paul Karl Schmidt, 27. toukokuuta 1944 (Ote asiakirjasta Nürnberger Dokument NG-2424) )
Liittoutuneet pidättivät hänet 6. toukokuuta 1945 ja hän oli sotavankina kaksi ja puoli vuotta. Nürnbergin sotarikosoikeudenkäyntejä valmisteltaessa Carellin rooli oli pitkään harkinnan alaisena: käytettäisiinkö häntä todistajana vai tultaisiinko häntä syyttämään. Lopulta Carell toimi syyttäjän todistajana, jolloin hän esiintyi ”demokraattisen vapaan lehdistön puolustajana”.
1950-luvulla Carell rupesi kirjoittamaan lehtiin. Vuosikymmenen loppupuolella hän alkoi kirjoittaa sotahistoriallisia teoksiaan, joiden totuusarvo on raskaasti kyseenalaistettu. Vaikka hän kirjoitti useita kirjoja natsi-Saksasta ja sen asevoimista toisessa maailmansodassa, niissä ei mainittu sanallakaan holokaustista tai Saksan tekemistä sotarikoksista itärintamalla. Carell loi kuvan Wehrmachtista puhtaana, toverillisena ja kunniallisena asevoimina, vaikka totuus on pitkälle toinen.
Teoksia

Erämaan ketut : Saksan Afrikan-armeijan voitot ja tappiot.  Gummerus, 1959.
Ne tulevat! : kuvaus Normandian maihinnoususta ja Ranskan taisteluista 1944.  Gummerus, 1960, 1961.
Marssi Venäjälle : Barbarossa-suunnitelma.  Gummerus, 1964 ja 2002.
Poltettu maa : taistelut Volgan ja Veikselin välillä.  Gummerus, 1967, 2005.
Aiheesta muualla

Schmidt/Carellia tutkineen historioitsijan Wigbert Benzin kotisivu (saksaksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Korea  Alankomaat  Puola  Portugali 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  IdRef
Pinja Arbelius

Pinja Arbelius (s. 2000) on suomalainen pesäpalloilija. Arbelius edustaa vuonna 2023 Superpesiksessä pelaavaa Hyvinkään Tahkoa. Porin Pesäkarhuissa pelatessaan Arbelius on saavuttanut yhden SM-kullan (2021), kaksi SM-hopeaa ja yhden SM-pronssin.
Arbelius on 17. heinäkuuta 2023 mennessä pelannut urallaan 99 Superpesiksen runkosarjaottelua. Näissä hän on lyönyt kuusi kunnaria ja 113 tavallista juoksua, tuonut 23 juoksua ja kerännyt 249 kärkilyöntiä. Arbelius on pelannut 19 Superpesiksen pudotuspeliottelua. Näissä hän on lyönyt yhden kunnarin ja 16 tavallista juoksua, tuonut kolme juoksua ja kerännyt 38 kärkilyöntiä.
Dimitrie Cantemir

| Dimitrie Cantemir |
| --- | --- |
 
Moldovan ruhtinas
Valtakausi:  maalis–huhtikuu 1693
Edeltäjä:  Constantin Cantemir
Seuraaja:  Constantin Duca
Valtakausi:  1710–1711
Edeltäjä:  Nicolae Mavrocordat
Seuraaja:  Lupu Costachi

Syntynyt:  26. lokakuuta 1673 Silişteni, Moldova
Kuollut:  21. elokuuta 1723 (49 vuotta) Orjol, Venäjä
Puoliso:  Kassandra (Casandra) Cantacuzino   Anastasia Trubetskaja
Lapset:  Matei Maria Șerban Konstantin Antioh Smaragda Katarina
Isä:  Constantin Cantemir
Äiti:  Ana Cantemir
Dimitrie Cantemir (turk. Dimitri Kantemiroğlu, ven. Дмитрий Кантемир, Dmitri Kantemir, kreik. Δημήτριος Καντεμίρης, Dimitrios Kantemiris; 26. lokakuuta 1673 Silişteni, Moldova – 21. elokuuta 1723 Orjol, Venäjä) oli Moldovan ruhtinas maalis–huhtikuussa 1693 sekä vuosina 1710–1711. Hän oli myös oppinut, filosofi, historioitsija, muusikko, musiikkitieteilijä, kielentutkija, kansantutkija ja maantieteilijä.
Cantemir nautti opiskelusta ja hän sai aikanaan hyvin laajan koulutuksen. Hänen hallitsijakautensa olivat suhteellisen lyhyitä ja toisella kaudellaan hän keskittyi yritykseen irrottaa Moldova Osmanien valtakunnan alaisuudesta käyttäen hyväksi osmanien ja Pietari Suuren johtaman Venäjän välille syntynyttä sotaa.
Venäjän–Turkin sota 1710–1711 päättyi kuitenkin Osmanien valtakunnan voittoon ja Cantemir joutui pakenemaan Venäjälle, jossa hän toimi keisari Pietari I:n neuvonantajana sekä jatkoi tutkimustyötä ja kirjoittamista.
Nuoruus

Dimitrie Cantemirin syntymäpaikasta ei ole täyttä varmuutta. Siliştenin lisäksi Cantemirin synnyinpaikaksi on esitetty historiallisessa Moldaviassa ja nykyisessa Romaniassa olevia Iașia, Galatia, Orheita ja Fălciuta (nyk. Moldova). Myös Krimin niemimaa on mainittu.
Cantemirin isä Constantin Cantemir (s. 1627) oli maatyöläistaustainen palkkasoturi, joka 17 vuoden palveluksen jälkeen oli ylennyt valakialaisruhtinas Grigore I Ghican ylimmäksi adjutantiksi. Constantin meni naimisiin jalosukuisen Ana Bantăşin kanssa 1670 ja nousi Moldovan voivodiksi, ruhtinaaksi 71-vuotiaana 1685. Moldova oli tuolloin Osmanien valtakunnan alainen vasallivaltio. Kouluja käymätön Constantin ei osannut lukea, mutta huolehti molempien poikiensa Antiohin ja Dimitrien koulutuksesta. Molemmista tuli aikanaan moldovalaisruhtinaita. Hänen opettajansa oli kreikkalainen munkki Jeremias Cacavelas, joka opetti hänelle latinaa, kreikkaa, kirjallisuutta ja filosofiaa.
Dimitrie Cantemir lähetettiin 1688 opiskelemaan Konstantinopoliin. Ajan tavan mukaan hän toimi mahdollisesti myös eräänlaisena panttivankina, jonka tarkoitus oli taata Konstantinin lojaalisuus Osmanien valtakunnalle. Cantemir suhtautui opiskelemiseen hyvin intohimoisesti ja opiskeli historiaa, musiikkia sekä useita kieliä fanarioottien ylläpitämässä ortodoksisessa korkeakoulussa. Opiskeluaikanaan hän teeskenteli polveutuvansa budžakkilaisesta kaani Temiristä nimen samankaltaisuuden vuoksi tehdäkseen vaikutuksen paikallisiin.
Cantemir siirtyi vuonna 1691 takaisin Moldovaan. Hänen isänsä kuoli vuonna 1693, jolloin Dimitrie valittiin uudeksi ruhtinaaksi, vaikka Antioh oli ensimmäinen perimysjärjestyksessä. Hän ei kuitenkaan hallinnut kuin nimellisesti, ja parin kuukauden jälkeen hänen tilalleen astui Constantin Duca, joka oli valakialaisruhtinas Constantin Brâncoveanun vävypoika. Brâncoveanu oli juonitellut ja käyttänyt suuren summan rahaa saadakseen vävypoikansa Cantemirin tilalle.
Cantemir siirtyi takaisin Konstantinopoliin ja käytti aikansa siellä opintoihin, taiteisiin ja tieteisiin. Hän kirjoitti kymmenen kirjaa, jotka julkaistiin hänen elinaikanaan tai pian sen jälkeen. Hän teki työtä myös turkkilaisen musiikin parissa ja tallensi nuottivihoille satoja perinteisiä lauluja, joita ei oltu aiemmin tallennettu. Niin ikään hän sävelsi turkkilaiseen tyyliin, jota hän piti "eurooppalaista musiikkia täydellisempänä".
Constantin Ducan valtakausi päättyi 1696 taloudellisiin sotkuihin, jotka kulminoituivat Istanbulista lähetetyn tarkastajan tappamiseen. Hänen tilalleen voivodiksi astui nyt Dimitrien veli Antioh. Cantemir toimi veljelleen Istanbulin lähettiläänä ja osallistui hänen alaisuudessaan osmanien joukoissa Sentan taisteluun 1697 Suuressa Turkin sodassa 1683–1699, joka tosin päättyi vastustajan ratkaisevaan voittoon.