stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Yellow Submarine (kappale)
Laulun synty

”Yellow Submarine” on lähes kokonaan Paul McCartneyn aikaansaannos. Hän kirjoitti sen eräänä vuoden 1966 kesäiltana sängyssä maatessaan ja yrittäessään tehdä lastenlaulua. Lähes heti kappaleen valmistuttua päätettiin, että sen laulaisi rumpali Ringo Starr. McCartneyn mielestä lastenlaulu sopi hänen esitettäväkseen paremmin kuin jokin hyvin vakava kappale. Starr oli myös havaittu yhtyeen fanien keskuudessa sen rakastettavimmaksi jäseneksi, ja tätä tarkoitusta vasten McCartney säilytti sävelen ja sanoituksen yksinkertaisena. Kappale kertoo merimiehistä ja heidän elämästään keltaisessa sukellusveneessä.
»En itse asiassa tiedä, mistä he (McCartney ja Lennon) saivat idean siihen; ajattelin vain, että se on hyvin mielenkiintoinen kappale minun esitettäväksi. Olin esittänyt paljon covereita. Tuohon aikaan esitin joko covereita tai jotain, mitä he kirjoittivat erityisesti minua varten.» 
(Ringo Starr.)
Joidenkin tietojen mukaan kappaleeseen olisi antanut inspiraatiota Bob Dylanin kappale ”Rainy Day Women #12 & 35”, joka oli ollut hitti saman vuoden keväällä.
Folklaulaja Donovan, jonka kanssa McCartney oli juuri ystävystynyt, keksi kappaleeseen rivin sky of blue and sea of green (suom. sininen taivas ja vihreä meri). Myös John Lennon kehitti lauluun joitain yksittäisiä sanoja. Ei ole kuitenkaan tiedossa, mitkä kohdat ovat kyseessä.
Nauhoitus > Studiotyöskentely

Kappale äänitettiin Lontoon Abbey Road Studiosissa kahdessa osassa: 26. toukokuuta 1966 studiossa 3 ja 1. kesäkuuta studiossa 2. Ensimmäisessä sessiossa Beatles käytti noin kolme tuntia kappaleen harjoittelemiseen ennen kuin äänitti neljä ottoa pohjaraidasta. Tämän jälkeen nauhoitettiin lauluosuudet.
Laulun ääniefektit nauhoitettiin jälkimmäisessä sessiossa. John Lennon muun muassa puhalsi pillillä kuplia vesiämpäriin, minkä lisäksi hän ja McCartney puhuivat tölkkeihin, jotta se kuulostaisi sukellusveneen miehistön keskustelulta. Aaltojen äänet loi Harrison huljuttamalla vettä ammeessa. Studiolla työskennelleet John Skinner ja Terry Condon kieputtivat ketjuja kylpyammeessa. The Rolling Stones -kitaristi Brian Jones oli myös paikalla, ja hän helisytteli laseja.
Kertosäkeessä lauloivat Beatlesin jäsenten lisäksi muun muassa Brian Jones sekä Marianne Faithfull ja George Harrisonin vaimo Pattie Harrison. Kyseisellä kuorolla pyrittiin luomaan juhlatunnelmaa. Kuoroa johti yhtyeen lähipiiriin kuulunut Mal Evans, joka marssi studiossa bassorumpu rintaan kiinnitettynä. Lopuksi äänittäjä Geoff Emerick lisäsi toisen säkeistön loppuun puhaltimet EMIn kokoelmista. Se oli peräisin vanhalta savikiekolta, todennäköisesti Georges Krierin ja Charles Helmerin vuoden 1906 ”Le Rêve Passe” -nimisestä marssista.
Alun perin kappaleessa oli myös Ringo Starrin puhuma intro. Tästä luovuttiin lopulta toisessa äänityssessiossa, huolimatta siitä, että siihen oli nähty paljon vaivaa. Kyseinen versio julkaistiin kuitenkin vuonna 1996 sen sisältyessä ”Real Love” -singlelle.
Nauhoitus > Kokoonpano

Ringo Starr – laulu, rummut (Ludwig), marakassi
Paul McCartney – taustalaulu, bassokitara (Rickenbacker 4001S), rytmikitara (Epiphone FT-79 ”Texan”)
John Lennon – taustalaulu, rytmikitara (Gibson J160E)
George Harrison – taustalaulu, tamburiini
Mal Evans – bassorumpu, taustalaulu
Neil Aspinall, George Martin, Geoff Emerick, Pattie Harrison, Brian Jones, Marianne Faithfull, Alf Bicknell, John Skinner, Terry Condon – taustalaulu
Geoff Emerick – äänittäjä
George Martin – tuottaja
Rakenne

Kappaleen sävellaji on G-duuri ja tahtilaji 4/4. Se etenee seuraavasti:
Ensimmäinen säe (Mukana akustinen kitara ja mahdollisesti marakassi. Myöhemmin myös bassorumpu.)
Toinen säe (Aaltojen äänet tulevat mukaan.)
Ensimmäinen kertosäe (Aaltojen äänet jatkuvat.)
Kolmas säe (Juhlimisen ääniä ja myöhemmin marssiyhtye.)
Toinen kertosäe (Rumpukapulat alkavat naputtamaan.)
Neljäs säe (Ääniä sukellusveneestä.)
Viides säe (John Lennon toistaa Ringo Starrin laulamia fraaseja.)
Kolmas kertosäe (Taustalaulu on vahvemman kuuloista kuin aiemmin.)
Kappaletta on pidetty esimerkkinä siitä kuinka yhtye alkoi keskivaiheillaan kehittää musiikillista ilmaisuaan. Siinä on yhteensä vain viisi sointua. Kappaleessa yhdistyvät musiikillinen yksinkertaisuus ja ääniefektien luoma kokeellisuus.
Julkaisu ja vastaanotto

”Yellow Submarine” julkaistiin Britanniassa Revolver-albumilla 5. elokuuta 1966. Samana päivänä Parlophone julkaisi sen kahden A-puolen vinyylisinglenä yhdessä ”Eleanor Rigby” -kappaleen kanssa tunnuksella R 5493 ja monoäänenlaadulla. Vinyylisingle julkaistiin Britanniassa uudelleen vuosina 1976, 1982 sekä 1986, minkä lisäksi se ilmestyi CD-formaatissa vuosina 1989 ja 1992.
Yhdysvalloissa kappale ilmestyi albumin sikäläisen version tavoin elokuun kahdeksantena päivänä Capitol Recordsin julkaisemana tunnuksella 5715 ja monoäänenlaadulla. Toisin kuin Britanniassa, Yhdysvalloissa ”Yellow Submarine” oli singlen ensisijainen A-puoli ja ”Eleanor Rigby” tavanomainen B-puoli. Single julkaistiin Yhdysvalloissa uudelleen CD:nä vuosina 1989 ja 1992.
Toisin kuin kahden edellisen singlen kohdalla, ”Yellow Submarinesta” ei kuvattu videota. Niinpä tietyt tahot, mukaan lukien BBC:n Top of the Pops, tekivät videon itse. Kyseinen, vanhasta kuvamateriaalista koostettu filmi, sisälsi videokuvaa muun muassa naisesta uimassa sekä papista kävelemässä hautausmaalla.
Revolverin lisäksi kappale on julkaistu albumeilla A Collection of Beatles Oldies (But Goldies) (1966), Yellow Submarine (1969), The Beatles 1962–1966 (1973), Reel Music (1982), Yellow Submarine Songtrack (1999) ja 1 (2000). Yellow Submarine Songtrackilla julkaistussa versiossa on pieniä eroja John Lennonin taustalaulun osalta. "Yellow Submarine in Pepperland" on George Martinin sovittama instrumentaaliversio kappaleesta (julkaistu Yellow Submarine -albumilla).
Julkaisu ja vastaanotto > Listamenestys

Britanniassa single nousi ykköseksi niin Record Retailerin, Melody Makerin, New Musical Expressin, Disc Weeklyn kuin BBC:nkin listoilla. Record Retailerin listalle se nousi 13. elokuuta ja ykköseksi seuraavalla viikolla, 20. elokuuta pudottaen The Troggs -yhtyeen pois kärkipaikalta. Se oli kärjessä kaikkiaan neljä viikkoa pysyen listalla kolmetoista viikkoa. Vuonna 1986 singlen uudelleenjulkaisu nousi Record Retailerin sijalle 63.
Singlestä tuli listaykkönen myös Norjassa (7 viikkoa), Länsi-Saksassa (2 viikkoa), Irlannissa, Itävallassa, Ruotsissa, Alankomaissa, Australiassa, Uudessa-Seelannissa ja Kanadassa. Suomessa ”Yellow Submarine” oli korkeimmillaan sijalla viisi syyskuussa 1966.
Yhdysvalloissa ”Yellow Submarinen” sijoitus Billboard Hot 100 -listalla oli toinen, nousun ykköseksi esti The Supremesin suurin hitti ”You Can’t Hurry Love”. Kakkossijalle jäämisen syynä on pidetty yhtyettä ravistelleita kohuja, etenkin John Lennonin 31. heinäkuuta antamaa lausuntoa, jossa hän oli sanonut Beatlesin olevan suositumpi kuin Jeesus. Kuitenkin Cashboxin ja Record Worldin listoilla kappale nousi ykköseksi. Ensimmäisen kuukauden aikana ”Yellow Submarine” oli myynyt Yhdysvalloissa kultalevyyn oikeuttavan määrän, 1 200 000 kappaletta.
Julkaisu ja vastaanotto > Listamenestys > 1966

| Valtio | Lista | Korkein sijoitus | Listaviikot | Nousu listalle | Lähde |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Alankomaat |  | 1. |  |  |  |
|  Australia |  | 1. |  |  |  |
|  Irlanti |  | 1. | 8 | 15.8.1966 |  |
|  Iso-Britannia | Record Retailer | 1. | 13 | 13.8.1966 |  |
|  Iso-Britannia | BBC | 1. |  |  |  |
|  Iso-Britannia | Disc Weekly | 1. |  |  |  |
|  Iso-Britannia | Melody Maker | 1. |  |  |  |
|  Iso-Britannia | NME | 1. |  |  |  |
|  Itävalta |  | 1. |  | 15.10.1966 |  |
|  Kanada |  | 1. |  |  |  |
|  Länsi-Saksa |  | 1. |  | 1966 |  |
|  Norja |  | 1. | 11 | viikko 33/1966 |  |
|  Ruotsi |  | 1. |  |  |  |
|  Uusi-Seelanti |  | 1. |  |  |  |
|  Yhdysvallat | Cashbox | 1. |  |  |  |
|  Yhdysvallat | Record World | 1. |  |  |  |
|  Yhdysvallat | Billboard Hot 100 | 2. | 9 | 20.8.1966 |  |
|  Suomi |  | 5. |  |  |  |
Julkaisu ja vastaanotto > Listamenestys > 1986

| Valtio | Lista | Korkein sijoitus | Listaviikot | Nousu listalle | Lähde |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Iso-Britannia | Record Retailer | 63. | 1 | 30.8.1986 |  |
Julkaisu ja vastaanotto > Kritiikki

”Yellow Submarine” ei herättänyt yksinomaan ihastusta. Kyynisimmät kuuntelijat ja musiikkikriitikot katsoivat kappaleen sanoja eri silmin ja olivat löytävinään näennäisen lapsellisuuden alla piilevää tietoisen mielen rajoituksia rikkovaa lyriikkaa, jonka alkuunpanevana voimana olivat olleet huumausaineet. ”Yellow Submarine” olikin Beatlesin ensimmäinen kappale, jonka epäiltiin liittyvän huumeisiin, mutta McCartney on kiistänyt yhteydet. Kappale yhdistettiin myöhemmin myös niin sanottuun ”Paul on kuollut” -kohuun; laulun keltaisen sukellusveneen väitettiin olevan todellisuudessa ruumisarkku.
Myös Beatlesin fanien keskuudessa kappale on herättänyt hyvin ristiriitaisia tunteita. Monen mielestä se on kaiken ikäisille sopiva viehättävä yhteislaulu, kun taas toiset pitävät sitä eräänä yhtyeen heikoimmista hetkistä sekä turhakkeena muuten korkeatasoisella Revolver-albumilla.
Singlen kappaleet

Yellow Submarine – 2.40 (säv. Lennon/McCartney)
Eleanor Rigby – 2.11 (säv. Lennon/McCartney)
Muut versiot

Kappaleesta ovat tehneet coverin muun muassa Leningrad Cowboys, George Martin, Charles Wright and the Watts 103rd Street Rhythm Band ja The Charles River Valley Boys. Ringo Starr on esittänyt kappaletta soolourallaan, ja hänen tulkitsemat liveversiot on julkaistu tämän albumeilla Live from Montreux from 1992 ja All Starr Band Volume 1 Record from 1997.
Simo Salminen levytti kappaleesta suomenkielisen version nimellä ”Keltainen jäänsärkijä”. Mukana on myös Spede Pasanen, ja levyn esittäjiksi on merkitty Simo ja Spede. Suomenkieliset sanat teki Juha Vainio. ”Keltainen jäänsärkijä” menestyi Suomessa paremmin kuin alkuperäisversio, sillä se oli sekä marraskuun että joulukuun 1966 listalla sijalla kolme.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Yellow Submarine (kappale) Wikimedia Commonsissa
| n k The Beatles |
| --- | --- |
John Lennon Paul McCartney George Harrison Ringo Starr Stuart Sutcliffe Pete Best George Martin
Britannian studioalbumit: Please Please Me With the Beatles A Hard Day’s Night Beatles for Sale Help! Rubber Soul Revolver Sgt. Pepper’s Lonely Hearts Club Band The Beatles Yellow Submarine Abbey Road Let It Be
Yhdysvaltain studioalbumit: Introducing... The Beatles Meet The Beatles! The Beatles’ Second Album A Hard Day’s Night Something New The Beatles’ Story Beatles ’65 The Early Beatles Beatles VI Help! Rubber Soul Yesterday and Today Revolver Sgt. Pepper’s Lonely Hearts Club Band Magical Mystery Tour The Beatles Yellow Submarine Abbey Road Hey Jude Let It Be
EP:eitä: Twist and Shout The Beatles’ Hits Long Tall Sally Magical Mystery Tour
Kokoelmat: A Collection of Beatles Oldies (But Goldies) The Beatles 1962–1966 The Beatles 1967–1970 Rock ’n’ Roll Music The Beatles at the Hollywood Bowl Live! at the Star-Club in Hamburg, Germany; 1962 Reel Music Love Songs The Beatles’ Ballads 20 Greatest Hits Past Masters, Volume One Past Masters, Volume Two The Beatles Box Set Live at the BBC Anthology 1 Anthology 2 Anthology 3 Yellow Submarine Songtrack 1 Let It Be... Naked The Capitol Albums, Volume 1 The Capitol Albums, Volume 2 Love The Beatles Stereo Box Set The Beatles in Mono Tomorrow Never Knows
Vuoden 1989 uusintapainoksen kansikuva.
Valtatie 23

Valtatie 23 on Porista Parkanon, Keuruun, Jyväskylän, Pieksämäen ja Varkauden kautta Joensuuhun johtava valtatie. Tien pituus on 517 kilometriä. Tiestä käytetään myös nimiä Järvi-Suomen tie ja Järvisuomentie.
Tie on lähes kokonaan kaksikaistainen lukuun ottamatta Jyväskylän seudulla olevaa valtateiden 4, 9 ja 13 kanssa yhteistä moottoritieosuutta, Varkauden keskustassa sijaitsevaa lyhyttä nelikaistaista osuutta ja Joensuussa olevaa valtatien 9 kanssa yhteistä moottoritieosuutta. Tietä on rakennettu vuosikymmenten aikana useassa eri osassa, ja sen laatu vaihtelee merkittävästi. Valtatiellä 23 on yhteensä jopa 13 epäjatkuvuuskohtaa, joissa valtatie kääntyy liittymässä.
Reitti

Valtatie 23 alkaa Porin keskustan tuntumasta. Porista tie kulkee noin 9 kilometrin matkan yhdessä valtatien 8 kanssa Söörmarkkuun, jossa valtatie 23 kääntyy ja jatkuu Kankaanpään kautta Parkanoon. Söörmarkun ja Parkanon välillä tie on hyvätasoinen ja hyvin suora, Kankaanpään ja Parkanon välinen tieosuus on lähes viivasuora. Kyseisellä osuudella Niinisalon kohdalla on lentokoneiden varalaskupaikka.
Parkanon kohdalla valtatie 23 on liitetty porrastettuna noin 11 kilometrin matkalla valtatiehen 3. Tämän jälkeen valtatie 23 jatkuu Kihniön, Virtain, Keuruun ja Petäjäveden kautta Jyväskylään. Tämä osuus on pääosin melko hyvälaatuinen, mutta monin paikoin mutkainen. Petäjävedeltä Jyväskylään tie kulkee yhdessä valtatien 18 kanssa.
Jyväskylän alueella tie kulkee ensin yhdessä valtatien 9 kanssa Rantaväylää ja sitten yhdessä valtateiden 4, 9 ja 13 kanssa Vaajakosken moottoritietä. Moottoritieosuuden jälkeen valtatiet kulkevat yhdessä Vaajakosken taajaman halki, mikä muodostaa liikenteen pullonkaulan. Jyväskylän seudulla valtatiellä 23 on peräti neljä epäjatkuvuuskohtia, joissa tie kääntyy.
Valtatie 23 jatkuu yhdessä valtatien 9 kanssa Hankasalmelle, jossa valtatie 23 kääntyy ja jatkuu Pieksämäen kautta Varkauteen. Pieksämäellä valtatie 23 kääntyy peräti neljässä liittymässä, jotka sijaitsevat lyhyellä etäisyydellä toisistaan. Varkaudessa tie kulkee kaupungin keskustan halki, mikä ruuhkauttaa joskus liikennettä.
Varkauden jälkeen tie jatkuu Joensuuhun. Varkauden ja Joensuun välillä tie on monin paikoin kapea ja mäkinen. Liperin Viinijärvellä tie kääntyy ja kulkee loppumatkan kohti Joensuuta yhdessä valtatien 9 kanssa. Liperin Ylämyllystä alkaa valtatien 9 kanssa yhteinen moottoritieosuus.
Valtatie 23 kulkee seuraavien maakuntien alueella: Satakunta – Pirkanmaa – Keski-Suomi – Etelä-Savo – Pohjois-Savo – Etelä-Savo (uudelleen) – Pohjois-Savo (uudelleen) – Pohjois-Karjala – Pohjois-Savo (uudelleen) – Pohjois-Karjala (uudelleen).
Valtatie 23 kulkee seuraavien kuntien alueella: Pori  – Pomarkku – Kankaanpää – Jämijärvi – Parkano – Ikaalinen – Parkano (uudelleen) – Kihniö – Virrat – Keuruu – Petäjävesi – Jyväskylä – Laukaa – Hankasalmi – Pieksämäki – Joroinen – Pieksämäki (uudelleen) – Joroinen (uudelleen) –  Pieksämäki (uudelleen) – Joroinen (uudelleen) – Varkaus – Leppävirta – Heinävesi – Leppävirta (uudelleen) – Heinävesi (uudelleen) – Liperi – Joensuu.
Joukkoliikenne

Porista Kankaanpäähän ajetaan lukuisia lähtöjä päivittäin. Jyväskylän ja Keuruun välillä on samaten kattava tarjonta. Pori-Jyväskylä-välillä ei ole julkisen liikenteen yhteyttä, vaan yhteys kiertää Tampereen kautta. Jyväskylän ja Joensuun välillä ajetaan päivittäin molempiin suuntiin yksi pikavuoro ja arkisin sitä täydentää myös toinen vuoro.
Historiaa

Vuoden 1938 tienumerointijärjestelmässä nykyisestä valtatiestä 23 Noormarkun ja Parkanon välinen osuus oli kantatie 65 sekä Varkauden ja Joensuun välinen osuus kantatie 70. Suurimmalta osalta nykyisen valtatien reittiä tie kuitenkin puuttui kokonaan. Nämä osuudet on rakennettu pääosin 1960- ja 1970-luvuilla. Valtatie 23 tiestä tuli 1970- ja 1980-lukujen taitteessa.
Käsite Järvi-Suomen tie syntyi 1960-luvulla. Jyväskylän ja Hankasalmen välin tie kulki valtatie 9:n linjaa pitkin. Hankasalmelta itään tie uusittiin vanhaa Pieksämäen tietä mukaillen. Jyväskylästä länteen tie tehtiin 1960–1970-luvuilla vanhaa Keuruun ja Petäjäveden tietä parantamalla ja oikomalla. Jyväskylän ja Petäjäveden välinen osuus rakennettiin vuosina 1965–1969. Keuruulta Parkanoon tie rakennettiin kokonaan uudelle linjalle. Jyväskylässä tielle rakennettiin uusi sisääntulo Keltinmäen ja Kypärämäen välistä Myllyjärvelle yhtyen valtatie 4:ään Keljossa. Tien viimeinen osuus valmistui 1978. Aluksi Porin ja Jyväskylän välinen tie oli kantatie 65 ja Hankasalmen ja Joensuun välinen osuus kantatie 70.
Tiehankkeita

Valtatielle 4 Jyväskylän seudulle sekä valtatielle 6 sekä Valtatie 9 Joensuuhun tehdyt suunnitelmat koskevat myös valtatietä 23.
Liikennevirastolla on suunnitelma tien parantamisesta Varkauden ja Viinijärven välillä. Suunnitelmaan kuuluu kaarteiden oikaisuja, mäkiosuuksien loiventamista, keskikaiteellisten ohituskaistojen rakentamista, yksityistiejärjestelyjä ja tievalaistuksen lisäämistä. Hankkeen kokonaiskustannusten arvioidaan olevan noin 53 miljoonaa euroa. Lukuun ottamatta Karvion kohtaa hanke hyväksyttiin Liikennevirastossa (nyk. Väylävirasto) helmikuussa 2014. Hanke aloitettiin maaliskuussa 2014 rakentamalla ohituskaistapari Varkauden Alakylän kohdalle. Hankkeen rakentamista jatkettiin vuosien 2015-2019 aikana rakentamalla ohituskaistaosuuksia Kypäräjärven ja Sarkamäen kohdille. Vuoden 2020 neljännessä lisätalousarviossa osoitettiin 10.5 miljoonan euron suuruinen elvytyspaketti valtatien 23 parantamiseksi. Rahoitusta tullaan käyttämään liittymä- ja yksityistiejärjestelyihin, kallioleikkausten avartamiseen sekä valtatien pystygeometrian parantamiseen. Vuoden 2022 tietojen mukaan muilta osin hankkeen toteuttamisesta ei ole tehty päätöstä.
Porin Söörmarkkuun rakennettiin uusi eritasoliittymä korvaamaan vanha sekä liikennesujuvuudeltaan erittäin heikko valtateiden 8 ja 23 välinen tasoliittymä. Hankkeen rakentaminen aloitettiin vuonna 2018 ja hanke valmistui vuoden 2019 aikana.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Valtatie 23 Wikimedia Commonsissa
Liittymät Porista Joensuuhun
Suunnitellut liittymät osuudella Vaajakoski–Ruokosaari
Välimatkataulukko
| (km) | Pori |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Kankaanpää | 54 | Kankaanpää |  |  |  |  |  |  |  |
| Parkano | 94 | 40 | Parkano |  |  |  |  |  |  |
| Virrat | 155 | 101 | 61 | Virrat |  |  |  |  |  |
| Keuruu | 208 | 154 | 114 | 53 | Keuruu |  |  |  |  |
| Jyväskylä | 268 | 214 | 174 | 113 | 60 | Jyväskylä |  |  |  |
| Pieksämäki | 355 | 301 | 261 | 200 | 147 | 87 | Pieksämäki |  |  |
| Varkaus | 395 | 341 | 301 | 240 | 187 | 127 | 40 | Varkaus |  |
| Joensuu | 517 | 463 | 423 | 362 | 309 | 249 | 162 | 122 | Joensuu |
Valtatiet 1–29
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   
   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
Valtatie 23 Keuruulla Virroille päin
Valtatie 23 Varkauden keskustassa
Harpa

Harpa vuonna 2018.
Harpa (suom. harppu) on vuonna 2011 valmistunut Islannin musiikkitalo, joka sijaitsee Reykjavikissa. Rakennuksen on suunnitellut tanskalainen Henning Larsenin toimisto. Julkisivun on suunnitellut tanskalais-islantilainen taiteilija Olafur Eliasson. Rakennus vihittiin käyttöön elokuussa 2011.
Rakennus

Rakennushanke oli alkuun yksityinen. Sen takana olivat Landsbankinn-pankki ja sijoitusyhtiö Nýsir. Tarkoitus oli, että ne vuokraisivat rakennusta valtion ja kaupungin kautta eri toimijoille.
Islannin pankkiromahdus kuitenkin aiheutti sen, että hanke pysähtyi puoleksi vuodeksi, ennen kuin valtio ja kaupunki tarttuivat siihen ja jatkoivat hankkeen valmiiksi.
Rakennuksen ulkopuoli on tehty lasitiilistä, joista jokaisessa on ledlamppu, jonka väriä ja kirkkautta voi säätää. Rakennuksen väri vaihtelee valaistuksen mukaan.
Rakennus on ulkoisesti pienempi kuin Helsingin musiikkitalo, jossa tiloista vie osan Sibelius-akatemia. Saliin mahtuu kuitenkin 1 800 henkeä, sata enemmän kuin Helsingissä. Sali on väriltään syvänpunainen. Pääsalin lisäksi on muutama pienempi sali.
Talon kiitosta saaneen akustiikan on suunnitellut Artec-toimisto, joka on suunnitellut myös Lahden Sibeliustalon ja Birminghamin musiikkitalon salit.
Rakennus maksoi 150 miljoonaa euroa.
Toiminta

Rakennuksen valmistuttua siihen tuli mukaan Islannin kansallisooppera, joka oli toiminut 500-paikkaisessa entisessä elokuvateatterissa. Ooppera tekee vuosittain kaksi produktiota, joita esitetään kuusi viikkoa kumpaakin. Muusikot vuokrataan jokaiseen produktioon erikseen.
Sinfoniaorkesteri käyttää rakennusta 90 iltaa vuodessa. Muina iltoina tiloja vuokrataan ulkopuolisille. Johtajalla on myös mahdollisuus suunnitella hankkeita omalla riskillä, kuten on jo ollut viulisti, kapellimestari Maksim Vengerov, joka on kehunut salia yhdeksi maailman parhaista.
Harpan musiikillinen johtaja on Steinum Birna Ragnarsdóttir.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Harpa.is (Arkistoitu – Internet Archive)
Command & Conquer 3: Tiberium Wars

| Command & Conquer 3: Tiberium Wars |
| --- | --- |

Kehittäjä:  EA Los Angeles TransGaming Inc.
Julkaisija:  Electronic Arts
Jakelija:  Steam ja Microsoft Store
Suunnittelija:  Jason Bender Tim Coolidge
Säveltäjä:  Steve Jablonsky
Pelisarja:  Command & Conquer
Pelimoottori:  SAGE
Julkaistu:  WindowsNA 28. maaliskuuta 2007AUS 28. maaliskuuta 2007EU 29. maaliskuuta 2007UK 30. maaliskuuta 2007 Xbox 360NA 10. toukokuuta 2007EU 11. toukokuuta 2007 Mac OS XNA 28. elokuuta 2007
Lajityyppi:  reaaliaikainen strategiapeli
Pelimuoto:  yksinpeli, moninpeli
Ikäluokitus:  ESRB: T  Virheellinen ESRB-arvo PEGI: 16Virheellinen PEGI-arvo
Alusta:  Linux, Mac OS X, Windows, Xbox 360
Jakelumuoto:  DVD Steam
  Minimivaatimukset  6,0 GB vapaata kiintolevytilaa  8x DVD-asema  DirectX 9.0c Windows XP: 2,0 GHz suoritin  512 MB keskusmuistia  64 MB näytönohjain Windows Vista: 2,2 GHz suoritin  1 GB keskusmuistia  128 MB näytönohjain   
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK    : 
Kuvakaappaus pelistä
Command & Conquer 3: Tiberium Wars on EA Los Angelesin ja TransGaming Inc.’n kehittämä sekä Electronic Artsin julkaisema reaaliaikainen strategiapeli. Peli on julkaistu vuonna 2007 Microsoft Windowsille, Xbox 360:lle ja Mac OS X:lle. Peli kuuluu Command & Conquer -pelisarjaan.
Pelin tarina on jatkoa vuoden 1999 strategiapelille Command & Conquer: Tiberian Sun, jonka kehityksestä vastuussa ollut pelitalo Westwood Studios on ollut vuodesta 2003 lähtien Electronic Artsin osasto.
Command & Conquer 3: Tiberium Wars kuuluu alkuperäisten Command & Conquer -pelien niin sanottuun ”tiberium-jatkumoon”, jossa monikansallinen sotilasorganisaatio Global Defense Initiative eli GDI sekä muinainen Nodin veljeskunta kamppailevat ulkoavaruudesta saapuneesta tiberium-mineraalista. Pelin juoni sijoittuu vuoteen 2047, jossa tiberium on saastuttanut suurimman osan Maasta elinkelvottomaksi joutomaaksi ja Nodin veljeskunta käynnistää maailmanlaajuisen offensiivinsa GDI:n tukikohtiin. Peli myös esittelee kolmannen osapuolen, Scrin, joka on Maahan hyökännyt teknologisesti edistynyt avaruusolentorotu.
Pelin jatko-osa Command & Conquer 3: Kane’s Wrath julkaistiin maaliskuussa 2008.
Pelaaminen

Pelissä on tarinakampanjat ja kahakkataistelut yksinpelille. Moninpeli onnistuu joko internetin tai lähiverkon kautta. Kuitenkin hiljattaisen GameSpyn sulkemisen takia ainoastaan LAN- eli lähiverkkopeli onnistuu.
Pelissä on GDI:n ja Nodin kampanjat, jotka liikkuvat samassa tarinassa eri näkökulmista. Kun pelaaja on selvittänyt GDI:n ja Nodin kampanjat, avautuu lyhyt Scrinien bonuskampanja. Sekä GDI:n että Nodin kampanjoissa on 17 tehtävää ja Scrinien kampanjassa neljä tehtävää. Pelaajan edetessä kampanjassa ja suorittaessaan erilaisia tavoitteita pelaaja saa tietoja erilaisista aseista ja tapahtumista, joita pelissä esiintyy.
Kahakkataisteluissa pelaaja pelaa vapaamuotoista peliä enintään seitsemän tietokonepelaajan kanssa. Kaikille tietokonepelaajille voidaan määrittää erilainen pelityyli, väri, puolue tai haavoittuvuus.