stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ihalempiälä

Ihalempiälän pienehkö kylä sijaitsi Jääsken pitäjän eteläosassa, Antrean vastaisella pitäjänrajalla. Ihalempiälän naapurikyliä olivat Lottola ja Eevala sekä Antrean puolella sijainneet Paakkarila ja Rahikkala. Kylän itäpuolelta kulki Jääsken kirkonkylästä Viipuriin johtava maantie. Kylän kohdalla tiestä erkani Rahikkalaan johtava yhdystie. Kylä kuului Lottolan koulupiiriin yhdessä Lottolan ja Eevalan kylien kanssa.
Kirjallisuutta

Kauttu, Eva-Riitta & Vuorinen, Anu (toim.): Kohvpannu ja kapsäkki kainalos : tarinoita Jääsken Lottolasta, Eevalasta ja Ihalempiälästä. Vantaa 1997. ISBN 951-97774-0-7.
Jääski
| --- | --- |
Kylät: Ahola • Ahtiala • Ahvola • Eevala • Einola • Haikola • Hallikkala • Hirsilampi • Hyppölä • Hämälälä • Ihalempiälä • Jakola • Jakovala • Järvenkylä • Kamajauhola • Kaplahala • Kasila • Kemppilä • Kiljolanmaa • Kirkonkylä • Kiurula • Kokkola • Kostiala • Kuurmanpohja • Kyyrölä • Kärenniemi • Kärkkäälä • Kärättilä • Laitila • Laukkala • Littula • Lokkarila • Lottola • Meltola • Myllölä • Niemi • Näträmälä • Oravala • Pajarila • Patjaala • Pelkola • Penttilä • Pieppola • Puujalka • Päähkälä • Ranssila • Riikola • Rikkola • Rossila • Rouhiala • Räikkölä • Seppälä • Soperonmaa • Suikkala • Sunila • Teppanala • Tollola • Velkula • Vetelälä • Virola • Virolansalo
Muut: Enso
Höyrykone

Höyrykone on lämpövoimakone, joka muuttaa lämpöä mekaaniseksi työksi työaineenaan vesihöyry. Höyrykoneessa höyry laajenee ja liikuttaa mäntää, joka puolestaan pyörittää varsinaista toimilaitetta, joka voi olla esimerkiksi sähkögeneraattori, pumppu tai junan veturi. Höyrykoneen tarvitsema paineinen höyry tuotetaan höyrykattilassa. Höyryturbiineja ei yleensä lasketa höyrykoneiksi, vaan höyrykoneella tarkoitetaan vain männällisiä moottoreita.
Höyrykone on nykyään melko harvinainen voimanlähde, vaikka niitä aiemmin käytettiin muun muassa pumpuissa, vetureissa, höyrylaivoissa sekä höyrytraktoreissa ja ne vaikuttivat merkittävästi teollisen vallankumouksen syntyyn. Höyrykoneen lämmönlähde voi olla mikä vain, mutta perinteisesti polttoaineena on käytetty puuta, hiiltä tai öljyä. Nykyisin voimalaitoksissa, joissa poltetaan jotakin polttoainetta tai hyödynnetään ydinvoimaa veden höyrystämiseksi, käytetään höyrykoneen sijaan höyryturbiineja kuumennetun höyryn sisältämän energian muuntamiseen sähköenergiaksi.
James Wattin höyrykoneen pienoismalli.
Höyrykoneen toiminta

Oheinen kuva-animaatio havainnollistaa höyrykoneen toimintaperiaatetta. Männän ollessa vasemmassa reunassa sen yläpuolella liikkuva luisti on sellaisessa asennossa, että höyryputkesta tuleva höyry pääsee kanavistoa myöten sylinteriin männän vasemmalle puolelle. Männän oikealta puolelta on kanavan kautta yhteys poistoputkeen. Höyrynpaine työntää mäntää oikealle. Männän painuttua lähelle oikeanpuolimmaista ääriasentoaan luistin liike vaihtaa höyryn tulo- ja poistokanavat keskenään. Männän vasemmalla puolella käytetty höyry pääsee nyt purkautumaan poistoputken kautta joko ulkoilmaan tai lauhduttimeen, jossa se tiivistyy. Männän oikealle puolelle ohjatun höyryn paine lähtee työntämään mäntää vasemmalle ja kierto jatkuu. Kuvassa näkyy myös pyörivä keskipakosäädin, joka avaa tai sulkee tulohöyryputkessa olevaa venttiiliä ja pyrkii siten säilyttämään pyörimisnopeuden vakiona.
Korkeapainekoneita käytetään höyryvetureissa ja -laivoissa. Lauhduttimelliset koneet ovat edullisia silloin, kun saatavissa on runsaasti kylmää vettä, siksi lauhduttimia käytetään muun muassa höyrylaivoissa.
Höyrykoneen sovelluksia

Höyrykonetta on hyödynnetty muun muassa seuraavien laitteiden toiminnassa:
Höyryauto
Höyrylaiva
Höyrysaha
Höyryturbiini
Höyryveturi
Lokomobiili
Vetokone
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Höyrykone Wikimedia Commonsissa
Animaatio höyrykoneen toiminnasta.
Heronin aeolipiili
Newcomenin höyrykone
Halkaistu trippelikone, joka on alkujaan rakennettu 1888 Itävaltalaiseen torpedoveneeseen. Koneen teho on 600 kW.
Fritz Höger

| Fritz Höger |
| --- | --- |
 Fritz Höger vuonna 1929.
Henkilötiedot
Syntynyt: 12. kesäkuuta 1877 Bekenreihe
Kuollut: 21. kesäkuuta 1949 (72 vuotta) Bad Segeberg
Kansalaisuus:  Saksa
Arkkitehti
Taidesuuntaus:   Ekspressionismi
Merkittävät työt:  Chilehaus ja Anzeiger-Hochhaus
Fritz Höger, alun perin Johann Friedrich Höger, (12. kesäkuuta 1877 Bekenreihe – 21. kesäkuuta 1949 Bad Segeberg) oli saksalainen arkkitehti, joka tunnetaan parhaiten tiiliekspressionismia edustavista rakennuksistaan. Höger on yksi Hampurin Kontorhaus-tyylin merkittävimpiä edustajia.
Nuoruus ja tausta

Högerillä ei ollut varsinaista arkkitehdin koulutusta. Högerin perheellä oli puusepänverstas, ja Höger sai nuorena puusepän koulutuksen Elmshornissa. Sen jälkeen hän meni Hampuriin suorittamaan mestaritutkintoa, jonka hän sai valmiiksi vuonna 1899. Tutkinnon suoritettuaan Höger työskenteli teknisenä piirtäjänä hampurilaisessa Lundt ja Kallmorgenin arkkitehtitoimistossa. Neljän vuoden kuluttua Höger meni töihin tulevan appensa Fritz Oldenburgin yritykseen ja meni vuonna 1905 naimisiin Fritzin tyttären Annien kanssa.
Arkkitehti

Höger avasi oman arkkitehtitoimistonsa vuonna 1907, mutta koska hänellä ei ollut korkeakoulututkintoa, häntä ei hyväksytty jäseneksi Saksan arkkitehtiliittoon. Siitä huolimatta Höger alkoi saada tilauksia asiakkailta, ja hän suunnitteli Hampurin ympäristöön useita yksityistaloja. Tänä aikana Höger kehitti tyypillisen tapansa käyttää rakennuksissa tiiliä, erityisesti klinkkeritiiliä, jotka ovat vankempia ja pakkasenkestävämpiä, koska ne on poltettu korkeassa lämpötilassa. Högerin omaksuma tyyli näkyy selvimmin hänen tavarataloketju Kaufhofille suunnittelemassaan rakennuksessa. Rakennuksessa on vahvoihin pystysuoriin ja vaakasuoriin linjoihin perustuva sommittelu sekä selkeät räystäslinjat ja porrastetut lattiat, kaikki ratkaisuja, joista Höger myöhemmin tunnettiin. Höger suunnitteli Hampurin ympäristöön useita tavarataloja, joista useimmat tuhoutuivat toisessa maailmansodassa.
Högerin tapa suosia tiiltä noudatti Hampurin kaupunginarkkitehtina vuonna 1909 aloittaneen Fritz Schumacherin esittämiä näkemyksiä. Schumacher toi ajatuksensa julki poleemisissa kirjoituksissa, joista keskeisin on vuonna 1920 julkaistu Das Wesen des neuzeitlichen Backsteinbaues (Modernin tiilirakentamisen olemus). Schumacherin tavoin Höger ajatteli, että tiili ja varsinkin klinkkeritiili edustivat saksalaisille tuttua "maanläheisyyttä" koska nämä materiaalit olivat tyypillisiä Pohjois-Saksalle.
Högerin tunnetuin työ on Hampurin Chilehaus, joka rakennettiin vuosina 1922–1924. Chilehausin tilaaja oli varakas salpietarin maahantuoja Henry Brarens Sloman. Chilehaus on korttelin kokoinen suuri toimistorakennus, jossa on valtamerialuksen runkoa mukaileva kaareva tiilijulkisivu, joka huipentuu laivan keulaa muistuttavaan terävään muotoon Pumpen ja Niedernstrassen -katujen kulmauksessa.
Högerin toinen huomattava rakennus on Anzeiger-Hochhaus, Hannoveriin vuosina 1927–1928 rakennettu lehtitalo, jonka tilaaja oli kustantaja August Madsack, Hannover Allgemeine Zeitung -lehden julkaisija. Anzeiger-Hochhaus on 51 metriä korkea, ja se oli Hannoverin ensimmäinen pilvenpiirtäjä. Rakennuksen huipulla on vihreä kuparikupoli ja sen julkisivussa on käytetty punaisia klinkkeritiiliä, jotka on koristeltu lehtikullalla. Kupolin alla oli alun perin planetaario, mutta se on nykyisin elokuvateatteri. Hampuriin Höger suunnitteli lisäksi kaksi merkittävää toimistotaloa, Klosterhof Kontorhausin (1910–1911) ja Sprinkenhof Kontorhausin (1927–1928).
Sota-aika

Vuonna 1927 Höger liittyi Völkischer Beobachter -lehden kulttuuritoimitukseen ja vuonna 1931 hän liittyi NSDAP:n eli natsipuolueen jäseneksi. Hän tuki puolueen linjaa toisen maailmansodan aikana. Högerin edustama ekspressionismi ei kuitenkaan vastannut Hitlerin makua. Koska Höger ei suunnitellut rakennuksia natsien suosimalla klassistisella tyylillä, hän ei saanut valtionarkkitehdin asemaa.
Kuvagalleria

Chilehaus (1922–1924), Hampuri
Sprinkenhof (1927–1928; yhdessä  Hans ja Oskar Gersonin kanssa), Hampuri
Anzeiger-Hochhaus (1927–1928), Hannover
Kerrostalo Günther (1928), Hannover.
Garbátyn savuketehdas (1930–1931), Berliini.
Wilhelmshavenin kaupungintalo (1937)
Maunu Ihalainen

| Maunu Ihalainen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 31. lokakuuta 1937 Pihtipudas
Kuollut: 13. joulukuuta 2019 (82 vuotta)
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  puoluevirkailija
Arvonimi: kanslianeuvos
Muut tiedot
Järjestö:  Suomen Sosialidemokraattinen Puolue
Maunu Ihalainen (31. lokakuuta 1937 Pihtipudas – 13. joulukuuta 2019) oli Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen pitkäaikainen toimitsija ja hallintopäällikkö.
Ihalaisen ura Sosialidemokraattisessa puolueessa kesti yli neljäkymmentä vuotta. Opiskeltuaan Työväen Akatemiassa hän aloitti puolueen Keski-Suomen piirisihteerinä. Vuonna 1967 hän siirtyi Helsinkiin puoluetoimistoon maaseutusihteeriksi ja sitten ensin toimistopäälliköksi ja sitten puolueen hallintopäälliköksi, jonka vastuulla olivat puolueen raha-asiat. Hän oli myös mukana Saariniemenkatu 6:een rakennetun puoluetalon suunnittelussa ja rakentamisessa ja pahoitteli sen myymistä vuonna 2015. Hän jäi eläkkeelle vuonna 2000. Hänet tuomittiin vuonna 2013 muiden ohella sakkoihin puolueen ja SDP:n urheiluopistosäätiön välisessä niin sanotussa taulukauppajutussa. Valittaessa vuonna 2014 puolueen puheenjohtajaa hän oli Jutta Urpilaisen takana.
Ihalainen kirjoitti muistelmat Renkinä työväenliikkeessä (2006) ja Punaisella viivalla: Renkinä työväenliikkeessä II (2007), joista ensimmäinen ulottuu vuoteen 1967, jolloin hän lähti kotiseudulta Helsinkiin, ja jälkimmäisessä hän kuvaa uraansa Helsingissä puoluetoimistossa eläkkeelle jäämiseensä saakka. Hänen setänsä, Elämäjärven työväenyhdistyksen sihteeri Matti Ihalainen vangittiin tämän kieltäydyttyä asevelvollisuuskutsunnoista. Setä kuoli Tammisaaressa. Ihalainen kirjoitti sedästään laajan kirjoituksen, joka on julkaistu kirjana Matti ei palannut: Matti Ihalaisen tie Tammisaareen (2008).
Ihalainen oli kotoisin Pihtiputaan Elämäjärveltä, jossa hän aloitti työuransa metsätöissä. SAK:n puheenjohtaja Lauri Ihalainen on hänen veljenpoikansa.
Ihalaiselle myönnettiin vuonna 1999 kanslianeuvoksen arvonimi. Häntä on luonnehdittu ”SDP:n harmaaksi eminenssiksi”, ”arvostetuksi veteraaniksi” ja ”Sdp:n kulissimieheksi”.
Teokset

Renkinä työväenliikkeessä.  Omakustanne, 2006.  ISBN 952-92-0069-2  3., tarkastettu painos. Kellastupa 2014. ISBN 978-952-5787-16-0
Punaisella viivalla: Renkinä työväenliikkeessä II.  Kellastupa, 2007.  ISBN 978-952-99446-5-1
Matti ei palannut: Matti Ihalaisen tie Tammisaareen.  Kellastupa, 2008.  ISBN 978-952-99446-9-9
Lasse Väisänen

Lasse Väisänen (s. 24. helmikuuta 1988 Puolanka) on suomalainen jalkapalloilija. Keskikentällä pelaava Väisänen pystyy pelaamaan myös topparin paikalla. Väisänen pelasi kaudella 2005 AC Oulun Veikkausliiga-joukkueessa. Väisäsen aiempia seuroja ovat Tervarit ja OPS.
Jaakko Ihamuotila

| Jaakko Ihamuotila> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 15. marraskuuta 1939 Helsinki
Kuollut: 13. lokakuuta 2023 (83 vuotta) Helsinki
Arvonimi: vuorineuvos
Muut tiedot
Yritys:  Neste Oy Valmet Oy
Vanhemmat:  Veikko Ihamuotila Anna-Liisa Kouki
Lapset:  Timo Ihamuotila
Sukulaiset:  Risto Ihamuotila (veli)
Jaakko Veikko Artturi Ihamuotila (15. marraskuuta 1939 Helsinki – 13. lokakuuta 2023 Helsinki) oli suomalainen vuorineuvos. Hän työskenteli Fortum Oyj:n ja sitä ennen Neste Oyj:n palveluksessa yhteensä yli 20 vuotta.
Ihamuotila toimi Valmet Oy:n toimitusjohtajana 1973–1980, Neste Oyj:n toimitusjohtajana 1980–1998, Fortum Oyj:n päätoimisena hallituksen jäsenenä 1998–2000 ja Raisio Oyj:n hallituksen jäsenenä 2000–2005. Hän oli Nordea Pankki Suomi Oyj:n neuvottelukunnan jäsen ja Millennium-palkinnon myöntävän Suomen Teknologiapalkintosäätiön hallituksen puheenjohtaja.
Koulutukseltaan Ihamuotila oli diplomi-insinööri. Hän toimi Teknillisessä Korkeakoulussa reaktoritekniikan assistenttina sekä heti valmistumisensa jälkeen 1964 vt. apulaisprofessorina.
Ihamuotilan isä oli MTK:n puheenjohtaja Veikko Ihamuotila. Hänen veljensä Risto Ihamuotila on toiminut Helsingin yliopiston rehtorina ja kanslerina. Jaakko Ihamuotilan puoliso oli Tuula o.s. Turja, jonka isä oli toimittaja Ilmari Turja. Heidän kolmesta lapsestaan Timo Ihamuotila toimii Nokian johtotehtävissä.
Aiheesta muualla

Ihamuotila, Jaakko hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Muut:  IdRef
Ihmisen poika (kappale)

| ”Ihmisen poika” Yö |
| --- | --- | --- |

Promo-singlen levykkeen kuva.
Singlen tiedot
 Albumilta: Hyviä vuosia
 Julkaistu: lokakuu 1994
 Formaatti: CDS
 Tuottaja(t): Jani Viitanen
 Tyylilaji: suomirock
 Kesto: 03.29
 Levy-yhtiö: Poko Records
Yön muut singlet
| ”Kanssas tanssin pilviin” 1994 | ”Ihmisen poika” 1994 | ”Sua muistoistani pois en saa” 1995 |
Ihmisen poika on Yö-yhtyeen kappale, joka julkaistiin lokakuussa 1994 sekä näytesinglenä että kuukauden viimeisenä päivänä ilmestyneellä Hyviä vuosia -albumilla. Kappaleen on sanoittanut tilaustyönään Juice Leskinen, ja laulu kertoo Yön laulajan Olli Lindholmin pojasta Ossista.
Kappaleen nimi "Ihmisen Poika" tulee Raamatusta, mutta mitään uskonnollista laulussa ei Leskisen mukaan ole. Studiossa mukana ollut Pauli Hanhiniemi on kertonut tehneensä kappaleen tekstiin vielä muutamia pieniä muutoksia yksittäisten sanojen osalta. Laulun jatko-osana voidaan pitää vuonna 1997 Pirstaleet-albumilla julkaistua kappaletta Hetki kahden.
Kokoonpano

Olli Lindholm – laulu
Jani Viitanen – kitara
Jesu Hämäläinen – basso, sekvensseri, syntetisaattori
Frogley – rummut
Ari Taskinen – kosketinsoittimet
Alimcan Idris

| Alimcan Idris> Галимҗан Идрис Алимджан Идрис Alimdžan Idris |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1887  Petropavl, Kazakstan, Venäjän keisarikunta
Kuollut: 1959  Saudi-Arabia
Puoliso:  Şämsebänat
Lapset:  Orhan, İldar, Gölnar
Sukulaiset:  Janette Sadik-Khan (lapsenlapsi)
Alimcan Idris (ven. Алимджан Идрис, Alimdžan Idris, tat. Гaлимҗaн Идрис, Ğalimcan İdris; 1887 - 1959) oli tataaritaustainen islamin teologi, imaami, opettaja ja toimittaja. Suomessa hänet tunnettiin tataariyhteisön keskuudessa vaativana opettajana ja panturkkilaisuuden puolestapuhujana. Ensimmäisen maailmansodan aikaan Saksassa Idris toimi hengellisenä johtajana ja avustajana leirien muslimivangeille. Myöhemmin Idris muun muassa toimitti kansallissosialistista propagandaa maan hallitukselle ja täten häntä on verrattu Amin al-Husseiniin. Historijoitsija David Motadelin mukaan ”kukaan ei ole muokannut islamin historiaa 1900-luvun alun Saksassa enemmän kuin Idris”.
Versioita nimestä

Ğälimcan Cäğfär ulı İdrisi, Ğalimcan İdris, Galimdžan Idris, Alimjan Idris, Alimcan Idris,  Alimdžan Idris, Alimdzhan Idris, Alimdschan,  Alim Can İdris, Alim Idris, Alim al-Idris, Alim Idrîsî.
Kirjallisuutta

Ingvar Svanberg and David Westerlund: Muslim Tatar Minorities in the Baltic Sea Region. 2016. ISBN 978-90-04-30880-0 / ISBN 978-90-04-30584-7.
Gerdien Jonker: On the Margins - Jews and Muslims in Interwar Berlin. 2020. ISBN 978-90-04-42181-3 / ISBN 978-90-04-41873-8.
Gerdien Jonker: The Ahmadiyya Quest for Religious Progress. 2016. ISBN 978-90-04-30538-0 / ISBN 978-90-04-30529-8.
Aiheesta muualla

Ğalimcan İdrisi
Alimcan İdris oppilaidensa kanssa Terijoella vuonna 1931.
Ibizanpodenco

| Ibizanpodenco |
| --- | --- |

Avaintiedot
Alkuperämaa:   Baleaarit,  Espanja
Määrä:  Suomessa rekisteröity 211 (lyhytkarvaisia 134, karkeakarvaisia 77)
Alkuperäinen käyttö:  pienriistan metsästys
Nykyinen käyttö:  metsästys, seurakoira
Elinikä:  11–14 vuotta
Muita nimityksiä:  podenco ibicenco, ca eivissenc, ca d'Eivissa, Ibizan Hound, Ibizan Warren Hound, podenco d'Ibiza, Ibiza-Podenco, ibiza podenco, Balearic Greyhound, lebrel de Mallorca, Mallorquí, pitsa, ibiza
FCI-luokitus:  ryhmä 5 Pystykorvat ja alkukantaiset koirat alaryhmä 7 Alkukantaiset metsästyskoirat #89
Ulkonäkö
Paino:  uros 23 kg, narttu 19 kg
Säkäkorkeus:  uros 66–72 cm, narttu 60–67 cm
Väritys:  punainen, valkoinen tai punavalkoinen
Ibizanpodenco (kat. ca eivissenc, esp. podenco ibicenco) on ketterä, kaurismainen espanjalainen koirarotu, joka on kotoisin Baleaareilta.
Ulkonäkö

Rotu muistuttaa faaraokoiraa, mutta on tätä kookkaampi ja rakenteeltaan solakampi. Kirsu ja korvat ovat lihanväriset. Silmät ovat huomiota herättävät ja meripihkan väriset. Kaksi karvanlaatua tunnetaan: lyhyt ja karkea. Lyhytkarvainen on näistä kahdesta yleisempi. Joidenkin mielestä on olemassa myös kolmas tyyppi, pitkäkarvainen, mutta suurin osa pitää pitkäkarvaisiakin karkeakarvaisina. Väritys on joko punainen, valkoinen tai punavalkoinen. Kellanruskea väri hyväksytään karkeakarvaisilla. Faaraokoirasta poiketen ibizanpodencolla valkoista väriä saa olla turkissa miten paljon tahansa. Säkäkorkeus on 60–72 cm ja paino 45–60 paunaa.
Luonne ja käyttäytyminen

Ibizanpodenco on yleensä hiljainen (suuri osa haukkuu vain harvoin) ja herkkä metsästyskoira, ja tulee hyvin toimeen lasten kanssa. Sisätiloissa ibizanpodencot ovat yleensä rauhallisia eivätkä seuraa omistajaansa varjon lailla. Se nauttii (ja tarvitsee) erityisesti vapaana juoksentelusta aina tavan takaa. Ibizanpodencon irtipidossa tulee muistaa rodun voimakas riistavietti. Sen lisäksi, että lähes jokainen ibizanpodenco lähtee liikkuvan riistan perään, hyvin monet myös etsivät aktiivisesti riistaa jäljestäen. Rotu on ilmeisen herkkä kylmälle, joten viileässä ilmastossa on viisainta käyttää vaatetusta.
Alkuperä

Ibizanpodencoa pidettiin useiden vuosien ajan yhtenä ikivanhoista koiraroduista. Uskottiin, että se oli kehittynyt muinaisessa Egyptissä, koska pyramidien seinissä on nähty kuvia, joissa esiintyy sen kaltaisia koiria. Kuitenkin Fred Hutchinson Cancer Research Centerin ja University of Washingtonin geneetikko Elaine Ostranderin mukaan uudet DNA-analyysit paljastavat, että rotu on oikeastaan melko nuori ja jalostettu muistuttamaan vanhempaa muotoa. New York Timesin tieteistoimittajan Mark Derrin mukaan Tri Ostranderin ja hänen kollegansa tri Leonid Kruglyakin yhteisessä tutkimuksessa "on löydetty geneettistä muuntelua, joka auttaa heitä erottamaan toisistaan 85 koirarotua ja tunnistamaan koiran rodun 99 prosentin varmuudella"
"Voimme nimetä koiran rodun, muttemme kertoa, millainen luonne sillä on", Ostrander vakuuttaa. "Saman rodun eri yksilöiden välillä on valtavia luonne-eroja." Tutkimuksen tulokset, jotka julkaistiin toukokuussa 2004 Science-lehdessä, saattavat auttaa sekä koirien että ihmisten sairauksien tutkimuksissa, koska tietyt rodut ovat alttiita joillekin samoille perinnöllisille sairauksille kuin ihmisetkin.
Missä ibizanpodenco sitten oikeasti kehittyikään, sitä käytettiin jäniksen ja muun pienriistan metsästykseen Baleaareihin kuuluvalla Ibizalla. Se on nopea koira, joka voi metsästää kaikenlaisessa maastossa ja työskentelee näkö-, kuulo- ja hajuaistillaan. Espanjalaiset metsästäjät käyttävät ajoon enimmäkseen narttukoiria, joiden joukossa mahdollisesti uros tai pari, koska narttu on parempi metsästämään.
Karkeakarvaisen muunnoksen uskotaan kehittyneen risteytyksistä pohjoisempien metsästyskoirien kanssa.
1950-luvulla eräs näyttelytuomari alkoi jalostaa tästä rodusta Mallorcalla omaa linjaansa. Tämän vuoksi toisinaan käytetään myös nimitystä podenco mallorquin. Ibizanpodenco on erityisen suosittu Kataloniassa, missä se tunnetaan nimellä ca eivissenc.
Terveystilanne

Ibizanpodenco on tyypillinen vinttikoiratyyppinen alkukantainen metsästyskoira, sillä se kärsii vain harvoin perinnöllisistä sairauksista. Pienempiä terveysongelmia ovat sydänsairaudet ja allergiat; hyvin harvoin esiintyy myös aksonaalista dystrofiaa, harmaakaihia (HC), verkkokalvon dysplasiaa (RD) ja kuuroutta. Ibizanpodencon omistajien tulisi antaa eläinlääkärin silmäpeilata koiransa ennen kuin niitä käytetään jalostukseen. Rodulla esiintyy myös kilpirauhasen vajaatoimintaa. Rotu on herkkä nukutusaineille ja elää normaalisti 12–14-vuotiaaksi.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Rotumääritelmä (Suomen Kennelliitto, pdf)
Suomen faaraokoirat ja ibizanpodencot ry
| n k Espanjalaiset koirarodut |
| --- | --- |
FCI:  Andalusianrottakoira  Burgosinseisoja  Espanjanmastiffi  Espanjanvesikoira  Espanjanvinttikoira  Ibizanpodenco  Kanariandoggi  Kanarianpodenco  Katalonianpaimenkoira  Mallorcandoggi  Mallorcanpaimenkoira  Pyreneittenmastiffi  Sabueso español  Valencianrottaterrieri 
Muut RSCE:n hyväksymät:  Alano español  Andalusianpodenco  Baskienpaimenkoira  Fuerteventuranpaimenkoira  Garafíanpaimenkoira  Leóninpaimenkoira  Maneto  Navarranseisoja  Valduezankoira  Valencianpodenco 
RSCE:n erikoisrekisteri:  Aragonianpaimenkoira  Espanjandoggi  Hierronsusikoira  Kastilianpaimenkoira  Palmanrottaterrieri  Podenco orito  Presa navarro 
Harvinaiset:  Araninpaimenkoira  Asturialais-kantabrialainen griffoni  Baskienrottaterrieri  Baskienseisoja  Can de Palleiro  Cerdanyanpaimenkoira  Englantilais-espanjalainen vinttikoira  Espanjanbulldoggi  Galicianpodenco  Galicianseisoja  Guicho  Hierronpodenco  Iberiansusikoira  Kantabrianajokoira  Kantabrianvesikoira  Mallorcanrottaterrieri  Mallorcanseisoja  Mastín ligero  Menorcanpodenco  Murcianrottaterrieri  Navarranajokoira  Palmanpodenco  Paternero  Podenco campanero  Rehalero naveño  Villano de las encartaciones 
Sukupuuttoon kuolleet:  Alicantenkoira  Presa español 
Ibizanpodenco ulkoilemassa
Käännös suomeksi
Dick Idman

Dick Idman
Dick Tore Staffan Idman (s. 25. huhtikuuta 1950 Helsinki) on suomenruotsalainen näyttelijä, ohjaaja, professori ja teatterinjohtaja.
Ura

Idman on toiminut suomenruotsalaisissa ja suomenkielisissä kulttuuripiireissä. Hänen sydäntään lähellä on aina ollut erityisesti lastenteatteri. Idman on vaikuttanut Skärgårdsteaternin taustalla niin näyttelijänä, ohjaajana kuin tukiyhdistyksen perustajajäsenenä ja puheenjohtajana.
Idman työskenteli  professorina Teatterikorkeakoulun ruotsinkielisen näyttelijäntyön laitoksella vuosina 1995–2001 ja uudestaan vuodesta 2011 lähtien. Vuosina 1989-1991 Idman toimi Turun ruotsalaisen teatterin taiteellisena johtajana.
Idman on näytellyt elokuvissa Suomessa ja ulkomailla sekä esimerkiksi Helsingin kolmannella ruotsinkielisellä näyttämöllä Viirus-teatterissa ja Wasa Teaterissa.
Hän esittää Niiskun ääntä Muumilaakson tarinoiden sekä Muumipeikko ja pyrstötähti -elokuvan ruotsinkielisissä versioissa.
Itsenäisyyspäivänä 2016 Dick Idman palkittiin Pro Finlandia -mitalilla elämäntyöstään teatterin parissa.
Valikoitu filmografia

Maa jota ei ole, 1977
–30 °C aurinkoa etsimässä, 1985
Kummitäti, 1987
Mies pimeästä, 1989
En sparv i tranedans (Varpusen suudelma), 1992
Back to the USSR – takaisin Ryssiin, 1992
Sotilaan sydän (Krigarens hjärta), 1992
Kaivo, 1992
Lapsia ja aikuisia, 2004
Onnen varjot, 2005
Sumu, 2006
Rakkauden nälkä, 2007
Sauna, 2008
Sata lasissa, 2013
Mannerheim kuulee, 2014
Cirkeln, 2015
Sorjonen, 2016
Invisible Heroes, 2019
Palkintoja ja tunnustuksia

Bergbomin palkinto 1980
Kajsa Krookin säätiön palkinto 1986
Näyttämötaiteen valtionpalkinto 2005
Svenska folkskolans vänner -kulttuuripalkinto 2010
Pro Finlandia 2016
Aiheesta muualla

Dick Idman Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Idman, Dick hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Henkilöt:  Ritva  Elonet  Uppslagsverket Finland 
Muut:  Hufvudstadsbladet