RRKM-teoria
Teoria

Unimolekulaarisen reaktiolla on paineriippuvuus (fall-off). Reaktion kertaluku muuttuu 1. kertaluvun reaktiosta (kun reaktiopaine on hyvin suuri) 2. kertaluvun reaktioksi (reaktiopaineen ollessa pieni). Kaikkien tunnettujen unimolekulaarisen mekanismin selittävien teorioiden mukaan reaktion fall-off -käyttäytyminen riippuu reaktion mekanismissa mukana olevien molekyylin vibraatiomoodien lukumäärästä. Mitä kompleksisempi molekyyli (so. reaktion lähtöaine) on sitä alemmissa paineissa fall-off -käyttäytyminen esiintyy.
Unimolekulaarisen reaktion mekanismille voidaan kirjoittaa seuraavat reaktioyhtälöt:
Reaktiomekanismi saa alkunsa molekyylien välisten törmäysten seurauksena. Oheisesta kuvasta on todettavissa, että lähtöaineena oleva molekyyli voi virittyä joillekin alimmille vibraatiotasoille ja erityisesti usealle eri rotaatiotasolle. Tämä mahdollistuu, koska peräkkäisten rotaatiotasojen energiaero on vain murto-osa peräkkäisten vibraatiotasojen energiaerosta. Virittynyt molekyyli  {\text{A}}^{\star } muuntuu aktivoiduksi kompleksiksi  {\text{A}}^{\ddagger } kun se etenee reaktiokoordinaatilla lyhyelle  \delta -pituudelle, joka erottaa reaktion lopputuotteet lähtöaineista. Tällä  \delta -pituudella sijaitsee reaktion siirtymätila. Tämä jakolinja (engl. dividing line) tai jakopinta on alue, jossa molekyylin sidoksen katkeamiselle ei ole olemassa mitään vastustavaa voimaa. Tarkasteltaessa reaktioyhtälöitä, on oletettavissa, että sekä  {\text{A}}^{\star }:n että  {\text{A}}^{\ddagger }:n suhteelliset lukumäärät riippuvat reaktion energiamäärästä.
Virittyneellä molekyylillä  {\text{A}}^{\star } on lukuisa joukko kvanttitiloja energiavälillä  E\to E+\delta E, joista vain osalla on riittävä määrä energiaa reaktion etenemiseksi lopputuotteisiin. Ja vaikka sopiva kvanttitila sidoksen katkeamiseksi olisi miehitetty, niin myös tähän liittyvän värähdystaajuuden on oltava sopivassa vaiheessa. Tämän vuoksi virittyneen molekyylin elinaika on paljon pidempi kuin sidoksen värähdysjakso. Virittyneen molekyylin muodostumisnopeus riippuu saatavilla olevasta energiasta ja tämä kinetiikka on määritelty olevan  \delta k_{1(E\to E+\delta E)}, jolla on energiamuutos välillä  E\to E+\delta E. Virityksen sammumista ilmaiseva nopeusvakio  k_{-1} otetaan samansuuruiseksi kaikille energioille ja se saadaan Törmäysteorian törmäysluvusta, koska oletetaan ns. vahva törmäys. Nyt voidaan uudelleen kirjoittaa unimolekulaariselle reaktiolle (ks. yhtälö (5)):
Nopeusvakio saadaan integroimalla yhtälö (3) kaikilla yli  E:n olevilla energioilla, jotka aiheuttavat reaktion tapahtumisen:
Yhtälössä (3) tekijä  {\frac {\delta k_{1(E\to E+\delta E)}}{k_{-1}}} on virittymisen tasapainovakio, joten se voidaan antaa myös jakaumafunktioiden suhteella  {\frac {Q_{A^{\star }}}{Q_{A}}}. Tässä  Q_{A} on tavallinen jakaumafunktio kaikille aktiivisille vapausasteille,A ja  Q_{A^{\star }} on niiden virittyneiden molekyylien jakaumafunktio, joilla on energiaa välillä  E\to E+\delta E:
Yhtälössä (5) summaus tuottaa energiatilojen lukumäärän pienellä energiavälillä  \delta E ja se voidaan korvata  N(E)\delta E:lla, jossa  N(E) kvanttitilojen tiheys. Nyt jakaumafunktioiden suhde voidaan antaa Boltzmannin jakauman mukaan:
Tässä oletetaan, että kvanttitilat ovat tiiviisti lähekkäin ja ne voidaan ilmaista tiheysfunktiolla  N(E).B Yhtälö (6) vastaa Hinshelwoodin jakaumafunktiota (ks. yhtälö (11) Lindemann-Christiansen -teoriassa. Nopeusvakio  k_{2}(E) saadaan olettamalla vakiotilaoletus aktivoidulle kompleksille  {\text{A}}^{\ddagger }:
Jos mekanismissa on kyseessä useita ekvivalenttisia reaktiopolkuja  p^{\ddagger }, pitää  [A^{\ddagger }] kertoa käänteisarvolla  1/p^{\ddagger }:lla. Koska  \nu ^{\ddagger } riippuu saatavilla olevasta translaatioenergiasta  E_{\ddagger ,t} pitkin reaktiokoordinaatia tapahtuvalle liikkeelle, niin  k_{2}(E) pitää laskea summaamalla kaikki mahdolliset saatavilla olevat  E_{\ddagger ,t}-energiat. Olkoon  E_{\ddagger }=E-E_{0} aktivoidun kompleksin ylimääräenergia kokonaisenergiasta kun  E_{0} on potentiaalienergiaero aktivoidun kompleksin  {\text{A}}^{\ddagger }:n ja lähtöainemolekyylin välillä. Tämä energia jaetaan vibraatio- ja rotaatioenergiaan, ja translaatioenergiaan seuraavasti:
Nopeusvakio  k_{2}(E) voidaan nyt kirjoittaa olevan:C
Aktivoidun kompleksin, jolla on translaatioenergiaa  E_{\ddagger ,t},  tuotteeksi hajoamisen nopeusvakio  \nu _{E_{\ddagger ,t}}^{\ddagger } saadaan laskemalla vaadittava aika  m^{\ddagger }-massaisen hiukkasen kulkea  \delta -matkan verran kuten Siirtymätilateoriassa.D Nopeusvakiolle saadaan
Yhtälön (9) konsentraatiosuhde voidaan laskea tilastollisen mekaniikan menetelmin jakaumafunktioiden suhteesta  {\frac {Q_{A^{\ddagger }}}{Q_{A^{\star }}}}. Koska jokainen reaktion ainesosa sijaitsee kapealla energiavälillä, niin tämä suhde supistuu degeneraatioiden suhteeksi:  {\frac {\sum g_{i}^{\ddagger }}{\sum g_{i}^{\star }}}. Tässä  \sum g_{i}^{\star }=N(E)\delta E, mutta  \sum g_{i}^{\ddagger }:lla vain translaatioenergialle voidaan kirjoittaa edelliseen tapaan, mutta vibraatio-rotaatioenergia vaatii toisenlaisen käsittelyn.E Olkoon  P(E_{\ddagger ,vr}) vibraatio-rotaatiotilojen lukumäärä, joilla on energiaa tarkalleen  E_{\ddagger ,vr}:n verran. Tällöin niiden energiatilojen lukumäärä energiavälillä  \delta E_{\ddagger ,t}, on  P(E_{\ddagger ,vr})N(E_{\ddagger ,t})\delta E_{\ddagger ,t}. Kun otetaan  \delta E=\delta E_{\ddagger }=\delta E_{\ddagger ,t}, niin nopeusvakio  k_{2}(E) voidaan kirjoittaa uudestaan:
Translaatiotilojen lukumäärä energiavälillä  E_{\ddagger ,t}\to E_{\ddagger ,t}+\delta E_{\ddagger ,t} saadaan  m^{\ddagger }-massaisen hiukkasen
aalto-mekanistisesta tarkastelusta  \delta -pituisessa laatikossa. Tällöin translaatioenergiatilat ovat
Tässä  n on translaatiokvanttiluku ja  h on Planckin vakio. Energiatilojen tiheys on
Kun yhtälö (13) sijoitetaan yhtälöön (11), saadaan nopeusvakioksi
Tämä nopeusvakion arvo kerrotaan yleensä tilastollisella tekijällä  \displaystyle p^{\ddagger }, joka ottaa huomioon ekvivalenttisten mekanismipolkujen lukumäärän.F Lisäksi tarvitaan korjaustekijä rotaatioista, jotka säilyvät samalla kvanttitilalla kun molekyyli virittyy. Tämä korjaustekijä on  {\frac {Q_{r}^{\ddagger }}{Q_{r}}}, jotka ovat aktivoidun kompleksin ja lähtöainemolekyylin adiabaattisten rotaatioiden jakaumafunktiot. Nämä sijoittaen, nopeusvakioksi saadaan
Tässä  N(E_{vr}) on lähtöainemolekyylin energiatilojen tiheys energialla  E_{vr} (vibraatioenergia ja sisäinen rotaatioenergia) ja  G(E_{\ddagger ,vr}) on aktivoidun kompleksin energiatilojen summa energialla  E_{\ddagger ,vr}. Aktivoitu kompleksi on suurempi kuin (lähtöaine)molekyyli, koska reaktion edetessä tuotteisiin aktivoidun kompleksin sidos pitenee ja sen hitausmomentti kasvaa. Tällöin sen rotaatio- eli pyörimisenergia on pienempi kuin vastaava molekyylillä.G RRKM-teorian mukaan molekyylin pyörimismäärä on vakio, joten sen pyörimismääräkvanttiluku ei muutu. Tällöin reaktion energian häviämättömyyden takia rotaatioenergian pienuus aktivoidulla kompleksilla aikaansaa sen ylimääräisen rotaatioenergian helpottamaan aktivoidun kompleksin hajoamista (dissosioitumista) lopputuotteiksi.
Unimolekulaariselle nopeusvakiolle voidaan kirjoittaa esille sijoittamalla yhtälöt (6) ja (15) yhtälöön (4):
Jos lähtöainemolekyylin ja aktivoidun kompleksin vibraatio- ja rotaatiotilojen jakauma tiedetään, niin unimolekulaarinen nopeusvakio voidaan integroida numeerisesti. Tämä yhtälö ja siirtymätilateoria antavat samat tulokset jos reaktiopaineeksi otetaan suuri arvo.