stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Viktor Sund

Viktor Karl Sund (27. elokuuta 1891 Pietarsaari – 27. heinäkuuta 1966 Pietarsaari) oli suomalainen opettaja, keräilijä ja ruotsin kielellä kirjoittanut runoilija.
Sund pääsi ylioppilaaksi 1912 Pietarsaaren reaalioppikoulusta ja valmistui kansakoulunopettajaksi Uudenkaarlepyyn opettajaseminaarista 1914. Hän toimi sitten Pietarsaaren ruotsinkielisen kansakoulun opettajana aina eläkkeelle siirtymiseensä saakka 1954. Hän oli myös sivutoiminen museon- ja kirjastonhoitaja.
Sundin runoista tunnetuin on Jussi Snellmanin suomentama Där björkarna susa (Miss' soutaen tuulessa koivut sorjat soi) johon sävellyksen teki Oskar Merikanto. Runo ilmestyi alun perin runokokoelmassa Skymningsriket. Merikanto sävelsi myös toisen Sundin runon Sommarmorgon i Skogen. Sund laati myös juhlarunoja erilaisiin Pietarsaaren merkkitapahtumiin, muun muassa kaupungin 300-vuotisjohlissa esitettiin runo Kring lejonets torn jonka oli säveltänyt Sigurd Snåre.
Sund oli myös museoesineiden ja taiteen keräilijä. Sundin keräämiä kokoelmia säilytettiin Pietarsaaren kaupunginmuseossa ja vuonna 1856 Skataan rakennetussa Viktor Sundin tuvassa. Tupa on nykyisin kunnostettu ja toimii lähinnä kokoustilana.
Teoksia

Skymningsriket : dikter. Söderström, Helsingfors 1915
Jakobstad. Svenska Folkskolans Vänner, Helsingfors 1937
Nykarleby. 1947
Dikter ; utg. av staden Jakobstad ; utgivningskommitté Anna Bondestam et al. Jakobstad 1981
Vote Is a Bullet

| Vote Is a Bullet Virgin Snatch |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 16. marraskuuta 2018
 Formaatti: CD
 Tyylilaji: thrash metal
 Kesto: 49.14
 Levy-yhtiö: Mystic Production
Virgin Snatchin muut julkaisut
| We Serve No One 2014 | Vote Is a Bullet 2018 |   |
Vote Is a Bullet on Virgin Snatchin kuudes studioalbumi, joka julkaistiin 16. marraskuuta 2018.
Kappaleet

Kaikki sanat Łukasz ”Zielony” Zieliński, kaikki sävellykset Paweł ”Pavlo” Pasek ja Virgin Snatch.
|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Kesto |  |  |  |  |  |  |  |
| 1. | Intro | 1.17 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Face in the Dirt | 3.51 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Vote Is a Bullet | 6.48 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Swarm of Wild Bees | 5.58 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Ineffective Grand Gestures | 4.02 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Defending the Wisdom | 4.23 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | G.A.W.R.O.N.Y. | 6.11 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Antipodes | 6.13 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | We Are Underground | 10.31 |  |  |  |  |  |  |  |
|  |  | 49.14 |  |  |  |  |  |  |  |
Arvostelut

Metal Temple:
Aiheesta muualla

Vote Is a Bullet discogs.com -sivustolla (englanniksi)
Albumi Vote Is a Bullet Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Virgin Snatch
| Zielony • Jacek Sławeński • Grysik • Piotr Wącisz • Paweł PasekPaweł Mąciwoda • Titus • Jacek Hiro • Novy |
| --- | --- |
Studioalbumit:  S.U.C.K. • Art of Lying • In the Name of Blood • Act of Grace • We Serve No One • Vote Is a Bullet
Katso myös:  Anal Stench • Acid Drinkers • Corruption • Sceptic • Scorpions
Visa Ski Team Kemi

Karihaaran Visan perustajajäsenet.
Visa Ski Team Kemi ry on vuonna 1951 perustettu kemiläinen urheiluseura. Seura perustettiin nimellä Voimistelu- ja Urheiluseura Karihaaran Visa r.y. Vuonna 1993 nimi lyhennettiin muotoon Karihaaran Visa ry ja 21.8.2020 nimi vaihdettiin muotoon Visa Ski Team Kemi ry.
Perustamisaikaan vuonna 1951 Voimistelu- ja Urheiluseura Karihaaran Visa r.y. oli perinteinen kaikkien lajien urheilu- ja liikuntaseura. Seura keskittyy nykyään hiihto- ja vapaa-ajan urheiluun. Juniorijalkapalloilusta vastaa seuran erillinen yhdistys ja joukkue Visan Pallo.
Aiheesta muualla

Visa Ski Team Kemin sivusto
Esko Ryhtinen: Karihaaran Visa 25 vuotta. 8 sivua. 1976.
Jaakko Luotonen: Voimistelu- ja urheiluseura Karihaaran Visa ry:n 40-vuotishistoriikki. 23 sivua. 1991.
Villa Kallioranta

Villa Kallioranta on Rauman Kortelassa sijaitseva huvila.
Sen rakennutti vuonna 1932 kauppaneuvos A. Alanko. Hänen kuoltuaan Alangon vaimo myi vuokrasopimuksen Rauman kaupungille. joka aloitti huvilassa tyttöjen kesäsiirtolan. Vuokrasopimuksen päätyttyä Villa Kallioranta siirtyi kokonaan yksityisomistukseen.  
Huvilan lähellä sijaitsee myös UPM:n henkilökunnan virkistäytymiseen tarkoitettu Kiviranta.
Aiheesta muualla

Villa Kalliorannan kotisivut [vanhentunut linkki]
Veytaux

| Veytaux |
| --- | --- |
 Chillonin linna sijaitsee Veytaux’ssa.
 vaakuna

 Veytaux
 Koordinaatit: 46°25′N, 6°56′E 
Valtio:   Sveitsi
Kantoni:  Vaud
Hallintoalue (district):  Riviera-Pays-d’Enhautin alue
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  6,78 km²
Korkeus:  372–2 042 m
Väkiluku (31.12.2022)  (vakituiset asukkaat):  975
 – Väestötiheys:  144 as./km²
 
 www.veytaux.ch 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Veytaux on kunta Lounais-Sveitsissä Vaud’n kantonissa. Siellä on vajaat 1 000 asukasta.
Sijainti

Veytaux sijaitsee Genevenjärven itäpäässä Montreux’stä viitisen kilometriä etelään.
Liikenne

Kunnan poikki Genevenjärven rannan tuntumassa kulkevat moottoritie A9 ja rautatie Lausannesta Martignyyn ja edelleen Brigiin.
Nähtävyyksiä

Chillonin keskiaikainen linna sijaitsee Veytaux’ssa.
Korkein vuori kunnan alueella on Rochers de Naye (2042 m mpy.). Vuorelle on Transports Montreux-Vevey-Riviera -yhtiön junayhteys Montreux’n Glionista. Seutu on tunnettua matkailualuetta, erityisesti talviaikaan.
Genevenjärven rannassa sijaitsee Forces Motrices Hongrin-Léman SA:n 420 megawatin pumppuvoimalaitos. Voimalan vesivarastona on Lac de l'Hongrinin tekojärvi 1 250 metrin korkeudessa, kymmenkunta kilometriä järveltä itään.
Aiheesta muualla

Lüthi-Graf, Evelyne: Veytaux (Sveitsin historiallisen tietosanakirjan artikkeli) Historisches Lexikon der Schweiz (HLS).  21.1.2014. Bern:  Stiftung HLS. (saksaksi), (ranskaksi), (italiaksi)
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Veytaux Wikimedia Commonsissa
Via Dolorosa (kappale)

| Via Dolorosa Via Dolorosa |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 B-puoli: Rakkauden kotiin
 Äänitetty : 28. helmikuuta ja 1. maaliskuuta 1986, MSL-studio
 Julkaistu: 1986
 Tuottaja(t): Tommi Läntinen ja Jussi Halme
 Tyylilaji: suomirock
 Kesto: 07.55
 Levy-yhtiö: Poko Rekords
Via Dolorosa on suomalaislaulaja Tommi Läntisen johtaman samannimisen yhtyeen kappale ja single. Single on myös yhtyeen ainoaksi jäänyt julkaisu. Se ilmestyi vuonna 1986.
Kappaleet

A-puoli
Via Dolorosa – 3.58 (säv., san. & sov. Tommi Läntinen)
B-puoli
Rakkauden kotiin – 3.57 (säv., san. & sov. Tommi Läntinen)
Kokoonpano

Tommi Läntinen – laulu
Jari Jyrinä – kitara
Anssi Saarnilehto – basso
Lauri Aukia – rummut
Kim Trapp – koskettimet
Kokoonpano > Tuotanto

Mika Sundqvist – äänittäjä
Juho Juntunen – kansikuva
J. Saarinen – kannen maalaus
Väsytysmetsästys

Ylemmässä kuvassa metsästäjä seuraa saalista aamupäivällä, alemmassa kuvassa saalis on tuupertunut iltapäivällä.
Väsytysmetsästys tai kestävyysmetsästys on vanha metsästysmenetelmä, jossa saaliseläintä seurataan ja ahdistetaan, kunnes se väsyy tai saa lämpöhalvauksen ja tuupertuu maahan, jolloin metsästäjällä on tilaisuus lopettaa se.
Väsytysmetsästystä on harjoitettu yleisesti eri puolilla maailmaa ja kaikissa maanosissa, etenkin ennen metsästysaseiden keksimistä. Nykyisin sitä harjoittavat enää Kalaharin sanit ja Meksikon tarahumarat. Suomessa sitä on harjoitettu talvisin hiihtämällä hirvet läkähdyksiin.
Ihminen on sopeutunut väsytysmetsästykseen fysiologisesti monin tavoin. Ihmisellä on etenkin kyky hikoilla, minkä ansiosta ihminen pystyy juoksemaan saaliseläimen perässä pitkiä matkoja kuumalla säällä, kun hikoilemaan kykenemättömät nisäkkäät ylikuumenevat.
Aiheesta muualla

Anniina Wallius: Tutkija: Ihmisten sarvet ja hännät kalliotaiteessa ovat kuvia todellisista tuntemuksista, jotka ovat meille yhä tuttuja  1.9.2023. Yle.
Voudintilit

Voudintileiksi kutsutaan asiakirjaryhmää, joka syntyi vuoden 1540 tietämillä Kustaa Vaasan uudistustoiminnan tuloksena. Nimensä mukaisesti kysymys on tilikirjasarjasta, joka sisältää voutien laatimia luetteloja kannetuista veroista eri linnalääneistä. Näitä luetteloita on säilynyt noin 1620-luvulle asti. Vuonna 1634 aloitetut varsinaiset henkikirjat (manttaaliluettelot) jatkavat voudintilien tehtävää. Voudintilien sisältämät maakirjat ja papinveroluettelot ovat käytännöllisesti katsoen ainoat sukututkijan hyödynnettävissä olevat 1500-luvun lähteet erinäisiä säilyneitä tuomiokirjakatkelmia lukuun ottamatta. Voudintilit sisältävät myös luetteloja kannetuista apuveroista, sakkoluetteloita ja muuta arvokasta lähdemateriaalia. Lähteenä voudintilit ovat kuitenkin hyvin ongelmallinen ryhmä, joiden oikea tulkinta vaatii taitoa. Lisäksi ne oikeuttavat huomattavasti suppeampiin johtopäätöksiin kuin varsinaiset henkikirjat. Siksi kaikkea 1500-luvulle ulottuvaa sukututkimusta, etenkin itäsuomalaista, on luettava erittäin kriittisesti.
Voudintilejä kutsutaan myös ”siniseksi sarjaksi”. Alkuperäiset asiakirjat nimittäin sidottiin 1800-luvun jälkipuolella uudestaan yhdenmukaisiin vaaleansinisiin pahvikansiin. Alkuperäiset pergamenttikannet irrotettiin tileistä ja ne muodostavat nykyisin Kansalliskirjaston Fragmenta membranea -kokoelman.
Koko aineisto on mikrokuvattu ja käytettävissä Kansallisarkistossa. Voudintilien pohjalta on laadittu sittemmin Suomen asutuksen yleisluetteloa (SAY) ja Tavinsalmen pitäjän asutuksen yleisluettelo. Suomen asutuksen yleisluettelo ja osa Voudintileistä on 2000-luvulla julkaistu myös internetissä osana Kansallisarkiston digitaaliarkistoa. Nykyään ne ovat tutkittavissa Kansallisarkiston Astia-verkkopalvelussa
Savonlinnan linnaläänin osalta voudintileistä on käytettävissä yksityiskohtainen luettelo.
Aiheesta muualla

Tietoa voudintilien tutkimisesta (Arkistolaitos)
Voudintilit Kansallisarkiston digitaaliarkisto. Kansallisarkisto. Viitattu 16.10.2009.
Viktor Szentpéteri

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 1. marraskuuta 1979 (ikä 44)
Syntymäpaikka: Budapest, Unkari
Pelipaikka: maalivahti
Pituus: 187 cm
Junioriseurat
1987–1990: Dunakeszi VSE
1990–1999: Újpest
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1999–2000 | Újpest Flottilla |  |  |
| 2000–2003 | REAC | 32 | (0) |
| 2003–2004 | BKV Előre | 34 | (0) |
| 2004–2006 | REAC | 23 | (0) |
| 2007 | Dunaújváros | 29 | (0) |
| 2008–2009 | FC Lahti | 40 | (0) |
| 2009 | → FC Hämeenlinna (laina) | 1 | (0) |
| 2010 | MTK | 1 | (0) |
| 2010–2011 | Sliema Wanderers | 17 | (0) |
| 2011 | REAC | 6 | (0) |
| 2012 | FC Lahti | 25 | (0) |
| 2013 | BKV Előre | 7 | (0) |
| 2013 | KuPS | 1 | (0) |
| 2014–2016 | Budaörs | 58 | (0) |
| 2016–2017 | Vác | 22 | (0) |
| 2017–2018 | MTK | 17 | (0) |
| 2018 | Mezőkövesd-Zsóry II | 10 | (0) |
| 2019 | Dorog | 11 | (0) |
| Yhteensä | Yhteensä | 335 | (0) |
Maajoukkue
| 1994–1995 | Unkari U16 | – | (–) |
| 1996–1997 | Unkari U18 | – | (–) |

Viktor Szentpéteri (s. 1. marraskuuta 1979 Budapest, Unkari) on uransa lopettanut unkarilainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan maalivahti.
Aiheesta muualla

Viktor Szentpeteri FC Lahteen
Viktor Szentpeteri MTK Hungárian sivuilla
Vuorihiirihaukka

| Vuorihiirihaukka |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Silmälläpidettävä  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Päiväpetolinnut Accipitriformes
Heimo::  Haukat Accipitridae
Alaheimo::  Buteoninae
Suku::  Hiirihaukat Buteo
Laji::  oreophilus
Kaksiosainen nimi
 Buteo oreophilus  Hartert ja Neumann, 1914 
Katso myös
   Vuorihiirihaukka Wikispeciesissä   Vuorihiirihaukka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Vuorihiirihaukka (Buteo oreophilus) on hiirihaukkojen sukuun kuuluva lintu. Sen kanta on alle 10 000 yksilöä ja on vakaa. Sen koko on 45–50 cm, joten se on pienempi kuin hiirihaukka (Buteo buteo) ja väriltään tummemmanruskea, eikä se ole päältä yhtä punaruskea.
Levinneisyys ja elinympäristö

Vuorihiirihaukkaa tavataan Burundissa, Kongon demokraattisessa tasavallassa, Etiopiassa, Keniassa, Malawissa, Ruandassa, Etelä-Afrikassa, Sudanissa, Tansaniassa, Ugandassa, Sambiassa. Etelä-Afrikan populaatiota pidetään toisinaan omana lajinaan B. trizonatus. Sen elinpiiriä ovat viljelmät, lauhkean, subtrooppisen ja trooppisen vyöhykkeen vuoristometsät, subtrooppisen ja trooppisen vyöhykkeen ylävät heinäarot aina 4 500 metrin korkeuteen saakka.
Alalajit

Joidenkin lähteiden mukaan sillä katsotaan olevan kaksi alalajia:
Buteo oreophilus oreophilus
Buteo oreophilus trizonatus
Taxodium dubium

| Taxodium dubium |
| --- | --- |

Fossiili
 Paleoseeni–Plioseeni  PreЄ Є O S D C P T J K Pg N      
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Paljassiemeniset Pinophyta
Lahko::  Cupressales
Heimo::  Sypressikasvit Cupressaceae
Alaheimo::  Taxodioideae
Suku::  Suosypressit Taxodium
Laji::  dubium
Kaksiosainen nimi
 † Taxodium dubium  (Sternberg) Heer, 1853; emend. Kunzmann et al., 2009 
Katso myös
   Taxodium dubium Wikispeciesissä   Taxodium dubium Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Taxodium dubium on paleogeenikaudelta neogeenikaudelle ajoitetuista fossiileista tunnettu sypressikasvien heimon suosypressien sukuun luokiteltu havupuulaji. Sen edustajat olivat pohjoisen pallonpuoliskon kosteikoilla ja jokivarsilla eläneitä puita. Kasvin piirteisiin kuuluivat kaksirivisesti asettuneet kapeat lehdet, huiskiloissa kasvaneet hedekävyt ja kypsyttyään hajonneet pyöreähköt kävyt. Lajista voidaan erottaa kaksi toisistaan käpyjensä pintarakenteelta eronnutta muotoa.
Kuvaus

Lajin Taxodium dubium kasveja on pidetty kausivihantina tai puoliainavihantina puina. Laji erosi ulkoisesti kaikista nykyisistä suosypresseistä lähinnä lehden yläpinnan usein kokonaan puuttuneiden ilmarakojen ja käpysuomujen pinnan piirteiden puolesta. Lajin lukuisten eurooppalaisten fossiilien yhteydestä ei tunneta hengitysjuuria.
Kuvaus > Varsi

Kasvin pitkäversot eli pitkähaarat olivat pysyviä ja jatkoivat kasvuaan silmuista, kun taas lyhytversot eli lyhythaarat karisivat kasvukauden lopulla tuottamatta uusia silmuja. Suurimmillaan noin 12 senttimetriä pitkiksi kasvaneet lyhytversot asettuivat suurempaan pitkäversoon kaksirivisen vuorottaisesti.
Perinteisesti nimellä Taxodioxylon taxodii tunnetun fossiilisen puuaineen on löytöyhteyden perusteella katsottu ainakin joissakin tapauksissa edustavan tämän suosypressilajin puuta. Tämäntyyppisessä puuaineessa putkisolujen seinät ovat paksuja ja ontelot poikkileikkaukseltaan monikulmaisia, rengashuokoset ovat enimmäkseen kahdessa rivissä, ristikentän huokoset ovat pareittain tai kolmittain, pitkittäistylppysolukko on hajanaista, ja ydinsäteet ovat yleensä yksirivisiä. Fossiilinen puuaine muistuttaa nykyisin elävistä puulajeista eniten meksikonsuosypressin (Taxodium mucronatum) puuta.
Kuvaus > Lehdet

Lehtien muoto vaihteli tasasoukan suikeasta neulasmaiseen. Lehtiasento oli kierteinen, ja pitkäversojen lyhyensuikeat tai neulasmaiset lehdet kasvoivat yleensä jossakin määrin versorangan myötäisesti, kun taas lyhytversojen tasasoukan suikeat lehdet asettuivat vuorottain kaksirivisesti. Lehdet olivat pisimpiä lyhytverson keskiosassa ja asettuivat tavallisesti etuviistoon 30–45 asteen kulmaan rankaan nähden. Ehytlaitaisen lehden tyvellä oli lyhyt ruoti, ja lehden kanta oli lyhyen johteinen. Ilmarakoja oli lähinnä lehden alapinnalla, jossa ne asettuivat kahteen leveään juovaan.
Kuvaus > Kukinnot

Kasvista tunnetaan sekä hede- ja emikukintoja. Hedekukinnot eli hedekävyt asettuivat kierteisesti huiskilokukintoa muistuttaviin erilaistuneisiin versoihin, jotka kasvoivat suurimmillaan noin 15 senttimetriä pitkiksi. Hedekävyn muoto vaihteli pallomaisesta pitkänomaisen munanmuotoiseen. Sen pituus oli kahdesta kolmeen millimetriä ja leveys 1,5–2 millimetriä. Hedekäpy koostui viidestä kymmeneen kierteisesti rankaan asettuneesta hedelehdestä. Joissakin hedekävyissä säilyneet pallomaiset siitepölyhiukkaset sopivat siitepölylle kuvatun lajin Inaperturopollenites hiatus kuvaukseen.
Emikukinnot eli emikävyt olivat muodoltaan lähes pallomaisia. Harvojen tunnettujen kokonaisten tai lähes kokonaisten fossiilisten käpyjen läpimitta vaihtelee 14 millimetristä 24,5 millimetriin. Käpy koostui rankaan kierteisesti kiinnittyneistä paksun puutuneista käpysuomuista, joita on saattanut olla noin 20–30. Kukin käpysuomu itsessään koostui yhdiskasvuisesta emilehdestä ja peitinsuomusta. Käpysuomu oli muodoltaan kilpimäinen, ja kävyn ulkopinnalle asettuneen käpysuomun kilven muoto vaihteli nelisivuisesta soikeaan ja lähes pyöreään. Kilven pinnassa oli poikittainen harjanne ja peitinsuomun kärjen muodostama alaspäin kaartuva kolmiomainen piikki. Käpysuomun kilven suoran, kaarevan, kolmiomaisen tai liuskaisen ylälaidan tuntumassa oli usein rivi kyhmyjä tai piikkejä. Yhteen käpysuomuun kehittyi kaksi siementä. Suurin osa tunnetuista käpyjen jäänteistä on irtonaisia käpysuomuja: käpysuomujen on tulkittu karisseen käpyjen kypsyttyä.
Siemenet olivat muodoltaan kolmiomaisia tai kulmikkaanpuikeita ja poikkileikkaukseltaan kolmisärmäisiä. Siemen oli yleensä 6–10 millimetriä pitkä ja 3,5–8 millimetriä leveä. Siemenen kyljessä tai tyvellä oli suuri napasuoniarpi.
Luokittelu

Taxodium dubium on havupuiden sypressikasvien heimon (Cupressaceae) suosypressien sukuun (Taxodium) kuuluva kasvilaji. Kasvin kuvasi tieteelle ensimmäisen kerran Kaspar Maria von Sternberg vuonna 1823 nimellä Phyllites dubius. Sternberg ei tunnistanut kasvia havupuuksi laatiessaan sille tieteellistä kuvausta kivihiilisuonen yhteydestä nykyisen Tšekin alueelta Bílinasta löydetyn verson perusteella. Vuonna 1838 Karel Bořivoj Presl sijoitti havupuuksi luokittelemansa kasvin sukuun Taxodites nimellä Taxodites dubius. Lopulta vuonna 1853 Oswald Heer luokitteli tämän esihistoriallisen kasvin samaan sukuun nykyisten suosypressien kanssa nimellä Taxodium dubium.
Vuonna 1950 Ralph W. Chaney määritteli kaikki läntisen Pohjois-Amerikan fossiileista tuolloin tunnetut suosypressit tämän lajin synonyymeiksi: useat näistä lajeista oli kuvattu ainoastaan lyhytversoja käsittävän aineiston pohjalta, ja monia oli alkujaan pidetty punapuina (Sequoia). Vuonna 2009 Lutz Kunzmannin johtama tutkijaryhmä ehdotti lajille Euroopan suhteellisen kattavaan fossiiliaineistoon pohjautuvaa tarkempaa määritelmää. Uuden rajauksen mukaiseen lajimääritykseen käytetään käpyjä ja lehtien ilmarakoja, joten monien ainoastaan lyhytversoja käsittävien suosypressien fossiiliesiintymien tarkkaa lajia ei voida määrittää varsinkaan jos lyhytversojen lehtien kutikula ei ole säilynyt.
Luokittelu > Muodot

Lajista on erotettu kaksi muotoa, jotka voidaan erottaa toisistaan käpysuomujen pintarakenteiden perusteella. Muotojen on katsottu edustavan eri vaiheita lajin kehityshistoriassa.
Luokittelu > Muodot > T. dubium f. dubium

Taxodium dubium f. dubium on lajin myöhäisempi muoto. Sen fossiilisia jäänteitä tunnetaan Euroopassa myöhäiseltä oligoseenilta myöhäiselle mioseenille ajoitetuista noin 10–25 miljoonaa vuotta vanhoista kerrostumista.
Tämän muodon käpysuomun kilven pinta saattoi olla kyhmyinen tai lähes sileä; käpysuomussa ei kuitenkaan ollut teräviä piikkejä. Kyhmyt saattoivat olla yhdiskasvuisia, jolloin ne muodostivat kilven ylälaidalle yhtenäisen harjanteen.
Luokittelu > Muodot > T. dubium f. heerii

Taxodium dubium f. heerii on lajin varhaisempi muoto. Sen fossiilisia jäänteitä tunnetaan Euroopassa myöhäiseltä eoseenilta oligoseenin lopulle ajoitetuista noin 25–35 miljoonaa vuotta vanhoista kerrostumista. Muodon kuvaukseen sopivia fossiileja on käsitelty myös nimillä Taxodium distichum miocenum, Taxodium balticum ja Taxodium heerii.
Tämän muodon käpysuomun kilven ylälaidalla oli yleensä rivissä viidestä seitsemään kyhmyä, piikkiä tai kyhmystä nousevaa piikkiä. Piikit olivat yleensä yhdestä kahteen millimetriä pitkiä ja saattoivat olla suoria tai alaspäin kaartuneita sekä liereitä tai hieman litteitä. Piikit saattoivat myös olla tyveltään yhdiskasvuisia, jolloin niiden tyviosat muodostivat yhtenäisen harjanteen.
Levinneisyys, löydöt ja fossiiliaineisto

Taxodum dubium oli kymmeniä miljoonia vuosia elänyt laajalle levinnyt puulaji, jonka on katsottu kehittyneen paleogeenikaudella ja kadonneen neogeenikaudella. Lajia on perinteisesti katsottu esiintyneen suuressa osaa pohjoista pallonpuoliskoa läntisestä Pohjois-Amerikasta ja eteläisestä Euroopasta Grönlantiin ja Huippuvuorille paleoseenilta plioseenille tai pleistoseenille. Lajiin liitettyjä fossiilisia jäänteitä on löydetty Euroopassa usealta kymmeneltä paikalta muiden muassa Itävallasta, Kreikasta, Puolasta, Ranskasta, Romaniasta, Saksasta, Tanskasta, Tšekistä, Unkarista ja Venäjältä. Pohjoisamerikkalaisia löytöpaikkoja on Kanadan Brittiläisessä Kolumbiassa sekä Yhdysvaltain Alaskassa, Idahossa, Kaliforniassa, Nevadassa, Oregonissa ja Washingtonissa.
Vuonna 2009 julkaistun lajin tarkemman rajauksen myötä useat näiden esiintymien fossiilijäänteistä eivät kuitenkaan enää varmuudella sovi lajin kuvaukseen, ja esimerkiksi Huippuvuorilta löydettyjen suosypressien jäänteiden lajia ei voida tarkasti määrittää, koska lajimäärityksessä käytettäviä käpyjä tai lehtien kutikulaa ei tiedetä esiintymässä säilyneen. Uudemman rajauksen mukaiseen lajiin varmuudella kuuluvia jäänteitä tunnetaan Euroopassa eoseenilta mioseenille noin 10–35 miljoonan vuoden takaa.
Valtaosa kasvin tunnetuista jäänteistä on kokonaisina lehtineen säilyneitä lyhytversoja; pitkäversoja ja kukintoja tunnetaan huomattavasti vähemmän. Kävyistä on säilynyt etupäässä irtonaisia käpysuomuja; kokonaisena säilyneitä käpyjä tunnetaan hyvin vähän. Fossiiliaineiston irtonaiset kasvinosat on tunnistettu samalle lajille kuuluneiksi sekä samoissa kerrostumissa lähekkäin esiintymisen että kasvinosien kutikulan ja sisärakenteiden yhteisten anatomisten piirteiden perusteella.
Elinympäristö ja ekologia

Lajin Taxodium dubium puiden on tulkittu eläneen alavien maiden kosteikoilla ja jokivarsimetsissä. Joitakin lajin esiintymispaikoista on pidetty murtovetisinä vuorovesialueina. Eräälle lajin esiintymälle nykyisen Ranskan alueella on rekonstroitu kostea subtrooppinen paleoilmasto. Taxodium dubium oli monesti suometsien valtapuu erityisesti keskisessä ja itäisessä Euroopassa, kun taas mantereen lämpimimmillä alueilla deltasypressilaji Glyptostrobus europaeus usein korvasi sen vastaavien metsien valtalajina.
Koska fossiilikerrostumissa esiintyy suuria määriä samanaikaisesti karisseita lyhytversoja lehtineen, on lajin tulkittu karistaneen lyhytversona ja lehtensä vuosittain nykyisten suosypressien tavoin. Ei kuitenkaan tiedetä oliko puu kausivihanta vai puoliainavihanta: talvehtiko se lehdettömänä vai karistiko se vanhat lehtensä vasta uusien puhjetessa.
Suuri osa tämän suosypressilajin esiintymistä Euroopan oligoseenin ja mioseenin fossiiliaineistossa edustaa sen ja tupeloiden suvun (Nyssa) lehtipuiden muodostamaa suosypressi-tupelotyypin suometsää (engl. Taxodium-Nyssa swamp forest). Sittemmin sekä suosypressit että tupelot ovat kadonneet Euroopasta, mutta näitä sukuja ja samantyyppisiä suometsiä esiintyy edelleen Pohjois-Amerikassa.
Lehdiltään kaksirivinen fossiilinen lyhytverso mioseenilta.
Bílinan kivihiilikaivoksen aluetta.
Nykyinen pohjois­amerikkalainen suosypressi-tupelotyypin suometsä.