stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Who Do We Think We Are
Painoksia

| Formaatti | Valtio | Levy-yhtiö ja tunnus | Julkaistu | Lähde |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| LP |  | Purple 1c072-94140 | 1973 |  |
| LP |  | Purple 62 439 | 1973 |  |
| LP |  | Purple TPSA-7508 | 1973 |  |
| LP |  | Purple TPSA-7508 | 1973 |  |
| LP |  | Warner Bros. BS-2678 | 1973 |  |
| 8-raita |  | Warner Bros. WB M8 2678 | 1973 |  |
| LP |  | Warner Bros. BS-2678 | 1973 |  |
| LP |  | Warner Bros. P-8312W | 1973 |  |
| LP |  | Purple 6423 | 1973 |  |
| MC |  | Purple 1c244-94140 | 1973 |  |
| MC |  | Purple 7e244-94140 | 1973 |  |
| LP |  | Purple TPSA-7508 (1e064-94140) | 1973 |  |
| LP |  | Purple 5C 062-94140 | 1973 |  |
| LP |  | Purple TPSA-7508 | 1973 |  |
| LP |  | Pathé Marconi EMI 2C 064 - 94.140, 2C 064-94140 | 1973 |  |
| LP |  | Purple 3c064-94140 | 1973 |  |
| LP |  | Odeon, Purple J064-94.140 | 1973 |  |
| LP |  | Harvest TPSA 7508 | 1973 |  |
| LP |  | Jugoton LSPUR 70531 | 1973 |  |
| LP |  | Oasis OLE-037 | 1975 |  |
| CD |  | EMI CDP-7-48273-2 | 1987 |  |
| CD |  | Warner Bros. 20P2-2607 | 1989 |  |
| LP |  | Santa П94 RAT 30758 | 1994 |  |
| CD |  | SomeWax SW221-2 | 1995 |  |
| CD |  | Warner Bros. WPCR-869 | 1996 |  |
| CD |  | Warner Bros. WPCR-1568 | 1998 |  |
| CD | Eur. | EMI WDWTWA2000 | 2000 |  |
| CD | Eur. | EMI 7243 5 21607 2 3 | 2000 |  |
| CD |  | Warner Bros. R2 75652 | 2002 |  |
| CD |  | Warner Bros. WPCR-75037 | 2005 |  |
| CD |  | Audio Fidelity AFZ 027 | 2005 |  |
| CD |  | Warner Bros. WPCR-12257 | 2006 |  |
| CD |  | Warner Bros. WPCR-13114 | 2008 |  |
| CD |  | Friday Music FRM 9018 | 2009 |  |
| CD |  | EMI, Η Καθημερινή | 2012 |  |
Aiheesta muualla

Who Do We Think We Are Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Who Do We Think We Are Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
| n k Deep Purple |
| --- | --- |
 Ian Gillan  Steve Morse  Don Airey  Roger Glover  Ian Paice   Entiset jäsenet: Jon Lord  Ritchie Blackmore  David Coverdale  Glenn Hughes  Joe Lynn Turner  Rod Evans  Nick Simper  Tommy Bolin  Joe Satriani 
Studioalbumit:  Shades of Deep Purple  The Book of Taliesyn  Deep Purple  Deep Purple in Rock  Fireball  Machine Head  Who Do We Think We Are  Burn  Stormbringer  Come Taste the Band  Perfect Strangers  The House of Blue Light  Slaves and Masters  The Battle Rages On  Purpendicular  Abandon  Bananas  Rapture of the Deep  Now What?!  Infinite  Whoosh!  Turning to Crime  =1 
Livealbumit:  Concerto for Group and Orchestra  Made in Japan  Made in Europe  Last Concert in Japan  Live in London  Scandinavian Nights  Nobody’s Perfect  In the Absence of Pink: Knebworth ’85  Come Hell or High Water  King Biscuit Flower Hour Presents: Deep Purple in Concert  California Jamming  Mk III: The Final Concerts  Live at the Olympia ’96  Gemini Suite Live  In Concert with The London Symphony Orchestra  Total Abandon: Australia ’99  Live at the Rotterdam Ahoy  This Time Around – Live in Tokyo  The Soundboard Series  Inglewood – Live in California  Kneel & Pray  Space Vol 1 & 2  Perks and Tit  Just Might Take Your Life  Live in Stockholm  Live in Montreux 1969  Live in Paris 1975  Live in Europe 1993  Live at Montreux 1996  Live in Denmark 1972  Live at Montreux 2006 
Kokoelmat:  Purple Passages  Mark I & II  The Early Years  24 Carat Purple  When We Rock, We Rock, and When We Roll, We Roll  The Mark II Purple Singles  Deepest Purple: The Very Best of Deep Purple  The Anthology  Powerhouse  The Singles A’s & B’s  30 Very Best of Deep Purple  Days May Come: The 1975 Rehearsals, Volume 1  1420 Beachwood Drive: The 1975 Rehearsals, Volume 2  Listen, Learn, Read On  The Platinum Collection 
Videot:  Concerto for Group and Orchestra  Special Edition EP  Live in Concert 1972/73  California Jam / Live in California 74  Rises Over Japan  Come Hell or High Water  Bombay Calling – Live in India 1995  Live at Montreux 1996  Live at the Royal Albert Hall  Total Abandon  New, Live & Rare  Perihelion  Live Encounters 
Muuta:  Blackmore’s Night  Black Sabbath  Dixie Dregs  Living Loud  Gary Moore  Rainbow  Trapeze  Whitesnake 
 diskografia  luettelo kappaleista 
Albumin äänittämiseen käytettiin edellislevy Machine Headin tavoin Rolling Stones Mobile Studiota.
Rumpali Ian Paice keksi albumin nimen.
Alkuperäisen Britannian-painoksen vinyylietiketti.
Basisti Roger Glover ja solisti Ian Gillan jättivät yhtyeen kesäkuussa 1973. Myöhemmin he kuitenkin liittyivät siihen uudelleen. Kuva on Bulgariasta kesäkuulta 2013.
Yhdysvaltain-painos eroaa kansikuvaltaan hieman brittipainoksesta.
Iánnis Xenákis

Iánnis Xenákis.
Iánnis Xenákis (kreik. Ιάννης Ξενάκης; 29. toukokuuta 1922 Brăila, Romania — 4. helmikuuta 2001 Pariisi, Ranska) oli kreikkalainen säveltäjä ja arkkitehti. Hän vietti suurimman osan elämästään Ranskassa; hän sai Ranskan kansalaisuuden vuonna 1965.
Xenákis syntyi Romaniassa vuonna 1922 ja asui vuodesta 1932 Kreikassa. Siellä hän sai vaikutteita bysanttilaisesta kirkko- ja kansanmusiikista. Hän opiskeli Ateenassa arkkitehtuuria ja konetekniikkaa. Toisessa maailmansodassa Xenákis toimi vastarintaliikkeessä natsien miehitystä vastaan. Sodassa hän menetti näön toisesta silmästään mutta pystyi pakenemaan ennen kuin vihollinen pystyi toimeenpanemaan hänelle langetetun kuolemantuomion. Vuonna 1947 hän joutui pakenemaan maasta Pariisiin. Siellä hänelle opettivat sävellystä muun muassa Arthur Honegger, Darius Milhaud ja Olivier Messiaen. Hän työskenteli vuodesta 1950 alkaen kaksitoista vuotta arkkitehti Le Corbusier’n assistenttina.
Samaan aikaan Xenákisin maine säveltäjänä alkoi kasvaa. Hänen orkesteriteoksensa Metastasis op. 1 esitettiin Donaueschingenin musiikkijuhlilla 1955. Se oli tärkeä etappi nykymusiikin kehityksessä.  Xenákisin sävellystyylille oli ominaista ei-musiikillisten tekniikoiden käyttö; hänen teoksensa perustuvat muun muassa matemaattisiin, geometrisiin, arkkitehtonisiin ja filosofisiin periaatteisiin, ja hän käytti hyväkseen tietokoneiden laskentamahdollisuuksia. Hän kuuluu stokastisen musiikin tunnetuimpiin kehittäjiin. Hän perusteli musiikillisia valintojaan teoksessa Musiques formelles (1963).
Wrexham

Hope Street kaupungin keskustassa.
Wrexham (kymriksi Wrecsam) on kylpylä- ja yliopistokaupunki Cardiganinlahden rannalla Walesin pohjoisosassa. Se on Wrexhamin hallintoalueen pääkaupunki ja samalla pohjoisen Walesin suurin kaupunki. Ensimmäinen kirjallinen mainita Wrexhamista on vuodelta 1161 Henrik II:n pergamenteissa, joissa mainitaan Wristlehamin linnoitus. Kaupungin asukasluku vuoden 2011 väestölaskennassa oli 65 692.
Wrexham tunnettiin aikaisemmin raskaasta teollisuudestaan, mutta 2000-luvulla alueelle on syntynyt paljon teknologiateollisuutta. Wrexhamissa sijaitsee yksi Ison-Britannian suurimmista yrityspuistoista, jossa on joko tuotanto- tai tutkimustoimintaa sellaisilla yrityksillä kuten Sharp, Brother ja Kellogg´s.
Kaupungissa on myös oma yliopisto, Glyndŵrin yliopisto. Vuonna 1887 perustettu oppilaitos sai yliopiston statuksen 2008.
Kuvia

Glyndŵrin yliopisto, kaupungin yliopisto.
Wrexham Waterworld.
Presbyteriaaninen kirkko.
Wynnstay Arms -hotelli.
The Turf -pubi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Wrexham Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Wrexham
Käännös suomeksi
Xéra (Chálki)

| --- | --- |
Sijainti:  36°14′17″N, 27°40′7″E, Chálki Ródos, Etelä-Egean saaret Kreikka
Saariryhmä:  Dodekanesia
Merialue:  Egeanmeri, Välimeri
Pinta-ala:  0,001 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Xéra (kreik. Ξέρα) on kahden pienen Kreikan saaren ryhmä, joka kuuluu Dodekanesian saariryhmään ja jonka saaret sijaitsevat Chálkin saaren itäpuolella sen ja Alimián saaren välissä. Saarista suurimman pinta-ala on noin 0,001 neliökilometriä. Saaret ovat asumattomia. Hallinnollisesti Xéra kuuluu Chálkin kuntaan, Ródoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen.
Wrangell-St. Eliasin kansallispuisto

Mount St. Elias
Wrangell-St. Eliasin kansallispuisto sijaitsee Alaskan eteläosassa Yhdysvalloissa. Se on perustettu 1980. Se on osa UNESCOn maailmanperintökohdetta. Pinta-alaltaan se on Yhdysvaltojen suurin kansallispuisto, yli 53 000 neliökilometriä eli kuusi kertaa Yellowstonen kansallispuiston kokoinen. Puistossa on useita vuorenhuippuja, niiden joukossa Yhdysvaltojen toiseksi korkein Mount St. Elias.  Siellä on myös jäätiköitä ja tulivuoria.
Puisto on monien lohikalojen ja nisäkkäiden lisääntymisaluetta. Muuttolinnut pesivät alueella.
Kansallispuistossa vieraili 79 047 ihmistä vuonna 2016.
Kirjallisuutta

Bell Brian & Sherwonit Bill: Insight Guide: Alaska, s. 193-197.  APA Publications Services, 2004.  ISBN 981-4137-79-0  (englanniksi)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Wrangell-St. Eliasin kansallispuisto Wikimedia Commonsissa
Yhdysvaltain kansallispuistot
Acadia
American Samoa
Arches
Badlands
Big Bend
Biscayne
Black Canyon of the Gunnison
Bryce Canyon
Canyonlands
Capitol Reef
Carlsbad Caverns
Channel Islands
Congaree
Crater Lake
Cuyahoga Valley
Death Valley
Denali
Dry Tortugas
Everglades
Gates of the Arctic
Glacier
Glacier Bay
Grand Canyon
Grand Teton
Great Basin
Great Sand Dunes
Great Smoky Mountains
Guadalupe Mountains
Haleakalā
Hawaii Volcanoes
Hot Springs
Isle Royale
Joshua Tree
Katmai
Kenai Fjords
Kings Canyon
Kobuk Valley
Lake Clark
Lassen Volcanic
Mammoth Cave
Mesa Verde
Mount Rainier
North Cascades
Olympic
Petrified Forest
Pinnacles
Redwood
Rocky Mountain
Saguaro
Sequoia
Shenandoah
Theodore Roosevelt
Virgin Islands
Voyageurs
Wind Cave
Wrangell-St. Elias
Yellowstone
Yosemite
Zion
X Minus One

X Minus One on yhdysvaltalainen science fiction kuunnelma-antologiasarja, jota esitettiin NBC:llä 24. huhtikuuta 1955 – 9. tammikuuta 1958.
Sarja oli jatkoa aikaisemmalle Dimension X -sarjalle ja ensimmäiset 15 jaksoa olivatkin uusintoja. Sarjaa tehtiin pilottijakso mukaan lukien 126 jaksoa, jotka olivat kestoltaan 30 minuuttia. Käsikirjoitukset perustuivat suurilta osin Astounding Science Fiction- ja Galaxy Science Fiction -lehdissä julkaistuihin novelleihin, joiden kirjoittajina olivat muun muassa Isaac Asimov, Robert Bloch, Robert A. Heinlein, Poul Anderson ja Theodore Sturgeon. Ernest Kinoy ja George Lefferts kirjoittivat novellien kuunnelmasovitukset.
Vuonna 1973 sarjaa yritettiin herättää uudelleen henkiin ja Renaissance Radio Features tuotti uuden jakson, joka pohjautui Robert Silverbergin novelliin The Iron Chancellor, ja samana vuonna NBC alkoi esittämään vanhoja jaksoja uusintoina. Sarja ei kuitenkaan uusintakierroksellaan saanut mainittavaa suosiota, johtuen osittain vaihtelevista lähetysajoista, ja uusintaesitykset lopetettiin vuonna 1975.
Aiheesta muualla

Sarjan jaksoja MP3-muodossa Internet Archivessa (englanniksi)
Xirókampos (Léros)

| Xirókampos Ξηρόκαμπος |
| --- | --- |
 Xirókampos
 Koordinaatit: 37°6′40″N, 26°51′53″E 
Valtio:  Kreikka
Alue:  Etelä-Egean saaret
Alueyksikkö:  Kálymnos
Kunta:  Léros
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
 – Kallikrates-koodi:  6105000015
Väkiluku (2011):  514
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Xirókampos (kreik. Ξηρόκαμπος; transl. myös Xirókambos) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Léroksen saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Léroksen kuntaan, Kálymnoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Kylän väkiluku on 514 (vuonna 2011).
Xirókampos sijaitsee Léroksen etelärannikolla olevan lahden pohjukassa. Kylän pohjoispuolella sijaitsevalla Palaiókastron kukkulalla (myös Kástro ton Lepídon) on antiikin aikainen Leroksen kaupunkivaltioon liittyvä linnoituspaikka, josta on löydetty muuria tai mahdollisesti tornin jäänteet. Paikan historian katsotaan alkavan 300-luvulta eaa., vaikka sitä on sanottu myös saaren varhaisimmaksi akropoliiksi ja olleen käytössä viimeistään arkaaisella kaudella 500-luvulta eaa. lähtien. Nykyisin kukkulalla on Neitsyt Marialle (Panagía) omistettu kirkko.
Xinómavro

| Viiniköynnös (Vitis vinifera ’Xinómavro’) |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Rosopsida
Lahko::  Vitales
Heimo::  Viiniköynnöskasvit Vitaceae
Suku::  Viiniköynnökset Vitis
Laji::  Viiniköynnös vinifera
Lajike::  ’Xinómavro’
Kolmiosainen nimi
 Vitis vinifera ’Xinómavro’ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Xinómavro (kreik. Ξινόμαυρο, ”Katkera musta”; myös Xynomavro) on kreikkalainen viinin valmistukseen käytettävä tumma viinirypälelajike.
Pullo Xinómavro-viiniä.
Xinómavroa kasvatetaan erityisesti Náousassa, Rapsánissa sekä muualla Pohjois-Kreikassa sekä jonkin verran myös Kreikan ulkopuolella Pohjois-Makedoniassa.
Xinómavro-rypäleet ovat sinimustia. Lajike tuottaa tummia, tanniinisia ja aromikkaita punaviinejä, ja sitä on verrattu italialaiseen Baroloon. Xinómavro on ainoa lajike, jota saa käyttää Náousan nimeä kantavissa viineissä. Xinómavroa sekoitetaan usein myös muiden lajikkeiden, kuten Merlotin ja Syrahin, kanssa.
Xitole

| Xitole |
| --- | --- |
 Bafatán osa-alueet.
 Xitole
 Koordinaatit: 11°44′4″N, 14°48′49″W 
Valtio:  Guinea-Bissau
Alue:  Bafatán alue
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
 – Hallinnon tyyppi:  osa-alue
Väkiluku (2009):  447 (kylä) 16 928 (osa-alue)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Xitole on kylä sekä osa-alue eli sektori Bafatán alueella Guinea-Bissaussa. Se sijaitsee Corubaljoen varrelle 66 kilometriä Bafatásta lounaaseen. Kylässä on 447 ja osa-alueella 16 928 asukasta (vuonna 2009, väestönlaskenta).
Xitolen osa-alueen pinta-ala on 1 339,2 neliökilometriä. Kaupunkiväestöä ei ole. Portugalin siirtomaa-aikana Xitole oli toisen luokan kauppapaikka, jota dominoivat libanonilaiset ja syyrialaiset kauppiaat.
Kurt Wires

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Wires (vas.) ja Yrjö Hietanen Helsingin olympialaisissa 1952. |  Wires (vas.) ja Yrjö Hietanen Helsingin olympialaisissa 1952. |  Wires (vas.) ja Yrjö Hietanen Helsingin olympialaisissa 1952. |  |
Maa:  Suomi
Miesten melonta
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Helsinki 1952 | kajakkikaksikot 1 000 metriä |  |
|  Kultaa | Helsinki 1952 | kajakkikaksikot 10 000 metriä |  |
|  Hopeaa | Lontoo 1948 | kajakkiyksiköt 10 000 metriä |  |
Kurt Oskar Wires (alk. Virtanen, 28. huhtikuuta 1919 Helsinki – 22. helmikuuta 1992 Helsinki) oli suomalainen kilpameloja ja kaksinkertainen olympiavoittaja, myöhemmin liikemies.
Wires kilpaili melonnan kajakkiluokissa. Hän voitti ensimmäiset Suomen-mestaruutensa vuonna 1939. Lontoon olympialaisissa 1948 hän saavutti yksikössä hopeaa. Keskityttyään muutaman vuoden ajan työelämään hän palasi melontakilpailuihin vielä yhdeksi vuodeksi ja voitti kaksikossa Yrjö Hietasen kanssa kaksi olympiakultaa Helsingissä 1952.
Varhainen elämä

Wires, joka vuoteen 1943 saakka oli sukunimeltään Virtanen, muutti vanhempiensa mukana muutaman vuoden ikäisenä Lauttasaareen. Hän kävi kansakoulun jälkeen kuusi vuotta Kulosaaren ruotsalaista yhteiskoulua mutta lopetti koulunkäynnin siihen. Lauttasaaressa hän aloitti melonnan Drumsö Kanotister -seurassa. Hän harrasti myös muita lajeja ja voitti vuonna 1944 suunnistuksessa viestin Suomen-mestaruuden HIFK:n joukkueessa Tor Lindholmin ja Jarl Mattssonin kanssa. Jatkosodassa hän haavoittui Aunuksella.
Melojana olympiahopealle

Wires voitti ensimmäiset Suomen-mestaruutensa vuonna 1939 kajakkiyksiköiden 1 000:lla ja 10 000 metrillä sekä joukkuekilpailuissa. Samana vuonna Oslon Pohjoismaiden-mestaruuskilpailuissa hän sijoittui molemmilla yksikkömatkoilla viidenneksi. Vuonna 1945 Wires voitti seuraavat Suomen-mestaruutensa ja saavutti yksikkömestaruuksien ja 4 × 500 metrin viestimestaruuden lisäksi uransa ainoan kaksikoiden mestaruuden, parinaan 1 000 metrillä Nils Björklöf. Vuonna 1945 hän saavutti Helsingin soutustadionilla ainoan voittonsa moninkertaiseksi olympiavoittajaksi sittemmin nousseesta ruotsalaisesta Gert Fredrikssonista. Vuonna 1946 Wires voitti Suomen-mestaruuden yksiköiden 10 000 metrillä ja 4 × 500 metrin viestissä. Odensen PM-kilpailuissa samana vuonna hän sijoittui 10 000 metrillä toiseksi ja 1 000 metrillä kolmanneksi. Vuonna 1947 hän voitti Suomen-mestaruuden 10 000 metrillä ja kävi kauempanakin ulkomailla kilpailemassa; hän voitti Brysselin halkisoudun Erik Frondénin parina.
Vuonna 1948 Wires voitti Suomen-mestaruuden kajakkiyksiköiden 1 000 metrillä ja neljännen peräkkäisen sekä kaikkiaan viidennen kerran 10 000 metrillä. Hän kilpaili Suomen olympiakarsinnoissa Yrjö Hietasen parina kaksikoiden 1 000 metrillä, mutta he hävisivät Ture Axelssonille ja Nils Björklöfille. Wires valittiin Lontoon olympialaisiin yksikköjen 10 000 metrille. Paiseet kiusasivat Wirestä ennen olympialaisia, ja niiden puhkaisemisen jälkeen hän joutui lääkekuurille. Olympiakilpailu käytiin kapean radan vuoksi väliaikalähtönä. Wires taisteli seitsemän kilometriä tasapäisesti häntä myöhemmin matkaan lähteneen Gert Fredrikssonin kanssa mutta sijoittui lopulta hopealle 31 sekuntia ruotsalaiselle hävinneenä. Maalissa Wires menetti tajuntansa ja kaatui veteen, josta muut melojat saivat pelastettua hänet ylös. Kilpailun neljä ensimmäistä sijaa menivät pohjoismaalaisille melojille.
Melontatauon jälkeen olympiavoittajaksi

Wires lopetti Lontoon olympialaisten jälkeen melomisen ja keskittyi työhönsä. Hän oli työnsä puolesta joutumassa tekemisiin Helsingin olympialaisten tulospalvelun kanssa, ja Suomen Kanoottiliitto ilmoitti hänet olympiamelontojen käännetuomariksi. Wires halusi kuitenkin vielä tavoitella olympiavoittoa ja aloitti talvella 1952 kovan harjoittelun muun muassa hiihtämällä paljon. Toukokuussa hän teki Yrjö Hietasen kanssa päätöksen kilpailla samassa kajakkikaksikossa ja miehet aloittivat yhteisharjoittelun.
Helsingin olympialaisissa 1952 Wires ja Hietanen edustivat Suomea molemmilla kajakkikaksikkomatkoilla. Ensin kilpailtiin 10 000 metriä, jolla suomalaiset Wireksen kertoman mukaan säästelivät voimiaan seuraavan päivän lyhyemmälle ja tiukemmaksi odotetulle matkalle. He voittivat kultaa muutaman kymmenen senttimetrin erolla ruotsalaispariin Gunnar Åkerlund – Hans Wetterström. Ajassa eroa oli 0,4 sekuntia, ja suomalaisten voittoaika oli 44.21,3. Tuhannella metrillä vastassa oli levännyt ruotsalaispari Lars Glassér – Ingemar Hedberg. Molemmat venekunnat saivat saman ajan 3.51,1, mutta Wires ja Hietanen voittivat toisen kultamitalinsa noin kymmenen senttimetrin erolla. Wires päätti melontauransa lopullisesti olympiavuoteen.
Kilparatojen ulkopuolella

Wires oli ennen Helsingin olympialaisia jonkin aikaa seuransa Drumsö Kanotisterin puheenjohtaja. Olympiakisojen jälkeen hän liittyi Merimelojien jäseneksi ja toimi seurassa muun muassa varapuheenjohtajana. Hän oli myös Suomen Kanoottiliiton hallituksen jäsen. Wirekselle myönnettiin vuonna 1948 ensimmäisenä Sport-Pressenin mitali menestyneenä suomenruotsalaisena urheilijana. Hän sai Suomen Kanoottiliiton suurmestarin arvon numero 3.
Wires alkoi jo ennen sotia työskennellä Ellams Duplicator -konttorikoneyhtiössä. Joulukuusta 1945 alkaen hän työskenteli Oy Konttorityössä, myyntipäällikkönä vuoteen 1960 ja sen jälkeen johtokunnassa. Wireksellä on lapsia kahdesta avioliitosta.
Kurt Wireksen veli Ture Wires voitti Suomen-mestaruuksia pyöräilyssä.
Saavutuksia

kaksi olympiakultaa Helsinki 1952 parinaan Yrjö Hietanen (kajakkikaksikkojen 1 000 ja 10 000 metriä)
olympiahopeaa Lontoo 1948 (kajakkiyksikköjen 10 000 metriä)
Aiheesta muualla

Kurt Wireksen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Ylen elävä arkisto – Wires ja Hietanen meloivat olympiavoittoon
Svenska Ylen artikkeli sotainvalidi ja olympiavoittaja Kurt Wireksestä: ”Pään läpi mennyt neuvostoliittolainen konekiväärinluoti ei pysäyttänyt Suomen suurinta sankaria”
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Kansallisbiografia  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo
Yā’

Yā’ (arab. ياء‎, yā’, pers. ‏ی‎, ye) on arabialaisen kirjaimiston 28. kirjain. Se vastaa heprealaista kirjainta jod (י). Kirjaimesta käytetään erilaisia variantteja eri kielissä ja sillä esitetään sekä konsonanttia [j] että vokaaleja.
Muiden arabialaisten kirjainten tavoin yā’n kirjoitusasu riippuu siitä, kirjoitetaanko se kirjainyhdistelmän alussa, keskellä, lopussa vai yksinään.
| Kieli | Yksin | Alussa | Keskellä | Lopussa | Ääntämys | Lähde |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| arabia | ي | يـ | ـيـ | ـي | [j], [iː] |  |
| persia | ی | یـ | ـیـ | ـی | [j], [i], [e] |  |
Worb

| Worb |
| --- | --- |
 Worb on kumpuilevaa Mittellandia.
 vaakuna

 Worb
 Koordinaatit: 46°56′N, 7°34′E 
Valtio:   Sveitsi
Kantoni:  Bern
Hallintoalue (Verwaltungskreis):  Bern-Mittellandin alue
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  21,06 km²
Korkeus:  551–923 m
Väkiluku (31.12.2018)  (vakinaiset asukkaat):  11 316
 – Väestötiheys:  537 as./km²
 
 www.worb.ch 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Worb on kaupunki Keski-Sveitsissä Bernin kantonissa. Siellä on runsaat 11 000 asukasta.
Sijainti

Worb sijaitsee Worblejoen varrella kymmenkunta kilometriä Bernistä itään.
Liikenne

RBS:n rautatiet kulkevat Worbista Muriin ja Ittigeniin. SBB:n rautatie Bernistä Konolfingeniin kulkee Worbin kautta.
Half-Life 2: Episode One

| Half-Life 2: Episode One |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Valve Corporation
Julkaisija:  Valve Corporation
Jakelija:  Electronic Arts
Säveltäjä:  Kelly Bailey
Pelisarja:  Half-Life
Pelimoottori:  Source
Julkaistu:   1. kesäkuuta 2006 Windows 1. kesäkuuta 2006 Xbox 360 NA 10. lokakuuta 2007 EU 19. lokakuuta 2007 AU 25. lokakuuta 2007 JP 22. toukokuuta 2008  PlayStation 3 NA 11. joulukuuta 2007 EU 14. joulukuuta 2007 AU 20. joulukuuta 2007 OS X  26. toukokuuta 2010 Linux  26. kesäkuuta 2013 
Lajityyppi:  ensimmäisen persoonan ammuntapeli
Pelimuoto:  yksinpeli
Ikäluokitus:  ESRB: M  Virheellinen ESRB-arvo ELSPA: 15+ PEGI: 16
Alusta:  Microsoft Windows, Xbox 360, PlayStation 3, OS X, Linux
Jakelumuoto:  DVD, Blu-ray, Steam
  Minimivaatimukset  1.7 Ghz prosessori, 512 Mt muistia, DirectX8.1 näytönohjain SSE-tuella, Windows XP, hiiri, näppäimistö,Internet-yhteys  
Oheislaite:  VR-lasit tuettu
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK    : 
Half-Life 2: Episode One (aikaisemmalta nimeltä Half-Life 2: Aftermath) on Valve Corporationin kehittämä ja julkaisema
ensimmäisen persoonan ammuntapeli, joka on ensimmäinen Half-Life 2 -pelin kahdesta virallisesta lisäosasta. Useimmista muista lisäosista poiketen Episode Onen toimiminen ei vaadi alkuperäisen pelin asentamista. Lisäosa julkaistiin alun perin Microsoft Windowsille vuonna 2006 sekä myöhemmin PlayStation 3:lle ja Xbox 360:lle The Orange Box -kokoelman mukana. Vuonna 2010 peli julkaistiin Steamin kautta OS X:lle ja vuonna 2013 myös Linuxille.
Alkuperäisen Half-Life 2:n tavoin Episode One hyödyntää Source-pelimoottoria, johon Valve on lisännyt parannellun animaatiojärjestelmän sekä Half-Life 2: Lost Coast -teknologiademossa esitellyn High Dynamic Range -valotehosteen, joka mahdollistaa aikaisempaa realistisemman ja yksityiskohtaisemman valaistuksen. Pelissä on mukana myös Lost Coastissa esitelty kommenttiraita, jossa Valven työntekijät kertovat pelin ohjelmoinnista ja yksityiskohtia juonen tapahtumista.
Episode One sai pelikriitikoilta enimmäkseen myönteisiä arvosteluja, ja heidän mukaansa pelin taistelukohtaukset olivat paremmin tasapainotettuja kuin Half-Life 2:ssa. Pelaajahahmo Gordon Freemanin aisaparin Alyx Vancen tekoäly ja personaallisuus ovat myös saaneet arvostelijoilta ylistystä. Episode One kuitenkin sai myös kritiikkiä lyhyydestään, sillä pelin läpipelaaminen kestää arviolta vain 4–6 tuntia.
Tarina

Episode One seuraa Gordon Freemanin ja hänen aisaparinsa Alyx Vancen toimintaa Kaupunki 17:ssä.
Tarina > Prologi

Half-Life 2 loppui siihen, kun Gordon tuhosi Linnoituksen reaktorin räjähtämispisteeseen. Juuri kun räjähdyksen aalto on osumassa Gordoniin ja Alyxiin mystinen G-Man pysäyttää ajan ja kiittää Freemania nopeasta ja hyvästä työstä. Tämän jälkeen hän poistuu valkoisesta ovesta tyhjyyteen.
Ääniraita

Aikaisempien Half-Life -pelien tavoin Half-Life 2: Episode Onen ääniraidan sävelsi Kelly Bailey.