stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Valhalla-seura

Valhalla-seura, myös Valhall-seura (kirjoitettiin aikoinaan Walhalla), oli ylimmän upseeriston ja aateliston salaseura, joka toimi Suomenlinnassa vuosina 1781–1786. Seura tuki monarkiaa, kunnioitti Ruotsin maineikkaita kuninkaita, kustavilaisuutta ja ruotsalaista goottilaisuutta.
Rojalistinen seura oli tukholmalaisen La Constance'n alaosasto, jonka perusti Ruotsin kuningas Kustaa III:n kannattaja Johan Anders Jägerhorn vuonna 1781. Valhalla-seura tunnettiin alun perin Ruger Ingessonin loossina, joka kantoi Jägerhornin esi-isän nimeä.
Valhalla-seura aloitti nimellään vuonna 1783 ja Jägerhornista tuli seuran johtava ja käskevä päällikkö. Valhalla-seuralla oli Turussa alaosasto ”Pyhän Akselin maja”.
Seuralla oli johtava ja käskevä päällikkö, turnausmarsalkka ja walfauderit.
Seura palkitsi jäseniä toisen asteen ritarimerkeillä. Johan Albrecht Ehrenström laati seremonian toisen asteen ritareille.
Seurassa olivat esillä muun muassa valistuksen aatteet, poliittiset ja moraaliset kysymykset. Valistuksen teemoihin sopi Kustaa III:n harjoittama kulttuuripolitiikka, joka uudisti Ruotsia.
Valhalla-seura sai uuden suunnan, koska seuran perustaja Jägerhorn haaveili Venäjän avulla perustettavasta Suomen tasavallasta. Upseeri Georg Magnus Sprengtporten vaikutti Jägerhornin ajatuksiin. Jägerhorn, Ehrenström, Axel Christian Reuterholm ja Carl Henrik Klick muodostivat kuningas Kustaa III:n vastaisen opposition. Rojalistisena seurana jäsenkunnan enemmistö säilyi uskollisena Kustaa III:lle.
Salaseuran pöytäkirjat katkeavat vuoden 1785 heinäkuuhun.
Kustaa III:n suosio laski vuoden 1786 valtiopäivien jälkeen. Jägerhorn lakkautti Valhalla-seuran valtiopäivien jälkeen vuonna 1786, koska hän liittyi oppositioon.
Jägerhornista tuli Anjalan liiton kantavia voimia. Anjalan liitto tähtäsi Suomen itsenäistymiseen Venäjän tuella. Useimmat Valhalla-seuran 313 jäsenestä lukeutuivat Anjalan liiton toimeenpanijoihin. Seura lakkautettiin lopullisesti Anjalan liiton tapauksen jälkeen vuonna 1789.
Seuran korkea-arvoisin jäsen oli Suomen armeijan ylipäällikkö, kenraali, kreivi Fredrik Posse.
Suomenlinnassa toimiva Walhalla-ravintola kantaa seuran nimeä.
Uuden-Seelannin subantarktiset saaret

| Uuden-Seelannin subantarktiset saaret |
| --- | --- |

Tyyppi:  luonto
Kriteerit:  (ix), (x)
Tunnusnumero:  877
Valintahistoria
Valintavuosi:  1998
Uuden-Seelannin subantarktiset saaret ovat viisi saariryhmää Uuden-Seelannin kaakkoispuolella Eteläisellä Jäämerellä leveyspiirien 47 ja 53 välillä. Niihin kuuluvat Snaressaaret, Bountysaaret, Antipodisaaret, Aucklandinsaaret ja Campbellinsaaret. Saarilla on monipuolinen luonto ja monia kotoperäisiä lajeja. Saaret ovat Unescon maailmanperintölistalla vuodesta 1998.
Uuden-Seelannin subantarktisilla saarilla elää 126 lintulajia, joista 40 merilintuja, joista viisi ei pesi missään muualla.  Suurin osa, 95% kaikista uudenseelanninmerileijonista syntyy tällä alueella, joka on myös Etelänmustavalaiden ensiarvoisen tärkeä lisääntymisalue. Töpökurpat ovat kuolleet sukupuuttoon mantereelta, mutta täällä niitä vielä tavataan sellaisilla saarilla, missä kissat ja rotat on saatu pysymään poissa.
Aiheesta muualla

Subantarctic Islands Te Ara – The Encyclopedia of New Zealand
Unescon maailmanperintökohteet Uudessa-Seelannissa
Uuden-Seelannin subantarktiset saaret
Te Wahipounamu
Tongariron kansallispuisto
Uppomuna

Uppomuna leivällä. Päällä matchaa ja suolaa.
Uppomuna on kananmuna, joka keitetään vedessä ilman kuorta siten, ettei se hajoa, vaan keltuainen pysyy valkuaisen peitossa. Runsaaseen keitinveteen lisätään hieman etikkaa, mutta ei ruokasuolaa. Ensiksi vesi pannaan pyörivään liikkeeseen ja rikottu muna kaadetaan pienestä astiasta (esimerkiksi kahvikupista) varovasti, mutta yhdella kertaa, hiljalleen kiehuvaan veteen kokonaan upoksiin. Keltuaisen tulee koko toimenpiteen ajan pysyä ehjänä.
Munan ei pitäisi vedessä kiehua, vaan vain hyytyä 3–4 minuuttia, jolloin keltuainen jää hieman löysäksi. Parhaiten uppomunien tekeminen onnistuu käyttämällä tuoreita munia, sillä niiden valkuainen on kiinteämpi kuin vanhempien munien. Uppomuna poimitaan ehjänä vedestä lusikalla tai reikäkauhalla siten, ettei se rikkoonnu. Munaa pidetään hetki kylmässä vedessä ja tarjotaan kokonaisena saman tien. Kylmänä uppomuna sopii hyvin tarjottavaksi leivän päällä, mutta sen voi nostaa myös kuuman keiton joukkoon lautaselle, sijoittaa salaattiin tai syödä sellaisenaan alkupalaksi. Uppomunaa muistuttava hyydytetty muna keitetään ilman kuorta 4–5 minuuttia niin, ettei muna ole kokonaan veden peitossa. Näin toimittaessa keltuainen jää näkyviin, eikä ole valkuaisen peitossa.
Uppomuna on tunnettu muun muassa benediktinmunat-aamiaisannoksessa, jossa sitä laitetaan leivän päälle, jonka päälle laitetaan myös kinkkua ja hollandaisekastiketta. Uppomunia syödään myös sellaisenaan, ja Turkista peräisin on tapa, että niiden päälle laitetaan jogurttia ja voita, joka on sulatettu ja maustettu paprikalla.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kotikokki.net: Uppomunat
Vahakukat

| Vahakukat |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Yläkaari::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset Eudicots
Kladi::  Asteridit
Lahko::  Boraginales
Heimo::  Lemmikkikasvit Boraginaceae
Alaheimo::  Boraginoideae
Suku::  Vahakukat Cerinthe  L.
Katso myös
   Vahakukat Wikispeciesissä   Vahakukat Commonsissa 
  Tieteelliset nimet: 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vahakukat (Cerinthe) on kasvisuku, joka kuuluu lemmikkikasvien heimoon. Siihen sisältyy kuusi lajia.
Lajeja

silovahakukka (Cerinthe glabra)
isovahakukka (Cerinthe major)
pikkuvahakukka (Cerinthe minor)
Cerinthe palaestina
kierrevahakukka (Cerinthe retorta)
Cerinthe tenuiflora
Vahakukkien lajeista iso-, pikku- ja kierrevahakukkaa kasvatetaan yksivuotisina koristekasveina.
Aiheesta muualla

Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Cerinthe
Suomen Lajitietokeskus: Vahakukat – Cerinthe
Uudet piikit

| Uudet piikit Rattus |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : kevät 2007
 Julkaistu: 24. lokakuuta 2007
 Tuottaja(t): Rattus & Tuomo Valtonen
 Tyylilaji: hardcore punk
 Kesto: 39.50
 Levy-yhtiö: Poko Rekords
Rattuksen muut julkaisut
| Rattus 2005 | Uudet piikit 2007 | Turta 2013 |
Uudet piikit on Rattuksen studioalbumi, joka julkaistiin 24. lokakuuta 2007.
Vastaanotto

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
Dome.fi : 
Imperiumi.net : 
Soundi : 

Levyn vastaanotto on ollut ristiriitaista. Helsingin Sanomien kriitikko Tero Salonen piti levyä "suomalaisen hc-punkin parhaana perinteenä",
kun taas musiikkilehti Soundin Antti Luukasen mielestä "lopputulos kuulostaa vain siltä, että kolmikko olisi yrittänyt rusikoida samaan pakettiin Kotiteollisuuden ja Dingon."
Kappaleet

Originaali – 2.03 (säv. Jarkko Marjamäki, san. Jarkko Marjamäki, sov. Veli-Pekka Hyvärinen)
Viina ei petä – 3.01 (säv. Jarkko Marjamäki, san. Jarkko Marjamäki, sov. Jarkko Marjamäki)
Puhtaat – 3.09 (säv. Tomi Marjamäki, san. Tomi Marjamäki, sov. Tomi Marjamäki)
Suuria kuvitelmia – 3.33 (säv. Jarkko Marjamäki, san. Jarkko Marjamäki, sov. Jarkko Marjamäki)
On aika – 2.34 (säv. Tomi Marjamäki, san. Tomi Marjamäki, sov. Tomi Marjamäki)
Juhlia ne saa – 3.44 (säv. Jarkko Marjamäki, san. Jarkko Marjamäki, sov. Jarkko Marjamäki)
Orjalaiva Optimia – 3.09 (säv. Jarkko Marjamäki, san. Jarkko Marjamäki, sov. Jarkko Marjamäki)
Sidottu mieli – 3.40 (säv. Jarkko Marjamäki, san. Jarkko Marjamäki, sov. Jarkko Marjamäki)
Koira – 2.46 (säv. Jarkko Marjamäki, san. Jarkko Marjamäki, sov. Jarkko Marjamäki)
Eikä tässä vielä kaikki – 2.14 (säv. Tomi Marjamäki, san. Tomi Marjamäki, sov. Tomi Marjamäki)
Voittajien leiri – 2.44 (säv. Jarkko Marjamäki, san. Jarkko Marjamäki, sov. Jarkko Marjamäki)
TV ja perse – 4.07 (säv. Jarkko Marjamäki, san. Jarkko Marjamäki, sov. Jarkko Marjamäki)
Saukon Anu – 3.08 (säv. Tomi Marjamäki, san. Tomi Marjamäki, sov. Tomi Marjamäki)
Kokoonpano

Jarkko Marjamäki – laulu, kitara
Tomi Marjamäki – basso, taustalaulu
Veli-Pekka Hyvärinen – rummut, taustalaulu
Tūmatauenga

Tū tai Tūmatauenga (Māori: 'vihaisen kasvon Tū') on sodan, metsästyksen, viljelyn, kalastuksen ja ruoanlaiton jumala maorien mytologiassa. Sodan jumalana kaikki sotajoukot omistettiin hänelle, ja häntä kohdeltiin kaikella kunnioituksella. Yleisesti häntä pidetään alkuperäisten jumalien, Ranginuin ja Papatūanukun poikana.
Uuden-Seelannin maavoimien Māorinkielinen nimi on Ngāti Tūmatauenga ('Tūmatauengan heimo'). Uusiseelantilainen thrash metal -bändi Alien Weaponry viittaa Tūmatauengaan sodan jumalana kappaleessaan Kai Tangata ('syödä ihmisiä'); kannibalismi oli osa maorien sodankäyntiä.
Luomistarinat

Perinteisen luomiskertomuksen mukaan kaikki taivaan isä Ranginuin ja maaäiti Papatūanukun lapset joutuivat elämään pimeässä maailmassa vanhempiensa tiukan syleilyn välissä. Eräänä päivänä lapset olivat saaneet tarpeekseen pimeydestä, ja he alkoivat suunnitella vanhempiensa erottamista, jotta he saisivat valoa omaan maailmaansa. Tūmatauenga neuvoi veljiään tappamaan vanhempansa, mutta he päätyivät toteuttamaan Tānen sopuisampaa neuvoa, ja sen sijaan pakottivat vanhempansa erilleen.
Te Arawa -versiossa Tūmatauenga pohtii Tānen tekoa vanhempiaan erottaessaan ja rakentaa ansoja saalistaakseen lintuja, Tānen lapsia, jotka eivät voi enää lentää vapaana. Seuraavaksi hän punoo verkkoja saalistaakseen Tangaroan lapsia, ja kaivaa maata napatakseen veljensä Rongon ja Haumia-tiketiken, kasaten nämä kaikki koriin syömistä varten. Tūmatauenga oli Ranginuin ja Papatūanukun lapsista ainoa joka taisteli Tāwhirimāteaa vastaan. Tūmatauenga ei onnistunut Tāwhirimātean kukistamisessa, mutta sai hänet vetäytymään. Tāwhirimātea jätti jälkeensä hänen hallitsemat myrskyt ja hurrikaanit jotka nykypäivänäkin hyökkäävät ihmiskuntaa kohtaan, merkkinä hänen suuttumuksestaan veljiensä tekoja kohtaan. (Grey 1971: 7-10).
Vaikka Ranginui ja Papatūanuku eivät olleet muodoltaan ihmisiä, heidän lapsensa olivat. Ihmiskunta - Tūn jälkeläiset - lisääntyi ympäri maan, Māuin ja hänen veljiensä sukupolveen asti (Gray 1956: 8-11, Tregear 1891: 540).
Tūmatauengan teot veljiään kohtaan toimivat esimerkkeinä ihmisille. Koska Tūmatauenga päihitti veljensä, ihmiset voivat - suoritettuaan asianmukaiset rituaalit - tappaa ja syödä lintuja (Tānen lapset), kalaa (Tangaroan lapset), kasvattaa ja viljellä kasveja ruoaksi (Rongon ja Haumia-tiketiken lapset) sekä yleisesti käyttää luonnonantimia hyödykseen. Tūmatauenga on myös sodankäynnin perustaja, ja ihmiset sotivat koska Tūmatauenga näytti esimerkkiä. Kun sotilaille suoritetaan rituaali ennen taistelua, tai kun vauva vannotaan tulevaan rooliin taistelijana, kutsutaan rituaalissa Tūmatauengaa heidän avukseen. Taisteluissa ensimmäisen kaatuneen sotilaan ruumis tarjottiin Tūmatauengalle. Vaikka Tūmatauenga on sodan perustaja, sodan aikana saatettiin pyytää apua myös voimakkailta paikallisilta jumalhahmoilta, kuten Kahukura, Maru tai Uenuku (Orbell 1998: 185-186).
Nimet ja lisänimet

Päihitettyään veljensä, Tūmatauenga tai Tū sai monta lisänimeä, yhden jokaista ominaisuutta kohtaan jonka avulla hän veljensä päihitti (Grey 1956:9):
Tū-ka-riri (vihainen Tū)
Tū-ka-nguha (raivokas taistelija Tū)
Tū-kai-taua (armeijoiden tuhoaja Tū)
Tū-whakaheke-tangata (arvohenkilöiden alentaja Tū)
Tū-nata-whāiti (viekas Tū)
Tū-mata-uenga (vihaisen kasvon Tū)
Ihmisen kasvoja kuvaava puukaiverrus. Tūmatauenga, sodan jumala, on ihmiskunnan esi-isä.
Uganda yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa

| Sija |        |        |        | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 31. | 7 | 2 | 4 | 13 |
Uganda on osallistunut kaikkiin yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman maailmanmestaruuskilpailuihin, jollaiset järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1983. Se on saanut MM-kilpailuissa yhteensä 13 mitalia, joista seitsemän on kultaa.
Ugandan maailmanmestarit ovat Dorcus Inzikuru, joka voitti Helsingissä 2005 ensi kertaa naisten MM-kisaohjelmassa olleen 3 000 metrin estejuoksun, Moskovassa 2013 maratonin voittanut Stephen Kiprotich, Dohassa 2019 800 metrin juoksun voittanut Halimah Nakaayi Dohassa 2019, Eugenessa 2022 ja Budapestissä 2023 10 000 metrin juoksun voittanut Joshua Kiprui Cheptegei ja Budapestissä 2023 maratonjuoksun voittanut Victor Kiplangat.
Hopeaa ovat saavuttaneet Davis Kamoga 400 metrin juoksussa Ateenassa 1997 ja Joshua Kiprui Cheptegei 10 000 metrin juoksussa Lontoossa 2017. Pronssia ovat saavuttaneet Moses Ndiema Kipsiro 5 000 metrin juoksussa Osakassa 2007, Solomon Mutai maratonilla Pekingissä 2015, Oscar Chelimo 5 000 metrin juoksussa sekä Jacob Kiplimo 10 000 metrin juoksussa Eugenessa 2022.
Pistesijoille ovat yltäneet Boniface Kiprop (4. sija, 10 000 m, 2005), Alex Malinga (6. sija, maraton, 2005), Abraham Chepkirwok (4. sija, 800 m, 2007), Moses Ndiema Kipsiro (4. sija, 5 000 m, 2009), Jacob Araptany (6. sija, 3 000 m esteet, 2011), Stephen Kiprotich (8. sija maraton 2011 ja 6. sija maraton 2015), Timothy Toroitich (8. sija, 10 000 m, 2015), Winnie Nanyondo (4. sija, 800 m, 2019 ja 8. sija, 1 500 m, 2022), Peruth Chemutai (5. sija 3 000 m esteet 2019 ja 7. sija 3 000 m esteet 2023), Stephen Kissa (5. sija maraton 2023) ja Halimah Nakaayi (8. sija 800 m 2023).
Ugandan MM-mitalit kisoittain

| Kisavuosi ja -paikka>  | Miehet> Kulta | Miehet> Hopea | Miehet> Pronssi | Naiset> Kulta | Naiset> Hopea | Naiset> Pronssi | Yhteensä> Kulta | Yhteensä> Hopea | Yhteensä> Pronssi | Yhteensä | Yhteensä> Sijoitus mitalitilastossa |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1983–1995 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| 1997 Ateena | 0 | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 1 | 0 | 1 | 31. |
| 1999 Sevilla | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| 2001 Edmonton | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| 2003 Pariisi | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| 2005 Helsinki | 0 | 0 | 0 | 1 | 0 | 0 | 1 | 0 | 0 | 1 | 17. |
| 2007 Osaka | 0 | 0 | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 1 | 1 | 36. |
| 2009 Berliini | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| 2011 Daegu | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| 2013 Moskova | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 1 | 0 | 0 | 1 | 13. |
| 2015 Peking | 0 | 0 | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 1 | 1 | 32. |
| 2017 Lontoo | 0 | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 1 | 0 | 1 | 31. |
| 2019 Doha | 1 | 0 | 0 | 1 | 0 | 0 | 2 | 0 | 0 | 2 | 9. |
| 2022 Eugene | 1 | 0 | 2 | 0 | 0 | 0 | 1 | 0 | 2 | 3 | 16. |
| 2023 Budapest | 2 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 2 | 0 | 0 | 2 | 11. |
| Yhteensä | 5 | 2 | 4 | 2 | 0 | 0 | 5 | 2 | 4 | 11 | 36. |
Ugandan MM-mitalit lajeittain > Miehet

| Laji | Kulta | Hopea | Pronssi | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 10 000 metrin juoksu | 3 | 1 | 1 | 5 |
| Maraton | 2 | 0 | 1 | 3 |
| 400 metrin juoksu | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 5 000 metrin juoksu | 0 | 0 | 2 | 2 |
Ugandan MM-mitalit lajeittain > Naiset

| Laji | Kulta | Hopea | Pronssi | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 800 metrin juoksu | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 3 000 metrin estejuoksu | 1 | 0 | 0 | 1 |
Ugandan MM-mitaliurheilijat

| Urheilija | Kulta | Hopea | Pronssi | Yhteensä | Vuodet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Joshua Kiprui Cheptegei | 3 | 1 | 0 | 4 | 2017–2023 |
| Dorcus Inzikuru | 1 | 0 | 0 | 1 | 2005 |
| Stephen Kiprotich | 1 | 0 | 0 | 1 | 2013 |
| Halimah Nakaayi | 1 | 0 | 0 | 1 | 2019 |
| Victor Kiplangat | 1 | 0 | 0 | 1 | 2023 |
| Davis Kamoga | 0 | 1 | 0 | 1 | 1997 |
| Moses Ndiema Kipsiro | 0 | 0 | 1 | 1 | 2007 |
| Solomon Mutai | 0 | 0 | 1 | 1 | 2015 |
| Oscar Chelimo | 0 | 0 | 1 | 1 | 2022 |
| Jacob Kiplimo | 0 | 0 | 1 | 1 | 2022 |
Uudenkaupungin retkikunta

Uudenkaupungin retkikunta eli Uudenkaupungin suojeluskunta oli valkoisten osasto Suomen sisällissodassa. Se muodostui pääasiassa Turun kaupungin ja sen lähiseudun maalaiskuntien suojeluskuntalaisista. Uusikaupunkilaisia kuului retkikuntaan suhteellisen vähän, nimi johtui keskityspaikasta.
Järjestäytyminen

Uudenkaupungin retkikunnan järjestäytyminen alkoi tammikuun lopussa vuonna 1918 Turun suojeluskunnan päällikön kapteeni J. Chr. Fabritiuksen johdolla. Uudessakaupungissa oli noin sadan miehen venäläinen varuskunta, joka vastasi Lypertön rannikkolinnoituksen puolustuksesta. Fabritius aikoi Uudenkaupungin eteläpuolelle Taipaleen kylään kokoamansa ryhmän avulla riisua venäläiset aseista, mutta venäläiset ehtivät lähteä 31. tammikuuta Raumalle venäläiseen varuskuntaan. Fabritiuksen ryhmä sai kuitenkin anastettua kuusi kivääriä puhelinasemalle jätetyltä vartiostolta ja pystyi niillä aloittamaan ampumaharjoitukset. Seuraavan viikon aikana Uuteenkaupunkiin saapui runsaasti rekryyttejä ja ryhmän vahvuus nousi 800 mieheen, joista muodostettiin neljä komppaniaa. Aseita oli kuitenkin liian vähän, joten Fabritius ryhtyi suunnittelemaan Rauman venäläisen varuskunnan riisumista aseista. Suojeluskunta yritti hankkia aseita myös Vehmaalta, jossa punaisilla väitettiin olleen 40 kivääriä. Epäonnistunut takavarikko tunnetaan Vehmaan työväentalon kahakkana, joka vaati kolmen punaisen hengen. Helmikuun 5. päivä Uuteenkaupunkiin saapui eversti V. J. Forssell ja otti komennon Fabritiukselta. Aseita päätettiin Rauman sijasta lähteä hankkimaan Ahvenanmaan venäläisiltä varuskunnilta marssimalla sinne jäätä pitkin.
Ahvenanmaan retki

Marssi Uudestakaupungista Ahvenanmaalle alkoi 7. päivä helmikuuta. Brändöhön saavuttiin 9. päivä ja levättiin siellä muutama päivä. Eversti Forssell luopui päällikkyydestä kapteeni Fabritiuksen hyväksi miehistön kanssa syntyneen selkkauksen takia. Marssia jatkettiin 10. päivä Brändöstä Kumlingeen. Saatujen tietojen mukaan venäläisiä sotilaita oli Ahvenanmaalla noin tuhat, joten heikosti aseistettu kuudensadan miehen retkikunta joutui turvautumaan hyökkäyksessä yllätykseen. Fabritius aloitti suunnittelemansa hyökkäyksen valtaamalla miehineen Sottungan ja Prestön viestiasemat 14. helmikuuta. Seuraava tavoite oli Godbyn venäläisten asemien valtaus. Retkikunta onnistui samaan kaappauksella haltuunsa kahdeksan kenttätykkiä, 90 kivääriä sekä ampumatarvikkeita ja elintarvikkeita sisältäneen kuormaston. Retkikuntaan liittyi kuin tilauksesta myös saksalainen tykistöluutnantti K. Schleutker. Hän oli Venäjältä kotimatkalla oleva sotavanki, joka oli seurannut retkikunnan jälkiä Ahvenanmaalle.
Paikalliset asukkaat toivottivat retkikunnan tervetulleeksi ja yli 300 miestä liittyi siihen apujoukkoina. Venäläiset saivat kuitenkin kolme Fabritiuksen miehistä vangiksi, joiden vapauttamiseksi ryhdyttiin venäläisten kanssa neuvottelemaan. Sovittiin aselevosta, jonka oli määrä kestää 15. päivän kello iltakuuteen saakka. Tapahtumat saivat uuden käänteen 15. helmikuuta, kun retkikunnan luo saapui reellä eräs ruotsalainen upseeri ja Ruotsin varakonsuli Tammelander Maarianhaminasta. He osallistuivat neuvotteluihin ja yrittivät estää taistelua alkamasta suomalaisten ja venäläisten välillä. Neuvottelut katkesivat 17. päivä, kun tuli tieto, että Murtaja -niminen alus oli tulossa Turusta mukanaan 300 punakaartilaista. Kapteeni Fabritius kehotti Godbyn venäläisiä antautumaan, mutta kehotukseen ei suostuttu, ja valkoiset aloittivat illalla hyökkäyksen. Godby vallattiin ja saaliiksi saatiin 150 kivääriä sekä yksi konekivääri.
Paikalle saapuneet punakaartilaiset yrittivät yhdessä venäläisten kanssa vallata Godbyn takaisin 19. päivä, mutta hyökkäys torjuttiin. Ruotsalaisten ja sotilaiden poistumista toivoneiden ahvenanmaalaisten yhteistyö johti kuitenkin siihen, että Fabritiukselle toimitettiin väärä tieto, jonka mukaan ylipäällikkö Mannerheim oli pyytänyt ruotsalaisten apua, jotta retkikunta saataisiin kuljetetuksi laivalla Ruotsiin ja sieltä edelleen takaisin Suomeen. Todellisuudessa Mannerheim oli vaatinut retkikunnan jäämistä Ahvenanmaalle. Lopputulos oli, että Uudenkaupungin retkikunta harhautettiin poistumaan Ahvenanmaalta ilman aseita Ruotsiin. Venäläiset saivat viisi viikkoa aikaa evakuointiin ja sotatarvikevarastonsa siirtämiseksi Turkuun.
Myöhemmät vaiheet

Ruotsista junalla Suomeen palannut Uudenkaupungin retkikunta osallistui 3. maaliskuuta Ikaalisten puolustamiseen punaisten hyökkäystä vastaan. Valkoisten toisen hyökkäysvaiheen aikana Uudenkaupungin suojeluskunta osallistui nimellä Turun pataljoona Kyröskosken taisteluun 23. maaliskuuta.
Valkoisten puolella sisällissodassa kaatuneiden muistomerkki Godbyssä.
Uuden-Siperian saaret

| Uuden-Siperian saaret |
| --- | --- |

  
Merialue:  Pohjoinen jäämeri
Suurin saari:  Kotelnyi
Pinta-ala:  38 000 km²
Valtio
Valtio:  Venäjä
Territorio:  Sahan tasavalta
Piirikunta:  Bulunin ulus
Väestö
Väkiluku:  asumaton
Uuden-Siperian saaret (ven. Новосиби́рские острова, Novosibirskije ostrova) on Pohjoisessa jäämeressä sijaitseva saaristo Siperian rannikolla Laptevinmeren ja Itä-Siperian meren välissä. Dmitri Laptevin salmi erottaa saaret mantereesta. Hallinnollisesti saaristo kuuluu Sahan tasavaltaan.
Saarten on yhteispinta-ala noin 38 000 neliökilometriä. Suurin saari on Kotelnyi (ven. Котельный, 11 700 km²), joka kuuluu saariston keskeiseen Anjounsaarten ryhmään. Tämän eteläpuolella lähempänä rannikkoa on Ljahovinsaarten ryhmä. Koillisessa on pienempi De Longin saarten ryhmä,  jota ei aina lueta Uuden-Siperian saariin kuuluvaksi.
Ensimmäiset havainnot saarista teki 1700-luvun alussa kasakka Jakov Permjakov.
Nimen Uusi-Siperia seudulle antoi Siperiaan karkotettu, sittemmin tutkimusmatkailijaksi ryhtynyt riikalainen tullivirkailija Matthias Hedenström (1780–1845) vuonna 1820. Hän piti saaria Siperian manneralueen ulokkeina, eikä saaristona.
Suomeksi saaret ovat aiemmin esiintyneet myös kirjoitusasussa Uuden Siperian saarisarja (1872),  Uuden-Siperian saaristo (1919) ja Uuden Siperian saaret (1938, 1965, 1966).
Kartta Uuden-Siperian saarista.
Todellinen lentonavigointikartta, joka sisältää Uuden-Siperian saaret.
Uuden-Siperian saaret satelliittikuvassa (2002).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Uuden-Siperian saaret Wikimedia Commonsissa
Varsinaiset skorpionit

| Varsinaiset skorpionit |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Leukakoukulliset Chelicerata
Luokka::  Hämähäkkieläimet Arachnida
Lahko::  Skorpionit Scorpiones
Yläheimo::  Aitoskorpionit Scorpionoidea
Heimo::  Varsinaiset skorpionit Scorpionidae  Latreille, 1802
Katso myös
   Varsinaiset skorpionit Wikispeciesissä   Varsinaiset skorpionit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Varsinaiset skorpionit (Scorpionidae) on maailman suurimmat skorpionit sisältävä heimo, lajit voivat olla jopa 21 sentin pituisia. Uhkaavasta ulkonäöstään huolimatta suurimmat lajit eivät ole yleensä yhtä myrkyllisiä kuin pienet. Saalistaessaan ne luottavat pääasiassa fyysiseen voimaan ja kaivavat maasta saaliseläimiinsä kuuluvat hämähäkit, liskot ja jopa pienet nisäkkäät. Varsinaiset skorpionit eivät käytä piikkiään ainoastaan uhrinsa lamauttamiseen, vaan saattavat pistää myös kumppaniaan osana monimutkaista pariutumisrituaaliaan. Emo pysyy 30-35 poikasen muodostaman pesueen lähettyvillä vielä jonkin aikaa ensimmäisen nahanluonnin jälkeen. Varsinaisten skorpionien rintalasta on viisisivuinen kun se taas kenttäskorpioneilla on kolmiomainen.