stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
HMHS Britannic
Toinen palvelus

Britannian amiraliteetti kutsui Britannicin takaisin palvelukseen sairaalalaivana 26. elokuuta 1916, ja alus palasi Välimerelle neljättä matkaa varten 24. syyskuuta samana vuonna. 29. syyskuuta matkalla Napoliin Britannic joutui voimakkaaseen myrskyyn, josta Britannic pääsi läpi ilman vahinkoja. Britannic lähti takaisin Southamptoniin 9. lokakuuta. Tämän jälkeen Britannic teki viidennen matkansa, ja saapui Mudrokseen miehistön keskuudessa levinneen elintarvikeperäisen sairauden takia. Britannicilla seurattiin tiettyä rutiinia. Kello kuudelta aamulla potilaat herätettiin ja tilat siivottiin. Aamiainen tarjoiltiin klo 6.30, sitten kapteeni tarkasti koko aluksen. Lounas tarjoiltiin klo 12.30 ja tee klo 16.30. Potilaita hoidettiin aterioiden välillä ja ne, jotka halusivat mennä kävelylle pystyivät tekemään niin. Klo 20.30 potilaat menivät nukkumaan ja kapteeni teki vielä yhden tarkastuskäynnin.
Uppoaminen

| HMHS Britannicin uppoaminen |
| --- | --- |
 Britannic uppoaa
Päivämäärä:  21. marraskuuta 1916
Kellonaika:  8.12–9.07
Syy:  törmäys merimiinaan
Kuolleita:  30
Tiistaina 21. marraskuuta 1916 kello 8.12 aamulla Britannicin kulkiessa Kéan ja Makrónisoksen saarten välisessä Kéansalmessa Kreikan vesillä laivaa ravisutti voimakas räjähdys, joka repi sen kylkeen ammottavan aukon. Alus upposi 55 minuutissa. Aluksen päällikkö Charles Alfred Bartlett yritti viimeisenä keinona ajaa laivan matalikolle siinä kuitenkaan onnistumatta. Koneiden pysäyttämättä jättäminen johti ihmishenkien menetyksiin. Britannicilla olleista 1 300 henkilöstä vain 30 sai surmansa, hekin pelastusveneissä, jotka joutuivat laivan potkurin runtelemiksi. Sairaanhoitaja Violet Jessop työskenteli molemmilla laivoilla näiden upotessa ja selvisi hengissä kummallakin kerralla. Hän oli työskennellyt myös Olympicilla tämän törmätessä risteilijä HMS Hawken kanssa vuonna 1911.
Kun Britannicin hylkyä tutkittiin, sen vauriot johtivat epäilyihin toisesta räjähdyksestä. Koska mitään räjähtävää lastia ei löytynyt, pääepäilty oli hiilipöly. Miehistön jäsenten lausuntojen mukaan räjähdyksiä tapahtui kumminkin vain yksi.
Uppoaminen > Uppoamisen kulku

Räjähdyksen tapahduttua kello 8.12, sen tekemä vaurio oli osastojen 2 ja 3 välissä. Kuusi osastoa, keulapiikki, osastot 1, 2 ja 3 ja kattilahuoneet 5 ja 6 olivat veden vallassa. Kapteeni Bartlett antoi käskyn sulkea vesitiiviit ovet, valmistella pelastusveneet ja lähettää hätäsignaali. Räjähdys oli kuitenkin vaurioittanut antennia niin, että lennätin pystyi vain lähettämään viestejä, muttei vastaanottamaan niitä. Kello 8.14 Britannic oli kallistunut hieman tyyrpuuriin ja vähän eteenpäin. Samoihin aikoihin kapteeni Bartlett päätti käynnistää moottorit uudelleen ja ajaa laivan Kéa-saaren rantaan. Pelastusveneitä alettiin laskea jo tässä vaiheessa. Ensimmäinen vene laskettiin kello 8.20, kahdeksan minuuttia räjähdyksen jälkeen. Kello 8.30 yksi veteen laskettu pelastusvene joutui potkureiden tekemään virtaan ja lopulta paapuurin puoleinen, puoliksi vedestä sojottava, käynnissä oleva potkuri tuhosi sen. Muutamaa minuuttia myöhemmin myös toinen pelastusvene joutui samaan potkuriin. Yhteensä 30 ihmistä kuoli.
Kello 8.35 Bartlett antoi varsinaisen käskyn evakuoida alus ja sammuttaa koneet. Bartlett onnistui pysäyttämään koneet vain sekunteja ennen kuin kolmas vene olisi joutunut potkurin murskaamaksi. Keula oli alkanut upota nopeasti, kun Bartlett yritti ajaa Britannicia rantaan. Kello 8.50 Britannicin kallistuma tyyrpuuriin oli noin 10 astetta ja aluksen nimikyltti keulassa oli melkein vedessä. Bartlett käski keskeyttää pelastusveneiden laskun, vaikka laivan uppoamiseen olikin enää 17 minuuttia. Bartlett käynnisti moottorit uudelleen ja yritti matalikolle, joka sai veden tulvimaan D-kannelle. Lopulta hän luovutti.
Kello 9.00 vesi oli melkein venekannella. Bartlett puhalsi kaksi pitkää puhallusta pillillä, käski evakuoida konehuoneen ja lähti uimaan veteen ensimmäisten venetaavettien kohdalta. Tässä vaiheessa vesi oli yltänyt jo venekannelle. Hän ui lähistöllä olevaan veneeseen. Konemiehet pakenivat 24 metrin korkeudesta neljännen savupiipun kohdalta C-kannelta.
Britannic kaatui hitaasti tyyrpuurin puoleiselle kyljelleen ja savupiiput alkoivat romahtaa. Ensin romahti kolmas savupiippu keulasta lukien, sitten ensimmäinen ja toinen ja lopulta neljäs. Kello 9.06 Britannic oli täysin kyljellään ja sen keula osui matalalla olevaan pohjaan. Kello 9.07, 55 minuuttia räjähdyksen jälkeen Britannic upposi. Laivan 48 pelastusveneestä 35 oli laskettu veteen.
Hätäsignaalin saaneet HMS Scourge ja HMS Heroic saapuivat pelastamaan kaikki 1 270 eloonjäänyttä.
Uppoaminen > Uppoamisen syyt

Laivan räjähdyksestä syytettiin aluksi saksalaista torpedoa, mutta myöhemmin todennäköisenä syyllisenä pidettiin saksalaista merimiinaa. Myöhemmin saatiin tietää, että saksalainen sukellusvene U-73 oli muutamaa viikkoa aikaisemmin miinoittanut Britannicin käyttämän kanaalin. Miinan räjähdettyä se aukaisi neljä Britannicin 17 vesitiiviistä osastoista, mutta sen lisäksi räjähdys oli vääntänyt laivan runkoa siten, että kattilahuoneiden 5 ja 6 vesitiiviitä ovia ei saatu suljettua. Laiva olisi jäänyt pinnalle vaikka kuusi laivan vesitiivistä osastoa olisi menetetty, vesi virtasi lopulta sisään myös avoimista ikkunoista.
Hylyn sijainti

Britannicin hylky sijaitsee noin 120 metrin syvyydessä Kreikan rannikolla Kéan saaren luoteispuolella (37°42′05″N, 24°17′02″E). Ensimmäisenä sitä tutki sen löytänyt tutkimusmatkailija Jacques-Yves Cousteau vuonna 1975.
Populaarikulttuurissa

Britannicin viimeisistä hetkistä on tehty yksi elokuvasovitus, Brian Trenchard-Smithin ohjaama osittain fiktiivinen televisioelokuva Britannic, joka valmistui vuonna 2000.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta HMHS Britannic Wikimedia Commonsissa
RMS Britannic rakenteilla.
Britannicin piirustukset.
HMHS Britannic pienemmän sairaalalaivan SS Galekan vieressä
Britannicin eloonjääneitä
Britannicin hylyn sijainti X:llä
Against Me!

| Against Me! |
| --- | --- |
 Against Me! esiintymässä Coachella festivaaleilla vuonna 2007.
Tiedot
Toiminnassa:  1997–
Tyylilaji:  punk rock, anarkopunk, folkpunk, vaihtoehtorock
Kotipaikka:  Naples, Florida  Yhdysvallat
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Laura Jane Grace, laulu   James Bowman, kitara   Inge Johansson, basso   Atom Willard, rummut  
Levy-yhtiö:  Plan-It-X Records   No Idea Records   Fat Wreck Chords   Sire Records  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Against Me! on Floridan Napplesista kotoisin oleva, vuonna 1997 perustettu punk rock -yhtye.
Against Me! yhdistelee musiikissaan punkin, folkin ja countryn elementtejä yhteiskunnallisesti tiedostaviin sanoituksiin. Yhtyeen johtaja ja laulaja Laura Jane Grace on luonut uraa sekä sooloartistina, että Against Me! -yhtyeen keulahahmona, Vuonna 2012 hän kertoi julkisesti Rolling Stonen sivuilla korjaavansa sukupuolensa. Hän on yksi maailman tunnetuimpia transsukupuolisia rock-muusikkoja.
Yhtye on ollut tauolla vuodesta 2020 asti.
Yhtyeen perustaminen

Against Me! yhtyeen ura alkoi yhtyeen laulajan Laura Jane Gracen sooloprojektina.  Vuodesta 1997 lähtien Grace esiintyi yksin missä tahansa, missä hänelle annettiin mahdollisuus, ottaen paljon vaikutteita varhaisesta akustisesta protestimusiikista. Vuoteen 2001 mennessä hän oli vahvistanut soundiaan koko yhtyeen avulla – Alkuperäiseen kokoonpanoon kuuluivat kitaristi James Bowman, rumpali Warren Oakes sekä basisti Andrew Seward. Yhtyeen ensimmäinen albumi oli vuonna 2002, julkaistu Against Me! Is Reinventing Axl Rose. Hieman hiotumpi albumi, As the Eternal Cowboy, julkaistiin vuonna 2003 indie-levymerkki Fat Wreckin kautta. DVD-julkaisun (We're Never Going Home) jälkeen yhtye palasi uransa kypsimmällä teoksella, vuoden 2005 Searching for a Former Clarity -albumilla. Tämä poliittisesti aggressiivinen levy vei Against Me! -yhtyeen pääesiintyjä kiertueelle, jossa he esiintyivät  jokaisessa Yhdysvaltain osavaltiossa.
Sopimus Sire levy-yhtiön kanssa

Samana joulukuuna he allekirjoittivat levytyssopimuksen Sire Recordsin kanssa. Keväällä 2006 he palasivat jälleen tien päälle, tällä kertaa Alkaline Trion lämmittelijänä. Vaikka Against Me! oli virallisesti Sire Recordsin artistirosterissa, he julkaisivat viimeisen indie-albuminsa Americans Abroad!!! Against Me!!! Live in London!!! -konserttilevyn, joka äänitettiin Lontoon-kiertueella Murder by Death -yhtyeen kanssa.
Heinäkuussa 2007 yhtye julkaisi suuren levy-yhtiön debyyttialbuminsa New Wave, jonka tuotti Nirvana-yhtyeen tuottaja Butch Vig. Tämä oli ensimmäinen Against Me! -albumi ilman akustisia kappaleita. Arviot olivat yleisesti myönteisiä, ja yhtye kiersi ahkerasti albumin tueksi. Kesällä 2009 rumpali Warren Oakes jätti virallisesti yhtyeen ryhtyäkseen ravintoloitsijaksi ja avasi lopulta tex-mex-ravintolan Gainesvillessä. Hänen tilalleen tuli Hot Water Music -yhtyeen George Rebelo, ja uusittu kokoonpano otti jälleen Butch Vigin tuottamaan White Crosses -albumin, joka julkaistiin kesällä 2010.
White Crosses debytoi Billboard 200 -listan sijalla 34, ja Against Me! valmistautui kansainväliselle kiertueelle, mutta perui suunnitellun Australian ja Uuden-Seelannin osuuden syyskuussa 2010. Kaksi kuukautta myöhemmin yhtye erosi Sire Recordsista ja valmistautui loppuvuoden keikoille Jay Weinbergin toimiessa Rebelon tilalla rumpalina – siirto, josta tuli pysyvä vuoden 2011 alussa. Samana keväänä he perustivat oman levy-yhtiönsä nimeltä Total Treble Music ja Grace avasi samalla nimellä kulkevan äänitysstudion Floridaan.
Transgender Dysphoria Blues

Vuosi 2012 oli Laura Jane Gracelle käänteentekevä. Toukokuussa 2012 Rolling Stone -lehden haastattelussa Grace kertoi julkisesti sukupuolidysforiastaan ja ilmoitti aikovansa siirtyä elämään naisena sekä luopuvansa syntymänimestään, Tom Gabelista. Against Me! alkoi työstää uutta albumia nimeltä Transgender Dysphoria Blues vuonna 2012, ja muutama kuukausi haastattelun jälkeen yhtye soitti ensimmäiset keikkansa Gracen ilmoituksen jälkeen.  Vuoden lopulla Weinberg jätti yhtyeen, ja seuraavan vuoden toukokuussa myös basisti Andrew Seward erosi kokoonpanosta. Laura Jane Grace jatkoi työskentelyä kitaristi James Bowmenin kanssa, ja tammikuussa 2014 julkaistiin Transgender Dysphoria Blues. Levy osoittautui yhtyeen läpimurroksi, saavuttaen yhtyeen korkeimman listasijoituksen koskaan – albumi nousi Billboardin Top 200 -listalla sijalle 23 – ja se sai ylistäviä arvosteluja.
Vuonna 2015 julkaistiin livealbumi 23 Live Sex Acts ja basisti Inge Johansson ja rumpali Atom Willard liittyivät Against Me! -yhtyeeseen täysipäiväisinä jäseninä, ja tällä kokoonpanolla he äänittivät seuraavana vuonna albumin Shape Shift with Me. Levy sai hyvän vastaanoton kriitikoilta, esimerkiksi NPR kuvaili levyä "raivoisaksi, herkäksi, orgaaniseksi, eroottiseksi ja vapauttavaksi"
Tranny-kirja

Pian albumin julkaisun jälkeen Grace julkaisi odotetun omaelämäkertansa TRANNY: Confessions of Punk Rock’s Most Infamous Anarchist Sellout. Kirja pääsi Billboardin 100 kaikkien aikojen parhaan musiikkikirjan listalle. Harper’s Bazaar kuvaili teosta sanoilla: "Kirja vakiinnuttaa Gracen aseman transsukupuolisuuden ikonina ja modernina kirjallisena sankarina." Kirja sai runsaasti huomiota mediassa, ja se nousi keskustelunaiheeksi useissa TV ohjelmissa Yhdysvalloissa, mukaan lukien Late Night With Seth Meyers- ja The Daily Show With Trevor Noah, jossa Trevor Noah kuvaili sitä "kauniiksi tutkimukseksi siitä, mitä tarkoittaa olla ihminen."
Vuonna 2017 Grace toimi lämmittelijänä Green Dayn kiertueella Pohjois-Amerikassa ja hän vastaanotti Icon Award -palkinnon Alternative Press Music Awards -gaalassa. Sittemmin hän on julkaissut musiikkia soolona sekä kokoonpanollaan Laura Jane Grace & the Devouring Mothers, johon kuuluvat Against Me!:n rumpali Atom Willard ja äänittäjä Marc Hudson. Musiikissaan Grace on pysynyt uskollisena Against Me-yhtyeen varhaisille teemoilleen, joihin kuuluvat suorasukainen poliittinen kritiikki, ympäristönsuojelu sekä henkilökohtainen ja yhteiskunnallinen vapautuminen.
Jäsenet

| --- | --- |
 Nykyiset jäsenet Laura Jane Grace – kitara, laulu (1997–)  James Bowman – kitara, laulu (2001–)  Inge Johansson – basso (2013–)  Atom Willard – rummut, lyömäsoittimet (2013–) Entiset jäsenet Kevin Mahon – rummut, lyömäsoittimet, laulu (1998–2001)  Dustin Fridkin – basso, laulu (1998, 2001–02)  Warren Oakes – rummut, lyömäsoittimet (2001–09)  George Rebelo – rummut, lyömäsoittimet (2009–10)  Jay Weinberg – rummut, lyömäsoittimet (2010–12)  Andrew Seward – basso, laulu (2002–2013) :  Kiertuejäsenet Franz Nicolay – piano, kosketinsoittimet, harmonikka, laulu (2010)  Tyson Yerex – piano, kosketinsoittimet, kitara (2009–2010)  Adam Trachsel – basso (2010) Studiomuusikko Fat Mike – basso (2013)
Diskografia

Against Me! Is Reinventing Axl Rose (2002)
Against Me! as the Eternal Cowboy (2003)
Searching for a Former Clarity (2005)
New Wave (2007)
White Crosses (2010)
Transgender Dysphoria Blues (2014)
Shape Shift with Me (2016)
Aiheesta muualla

Bändin kotisivut
MySpace-sivut
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Against Me! Wikimedia Commonsissa
Laura Jane Grace vuonna 2014.
Kalevalaseura

| Kalevalaseura |
| --- | --- |

Perustettu:  1911
Kotipaikka:  Helsinki
Jäsenmäärä:  525
Puheenjohtaja:  Lotte Tarkka
Hallitus:  Lotte Tarkka, Riitta Ojanperä (vpj), Antti Huntus, Maari Kallberg, Hanna Lämsä, Tuomas Martikainen, Eija Timonen
Aiheesta muualla
kalevalaseura.fi
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kalevalaseura-säätiö sr on vuonna 1911 perustettu Kalevalaan ja suomalaiseen kansalliseen kulttuuriperinteeseen liittyvää tieteellistä ja taiteellista toimintaa harjoittava säätiö. Kalevalaseura-säätiön tehtävänä on Kalevalaan ja suomalaiseen kulttuuriperintöön liittyvän tiedon välittäminen, tutkiminen ja julkaiseminen, tieteen ja taiteen yhdistäminen sekä Kalevala-aiheisen taiteen edistäminen. Kalevalaseura järjestää tapahtumia, myöntää tunnustuspalkintoja, antaa lausuntoja ja tekee yhteistyötä kulttuurialan toimijoiden kanssa niin kotimaassa kuin ulkomailla. Kalevalaseura kutsuu jäsenikseen Kalevalan, kulttuuriperinnön ja suomalaisen kulttuurin asiantuntijoita. Kalevalaseura on tiettävästi ainoa oman maansa kansalliseepokselle omistautunut säätiö maailmassa.
Historia

Kalevalaseuran perustamisvuotena pidetään vuotta 1911, vaikka säätiön säännöt hyväksyttiin patentti- ja rekisterivirastossa vasta vuonna 1919. Perustajajäsenten kesällä 1911 käymissä keskusteluissa seuran toiminnan päämääräksi muotoutui suurpiirteisesti taiteiden ja tieteiden yhteistyön kehittäminen kansalliselta pohjalta. Perustamista seuraavina vuosina säätiöön saatiin lisää jäseniä, jotka usein kokoontuivat keskustelemaan säätiön päämääristä. Kalevalaseuran tehtävänä olisi edistää suomalaisen kansanrunouden keräämistä, julkaisemista, tutkimista ja taiteellisiin tarkoituksiin käyttämistä sekä rakennuttaa Kalevalatalo. Kalevalatalo ei koskaan toteutunut, mutta ajatus siitä jäi elämään lähinnä Alpo Sailon unelmana.
Kalevalaseuran tunnus

Kalevalaseuran tunnus on alun perin Akseli Gallen-Kallelan suunnittelema. Hän suunnitteli vuonna 1919 Kalevalaseuralle kahdeksan tunnussolkea jäsenmerkeiksi. Näistä yksi malli vakiintui säätiön tunnukseksi. Tunnuksessa on viisi pääelementtiä: koivunlehtiseppele, runonlaulajan kädet, viisikulmainen keskusmuoto, liekki ja kolmio. Gallen-Kallelan mukaan seppele on muodostettu taivutetusta koivunvitsasta, josta versoaa tyyliteltyjä lehtiä. Viisikulmio viittaa säätiön viiteen perustajaan sekä muinaisen pentagrammikuvion taikavoimaan. Liekki symboloi koristeellisuuden lisäksi palavaa intoa ja henkistä työtä. Kolmio on Gallen-Kallelan mukaan järjestetyn toiminnan tunnuskuva. Nykyinen tunnus ja graafinen ilme on vuodelta 2013. Tunnuksen mallina on edelleen Gallen-Kallelan alkuperäissuunnitelma. Uuden graafisen ilmeen on suunnitellut graafikko Ossi Gustafsson.
Vuosikirja

Kalevalaseuran vuosikirjan ensimmäinen numero ilmestyi vuonna 1921. Sen kustansi Otava, vuosina 1922–1978 vuosikirjan kustansi WSOY, ja vuodesta 1979 alkaen kustantajana on ollut Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Kalevalan ja kansanrunouden tutkimus ovat olleet keskeisiä teemoja, mutta myös kansatiede, kielitiede, kirjallisuudentutkimus, muinaistutkimus ja uskontotiede ovat saaneet sijansa vuosikirjassa. 1970-luvun alusta lähtien vuosittaisia teemoja ovat olleet muun muassa Lappi, nimiperinne, juhlaperinne, Karjala, talonpoikaisrunoilijat, pelit ja leikit, ulkosuomalaiset, kansanparannus, metsä, suomalaisuus, pyhän käsite perinteessä sekä Elias Lönnrot ja Kalevala.
Palkinnot

Seura jakaa nimeään kantavaa, 10 000 euron arvoista Kalevalaseuran palkintoa joka kolmas vuosi henkilölle, joka tieteellisellä tai taiteellisella toiminnallaan on tehnyt merkittävällä tavalla tunnetuksi kansanrunoutta, Kalevalaa tai suomalaista kulttuuria.
Vuodesta 1965 alkaen Kalevalaseura on myöntänyt Kekrinpäivän tunnustuspalkintoja lokakuun lopulla järjestettävässä kekrinpäivän juhlassa. Kekrinpäivän tunnustuspalkinnot jaetaan suomalaisen kulttuurin ja kulttuuriperinnön parissa ansioituneille henkilöille. Palkintokategorioita on kolme: varttuneet tutkijat ja taiteilijat, nuoret tutkijat ja taiteilijat sekä perinteentaitajat ja -tallentajat.
Joka kolmas vuosi seura myöntää Akseli Gallen-Kallelan elämäntyötä kunnioittavan Akseli Gallen-Kallelan tunnustuspalkinnon taiteilijalle, joka on laajentanut, uudistanut tai kyseenalaistanut visuaalisten taiteitten ilmaisukieltä. Palkinnon arvo on 10 000 euroa.
Antti Tanttu, taidegraafikko, 2006
Taru Mäntynen, kuvanveistäjä, 2009
Veikko Hirvimäki, kuvanveistäjä, 2012
Pilvi Takala, kuvataiteilija, 2015
Hanneriina Moisseinen, kuvataiteilija, 2018
Veli Granö, taiteilija, 2021
Stiina Saaristo, taiteilija, 2024
Eepospalkinto on Kalevalaseuran vuodesta 2009 myöntämä tunnustuspalkinto. Sen suuruus on 5 000 euroa.
Bùi Viêt Hoa, Kalevalan vietnamintaja, 2009
Jan Čermák, professori, 2015
Jakub Lapatka, kääntäjä, 2016
Walter Arnold, Riitta Cankoçak ja Mikael Holmberg, kääntäjiä, 2018
Kaarina Brooks, kirjailija, 2023
Puheenjohtajat

E. N. Setälä 1919–1935
Otto Manninen 1935–1937
Onni Okkonen 1937–1942
A. O. Väisänen 1942–1962
Matti Kuusi 1963–1975
Aimo Turunen 1975–1981
Pekka Laaksonen 1981–2007
Seppo Knuuttila 2007–2016
Pekka Hakamies 2016–2023
Lotte Tarkka 2023–
Kunniajäsenet

Kalevi Aho, säveltäjä
Seppo Knuuttila, professori emeritus
Pekka Laaksonen, professori
Heikki Laitinen, professori emeritus
Senni Timonen, tutkija
Julkaisuja

Laaksonen, Pekka & Piela, Ulla (toim.): Kansa parantaa.  (Kalevalaseuran vuosikirja 63)  Suomalaisen kirjallisuuden seura, 1983.  ISBN 951-717-312-1
Laaksonen, Pekka & Mettomäki, Sirkka-Liisa (toim.): Metsä ja metsänviljaa.  (Kalevalaseuran vuosikirja 73)  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1994.  ISBN 951-717-767-4
Laaksonen, Pekka & Mettomäki, Sirkka-Liisa (toim.): Olkaamme siis suomalaisia.  (Kalevalaseuran vuosikirja 75–76)  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1996.  ISBN 951-717-878-6
Laaksonen, Pekka & Mettomäki, Sirkka-Liisa (toim.): Tuulen jäljillä: Kirjoituksia kansanperinteestä ja kulttuurihistoriasta.  (Kalevalaseuran vuosikirja 77–78)  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1999.  ISBN 951-717-997-9
Laaksonen, Pekka & Mettomäki, Sirkka-Liisa (toim.): Tuulen jäljillä: Kirjoituksia kansanperinteestä ja kulttuurihistoriasta.  (Kalevalaseuran vuosikirja 77–78)  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1999.  ISBN 951-717-997-9
Laaksonen, Pekka & Piela, Ulla (toim.): Lönnrotin hengessä 2002.  (Kalevalaseuran vuosikirja 81)  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2002.  ISBN 951-746-363-4
Knuuttila, Seppo & Piela, Ulla (toim.): Menneisyys on toista maata.  (Kalevalaseuran vuosikirja 86)  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2007.  ISBN 978-951-746-946-3
Knuuttila, Seppo & Piela, Ulla (toim.): Kansanestetiikka.  (Kalevalaseuran vuosikirja 87)  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2008.  ISBN 978-952-222-032-5
Taivaanvalot
Knuuttila, Seppo & Piela, Ulla (toim.): Korkeempi kaiku: Sanan magiaa ja puheen poetiikkaa.  (Kalevalaseuran vuosikirja 88)  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2009.  ISBN 978-952-222-136-0
Knuuttila, Seppo & Piela, Ulla & Tarkka, Lotte (toim.): Kalevalamittaisen runon tulkintoja.  (Kalevalaseuran vuosikirja 89)  Helsinki:  Suomalaisen kirjallisuuden seura, 2010.  ISBN 978-952-222-211-4
Aiheesta muualla

Kalevalaseuran verkkosivut
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 2 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Yle 
Muut:  IdRef
Hypospadia

| Hypospadia |
| --- | --- |
 Hypospadian eri välimuotoja.
Luokitus
ICD-10:  Q54
ICD-9:  752.61
Tautitietokanta:  29907
MedlinePlus:  001286
Huom!:  Tämä artikkeli tarjoaa vain yleistä tietoa aiheesta. Wikipedia ei anna lääketieteellistä neuvontaa.
Hypospadia on virtsaputken kehityshäiriö, jossa virtsa-aukko (ostium urethrae externum) sijaitsee peniksen alapuolella (distaalisti). Huomattavaa on myös se, että esinahka (praeputium) on yleensä hieman ”kurttumainen” peniksen yläpuolella (dorsaalisti). Tila ei sikäli ole kovinkaan vaarallinen virtsankulun kannalta, koska virtsa-aukko ei varsinaisesti koskaan ulotu sulkijalihakseen ja täten aiheuta virtsankarkailua (inkontinenssi). Hypospadia ei sinänsä ole kovinkaan harvinainen, sillä arvioitu esiintyminen on noin keskiarvoltaan yksi 200 syntyneestä pojasta. Joskus hypospadian lisäksi tavataan myös muita urogenitaalialueen häiriöitä eli ”anomalioita”. Tila pyritään korjaamaan kirurgisella hoidolla siten, että virtsa-aukko pyritään siirtämään mahdollisimman lähelle terskan päätä. Useimmiten penis joudutaan myös suoristamaan, jotta virtsaaminen helpottuisi ja tämän lisäksi myös esteettinen ulkomuoto paranisi.selvennä
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Tampereen yliopiston väitöskirja Martti Aho: Hypospadias: Factors Associated with Origin and Successful Treament of this Anomaly, 24.11.2006, Acta Electronica Universitatis Tamperensis 575, ISBN: 951-44-6789-2 (Arkistoitu – Internet Archive)
http://www.hypospadia.fi (Arkistoitu – Internet Archive) - Suomalainen hypospadian/epispadian vertaistukiryhmä verkossa.
Nynäshamnin kunta

| Nynäshamnin kunta |
| --- | --- |
 vaakuna

Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Tukholman lääni
Maakunta:  Södermanland
Keskustaajama:  Nynäshamn
Kuntakoodi:  0192
Pinta-ala  ():  
 – Maa:  358,75 km²
Väkiluku (31.12.2021)  ():  29 495
 – Väestötiheys:  82,2 as./km²
 
 www.nynashamn.se 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Näkymä Nynäshamnin kaupunkiin.
Nynäshamnin satama ja rautatieasema.
Dragetin kanava.
Landsortin majakka.
Nynäshamnin kunta (ruots. Nynäshamns kommun) on Tukholman läänissä sijaitseva Ruotsin kunta. Maakuntajaossa se kuuluu Södermanlandiin. Kunnan keskustaajama on Nynäshamn.
Kunnan maapinta-ala on 358,75 neliökilometriä (1.1.2016) ja asukasluku 29 495 henkeä (31.12.2021).
Nynäshamnin naapurikuntia ovat Haninge, Botkyrka, Södertälje ja Trosa.
Vuonna 2007 kunnassa oli 54,05 km² peltoa, joten saman ajankohdan maapinta-alaan vertaamalla saadaan peltojen osuudeksi 15,1 prosenttia kunnan maapinta-alasta.
Kuntajaon kehitys

Nykyisen Nynäshamnin alueella on sijainnut kolme pitäjää, joista sittemmin muodostettiin Sorundan, Torön ja Ösmon maalaiskunnat. Kaikki kuuluivat Sotholmin kihlakuntaan. Vuonna 1913 Ösmon maalaiskunnasta erotettiin Nynäshamnin kauppala, josta tuli kaupunki vuonna 1946. Vuoden 1952 kuntauudistukseen Torö liitettiin Ösmohon, mutta Sorunda ja Nynäshamnin kaupunki jäivät ennalleen. Ruotsin siirtyessä yhteen kuntamuotoon kaupungista tuli Nynäshamnin kunta. Nykyinen kunta muodostettiin 1974, jolloin Nynäshamniin liitettiin Sorunda ja Ösmo.
Vaakuna

Nynäshamnin vaakuna valittiin kilpailun perusteella, ja se viittaa merenkulkuun ja teollisuuteen. Vaakuna valittiin Nynäshamnin kaupungille vuonna 1946, ja se vahvistettiin nykyiselle Nynäshamnin kunnalle vuonna 1977. Myös Sorundalla oli oma vaakuna.
Sorundan maalaiskunta
(1953–1970)
Sorundan kunta
(1971–1973)