stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pietarsaaren majakka

Pietarsaari
| --- | --- |
Sijainti:  Pietarsaari Suomi
Vesistö:  Perämeri
| --- | --- |
Korkeus:  16,7 m
Väri:  Vihreä 
| --- | --- |
Valmistunut:  1985
Purettu:  2016
| --- | --- |
Valon korkeus:  16,7 m
Valonkanto:  24,4 km
Valon ominaisuudet:  Fl G 3s 
Tutka:  T 
| --- | --- |
ARLHS:  FIN040 
Admiralty:  C4214.3 
List of Lights:  28741 
MarineTraffic:  1000006017 
NGA:  116-18197 
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Pietarsaaren majakka oli pohjamajakka ja se rakennettiin Nygrundetin kivikkomatalan pohjoisreunaan 1985. Majakan kasuuniosaa asennettaessa se upotettiin vahingossa 20 metriä väärään kohtaan, joten jo ennestään ahdas väylä tiukentui entisestään. Majakan tehtävänä oli opastaa laivat ohi Nygrundetin ja Kallanin vaarallisten karikkojen. Seudulla tapahtui vakava haveri 6. syyskuuta 1972, jolloin Nygrundetin luona ollut ruoppaaja Nostaja kaatui myrskyssä. Onnettomuudessa hukkui 16 ihmistä.
Pietarsaaren majakan valonlähde toimi tuulienergialla.
Majakka korvattiin 2016 valaistulla reunamerkillä.
John Petrucci

| John Petrucci |
| --- | --- |
 John Petrucci vuonna 2012
Henkilötiedot
Syntynyt: 12. heinäkuuta 1967 (ikä 57)
Muusikko
Aktiivisena:  1985-nykyhetki
Tyylilajit:  Progressiivinen metalli, instrumental rock, progressiivinen rock, jazz fusion
Soittimet:  sähkökitara, basso, rummut
Yhtyeet:  Dream Theater Liquid Tension Experiment
Levy-yhtiöt:  Elektra Records Roadrunner Records
Aiheesta muualla
Kotisivut
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
John Peter Petrucci (s. 12. heinäkuuta 1967) on yhdysvaltalainen progressiivista metallia soittavan Dream Theaterin kitaristi ja perustajajäsen.
Ura lyhyesti

Petruccin ensikosketus kitaraan tapahtui 8-vuotiaana, mutta innostus lopahti pian. 12-vuotiaana hänen ystävänsä Kevin Moore (josta tuli myöhemmin Dream Theaterin kosketinsoittaja) pyysi Petruccia mukaan bändiinsä ja tämä alkoi harjoitella ahkerasti. Petrucci on hyvin pitkälle itseoppinut kitaristi. Hän kehitti aluksi taitojaan matkimalla idoliensa (muun muassa Yngwie Malmsteen, Steve Howe, Steve Morse, Steve Vai, Al Di Meola, Alex Lifeson ja Allan Holdsworth) soittoa ja myöhemmin syvensi ymmärrystään koulutuksella yliopistossa.
Opiskellessaan Berkleen yliopistossa musiikkia ystävänsä John Myungin (basso) kanssa he tapasivat Mike Portnoyn (rummut). He perustivat yhtyeen nimeltä Majesty, josta tuli myöhemmin Dream Theater. Vuonna 1995 Petrucci teki Rock Discipline -nimisen opetusvideon, joka on sittemmin ilmestynyt myös DVD:nä. Hän on soittanut myös yhtyeessä Liquid Tension Experiment sekä useissa muissa projekteissa.
Vuonna 2001 Joe Satriani ja Steve Vai pyysivät Petruccia mukaan G3-kiertueelle, jonka seurauksena hän intoutui tekemään sooloalbumin. Suspended Animation ilmestyi 1. maaliskuuta 2005. Petrucci oli osa G3-kokoonpanoa myös vuosina 2005 ja 2006.
John Petrucci käyttää sekä 6- että 7-kielisiä kitaroita, joista julkaistut signature-mallit ovat olleet hyvin suosittuja fanien keskuudessa. Hänellä on tällä hetkellä yhteistyösopimus Ernie Ballin ja Music Manin kanssa.
Julkaisut > Sooloura

Suspended Animation (2005)
Terminal Velocity (2020)
Julkaisut > Dream Theater

When Dream and Day Unite (1989)
Images and Words (1992)
Live at the Marquee (1993)
Awake (1994)
A Change of Seasons (1995) (EP)
Falling into Infinity (1997)
Once in a LIVEtime (1998)
Scenes from a Memory (1999)
Live Scenes from New York (2001)
Six Degrees of Inner Turbulence (2002)
Train of Thought (2003)
Live at Budokan (2004)
Octavarium (2005)
Score (2006)
Systematic Chaos (2007)
Black Clouds & Silver Linings (2009)
A Dramatic Turn of Events (2011)
Dream Theater (2013)
Breaking the Fourth Wall (2014)
The Astonishing (2016)
Distance over Time (2019)
Distant Memories - Live in London (2020)
A View from the Top of the World (2021)
Julkaisut > Videot

Dream Theater: Images and Words – Live in Tokyo (1993)
John Petrucci: Rock Discipline (VHS) (1995)
Dream Theater: 5 Years in a LIVEtime (1998)
Dream Theater: Metropolis 2000: Scenes from New York (2001)
John Petrucci: Rock Discipline (DVD) (2002)
Dream Theater: Live at Budokan (2004)
Dream Theater: Score (DVD) (2006)
Dream Theater: Live at Luna Park (DVD) (2013)
Julkaisut > Sivuprojektit

eri esittäjiä: Guitar Battle (1989)
Rush Tribute: The Working Man (1996)
A Tribute to Queen: Dragon Attack (1997)
Liquid Tension Experiment: Liquid Tension Experiment (1998)
Explorers Club: Age of Impact (1998)
Jon Finn Group: Wicked (1998)
Liquid Tension Experiment: Liquid Tension Experiment 2 (1999)
An Evening with John Petrucci and Jordan Rudess (2000)
Jordan Rudess: Feeding the Wheel (2001)
G3: Live in Tokyo (2005)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
John Petruccin kotisivut
Dream Theaterin kotisivut
| n k Dream Theater |
| --- | --- |
 James LaBrie  Mike Portnoy  John Myung  John Petrucci  Jordan Rudess   Chris Collins  Charlie Dominici  Kevin Moore  Derek Sherinian  Mike Mangini 
Studioalbumit:  When Dream and Day Unite  Images and Words  Awake  Falling into Infinity  Metropolis Pt. 2: Scenes from a Memory  Six Degrees of Inner Turbulence  Train of Thought  Octavarium  Systematic Chaos  Black Clouds & Silver Linings  A Dramatic Turn of Events  Dream Theater  The Astonishing  Distance over Time  A View from the Top of the World  Parasomnia 
Livealbumit:  Live at the Marquee  Once in a LIVEtime  Live Scenes from New York  Live at Budokan  Score  Chaos in Motion 2007–2008  Live at Luna Park  Breaking the Fourth Wall  Distant Memories 
Kokoelmat:  Greatest Hit (...and 21 Other Pretty Cool Songs)  The Studio Albums 1992–2011 
EP:t:  A Change of Seasons 
Videot:  Images and Words: Live in Tokyo  5 Years in a Livetime  Metropolis 2000: Scenes from New York  Live at Budokan  Score  Chaos in Motion 2007–2008  Live at Luna Park  Breaking the Fourth Wall  Distant Memories 
Sivuprojektit:  Nightmare Cinema  Jelly Jam  Liquid Tension Experiment  Liquid Trio Experiment  MullMuzzler  OSI  Platypus  Transatlantic 
Muuta:  Diskografia  Luettelo kappaleista 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Muut:  Europeana
Zbigniew Pietrzykowski

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pietrzykowski vuonna 2007. |  Pietrzykowski vuonna 2007. |  Pietrzykowski vuonna 2007. |  |
Maa:   Puola
Miesten nyrkkeily
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Rooma 1960 | 81 kg |  |
|  Pronssia | Melbourne 1956 | 71 kg |  |
|  Pronssia | Tokio 1964 | 81 kg |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Länsi-Berliini 1955 | 71 kg |  |
|  Kultaa | Praha 1957 | 75 kg |  |
|  Kultaa | Luzern 1959 | 81 kg |  |
|  Kultaa | Moskova 1963 | 81 kg |  |
|  Pronssia | Varsova 1953 | 71 kg |  |
Zbigniew Jan Pietrzykowski (4. lokakuuta 1934 Bielsko-Biała – 19. toukokuuta 2014) oli puolalainen nyrkkeilijä ja olympiamitalisti. Hän oli László Pappin jälkeen toinen nyrkkeilijä, joka saavutti olympialaisissa kolme mitalia.
Pietrzykowski saavutti Melbournen 1956 olympialaisissa pronssia 71 kilogramman sarjassa. Kultaa voitti tuolloin kolmannen kerran unkarilainen László Papp. Pietrzykowski oli ainoa, joka onnistui Pappin uran aikana lyömään hänet kanveesiin; tämä tapahtui Varsovassa vuonna 1956. Rooman 1960 olympialaisissa Pietrzykowski saavutti hopeaa 81 kilogramman sarjassa. Hän hävisi ainoastaan Cassius Claylle, joka myöhemmin nousi ammattilaisten raskaan sarjan maailmanmestariksi ja vaihtoi nimekseen Muhammad Ali. Tokion 1964 olympialaisissa hän saavutti pronssia 81-kiloisten sarjassa.
Pietrzykowski saavutti EM-pronssia 71-kiloisten sarjassa Varsovassa 1953. Tämän jälkeen hän voitti neljä kertaa Euroopan-mestaruuden: 71-kiloisissa Berliinissä 1955, 75-kiloisissa Prahassa 1957 sekä 81-kiloisissa Luzernissa 1959 ja Moskovassa 1963.
Urheilu-uransa jälkeen Zbigniew Pietrzykowski oli vuosina 1993–1997 Puolan parlamentin jäsen edustaen entisen presidentin Lech Wałęsan johtamaa puoluetta. Hän oli myös useiden vuosien ajan Puolan olympiakomitean varapuheenjohtaja.
Picenum suburbicarium

| Picenum suburbicarium Provincia Picenum suburbicarium> Rooman provinssi |
| --- | --- |

Valtio:  Rooman valtakunta Länsi-Rooman valtakunta
Prefektuuri:  Italia et Africa
Diokeesi:  Italia suburbicaria
Nykyinen valtio/alue:  Italia (Marche)
Perustettu:  300-luvun jälkipuoli
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Asculum
Picenum suburbicarium (lat. Provincia Picenum suburbicarium) oli myöhäisen Rooman valtakunnan provinssi, joka käsitti suunnilleen nykyisen Italian Marchen alueen.
Maantiede

Picenum suburbicariumin provinssi käsitti alueen Italian niemimaan itärannikon pohjoisosissa Adrianmeren rannalla. Siihen kuului aiemman Flaminia et Picenumin provinssin eteläosa. Provinssin luoteispuolella sijaitsi Flaminia et Picenum annonarium, länsipuolella Tuscia et Umbria, lounaispuolella Valeria ja kaakkoispuolella Samnium. Provinssin hallinnollinen keskus oli Asculum.
Maantiede > Kaupunkeja

Picenum suburbicariumin kaupunkeja olivat muun muassa:
Ancona
Asculum
Firmum
Pienet paholaiset

| Pienet paholaiset> Bloody Birthday |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Ed Hunt
Tuottaja:  Gerald Olson
Säveltäjä:  Arlon Ober
Kuvaaja:  Stephen L. Posey
Leikkaaja:  Ann Mills
Pääosat:   Susan Strasberg  José Ferrer  Lori Lethin  Melinda Cordell  Julie Brown 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Judica
Levittäjä:  Netflix
Ensi-ilta:  1980
Kesto:  84 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pienet paholaiset (Bloody Birthday) on yhdysvaltalainen Ed Huntin ohjaama slasher-kauhuelokuva vuodelta 1980. 
Siinä kymmenen vuotta aiemmin auringonpimennyksen aikaan syntynyt murhanhimoinen lapsikolmikko uhkaa naapurustoaan.
Vastaanotto

Video-oppaassa vuodelta 1995 Kari Hintikka antoi elokuvan Suomessa julkaistulle VHS-kasettiversiolle kaksi tähteä viidestä, mikä teoksen mukaan vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”. Hintikka sanoo elokuvan aihetta järjettömäksi ja lopputulosta ”lähes kipeäksi”.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Susan Strasberg  | … |  Miss Viola Davis   |
|  José Ferrer  | … |  Tohtori   |
|  Lori Lethin  | … |  Joyce Russel   |
|  Melinda Cordell  | … |  Mrs. Brody   |
|  Julie Brown  | … |  Beverly Brody   |
|  Joe Penny  | … |  Mr. Harding   |
|  Bert Kramer  | … |  Sheriffi James Brody   |
|  K. C. Martel  | … |  Timmy Russel   |
|  Elizabeth Hoy  | … |  Debbie Brody   |
|  Billy Jacoby  | … |  Curtis Taylor   |
|  Andy Freeman  | … |  Steven Seton   |
|  Ben Marley  | … |  Duke Benson   |
|  Erica Hope  | … |  Annie Smith   |
|  Ellen Geer  | … |  Madge   |
|  Michael Dudikoff  | … |  Willard   |
|  Cyril O’Reilly  | … |  Paul   |
|  Sylvia Wright  | … |  Tyttö pakettiautossa   |
|  John Avery  | … |  Mies pakettiautossa   |
|  Shane Butterworth  | … |  Luokkatoveri   |
Pietarin Sunnuntailehti

Lehden ensimmäisen numeron etusivu.
Pietarin Sunnuntailehti oli Pietarissa vuosina 1871–1873 ilmestynyt sanomalehti.
Pietarin Sunnuntailehti perustettiin kaupungin suomalaisen Pyhän Marian seurakunnan kirkkoherran Johannes Öhqvistin ja Pietarin Sanomien toimittajan August Hagmanin välisen konfliktin seurauksena. Lehden toimittajana työskenteli seurakunnan kirkkokoulun johtaja Tuomas Friman. Avustajina toimivat Öhqvist, Viipurin lyseon lehtori Rietrikki Polén ja Narvan suomalais-ruotsalaisen seurakunnan kirkkoherra J. W. Murman. Seurakunnan tiloissa toimitettu Sunnuntailehti oli luonteeltaan kilpailijaansa kirkollisempi. Kerran viikossa ilmestynyt lehti painettiin Pietarissa Veljekset Krugin kirjapainossa. Se oli nelisivuinen ja kolmipalstainen, sivukooltaan hieman Pietarin Sanomia pienempi. Myös lehden levikki oli ilmeisesti pienempi kuin kilpailijalla, ja sen rahoittajana näyttää toimineen kirkkoherra Öhqvist.
Lehden ensimmäisellä sivulla oli Pietarin Sanomista poiketen pääkirjoitus, joka oli sisällöltään uskonnollinen, kansansivistyksellinen tai historiallinen. Sunnuntailehti sisälsi myös muita hartauskirjoituksia sekä opettaja A. Rahkosen kirjoittamia uskonnollisia runoja. Jatkokertomuksia laativat muun muassa Rietrikki Polén ja Tuomas Friman. Poliittisesti lehti oli äärimmäisen varovainen.
Sunnuntailehden uutisaineisto oli pääosin lainattu Pietarin muista lehdistä. Suurin osa uutisista käsitteli Pietarin, lähialueen ja muun Venäjän tapahtumia. Ulkomaanuutisissa keskeinen aihe oli Saksan–Ranskan sota. Pietarin ja Inkerinmaan suomalaisia koskevia uutisia oli melko vähän. Ne keskittyivät etupäässä alueen luterilaisten seurakuntien tapahtumiin. Huomiota herätti muun muassa Inkeriin levinnyt ”hyppääjien” lahko. Suomen uutisissa pääpaino oli Viipurin ja Itä-Suomen tapahtumilla. Ilmoituksia ja mainoksia lehdessä oli vähän.
Loppuvaiheessa Pietarin Sunnuntailehti ilmestyi kaupungin ainoana suomenkielisenä lehtenä. Se lakkasi vuoden 1873 lopussa, kun toimittaja Tuomas Friman perusti Pietarin Lehden.
Aiheesta muualla

Pietarin Sunnuntailehti digitoituna kansalliskirjastossa
Pihlaala

Pihlaala (vatjaksi Pihl'al'a, ven. Пи́ллово, Pillovo) on entinen vatjalaiskylä Leningradin alueen Jaaman piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Kattilan eteläpuolella.
Kylä mainitaan jo vuonna 1591 (Pilelä). 1600-luvun alussa kylä oli Kattilan jälkeen runsasväkisin. Vuonna 1848 kylässä oli 450 asukasta (442 vatjalaista ja kahdeksan savakkoa), ja vuonna 1901 454 henkeä (214 miestä ja 240 naista). V. Alavan mukaan silloin kylä oli puoleksi vatjalainen ja puoleksi venäläinen. Kylässä oli Iilian tsasouna.
RN Piemonte (1888)

| Piemonte |
| --- | --- |
 Piemonte

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Sir W. G. Armstrong Mitchell & Co, Elswick
Kölinlasku:  1887
Laskettu vesille:  23. elokuuta 1888
Palveluskäyttöön:  8. elokuuta 1889
Poistui palveluskäytöstä:  15. toukokuuta 1920
Loppuvaihe:  myyty romutettavaksi 1920
Tekniset tiedot
Uppouma:  2 597 t (kuormattu)
Pituus:  97,83 m (kokonaispituus)
Leveys:  11,62 m
Syväys:  4,86 m
Koneteho:  7 100-12 980 ihp
Nopeus:  20,44-22,3 solmua
Miehistöä:  298-310
Aseistus
Aseistus:  6 × BL 6"/40 -tykkiä 6 × BL 4,7"/40 -tykkiä 10 × Hotchkiss 57 mm/40 -tykkiä 6 × Hotchkiss 37 mm/20 -tykkiä 4 × 10 mm Maxim -konekivääriä 2 × 14" torpedoputkea
RN Piemonte (ital. Regia Nave Piemonte) oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1888 vesillelaskettu panssarikansiristeilijä.
Valmistus

Philip Wattsin suunnittelema alus tilattin Englannista Sir W. G. Armstrong Mitchell & Co:n Elswickin telakalta, missä  köli laskettiin vuonna 1887 telakkanumerolla 510. Alus laskettiin vesille 23. elokuuta 1888 ja liitettiin laivastoon 8. elokuuta 1889.
Palvelus

Alus poistettiin alusluettelosta 15. toukokuuta 1920 ja se  myytiin vielä samana vuonna romutettavaksi.
Pietarsaaren vaakuna

Pietarsaaren vaakuna
Pietarsaaren kunnanvaakuna on Pietarsaaren kaupungin virallinen tunnus. Se on saanut aiheensa vuoden 1653 kaupunginsinetistä, jonka aihe on puolestaan osa Jakob De la Gardien vaakunaa. De la Gardiella oli läänitys kuninkaankartanon mailla Pietarsaaren pitäjässä, jolle hänen leskensä Ebba Brahe perusti pian miehensä kuoleman jälkeen kaupungin. Kaupunki nimettiin kuolleen puolison muistoksi Jakobstadiksi.
Vaakunan on piirtänyt uudelleen vanhan kaupunginvaakunan mukaan lähes muutoksitta Gustaf von Numers, ja se vahvistettiin käyttöön 28. joulukuuta 1957. Vaakunan selitys on ”kultakentässä sininen, aaltokoroinen tyviö, josta nousee punainen torni; tornista nousee sininen, punavaruksinen leijona, päässään punainen kruunu, häntä kaksihaarainen; leijona pitää oikeassa kämmenessään sinistä, punakahvaista, iskuun kohotettua miekkaa”.
Pietarsaaren vaakuna on ainoa Suomen kunnanvaakunoista, jossa esiintyy valtion vaakunan tapaan leijona.
De la Gardie -suvun vaakuna. Pietarsaaren vaakunaan päätynyt aihe vaakunan kolmannessa ja kuudennessa kentässä.
Pietarsaaren sinetti vuodelta 1653.
Bernhard von Köhnen hylätty ehdotus Pietarsaaren vaakunaksi vuodelta 1861. Kolkka viittaa kaupungin sijaintiin Vaasan läänissä.
Pietarsaaren vaakuna vuodelta 1892.
Pietarsaaren vaakuna vuoden 1952 postimerkissä.
Aiheesta muualla

Бойко Дм. А. Геральдика Великого Княжества Финляндского. – Запорожье, 2013.
Wilhelm Pieck

| Wilhelm Pieck |
| --- | --- |
 Wilhelm Pieck vuonna 1950.
Tasavallan presidentti
 11. lokakuuta 1949 – 7. syyskuuta 1960  
Henkilötiedot
Syntynyt: 3. tammikuuta 1876 Guben, Saksan keisarikunta
Kuollut: 7. syyskuuta 1960 Itä-Berliini
Tiedot
Puolue:  SPD (1895-1918)  KPD (1918-1946)  SED (1946-1960)
 Nimikirjoitus
Wilhelm Pieck (3. tammikuuta 1876 – 7. syyskuuta 1960) oli saksalainen kommunistipoliitikko ja Saksan demokraattisen tasavallan presidentti (1949–1960).
Varhaisemmat vaiheet

Pieck liittyi Saksan puutyöläisten liittoon vuonna 1894 ja Saksan sosiaalidemokraattiseen puolueeseen 1895. Vuodesta 1906 hän oli sosiaalidemokraattien sihteerinä Bremenissä, kunnes 1917 perusti Rosa Luxemburgin ja Karl Liebknechtin kanssa Spartakistiliiton, joka muuttui vuonna 1918 Saksan kommunistiseksi puolueeksi.
Pieck toimi Kominternin keskuskomitean jäsenenä vuonna 1928, Saksan valtiopäiväin jäsenenä vuosina 1928–1933 ja Preussin valtioneuvoston jäsenenä 1930–1933. Kansallissosialistien noustua valtaan 1933 Pieck joutui pakenemaan Pariisiin ja vuonna 1939 Neuvostoliittoon. Toisin kuin monet muut paenneet kommunistit, Pieck saavutti neuvostojohdon arvostuksen - josta osoituksena, että säilytti henkensä Stalinin vainoissa 1930-luvulla. Monia muita pidettiin paitsi "karrieristeina", mutta myös "idiootteina".. Pieck toimi aloitteentekijänä toisen maailmansodan aikana neuvostohallituksen organisoimalle ja saksalaisten emigranttikommunistien johtamalle Vapaan Saksan kansalliskomitealle, joka oli tarkoitettu natsi-Saksan armeijasta Neuvostoliiton sotavangeiksi joutuneille.
Pieck palasi vuonna 1945 jäljelle jääneiden saksalaiskommunistien mukana Saksaan, Neuvostoliiton miehitysvyöhykkeille, joiden kommunistien toimintaa hän ryhtyi johtamaan. Vuonna 1946 pakkoyhdistettiin miehitysvyöhykkeiden (paitsi Itä-Berliinin) sosiaalidemokraattiset järjestöt kommunistisiin ja näin syntyi Saksan sosialistinen yhtenäisyyspuolue, josta tuli Saksan demokraattista tasavaltaa (Itä-Saksa) yksinvaltaisesti hallinnut kommunistipuolue. Wilhelm Pieck ja Otto Grotewohl toimivat sen puheenjohtajina vuoteen 1950.
Presidenttinä

Pieckistä tuli Itä-Saksan presidentti 1949. Kuitenkin todellinen valta maassa oli vuodesta 1950 kommunistipuolueen pääsihteeri, sittemmin ensimmäinen sihteeri Walter Ulbrichtilla. Pieck toimi presidenttinä kuolemaansa 1960, jonka jälkeen presidentin toimi lakkautettiin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Wilhelm Pieck Wikimedia Commonsissa
| n k  Saksan demokraattisen tasavallan valtionpäämiehet |
| --- | --- | --- |
| Presidentit |  Dieckmann (vt. 1949)  Pieck  Dieckmann (vt. 1960)  |  |
| Valtioneuvoston puheenjohtaja |  Ulbricht (1960–1973)  Ebert (vt. 1973)  Stoph (1973–1976)  Honecker (1976–1989)  Krenz (1989)  Gerlach (1989–1990)  |  |
| Kansankamarin puheenjohtaja |  Bergmann-Pohl (1990)  |  |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  SNAC  IdRef 
SED:n puheenjohtajat Wilhelm Pieck ja Otto Grotewohl
Pihlajaveden reitin valuma-alue

Pihlajaveden reitin valuma-alue (vesistöaluetunnus 35.48) on Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueessa sijaitseva toisen jakovaiheen valuma-alue, jonka pinta-ala on 696,97 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 9,33 %. Vesistön valuma-alueen alarajana on Tarjannevesi, jossa reitin vedet tulevat seuraavaksi Tarjanneveden alueelle (35.41).
Kolmannen jakovaiheen alueita ovat seuraavat yhdeksän aluetta tai valuma-aluetta :
Uurasjärven alue (35.481)
Kitusjärven alue (35.482)
Pihlajaveden alue (35.483)
Liesjärven valuma-alue (35.484)
Kivikeropuron valuma-alue (35.485)
Hietasenpuron valuma-alue (35.486)
Vihtamonpuron valuma-alue (35.487)
Iso-Korpijärven valuma-alue (35.488)
Kaijanpuron valuma-alue (35.489)
Pihlajaveden vaakuna

Pihlajaveden vaakuna (1960–1968)
Pihlajaveden vaakuna oli Pihlajaveden kunnan tunnus, jonka aihe juontuu kunnan nimestä. Vaakuna on osittain puhuva.
Vaakunan selitys on ”hopeakentässä vihreä pihlaja, marjat punaiset.” Vaakunan on suunnitellut Olof Eriksson, ja Pihlajaveden kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 19. toukokuuta 1960. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 10. lokakuuta samana vuonna.
Vaakuna jäi epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi 1969, kun Pihlajavesi liitettiin Keuruun kuntaan.
Leena Pietilä-Castrén

Leena Pietilä-Castrén (s. 1950) on suomalainen antiikintutkija ja klassillinen arkeologi. Hän on Helsingin yliopiston klassillisen arkeologian dosentti ja toimi oppiaineen yliopistonlehtorina.
Pietilä-Castrén opiskeli latinan kieltä ja Rooman kirjallisuutta Helsingin yliopistossa ja väitteli tohtoriksi vuonna 1987 Rooman arkeologiaa käsitelleellä väitöskirjalla. Hän toimi Suomen Ateenan-instituutin johtajana vuosina 2000–2004. Hän on julkaissut sekä tieteellisiä että populaarimpia teoksia antiikintutkimuksen alalta sekä muun muassa Rooman ja Ateenan kaupungeista.
Julkaisuja

Castrén, Paavo & Pietilä-Castrén, Leena: Rooma : matkailijan opas.  Helsinki:  Gaudeamus, 1982.  ISBN 951-662-314-X
Pietilä-Castrén, Leena: Magnificentia publica : the victory monuments of the Roman generals in the era of the Punic Wars.  (Väitöskirja)  Helsinki:  Societas scientiarum Fennica, 1987.  ISBN 951-653-151-2
Castrén, Paavo & Pietilä-Castrén, Leena: Antiikin käsikirja.  Helsingissä:  Otava, 2000.  ISBN 951-1-12387-4
Pietilä-Castrén, Leena & Vesterinen, Marjaana (toim.): Grapta Poikila I.  (Papers and Monographs of the Finnish Institute at Athens VIII)  Helsinki:  Suomen Ateenan-instituutin säätiö, 2003.
Martzoukou, Maria & Pietilä-Castrén, Leena (toim.): Φορητές Εικονές από τη Φινλανδία. Ελσίνκι 2003. Icons from Finland.  Helsinki:  Suomen Ateenan-instituutin säätiö, 2003.
Pietilä-Castrén, Leena et al.: Corpus Vasorum Antiquorum, Finland, fascicule 1.  Helsinki:  Societas Scientiarum Fennica, 2003.  ISBN 951-653-325-6
Pietilä-Castrén, Leena (toim.): Akropoliin juurella: Suomen Ateenan-instituutti 1984−2004.  Helsinki:  Suomen Ateenan-instituutin säätiö, 2004.  ISBN 951-98806-4-X
Gourdouba, Maria & Pietilä-Castrén, Leena & Tikkala, Esko (toim.): The Eastern Mediterranean in the Late Antique and Early Byzantine Periods.  (Papers and Monographs of the Finnish Institute at Athens IX)  Helsinki:  Suomen Ateenan-instituutin säätiö, 2004.
Pietilä-Castrén, Leena: The Graeco-Roman Terracotta Figurines of Finland and their Collectors.  (Papers and Monographs of the Finnish Institute at Athens XI)  Helsinki:  Suomen Ateenan-instituutin säätiö, 2007.
Pietilä-Castrén, Leena & Vahtikari, Vesa (toim.): Grapta Poikila II. Saints and Heroes.  (Papers and Monographs of the Finnish Institute at Athens XIV)  Helsinki:  Suomen Ateenan-instituutin säätiö, 2008.
Pietilä-Castrén, Leena: Kävelyretkillä Ateenassa.  Otava, 2013.  ISBN 9511219499