stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suzdalinjärvet
Historia

Järvet mainitaan ensimmäisen kerran vuoden 1500 Vatjan viidenneksen verokirjassa nimellä Parkola. Vuonna 1746 keisarinna Elisabet lahjoitti seudun kreivi Pjotr Šuvaloville, joka aloitti laajan puistoalueen rakentamisen. Järvien nykyinen nimi mainitaan ensimmäisen kerran vuosina 1796–1800 laaditussa kartassa. Se perustuu Šuvalovien Sisä-Venäjältä siirtämien talonpoikien perustamaan Suzdalskajan kylään.
1800-luvun lopulla seudulle syntyi huvila-asutusta. Järvien rannoille rakennettiin uimaloita ja Suurella Suzdalinjärvellä oli höyrylaivaliikennettä. 1960-luvulla alue liitettiin Leningradiin. Ympäristön saastuminen ja vilkas asuntorakentaminen on tehnyt Suzdalinjärvien olemassaolon uhanalaiseksi.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Suuri Suzdalinjärvi Venäjän vesistörekisterissä. (venäjäksi)
Lyyli Swan

Lyyli Armias Swan (24. kesäkuuta 1872 Helsinki – 12. toukokuuta 1974 Helsinki) oli mielisairaanhoitaja, joka työskenteli Lapinlahden sairaalan ylihoitajana.
Swanin vanhemmat olivat opettaja, toimittaja Carl Gustaf Swan ja Emilia Charlotta Malin. Hän oli kuudes perheen yhdeksästä tyttärestä, joiden kirjeistä Anni Swanin poika Antero Manninen toimitti teoksen Yhdeksän mustaa joutsenta. Swanin perhe muutti Helsingistä Hämeeseen hänen ollessaan viisivuotias ja edelleen Lappeenrantaan 1884. Päättötodistuksen Swan sai silti Helsingin suomalaisesta tyttökoulusta 1890. Toimittuaan jonkin aikaa yksityisopettajana ja kirjapainon palveluksessa hän suoritti sairaanhoitajakurssin 1896 ja toimi sitten yksityishoitajana perheissä. Mielisairaanhoitoon hän perehtyi Tanskassa ja Ruotsissa 1899 Emil Hougbergin laatiman opinto-ohjelman mukaan. 1900 hän siirtyi Pitkäniemen sairaalan palvelukseen. Lapinlahden sairaalaan hänet palkattiin opetushoitajattareksi 1913, käynnistämään mielisairaanhoitajien koulutusta. Sitä ennen hän oli toiminut Niuvanniemen sairaalassa Kuopiossa ja Kammion sairaalassa Helsingissä ja tehnyt opintomatkan Saksaan 1906. Lapinlahden sairaalassa Swan työskenteli pitkään, 1925 hänet nimitettiin koko sairaalan ylihoitajaksi. 1920-luvulla Swan teki opintomatkat Tanskan ja Ruotsin ohella Islantiin. Swan jäi eläkkeelle 65-vuotiaana 1937. 101-vuotiaaksi elänyt Swan omistautui eläkkeellä suvulleen ja vietti viimeiset vuotensa sairaanhoitajattarien lepokodissa.
Timo Suviranta

Timo Bruno Suviranta (9. kesäkuuta 1930 Helsinki – 21. tammikuuta 1994 Helsinki) oli suomalainen koripalloilija.
Koripallo

Suviranta voitti koripalloilijana kymmenen Suomen mestaruutta Pantterien (entinen HOK-Veikot) joukkueessa vuosina 1949–1959 ja oli SM-sarjan korikuningas 1952. Hän pelasi Suomen joukkueessa Helsingin olympiakisoissa 1952 sekä EM-kisoissa Pariisissa 1951, Moskovassa 1953, Budapestissa 1955 ja Sofiassa 1957. Pariisissa hän oli kisojen neljänneksi paras pistemies ja kolmanneksi tarkin vapaaheittäjä. Urallaan hän pelasi 61 maaottelua vuosina 1950–1961, ja hänet valittiin vuoden koripalloilijaksi 1952 ja 1954.
Aktiivisen koripallouransa jälkeen Suviranta jatkoi lajin parissa valmentajana ja SM-sarjatuomarina.
Elokuussa 2017 Suviranta nimettiin Suomen koripallon Hall of Fameen.
Muuta

Suviranta menestyi koripallon lisäksi keilaajana voittaen parikilpailussa Suomen mestaruuden Lasse Larneen kanssa 1966 ja sijoittuen MM-kisoissa neljänneksi Kaj Sveholmin kanssa 1975. Toisen vanhan koripalloilijan, Oiva Virtasen kanssa Timo Suviranta perusti urheilutuotteita maahantuovan Virsu Oy:n.
Timo Suvirannan tytär Lotta Suviranta on yleisurheilun SM-mitalisti.
Svetlogorsk (Kaliningradin alue)

Svetlogorskin vaakuna.
Svetlogorsk (ven. Светлого́рск) on kylpyläkaupunki Kaliningradin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Itämeren rannalla 39 kilometriä Kaliningradista luoteeseen. Kaupunki on Svetlogorskin piirin keskus. Sen kautta kulkee Pionerskin ja Svetlogorskin Primorjen välinen rautatie. Asukkaita on 11 100 henkeä (vuonna 2009).
Svetlogorskin vesitorni.
Paikkakunta on perustettu vuonna 1258. Vuoteen 1945 saakka se kuului Saksan Itä-Preussiin nimellä Rauschen. Nykyisen nimensä kaupunki sai vuonna 1946. Se on suosittu matkailukohde, jossa toimii mm. kivennäisvesi- ja mutakylpylä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Svetlogorskin piirin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Kaliningradin alueen kaupungit
Zeeta

Zeeta (isona kirjaimena Ζ, pienenä ζ, m.kreik. ζήτα, zēta, kreik. ζήτα, zíta) on kreikkalaisen kirjaimiston kuudes kirjain. Sen äännearvo oli alun perin muinaiskreikassa todennäköisesti [dz] tai [zd] ja nykykreikassa [z] eli soinnillinen s (vrt. esimerkiksi englannin tai ranskan z). Kreikkalaisissa numeroissa zeetan lukuarvo on 7.
Latinalaisessa kirjaimistossa zeetaa vastaa kirjain Z/z ja kyrillisessä З/з. Suomen kieleen zeeta translitteroidaan sekä muinaiskreikasta että nykykreikasta z.
Muoto ja sen historia

Zeeta on kehittynyt foinikialaisen kirjaimiston kirjaimesta  (zajin).
Kreikkalainen zeeta muistutti alun perin foinikialaista esikuvaansa ja näytti enemmän suurelta päätteelliseltä I-kirjaimelta latinalaisessa kirjaimistossa kuin nykyiseltä zeetalta. Se kehittyi nykyiseen muotoonsa joonialaisessa kirjaimistossa. Zeeta oli käytössä useimmissa paikallisissa kreikkalaisissa kirjaimistoissa, mutta puuttui muun muassa Megaran, Fleiuksen ja Ithakan sekä joidenkin Suur-Kreikan siirtokuntien ja Kykladien saarten kirjaimistoista.
Epigrafisissa lähteissä zeetasta esiintyy muun muassa seuraavanlaisia variantteja:
Merkityksiä

Matematiikassa
ζ on matematiikassa joskus kulman merkkinä.
ζ voi matematiikassa tarkoittaa Riemannin zeta-funktiota.
Muita merkityksiä
ζ´ on kreikkalaisissa numeroissa luku 7.
Tietokonejärjestelmissä

Tietokoneissa zeeta koodataan eri merkistöissä seuraavasti:
|  | Ζ | ζ |
| --- | --- | --- |
| ASCII, koodisivut 437, 850, 852, 857, 860, 861, 862, 863, 864 |  0x5A |  ei ole |
| ASCII, koodisivu 869 | 0xA9 | 0xE0 |
| Unicode | U+0396 | U+03B6 |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Zeeta Wikimedia Commonsissa
Svea (nimi)

| Svea |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  6. marraskuuta
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  –
Nimen alkuperä:  Svea-mamma, Ruotsin henkilöitymä, ja Sveanmaa
Infobox OKNimi-testi OK: 
Svea on ruotsalainen naisen etunimi. Nimi on samaa alkuperää kuin maan omakielinen nimi Sverige. Sveanmaa on keskeisin Ruotsin kolmesta historiallisesta pääosasta, ja Svea-mamma on 1600-luvulta saakka ollut tunnettu Ruotsin henkilöitymänä. Etunimenä Svea tuli käyttöön 1800-luvun alkupuolella sen jälkeen, kun Esaias Tegnér vuonna 1811 oli julkaissut Svea-nimisen runoelman.
Suomessa nimi Svea on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu vuoden 2019 loppuun mennessä noin 2 720 henkilölle, joista yli puolet on syntynyt ennen vuotta 1920.
Nimipäivä

Ruotsissa nimi Svea otettiin kalenteriin vuonna 1901. Svean nimipäivä on Ruotsissa 2. tammikuuta, koska isänmaallisista syistä tämä nimi haluttiin sijoittaa vuoden alkuun heti uudenvuodenpäivän jälkeen.
Suomessa nimi esiintyy vain suomenruotsalaisessa kalenterissa, jossa Svean nimipäivä on 6. marraskuuta, jota päivää suomenruotsalaiset viettävät ruotsalaisuuden päivänä. Aikaisemmin (vuosina 1908–2014) nimipäivä oli 14. elokuuta, joka on keskiajalla ollut Pyhän Svean muistopäivä.
Tunnettuja Svea-nimisiä

Svea Jansson (1904–1980), suomalais-ruotsalainen kansanmuusikko ja lauluntekijä
Svea Norén (1895–1985), ruotsalainen taitoluistelija ja olympiamitalisti
Svea Richnau (1922–2007), suomalainen meedio
Ympäristövaikutusten arviointimenettely

Ympäristövaikutusten arviointimenettely (YVA) on lakiin ja asetukseen pohjautuva ennalta ehkäisevän ympäristöpolitiikan mukainen menettely, jossa selvitetään järjestelmällisesti kohteena olevan hankkeen ympäristövaikutukset, toteuttamisvaihtoehdot ja haitallisten vaikutusten lieventämismahdollisuudet sekä eri osapuolten kannat niihin. YVA-menettelyn läpikäyminen voi olla esimerkiksi rakennusluvan myöntämisen edellytyksenä, mutta se ei itsessään ole lupaprosessi. Yksi YVA-menettelyn tavoitteista on saada suunnitellun hankkeen vaikutusalueen asukkaat osallistumaan ympäristölliseen päätöksentekoon. YVA-menettelyn vaativat hankkeet määritellään joko lakisääteisessä hankeluettelossa tai tapauskohtaisesti.
Yhtä hanketta laajemmille viranomaisten strategisille suunnitelmille ja ohjelmille on olemassa Suunnitelmien ja ohjelmien ympäristövaikutusten arviointi (SOVA). Yhdysvallat oli vuonna 1970 ensimmäinen valtio, jossa YVA-menettely on otettu käyttöön.
Menettelyn tarpeellisuus

Ympäristövaikutusten arviointi on johonkin hankkeeseen kohdistuva menettely. Siinä käsitellään hankkeen positiiviset ja negatiiviset ympäristövaikutukset ympäristöllisistä, sosiaalisista ja taloudellisista näkökulmista. YVA:n tulokset esitetään arviointiselostuksessa. Lausunnon arviointiselostuksesta antaa ja yhteysviranomaisena arviointimenettelyn aikana toimii yleensä ely-keskus. Ydinenergiahankkeiden tapauksessa yhteysviranomainen on pääasiassa Työ- ja elinkeinoministeriö. Hankkeen sijoittuessa usean ely-keskuksen alueelle Ympäristöministeriö määrää tarvittaessa vastaavan yhteysviranomaisen. On myös olemassa säädöksiä kansainvälisistä valtioiden rajat ylittävien ympäristövaikutusten arvioinnista.
YVA-menettely ei itsessään ole lupaprosessi, mutta menettelyn läpikäyminen voi olla edellytyksenä myöhemmille luville, esimerkiksi ympäristöluvan tai rakennusluvan myöntämiselle tai näihin liittyvälle kaavoitukselle (mm. oikeusvaikutteisen osayleiskaavan tai asemakaavan laadinta hankkeelle). YVA-menettelyn vaiheissa kerätään ratkaisunteolle tarpeellista tietoa ja annetaan niille, joiden oloihin tai etuihin hanke saattaa vaikuttaa, mahdollisuus mielipiteensä esittämiseen. Suomessa eräissä tilanteissa viranomainen ei saa myöntää lupaa tai tehdä muuta siihen rinnastettavaa päätöstä, ennen kuin se on saanut käyttöönsä arviointiselostuksen ja yhteysviranomaisen siitä antaman lausunnon. Turvetuotantoalueille kohteilla, joille oli myönnetty lupa, oli tutkimuksissa vähemmän uhanalaisia lajeja kuin kohteilla, joilla lupa evättiin. YVA menettely sisältää harvoin ympäristönvaikutusten seurantaa sen jälkeen, kun hanke on lopulta toteutettu.
Suomalaisen YVA-menettelyn oikeudellinen perusta

Yksi ympäristövaikutusten arviointimenettelyn tavoitteista on kansalaisten  osallistumismahdollisuuden parantaminen. Suomen perustuslain 2 §:ssä todetaan yksilön oikeuden osallistua ja vaikuttaa yhteiskunnan ja elinympäristönsä kehittämiseen olevan osa kansanvaltaa. Perustuslain 20 §:ssä kerrotaan kaikille kuuluvan vastuun luonnosta ja sen monimuotoisuudesta, ympäristöstä ja kulttuuriperinnöstä. Julkisen vallan tehtävänä on puolestaan pyrkiä turvaamaan jokaiselle oikeus terveelliseen ympäristöön sekä mahdollisuus vaikuttaa elinympäristöään koskevaan päätöksentekoon.
Suomessa tuli vuonna 1994 voimaan ensimmäinen laki ympäristövaikutusten arvioinnista. Tämän lain korvasi vuoden 2017 samanniminen säädös (252/2017). Valtioneuvoston asetuksessa ympäristövaikutusten arviointimenettelystä on luettelo niistä hanketyypeistä, jotka aina tarvitsevat YVA-menettelyn lupahakemuksen tueksi. Lisäksi lain mukaan on tapauskohtaisesti arvioitava muut hankkeet, joilla on laadultaan ja laajuudeltaan merkittäviä vaikutuksia ympäristöönsä.
Ympäristövaikutusten arviointimenettelyn kulku > Aloite

Velvollisuus arviointimenettelyn toteuttamiseen on hankkeissa, joista saattaa aiheutua merkittäviä haitallisia ympäristövaikutuksia. Hanketyypit, joilta vaaditaan aina YVA, on lueteltu valtioneuvoston antamassa asetuksessa. Aloitteen tekee hankkeesta vastaava eli toiminnanharjoittaja ely-keskukselle. Tapauskohtaisesti arvioitavien hankkeiden kohdalla myös viranomainen, yksittäinen kansalainen tai kansalaisjärjestö voi tehdä perustellun esityksen. Harkinnanvaraisissa tilanteissa asiaan liittyvien viranomaisten on käytävä neuvotteluja keskenään YVA-menettelyn tarpeellisuudesta.
Ympäristövaikutusten arviointimenettelyn kulku > Arviointiohjelma

Arviointimenettely alkaa arviointiohjelman laatimisella yhteysviranomaiselle. Ympäristövaikutukset on selvitettävä, ennen kuin aloitetaan hankkeen toteutus, niiltä osin kuin vaikutuksia saattaa olla. Hankkeen suunnittelija tekee arviointiohjelman, joka sisältää muun muassa tietoja hankkeesta, erilaisia toteutusvaihtoehtoja, aikataulut ja kuvauksia ympäristöstä. Myös hankkeen toteuttamatta jättäminen, eli nollavaihtoehto pitää sisällyttää tarkasteltavaksi vaihtoehdoksi. Arviointiohjelma on toimitettava mahdollisimman aikaisessa suunnitteluvaiheessa viranomaiselle, joka huolehtii sen tiedottamisesta julkisesti ja antaa mahdollisuuden vaikuttaa siihen. Yksi tavoitteista onkin lisätä asukkaiden mahdollisuuksia osallistua ja siten vaikuttaa suunnitteluun. Tämä voidaan toteuttaa esimerkiksi yleisötilaisuutena, jossa asukkaat ja asiantuntijat pääsevät keskustelemaan toistensa kanssa. Tällöin myös asiantuntija saa tietää enemmän kohteestaan.
Yhteysviranomainen antaa lausuntonsa arviointiohjelmasta mutta ei vahvista sitä. Omaa lausuntoaan varten yhteysviranomainen tiedottaa YVA:sta hankkeen todennäköisen vaikutusalueen kunnissa ja kerää lausuntoja keskeisiltä viranomaisilta, jotka määräytyvät hankkeen laajuuden ja luonteen mukaan. Asianosaisten kuulemisen jälkeen yhteysviranomaisen tulee antaa lausuntonsa määräajassa hankkeesta vastaavalle. Lausunnossa otetaan kantaa esimerkiksi käytettyihin arviointimenettelyihin ja vaikutusalueen rajaukseen. Vahvistamatta jättämällä yhteysviranomainen antaa luvan poiketa ohjelmasta tarpeen mukaan; poikkeamisen on oltava perusteltua.
Ympäristövaikutusten arviointimenettelyn kulku > Arvioinnin tulos

Arviointiselostus on asiakirja, jossa esitetään YVA:n tulokset. Se sisältää muun muassa tietoja hankkeen ominaisuuksista (tuotantomäärät, liikenne jne), sen suhteesta esimerkiksi maankäytön suunnitelmiin, arviointimenettelyn kulusta sekä eri vaihtoehtojen ja niiden ympäristövaikutusten vertailua. Arviointiselostus on hankkeesta vastaavan laatima selvitys hankkeen ja sen vaihtoehtojen ympäristövaikutuksista. Hankkeesta vastaava laatii arviointiselostuksen arviointiohjelman ja yhteysviranomaisen arviointiohjelmasta antaman lausunnon perusteella.
Yhteysviranomainen antaa lausunnon myös varsinaisesta ympäristövaikutusten arviointiselostuksesta. Tässä lausunnossa se esittää muun muassa oman arvionsa arviointimenettelyn ja -selostuksen riittävyydestä ja laadusta. Menettely päättyy, kun yhteysviranomainen toimittaa kaikista lausunnoista ja selostuksista tehdyn yhteenvedon hankkeesta vastaavalle ja tarpeellisille tahoille.
YVA:n vaativia hankkeita

Ympäristövaikutusten arviomenettelyä vaativat hankkeet määritellään valtioneuvoston antaman YVA-asetuksen 2. luvussa. Tämän luvun 6. pykälä kuvaa hankkeet, joissa tulee aina toteuttaa YVA-menettely.
eläinten pito: todella suuret kanalat ja -sikalat (yli 3 000 sikaa, 900 emakkoa tai 60 000 kanaa)
luonnonvarojen otto ja käsittely, esimerkiksi suuret kaivokset, soranottamot tai turpeentuotantoalueet
vesistön rakentaminen tai säännöstely: suurten tekoaltaiden ja patojen rakentaminen (vesitilavuuden raja 10 milj. m3 eli esimerkiksi neliökilometrin laajuinen 10 metriä korkea vesivarasto)
metalliteollisuus
metsäteollisuus
kemianteollisuus ja mineraalituotteiden valmistus: mm. raakaöljynjalostamot, liuottimia käyttävä tai vaarallisia kemikaaleja valmistava teollisuus, mineraalivilla- tai sementtitehtaat
energiantuotanto: mm. polttoaineteholtaan vähintään 300 MW:n voimalaitokset, ydinpolttoaineen tai -jätteen varastointilaitokset sekä yli 10 tuulivoimalan tai kokonaisteholtaan vähintään 30 MW:n tuulipuistot
energian ja aineiden siirto sekä varastointi: mm. öljyn runkoputket, yli 40 km kaasuputket, yli 15 km ja vähintään 220 kV:n maanpäälliset suurjännitejohdot, yli 50 000 kuution öljyn tai kemiallisten tuotteiden varastot
liikenne: moottoriteiden, moottoriliikenneteiden ja muiden vähintään 4-kaistaisten ja yli 10 km:n pituisten teiden, rautateiden ja vähintään 2,1 km kiitoradalla varustettujen lentokenttien rakentaminen, yli 1 350 tonnin aluksille tarkoitetut kauppamerenkulun väylät, satamat, laiturit ja kanavat (1350 dwt alukset ovat tyypillisesti luokkaa 60-70 metriä pitkiä laivoja)
vesihuolto: suuret pohjaveden ottamot tai tekopohjavesilaitokset, suuret raakavesi- tai jätevesitunnelit, yli 100 000 asukkaalle mitoitetut jätevesien käsittelylaitokset
jätehuolto: ongelmajätteiden käsittelylaitokset, suuret jätteiden polttolaitokset, vähintään 20 000 tonnin vuotuiselle yhdyskuntajätteiden määrälle mitoitetut kaatopaikat
muutokset, jotka vastaavat kooltaan 1-11 kohtien hankkeita
Lisäksi YVA-menettelyä voidaan soveltaa muihinkin hankkeisiin yksittäistapauksissa.
Vireille tulleiden YVA-menettelyjen kehitys

Vuoden 2015 loppuun mennessä oli YVA-hankkeita tullut vireille yhteensä 770. Hanketyypeistä yleisimmät olivat olleet jätehuolto (163 kpl), energian tuotanto (144 kpl) sekä luonnonvarojen otto ja käsittely (135 kpl). 20 vuoden seurannan aikana YVA-menettelyn keskiarvoinen vuosittainen käyttö on tuplaantunut.
YVA:n kansainvälinen kehitys

Yhdysvallat oli ensimmäinen valtio, jossa ympäristövaikutusten arviointimenettely otettiin käyttöön ympäristöpolitiikan toteuttamisen välineeksi. Keskeisin YVA:a määritellyt säädös oli vuonna 1970 voimaan tullut National Environmental Policy Act (NEPA). Se pyrki yhteensovittamaan ympäristöön vaikuttavien hankkeiden taloudellisia, sosiaalisia ja ekologisia intressejä. Lailla pyrittiin kestävään kehitykseen. Tällaisen lähestymisen hyödyt ymmärrettiin ja YVA-menettely omaksuttiin nopeasti useissa muissa maissa (mm. Kanada 1973, Uusi-Seelanti ja Kolumbia 1974, Länsi-Saksa ja Ranska 1976).
Euroopan unionissa säädettiin ensimmäinen ympäristövaikutusten arviointia koskeva direktiivi vuonna 1985 (85/337/ETY), ja sen uudistettu versio (2011/92/EU) tuli voimaan vuonna 2011. Sittemmin YVA-direktiiviä uudistettiin merkittävästi toukokuussa 2014 voimaan tulleella direktiivimuutoksella (2014/52/EU). Tämän seurauksena myös Suomen kansallista ympäristövaikutusten arviointia koskevaa lainsäädäntöä muutettiin vuonna 2017. Suomessa alkuperäinen laki ympäristövaikutusten arviointimenettelystä säädettiin kesällä 1994 ja se tuli voimaan 1. syyskuuta 1994.
Rajat ylittävää ympäristöyhteistyötä varten laadittiin YK:ssa 1990-luvulla niin sanottu Espoon sopimus (Convention on Environmental Impact Assessment in a Transboundary Context), jonka perusteella on naapurivaltiolle ilmoitettava suunnitteilla olevista hankkeista, joilla voi olla haitallisia ympäristövaikutuksia myös naapurivaltiossa. Sopimuksen ensimmäinen versio tuli voimaan 10. syyskuuta 1997.
Kirjallisuutta

Hokkanen, P., 2008: Kansalaisosallistuminen ympäristövaikutusten arviointimenettelyssä (väitöskirja Tampereen yliopistolle) (Arkistoitu – Internet Archive) (uta.fi)
Väitös: 26.9.2014: Ympäristövaikutusten arviointimenettely saisi olla vieläkin moniäänisempi (Kimmo Jalava, Jyväskylän yliopisto) (Arkistoitu – Internet Archive), Jalava, Kimmo, 2014: Quality of environmental impact assessment in Finland (tiivistelmä) (Arkistoitu – Internet Archive), pdf-versio (jyu.fi)
Aiheesta muualla

Tarastin arviointityöryhmä: 19 ehdotusta ympäristömenettelyjen sujuvoittamiseksi (10.3.2015) (Arkistoitu – Internet Archive) (ym.fi), Tarastin ryhmän 19 ehdotusta lupaprosessien sujuvoittamiseen (10.3.2015) (sitra.fi)
Directive 2011/92/EU, as amended by Directive 2014/52/EU (epävirallinen versio YVA-direktiivistä 2011/92/EU päivitettynä 16.4.2014 tehdyillä direktiivimuutoksilla 204/52/EU) (englanniksi) (europa.eu)
Rosberg, E., 2012: Ympäristövaikutusten arviointi, projektit ja kestävä kehitys : Tutkimus 2000-luvun ympäristövaikutusten arviointimenettelyistä Suomessa (lis.työ Helsingin yliopistolle) (helsinki.fi)
YVA-lausuntomaksujen hinnoittelu (4/2014-, Valtioneuvoston asetuksen liite: Maksutaulukko) (finlex.fi)
Rakentaminen ja kestävä kehitys
| --- | --- |
Yhdyskuntasuunnittelu:   ympäristövaikutusten arviointi  ekokylä  yhteisökylä 
Suunnitteluperiaatteet:   ekorakentaminen  aurinkoarkkitehtuuri  matalaenergiatalo  passiivitalo  nollaenergiatalo  plusenergiatalo 
Lämmitys:   aurinkolämmitys  kaukolämpö  lämpöpumppu  maalämpö  puupelletti  takka 
Talotekniikka:   ilmanvaihtokone  aurinkokenno  energiansäästölamppu 
Rakennustekniikka:   rakennuksen vaippa  lämmöneriste  ilmansulku  ikkuna 
Perinnerakentaminen:   hirsirakentaminen  olkipaalirakentaminen  savirakentaminen  turpasmökki  terva  keittomaali 
Organisaatiot:   ympäristöhallinto  Ympäristöministeriö  Ympäristökeskus  Motiva
Matthias Svederus

Matthias Svederus (Sveder) (lokakuu 1650 Sankt Lars, Itä-Götanmaa, Ruotsi – 17. lokakuuta 1721 Uppsala) oli torpparin poika, josta tuli Turun akatemiassa toiminut lainopin professori ja akatemian rehtori kahteen otteeseen.
Elämäkerta

Svederuksen isä oli torppari nimeltään Peter. Hän pääsi opiskelemaan Lundiin, Uppsalaan ja Jenaan vuodesta 1674. Turun akatemian lainopin professori Svederuksesta tuli 1686, joskin hänen nimitystään myös vastustettiin. Tutkijana ja opettajana Svederus uppoutui varsinkin luonnonoikeuden perustelemiseen, liittäen oikeudellisten kysymysten ratkaisut sekä Raamattuun että luonnontieteellisiin uskomuksiin. Maallisista auktoriteeteista hän arvosti varsinkin Homerosta. Svedruksen johdolla puolustettiin yhteensä yhtätoista väitöskirjaa 1687-1699, koskien myös esimerkiksi postilaitosta ja kaupankäyntiä. Omia oppilaita hänellä ei ollut eikä hänen osuuttaan mainittuihin väitöskirjoihin tunneta. Svederuksen työtä arvostettiin silti, hän toimi akatemian rehtorina 1692-1693 ja uudelleen 1704-1705. Viipurilaisen osakunnan inspehtori hän oli vuodesta 1689. Hän kieltäytyi 1693 tuolloin harvinaisesta oikeustieteen tohtorin arvonimestä. Kun Turun akatemian toiminta lakkasi Suuren Pohjan sodan miehitysaikana, Svederus siirtyi 1714 Ruotsiin. Uppsalan yliopiston lainopin professoriksi hänet nimitettiin 1716. Turussa lainopin tutkimus ja opetus hiipuivat hänen lähtönsä jälkeen melkein sadaksi vuodeksi.
Posti- ja telelaitos julkaisi 1988 näköispainoksen ja suomennoksen Svederuksen ja ylioppilas Joachimus Bartholdi Caloanderin väitöskirjasta vuodelta 1689 De tabellario, nimeltään Akateeminen tutkielma postinkantajasta.
Svederuksen puoliso vuodesta 1688 oli Anna Maria Festing, jonka tiedetään olleen elossa 1757. Heidän tyttärestään Helena Swederistä tuli Turun pormestarin Carl Merthenin puoliso.
Aiheesta muualla

Kotivuori, Yrjö: Matias Svederus. Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005. Viitattu 1.2.2015.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Ruotsi 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiasampo  Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852
Aaltonen
Kuvitteellisia henkilöitä

Kalle Aaltonen, suomalaisessa elokuvassa Kalle Aaltosen morsian vuodelta 1948
Heidi Aaltonen, tv-sarjassa Salatut elämät
Suvi-Tuuli Aaltonen, tv-sarjassa Maalaiskomedia
Tuukka Aaltonen, tv-sarjassa Salatut elämät.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.