stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kouvolan Prismakeskus
Historia

Kouvolan Prisma-keskus rakenettiin Kouvolan Korjalaan Tommolankadulle vuonna 1974. Tällöin rakennukseen avattiin Sokos-market. 
Sokos-market muutettiin Prismaksi vuonna 1997 tehdyn uudistuksen yhteydessä. Rakennuksessa toimi vuoteen 2010 asti myös McDonald's. 
Kouvolan Prismakeskus peruskorjattiin perusteellisesti vuosina 2010-2011. Remontin yhteydessä koko rakennuksen pinta-ala kolminkertaistui. 1980-luvun rakennuksen eteläpuolelle rakennettiin uusi kolmikerroksinen pysäköintihalli ja länsipuolelle uusi, vanhaan myymälään verrattuna lähes kaksinkertainen myymälälaajennus, jonne siirtyi suurin osa nykyisestä ruokaosastosta ja uusi monipuolinen Rauta-Prisma sekä Puutarha-Prisma. Rakennuksen pohjoispuolelle rakennettiin erillinen noutopiha ja noutomyymälä.
Kouvolan uusittu Prismakeskus avattiin syyskuussa 2011 ja oli silloin suurin Prismakeskus ja Prisma-myymälä. Nykyään Kouvolan Prismakeskus on Suomen kolmanneksi suurin.
Vuonna 2016 Tykkimäki kertoi haluavansa avata sisäaktiviteettipuiston Kouvolan Prismakeskukseen. Uuden Actionparkin rakennustyöt alkoi elokuussa 2016 ja puisto valmistui lokakuussa 2016. Actionparkin valmistumisen johdosta Prisman myymälän pinta-ala pieneni hieman ja koko myymälän järjestystä muutettiin. Kouvolan Prismakeskuksen ravintolamaailma uudistettiin alkuvuodesta 2019.
Kymen Seudun Osuuskauppa aloittaa Kouvolan Prismakeskuksen uudistamishankkeen loppuvuodenmilloin? aikana. KSO:n hallitus päätti hankkeen käynnistämisestä 15.11.2022. Kokonaisinvestointi on yli 20 miljoonaa euroa. Työt etenevät vaiheittain ja Prisma palvelee asiakkaita normaalein aukioloajoin koko hankkeen ajan. Kokonaisuudessaan hanke kestää reilun vuoden ajan, uusittu Prismakeskus valmistuu alkuvuonna 2024 Prisma Kouvolan 50-vuotisjuhlavuoden kunniaksi.
Vuonna 2023 Kouvolan Prisman edustalle suunnitellun liikenneympyrän rakennustyöt on tarkoitus toteuttaa elo–lokakuussamilloin?. Kymen Seudun Osuuskauppa maksaa 35 prosenttia suunnittelun ja rakentamisen kustannuksista ja Kouvolan kaupunki maksaa loput 65 prosenttia. Liikennevaloristeys korvataan liikenneympyrällä ja Prisman edustalle tehdään bussipysäkkejä.
Liikkeet ja palvelut > S-Ryhmä > Liikkeet ja ravintolamaailma

Pizza & Buffa
Presso
Prisma (Päivittäistavara-Prisma, Rauta-Prisma, Puutarha-Prisma ja noutomyymälä)
Prisma Cafe
S-Pankki
Sokos Emotion
Liikkeet ja palvelut > S-Ryhmä > Muut palvelut

ABC-bensatankkaamo
ABC Carwash
KSO:n pääkonttori
Parturikampaamo
Prisma info
Pullonpalautus
Pysäköintihalli
Suutari
Liikkeet ja palvelut > Muut toimijat > Liikkeet

Ajan kello
Alko
Apteekki
Costella
Fysiotraining
Hesburger
Hockey Base
Life
Lähitapiola
Punnitse & Säästä
Silmäasema
SOL-pesula
Tykkimäki Actionpark
Tepi-suutari
Liikkeet ja palvelut > Muut toimijat > Muut palvelut

Otto (automaatti) (1 kpl)
Ottopiste (2 kpl)
Pelaamo (Veikkaus)
SmartPost pakettiautomaatti
Veikkaus
Prismakeskuksen Koillis-aula
Tuovinen

Tuovinen on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Arto Tuovinen (1933–1968), toimittaja, kääntäjä ja kirjailija
Erkki Tuovinen (1927–2014), silmälääkäri ja professori
Hannes Tuovinen (s. 1924), sotaveraani
Harri Tuovinen (s. 1978), muusikko, pianonvirittäjä ja opettaja
Jane Tuovinen (1937–2012), tietokirjailija
Jouko Tuovinen (1941–2020), poliitikko, SDP:n kansanedustaja ja työläistarkastaja
Jukka Tuovinen (1960–2024), saksofonisti, säveltäjä ja sovittaja
Jukka Tuovinen (s. 1965), lentopallovalmentaja
Jussi Tuovinen, yritysjohtaja ja sähkötekniikan dosentti
Jyrki Tuovinen, muusikko, tuottaja, miksaaja ja äänittäjä
Liisa Tuovinen (s. 1938), pappi ja perhetyön kouluttaja
Matti Tuovinen (1922–2015), ulkoministeriön virkamies
Matti Tuovinen (s. 1939), nuortenkirjailija
Mika Tuovinen (s. 1972), pesäpalloilija
Mirka Tuovinen (s. 1987), tietokirjailija, terveys- ja ruoka-alan vaikuttaja
Olli Tuovinen (s. 1944), amerikansuomalainen biologian professori
Paavo Tuovinen, Paavo Tuominen (1769–1827), kansanrunoilija
Paula Tuovinen (s. 1961 tai 1964), tanssitaiteilija, Teatterikorkeakoulun ent. rehtori
Pauli Tuovinen (1903–1965), lääkäri, professorin arvonimi
Pirkko Tuovinen (1935–2002), nuortenkirjailija
Tommy Tuovinen, oik. Tuomas Tuovinen (s. 1981), metallimusiikin laulaja
Varpu Tuovinen (1936–2020), kuulantyöntäjä ja kiekonheittäjä.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Tulitikku

Syttyvä tulitikku
Tulitikku on tulentekoväline, jossa tikun toinen pää on päällystetty syttymisherkällä seoksella. Seos syttyy kitkan aiheuttaman lämmön voimasta, kun  tikun päätä raapaistaan karkeaa pintaa, tavallisesti tulitikkuaskin raapaisupintaa, vasten.
Tulitikku on tavallisesti noin 4,5 senttimetrin pituinen puusta tai pahvista tehty tikku, jonka päässä on syttyvä aines. Tikun pituus 4,5 cm juontuu kanuunan sytytyslangan pituudesta. Ammattipiireissäselvennä puhuttiin aikoinaan tykkimiesten tapaanselvennä palamisnopeuksistaselvennä.
Pidempiä tulitikkuja ovat mm. pitkät tulitikut (5,6 cm), erikoispitkät tulitikut (9,5 cm) ja takkatikut. Tulitikun pään aines voidaan tehdä esimerkiksi kaliumkloraatista, rikistä ja lasinsiruista. Kaliumkloraatin tarkoitus on tuottaa palamiseen happea, jonka ansiosta tulitikku syttyy voimallisemmin. Rikki on palava ainesosa. Lasi on tarkoitettu tuottamaan hankausta, jotta rikki syttyisi. Itse tikku on yleensä valmistettu haavasta
Tulitikun sytytys tapahtuu raapaisemalla tikkua tulitikkuaskin raapaisupintaan, jossa on punaista fosforia ja lasijauhetta, tai johonkin muuhun karheaan pintaan. Tikun pään aines ja tulitikkurasian raapaisupinta aiheuttavat kitkaa, jolloin tulitikku syttyy.
Tulitikkuaskissa on keskimäärin noin 50 tulitikkua. Tulitikkuaskeja myydään yksittäin tai punteissa. Punttiin kuuluu 10 tulitikkuaskia. Tulitikkurasioiden etiketit ovat keräilykohteita.
Maahantuonti

Suomeen tulitikkuja tuovan Euromatches Oy:n toimitusjohtaja Heimo Peltonen kertoo Swedish Matchin linjan jatkuvan edelleen tiukkana. Yhtiö omistaa tehtaita halvan työvoiman maissa, vaikka Ruotsissa on suuri toimiva tehdas. Peltonen tekee kauppaa Swedish Matchin kanssa Sveitsin myyntikonttorin kautta. Peltonen arvioi, että suurin osa Suomeen tuotavista tikuista tulee Ruotsista, Intiasta ja Puolasta. Intiassa on noin 10 000 tulitikkutehdasta, joissa yhdessä tehtaassa voi olla tuhansia työläisiä ja joissa työt tehdään käsityönä ja vanhoilla koneilla. Tikut ovat joko poppelia tai venäläistä haapaa.lähde? 
Matkustajatuonnin myötä ovat Kaakkois-suomalaisille ja Pohjois-karjalaisille tutuiksi tulleet Tšerepovetsin tulitikkutehdas FESKO:n kotitaloustikut.
Maahantuonti > Lainsäädäntö

Osittain työntekijöiden terveyden suojelemiseksi, osittain palo­turvallisuus­syistä Suomessa säädettiin jo vuonna 1865 asetus, jonka mukaan tuli­tikkuja, käytettiinpä niissä valkoista tai punaista fosforia, saatiin valmistaa vain tehtaassa, joka täytti asetuksessa säädetyt turvallisuus­vaatimukset. Kaupungissa oli maistraatin, maalla kruunun­voudin tarkistettava, että tehdas oli määräysten mukainen. Vuonna 1872 valkoisen fosforin käyttö tulitikuissa kiellettiin Suomessa kokonaan.
Tulitikut kirjallisuudessa, kansanuskomuksissa ja tavoissa

H. C. Andersen on kirjoittanut sadun "Pieni tulitikkutyttö". Tunnettu on myös Heinrich Hoffmannin Jörö-Jukka -kirjan tarina "Tyttö ja tulitikut". Andersenin sadussa tikkuja kaupannut Tulitikkutyttö löytyi jouluaamuna kadulle paleltuneena, ja huonosti kävi myös tulitikuilla leikkineelle Lauralle Jörö-Jukka-kirjassa. Hän ei uskonut äitinsä eikä kissojensa varoituksia, vaan syttyi palamaan, niin että jäljelle jäi vain kenkäpari ja läjä tuhkaa. Sen sijaan Algot Untolan komediassa Tulitikkuja lainaamassa ovat tulentekovälineet saaneet monet nauramaan niin elokuvaa tai näytelmää katsellessa kuin kirjaa lukiessakin. Eikä huonosti käynyt Alfred Nobelillekaan, joka kauppasi lapsena tulitikkuja kadulla ja jatkoi siitä dynamiitin keksimiseen.
Merimiehillä on ollut oma tapansa sytyttää tulitikku. Merillä tuulee ja tulitikun liekki pyrkii sammumaan heti kun pään aines on palanut. Merimiehet kostuttavat rikkipään suussa, jolloin se palaa vaivoin ja hitaasti.lähde?
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tulitikku Wikimedia Commonsissa
Luston museon sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
OTK:n tulitikkutehdas Arjenhistoria.fi palvelussa
Kun ensimmäinen tulitikku raapaistiin maassamme. Runebergin historiallinen joululahja Topeliukselle. 100-vuotismuisto, Suomen Kuvalehti, 17.12.1932, nro 51-52, s. 24, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Tulitikun historiaa, Seura, 29.06.1938, nro 26, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Tulitikkurasia.
Tulitikku sytytetään sytyttimellä.
Tulitikkuja käytetään usein myös mittakaavan osoittimena. Kuvassa Brookesia micra-kameleontti tulitikun päässä.
RN Antilope

| RN Antilope |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Odero-Terni-Orlando, Livorno
Kölinlasku:  20. tammikuuta 1942
Laskettu vesille:  9. toukokuuta 1942
Palveluskäyttöön:  11. marraskuuta 1942
Poistui palveluskäytöstä:  saksalaisten valtaama 1943 Uj6082
Tekniset tiedot
Uppouma:  670 t (standardi) 740 t (kuormattu)
Pituus:  58,8 m (kokonaispituus)
Leveys:  8,71 m
Syväys:  2,53 m
Koneteho:  3 500 bhp
Nopeus:  18 solmua
Miehistöä:  110
Aseistus
Aseistus:  1 x OTO 100 mm/47 M1937 -tykkiä 3 x Scotti 20 mm/70 IF M1939/OM M1941 -ilmatorjuntatykkiä 4 x Breda 20 mm/65 M1935 -ilmatorjuntatykkiä 2 x 450 mm torpedoputkea 10 x syvyyspomminheitintä
RN Antilope (ital. Regia Nave Antilope) oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1942 valmistunut Gabbiano-luokan korvetti.
Valmistus

Alus tilattiin Livornosta Odero-Terni-Orlandolta, missä köli laskettiin 20. tammikuuta 1942. Alus laskettiin vesille 9. toukokuuta ja liitettiin laivastoon vielä samana vuonna 11. marraskuuta.
Palvelus

Saksalaiset valtasivat 1943 aluksen ja liittivät sen laivastoonsa nimellä Uj6082. Alus löydettiin sodan päätyttyä miehistönsä upottamana.
RN Gazella

| RN Gazella |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Odero-Terni-Orlando, Livorno
Kölinlasku:  22. tammikuuta 1942
Laskettu vesille:  9. toukokuuta 1942
Palveluskäyttöön:  6. helmikuuta 1943
Poistui palveluskäytöstä:  uponnut osuttuaan miinaan 5. elokuuta 1943
Tekniset tiedot
Uppouma:  670 t (standardi) 740 t (kuormattu)
Pituus:  58,8 m (kokonaispituus)
Leveys:  8,71 m
Syväys:  2,53 m
Koneteho:  3 500 bhp
Nopeus:  18 solmua
Miehistöä:  110
Aseistus
Aseistus:  1 x OTO 100 mm/47 M1937 -tykkiä 3 x Scotti 20 mm/70 IF M1939/OM M1941 -ilmatorjuntatykkiä 4 x Breda 20 mm/65 M1935 -ilmatorjuntatykkiä 2 x 450 mm torpedoputkea 10 x syvyyspomminheitintä
RN Gazella (ital. Regia Nave Gazella) oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1943 valmistunut Gabbiano-luokan korvetti.
Valmistus

Alus tilattiin Livornosta Odero-Terni-Orlandolta, missä köli laskettiin 22. tammikuuta 1942. Alus laskettiin vesille samana vuonna 9. toukokuuta ja liitettiin laivastoon 6. helmikuuta 1943.
Palvelus

Alus upposi osuttuaan miinaan 5. elokuuta 1943.
Hulkonlampi (Uurainen)

| Hulkonlampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Uurainen
Koordinaatit:  62°28′32″N, 25°20′51″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Lanneveden va (14.65)
Laskujoki:  suo-oja 
Järvinumero:  14.653.1.004
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  167,1 m  
Pituus:  230 m  
Leveys:  100 m  
Rantaviiva:  0,547 km  
Pinta-ala:  1,298 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiHulkonlampi 
Hulkonlampi on Keski-Suomessa Uuraisilla Kyynämöisten lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 230 metriä pitkä, 100 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 1,3 hehtaaria. Se sijaitsee suurelta osin ojitetun Hulkonsuon koillisosassa. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 550 metriä. Lampi on autio, mutta sen eteläpuolella kulkee metsätie.
Luontoarvoja

Hulkonlampi on tummavetinen ja umpeenkasvava lampi, jota on aikoinaan laskettu. Lammen rannoilla on jonkin verran luonnontilaista suota, joka on tyypiltään suursara- ja lyhytkortista nevaa sekä isovarpurämettä. Suon kasvistoon kuuluu karpalo, kurjenjalka, suoputki, suovehka ja terttualpi.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Saarijärven reitin valuma-alueen (14.6) Lanneveden valuma-alueella (14.65), jonka Kyynämöisen–Sääkspään alueeseen (14.653) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 167,1 metriä mpy. Lampi sijaitsee Sääkspään valuma-alueella, mutta sillä ei ole kartan mukaan avointa laskuojaa.
Corander

Corander on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Axel Gabriel Corander (1827–1877), suomalainen opettaja, toimittaja ja kirjailija
Claes Fredrik Corander (1822–1872), suomalainen toimittaja ja kirjailija
H. K. Corander (1814–1878), suomalainen kirkkoherra, opettaja, sanomalehtimies ja suomen kielen tutkija
Jukka Corander, suomalainen matematiikan ja tilastotieteen professori.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
RN Camoscio

| RN Camoscio |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Odero-Terni-Orlando, Livorno
Kölinlasku:  25. tammikuuta 1942
Laskettu vesille:  9. toukokuuta 1942
Palveluskäyttöön:  6. helmikuuta 1943
Poistui palveluskäytöstä:  saksalaisten valtaama 1943 Uj6081
Loppuvaihe:  upotettu 17. elokuuta 1944
Tekniset tiedot
Uppouma:  670 t (standardi) 740 t (kuormattu)
Pituus:  58,8 m (kokonaispituus)
Leveys:  8,71 m
Syväys:  2,53 m
Koneteho:  3 500 bhp
Nopeus:  18 solmua
Miehistöä:  110
Aseistus
Aseistus:  1 x OTO 100 mm/47 M1937 -tykkiä 3 x Scotti 20 mm/70 IF M1939/OM M1941 -ilmatorjuntatykkiä 4 x Breda 20 mm/65 M1935 -ilmatorjuntatykkiä 2 x 450 mm torpedoputkea 10 x syvyyspomminheitintä
RN Camoscio (ital. Regia Nave Camoscio) oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1943 valmistunut Gabbiano-luokan korvetti.
Valmistus

Alus tilattiin Livornosta Odero-Terni-Orlandolta, missä köli laskettiin 25. tammikuuta 1942. Alus laskettiin vesille samana vuonna 9. toukokuuta ja liitettiin laivastoon 6. helmikuuta 1943.
Palvelus

Saksalaiset valtasivat 1943 aluksen, jonka liittivät laivastoonsa nimellä Uj6081. Liittoutuneet upottivat aluksen 17. elokuuta 1944.
Suuri toivelaulukirja

Suuri toivelaulukirja on Musiikki-Fazerin julkaisema kirjasarja, jonka kirjat sisältävät tunnettujen kappaleiden sanoituksia ja nuotteja. Lisäksi kappaleiden yhteydessä on lyhyet esittelyt kyseisistä kappaleista, niiden esittäjästä, säveltäjästä tai sanoittajasta. Sarjasta on vuoteen 2022 mennessä ilmestynyt 25 osaa, minkä lisäksi on julkaistu myös muutamia teemakirjoja.
Ensimmäinen osa julkaistiin vuonna 1976, ja sen ensimmäiset laulut ovat Maamme-laulu ja Finlandia-hymni. Yhdeksänteen osaan saakka toimittajana toimi Aapeli Vuoristo, jonka lisäksi alkuperäiseen toimituskuntaan kuuluivat Musiikki Fazerissa työskennelleet Toivo Kärki ja Heikki Uusitalo. Hanketta veti alkujaan Einari Marvia ja siinä oli mukana myös Suuri Suomalainen Kirjakerho. Myöhempiä osia ovat toimittaneet Ilkka Kuusisto, Olli Heikkilä, Jukka Kankainen, Matti Kemiläinen, Raimo Henriksson, Virpi Kari ja Ari Leskelä. Ensimmäisestä osasta otettiin vuoteen 2008 mennessä 25 painosta. Kaikkiaan sarjan kirjoja on painettu yhteensä noin 1,2 miljoonaa kappaletta.
Toivelaulukirjojen sisältö noudattaa jokaisessa osassa miltei samanlaista rakennetta. Alussa on isänmaallisia ja vanhempia juhlallisia lauluja luvussa ”Suomalaisia sävelmiä”, sitten suomalaisia kansanlauluja ja hengellisiä lauluja. Niitä seuraavat joululauluille ja lastenlauluille omistetut luvut. Kirjojen keskivaiheilta löytyy ooppera-aarioita, operettikappaleita ja musikaalisävelmiä otsikolla ”Näyttämön säveliä”. Sitä seuraavat luvut ”Ulkomaisia kansanlauluja” ja ”Ulkomaisia sävelmiä”, sitten ”Kupletteja” ja ”Laulelmia”. Kirjojen kaksi viimeistä osiota sisältävät suomalaisia ja ulkomaisia iskelmiä.
Sarjan jokaisessa osassa on erivärisenä sama, puuta ja lintuja esittävä kansikuva, jonka on suunnitellut Marja Arvola.
Kritiikkiä

Toivelaulukirjojen teksteissä on havaittu virheitä. Sanoitusten osalta tämän arvellaan johtuvan muun muassa siitä, että sarjan ensimmäisiin osiin sanoituksia tallennettiin kuulonvaraisesti äänilevyiltä. Toivelaulukirjoista sanoitukset virheineen on toisinaan jäljennetty muihinkin julkaisuihin, kuten joululaulun ”Sydämeeni joulun teen” virheet Suomen Lähetysseuran Kauneimmat joululaulut -lauluvihkoihin.
Sarjan osat

| Nimi | Julkaisuvuosi | Toimittaja |
| --- | --- | --- |
| Suuri toivelaulukirja | 1976 | Aapeli Vuoristo |
| Suuri toivelaulukirja 2 | 1977 | Aapeli Vuoristo |
| Suuri toivelaulukirja 3 | 1979 | Aapeli Vuoristo |
| Suuri toivelaulukirja 4 | 1984 | Aapeli Vuoristo |
| Suuri toivelaulukirja 5 | 1985 | Aapeli Vuoristo |
| Suuri toivelaulukirja 6 | 1985 | Aapeli Vuoristo |
| Suuri toivelaulukirja 7 | 1988 | Aapeli Vuoristo |
| Suuri toivelaulukirja 8 | 1990 | Aapeli Vuoristo |
| Suuri toivelaulukirja 9 | 1991 | Aapeli Vuoristo |
| Suuri toivelaulukirja 10 | 1993 | Heikki Uusitalo |
| Suuri toivelaulukirja 11 | 1994 | Heikki Uusitalo |
| Suuri toivelaulukirja 12 | 1995 | Heikki Uusitalo |
| Suuri toivelaulukirja 13 | 1996 | Heikki Uusitalo |
| Suuri toivelaulukirja 14 | 1997 | Heikki Uusitalo |
| Suuri toivelaulukirja 15 | 1999 | Heikki Uusitalo ja Virpi Kari |
| Suuri toivelaulukirja 16 | 2001 | Olli Heikkilä |
| Suuri toivelaulukirja 17 | 2003 | Virpi Kari ja Ari Leskelä |
| Suuri toivelaulukirja 18 | 2005 | Virpi Kari ja Ari Leskelä |
| Suuri toivelaulukirja 19 | 2008 | Virpi Kari ja Ari Leskelä |
| Suuri toivelaulukirja 20 | 2010 | Virpi Kari ja Ari Leskelä |
| Suuri toivelaulukirja 21 | 2012 | Virpi Kari ja Ari Leskelä |
| Suuri toivelaulukirja 22 | 2013 | Virpi Kari ja Ari Leskelä |
| Suuri toivelaulukirja 23 | 2014 | Virpi Kari, Ari Leskelä ja Harri Laine |
| Suuri toivelaulukirja 24 | 2018 | Ari Leskelä |
| Suuri toivelaulukirja 25 | 2022 | Ari Leskelä |
| Suuri toivelaulukirja: Toivotuimmat | 2016 | Ari Leskelä |
| Suuri toivelaulukirja: Toivotuimmat 2 | 2021 | Ari Leskelä |
| Suuri toivelaulukirja: Toivotuimmat 3 | 2023 | Ari Leskelä |
| Suuri toivelaulukirja: Lastenlauluja | 2000 |  |
| Suuri toivelaulukirja: Joululauluja | 1998 | Virpi Kari |
| Suuri toivelaulukirja: Hengellisiä lauluja | 2002 | Virpi Kari ja Kai Airinen |
| Suuri pop-toivelaulukirja 1 | 2004 | Virpi Kari ja Ari Leskelä |
| Suuri pop-toivelaulukirja 2 | 2006 | Virpi Kari ja Ari Leskelä |
| Suuri pop-toivelaulukirja 3 | 2007 | Virpi Kari ja Ari Leskelä |
| Suuri pop-toivelaulukirja 4 | 2011 | Virpi Kari ja Ari Leskelä |
| Suuri pop-toivelaulukirja 5 | 2015 | Ari Leskelä |
| Suuri pop-toivelaulukirja 6 | 2019 | Ari Leskelä |
| Suuri iskelmätoivelaulukirja | 2009 | Virpi Kari ja Ari Leskelä |
| Suuri toivelaulukirja: musikaali, TV, elokuva | 2015 | Ari Leskelä |
Gabbiano-luokka

| Gabbiano-luokka |
| --- | --- |
 Piirros luokan aluksesta

Tekniset tiedot
Uppouma:  670 t (standardi) 740 t (kuormattu)
Pituus:  58,8 m (kokonaispituus)
Leveys:  8,71 m
Syväys:  2,53 m
Koneteho:  3 500 bhp
Nopeus:  18 solmua
Miehistöä:  110
Aseistus
Meritorjunta:  1 × 100 mm tykki 2 × 450 mm torpedoputkea 10 × syvyyspomminheitintä
Ilmatorjunta:  3 × Scotti 20 mm IF M1939 tai OM M1941 -ilmatorjuntatykkiä 4 × Breda 20 mm M1935 -ilmatorjuntatykkiä
Gabbiano-luokka oli Italian kuninkaalliselle laivastolle suunnitellun kuudenkymmenen korvetin muodostama alusluokka, jonka aluksista valmistui 49. Alukset oli suunniteltu erityisesti sukellusveneidentorjuntaan ja saattuetehtäviin. Niiden valmistus alkoi vuoden 1941 lopulla ja 28 valmistui ennen Italian antautumista liittoutuneille 9. syyskuuta 1943. Loput jäivät saksalaisille, joiden käyttäminä alukset taistelivat liittoutuneita vastaan sodan loppuun. Sodan jälkeen Italian laivastolla oli kahdeksantoista alusta ja vuosikymmenen loppuun mennessä valmistui vielä viisi.
Suunnittelu

Kesäkuussa 1940 Italian liittyessä toiseen maailmansotaan laivastolla oli ainoastaan muutama varsinaisesti saattuetehtäviin suunniteltu alus. Nämä olivat neljä Orsa-luokan saattuehävittäjää ja sukellusveneidentorjuntaan suunniteltu RN Albatros. Italialla oli käytettävissään ainoastaan kaksi vesikuuntelulaitetta (ital. periterio), joista toinen oli Albatrosilla ja toinen asennettuna vanhaan miinalaivaan, joka oli sijoitettuna vesikuunteluoperaattoreiden koulutuskeskukseen La Speziaan. Saattueiden suojaksi valmistettiin kuusitoista Ciclone-luokan alusta, joista ensimmäisen valmistus alkoi huhtikuussa 1941.
Sukellusveneidentorjuntakoulu (italiankielinen lyhenne Antisom) perustettiin  1. elokuuta 1941 ensimmäisenä johtajanaan kontra-amiraali Da Zara. Koulu teki esityksen 60 sukellusveneentorjunta-aluksen ja korvetin hankinnasta. Esitystä täydensi Saksasta hankittavien kaikuluotainten asentaminen palveluksessa oleviin aluksiin. Fean suunnittelema 670 tonnin korvettiluokka (ital. corvette cacciasommergibili) tilattiin telakoilta ilman muutoksia.
Suunnittelu > Propulsio

Propulsiojärjestelmä suunniteltiin siten, että alus kykenisi etsimään väijyviä sukellusveneitä ilman koneiston aiheuttamaa melua ja värinää. Risteilymoottoreiksi asennettiin kaksi seitsemän sylinteristä Fiat M 407 -dieselmoottoria ja hiljaista ajoa varten kaksi sähkömoottoria. Dieselmoottorit, joista kumpikin tuotti 1 750 italialaista hevosvoimaa (1 725 shp, 430 r/min) asennettiin keskilaivaan vesitiiviiseen osastoon. Pakokaasut virtasivat vaimentimen läpi. Koneet käynnistettiin paineilmalla, mikä mahdollisti liikkeelle lähdön viidessätoista minuutissa. Aluksen kaksoispohjan sisään valmistetuissa neljässätoista säiliössä oli 70 tonnia polttoainetta.
Sähkömoottorit oli sijoitettu generaattoriasemalle pääkonehuoneen taakse ja ne kyettiin kytkemään akseleihin, kunhan dieselit olivat vapaalla. Kuusikymmentä sarjaan asennettua akkua mahdollistivat jopa kuuden tunnin käytön seitsemän solmun nopeudella. Kumpikin sähkömoottori tuotti 75 hevosvoimaa (140 r/min). Kaksi kolmilapaista potkuria olivat halkaisijaltaan 1,8 metriä.
Suunnittelu > Aseistus

Aluksille asennettiin etukannelle pääaseeksi OTO:n 100 millimetrin 47 pituuskaliiperin malli 1937 tykki, jonka asennukseen kuului kilpi. Tykkiin oli 200 kranaattia ja 60 valaisuammusta, jotka siirrettiin ammushissillä ruumasta tykille. Hissillä kyettiin toimittamaan aseelle seitsemän laukausta minuutissa.
Ilmatorjunta-aseina olivat kolme Scottin 20 millimetrin 70 pituuskaliiperin IF malli 1939 tai OM malli 1941 tykkiä yksiputkisina asennuksina. Näistä yksi oli 100 millimetrin tykin takana ja kaksi muuta komentosillan sivuilla. Tykki oli ilmajäähdytteinen ja siihen ei oltu kytketty tulenjohtolaitteita. Lisäksi aluksilla oli neljä Bredan 20 millimetrin 65 pituuskaliiperin malli 1935 tykkiä kaksiputkisina asennuksina, jotka oli asennettu keskilaivan rakenteiden katoille savuhormin taakse. Aluksen varastoissa oli 18 800 20 millimetrin kranaattia, jotka siirrettiin miesvoimin tykeille.
Sukellusveneidentorjuntaan aluksilla oli kahdeksan syvyyspomminheitintä, jotka oli asennettu neljä kummallekin kyljelle pääkannelle keskilaivasta perään. Niillä kyettiin heittämään 150 kg:n saksalainen G tyypin tai vastaava italialainen M tyypin syvyyspommi. Lisäksi aluksilla oli kaksi Gatteschi-syvyyspommikiskoa. Kaikkiaan aluksella oli 86 syvyyspommia, joista 64 sijoitettuna upseerimessin takana olevaan varastoon.
Proton Saga

Proton Saga on malesialaisen autonvalmistajan Protonin ensimmäinen automalli. Se perustuu Mitsubishi Lanceriin. Saga esiteltiin vuonna 1985. Saga on Proton pisimpään tuotannossa oleva malli, se on tuotannossa edelleen.