stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tamanrasset
Talous

Kaupunki on kylmimpien kuukausien aikana suosittu matkailukohde. Koska Tamanrasset on keitaan ympärille muodostunut, kasvaa alueella muun muassa manteleita, sitrushedelmiä, maissia, viljoja, taateleita, persikoita ja aprikooseja. Maanviljelyn tuotteita myydään kaupungin toreilla. Vuohet ja kamelit ovat Tamanrassetin pääasiallisia karjaeläimiä.
Kulttuuri > Arkkitehtuuri ja nähtävyydet

Tamanrassetin rakennukset ovat enimmäkseen punaiseksi maalattuja ja yksikerroksisia. Rakennukset on valmistettu savitiilistä.
Tamanrassetin läpi johtavan ouedin eli kuivuneen joenuoman varrella sijaitsee punatiilinen vuonna 1916 rakennettu Sorro Moussa Ag Amastane -rakennus, joka toimi vuonna 1921 kuolleen Kel Ahaggar -heimon johtajan Amenokalin asuntona. Amenokalin hauta on rakennuksen lähellä. Tamanrassetin kaupungintalon vieressä sijaitsee vuonna 1915 rakennettu Bordj-niminen rakennus, missä Charles de Foucauld ammuttiin.
Le musée du Hoggar -museossa on esillä muun muassa tuaregien perinteisiä tikareita, sapeleita ja vaatteita. Le musée de l'OPNA -museossa esitellään puolestaan Ahaggarin ylänköalueen maantiedettä, luontoa ja historiaa. La Maison de la Culture (”kulttuuritalo”) sijaitsee kaupungin keskustan Place du 1er Novembre -aukiolla, ja sen näyttelyissä esitellään paikallista eläimistöä ja maisemaa. Lisäksi talossa myydään käytettyjä kirjoja.
Ouedin eteläpuolella sijaitsee Marché Africaine -tori, jolla on myyntiä päivittäin. Torilla myydään tavaraa laidasta laitaan, kuten suurikokoisia metallisia kattiloita, perinteisiä vaatteita ja mausteita. Niin ikään ouedin eteläpuolella sijaitsee toinenkin päivittäin auki oleva tori, jolla on esimerkiksi räätälin kojuja. Lisäksi torilla myydään vaatteita, kenkiä, viljaa, hedelmiä ja vihanneksia.
Kulttuuri > Tapahtumat

Huhtikuun lopulla vuosittain Tamanrassetissa järjestetään eteläisen Algerian tärkeimpiin kuuluva festivaali, Le Tafsit, jolla juhlistetaan kevättä. Tuaregiheimot ympäri keskistä Saharaa saapuvat kaupunkiin juhlimaan veljeyttään. Le Tafsit huipentuu kamelikilpailuun, jonka lisäksi festivaaleilla on musiikkia, näyttelyitä, laulua ja katukulkueita. Festivaali kestää vähintään kolme päivää ja tapahtumapaikkana toimii chameaudrome-niminen paikka kolmen kilometrin päässä Tamanrassetista.
Joulukuun lopulla Tamanrassetin ympäristön erämaassa järjestetään tuaregimusiikkifestivaali. Festival de Ti-Hinnan on kaksipäiväinen festivaali, joka on omistettu tuareginaisille ja heidän perinteisille toimilleen.
Palvelut

Tamanrassetin pääsairaala sijaitsee kaupungin kehätiellä, In Guezzamiin menevän tien ja Emir Abdelkader -kadun välillä. Kaupungissa on turisti-infoja, matkatoimistoja, nettikahviloita, pankkeja, postitoimisto ja puhelintoimistoja, joista on mahdollista soittaa. Kaupungissa on myös ravintoloita ja hotelleja. Useimmat hotelleista sijaitsevat muutaman kilometrin päässä kaupungin keskustasta, mutta muutama hotelli on sijoittunut myös keskustaan. Tamanrassetissa yöpymispaikkoja kutsutaan useasti nimellä camping. Nämä paikat eivät nimestään huolimatta ole leirintä- tai retkeilyalueita (ransk. camping), vaan ne tarjoavat majoitusta majoissa tai bungalow'eissa. Nigerillä ja Malilla on konsulaatit Tamanrassetissa.
Kaupungissa toimii Radio Tamanrasset -niminen radioasema, joka aloitti lähetykset 16. huhtikuuta 1992. Tamanrassetissa on Stade de Tamanrasset -niminen stadion, jossa on 3 000 istumapaikkaa.
Liikenne

Tamanrassetin linja-autoasema (gare routière) sijaitsee 15 minuutin kävelymatkan päässä kaupungin keskustasta luoteeseen. Asemalta liikennöidään päivittäin In Salahiin, jonne matka-aika on 11 tuntia, Ghardaïaan, jonne matka-aika on 19–20 tuntia sekä Ouarglaan, jonne matka-aika on 22 tuntia. Lisäksi Tamanrassetista liikennöi Ghardïaan ja In Salahiin useita yksityisiä linja-autoyhtiöitä, joiden toimistot ovat keskittyneet pääasiassa kaupungin luoteisosaan. Nämä yksityiset yhtiöt liikennöivät enimmäkseen 30-paikkaisilla pikkubusseilla.
Tamanrassetin Emir Abdelkader -kadulta lähtee pitkän matkan takseja Arakiin, In Salahiin, Ouarglaan ja Ghardïaan. Taksit lähtevät vasta, kun ne ovat täynnä. Algerian ja naapurimaa Nigerin rajalla sijaitsevaan In Guezzamiin johtavan tien varrella, noin 2,5 kilometrin päässä Tamanrassetin keskustasta sijaitsee asema, josta lähtee jaettuja nelivetotakseja In Guezzamiin. Takseja on mahdollista vuokrata kokonaan itselle, tai muuten ne lähtevät vasta niiden ollessa täysiä. Nelivetotaksiasemaa vastapäätä sijaitsee kuorma-autoasema, josta lähtee kuorma-autoja In Guezzamin rajakaupunkiin ja Nigeriin. Kuorma-autot ottavat matkustajia kyytiin.
Tamanrassetista on matkaa In Salahiin 700 kilometriä, Tassili du Hoggar -ylängölle 300 km, Algerian ja Nigerin rajalla sijaitsevaan In Guezzamiin 416 km, Nigerin puolelle 428 km ja Maliin 400 km.
Tamanrassetin lentoasemalle on kaupungista maantietä 12 kilometriä luoteeseen. Lentoasemalta lennetään kotimaanlentoja maan pääkaupunkiin Algeriin (matka-aika kaksi tuntia), Ghardaïaan, In Salahiin, Ouarglaan ja Djanetiin. Lisäksi lentoasemalta on kansainvälisiä lentoja Ranskan Marseilleen ja Pariisiin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tamanrasset Wikimedia Commonsissa
Tamanrasset.net (Arkistoitu – Internet Archive) (ranskaksi)
Tamanrasset Wikimapiassa (englanniksi)
Katunäkymä Tamanrassetista.
Karjamarkkinat Tamanrassetissa.
Katunäkymä kaupungista.
Kadunvartta Tamanrassetissa.
Katunäkymä kaupungista. Taustalla ravintola.
Tamanrassetin lentoasema
Semmelweis Klinikákin metroasema

Semmelweis Klinikák on Budapestin metron linjan 3 asema Pestin puolella Unkarin pääkaupungissa Budapestissa. Asema on maanalainen ja se on avattu vuonna 1976. Aseman ympärillä sijaitsee Semmelweis-yliopiston kampusalue.
Schlossböckelheim

| Schlossböckelheim |
| --- | --- |
 vaakuna
 Schlossböckelheim
 Koordinaatit: 49°48′N, 7°45′E 
Valtio:  Saksa
Osavaltio:  Rheinland-Pfalz
Piirikunta:  Bad Kreuznach
Hallinto:  
 – Pormestari:  Rudolf Staab
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  4,76 km²
Korkeus:  200 m
Väkiluku:  390
 – Väestötiheys:  82 as./km²
 
 www.schlossboeckelheim.de  
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Schlossböckelheim on paikkakunta Rheinland-Pfalzin osavaltiossa Bad Kreuznachin piirikunnassa. Siellä on 390 asukasta (2011).[lähde? ]
Lähistölle rakennettiin vuonna 2008 näköalatorni Heimbergturm.
Näkymä koilliseen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Schlossböckelheim Wikimedia Commonsissa
Schloßböckelheimin sivusto
Heimbergturmin rakentaminen, artikkeli
Timo Haavisto

Timo Haavisto liberon roolissa kaudella 2008.
Timo Haavisto (s. 8. lokakuuta 1981) on suomalainen  beach volley pelaaja sekä entinen lentopalloilija. Lentopallossa Haavisto edusti Vammalan Lentopalloa, SM-liigassa. Beach volleyssa hän on Suomen mestari vuodelta 2006, 2009 ja 2011 sekä SM-hopeamitalisti 2008, 2010 ja 2012.
Ura > Lentopallo

Haavisto aloitti lentopallouransa kotikaupungissaan Huittisissa jo hyvin nuorena. Hänen kasvattajaseuransa oli Lauttakylän Luja, josta huippupelaajiksi on kuoriutunut myös muun muassa Oivasen veljekset Mikko ja Matti.
Vammalan Lentopallon SM-liigajoukkueeseen Haavisto nousi kaudella 2001. Ennen tätä hän oli ehtinyt pelata alemmissa sarjoissa sekä lentopalloa, että beach volleyta. Ensimmäisellä kaudellaan VaLePassa Haavisto murtautui heti joukkueen avauskuusikkoon ja pelasi hyvän kauden. Hän ihastutti katsojia etenkin syöttövoimallaan sekä puolustuspelillään.
Haavisto jatkoi VaLePassa edelleen kausilla 2002–2006. Hän meinasi kuitenkin lopettaa lentopallon lähes kokonaan kauden 2006 päätteeksi kun hän nousi parinsa Toni Vahelan kanssa Suomen parhaimmiksi beach volleyn pelaajiksi voittamalla SM-kultaa.
Haavisto kuitenkin jatkoi uraansa VaLePassa ja pelasi jälleen ehjän kauden 2008, joka päättyi seuran historian toiseen SM-mitaliin, kun Haavisto pääsi juhlimaan SM-pronssia Isku-Volleyn kustannuksella. Haavisto jatkoi lentopallouraansa edelleen VaLePassa kaudella 2008–2009. Kauden 2009–2010 jälkeen Haavisto vetäytyi pelikentiltä olkapääleikkauksen vuoksi. Hän esiintyi muutaman ottelun verran lentopallon 1-sarjassa kyseisellä kaudella, mutta ei pelannut VaLePan riveissä.
Ura > Beach volley

Haavisto voitti Beach Volleyssa Suomen mestaruuden vuonna 2006 yhdessä parinsa Toni Vahelan kanssa. Kaudella 2007 he hävisivät pronssiottelun ollen näin neljänsiä. Seuraavalla kaudella he palasivat mitalikantaan, kun he voittivat hopeaa. Kaudella 2009 he voittivat uransa toisen Suomen mestaruuden ja seuraavalla kaudella SM-hopeaa. Kesällä 2011 Haavisto-Vahela-pari voitti kolmannen Suomen mestaruuden. 2012 oli vuorossa jälleen SM-hopea.
Muuta

Haavisto on siviiliammatiltaan urheiluvälinemyyjä. Vapaa-ajallaan hän harrastaa liikuntaa monipuolisesti laidasta laitaan. Urallaan Haavisto on pelannut sekä hakkurin että myös yleispelaajan roolissa. Myös liberon roolissa hänet nähtiin kaudella 2007–2008.
Saavutukset

SM-kultaa 2006, 2009, 2011 2013 ja 2015 (beach volley)
SM-hopeaa 2008, 2010, 2012 ja 2014 (beach volley)
SM-pronssia 2008 (lentopallo)
Joukkueet

2001–2010 Vammalan Lentopallo
Pelipari

Toni Vahela 2005-
Translatorinen toiminta

Translatorinen toiminta on Justa Holz-Mänttärin kehittämä käännösteoria, jota hän käsitteli väitöskirjassaan. Translatorisella toiminnalla Holz-Mänttäri tarkoittaa käännöksen tuottamisprojektia, jota ohjailevat tekstin funktio ja vastaanottajan tarpeet. Teoria käsittelee muun muassa käännösprosessiin osallistuvien toimijoiden rooleja ja toimijoiden tavoitteita. Toimijoita voivat olla esimerkiksi käännöksen tilaaja eli toimeksiantaja, lähdetekstin kirjoittaja, kääntäjä ja hänen kollegansa, asiantuntijat, käännöksen vastaanottaja ja sen muut lukijat. Jokaisella toimijalla on oma tavoitteensa ja tehtävänsä prosessissa, mutta tekstin funktio ja tavoite myös yhdistävät heitä.
Kääntäjän toiminta

Holz-Mänttäri näkee kääntäjän toiminnan yhdistävän lähde- ja kohdemaailman. Translatorisessa toiminnassa kääntämisessä ei ole kyse vain kielestä, vaan toiminnoista näissä kahdessa eri "maailmassa". Lähdeteksti nähdään osana lähdemaailmaa ja sillä on funktio vain lähdemaailmassa. Kääntäjän tehtävä on tutkia lähdetekstin funktiota sen maailmassa ja luoda kohdemaailmaan toimiva teksti.
Holz-Mänttärin mukaan translaattorin on päästävä selville tietyn toimeksiannon toimijoista (aktoreista), ja siitä mitkä niistä ovat hänelle olennaisia. Hänen on osattava määritellä, mitä kokonaistavoitteen saavuttamiseen tarvitaan. Toisin kuin tekstin kirjoittaja, translaattori on aina tekstin tuottamisen ammattilainen, ja hänen on siksi ymmärrettävä laatijan intentio, ja sekin mitä sen ”takana” saattaa piillä. On myös tarkoituksenmukaista, että translaattori ja tarvitsija keskustelevat tavoitteesta yhdessä, sillä nykymaailmassa kaikki toimintaprosessin osanottajat eivät välttämättä ole tietoisia tästä tavoitteesta.
Translatorisen toiminnan edellytykset

Translatorisessa toiminnassa on kaksi edellytystä: kääntäjällä on oltava kääntäjän kompetenssit ja lisäksi pragmaattiset pätevyydet. Pragmaattisilla pätevyyksillä tarkoitetaan esimerkiksi tietoa ja taitoa siitä, miten ihmiset käyttäytyvät sosiokulttuurisesti eri lailla lähde- ja kohdemaailmoissa. Translatorisen toiminnan teoriassa korostuukin sosiokulttuurinen kommunikaatio erilaisten kulttuurien välillä ja kielen voidaan katsoa jäävän teoriassa taka-alalle, pelkäksi välineeksi.
Translatorisen toiminnan tavoite

Translatorinen toiminta pyrkii tuottamaan tekstin, joka on lukijan käsiin päätyessään funktionaalinen ja kommunikatiivinen. Muodon ja genren määrittävät siis kohdekulttuurin säännöt, eikä lähdetekstin muotoilun kopioinnistaa ole hyötyä. Translatorisen toiminnan asiantuntijana kääntäjän on määriteltävä, mikä on funktionaalisesti toimivaa ja oikein. Kohdeteksin määrittävinä tekijöinä ovat lukijan tarpeet.
Holz-Mänttärin teoria kuvaa interlingvaalista kääntämistä ”translatorisena toimintana lähdetekstistä käsin” sekä toimintana, johon liittyy suuri joukko toimijoita. Näillä toimijoilla on omat primäärit ja sekundäärit tavoitteensa. Esimerkiksi ammattikääntäjän primääri tavoite voi olla rahan ansaitseminen ja sekundäärisenä sopimuksen toteuttamisen ja käännettävän tekstin viestin prosessointi. Kääntäjä ei välttämättä ole tällaisen analyysin mukaan erikoistunut käännettävään tekstityyppiin tai ole aihealueen asiantuntija.
Poikkitieteellisyys

Holz-Mänttäri selittää käännösprosessia sekä sen eri tahoja ja toimijoita ”kyberneettisen verkoston” käsitteen avulla. Tämän verkoston muodostavat nimeomaan toiminta ja toimijat, jotka suorittavat toimintakokonaisuuksia yhteiskunnassa. Toiminnan käsitteessä Holz-Mänttäri pohjaa Jochen Rehbeiniin ja Georg Henrik von Wrightiin.
Holz-Mänttäri on työssään viitannut paljon myös aivotutkimukseen. Hän on esimerkiksi eritellyt aivotutkija Matti  Bergstömin tutkimuksia translatologisesta  näkökulmasta. Holz-Mänttäri on myös esittänyt, että ihmisen biologinen rakenne saattaisi selittää sekä toimintaa että viestintää.
Kritiikki

Holz-Mänttärin teoriaa on kehuttu, sillä se asettaa kääntämisen sosiokulttuurisen kontekstiin, jonka piirissä kääntäminen melkein aina toteutuu. Lisäksi teoria kattaa kaikentyyppiset käännökset ja kääntämisen lajit. Kuitenkin sen vaikeaselkoinen termistö on herättänyt kritiikkiä, sillä se ei selitä käytännön tilanteita, joita kääntäjät kohtaavat. Teoria ei myöskään käsittele kulttuurieroja erityisen syvällisesti, vaikka ne onkin nostettu esille. Translatorisen toiminnan teoria myös jättää lähdetekstin turhan vähälle huomiolle.
Salvatore Sanzo

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Salvatore Sanzo |  Salvatore Sanzo |  Salvatore Sanzo |  |
Maa:   Italia
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
Miesten miekkailu
|  Kultaa | Ateena 2004 | floretti, joukkuekilpailu |  |
|  Hopeaa | Ateena 2004 | floretti, yksilökilpailu |  |
|  Pronssia | Sydney 2000 | floretti, joukkuekilpailu |  |
|  Pronssia | Peking 2008 | floretti, yksilökilpailu |  |
Salvatore Sanzo (s. 26. marraskuuta 1975 Pisa) on italialainen miekkailija. Hän sai vuoden 2000 kesäolympialaisissa Sydneyssä pronssia floretin joukkuekilpailussa ja sijoittui sen yksilökilpailussa viidenneksi.
Vuoden 2004 kesäolympialaisissa Ateenassa Sanzo voitti kultaa floretin joukkuekilpailussa ja sai lisäksi hopeaa sen yksilökilpailussa.
Sanzo kilpaili myös vuoden 2008 kesäolympialaisissa Pekingissä saaden floretin yksilökilpailussa pronssia.
Schlutup

Lyypekin alueen kartta.
Schlutup on yksi Lyypekin satama-alueen viidestä terminaalista. Terminaali sijaitsee Trave-joen varrella, ja sitä operoi Lübecker Hafen-Gesellschaft. Alueen pinta-ala on 260 000 m². Ro-ro-aluksille tarkoitettuja laituripaikkoja terminaalissa on kaksi, ja laiturien yhteispituus on 230 metriä. Terminaalin syvyys on yli 8,5 metriä. Schlutupin kautta kulkee muun muassa rekkoja, perävaunuja, kontteja ja metsäteollisuuden tuotteita, kuten sellua ja paperia. Terminaali työllistää 137 ihmistä.
Terminaali palvelee erityisesti ruotsalaista metsäteollisuutta.
Aiheesta muualla

Lübecker Hafen-Gesellschaft (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (saksaksi)
Schmalkalden

| Schmalkalden |
| --- | --- |

 vaakuna
 Schmalkalden
 Koordinaatit: 50°43′N, 10°27′E 
Valtio:  Saksa
Osavaltio:  Thüringen
Piirikunta:  Schmalkalden-Meiningen
Hallinto:  
 – Pormestari:  Thomas Kaminski
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  98,35 km²
Korkeus:  295 m m
Väkiluku:  20 231 (31,12,2009)
 – Väestötiheys:  206 as./km²
 
 www.stadt.schmalkalden.de  
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Schmalkalden on kaupunki Thüringenin osavaltion lounaisella alueella, keskisessä Saksassa. Se sijaitsee Thüringeninmetsän etelärinteessä Werran sivujoen, Schmalkalden, varrella. Kaupungissa asuu noin 20 000 asukasta.[lähde? ]
Varhaisimmat maininnat (vielä silloin nimellä Smalcalta) löytyvät vuodelta 874. Kaupunginoikeudet se sai noin vuonna 1180 osana Thüringenin herttuakuntaa, joka taasen oli osa Frankkien valtakuntaa. Toisessa maailmansodassa kaupunki kärsi vakavia vaurioita lentopommitusten seurauksena. Toisen maailmansodan jälkeen siitä tuli muun Thüringenin alueen mukana osa Itä-Saksaa.[lähde? ]
Kaupungissa syntyi marraskuussa 2010 keskelle asuinaluetta valtava kuoppa, johon putosi yksi auto ja autotallin ovi. Vajoaman syystä ei ole tietoa, mutta sen arvioidaan olevan luonnollinen. Kuopan syvyys on 20 metriä ja läpimitta 30–40 m.
Näkymä Schmalkaldenin yli
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Schmalkaldenin kaupungin Internet-sivut
Schlossbrücke

Schlossbrücke vuonna 2005. Taustalla vasemmalla Zeughaus.
Yksi sillalla olevista marmoripatsaista, Nike kantaa kaatuneen soturin Olympokselle (August Wredow).
Schlossbrücke (Schloßbrücke; suom. Linnasilta) on Berliinin tunnetuimpia siltoja. Se on yksi Spreejoen ylittävistä ja Spreeinselin saaren mantereeseen yhdistävistä silloista kaupungin historiallisessa keskustassa. Silta kulkee Unter den Linden -puistokadun ja Lustgartenin aukion välissä. Se on saanut nimensä Berliinin kaupunkilinnan mukaan. Kyseessä on kolmiaukkoinen holvisilta.
Paikalla kulki aikanaan vaatimaton puusilta, joka tunnettiin nimellä Hunderbrücke (”Koirasilta”), sillä Brandenburgin vaaliruhtinaat kulkivat sen yli metsästyskoiriensa kanssa lähtiessään linnastaan Tiergarteniin metsästämään. Nykyinen silta rakennettiin vuosina 1821–1824 arkkitehti Karl Friedrich Schinkelin vuonna 1819 laatimien suunnitelmien pohjalta. Silta loi Unter den Lindenin edustavien rakennusten ketjulle näyttävän päätepisteen ja yhdisti puistokadun kaupunkilinnan alueeseen. Schinkel suunnitteli samoihin aikoihin myös uusia rakennuksia Unter den Lindenin varrelle, kuten Neue Wachen. Silta oli alkujaan avattava läppäsilta laivaliikenteen vuoksi.
Schlossbrücken kaiteet on koristeltu Schinkelin suunnittelemilla veistoksilla, jotka esittävät erilaisia merieläimiä. Pylväissä on Friedrich Wilhelm Wolffin kotkia esittäviä medaljonkeja. Schinkel suunnitteli sillan koristeeksi kuparisia patsaita, joiden oli tarkoitus esittää sotilaita. Niitä ei taloudellisista syistä voitu toteuttaa hänen eläessään. Vuosina 1842–1857 kuvanveistäjien Johann Gottfried Schadowin ja Christian Daniel Rauchin oppilaat valmistivat kahdeksan patsasta Schinkelin suunnitelmien pohjalta Carraran marmorista, ja ne sijoitettiin sillalle. Patsaat esittävät voitonjumalatar Nikeä sekä Pallas Athenea johdattamassa nuoria sotilaita vaikeuksien kautta voittoon. Berliiniläiset ovat antaneet Schlossbrückelle lempinimen ”nukkesilta”.
Patsaat evakuoitiin toisen maailmansodan aikana, ja sodan jälkeen ne jäivät Länsi-Saksan puolelle. Ne kuitenkin palautettiin Itä-Saksaan vuonna 1981 Saksojen välisen vaihtosopimuksen nojalla Schinkelin syntymän 200-vuotisjuhlan kunniaksi. Patsaat palasivat sillalle vuosina 1983–1984.
DDR:n aikana sillan nimi oli Marx-Engels-Brücke, mutta se sai vanhan nimensä takaisin vuonna 1991.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Schlossbrücke Wikimedia Commonsissa
Salmijärvi (Loppi)

| Salmijärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Kanta-Häme
Kunnat:  Loppi, Tammela
Koordinaatit:  60°44′58″N, 24°03′09″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Hyvikkälänjoen valuma-alue (35.88)
Laskujoki:  ei laskuojaa 
Järvinumero:  35.887.1.034
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  124,3 m  
Rantaviiva:  3,67 km  
Pinta-ala:  23,278 ha  
 fiSalmijärvi 
Salmijärvi  on Kanta-Hämeessä Lopella ja Tammelassa sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 23 hehtaaria ja se on 1,0 kilometriä pitkä ja 450 metriä leveä. Se sijaitsee Räyskälän ympäristössä Pernunnummella, missä maaperä on muodostunut jääkauden loppuvaiheessa jäätikköjoen muodostumissa, joista alueella sanduri tai delta on vallitsevin maa-aineksen kasautumismuoto. Järvi vaikuttasi syntyneen aivan sandurin kohdalle, mutta alueen painaumat ovat voineet syntyä hiekan alla olleiden jääkappaleiden sulettua . Sen rantaviivan pituus on 3,7 kilometriä ja sen rannat ovat metsämaata. Järven itärannoille on rakennettu noin 30 vapaa-ajan asuntoa, joille tulee tiet yhdystieltä 13623. Lopen ja Tammelan kuntaraja ylittää järven länsiosan niin, että vain pieni osa järvestä länsiranalla kuuluu Tammelaan.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä Vanajan reitin valuma-alueella Hyvikkälänjoen valuma-alueeseen, johon Kaartjärven valuma-alue kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 124,3 metriä mpy. Järveen on johdettu kymmenen lyhyttä suo-ojaa. Ne tuovat mukanaan myös Pikku Salmilammin vesiä. Järvellä ei ole onaa laskuojaa ja järven vesitalous on riippuvainen pohjaveden ja sadannan yhteisvaikutuksesta.
Ruggero Leoncavallo

| Ruggero Leoncavallo |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 23. huhtikuuta 1857 Napoli
Kuollut: 9. elokuuta 1919 (62 vuotta) Montecatini Terme
Muusikko
Tyylilajit:  ooppera 
Soittimet:  piano 
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Ruggero (joskus Ruggiero) Leoncavallo (23. huhtikuuta 1857 Napoli – 9. elokuuta 1919 Montecatini Terme) oli italialainen säveltäjä, pianisti ja libretisti. Hän sävelsi pääasiassa veristisiä oopperoita. Leoncavallon esitetyin teos on ooppera Pajatso (1892). Se kestää noin tunnin ja esitetään usein kaksoisnäytäntönä Pietro Mascagnin säveltämän Cavalleria rusticanan kanssa.
Leoncavallon varhaistuotannossa oli vaikutteita Richard Wagnerin musiikista, mutta myöhemmin hän kiinnostui veristisestä tyylistä, joka hallitsi Italian musiikkimaailmaa 1800- ja 1900-lukujen vaihteessa.
Leoncavallo oli naimisissa Berthe Leoncavallon (1869–1926) kanssa.
Elämä > Lapsuus ja nuoruus

Leoncavallo syntyi Napolissa 23. huhtikuuta 1857. Hänen isänsä oli rauhantuomari Vincenzo Leoncavallo ja äitinsä Virginia D'Aurio, tunnetun napolilaisen taidemaalarin tytär. Perhe muutteli paljon, ja he asuivat muun muassa Montalto Uffugossa, Calabriassa. Leoncavallo aloitti musiikin opiskelun itsenäisesti. Vuonna 1866 hän pääsi Napolin San Pietro a Majella -konservatorioon opiskelemaan pianonsoittoa ja sävellystä. Leoncavallolle opetti pianonsoittoa Beniamino Cesi ja sävellystä Lauro Rossi. Hän valmistui 16-vuotiaana, jonka jälkeen Leoncavallo päätti lähteä opiskelemaan kirjallisuutta Bolognan yliopistoon. Hän myös esiintyi ensimmäistä kertaa julkisesti pianistina 16-vuotiaana. Leoncavallo sävelsi opiskeluaikoinaan ensimmäisen oopperansa, Chattertonin, joka kuitenkin ensiesitettiin vasta vuonna 1896. Muihin opiskeluaikoina sävellettyihin teoksiin kuuluu muun muassa kantaatti, joka valmistui säveltäjän ollessa 16-vuotias. Leoncavallo piti erityisesti Richard Wagnerin musiikista, josta hän sai vaikutteita useisiin varhaisiin teoksiinsa. Leoncavallo oli kuullut Bolognassa Richard Wagnerin oopperan Tannhäuser, joka oli tehnyt häneen syvän vaikutuksen. Leoncavallo tutustui Wagneriin myös henkilökohtaisesti.