stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sean Toomey

| Sean Toomey> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 27. kesäkuuta 1965 (ikä 59) St. Paul, Minnesota
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  188 cm
Paino:  86 kg
Aik. seurat:  University of Minnesota-Duluth (NCAA) Minnesota North Stars (NHL) Indianapolis Checkers (IHL) Baltimore Skipjacks (AHL) Kalamazoo Wings (IHL) Ässät (SM-liiga) Nybro IF (Division 1)
Seurat:  1986 – 1989
NHL-varaus:  136. varaus, 1983 Minnesota North Stars
Sean Toomey (s. 27. kesäkuuta 1965 St. Paul, Minnesota, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen, uransa päättänyt jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Minnesota North Stars varasi Toomeyn 7. kierroksella vuonna 1983, mutta NHL-pelejä Toomey pelasi vain yhden. Kaikkiaan Toomey pelasi kaksi kautta Minnesota North Starsin organisaatiossa ennen suuntaamistaan Eurooppaan.
Ura

Toomey pelasi High School sarjaa Cretin-Derham High Schoolissa, kotikaupungissaan St. Paulissa ennen kuin pääsi pelaamaan ja opiskelemaan kotiosavaltionsa Minnesotan yliopistoon. Opiskelupaikan valintaan saattoi vaikuttaa myös kesän 1983 NHL-varaus, jossa Minnesota North Stars varasi hänet 7. kierroksella. Yliopistokiekkoilun parissa kului tavanomaiset neljä vuotta, vaikkakin kausikohtaiset ottelumäärät jäivät keskimäärin 36 otteluun kaudessa. Viimeisen kauden aikana Toomey siirtyi pelaamaan miesten sarjoihin saaden vyölleen myös sen ainoaksi jääneen NHL-ottelunsa. Sen lisäksi hän pelasi 13 ottelua IHL-liigan Indianapolisin joukkueessa. Seuraava kausi kului myöskin farmiliigoissa. AHL:n Baltimoressa pelejä kertyi 49 ja IHL:n Kalamazoossa 23. 
Kaudeksi 1988–1989 Toomey tuli pelaamaan Porin Ässiin. Ässien riveissä Toomey pelasi 34 ottelua ja teki niissä 14 maalia ja antoi 13 maalisyöttöä. Jäähyllä Toomey istui vain 18 minuuttia. Toomey oli joukkueen 6. paras pistemies kyseisellä kaudella.
Yhden SM-liigassa pelatun kauden jälkeen Toomey suuntasi kuitenkin Ruotsiin, toiseksi korkeimman sarjatason Nybro IF:aan. 32 ottelussa tehdyt 15 maalia ja 36 pistettä eivät kuitenkaan joukkuetta auttaneet, vaan seuraavaksi kaudeksi Nybro putosi kolmannelle sarjatasolle. Toomey jatkoi joukkueessa myös 2. divisioonassa tehden 32 ottelussa 24 maalia ja 41 pistettä. Tämä jäi Toomeyn viimeiseksi kaudeksi ja hän palasi takaisin Yhdysvaltoihin.
Olympiakylä

Olympiakylän rakennuksia Untamontiellä.
Rakennus rakenteilla Helsingin Käpylän Kisakylässä syyskuussa 1951.
Asuintalo Untamontiellä Olympiakylässä.
Käpylän Olympiakylää.
Olympiakylä on Helsingin Käpylässä, Koskelantien pohjoispuolella sijaitseva lamelli- ja pistetaloista koostuva asuinalue, joka rakennettiin alun perin Helsingin vuoden 1940 olympialaisiin osallistuvien ulkomaisten joukkueiden majoitustiloiksi. Alue rakennettiin kahdessa vaiheessa 1938–1940 ja 1948–1952. Helsingin vuoden 1952 olympialaisia varten Käpylään rakennettiin Koskelantien eteläpuolelle vielä toinen alue, Kisakylä, joka toimi kisojen aikana varsinaisena olympiakylänä.
Olympiakylä

Helsinki valittiin vuoden 1940 kesäolympialaisten isännäksi heinäkuussa 1938, kun Japani oli peruuttanut kisojen järjestämisen Kiinan-sodan vuoksi. Kisoihin saapuvien ulkomaisten urheilijoiden ja huoltajien majoittamiseksi Käpylään päätettiin kiireesti rakentaa asuintilat noin 3 200 vieraalle. Puu-Käpylän eteläpuoliselle, Koskelantien pohjoispuoliselle alueelle ehdittiinkin rakentaa 400 asuntoa ja muun muassa Suomen ensimmäinen kaukolämpökeskus ennen kuin valmistelut keskeytyivät talvisodan syttymiseen. Funkistyylisten rakennusten suunnittelijoina olivat Martti Välikangas ja Hilding Ekelund. Asuinrakennukset sijoitettiin avoimesti alueen metsäiseen maastoon. Avoin korttelirakenne, yksinkertaiset rakennusmassat ja hyvin suunnitellut asuntopohjat olivat modernin arkkitehtuurin keskeisiä ihanteita Olympiakylässä.
Ensimmäistä kertaa olympialaisten historiassa urheilijoiden majoitustiloiksi rakennettiin kerrostaloasuntoja, jotka oli tarkoitus ottaa kisojen jälkeen asuinkäyttöön. Rakennukset otettiinkin talvisodan jälkeen ja lopullisesti toisen maailmansodan päätyttyä normaaliin asuinkäyttöön, ja alueen rakentaminen jatkui vielä vuosina 1948–1952. Uusia asuinrakennuksia tarvittiin Suomessa sodan jälkeen kipeästi etenkin luovutetuilta alueilta siirtyneen väestön uusiksi kodeiksi. Olympiakylään valmistui lopulta 36 asuintaloa, joiden pihat oli aikakauden ihanteiden mukaisesti suunniteltu ilmaviksi ja vehreiksi. Olympiakylän puutarha-alueet suunnitteli aikanaan tunnettu piha- ja puutarhasuunnittelija Elisabeth Koch. Puutarha-arkkitehti Paul Olsson teki suunnitelmiin myöhemmin joitain muutoksia, mutta Olympiakylän puistomaista ilmettä voidaan pitää silti Kochin aikaansaannoksena.  Olympiakylän talot eivät koskaan tarjonneet majoitusta olympiaurheilijoille, mutta Olympiakylä on pysynyt asuinalueen nimenä.
Suomen Docomomo-työryhmä on valinnut Ekelundin ja Välikankaan suunnitteleman funktionalistisen rakennusympäristön modernismin suomalaisten merkkikohteiden listalle. Keväällä 2015 tehtiin alueelle asemakaavan muutos, jonka tavoitteena on turvata alueen rakennusten, pihojen ja lähiympäristön muodostaman kokonaisuuden säilyminen. Olympiakylä onkin poikkeuksellisen hyvin säilynyt ja säilyttänyt alkuperäisen tunnelman ja ilmeen.
Kisakylä

Helsingin varsinainen olympiakylä vuoden 1952 olympiakisojen aikana oli Käpylän Kisakylä. Kisakylä rakennettiin vuosina 1950–1952 Koskelantien eteläpuolelle, tien ja Kumpulan siirtolapuutarhan väliin.  Kylän rakennussuunnitelma julkistettiin 23. maaliskuuta 1950, ja rakennustyö aloitettiin kesällä 1950 maansiirto- ja perusrakennustöillä. Suunnitelmissa uuden olympiakylän rakentamisen arvioitiin maksavan noin miljardi markkaa. Rakennusten suunnittelusta vastasi arkkitehti Pauli Salomaa olympiarakennustoimistosta.
Varsinainen talojen rakentaminen aloitettiin keväällä 1951 niin ajoissa, että ne ehdittäisiin varmasti saada asuttavaan kuntoon seuraavan vuoden kesäksi. Rakennustarvikkeista oli Suomessa vielä sodan jälkeen pulaa, ja muun muassa tiilien jatkuvan saannin turvaamiseksi järjestettiin rakennustoimiston käyttöön kymmenen rautatievaunua, jotka kulkivat edestakaisin Oitissa sijainneen tiilitehtaan ja Helsingin välillä. Tehtaan uunissa poltetut tiilikuormat lastattiin heti vaunuihin ja vietiin ensimmäisen mahdollisen junan mukana Helsinkiin. Talvi 1951–1952 oli onneksi rakentamisen kannalta hyvä, sillä sen aikana ei ollut huippupakkasia eikä kovia lumisateita. Kylä saatiinkin lopulta valmiiksi kisojen avajaispäivänä.
Majoitustiloja rakennettiin kisakylään yhteensä 4 800 vieraalle. Asuntotuotannon yhteydessä toteutettiin myös joitakin ateljeeasuntoja. Helsingin kaupunki rakennutti Kisakylän kerrostaloihin 40 pohjaratkaisultaan vaihtelevaa ateljeeasuntoa, jotka tehtiin talojen ylimpään kerrokseen käyttäen hyväksi talojen harjakorkeutta ateljeetilan korkeuden ja valoisuuden luomiseksi. Talot myytiin kisojen jälkeen omistushuoneistoiksi.
Muut 1952 olympialaisten kisakylät

Käpylän laaja Kisakyläkään ei riittänyt olympialaisten kaikkien osallistujien majoitukseen. Tiloja varattiin kaikkiaan noin 7 500 urheilijalle, joista vain 4 800:lle oli paikka Kisakylässä. Muita huomattavia majoitustiloja olivat Otaniemen kisakylä, jonne majoittui noin 1 400 itäblokin urheilijaa, Meilahden sairaanhoito-oppilaitos, jonne majoittuivat muiden kuin itäblokin naisurheilijat, sekä Santahaminan varuskunta-alue, jonne sijoitettiin suomalaisurheilijat.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Olympiakylä Wikimedia Commonsissa
Selma Lønning Aarø

| Selma Lønning Aarø |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 13. heinäkuuta 1972 (ikä 52)
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Tuotannon kieli: norja
Esikoisteos:  Den endelige historien (1995)
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Selma Lønning Aarø (s. 13. heinäkuuta 1972) on norjalainen kirjailija. Hänen esikoisromaaninsa Den endelige historien ilmestyi vuonna 1995.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Selma Lønning Aarø Wikimedia Commonsissa
Nepetalaktoni

| Nepetalaktoni |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  4,7-Dimetyyli-5,6,7,7a-tetrahydro-4aH-syklopenta[c]pyra-1-noni
CAS-numero:  Z,E)-nepetalaktoni: 490-10-8 (Z,E)-nepetalaktoni: 490-10-8
PubChem CID:  161367
SMILES:  CC1CCC2C1C(=O)OC=C2C
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C10H14O2
Moolimassa:  166.22 g/mol
Nepetalaktoni on nimi usealle iridoidijohdannaisen stereoisomeerille. Nepetalaktoneita tuottavat aitokissanminttu ja useat muut kissanminttuihin (Nepeta) kuuluvat kasvit, joissa ne toimivat kasveja syöviä hyönteisiä karkottavina aineina. Nepetalaktoneita tuottavat myös monet kirvat, joissa ne toimivat sukupuoliferomoneina. Nepetalaktonit aiheuttavat aitokissanmintun vaikutukset kotikissoissa. Ne vaikuttavat havaittavasti vain noin 2/3:aan aikuisista kissoista, aiheuttaen niissä käytösmuutoksia, kuten kieriskelyä, tassuilla kurottelua ja poskilla puskemista. Ne vaikuttavat samoin myös moniin muihin kissaeläimiin, eritoten leijoniin ja jaguaareihin. McElvain ja kollegat eristivät ja nimesivät nepetalaktoniseoksen aitokissanmintusta ensimmäisinä vuonna 1941.
Rakenne ja ominaisuudet

Nepetalaktonilla on 3 kiraliakeskusta. Sillä on siten 8 (=23) stereoisomeeriä.
(Z,E)-nepetalaktoni on väritön öljy. Sen kiehumispiste on 71 °C 0,05 mmHg paineessa. 25 °C:ssa sen tiheys on 1,0663 g/ml ja taitekerroin 1,4859.
Esiintyminen luonnossa

Nepeta-suvun kasvit tuottavat neljää stereoisomeeriä: (Z,Z)-, (Z,E)-, (E,Z)- ja (E,E)-nepetalaktonia.tarkistettava Isomeerien keskinäinen yleisyys vaihtelee riippuen kasvilajista. (Z,E)- ja (E,Z)-nepetalaktonia on vähäisiä määriä myös rusokuusaman puussa, mutta siinä on enemmän aktinidiinia (CAS-numero 524-03-8), joka vaikuttaa nepetalaktonien tapaan joihinkin kissaeläimiin.
Nepetalaktoneita tuottavat myös kirvat, joissa ne toimivat sukupuoliferomoneina. Kirvoissa yleisin nepetalaktoni on (Z,E)-nepetalaktoni. Kirvoissa on tämän lisäksi yleisesti rakenteellisesti samankaltaista (1R,4αS,7S,7αR)-nepetalaktolia, joka toimii myös feromonina. Näiden kahden aineen suhteellinen yleisyys vaihtelee riippuen kirvalajista.
Vaikutukset kissaeläimissä > Vaikutusten kesto ja teho eri lajeissa

Nepetalaktonit vaikuttavat kotikissoihin hajuaistin kautta. Nieltynä niillä ei ole vaikutusta. Ne vaikuttavat noin 2/3:aan aikuisista kissoista aiheuttaen niissä selkeästi havaittavia käytösmuutoksia. Muissa kissoissa vaikutukset ovat heikommin havaittavissa. Nepetalaktonit eivät vaikuta havaittavasti alle kolme kuukautta vanhoihin kissoihin. Myös steriloidut kissat ovat vähemmän herkkiä nepetalaktonien vaikutuksille, mutta ero steriloimattomiin kissoihin ei ole kovin merkittävä.
Kotikissoihin nepetalaktoni alkaa vaikuttaa nopeasti, ja sen vaikutukset kestävät niissä 5–15 minuuttia. Vaikutusten loputtua kissoille kehittyy tunnin tai muutaman tunnin pituinen toleranssi nepetalaktoneita kohtaan.
Leijonat (Panthera leo) ja jaguaarit (Panthera onca) ovat herkkiä nepetalaktoneille. Nepetalaktonien vaikutukset niissä voivat kestää jopa 60 minuuttia. Ne vaikuttavat myös leopardeihin (Panthera pardus). Nepetalaktonien kanssa rakenteellisesti samantapaisten nepetalaktolien, joita on esimerkiksi Actinidia polygama -kasvissa, on havaittu vaikuttavan amurinleopardeihin (Panthera pardus orientalis) ja ilveksiin (Lynx lynx). Nepetalaktonit eivät vaikuta juurikaan tiikereihin (Panthera tigris), punailveksiin (Lynx rufus), puumiin (Puma concolor) tai tiikerikissoihin (Leopardus tigrinus).
Vaikutukset kissaeläimissä > Vaikutukset

Aikuisista kotikissoista noin 2/3 alkaa nepetalaktoneille altistuttuaan nuolla, haistella, syödä ja raapia nepetalaktonilähdettä sekä kieriä sen päällä. Kissat voivat myös alkaa kurotella tassuillaan, pudistella päätään, nuolla itseään ja maukua. Noin 1/3 aikuisista kissoista taas reagoi nepetalaktoneihin passiivisesti esimerkiksi asettumalla makuulle, hiljentymällä tai vähentämällä liikkumistaan. Samanlaisia ovat nepetalaktonien vaikutukset muissakin kissaeläimissä.
Vaikutukset kissaeläimissä > Vaikutusmekanismi

Kissaeläinten nenän limakalvojen hajuaistista vastaavien aistinsolujen altistus nepetalaktoneille ja nepetalaktoleille lisäävät β-endorfiinin eritystä vereen. Tämä endorfiini aktivoi agonistina µ-opioidireseptoreita ja toimii siten samaan tapaan kuin esimerkiksi morfiini tai muut opioidit. µ-opioidireseptorien antagonistina toimivan naloksonin taas on osoitettu estävän nepetalaktonien ja nepetalaktolien vaikutuksia kotikissoissa. β-endorfiinin sisäsyntyinen eritys on säädeltyä, joten nepetalaktonit tai nepetalaktolit eivät aiheuta opioidien vieroitusoireita kissaeläimille. Kotikissojen on osoitettu reagoivan ilmeisesti ainakin (E,Z)- ja (Z,E)-nepetalaktoniin. Näistä kumpaakin, mutta eritoten (Z,E)-isomeeria, on esimerkiksi aitokissanmintussa.
Vaikutukset kissaeläimissä > Evolutiivinen syy vaikutuksiin

Kissaeläimet reagoivat nepetalaktoneita sisältäviin kasveihin nuolemalla niitä ja hieromalla niitä turkkiinsa. Nepetalaktonit ja nepetalaktolit karkottavat erilaisia sairauksia levittäviä hyönteisiä. Nepetalaktolien on esimerkiksi osoitettu karkottavan tiikerihyttysiä. Kissaeläimet tapaavat saalistaa väijymällä paikallaan ja hiipimällä. Turkissa nepetalaktoneista on etua, sillä ne estävät hyönteisiä tulemasta kissaeläimen lähelle tämän liikkuessa hitaasti väijymisen tai hiipimisen yhteydessä. Kissaeläinten reagoinnin nepetalaktoneihin on siksi arveltu olevan evoluution kannalta suotuisa ominaisuus ja siten säilyneen useassa kissaeläinlajissa.
Aiheesta muualla

PubChem: Nepetalactone
KEGG: Nepetalactone cis-trans-form
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Nepetalactone
Pherobase: nepetalactone
Bristol University School of Chemistry, Molecule of the Month: Nepetalactone (englanniksi)
Puolet nepetalaktonin stereoisomeereistä ja niistä usein käytetyt lyhenteet (esimerkiksi cis-cis- tai (Z,Z)-nepetalaktoni).
Otnäsin kartano

| Otnäsin kartano |
| --- | --- |
 Otnäsin kartano vuonna 1956
Sijainti:  Otaniemi Espoo
Koordinaatit:  60°11′00.00″N, 24°49′35.00″E
Rakennustyyppi:  kartano
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Otnäsin kartano (ruots. Otnäs gård) sijaitsi nykyisen Otaniemen kaupunginosassa kaakkoisessa Espoossa. Sen päärakennus purettiin oppilaitosten tieltä 1960-luvulla. Otnäsin historia liittyy osin myös Hagalundin kartanon historiaan.
Historia

Vuoden 1540 maakirjan mukaan Otaniemen kylä koostui kolmesta talosta. Ne sijaitsivat tiiviinä kokonaisuutena keskellä peltoja maaston korkeimmalla kohdalla. Vuonna 1577 tataarit hyökkäsivät Uudenmaan rannikolle ja polttivat muun muassa Otaniemen kylän, joka kuitenkin pysyi asuttuna. Talot yhdistettiin 1614–1630 kruunun tilaksi, joka sai säterivapauden 1664. Syntyi Otnäsin säterikartano, joka siirtyi yksityisomistukseen 1600-luvun lopussa. Tuolloin siitä tehtiin ratsutila. 1700-luvun alun levottomina aikoina Otnäsin kartano autioitui, mutta se asutettiin jälleen 1730-luvulla. Kartanon alue laajeni ja uusia torppia perustettiin. Vuonna 1810 niitä oli kahdeksan.
Isonjaon myötä Otnäsin kartanon perijät jakoivat maat kahtia, jolloin Otnäsin länsipuolelle perustettiin Hagalundin kartano. 1860-luvun taitteessa kartanot liitettiin jälleen toisiinsa. Vuonna 1921 ne erotettiin uudelleen. Myöhemmin 1920-luvulla Otnäsin kartanon omistajat myivät tiluksensa kolmelle yksityishenkilölle, jotka perustivat Otnäs gård ab:n, jonka osake-enemmistö siirtyi pankin haltuun 1930-luvulla. Suomen valtio osti 1949 pankilta Otaniemen maita uutta kampusaluetta varten ja ensimmäiset koulurakennukset kohosivat 1950-luvun alussa. Otnäsin kartanon vanha päärakennus purettiin 1960-luvun alussa. Kartanosta on säilynyt näyttävä lehmuskuja, joka sijaitsee 2010-luvulla käyttöönotetun Aalto-yliopiston metroaseman tuntumassa.
Otnäsin päärakennus oli puurakenteinen. Keskellä oli kaksi kerrosta ja päädyt olivat matalampia. Lehmuskujan varrella sijaitsi suurehkon maalaistalon kokoinen puinen piharakennus.
Otnäsin kartanokokonaisuuteen kuului myös Kivimiehen laiturialue ja Furunäsin huvila.
Aiheesta muualla

Lauri Rahikainen: Kauan, kauan, kauan, sitten Otaniemessä
Patricia Breslin

Patricia Breslin vuonna 1951
Patricia Breslin (17. maaliskuuta 1931 – 12. lokakuuta 2011) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, joka vieraili 1950- ja 1960-luvulla useissa televisiosarjoissa.
Ura

Breslin näytteli 1953 pääosassa Jackie Cooperin vastanäyttelijänä tämän vaimoa komediasarjassa The People's Choice. Vuonna 1954 hän vieraili Peter Mark Richmanin kanssa lakisarjassa Justice, jossa hän esitti roistojen uhkaamaa naista.
Breslin vieraili 1955 sarjassa Appointment with Adventure. Hän näytteli kahdessa jaksossa sarjassa Hämärän rajamailla. Anne Mitchellin roolia Breslin näytteli sarjassa The DuPont Show with June Allyson.
Vuonna 1964 hän aloitti Laura Brooksin roolissa saippuaoopperassa Peyton Place, ja vuosina 1966–1969 hänellä oli Meg Baldwinin rooli sarjassa General Hospital.
Yksityiselämä

Breslin avioitui 1969 urheilun piirissä toimineen Art Modellin kanssa. Kyseessä oli hänen toinen avioliittonsa. Ensimmäisestä avioliitosta David Orrick McDearmonin (1914–1979) kanssa hänellä oli kaksi lasta. Heidän solmittuaan avioliiton Modell adoptoi Breslinin pojat, jotka saivat Modellin sukunimen. Perhe asui Owings Millsissä Marylandissa.
Breslinin kuoli 12. lokakuuta 2011, mutta kuolinsyytä ei ole kerrottu. Hän oli kuitenkin ollut pitkään sairaalahoidossa.
Niccolò Jommelli

Niccolò Jommelli
Niccolò Jommelli (10. syyskuuta 1714 – 25. elokuuta 1774) oli italialainen säveltäjä.
Jommelli syntyi Francesco Antonio Jommellin ja Margarita Cristianon pojaksi Aversassa. Hänellä oli yksi veli, dominikaanimunkki Ignazio, ja kolme siskoa. Hän pääsi vuonna 1725 Sant' Onofrio a Capuanan konservatorioon Napolissa, jossa hän sai opetusta Ignazio Protalta ja Francesco Feolta. Hän pääsi nopeasti myöhemmin kardinaaliksi nousseen Yorkin herttua Henrik Benedictin suosioon.
Jommellin ensimmäinen ooppera L'errore amoroso esitettiin Napolin Teatro Nuovossa talvella 1737. Sitä seurasi toinen koominen ooppera Odoardo seuraavana vuonna, ja ensimmäinen vakava ooppera Ricimero rè de' Goti esitettiin tammikuussa 1740. 1740-luvun vuosina hänen töitään esitettiin Rooman ja Napolin lisäksi mm. Bolognassa, Venetsiassa, Torinossa, Padovassa, Ferrarassa, Luccassa ja Parmassa.
Oopperoidensa lisäksi Jommelli kirjoitti runsaasti hengellistä musiikkia, kuten oratorioita, sekä kantaatteja. Hän työskenteli myöhemmällä urallaan mm. Wienissä ja Stuttgartissa ja tapasi vuonna 1763 Ludwigsburgissa Wolfgang Amadeus Mozartin. Hän palasi Napoliin 1768, mutta vietti viimeiset vuotensa osittain halvaantuneena aivoinfarktin vuoksi. Hän kuoli Napolissa 59-vuotiaana.
Jommelli sävelsi kymmeniä oopperoita. Niistä tunnetuimpia ovat:
Demetrio (1749)
Ciro riconosciuto (1749)
L'uccelellatrice (1750)
Attilio Regolo (1753)
L'Olimpiade (1761)
Demofoonte (1764)
Temistocle (1765)
Vologeso (1766)
La critica (1766)
Fetonte (1768)
La schiava liberata (1768)
Armida abbandonata (1770)
Iphigenia en Tauride (1771)
Sean Young

| Sean Young |
| --- | --- |
 Sean Young
Henkilötiedot
Koko nimi:  Mary Sean Young
Syntynyt: 20. marraskuuta 1959 (ikä 64) Louisville, Kentucky, Yhdysvallat
Kansalaisuus:  Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Aktiivisena:  1980–
Aiheesta muualla
Viralliset kotisivut
IMDb 
Elonet
Mary Sean Young (s. 20. marraskuuta 1959 Louisville, Kentucky, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän aloitti elokuvauransa vuonna 1980 elokuvalla Jane Austen in Manhattan ja esiintyi seuraavana vuonna elokuvassa Stripes.
Youngin äiti oli käsikirjoittaja ja toimittaja Lee Guthrie ja isä Donald Young joka oli televisoissa uutisten tuottaja ja toimittaja. Hän kävi High Schoolin Cleveland Heightsissa, Ohioiossa. Hän jatkoi opiskelua Interlochen Center for the Arts oppilaitoksessa Michiganissa. Young oli vuosina 1990–2002 naimisissa Bob Lujanin kanssa ja sai kaksi lasta.
Youngin on esiintynyt lukuisissa elokuvissa muun muassa: Ei pakotietä (1988) ja Ace Ventura – lemmikkidekkari (1994) sekä David Lynchin Dyyni (1984). Parhaiten hänet tunnettaneen elokuvasta Blade Runner (1982), josta on tullut sci-fi-klassikko. Hän esittää elokuvassa Rachaelia, replikanttia, joka uskoo olevansa ihminen.
Hän ”voitti” vuonna 1992 kaksi Razzieta: huonoimmasta naispääosasta ja huonoimmasta naissivuosasta roolistaan elokuvassa Suudelma ennen kuolemaa (A Kiss Before Dying).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sean Young Wikimedia Commonsissa
Sean Young Infoplease. Viitattu 7.12.2020. (englanniksi)
Seitsemän iltaa

| Seitsemän iltaa> Siete noches.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Jorge Luis Borges
Genre:  esseekokoelma
Julkaistu:  1980
Suomennos
Suomentaja:  Pentti Saaritsa
Kustantaja:  Aviador
Julkaistu:  2020
Ulkoasu:  sidottu
ISBN:  978-952-7347-25-6
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Seitsemän iltaa (esp. Siete noches) on Jorge Luis Borgesin esseekokoelma vuodelta 1980. Teoksen on suomentanut Pentti Saaritsa ja julkaissut suomeksi Aviador vuonna 2020.
Vastaanotto

Arviossaan Parnassossa Virpi Alanen kiittää suomentajan kykyä välittää suomennoksessa Borgesin suhdetta kieleen. Runoilija Pentti Saaritsa ”ymmärtää hyvin, miten oleellinen poeettinen maailmankatsomus oli Borgesille. Suomennoksesta välittyy Borgesin lämmin suhde kieleen.”
Sannikka & Ukkola

| Sannikka & Ukkola |
| --- | --- |
Kestoaika:  n. 30 minuuttia (kevään 2019 loppuun asti lähetettyjen jatkojen kanssa n. 45 minuuttia)
Verkko:  Yle TV1
Esitetty:  14. syyskuuta 2018 – 29. marraskuuta 2019
Aiheesta muualla
IMDb
Sannikka & Ukkola oli Yle TV1:llä perjantaisin klo 20 esitetty ajankohtaisohjelma. Ohjelmaa juonsivat Marja Sannikka ja Sanna Ukkola. Ohjelman ensimmäinen lähetys oli 14. syyskuuta 2018. Ohjelman viimeinen jakso esitettiin 29. marraskuuta 2019.
Otmuchów (kunta)

| Otmuchówin kunta (Gmina Otmuchów) |
| --- | --- |
 Otmuchówin kunnan ja Tšekin raja
 vaakuna
   Kunnan sijainti Nysan piirikunnassa
 Otmuchówin kunta
 Koordinaatit: 50°28′N, 17°11′E 
Valtio:  Puola
Voivodikunta:  Opole
Piirikunta:  Nysa
 – Pormestari:  Jan Woźniak
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  187 km²
Korkeus:  200–350 m
Väkiluku (2020):  13 355
 – Väestötiheys:  71 as./km²
Suuntanumero(t):  (+48) 77
Rekisterikilpi:  ONY
 
 Verkkosivut 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Otmuchów on kaupungin sisältävä maalaiskunta Nysan piirikunnassa Puolassa. Sen väkiluku oli vuoden 2020 lopussa 13 355. Kunnan hallintokeskus on Otmuchówin kaupunki.
Maantiede ja sijainti

Otmuchówin kunta jakautuu seuraaviin 31 kylään: Broniszowice, Buków, Grądy, Goraszowice, Janowa, Jasienica Górna, Jarnołtów, Jodłów, Kałków, Kijów, Kwiatków, Lasowice, Ligota Wielka, Lubiatów, Łąka, Maciejowice, Malerzowice, Meszno, Nadziejów, Nieradowice, Piotrowice Nyskie, Ratnowice, Sarnowice, Siedlec, Starowice, Suszkowice, Śliwice, Ulanowice, Wójcice, Wierzbno sekä Zwanowice. Sen pinta-ala on noin 187 neliökilometriä. Tärkeimmät kunnan aluetta halkovat liikenneyhteydet ovat valtatie 46 ja Kędzierzyn-Koźlesta Kamieniec Ząbkowickiin kulkeva rautatielinja 137. Otmuchów rajoittuu Puolan kuntien Głuchołazyn, Kamiennikin, Nysan, Paczkówin, Pakosławicen ja Ziębicen lisäksi Tšekin tasavaltaan.
Otmuchówin kunnan pohjoisosat sijaitsevat fyysis-maantieteellisesti Strzelinin kukkuloilla, keskiosat Otmuchówin vajoamassa ja eteläosat Paczkówin aluskukkuloilla. Kunnan pinta-alasta noin 71 prosenttia on maatalousmaata ja noin kuusi prosenttia metsää. Sen alueella sijaitsevat Jezioro Otmuchowskie -järvi sekä Jezioro Nyskie -järven länsiosat. Korkeus merenpinnasta vaihtelee kunnassa noin 200 metristä noin 350 metriin.
Väestö

Otmuchówin kunnassa oli vuoden 2020 lopussa 13 355 asukasta. Vuonna 1995 väkiluku oli 14 955. Vuoden 2019 joulukuussa 51,3 prosenttia kunnan asukkaista oli naisia ja 48,7 prosenttia miehiä. Alle 18-vuotiaat muodostivat kunnan väestöstä 16,2 prosenttia, työikäiset 61,6 prosenttia ja eläkeikäiset 22,2 prosenttia. Väestön keski-ikä oli 42,1 vuotta. Kunnan työttömyysaste oli vuonna 2019 noin 7,7 prosenttia.