stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Klassikern
Kohtaamiset urheilussa

HIFK on voittanut seitsemän ja Kiffen neljä jalkapallon Suomen mestaruutta. Keskinäiset ottelut olivat usein samankaltaisia poliittisten kiistojen värittämiä, kuten Espanjassa Real Madridin ja FC Barcelonan tai Ranskassa Olympique de Marseillen ja PSG:n vastaavat. Vuoteen 2015 mennessä HIFK:n ja Kiffenin jalkapallojoukkueet olivat kohdanneet eri sarjatasoilla 60 kertaa.
Jääkiekossa HIFK on voittanut Suomen-mestaruuden seitsemästi, kun taas Kiffenin suuruuden aikaa olivat 1930- ja 40-luvut, jolloin se voitti kolme mestaruutta, kaksi hopeaa ja kaksi pronssia. Sittemmin Kiffenin jääkiekkojaosto on lakkautettu.
1920-luvulta 1930-luvun puoliväliin molemmat helsinkiläisseurat taistelivat tasaväkisesti kahta viipurilaista jääpallojoukkuetta vastaan. Kiffen saavutti tuolloin kolme hopeaa, mutta jääkiekon tavoin myös sen jääpallojaosto on lakkautettu. HIFK sen sijaan on jatkanut jääpallon pelaamista ja voittanut 17 mestaruutta.
Kivespussi

Kivespussin poikkileikkaus.
Kivespussi.
Kivesten lämpötilan alentamiseksi kivespussin iho on löysää, ja kivekset roikkuvat alempana erillään muusta elimistöstä. Karvat poistettu.
Kivespussi (lat. scrotum) on miehen ulkoinen sukupuolielin, jonka sisällä kivekset ja lisäkivekset sijaitsevat. Kivespussin tarkoitus on pitää kivekset elimistön ulkopuolella, jolloin niiden lämpötila pysyy elimistön lämpötilaa alhaisempana, mikä on tärkeää siittiöiden elinkelpoisena säilymisen, ja siten hedelmällisyyden kannalta.
Anatomiaa

Kivespussi sijaitsee vartalon etupuolella jalkojen välissä siittimen alla ja se muodostuu ihosta ja sidekudoksesta. Kivespussin iho on tyypillisesti ohut, pigmentoitunut ja kurttuinen. Lisäksi se on hyvin joustavaa ja se reagoi voimakkaasti lämpötilaan.
Kivespussi muodostuu kahdesta puoliskosta, joita yhdistää keskellä näkyvä kivespussin sauma (lat. raphe scroti). Kivespussin sauman kohdalla on kivespussin sisällä sidekudoksinen kivespussin väliseinä (lat. septum scroti), joka erottaa toisistaan oikean ja vasemman kiveksen. Kivesten korkeutta ja kivespussin kireyttä säätelee kaksi ohutta cremaster-lihasta, jotka sijaitsevat kivesten ja kivespussin välissä.
Kivespussissa sijaitsee kaksi kivestä, joiden päällä on lisäkivekset. Lisäkiveksistä lähtee siemenjohtimet. Lisäksi kivespussiin tulee kaksi verisuonta ja kaksi hermoa. Kivespussissa voi olla pieni määrä kudosnestettä.
Kivekset ja lisäkivekset ovat helposti tunnusteltavissa kivespussin ihon läpi, myös niiden muoto on mahdollista erottaa. On normaalia, että toinen kiveksistä roikkuu alempana.
Murrosiästä lähtien kivespussissa kasvaa karvoja (ks. häpykarvoitus).
Kivespussin toiminta

Jos kivespussissa on liian lämmintä, cremaster-lihakset rentoutuvat, jolloin kivespussin iho löystyy ja kivekset roikkuvat alempana. Jos kivespussissa on liian kylmä, se vetäytyy kasaan, jolloin kivekset nousevat lähemmäksi elimistöä siittimen tyven lähelle, jotta ne eivät jäähtyisi liikaa. Kivekset saattavat nousta jopa nivuskanavaan saakka. Kivespussi saattaa kiristyä myös seksuaalisen kiihottumisen vuoksi.
Kivespussin merkitys seksuaalisuudessa

Kivespussi on tuntoherkkää aluetta, minkä vuoksi sillä on merkitystä seksuaalisuudessa. Itsetyydytyksessä on tavallista, että kivespussia hyväillään, koska se tuottaa mielihyvää. Myös kumppani voi hyväillä sitä. Kivespussin läpi voi tunnustella ja hyväillä kiveksiä. Kivespussin ja kivesten näkymisellä tai niiden muotojen erottumisella voi jo sinänsä olla eroottista merkitystä.
Kivespussin sairaudet

Kivesten sairauksien lisäksi tyypillisiä kivespussiin liittyviä sairauksia ovat mm. hyvänlaatuiset nesterakkulat sekä hyvänlaatuiset talirauhaskasvaimet. Kiveskohjut eli varicocelet ovat kivespussin yläosan laajentuneita laskimoita, jotka aiheuttavat kipua ja harvemmin myös hedelmättömyyttä. Lisäkivekseen liittyvät tulehdukset voivat näkyä myös kivespussin turpoamisena, punoituksena ja kosketusarkuutena. Kiveksen kiertyminen taas on akuutti leikkaushoitoa vaativa tapaus, joka voi johtaa kiveksen menettämiseen.
Kivikkokipittäjä

| Kivikkokipittäjä |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Silmälläpidettävä  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Kaljukkaat Eupetidae
Suku::  Chaetops
Laji::  frenatus
Kaksiosainen nimi
 Chaetops frenatus  (Temminck, 1826) 
Katso myös
   Kivikkokipittäjä Wikispeciesissä   Kivikkokipittäjä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kivikkokipittäjä eli aikaisemmalta nimeltään kapinrastas (Chaetops frenatus) on Etelä-Afrikassa endeemisenä elävä varpuslintu. Lajin heimosta ei ole täyttä varmuutta, mutta BirdLife Suomi luokittelee sen kaljukkaisiin.
Taksonomia

Kivikkokipittäjän luokittelu on heimojen osalta horjuvaa. Laji luokiteltiin pitkään kuuluvaksi rastaisiin. Sittemmin Laji luetaan useimmiten kuuluvaksi timaleihin, kaljukkaisiin tai omaan heimoonsa Chaetopidae.
Koko ja ulkonäkö

Kooltaan kivikkokipittäjä on 23–25 cm. Selästään ja siivistään kapinrastaskoiras on väritykseltään tumman harmaa. Pää on harmaa ja päässä on selkeä valkoinen viiksijuova. Vatsa  ja perä ovat väriltään kastanjanruskeat ja pitkä pyrstö on musta. Naaraat ja nuoret linnut ovat väriltään koirasta vaaleampia eikä viiksijuova ole niillä yhtä selkeä.
Elintavat

Kivikkokipittäjää tavataan ainoastaan Etelä-Afrikan eteläkärjestä. Lajin elinympäristöä ovat kivikkoiset vuortenrinteet ja kukkulat. Kivikkokipittäjät liikkuvat yleensä pienissä ryhmissä, joissa on yksi hallitseva pari ja muut linnut ovat yleensä niiden jälkeläisiä. Nuoret, pesimättömät, kapinrastaat osallistuvat kuoriutuneiden poikasten ruokintaan ja naaraat myös munien hautomiseen ja pesän rakentamiseen. Lajin pesä sijaitsee maahan ruohoista, oksanpätkistä ja lehdistä. Naaras munii kaksi valkoista munaa. Kapinrastaan ravintoa ovat hyönteiset ja muut pienet selkärangattomat, joita se etsii maasta.
Halfdan Kjerulf

Halfdan Kjerulf
Halfdan Kjerulf (17. syyskuuta 1815 Kristiania, Norja – 11. elokuuta 1868 Kristiania) oli norjalainen pianisti ja säveltäjä. Häntä pidetään merkittävimpänä norjalaisena romantikkona ajalta ennen Edvard Griegiä.
Elämä ja ura

Kjerulf opiskeli musiikkia kristianialaisten musiikinopettajien Lars Roverudin ja Otto Wetterstrandin johdolla. Hän opiskeli pianonsoittoa ja luultavimmin Roverudin johdolla musiikinteoriaa. Kjerulfin tarkoituksena ei ollut kuitenkaan ammattimuusikon ura, vaan hän opiskeli myös lakia tähtäimenään virkamiehen ura isänsä tavoin. Virkamiesuran katkaisi kuitenkin vakava sairaus 1839, juuri ennen loppututkintoa.
Kjerulf matkusti Pariisiin toipilasmatkalle kesällä 1840, millä oli suuri merkitys häen uralleen. Kaupungin vilkas musiikkielämä ja konsertit antoivat hänelle vaikutteita ja hän kuuli myös Hector Berliozia matkallaan.
Talvella 1840 ja keväällä 1841 Kjerulfin sisar, isä ja veli kuolivat muutaman kuukauden sisällä ja sisarusparven vanhimpana Halfdan jäi vastaamaan heidän elatuksestaan. Hän sai toimen Den Constitutionelle -lehden ulkomaantoimittajana. Hän ei kuitenkaan luopunut musiikista ja syksyllä 1841 hän julkaisi ensimmäiset sävellyksensä, kuusi romanssia sisältävän vihkon. Hän jatkoi myös sävellyksen opiskelua omin päin koko 1840-luvun ajan. Vuonna 1845 hän jätti toimittajantoimensa ja siirtyi musiikinopettajaksi sekä Studentersangforeningen -kuoron johtajaksi.
Kjerulf oli tyytymätön säveltäjäntaitoihinsa, mutta opetusta ei ollut liiemmälti tarjolla. Tilanne korjautui 1848 Carl Arnoldin muutettua Kristianiaan, jolloin Kjerulf meni välittömästi hänen oppiinsa. Arnold järjesti hänelle myös stipendin ulkomaille vuosiksi 1849–1851. Ensin Kjerulf opiskeli Kööpenhaminassa Niels Gaden johdolla, jonka jälkeen hän matkusti Leipzigin musiikkikonservatorioon muun muassa Ernst Friedrich Richterin oppilaaksi. Hän sai täten pätevän konservatoriokoulutuksen vasta 35-vuotiaana.
Palattuaan Kristianiaan 1851 Kjerulf jatkoi musiikinopettajana. Pianonsoitonopettajana hän koulutti kokonaisen sukupolven ja vaikutti aktiivisesti Kristianian musiikkielämään, etenkin kuorolaulun alueella. Hänellä oli muun muassa oma Kjerulfs kvartet -lauluyhtye. Häntä arvostettiin myös kriitikkona ja kirjoittajana.
Hänen sävellyksensä eivät saaneet tunnustusta kuin hänen elämänsä loppupuolella. Hänelle myönnettiin Littris et atribus -mitali 1863 ja hänet kutsuttiin Ruotsin kuninkaallisen musiikkiakatemian jäseneksi 1865. Hän kuoli pitkällisen sairauden murtamana 1868 Grefsenin kaupunginosassa Kristianiassa.
Tuotanto

Kjerulfin sävellyksiä pidetään norjalaisen kansanhengen ilmaisijana, olematta kuitenkaan kiihkonationalistisia. Hänet tunnetaan erityisesti romansseistaan ja kuorolauluistaan, mutta hän tuotti myös paljon pianomusiikkia. Kjerulfin sävellykset heijastavat hänen kiintymystään saksalaiseen romantiikkaan. Erityisesti Robert Schumann ja Felix Mendelssohn olivat merkityksellisiä hänen musiikilliselle tyylilleen. Pianomusiikissa myös Chopinilla lienee ollut merkitystä.
Tunnetun kuoroteos Troubadourenin lisäksi hän sävelsi noin 30 mieskuorolaulua, noin 100 yksinlaulua ja lukuisia kansanlaulusovituksia.
Kleomenes (filosofi)

Kleomenes (m.kreik. Κλεομένης; n. 300 eaa.) oli antiikin kreikkalainen kyyniseen koulukuntaan kuulunut filosofi. Hän oli Krates Thebalaisen oppilas. Kleomeneen kerrotaan opettaneen Timarkhos Aleksandrialaista ja Ekhekles Efesoslaista, joista jälkimmäinen opetti edelleen Menedemosta.
Kleomenes kirjoitti teoksen Kirjoitus kasvatuksesta (Παιδαγωγικός, Paidagogikos). Diogenes Laertios on säilyttänyt siitä kyynikko Diogenes Sinopelaista koskevan anekdootin, joka liittyy kertomukseen, jonka mukaan Diogenes jäi kerran merirosvojen vangiksi ja myytiin orjaksi. Kleomeneen mukaan Diogeneen oppilaat olisivat tarjoutuneet maksamaan tämän lunnaat. Kleomeneen teos on varhainen lähde tähän kertomukseen, mikä tukee sitä ajatusta, että kertomus perustuisi tositapahtumiin.
Haagan seisake

Haagan seisake oli Helsingissä Ilmalan seisakkeen ja Huopalahden rautatieaseman välissä sijainnut rautatieliikennepaikka. Se avattiin 11. marraskuuta 1955 ja lakkautettiin 1. tammikuuta 1969. Muutama vuosi lakkautuksen jälkeen, syksyllä 1974 otettiin käyttöön rataoikaisu ja uusi Hämeenlinnanväylän ylittävä silta. Oikaisun valmistuttua purettiin vanha ratalinja, jolla Haagan seisakekin sijaitsi.
Klementiini

Klementiinejä
Klementiini on pieni ja makea sitrushedelmä. Se on tangeriinin ja appelsiinin risteytys tai mandariinin muunnos. Sen kehitti ranskalainen pappi Veli Clément eli Vital Rodier 1900-luvun alussa Algeriassa. Klementiiniä viljellään pääasiassa Algeriassa, Marokossa, Espanjassa, Italiassa ja Korsikassa. Klementiini on usein siemenetön tai vähäsiemeninen, ja sen kuori irtoaa helposti.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Klementiini Wikimedia Commonsissa
Ferenc Klics

Ferenc Klics (20. tammikuuta 1924 – 25. huhtikuuta 1993) oli unkarilainen kiekonheittäjä.
Klics sijoittui Lontoon 1948 olympialaisten kiekonheitossa viidenneksi tuloksella 48,21 m. Neljä vuotta myöhemmin Helsingin olympialaisissa hän sijoittui jälleen viidenneksi tuloksella 51,13 m. Bernin EM-kilpailuissa 1954 hän sijoittui neljänneksi tuloksella 51,43 m. Melbournen 1956 olympialaisissa hän oli seitsemäs tuloksella 51,82 m.  Tukholman EM-kilpailuissa 1958 hän sijoittui viidenneksi tuloksella 53,08 m.
Klics heitti Budapestissa 4. heinäkuuta 1954 tuloksen 55,79 m ja paransi Adolfo Consolinin nelisen vuotta vanhaa Euroopan ennätystä 32 senttimetrillä. Seuraavana vuonna hän menetti ennätyksensä Tšekkoslovakian Karel Mertalle.
Klaukkalan ortodoksinen kirkko

| Klaukkalan ortodoksinen kirkko |
| --- | --- |
 Puinen Klaukkalan ortodoksinen kirkko.
Sijainti:  Klaukkala, Nurmijärvi
Koordinaatit:  60°22′25.6″N, 024°44′37″E
Seurakunta:  Helsingin ortodoksinen seurakunta
Rakentamisvuosi:  1995 (kirkoksi 1997)
Suunnittelija:  Ritva Westermark
Materiaali:  puu
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Klaukkalan ortodoksinen kirkko, viralliselta nimeltään Pyhän Nektarios Eginalaisen kirkko on  Nurmijärven Klaukkalassa sijaitseva, vuonna 1997 käyttöön otettu ortodoksinen kirkko. 
Rakennus toimii eräänä ortodoksisen kirkon  Helsingin hiippakunnan, Helsingin ortodoksisen seurakunnan Keski- ja Itä-Uudenmaan alueen pyhäkkönä. Pyhäkön praasniekkaa juhlitaan 9. marraskuuta.
Tsasounan synty ja kirkoksi vihkiminen

Klaukkalan ortodoksinen, itseään Nektarios-ryhmäksi kutsunut ystäväpiiri keräsi vuodesta 1986 lähtien rahaa omaa kirkkoa varten. Vuonna 1993 hankittiin Klaukkalan Kuonomäentien varrelta kirkkotontti. Tontille rakennettiin paljolti keräysvaroin ja talkootyöllä arkkitehti Ritva Westermarkin suunnittelema hirsinen tsasouna. Matkamiehen ristin, tsasounan kupolit, kellotornin ja kuistin pilarit valmisti puuseppä Johannes Andrejev. Ikonostaasin ikonit ja alttari-ikonin maalasi Aleksander Wikström.
Helsingin metropoliitta Tiihon vihki rakennuksen käyttöön 3.9.1995 ja rukoushuone pyhitettiin piispa Nektarios Eginalaisen (1846–1920) muistolle. Runsas kaksi vuotta myöhemmin Helsingin hiippakunnan piispa Leo vihki rakennuksen kirkoksi (9.11.1997). Kirkossa säilytetään vuonna 1961 kanonisoidun Nektarioksen pyhäinjäännöstä.  Kirkko siirtyi Helsingin ortodoksiselle seurakunnalle.
Klaukkalan ortodoksikirkko.
Yksityiskohta Klaukkalan ortodoksikirkon päädystä. Kirkko on pyhitetty Nektarios Eginalaisen muistolle.
Puuseppä Johannes Andrejevin valmistama Matkamiehen risti.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Klaukkalan ortodoksinen kirkko Wikimedia Commonsissa
Uudenmaan kirkot (pois lukien Espoo, Helsinki ja Vantaa)
Askola –
Bromarv –
Capella (Siuntio) –
Degerby –
Fagervik –
Haapajärvi –
Hanko –
Hyvinkää (ev.lut.) –
Hyvinkää (ortod.) -
Hyvinkää (vanha) –
Inkoo –
Järvenpää (ev.lut.) –
Järvenpää (ortod.) –
Karjaa –
Karkkila –
Karjalohja –
Kauniainen –
Kellokoski –
Kerava –
Kirkkonummi –
Klaukkala (ev.lut.) –
Klaukkala (ortod.) –
Kytäjä –
Kärkölä –
Lapinjärvi –
Lapinjärvi (pikku kirkko) –
Lappohja –
Liljendal –
Lohja –
Lohja (tsasouna) –
Loviisa –
Masala –
Merikappeli (Upinniemi) –
Mustio –
Myrskylä –
Mäntsälä –
Nummi –
Nurmijärvi –
Pernaja –
Pohja –
Porvoo –
Porvoon Kristuksen kirkastumisen kirkko –
Pornainen –
Pukkila –
Pusula -
Rajamäki –
Ruotsinpyhtää –
Sammatti –
Sipoo (uusi) –
Sipoo (vanha) –
Siuntio –
Snappertuna –
Söderkulla –
Tammisaari –
Tenhola –
Tuusula –
Täktom (kappeli) –
Vihti
Kivikkokimalainen

| Kivikkokimalainen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen 
  
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Pistiäiset Hymenoptera
Alalahko::  Hoikkatyviset Apocrita
Osalahko::  Myrkkypistäiset Aculeata
Yläheimo::  Mesipistiäismäiset Apoidea
Heimo::  Aitomehiläiset Apidae
Alaheimo::  Apinae
Tribus::  Bombini
Suku::  Kimalaiset Bombus
Alasuku::  (Melanobombus)
Laji::  lapidarius
Kaksiosainen nimi
 Bombus lapidarius  (Linnaeus, 1758) 
Katso myös
   Kivikkokimalainen Wikispeciesissä   Kivikkokimalainen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kivikkokimalainen (Bombus lapidarius) on kimalaisiin kuuluva punamusta mesipistiäislaji.
Koko ja ulkonäkö

Kivikkokimalaisen kuningattaret ja työläiset ovat kirkkaanpunaista takaruumiin kärkiosaa lukuun ottamatta täysin mustia. Koirailla pään etuosassa ja usein myös keskiruumiin etuosassa on keltaista karvaa. Työläisten ja koiraiden ruumiin pituus on 10–16 mm. Kuningattaret ovat huomattavasti kookkaampia, pituudeltaan 20–25 mm.
Levinneisyys

Kivikkokimalainen on Euroopan yleisimpiä kimalaislajeja. Etelä-Euroopassa se on kuitenkin  vuoristolaji. Levinneisyys ulottuu Pohjois-Marokosta Britteinsaarille, idässä Kaukasukselle ja Siperian poikki Japaniin. Pohjoismaissa levinneisyysalue yltää napapiirin tuntumaan. Suomessa se on etelä- ja keskiosissa erittäin yleinen, mutta harvinaistuu pohjoista kohti. Pohjoisimmat havainnot ovat Etelä-Lapista.
Elinympäristö ja elintavat

Kivikkokimalainen elää hyvin monenlaisissa ympäristöissä ja se on merkittävä erityisesti hedelmäpuiden pölyttäjänä. Ne käyvät mielellään etenkin voikukilla, pietaryrtillä ja ohdakkeilla. Pesä on yleensä maassa, vanhassa hiirenkolossa, mutta joskus korkealla kuten linnunpöntössä tai rakennuksen ullakolla. Kivikkokimalaisen tiedetään myös vallanneen pesäpaikkoja mantukimalaiselta. Yhdyskunta on usein suuri ja siihen kuuluu 100–300 yksilöä. Pesässä loisii joskus kivikkoloiskimalaisia (Bombus rupestris).
Aiheesta muualla

Laji.fi: Kivikkokimalainen (Bombus lapidarius)
Ötökkätieto: Kivikkokimalainen (Bombus lapidarius)
Artdatabanken (ruotsiksi)
ITIS: Bombus lapidarius (englanniksi)
UniProt: Bombus lapidarius (Red-tailed bumblebee) (Apis lapidaria)(englanniksi)
Pherobase: Semiochemicals of Bombus lapidarius, the Stenhumle (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1950127  Wikispecies: Bombus lapidarius  BioLib: 70356  BOLD: 21080  CoL: MFMT  EoL: 1065242  EPPO: BOMULA  EUNIS: 254039  Fauna Europaea: 231885  Fauna Europaea (new): 22ff57d3-0032-41b7-b1bc-d36b007b7334  GBIF: 1340301  iNaturalist: 57619  ITIS: 714942  NBN: NHMSYS0000875567  NCBI: 30192  Observation.org: 1421  Open Tree of Life: 161187  Laji.fi: MX.204767
Klientelismi

Klientelismi tarkoittaa kahden taloudelliselta ja yhteiskunnalliselta asemaltaan erilaisen osapuolen (varakkaan ja vaikutusvaltaisen "suojelijan" tai "isännän" sekä heikomman ja köyhemmän "asiakkaan" eli "klientin") välistä vastavuoroista ja hyväksikäyttävää asiakkuussuhdetta, jossa vaihdetaan hyödykkeitä ja palveluksia.
Politiikassa klientelismiä on se, kun poliitikko tarjoaa omille äänestäjilleen julkisia hyödykkeitä vastineeksi äänistä ja niiden kautta saavuttamastaan toimivallasta. Jos palvelujen piiriin pääseminen riippuu vaaleissa annetusta kannatuksesta, osa palveluja tarvitsevista kansalaisista – ne, jotka äänestivät "väärin" – rajataan palvelujen ulkopuolelle. Joskus ääniä voidaan ostaa suoraan rahalla. Pitkäaikaisempaa klientelismiä on nimittää virkoihin omia kannattajia. Klientelismi voi johtaa yleisen edun vaarantumiseen, kun pätevyys ei ole virkoihin valinnan peruste. Laittomissa muodoissaan klientelismi on eräs korruption muoto.
Klientelismi on tyypillistä etnisesti hajanaisille maille. Kun jonkin kansan tai heimon edustaja pääsee tällaisen maan johtoon, hän saattaa alkaa täyttämään hallintoa häntä tukeneen oman etnisen ryhmänsä jäsenillä ja tarjoamaan näille muitakin vallan tuomia etuja. Tällaisesta oman väen suosimisesta seuraa usein se, että seuraavakin valtaan noussut johtaja toimii vastaavalla tavalla.
Kivikkopuutarha

Kivikkopuutarha Krakovan kasvitieteellisessä puutarhassa.
Kivikkopuutarha on puutarha, joka on rakennettu kuivalle paikalle kiviä apuna käyttäen tai vaikkapa kalliolle. Ne ovat Suomessakin suosittuja, koska täällä on luonnossakin paljon kallioita ja muita kuivia paikkoja. Kivistä voi rakentaa puutarhaan erilaisia muodostelmia, mutta niistä ei ole helppoa saada luonnollisen näköistä. Kivissä on paljon erilaisia värejä ja muita muotoja, minkä ansiosta kaikki kivikkopuutarhat on mahdollista saada ainutlaatuisen näköiseksi.
Japanilaistyylinen kivikkopuutarha.
Jos puutarhassa on jo luonnostaan kasvanut kivikkopuutarha, niin luonnonkasveja ei kannata lähteä ottamaan pois. Monet kivikkokasvit haluavat aurinkoisen paikan, mutta muuten ne eivät ole vaateliaita kasvupaikan suhteen. Kasvit voidaan laittaa kasvamaan kivenkoloihin, esimerkiksi kivirappusten koloihin. Puutarhaan voi laittaa koristeeksi myös yksittäisiä isoja kiviä. Kivillä on suuri merkitys japanilaisissa puutarhoissa.
Kivikkopuutarhaan sopivia kasveja > Puut

japaninvaahtera (Acer palmatum)
palsamipihta (Abies balsamea)
kuuset (Picea)
Kivikkopuutarhaan sopivia kasveja > Pensaat

alppiruusut (Rhododendron)
pensasangervot (Spiraea)
Kivikkopuutarhaan sopivia kasveja > Muut kasvit

maksaruohot (Sedum)
rikot (Saxifraga)
poimulehdet (Alchemilla)
noropunatähkä (Liatris spicata)
sammalleimu (Phlox subulata)
aitoukonhattu (Aconitum napellus)
vuorenkilvet (Bergenia)
siperianunikko (Papaver croceum)
tunturiunikko (Papaver radicatum)
kultatyräkki (Euphorbia polychroma)
sarviorvokki (Viola) Cornuta-hybridit
tunturipitkäpalko (Arabis alpina)
kaukasianpitkäpalko (Arabis caucasica)
esikot (Primula)
kivikkosuopayrtti (Saponaria ocymoides)
karpaattienkello (Campanula carpatica)
kissankello (Campanula rotundifolia)
sinililjat (Scilla)
tulppaanit (Tulipa)
krookukset (Crocus)
sininata (Festuca cinerea)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kalliolle kukkivalle: Istuta unelmien kivikkopuutarha
Puutarha.net: Kivikkopuutarhan perustaminen
Viherpiha: Näin rakennat kivikkopuutarhan
Kliininen farmakologia

Kliininen farmakologia on lääketieteen alue, osa farmakologiaa, jonka piiriin kuuluvat lääkehoito ja lääkeaineiden vaikutukset ihmisessä.
Koe-eläin- tai laboratoriokokeet ovat riittämättömiä selvittämään lääkeaineiden etuja ja varjopuolia, jolloin kliinisen farmakologian tehtäväksi jää tutkia niiden varsinaiset vaikutukset erilaisissa tautitiloissa ja muissa erikoisolosuhteissa.
Kliimon luostari

Pyhän kolminaisuuden Kliimon luostari (ven. Свя́то-Тро́ицкий Климене́цкий монасты́рь, Svjato-Troitski Klimenetski monastyr) oli Venäjän Karjalassa Äänisen Suurella Kliimonsaarella (Bolšoi Klimetski) sijainnut ortodoksinen luostari.
Luostarin perusti vuonna 1520 Joona Kliimolainen, perimätiedon mukaan Novgorodin posadnikan poika, joka oli Äänisen myrskyssä pelastautunut Kliimonsaaren rannalle. Luostari sai Iivana IV:ltä itsehallinnon sekä maa-alueita ja kalastusoikeuksia, joista se riiteli pitkään Heinälahden ja Kižin talonpoikien kanssa. Vuonna 1583 veljestö käsitti 29 henkeä. Vuosina 1613–1614 ruotsalaiset polttivat luostarin kirkon, joka rakennettiin pian uudelleen. Eri aikoina Kliimon luostarin alaisuuteen kuuluivat Jääsjärven, Maasjärven ja Solomannin luostarit.
1700-luvulla luostarin toiminta kuihtui ja se lakkautettiin vuonna 1769. Vuonna 1860 se sai jälleen itsenäisen aseman. Vuonna 1906 se muutettiin naisluostariksi, johon siirrettiin nunnia Kargopolista. Vuoteen 1918 mennessä heidän lukumääränsä kohosi 37:ään. Kivimuurin ympäröimässä luostarissa oli puiset Nikolaoksen, Kolminaisuuden ja Joona Kliimolaisen kirkot sekä kivinen Sakarjan ja Elisabetin kirkko. Kliimon luostari lakkautettiin vuonna 1925 ja viimeiset nunnat karkotettiin sieltä vuonna 1929. Luostarin paikalla toimi karjatila, vanhainkoti ja myöhemmin pioneerileiri.
Klardžeti

Tao-Klardžeti noin vuosina 780–1000.
Klardžeti (georg. კლარჯეთი) oli maakunta antiikin ja keskiajan Georgiassa. Nykyisin se kuuluu Turkin koillisosassa sijaitsevaan Artvinin maakuntaan. Klardžeti, viereinen Taon alue ja useat muut pienemmät maakunnat muodostivat laajemman alueen, jolla oli yhteinen historia ja kulttuuri ja joka tunnetaan nykyään nimellä Tao-Klardžeti.