stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kytheran historia
Varhainen uusi aika

Osmaniamiraali ja kaappari Hayreddin Barbarossa joukkoineen saapui vuonna 1537 Kytheralle tuhoten ja ryöstäen Palaióchoran. Lisäksi Barbarossan joukot surmasivat siviiliväestöä sekä ottivat saarelaisia vangeiksi ja myivät heidät orjiksi. Hävityksestä selviytyneet perheet muuttivat läheisiin kyliin. Saarelle saapui 1600-luvulla väkeä Kreetalta ja Peloponnesokselta, sillä osmanien valtakunta oli valloittanut nuo alueet. Napoleon I lakkautti Venetsian tasavallan vuonna 1797 ja Campo Formion rauhassa Kythera yhdessä muiden Jooniansaarten kanssa päätyi Ranskan vallan alle. Venetsian-vallan viimeisinä vuosina saaren väkiluku oli noin 7 500. Ranskalaiset istuttivat vuonna 1798 Chóran Estavroménoksen aukiolle ”Vapauden puun” symboloimaan Ranskan vallankumouksen ihanteita, vapautta, veljeyttä ja tasa-arvoa. Edellisenä vuotena saarelaiset polttivat samalla aukiolla Libro d'Oro -teoksen, joka oli luettelo Venetsian tasavallan aatelisista. Tähän aikaan alkoi myös kytheralaisia muuttaa Vähän-Aasian Smyrnaan. Osmanien ja venäläisten yhdistyneet joukot miehittivät Kytheran yhdessä muiden Jooniansaarten kanssa vuosien 1798 ja 1799 välisenä aikana. Kytheran pieni ranskalaisvaruskunta antautui Venäjän laivastolle. Vuonna 1800 perustettiin Seitsemän saaren tasavalta, joka oli puoli-itsenäinen Venäjän ja Osmanien valtakunnan alaisuudessa. Kytheran keskiluokka ja kylien asukkaat eivät pitäneet siitä, että vallan vaihtuessa saaren yläluokka säilytti etuoikeutensa. Saarelaiset ryöstivät yläluokan omaisuuden ja esimerkiksi 12. toukokuuta 1799, Pyhän Theodósioksen juhlan aikana, tappoivat kaksi yläluokan jäsentä.
Heinäkuussa 1807 solmitussa Venäjän ja Ranskan välisessä Tilsitin sopimuksessa Kythera palautui takaisin Ranskan alaisuuteen yhdessä muiden Jooniansaarten kanssa. Jo vuonna 1809 Kythera joutui Britannian hallintaan. Kythera päätyi osaksi toisessa Pariisin rauhassa marraskuussa 1815 muodostettua Jooniansaarten yhdysvallat -nimistä (kreik. Ηνωμένον Κράτος των Ιονίων Νήσων, Inoménon Krátos ton Ioníon Níson) valtiota, joka oli Britannian protektoraatti. Britit rakennuttivat saarelaisten työvoimalla Kytheralle useita rakennuksia.
Kreikan vapaussodasta nykyaikaan

Kreikan vapaussodan aikana vuonna 1821 Peloponnesokselta saapui paljon pakolaisia Kytheralle. Sen sijaan monet saarelaiset lähtivät Peloponnesokselle auttamaan vapaustaistelussa. Vapaussota päättyi vuonna 1829, jonka seurauksena Kreikka irtautui osmanien valtakunnasta. Tämän jälkeen kytheralaisia alkoi muuttaa työn perässä itsenäiseen Kreikkaan, Smyrnaan sekä Kreetalle. Lopulta 21. toukokuuta 1864 Kythera yhdessä muiden Jooniansaarten kanssa liitettiin Kreikkaan.
Suuri maanjäristys vuonna 1903 tuhosi rakennuksia ympäri saarta ja esimerkiksi saaren keskiosassa sijaitseva Mitátan kylä tuhoutui. Hallinnollisesti Kythera kuului aluksi Argolidokorinthían prefektuuriin, jonka jälkeen Lakoniaan. Tämän jälkeen Kythera muodosti yhdessä läheisen Antikytheran saaren kanssa oman hallinnollisen alueensa. Sittemmin Kythera liitettiin osaksi Attikaa, ja se on yhä nykyisinkin osa tätä periferiaa. Saarelta lähti 1900-luvun alussa paljon ihmisiä siirtolaisiksi Yhdysvaltoihin ja Australiaan.
Vuonna 1916 noin kreetalaisen 200 sotilaan joukko miehitti Kytheran. He olivat Elefthérios Venizéloksen johtaman, Pohjois-Kreikan Thessalonikista käsin toimivan kuninkaan vastaisen ”Kansallisen puolustuksen liikkeen” (kreik. Κίνημα της Εθνικής Αμύνης) asialla. Kythera asettui ”Kansallinen puolustuksen liikkeen” puolelle kuningasta vastaan. Kythera myös päätyi 17. helmikuuta 1917 vaatimaan autonomista hallintoa saarelle. Ensimmäinen maailmansota oli parhaillaan käynnissä ja Venizélos tuki Ranskaa, Venäjää ja Britanniaa, kun taas kuningas tuki Saksaa. Tämän vuoksi ”Kytheran autonominen hallinto” (kreik. Αυτόνομος Διοίκηση Κυθήρων) julisti sodan Saksaa vastaan.
Toisen maailmansodan aikana, 10. toukokuuta 1941 saksalaiset ja italialaiset miehittivät Kytheran. Saarelaiset tekivät peloponnesoslaisten kapinoitsijoiden avustamana vastarintaa Kytheralla ja heikensivät saaren saksalaishallintoa. 4. syyskuuta 1944 vastarintataistelijat karkottivat viimeiset saksalaiset saarelta ja Kythera vapautui Kreikan ensimmäinen alueena akselivaltojen hallinnasta. Kymmenen päivän kuluttua tästä eli 14. syyskuuta liittoutuneiden laiva saapui saarelle, Kapsáliin. Sodan päätyttyä nuoria kytheralaisia muutti suurin joukoin Ateenaan, Yhdysvaltoihin ja Australiaan paremman elämän perässä. Tämä siirtolaisuus päättyi 1970-luvun loppupuolella. Kythera alkoi "kaupungistua" 1950-luvulta lähtien eli ihmiset muuttivat suurempiin keskuksiin ja maaseutu alkoi autioitua. Saaren matkailuelinkeino alkoi kehittyä 1990-luvun alkupuolella. Samalla vuosikymmenellä myös saaren 13 kaupunkikuntaa (kreik. κοινότητα, koinótita) yhdistettiin yhdeksi Kytheran kunnaksi. Vuoden 2011 alussa Antikytheran saaren käsittänyt samanniminen kaupunkikunta liitettiin osaksi Kytheran kuntaa.
1200-luvulla maalattu fresko Kytheralta. Nykyisin fresko on esillä Ateenan bysanttilaisessa ja kristillisessä museossa.
Piri Reisin 1500-luvulla piirtämä kartta Peloponnesoksen niemimaan etelärannikosta, Lakonianlahdesta ja Kytherasta (alhaalla vasemmalla).
Kapsálin kylä saaren etelärannikolla.
Mallusjoki

1868 perustetun Mallusjoen kansakoulun toinen, 1902 rakennettu, rakennus. Mallusjoen peruskoulu ei ole enää toiminnassa, vaan sen ja Karkkulan peruskoulun toiminnot siirrettiin uuteen Järviseudun peruskouluun.
Mallusjoki on Orimattilan kylä. Se sijaitsee Etelä-Orimattilassa Mallusjärven ympärillä ja läheisyydessä. Kylästä on matkaa Mäntsälään 23 kilometriä, Helsinkiin 83 kilometriä ja Lahteen 35 kilometriä. Kylässä on yli 600 ympärivuotista asukasta. Maarekisterin mukaan kylän läpimitta on 25 kilometriä.
Mallusjärvi

Mallusjärven ranta on ollut aikaisemmin kylän keskeinen paikka, jossa kalastettiin, uitiin, pyykättiin ja seurusteltiin. Erityisesti kuhasaaliit olivat aikoinaan kuuluisia. 1950-luvulta alkaen rehevöityminen on kuitenkin vähentänyt järven käyttöä. Nykyisin Mallusjärven alue muodostaa hyvän lintuhavaintokohteen. Lintuatlaksen mukaan Mallusjoen ruudussa pesii varmasti 82, mahdollisesti jopa 127 lajia. Kevätmuuton aikana järven rannoilla nähdään monia muitakin lintuja. Mallusjoella on lisäksi Natura 2000 -luonnonsuojelukohde Mallusjoen vanha metsä.
Mallusjärven seutu

Mallusjärven rannalla toimii Mallusjoen lepokoti, joka aloitti toimintansa vuonna 1953. Sen taustalla on Suomen Kristillisen Työväen Liitto, nykyisin Lepokotia hoitaa säätiö. Lepokodissa asuu sekä vanhuksia että muita erityisryhmiä, jotka eivät tarvitse varsinaista laitoshoitoa, mutta eivät pärjää yksinkään.
Perimätiedon mukaan Mallusjoki on Orimattilan vanhin kylä. Ensimmäinen kirjallinen maininta on vuodelta 1459. Kylän vanhat talot ja mäkitupalaisasutus ovat maakunnallisesti arvokasta kulttuurimaisemaa.
Kylä valittiin 1999 kolmanneksi Päijät-Hämeen vuoden kyläksi. Vähä-Mallusjoelle perustettiin Järvikylän koulu 1868 Orimattilan kunnan toisena kansakouluna vuotta Kuivannon Koskusten kansakoulun jälkeen. Se toimi vuoteen 1902 saakka.
Kulttuuri ja sivistystoimi > Perusopetus

Mallusjoelle avattiin Järvikunnan koulu korvaamaan Mallusjoen peruskoulu ja Karkkulan peruskoulut. Järvikunnan koulu avattiin tammikuussa 2016. Syyslukukaudeksi 2018 sen urakoinut rakennusliike aloitti peruskorjauksen sisäilmaongelmien vuoksi.
Kulttuuri ja sivistystoimi > Mallusjoen nuorisoseura

Mallusjoella on toiminut nuorisoseura vuodesta 1902 ja torvisoittokunta jo ennen sitä. Nuorisoseura on järjestänyt etenkin tanhuryhmiä ja näytelmätoimintaa. Mallusjoen nuorisoseuran talo on rakennettu 1916.
Nuorisoseurantalolla järjestetään vuosittain heinä-elokuun vaihteessa heinäkuun viimeisesta sunnuntaista alkaen Mallusjoen Takinkääntöviikko-niminen musiikkijuhla. Viikko päättyy torvisoittokunnan säestämiin tanssiaisiin. Takinkääntöviikkoja on järjestetty vuodesta 1992. Takinkääntöviikon aloittaa yleensä Mallusjoen kesäasukas Kaj Chydenius.
Mallusjoen vanhalla koululla on vuodesta 2015 toiminut Lasi- ja keramiikkakeskus Kuu, joka järjestää alan kursseja, näyttelyitä ja tapahtumia.
Kulttuuri ja sivistystoimi > Kirjallisuus

Mallusjoki sai kuuluisuutta kirjallisuuspiireissä Jermu Koskisen ja Tuomas Takalan novellista "Mallusjokelainen sielunmaisema", joka voitti Suomen huonon kirjallisuuden seuran palkinnon. Novelli julkaistiin Huonon kirjallisuuden seuran antilogiassa "Mallusjokelainen sielunmaisema ja muuta paskaa" (2000).
Kulttuuri ja sivistystoimi > Orimattilan evankelis-luterilainen seurakunta

Orimattilan evankelis-luterilaisella seurakunnalla on Mallusjoella leirikoti.
Leirikodin lähistöllä on riihen siirretyistä hirsistä rakennettu rippikoululaisia palveleva riihikirkko.
Tunnettuja mallusjokelaisia

Benjamin Reinholdson Busk (s. 1718, k. 18.12.1786 Orimattila, Mallusjoki, Äijälä), talonpoikaissäädyn valtiopäivämies 1746–1747 ja kuudennusmies 1.11.1746–4.1.1767
Satu Mäkelä-Nummela, trap-ampuja ja olympiavoittaja
Tero Mölsä, kunnan- ja kaupunginvaltuutettu sekä entinen kansanedustaja
Eero Sinikannel, näyttelijä ja laulaja
Kiinteät muinaisjäännökset

Mallusjoelta on löytynyt jäänteitä kivikautisista ja historiallisista asuinpaikoista.
Eskolan kylänpaikka on Annasenmäen ja Mallusjärven välisellä peltoaukealla.
Huhdanojan historiallisen ajan röykkiö on kuusimetsässä kalliolla. Sitä on pengottu ja sieltä on löytynyt hiiltä.
Härmälän kivikautinen asuinpaikka Porvoonjoen itäpuolella, josta on löytynyt kvartsia.
Maukolan kivikautinen asuinpaikka koululta 200 m pohjoisluoteeseen.
Mikkolan kivikautinen asuinpaikka Porvoonjoen itäpuolella.
Nenäkivi on Mallusjoen ja Kanteleen kylän yli kolmemetrinen rajakivi, jossa on nenän muotoinen uloke.
Pappilanmäen kivikautinen asuinpaikka hiekkaisella rinteellä, josta on löytynyt kvartsi-iskoksia ja miilujen jälkiä.
Punasen kivikautinen asuinpaikka hiekkaisella rinteellä, josta on löytynyt kvartsi-iskoksia.
Sammalistonlahden kivikautinen asuinpaikka Mallusjärven ja Halmaanojan välissä 120 m järvenrannasta.
Vehkakorven kivikautinen asuinpaikka Porvoonjoen itäpuolella Mallusjoen ja Karkkulan kylärajalla.
Vähä-Mallusjoen kolme kivikautista asuinpaikkaa, joista on löytynyt kvartsiteelmiä ja iskoksia.
Aiheesta muualla

Mallusjoen verkkosivut
Orimattila
Kuntakeskuksen osat ja kylät
Luonto
| --- | --- |
Järvet, lammikot ja lähteet sekä joet: Mallusjärvi - Hanijärvi - Iso Onkijärvi - Iso Salmijärvi - Kaitajärvi - Kalliojärvi - Koukkujärvi - Kylänjärvi - Kuustjärvi - Lammi - Mustajärvi - Nikkijärvi - Onkijärvi - Ojajärvi - Pahajärvi - Pyhäjärvi – Säyhtee - Salusjärvi - Tekemäjärvi - Tihaja - Tuhkurinjärvi - Valkeajärvi - Villikkalanjärvi – Vähä Onkijärvi - Ylemmäisjärvi
Luonnonsuojelualueet: Mallusjoen vanha metsä – Mieliäissuo
Luonnonmuodostumat: 
Nähtävyydet ja tapahtumat
| --- | --- |
Museot: Artjärven kotiseutumuseo – Orimattilan kotiseutumuseo - Orimattilan taidemuseo – Pullomuseo
Rakennukset ja alueet: Orimattilan kirkko
Kiinteät muinaisjäännökset: Mallusjoen jäännökset
Patsaat ja veistokset: J. H. Erkon patsas
Tapahtumat: Orimattila Kantri
Muuta: Orimattilan nuorisoseura
Urheilu
| --- | --- |
Liikuntapaikat: Orimattilan urheilutalo - Orimattilan ampumarata
Urheiluseurat: Heinämaan Pallo (salibandy) - Orimattilan Badminton Club (sulkapallo) - Orimattilan Invalidit (vammaisliikunta) - Orimattilan Judoseura (judo) - Orimattilan Jymy (ammunta, ampumahiihto, hiihto, koripallo, kuntourheilu, lentopallo, uinti, yleisurheilu) - Orimattilan Karate (karate) - Orimattilan Latu (kuntoliikunta) - Orimattilan Moottorikerho (moottoripyöräurheilu) - Orimattilan Voimistelijat (naisvoimistelu) - Orimattilan Pedot (jalkapallo, jääkiekko) - Orimattilan Seudun Urheiluampujat (urheiluammunta) - Orimattilan Ratsastajat (ratsastus) - Orimattilan Taekwondoseura ry (taekwondo) - Orimattilan Tennis (tennis) - Orimattilan Toive (hiihto, moottoriurheilu, kuntourheilu, yleisurheilu) - Orimattilan Urheiluautoilijat (autourheilu) - Rastivarsat (suunnistus, hiihtosuunnistus, kuntourheilu) - Vartion Ratsutilayhdistys ry (ratsast
Liikenne ja logistiikka
| --- | --- |
Liikennekeskukset: Orimattilan linja-autoasema
Hollolan kautta kulkevat tiet: seututie 162 - seututie 167
Orimattilan kautta kulkevat radat: Lahden oikorata - rataosuus 252 Lahti-Loviisa satama
Sisäiset liikenneväylät: seututie 162 - seututie 167
Muuta Orimattilaan liittyvää
| --- | --- |
Kunta ja hallinto: Kunnanvaltuusto – Vaakuna
Media: Etelä-Suomen Sanomat – Orimattilan Sanomat – Seutuneloset - Radio Voima
Oppilaitokset: Erkko-lukio
Muuta Orimattilaan liittyvää: Orimattilan seurakunta – Orimattilan suojeluskunta – Hollolan rovastikunta – Päijät-Hämeen keskussairaala -
Maukolanrannantie johtaa Mallusjärven rantaan.
Mallusjoen nurmipintainen urheilukenttä Selventiellä.
Käsipallon naisten Euroopan-mestaruuskilpailut 2014

Vuoden 2014 käsipallon naisten Euroopan-mestaruuskilpailut järjestettiin Unkarissa ja Kroatiassa 7.–21. joulukuuta. Kisapaikkakuntina olivat Unkarissa Budapest, Debrecen ja Győr sekä Kroatiassa Zagreb, Varaždin ja Osijek. Mitaliottelut pelattiin Budapestissa. Lopputurnaukseen osallistui 16 maata. Mestaruuden voitti Norja, joka voitti loppuottelussa Espanjan maalein 28–25. Pronssiottelussa Ruotsi voitti Montenegron 25–23.
Turnauksen arvokkaimmaksi pelaajaksi valittiin Ruotsin Isabelle Gulldén, joka oli myös paras maalintekijä 58 maalillaan. Turnauksen tähdistöjoukkueeseen valittiin Norjan Silje Solberg, Tanskan Maria Fisker, Romanian Cristina Neagu, Tanskan Kristina Kristiansen, Norjan Nora Mørk, Espanjan Carmen Martín ja Norjan Heidi Løke.
Loppusijoitukset

| Sijoitus | Maa  |
| --- | --- |
:  Norja
:  Espanja
:  Ruotsi
4.:  Montenegro
5.:  Ranska
6.:  Unkari
7.:  Alankomaat
8.:  Tanska
9.:  Romania
10.:  Saksa
11.:  Puola
12.:  Slovakia
13.:  Kroatia
14.:  Venäjä
15.:  Serbia
16.:  Unkari
Kyssäkurjet

| Kyssäkurjet |
| --- | --- |
 Kyssäkurki (Psophia crepitans)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Kurkilinnut Gruiformes
Heimo::  Kyssäkurjet Psophiidae  Bonaparte, 1831
Suku::  Kyssäkurjet Psophia  Linnaeus, 1758
 Kyssäkurkien levinneisyys. Kyssäkurjen levinneisyys punaisella, perunkyssäkurjen vihreällä ja brasiliankyssäkurjen oranssilla.
Lajit
 Kyssäkurki (Psophia crepitans)  Perunkyssäkurki (Psophia leucoptera)  Brasiliankyssäkurki (Psophia viridis) 
Katso myös
   Kyssäkurjet Wikispeciesissä   Kyssäkurjet Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kyssäkurjet, aikaisemmalta nimeltään trumpettilinnut (Psophiidae) on kurkilintuihin kuuluva lintuheimo, johon kuuluu yksi suku ja kolme lajia. Kyssäkurkien sukuun kuuluvia lajeja ovat kyssäkurki (Psophia crepitans), perunkyssäkurki (Psophia leucoptera) ja brasiliankyssäkurki (Psophia viridis). Kyssäkurjet elävät Etelä-Amerikan sademetsissä. Ne liikkuvat parvina ja etsivät metsänpohjalta ravinnokseen hedelmiä, marjoja ja selkärangattomia. Pelästytettynä ne päästävät kovan varoitushuudon, josta tulee niiden englanninkielinen nimi trumpeter. Suomenkielinen termi trumpettikurki viittaa kuitenkin lajiin Grus americana.
Koko ja ulkonäkö

Kyssäkurkien ruumiinpituus on 45–52 ja paino 1–1,5 kiloa. Ne ovat ison kanan kokoisia ja muistuttavat kyttyräselkäistä kurkea. Kaula ja jalat ovat melko pitkät. Pää on pieni ja pyöreä, nokka tukeva, lyhyt ja hieman käyrä. Silmät ovat suuret ja tummat. Höyhenys on pehmeä. Siivet ovat pyöreähköt, eivätkä sovellu kovin hyvin lentämiseen. Kyssäkurjet pitävät yleensä siipiään hieman koholla vartalon pinnasta, mikä tekee linnusta yhdessä sen pöyheän höyhenyksen kanssa todellista suuremman näköisen. Kaulan höyhenys on kuitenkin tiivis ja samettinen, mikä saa kaulan vastaavasti näyttämään tavallista ohuemmalta. Lyhyt pyrstö on lähes kokonaan siipisulkien peitossa. Höyhenpeite on pääosin musta, mutta kaulassa purppuranvärinen vivahdus. Lajit erottaa toisistaan siipisulkien, etenkin sisempien kyynärsulkien sekä selän värin perusteella. Kyssäkurki on muutoin musta, mutta selässä on harmaata. Perunkyssäkurjen selkäpuolen takaosa on valkoinen. Brasiliankyssäkurjen erottaa taas vihertävistä siivistä. Saman lajin naaraat ja koiraat ovat samankokoiset ja -väriset.
Levinneisyys ja elinympäristö

Kyssäkurkien levinneisyys rajoittuu Etelä-Amerikan pohjoisosiin. Niitä elää pääasiassa Amazonin ja Orinocon valuma-alueelle. Heimon elinympäristöä ovat trooppiset sademetsät. Jokainen laji elää omalla alueellaan, koska suuret joet erottavat niiden elinpaikat toisistaan. Kyssäkurki elää Amazonjoen pohjoispuolella, jossa se elää Venezuelasta ja Guayanasta Ecuadorin itäosiin ja Koillis-Brasiliaan ulottuvalla alueella. Perunkyssäkurki elää Amazonin lounaispuolella Perussa ja Brasilian luoteisosissa. Brasiankyssäkurki elää joen kaakkoispuolella Pohjois-Brasiliassa.
Kyssäkurjet karttavat maatalousalueita. Heimon lajit eivät ole uhanalaisia, eikä niiden olemassaolo ole toistaiseksi uhattuna. Alueen metsien jatkuva hävitys voi kuitenkin tehdä kyssäkurjet pitkällä tähtäimellä riippuvaisiksi suojelualueista.
Elintavat

Kyssäkurjet ovat parvissa liikkuvia paikkalintuja. Ne voivat kerääntyä jopa 200 yksilön parviin. Kyssäkurjet liikkuvat maanpinnalla ja pystyvät huonoina lentäjinä lentämään enintään muutamia satoja metrejä. Ne ovat kuitenkin nopeita juoksijoita. Vaaran uhatessa kyssäkurjet mieluummin juoksevat kuin lentävät. Joetkin ne ylittävät mieluummin uimalla kuin lentämällä.
Parvi suojautuu liikkumalla tiettyjä reittejä pitkin, joita johtaa yksi erityisen tarkkaavainen lintu. Välittömän vaaran uhatessa ne voivat paeta ylös puihin. Puut toimivat myös yöpymispaikkoina. Iltahärässä ne lepattelevat melko vaivalloisesti puihin noin 6–9 metrin korkeuteen. Parven jäsenet yöpyvät yhdessä, ja pitävät yhteytä toisiinsa äänekkäällä huudolla, joka alkaa lyhyillä ääntelyillä ja päättyy pitkään kirruntaan. Tätä ääntä matkimalla niitä voi helposti houkutella luokseen. Trumpettikurki-nimityksen ne ovat saaneet syvältä tulevasta matalasta uhkailuhuudostaan. Huuto kuitenkin muistuttaa enemmän kumeaa rummutusta kuin torven törähdystä. Varoitushuudon päästäessään lintu pitää nokkansa kiinni. Ääni aiheutuu hyvin pitkästä urkupillin tavoin äänenvahvistimena toimivasta henkitorvesta, joka on kiertyneenä rintalastan sisällä. Tämä ääntely voi kestää lähes minuutin, jonka jälkeen seuraa useiden minuuttien tauko, kunnes lintu voi jälleen päästää kumeaa ääntä. Äänen kesto määräytyy suurissa ilmapusseissa olevan ison ilmavaraston täyttymisen mukaan.
Kyssäkurjet eivät ole puolustuskyvyttömiä, vaan pystyvät tekemään vastustajaansa iskuja kynsillään ja nokallaan. Ne välttävät vihollisen puraisut hypähtämällä ilmaan. Kyssäkurkien tiedetään pystyvän karkottamaan jopa keskikokoisen koiran.
Elintavat > Ravinto

Kyssäkurjet ovat kaikkiruokaisia. Niiden ravintoa ovat pudonneet hedelmät, marjat, hyönteiset ja muut selkärangattomat, kuten muurahaiset, kärpäset, hämähäkit, heinäsirkat ja juoksujalkaiset. Ne pitävät erityisesti termiiteistä. Kyssäkurjilla on myös tapana seurailla tukaaneja, mölyapinoita sekä koateja ja syödä niiden puista pudottamia hedelmiä.
Elintavat > Lisääntyminen

Soidinaikana kyssäkurjet kerääntyvät avoimille paikoille, joilla ne esittävät samantapaisen soidintanssin kuin kurjet. Niiden soidinesitykseen kuuluu hypähtelyä, höyhenten levitystä, huutelua ja jopa kuperkeikkoja. Parittelun jälkeen pari rakentaa yhdessä pesän, joka sijaitsee puunkolossa, palmunlatvassa, oksanhaarassa tai maassa lähellä puunjuurta. Naaras munii sinne 2–5 tai joskus jopa kymmenen karheapintaista munaa, joiden väri vaihtelee valkoisesta vihreään. Haudonta-ajan kestoa ei tiedetä. Ainakin perunkyssäkurjilla molemmat sukupuolet hautovat, mutta vankeudessa vain naaraiden on havaittu hautovan. Maassa pesivien lintujen poikaset lähtevät seuraamaan emoaan pian kuoriutumisen jälkeen, ja luultavasti myös puissa kuoriutuneet tekevät näin.
Kyssäkurjet ja ihminen

Kyssäkurjet kesyyntyvät helposti. Ne tunnistavat eri ihmiset ja isäntänsä, ja tervehtivät tämän nähdessään kovalla kaakatuksella. Niiden kerrotaan myös seuraavan isäntäänsä. Paikalliset käyttävät niitä siipikarjan suojana. Tällöin kyssäkurki liikkuu kanaparven mukana ja johtaa sitä. Varoitushuutonsa ansiosta niitä käytetään myös vahtilintuina. Toisaalta näitä melko pelottomia lintuja myös metsästetään paljon niiden maukkaan lihan vuoksi.
Perunkyssäkurki.
Kyssäkurkiparvi Ranskan Guayanassa sijaitsevassa sademetsässä.
Kyssäkurki
Käsilaukku

Burberryn kuvioitu käsilaukku
Käsilaukku on kädessä tai olalla kannettava laukku, johon voi panna esimerkiksi lompakon, luottokortteja, kynän, avaimet, ehosteita ja nenäliinoja. Käsilaukkuja käyttävät pääasiassa naiset. Käsilaukkuja valmistetaan erilaisista aineista, esimerkiksi nahasta.
Laukun historia on pitkä hyödyllisenä käyttöesineenä ja muodikkaana käyttöasusteena. Raamatussa sana laukku sanotaan vuonna 1642. Se mainittiin Raamatussa kotelon, kirjekuoren ja repun nimenä. Laukkuja on jokaiselle, eri värisiä ja eri muotoisia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Käsilaukku Wikimedia Commonsissa
Kirjallisuutta

Fogg, Marnie: Vintage käsilaukut: Laukkumuodin vuosikymmenet.  ((Vintage Handbags, 2009.) Suomennos: Eija Tervonen)  Helsinki:  Otava, 2010.  ISBN 978-951-1-24217-8
Heikki Jussila (lukkopainija)

Heikki Jussila (s. 9. tammikuuta 1989) on suomalainen raskaansarjan lukkopainija ja brasilialaisen jujutsun harjoittaja. Hän on 195 senttimetriä pitkä ja painaa noin 120 kiloa. Jussila edustaa nykyään Crestiä. Aikaisemmin hän edusti Helsingin Paini-Miehiä, ja hänellä on mustavyö Jari Peren myöntämänä. Koulutukseltaan Jussila on diplomi-insinööri.
Jussila on kolminkertainen lukkopainin Euroopan mestari, vuosina 2021, 2023 ja 2024. Lukkopainin Euroopan mestaruudella Jussila on varmistanut paikkansa ADCC maailmanmestaruuskisoissa 2024
Heikki on ansainnut vuoden helsinkiläinen nuori yrittäjä 2021 -palkinnon.
Mauno Käpyaho

| Mauno Käpyaho> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 22. maaliskuuta 1941 Mänttä
Kuollut: 5. elokuuta 2003 (62 vuotta) Tampere
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Aktiivisena:  1967–
Merkittävät roolit:  Johannes (Anna Liisa) Kalle (Iso-Heikkilän isäntä ja hänen renkinsä Kalle) Arvid (Ken talonsa jättää)
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Mauno Pentti Käpyaho (22. maaliskuuta 1941 Mänttä – 5. elokuuta 2003 Tampere) oli suomalainen näyttelijä. Mikkelistä ammattilaisuransa aloittanut Käpyaho teki pitkän työrupeaman Tampereen Teatterissa sekä näytteli sivurooleja Yle TV2:n suosituissa komedia- ja draamasarjoissa.
Ura

Mauno Käpyahon vanhemmat olivat Aune ja Lauri Käpyaho. Hänellä oli kiinnitys Mikkelin teatteriin 1967–1973 ja Tampereen Teatteriin vuodesta 1973.
Käpyahon näyttämötaiteellisia tehtäviä olivat muun muassa Arthur (näytelmässä Tango), Kalle (Iso-Heikkilän isäntä ja hänen renkinsä Kalle), Tiikeri Braun (Kolmen pennin ooppera) ja nimiosa näytelmässä Elias. Minna Canthin tragediassa Anna Liisa Käpyaho tulkitsi Johanneksen roolin. Näytelmässä Ken talonsa jättää hän näytteli Arvid Järnefeltin roolin. Käpyaho teki useita buffo-rooleja.
Teatteriuransa ohella Käpyaho näytteli useissa televisiotuotannoissa 1970–1990-luvuilla. Hän televisiotehtävänsä olivat yleensä pieniä sivurooleja, tapahtumia sivustaseuraavia kylänmiehiä kuten Häräntappoaseen Tuuhonen ja Metsoloiden Perälä.
Filmografia

Pois alta akkavalta (1972)
Agricolan linja (1976)
Illallinen viidelle (1976)
Pimeän päivän muisto (1977)
Pilkkikilpailut (1977)
Tankki täyteen (1980)
Lossi (1980)
Vappu silmille! (1981) (juontaja)
Suomalaisia tähtihetkiä (1980, 1982)
Lulu (1982)
Lääkäri (1982)
Reinikainen (1982)
Enkeli lensi ohi (1984)
Ministeri tarttuu saksiin (1984)
Likainen käsi (1984)
Postinkantaja (1987)
Mummo (1987)
Häräntappoase (1989)
Hyvien ihmisten kylä (1993)
Metsolat (1993–1995)
Kulkuri ja joutsen (1999)
Aiheesta muualla

Yle Elävä arkisto, otteita sketsiohjelmasta Vappu silmille! (1981)
Finna.fi / Haku: Käpyaho, Mauno
IbsenStage / Mauno Käpyaho
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Ritva  Elonet