stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Iiro Haimi
Ura > Pelinjohtoura

Haimi siirtyi kaudeksi 2016 Hyvinkään Tahkon naisten edustusjoukkueen pelinjohtajaksi. Sitä ennen hän oli toiminut pelinjohtotehtävissä juniorijoukkueissa. Joukkue tavoitteli paikkaa Naisten Ykköspesiksen neljän parhaan joukkoon, mutta Tahko sijoittui kaudella 2016 lopulta runkosarjan viidenneksi.  Seuraavalla kaudella Haimin jatkaessa pelinjohtajana Hyvinkään Tahko voitti Naisten Ykköspesiksen ja nousi Naisten Superpesikseen. Haimi valittiin kauden päätteeksi Naisten Ykköspesiksen vuoden pelinjohtajaksi.
Kaudeksi 2018 Haimi siirtyi Hyvinkään Tahkon miesten edustusjoukkueen pelinjohtajaksi.
Kaudella 2020 Haimi toimii Kouvolan Pallonlyöjien pelinjohtajana, sopimus kattaa myös kauden 2021. Iiro Haimi valittiin Idän joukkueen pelinjohtajaksi, vuoden 2021 Itä-Länteen.
Syyskuussa 2023 Haimi teki Sotkamon Jymyn kanssa 2+2-vuotisen pelinjohtajasopimuksen. Kausi 2024 oli Haimin ensimmäinen Jymyn pelinjohtajana ja kauden jälkeen hänet valittiin Vuoden pelinjohtajaksi.
Tilastot > Superpesis-ura

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi | Joukkue | Sarjasijoitus | Ottelut | Lyödyt | Tuodut | Kärkilyönnit |
| 2006 | Hyvinkään Tahko | seitsemäs | 24 | 0 + 2 | 12 | 37 |
| 2007 | Tahko | ensimmäinen | 18 | 1 + 4 | 7 | 32 |
| 2009 | Tahko | kahdeksas | 27 | 2 + 3 | 24 | 117 |
| 2010 | Tahko | viides | 21 | 3 + 1 | 20 | 87 |
| 2011 | Tahko | seitsemäs | 21 | 1 + 2 | 15 | 52 |
| 2012 | Tahko | kuudes | 2 | 0 + 1 | 0 | 12 |
| 2012 | Kouvolan Pallonlyöjät | kymmenes | 10 | 0 + 3 | 7 | 44 |
| 2013 | KPL | yhdeksäs | 2 | 0 + 0 | 1 | 8 |
Saavutukset > Pelaajana

1 SM-kulta: 2007
Saavutukset > Pelinjohtajana

Naisten Ykköspesiksen vuoden pelinjohtaja 2017
Iiro Haimi vuonna 2024.
Marco Polon kansainvälinen lentoasema

Marco Polon kansainvälinen lentoasema (ital. Aeroporto di Venezia Tessera oder Venezia Marco Polo) (IATA: VCE, ICAO: LIPZ) on kansainvälinen lentoasema Italiassa, 12 kilometriä pohjoiseen Venetsiasta. Nimensä lentoasema on saanut tutkimusmatkailija Marco Pololta.
Marco Polon lentoasema on kolmen Pohjois-Italian tärkeimmän lentoaseman joukossa Milanon Malpensan ja Linaten kansainvälisten lentoasemien ohella. Lentoaseman toiminnasta vastaa SAVE S.p.A.
Lentoasemalta on raideyhteys Venetsia-Mestren rautatieasemalle sekä linja-autoasemalle Venetsia-Piazzale Romalle. Lentoasemalta on myös vesitaksiyhteys Pyhän Markuksen aukiolle.
Lentoyhtiöt ja kohteet

Aer Lingus (Dublin)
Aeroflot (Moskova-Šeremetjevo)
airBaltic (Riika)
Air Caraibes (Pointe-à-Pitre)
Air Europa (Bilbao, Madrid, Vitoria-Gasteiz)
Air France (Lyon, Pariisi-Charles de Gaulle)
HOP!in operoimana (Lille)
Airlinair (Annecy, Pariisi)
Air Malta (Malta) [kausittainen]
Air Nostrum (Valencia)
Air Pullmantur (Madrid)
Air Transat (Montreal)
Alitalia (Cagliari, Napoli, Rooma-Fiumicino)
AtlasGlobal (Istanbul-Sabiha Gökçen)
Austrian Airlines (Wien)
Belavia (Gomel)
Blue Panorama Airlines (Nassau)
British Airways (Lontoo-Gatwick, Lontoo-Heathrow)
Brussels Airlines (Bryssel)
Carpatair (Timişoara)
Condor Airlines (Berliini-Schönefeld)
Czech Airlines (Praha)
Delta Air Lines (Atlanta, New York-JFK)
easyJet (Belfast-International, Berliini-Schönefeld, Bristol, East Midlands, Lyon, Lontoo-Gatwick, Pariisi-Charles de Gaulle)
El Al (Tel Aviv)
Emirates (Dubai)
Finnair (Helsinki)
Iberia Airlines (Madrid)
Air Nostrumin operoimana (Barcelona)
Jet2.com (Leeds/Bradford, Lontoo-Gatwick, Manchester)
KLM
KLM Cityhopperin operoimana (Amsterdam)
LOT Polish Airlines (Varsova)
LTE International Airways (Barcelona, Ibiza)
Lufthansa (Frankfurt)
Lufthansa Regional
Luxair (Luxemburg)
Meridiana (Cagliari, Olbia, Palermo)
Mistral Air (Lourdes, Rooma-Fiumicino, Tel Aviv)
MyAir (Ateena, Barcelona, Bari, Bologna, Bordeaux, Brindisi, Bucharest-Băneasa, Cagliari, Casablanca, Catania, Ibiza, Lamezia Terme, Lampedusa, Lille, Lourdes, Madrid, Marrakesh, Marseille, Metz/Nancy, Milano-Orio Al Serio, Napoli, Olbia, Palermo, Pantelleria, Pariisi-Orly, Reggio Calabria, Sharm El Sheik, Sofia, Timişoara)
Neos (Aalesund, Bryssel, Lourdes, Siviglia, Tel Aviv)
Pegasus Airlines (Istanbul-Atatürk, Istanbul-Sabiha Gökçen, Izmir)
Rossiya (Pietari)
Royal Air Maroc (Casablanca, Rabat)
Scandinavian Airlines System (Oslo, Kristiansand, Kööpenhamina, Stavanger)
Skyservice (Montreal, Rooma-Fiumicino, Toronto-Pearson)
Sterling Airlines (Kööpenhamina)
Swiss International Air Lines (Zürich)
TAP Portugal (Lissabon)
Titan Airways (Bournemouth, Bristol, Farnborough, Lontoo-Gatwick, Lontoo-Stansted, Manchester)
Thomsonfly (Lontoo-Gatwick, Manchester)
Tunisair (Djerba, Monastir, Tunis)
Turkish Airlines (Istanbul-Atatürk)
TUIfly (Berliini-Tegel, Köln–Bonn, Hampuri, Hannover, Memmingen, Münster/Osnabrück, Stuttgart)
Vueling Airlines (Barcelona, Madrid, Malaga, Pariisi-Charles de Gaulle, Sevilla)
Lentoyhtiöt ja kohteet > Charter

Aegean Airlines (Ancona, Heraklion, Thessaloniki)
Air Caraibes (Pariisi-Orly, Pariisi-Charles de Gaulle)
Air Greenland (Kangerlussuaq)
AMC Airlines (Sharm El Sheik)
Arkia Israel Airlines (Tel Aviv)
Astraeus (Bournemouth, Lontoo-Gatwick, Manchester)
Aurora Airlines (Priština)
Blue Line (Pariisi-Charles de Gaulle)
Blue Panorama Airlines (Bodo, Natal, Pariisi-Charles de Gaulle, Sevilla)
Cirrus Airlines (Charleroi)
Condor Airlines (Berliini, Frankfurt)
Croatia Airlines (Zagreb)
Europe Airpost (Dubrovnik, Marseille, Pariisi-Charles de Gaulle, Rooma-Fiumicino, Toulouse)
European Aviation (Dublin, Bournemouth, Dubrovnik, Keflavik)
Girjet (Barcelona, Berliini-Tegel)
Hello (Basilea, Luxemburg)
Israir Airlines (Tel Aviv)
Nouvelair (Ancona, Monastir)
Privilege Style (Asturias, Barcelona, Madrid, Santiago)
Skyservice (Pescara, Rooma-Fiumicino, Toronto-Pearson)
Swiftair (Madrid)
Thomas Cook Airlines Scandinavia (Bergen, Göteborg, Oslo)
Travel Service (Luxemburg)
Ural Airlines (Jekaterinburg)
XL Airways France (Lille, Pariisi-Charles De Gaulle, Nantes, Toulouse)
Lentoyhtiöt ja kohteet > Rahti

Air Contractors (Lontoo-Stansted, Pariisi-Charles De Gaulle)
Air Transport International (Newark)
Alitalia Cargo (Ateena, Atlanta, Milano-Malpensa, New York-JFK, Shanghai-Pudong, Tokio-Narita, Tripoli)
Atlas Air (New York-JFK)
Cathay Pacific (Hongkong, Lontoo-Heathrow)
DHL Aviation (Lontoo-Heathrow)
Emirates SkyCargo (Dubai)
FedEx Express (Atlanta, Dallas-Fort Worth, Indianapolis, Memphis, Milano-Malpensa, Minneapolis, Nashville, New York-JFK, Pariisi-Charles de Gaulle)
Lufthansa Cargo (Bahrain, Köln/Bonn, Frankfurt, Leipzig, München)
Jade Cargo International (Shenzhen)
Nippon Cargo Airlines (Osaka-Kansai, Tokio-Narita)
TNT Airways (Bryssel)
UPS Airlines (Atlanta, Chicago-O'Hare, New York-JFK, Seattle-Tacoma)
Volga-Dnepr (Jemeljanovo, Moskova-Domodedovo, Moskova-Šeremetjevo, Moskova-Vnukovo, Uljanovsk)
Lentoyhtiöt ja kohteet > Aiemmin käyttäneitä yhtiöitä ja entiset kohteet

Air Europe (Shanghai-Pudong)
Air Greenland (Kangerlussuaq)
Alitalia (Milano-Malpensa, Pantelleria)
Alpi Eagles (Alghero, Ateena, Barcelona, Bari, Brindisi, Bukarest-Otopeni, Cagliari, Catania, Kiova-Boryspil, Lamezia Terme, Moskova-Domodedovo, Napoli, Olbia, Palermo, Praha, Reggio Calabria, Rooma-Fiumicino, Timişoara, Tirana, Valencia)
Cathay Pacific (Hongkong)
Condor Airlines (Frankfurt)
Estonian Air (Tallinna)
Lufthansa (Köln/Bonn, Hannover, Stuttgart)
Norwegian Air Shuttle (Oslo)
Turkish Airlines (Adana)
US Airways (Boston)
VLM Airlines (Bryssel, Rotterdam)
Volare Airlines (Shanghai-Pudong, Timişoara)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Lentoaseman omat sivut
Ragnar Rosén

Ragnar Rosén
Ragnar Nikolaus Rosén (29. heinäkuuta 1898 Helsinki – 15. maaliskuuta 1964 Helsinki) oli suomalainen arkistonjohtaja ja historioitsija. Hän sai professorin arvon 1958. Rosén oli Valtionarkiston amanuenssi 1922–1937, Viipurin maakunta-arkiston hoitaja 1937–1940, ulkoministeriön arkistonhoitaja 1940–1945 ja Helsingin kaupunginarkiston hoitaja 1945–1961. Hän julkaisi Suomen keskiajan historiaa ja Kymenlaakson historiaa käsitteleviä tutkimuksia. Hänen päätyönsä oli Vehkalahden pitäjän historia I (1936). Rosén kuului Kansallisen elämäkerraston, Uuden Sukukirjan, Suomen historian käsikirjan, Kotkan historian, Helsingin kaupungin historian ja Kymin historia I:n toimituskuntiin.
Rosén oli Suomen Sukututkimusseuran esimies sekä luovutettujen alueiden historiatoimikunnan, Helsingin nimistötoimikunnan ja Helsingin historiatoimikunnan puheenjohtaja.
Kurt Nyholm

Kurt Rainer Nyholm  (17. kesäkuuta 1932 Munsala – 26. joulukuuta 1996 Turku) oli suomalainen kielentutkija ja professori. Hän oli vuodesta 1971 Åbo Akademin germaanisen filologian professori ja 1975–1978 rehtori. Hän tutki keskiyläsaksan kieltä ja tyyliä. Hän väitteli vuonna 1964 Graalin tarinasta. Keskiajan tutkimuksen ohella hän tutki myös nykykirjallisuutta tyylin näkökulmasta.
Ruotsin virolaiset

Musiikkiesitys Tukholman virolaisessa koulussa vuonna 2011.
Ruotsin virolaiset ovat Ruotsissa asuvia virolaisia. Pääosa heistä pakeni vuosien 1940 ja 1944 neuvostomiehityksiä, mutta muuttoliikkeellä Ruotsiin on pitkä historia. Ruotsin virolaisen kulttuurin keskuksena pidetään Tukholmaa. Erään arvion mukaan Ruotsissa oli vuoden 1995 aikoihin noin 35 000 virolaistaustaista henkilöä. Vuoden 2012 lopussa Ruotsissa asui Statistiska centralbyrånin tilaston perusteella 10 145 henkilöä, jotka olivat syntyneet Virossa ja 16 709 Ruotsissa syntynyttä henkilöä, joiden vanhemmista vähintään yksi oli syntynyt Virossa. Yhteensä Virossa syntyneitä ja heidän jälkeläisiään oli 26 854 henkeä.
Historia

Mahdollisesti ensimmäiset virolaiset tulivat Ruotsiin jo keskiajalla. Mälarenin ympäristön est-loppuiset paikannimet ja riimukivissä esiintyvät henkilönnimet viittaavat joidenkin tutkijoiden mielestä siihen, että alueella on ollut virolaisten haja-asutusta. Hjalmar Lindrothin teorian mukaan ruotsalaiset olisivat tuoneet Virosta orjia näille alueille. Myöhäismuinaisruotsissa ja varhais-uusruotsissa sana est tarkoitti orjaa.
Myöhemmin virolaisia tuli Ruotsiin hajanaisesti, yleensä pakolaisina. Ensimmäinen varsinainen muuttajien aalto Ruotsiin tuli 1800-luvun alussa Venäjän keisarikunnan asevelvollisuutta karkuun. Pakolaisia tuli silloin vielä Ruotsiin kuuluneeseen etelä-Suomeen sekä Ruotsiin Gotlantiin, Roslageniin ja Tukholmaan. David Pappin mukaan tällöin virosta tulleita oli jopa muutama tuhat. Ei ole kuitenkaan tiedossa missä määrin tulijat olivat vironruotsalaisia. Tulijat sulautuivat kantaväestöön nopeasti, eikä varsinaista vähemmistöä muodostunut. Poikkeuksena voidaan pitää Katthammarsvikia Gotlannissa, jonka asukkaista vielä 1800-luvun lopulla kymmenesosa oli virolaisia. Myös viron kieli selviytyi siellä 1900-luvun alkuun.
Seuraava aalto saapui pakolaisina toisen maailmansodan aikaan vironruotsalaisten evakoimisen yhteydessä vuonna 1944 sekä omin avuin. Noin 6 500 vironruotsalaisten mukana maahan muutti noin 2 000 heihin erilaisissa perhesiteissä ollutta virolaista. Vuonna 1945 Ruotsissa oli jo 21 815 virolaista ja 6 554 vironruotsalaista. Pakolaiset keskittyivät suuriin kaupunkeihin etenkin Mälarenin ympärille, sekä Länsi- ja Etelä-Ruotsiin. Myöhemmin virolaisia on tullut Ruotsiin maahanmuuttajina etenkin Euroopan unionin mahdollistaman vapaan liikkumisen myötä.
Toiminta

Virolaiset ostivat Tukholmasta niin sanotun Viro-talon Regerinsgatanilta vuonna 1958, mutta se myytiin pois vuonna 1968. Nykyisin Viro-talo sijaitsee Wallingatanilla. Viron muodollinen presidentti oli ollut maanpaossa Ruotsista vuodesta 1941 vuoteen 1992. Pakolaishallitus sen sijaan kokoontui Oslossa. Pakolaispresidentti luovutti virkansa Viron presidentille vuonna 1992 vaalien jälkeen.
Toisen maailmansodan jälkeen alettiin järjestää virolaista koulutusta. Perustettiin viisi yksityistä alakoulua, joista yksi on edelleen toiminnassa (Stocholmi Eesti Kool). Näiden lisäksi toimi 40 täydennyskoulua, joissa vuonna 1948 oli 937 oppilasta. Vuonna 1987 jäljellä oli enää 7 koulua ja 80 oppilasta. Vuonna 1952 aloitti toimintansa Viron tieteellinen instituutti (Eesti Teaduslik Instituut). Sen opetusohjelma perustui Tarton yliopiston vastaavaan.
Aiheesta muualla

Ruotsin virolaisten liitto
Luettelo Vöyrin julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä

Luettelo Vöyrin julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Vöyrin kunnassa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat. Pohjanmaalla sijaitsevaan Vöyriin ovat liittyneet Maksamaa vuoden 2007 alusta ja Oravainen vuoden 2011 alusta. Vuosina 2007–2010 kunnan nimenä oli Vöyri-Maksamaa.
Inkoon kirkko

| Inkoon kirkko Ingå kyrka |
| --- | --- |
 Inkoon kirkko
Sijainti:  Ola Westmanin puistotie 12, Inkoo
Koordinaatit:  60°02′42″N, 024°00′07″E
Rakentamisvuosi:  1430–1500-luku useassa vaiheessa
Materiaali:  harmaakivi
Istumapaikkoja:  500
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Inkoon kirkko, sankarihaudat 
För Fosterlandet 1939–1944
Inkoon kirkko (ruots. Ingå kyrka) on kirkkorakennus Inkoossa Länsi-Uudellamaalla. Pyhälle Nikolaukselle pyhitetty kirkko on kaivausten ja muuritutkimusten perusteella rakennettu kolmessa vaiheessa, joista viimeisin tuotti nykymuotoisen kirkkorakennuksen. Markus Hiekkasen mukaan ensimmäinen vaihe muurattiin aikaisintaan 1430-luvulla, toinen vaihe ehkä 1400-luvun jälkipuoliskolla ja viimeinen vaihe luultavasti 1510-luvulla. Paikalla on kuitenkin todennäköisesti sijainnut puukirkkoja jo seurakunnan perustamisesta lähtien, joka tapahtui 1200-luvun alussa. Jälkeenpäin on kirkkoa jouduttu uusimaan ja kunnostamaan useasti, kun esimerkiksi vuonna 1623 salama tuhosi sen katon. Kellotapuli rakennettiin kirkon vierustalle vuosina 1739–1740.
Kirkon sisällä pohjoisseinällä olevassa seinämaalauksessa on Suomen ainoa säilynyt kuolemantanssikuvaelma. Keskiaikaiset maalaukset ovat tyyliltään samanlaisia kuin Lohjan ja Hattulan kirkon maalaukset, ja ne on melko varmasti maalattu 1510-luvulla.
Kirkon urut on valmistanut Åkerman & Lund, ja 21-äänikertaiset urut on asennettu 1989.
Kirkon sankarihautausmaan muistomerkin on suunnitellut arkkitehti Arne Rancken v. 1949
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Inkoon kirkko Wikimedia Commonsissa
Inkoon kirkko (rakennusperintörekisteri) Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi. Museovirasto.
Inkoon kirkko seurakunnan sivulla
Uudenmaan kirkot (pois lukien Espoo, Helsinki ja Vantaa)
Askola –
Bromarv –
Capella (Siuntio) –
Degerby –
Fagervik –
Haapajärvi –
Hanko –
Hyvinkää (ev.lut.) –
Hyvinkää (ortod.) -
Hyvinkää (vanha) –
Inkoo –
Järvenpää (ev.lut.) –
Järvenpää (ortod.) –
Karjaa –
Karkkila –
Karjalohja –
Kauniainen –
Kellokoski –
Kerava –
Kirkkonummi –
Klaukkala (ev.lut.) –
Klaukkala (ortod.) –
Kytäjä –
Kärkölä –
Lapinjärvi –
Lapinjärvi (pikku kirkko) –
Lappohja –
Liljendal –
Lohja –
Lohja (tsasouna) –
Loviisa –
Masala –
Merikappeli (Upinniemi) –
Mustio –
Myrskylä –
Mäntsälä –
Nummi –
Nurmijärvi –
Pernaja –
Pohja –
Porvoo –
Porvoon Kristuksen kirkastumisen kirkko –
Pornainen –
Pukkila –
Pusula -
Rajamäki –
Ruotsinpyhtää –
Sammatti –
Sipoo (uusi) –
Sipoo (vanha) –
Siuntio –
Snappertuna –
Söderkulla –
Tammisaari –
Tenhola –
Tuusula –
Täktom (kappeli) –
Vihti
| n k Perustiedot Wikidatassa: Inkoon kirkko (Q15624032)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: kirkko
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Inkoo
sijainti: Inkoon kirkonkylä
katuosoite: Ola Westmanin puistotie 12, 10210 Inkoo, Ola Westmans allé 12, 10210 Ingå
koordinaatit: 60°02′42″N 24°00′07″E﻿ / ﻿60.045°N 24.0019°E﻿ / 60.045; 24.0019
Troilus ja Cressida

Troilus ja Cressida, viidennen näytöksen toinen kohtaus. Luigi Schiavonettin vuonna 1795 tekemä kuva Angelica Kauffmannin vuonna 1789 tekemän maalauksen pohjalta.
Troilos ja Cressida (engl. Troilus and Cressida) on William Shakespearen noin vuonna 1600 kirjoittama komedia tai tragedia. Se sijoittuu Troijan sodan aikaan, ja näytelmässä esiintyy Homeroksen kuvaamia hahmoja kuten Nestor ja Odysseus. Troilos on Troijan kuninkaan poika, joka rakastaa Cressidaa, mutta Cressidalla on tunteita myös Kreikan prinssi Diomedesta kohtaan.
Elokuvasovituksia

Näytelmästä on tehty televisioversiot muun muassa vuonna 1966 ja 1981.
Suomennos

Troilos ja Cressida.  Suomentanut Anna-Maija Viitanen. Helsinki:  WSOY, 2009.  ISBN 978-951-0-32373-1
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
Troilus ja Cressida Gutenbergissä
Luettelo Mynämäen julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä

Luettelo Mynämäen julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Mynämäen kunnassa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat. Mynämäen kuntaan on liitetty Karjalan ja Mietoisten kunnat.
Liettuan naisten jääkiekkomaajoukkue

Liettuan naisten jääkiekkomaajoukkue edustaa Liettuaa kansainvälisissä naisten jääkiekko-otteluissa, muun muassa maailmanmestaruuskilpailuissa. Vuonna 2021 maassa oli 40 rekisteröityä naisjääkiekkoilijaa. Joukkue oli tuolloin Kansainvälisen jääkiekkoliiton IIHF:n hallinnoimalla maailmanranking-listalla 40. sijalla eli kolmanneksi viimeinen. Joukkue sijoitettiin listalle ensi kerran vuonna 2020, jolloin se oli myös 40. sijalla eli viimeinen.
Vuonna 2022 maassa oli 90 naisjääkiekkoilijaa, ja joukkue nousi alkuvuonna rankingissa 36. sijalle. Vuoden lopulla joukkue eteni 34. sijalle. Vuoden 2025 alussa naispelaajia oli 150.
Sijoitukset > Maailmanmestaruuskilpailuissa

2020 - 3. divisioona, 5.
2021 - 3. divisioonan turnaus peruttiin koronaviruspandemian vuoksi. Kisojen oli määrä olla Liettuan kotikisat.
2022 - 3. divisioona, 2.
2023 - 3. divisioonan A-lohko, 3.
2024 - 3. divisioonan A-lohko, 3.
Sijoitukset > Maailmanranking

2020 - 40.
2021 - 40.
2022, helmikuu - 36.
2022, syyskuu - 34.
2023 - 32.
2024 - 34.
Kauko Pirinen

Kauko Pirinen.
Kauko Antero Pirinen (10. tammikuuta 1915 Eno – 31. toukokuuta 1999 Helsinki) oli suomalainen historiantutkija. Hän oli Helsingin yliopiston kirkkohistorian professori vuodesta 1961 ja yleisen kirkkohistorian professori vuosina 1963–1980. Ennen yliopistouraa Pirinen oli Valtionarkistossa arkistonhoitajana 1957–1961 ja arkistoneuvos 1961–1962.
Pirinen kirjoitti ylioppilaaksi Joensuun lyseosta vuonna 1932. Hän valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi vuonna 1936 ja lisensiaatiksi vuonna 1956 sekä väitteli filosofian tohtoriksi vuonna 1962.
Pirinen oli Suomessa 1900-luvun johtavia historiantutkijoita. Hänen erikoisalojaan olivat Suomen keskiajan historia, Savon ja Karjalan historia ja kirkollinen lainsäädäntö. Pirinen oli myös heraldiikan asiantuntija, ja hän osallistui 1950- ja 1960-luvuilla Suomen maalaiskuntien vaakunoiden suunnitteluun. Pirinen oli Helsingin yliopiston Karjalaisen osakunnan kuraattorina vuosina 1943–1944.
Hän sai teologian kunniatohtorin arvonimen vuonna 1963.
Kauko Pirisen ensimmäinen puoliso vuosina 1940–1961 oli kirjailija Aale Tynni (1913–1997). Heidän poikansa oli runoilija Matti Pirinen (1942–1971). Pirisen toinen puoliso vuodesta 1962 oli Maila Sylvia Melin.
Teoksia

Suomen vaakunat ja kaupunginsinetit. (1949, A. W. Ranckenin kanssa)
Turun tuomiokapituli keskiajan lopulla. (1956)
Turun tuomiokapituli uskonpuhdistuksen murroksessa. (1962)
A History of Finland. (1962, Eino Jutikkalan kanssa)
Schaumanin kirkkolain synty. (1985)
Suomen kirkon historia. (1. osa, 1991)
Henrik Renqvist, pappi ja herätysjohtaja, oikeushistoriallinen näkökulma (julk. postuumisti 2003, toim. Ilkka Huhta)
Luettelo Suomen kunnista

Maakunnat
Maakuntien liitot
Seutukunnat
Kunnat
NUTS-alueet
ISO 3166-2:FI
Tämä artikkeli on luettelo Suomen nykyisistä kunnista. Kuntaliitosten yhteydessä hävinneet kunnat ovat sivulla luettelo Suomen entisistä kunnista ja tapahtuneet muutokset sivulla luettelo Suomen kuntamuutoksista. Vuoden 2025 alusta kuntia on 308, joista 107 käyttää kaupunki-nimitystä.
Kaupunki-nimitystä käyttävät kunnat on lihavoitu. Luettelon neljännessä sarakkessa on ilmoitettu kunnan viralliset kielet. Luettelon viidennessä sarakkeessa on mainittu se paikkakunta (yleensä taajama), jossa kunnan hallinnollinen keskus sijaitsee. Nämä ovat tavallisesti taajamia, mutta eräissä tapauksissa kuntakeskukset ovat kasvaneet yhteen toisen taajaman kanssa. Usean Ahvenanmaan kunnan (mukaan lukien Luhangan Manner-Suomessa) kuntakeskus ei muodosta taajamaa liian pienen väestöpohjan vuoksi. Luettelon kuudennessa ja seitsemännessä sarakkeessa on ilmoitettu mihin maakuntaan ja seutukuntaan kunta kuuluu. Väkilukutietojen ajankohta on 31. lokakuuta 2024. Kuntien kokonaispinta-alat ja maapinta-alat puolestaan ovat ajankohdalta 1. tammikuuta 2025. Merialueet eivät ole mukana kokonaispinta-aloissa. Väestötiheydet on laskettu väkilukujen ja maapinta-alojen perusteella.
Kuntien väkiluvun osalta mediaanissa on Luoto (5 876 asukasta). Kuntien pinta-alan osalta mediaanissa on Keminmaa (648,12 km²). Pinta-alaltaan suurin kunta, Inari, vastaa pinta-alaltaan lähinnä 17 363 neliökilometrin laajuista Swazimaata. Suomen pienin kunta, Espoon keskellä sijaitseva Kauniainen, puolestaan on kokoluokaltaan saman kokoinen kuin maailman toiseksi pienin valtio, Monaco. Kuntien mediaanissa väestötiheyden osalta on Lumparland (10,01 as./km²). Korkein väestötiheys on Helsingissä (3 191,88 as./km²), ja alhaisin Savukoskella (0,15 as./km²).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Luettelo Suomen kunnista Wikimedia Commonsissa
Kuntaliitto
Kunnat.net
Suomen kunnat
| --- | --- |
Hallinto:  Kuntavaalit  Kunnanvaltuusto Suomessa  Kunnanhallitus Suomessa  Kunnanjohtaja Suomessa  Kunnanvaltuuston puheenjohtaja  Kunnanhallituksen puheenjohtaja  Kuntayhtymä  Suomen Kuntaliitto  Suomen kunnanvaakunat  Kuntanumero  Pitäjänkokous  Kuntakokous 
Kuntaluettelot:  Luettelo Suomen kunnista  Luettelo Suomen entisistä kunnista  Luettelo Suomen kunnista väkiluvun mukaan  Luettelo Suomen kunnista pinta-alan mukaan  Luettelo Suomen kunnista perustamisvuoden mukaan  Luettelo Suomen kuntien koordinaateista  Luettelo Suomen ruotsin- ja kaksikielisistä kunnista  Luettelo Suomen kunnista postinumeropiireittäin  Luettelo Suomen postinumeroista kunnittain  Luettelo Suomen rannikkokunnista  Luettelo Suomen kuntanumeroista  Luettelo Suomen kunnista vuonna 2008 
Kaupunkiluettelot:  Suomen kaupungit  Luettelo Suomen kaupungeista  Luettelo Suomen entisistä kaupungeista  Luettelo Suomen kaupungeista perustamisvuoden mukaan 
Suomen kuntauudistukset:  Vuoden 1865 kunnallisasetus  Suuri kuntauudistus (1961–1982)  Kunta- ja palvelurakenneuudistus (2005–2012)  Sote-uudistus (2011–) 
Kuntamuutokset:  Kuntajakolaki  Kuntaliitos Suomessa  Luettelo kuntaliitoksista Suomessa kunnittain  Kuntaliitokset Suomessa ilman yhteistä rajaa  Luettelo Suomen kuntien nimenmuutoksista  Alueliitos  Luettelo osakuntaliitoksista Suomessa 
Historialliset kuntamuodot:  Suomen keskiaikaiset seurakunnat  Luettelo Suomen kirkkopitäjistä  Kaupunki  Kauppala  Luettelo Suomen kauppaloista  Maalaiskunta  Epäitsenäinen kauppala  Taajaväkinen yhdyskunta  Luettelo Suomen taajaväkisistä yhdyskunnista  Vanhat kaupungit Suomessa  Uudet kaupungit Suomessa  Suomen laittomat kunnat
Kari Heiskanen

| Kari Heiskanen |
| --- | --- |
 Kari Heiskanen elokuussa 2008.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Kari Olavi Heiskanen
Syntynyt: 16. maaliskuuta 1955 (ikä 69) Hämeenlinna
Ammatti:  Näyttelijä, ohjaaja, käsikirjoittaja
Näyttelijä
Aktiivisena:  1976–
Merkittävät roolit:  Frank (Calamari Union) Timo Harjunpää (Harjunpää ja kiusantekijät   Harjunpää ja heimolaiset) Patrick Sillman (Lunastus) Jussi Lukkari (Rukajärven tie) Mikko Groman (Suden vuosi) Erkki (Kolme viisasta miestä) Ivar (Veljekset)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Kari Olavi Heiskanen (s. 16. maaliskuuta 1955 Hämeenlinna) on suomalainen näyttelijä, ohjaaja ja käsikirjoittaja.