stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Fosfori
Ihmisten ravinteena > Merkitys, tarve ja saanti

Fosfori on kivennäisaine, jolla on ihmisissä ja muissa eliöissä fosforilla on monia toimintoja. Kaikesta kehon fosforista noin 85 prosenttia on rakenneosana luiden ja hampaiden hydroksiapatiitissa. Fosfori on myös osa happo-emästasapainon säätelyä sekä rakenneosa monissa kehon orgaanisissa molekyyleissä. Näistä vain muutamia esimerkkejä ovat ATP, DNA, RNA, fosfolipidit, fosfokreatiini, cAMP, cGMP ja 2,3-bisfosfoglyseraatti. Moniin kehon proteiineihin ja hiilihydraatteihin liitetään fosforia fosforylaatiossa. Fosforin liittyminen ohjaa proteiinien ja hiilihydraattien toimintaa ja kohdentumista kehossa. Fosforin aineenvaihduntaa ohjaavat keskeisimmin parathormoni ja 1,25-hydroksyloidut D-vitamiinien aktiivimuodot, kuten kalsitrioli.
Vuoden 2007 arvion mukaan suomalaiset naiset saavat fosforia keskimäärin 1 363 milligrammaa per vuorokausi (mg/vrk) ja miehet 1 778 mg/vrk eli suosituksiin (taulukko alla) verrattuna riittävästi.
| Lapset> Ikä | Lapset> Suositus | Miehet> Ikä | Miehet> Suositus | Naiset> Ikä/ryhmä | Naiset> Suositus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| alle 6 kk | a | 10–20 v | 700 | 10–20 v | 700 |
| 6–11 kk | 540 | ≥ 21 | 600 | ≥ 21 | 600 |
| 12–23 kk | 600 |  |  | Raskaana olevat | 700 |
| 2–5 v | 600 |  |  | Imettävät | 900 |
| 6–9 v | 700 |  |  |  |  |
a: Äidinmaito tai äidinmaidonkorvike tyydyttää alle 6 kk ikäisten ravinnetarpeet
Ihmisten ravinteena > Liikasaanti

Fosforin runsas saanti saattaa altistaa muun muassa osteoporoosille, mutta tästä ei ole selkeää näyttöä muiden kuin kroonista munuaisten vajaatoimintaa potevien kohdalla. Lisäksi fosforin runsas saanti voi aiheuttaa kroonista munuaisten vajaatoimintaa potevilla hyperfosfatemiaa ja hypokalsemiaa, sillä kehon fosforiylimäärä tuottaa kalsiumin kanssa kalsiumfosfaattikertymiä pehmytkudoksiin. Tämä pidemmällä aikavälillä aiheuttaa verisuonten kalkkeutumista ja johtaa kalsifylaksiaan eli kivuliaisiin pikkuvaltimoiden tukkeumiin.
Vajaatoimintaa potevilla on myös korkea kuolleisuus sydän- ja verisuonitauteihin. Kuolleisuus liittyy osin suonten fosfaattikertymien muodostumiseen. Siksi vajaatoimintaa poteville saatetaan määrätä lääkkeeksi fosforin suolistosta imeytymistä estäviä aineita, kuten kalsiumkarbonaattia. Liika kalsium on kuitenkin myös haitallista samasta syystä kuin fosfaatit (suonten kalkkeutuminen). Siksi on kehitetty myös kalsiumia sisältämättömiä fosforin imeytymisen estäjiä. Suomessa estäjinä käytetään esimerkiksi kalsiumia sisältämätöntä sevelameeria ja lantaanikarbonaattia. Dialyysipotilaita ohjeistetaan siksi myös välttämään runsaasti fosforia sisältäviä ruokia. Sitä on luontaisesti eritoten maitotuotteissa. Seuraavaksi eniten fosforia on lihoissa, viljoissa ja hernekasveissa. Fosforin johdannaisia käytetään lisäksi laajalti lisäaineina jalostetuissa ruuissa, kuten lihajalosteissa, valmiissa leivonnaisissa ja kolajuomissa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Fosforin kansainvälinen kemikaalikortti
Fineli: Fosforin lähteet ruoka-aineissa
Periodictable: Technical data for Phosphorus (englanniksi)
PubChem: Phosphorus (englanniksi)
Human Metabolome Database: Phosphorus (englanniksi)
Toxin and Toxin Target Database (T3DB): Phosphorus (englanniksi)
ChemBlink: Phosphorus (englanniksi)
Molecule of the Month: White Phosphorus, Bristol University School of Chemistry (englanniksi)
Webmineral: Mineral Species containing Phosphorus (P ) (englanniksi)
Mindat: The Mineralogy of Phosphorus (englanniksi)
Luettelo fosforin isotoopeista The Isotopes Project Home Page (englanniksi)
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Phosphorus (englanniksi)
Fosforin allotrooppeja, vasemmalta oikealle: valkoinen fosfori, rakeet ja kimpale punaista fosforia ja oikeassa reunassa violettia fosforia
Contrapunctus

| Contrapunctus |
| --- | --- |
Nimi:  Contrapunctus
Tekijä:  Sam Vanni
Valmistumisvuosi:  1959–1960
Taiteenlaji:  seinämaalaus
Teostyyppi:  Maalaus
Korkeus:  150 cm
Leveys:  450 cm
Kokoelma:  Kansallisgalleria
Sijainti:  Helsingin suomenkielisen työväenopisto, Ateneumin taidemuseo
Contrapunctus on akateemikko Sam Vannin (1908–1992) kolmiosainen seinämaalaus vuodelta 1959–1960. Maalaus sijaitsee Helsingin suomenkielisen työväenopiston (Helsinginkatu 26) toisessa kerroksessa, Viipurinsalin sisäänkäynnin vieressä. Teos oli merkkitapaus niin Vannin uran kuin abstraktin ja konkreettisen taiteen Suomeen tulon kannalta.
Myös Ateneumin taidemuseon kokoelmissa on teoksesta kollaasimalli. Contrapunctus oli ensimmäinen ei-esittävä taideteos, joka voitti avoimen taidekilpailun Suomessa ja työ toteutettiin julkisin varoin. Lisäksi Porin taidemuseon kokoelmissa on pieni hiili- ja lyijykynäluonnos seinämaalauksesta.
Musiikissa termi kontrapunkti tarkoittaa kahden tai useamman melodian hallittua yhdistämistä yhtäaikaiseksi.
Vannin teoksessa melodioiden tilalla on värejä ja muotoja, joilla on vastamuoto.
Ateneumin teos toteutettiin samaan mittakaavaan varsinaisen Contrapuctuksen kanssa vuonna 1960. Ateneumin taidemuseo osti työn vuonna 1961. Ateneumin kollaasi koostuu kolmesta rinnakkaisesta osasta, joista vasemmanpuoleinen osa kuvaa muotojen kaaosta. Keskimmäinen osa kuvaa taistelevaa ihmistä ja oikeanpuoleinen osa järjestystä. Keskimmäisen osan taisteleva ihminen erottuu viivakimppuna punaisen osan vieressä. Vanni totesi maalauksen kuvaavan ihmisen hengen voitokasta taistelua, jossa järjestymätön aine muuttuu orgaaniseksi kokonaisuudeksi.
Aiheesta muualla

Contrapunctus Suomen Kansallisgallerian sivuilla.
Carolyn Keene

Carolyn Keene on pseudonyymi niille kirjailijoille, jotka kirjoittivat Stratemeyer Syndicate -kustantamon julkaisemia Neiti Etsivä- ja Dana-tytöt-kirjasarjoja. Edward Stratemeyerin (1862–1930) perustama The Stratemeyer Syndicate -kustantamo olikin kuuluisa siitä, että se oli julkaissut kirjojaan keksityillä kirjailijanimillä, oli alkuperäinen kirjailija kuka tahansa. Kustantamo palkkasi kirjailijoita kirjoittamaan lyhyitä romaaneja kirjasarjaan. Heille maksettiin vain vaatimattomat 125 Yhdysvaltain dollaria tarinaa kohti ja heidän oli myös luovuttava kaikista oikeuksistaan kirjoittamaansa materiaaliin.
Edward Stratemeyerin kuolinvuonna julkaistiin Nancy Drew -sarjan ensimmäinen kirja, The secret of the Old Clock, joka myöhemmin suomennettiin nimellä Neiti Etsivä ja kadonnut testamentti. Vuotta tätä aikaisemmin The Stratemeyer Syndicate -kustantamo oli alkanut julkaista Hardy Boys -sarjaa. Kaikkia näitä nuorisosarjoja julkaistiin pseudonyymin alla - kustantajan mukaan jatkuvuussyistä esimerkiksi yhden kirjailijan kyllästyttyä sarjaan voitiin aina palkata uusi kirjoittaja.
Edward Stratemeyerin tytär Harriet Adams on ollut yksi Neiti Etsivien kirjoittajista, hänen kirjoittamiaan on sarjasta 24 osaa. Toinen tuottelias haamukirjailija on Mildred Wirt Benson, joka kirjoitti sarjaan 23 osaa, myös sarjan kolme ensimmäistä osaa.
Lisäksi kyseistä salanimeä ovat käyttäneet seuraavat henkilöt:
James Duncan Lawrence
Walter Karig
Nancy Axelrod
Priscilla Doll
Charles Strong
Alma Sasse
Wilhelmina Rankin
George Waller Jr.
Margaret Scherf
Susan Wittig Albert
Leslie McFarlane (Dana-tytöt-sarja).
Aiheesta muualla

http://nancy-drew.mysterynet.com/
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Alankomaat 2  Puola  Portugali 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  IdRef
Hal Finney

Hal Finney
Hal Finney (4. toukokuuta 1956 – 28. elokuuta 2014) oli yhdysvaltalainen tietojenkäsittelytieteilijä, kryptografi ja libertaari. Hän otti vastaan historian ensimmäisen bitcoin-siirron Satoshi Nakamotolta tammikuussa 2009.
Finney oli 1990-luvulla kehittämässä PGP-järjestelmää. Hän oli tuolloin tunnettu vaikuttaja cypherpunk-yhteisössä. Myöhemmin hänestä tuli yksi ensimmäisistä ohjelmoijista, jotka työskentelivät bitcoinin avoimen lähdekoodin parissa. Finney oli digitaalisen yksityisyyden puolestapuhuja. Hänellä todettiin ALS-tauti vuonna 2009, mutta hän jatkoi koodaamista ohjelmistolla, joka seurasi hänen silmiensä liikkeitä. Alcor Life Extension Foundation syväjäädytti hänen ruumiinsa.
Brittiläisen imperiumin ritarikunta

Ritarikunnan tunnuksia
Brittiläisen imperiumin ritarikunta (engl. The Most Excellent Order of the British Empire) on brittiläinen, kuningas Yrjö V:n vuonna 1917 perustama kunniaritarikunta. Vuodessa ritarikuntaan voidaan nimittää enintään 65 uutta jäsentä. Se on Britannian ritarikunnista nuorin ja runsasjäsenisin. Kunnianosoitusta myönnetään sekä sotilaille että siviileille, joille on omat tunnuksensa:
siviilihenkilöiden nauha
sotilashenkilöiden nauha
Ritarikunnassa on viisi luokkaa:
suurristin ritari (Knight/Dame Grand Cross of the Order of the British Empire, GBE)
ritarikomentaja (Knight/Dame Commander of the Order of the British Empire, KBE/DBE)
komentaja (Commander of the Order of the British Empire, CBE)
upseeri (Officer of the Order of the British Empire, OBE)
jäsen (Member of the Order of the British Empire, MBE)
Kaksi korkeinta luokkaa oikeuttavat vastaanottajan ritarin arvoon. Sen merkiksi Yhdistyneen kuningaskunnan kansalaisilla ja muilla brittiläisen kuningashuoneen alamaisilla on oikeus käyttää etunimensä edessä lyhennettä ”Sir” (miehet) tai ”Dame” (naiset). Lisäksi ritarin aviovaimolla on oikeus käyttää etuliitettä ”Lady” sukunimensä edessä. Muiden maiden kansalaisista ei käytetä titteleitä.
Lisäksi kaikkia yllä mainittuja kolmikirjaimisia lyhenteitä käytetään henkilön nimen jälkeen pilkulla erotettuna, esimerkiksi William Henry Gates III, KBE tai Dame Ellen Patricia MacArthur, DBE.
Ritarikunnan tunnuslause on For God and the Empire (”Jumalan ja imperiumin puolesta”).
Suomalaisia ritarikunnan kunniajäseniä

Carl Gustaf Emil Mannerheim, GBE (1938)
Aatos Erkko, KBE (1997)
Helge Haavisto, KBE
Harri Holkeri, KBE (1999)
Esa-Pekka Salonen, KBE (2020)
Ilppo Simo Louhivaara, CBE
Tauno Nieminen, CBE (2006)
Jorma Ollila, CBE (2008)
Pertti Salolainen, CBE (2017)
Ahti Lohivesi OBE (1988)
Sakari Oramo, OBE (2009)
Juhani Forsberg, MBE (2003)
Aaro Suonio, MBE (2006)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Brittiläisen imperiumin ritarikunta Wikimedia Commonsissa
Paul Draper

| Paul Draper> Paul Nathaniel Saltonstall Draper |
| --- | --- |
 Paul Draper vuonna 1932.
Henkilötiedot
Syntynyt: 25. lokakuuta 1909 Firenze, Italia
Kuollut: 20. syyskuuta 1996 (86 vuotta) Woodstock, New York
Kansalaisuus:  Yhdysvallat
Ammatti:  Steppaaja, koreografi
Puoliso:  Heidi Vosseler
Lapset:  3
Paul Draper Jr. (25. lokakuuta 1909 – 20. syyskuuta 1996) oli yhdysvaltalainen steppi-tanssija ja koreografi.
Elämä

Paul Draper syntyi Muriel Sandersille ja Paul Draperille Firenzessä, Italiassa 25. lokakuuta 1909. Hänen vanhempansa olivat menneet naimisiin Yhdysvalloissa vuonna 1909 ja olivat muuttaneet sittenpian Italiaan. Hänen vanhempansa erosivat pian heidän muuttaessaan takaisin Yhdysvaltoihin vuonna 1913
Paul pakeni kotoa ollessaan 17-vuotiaana kaivaakseen ojia Woodstockissa, New Yorkissa. Lisäksi hän teki muitakin satunnaisia ​​töitä ympäri New Yorkia. Hän toimi mm. apulaismusiikkikriitikkona ja toimi hetken ohjaaja Arthur Murray -tanssikoulussa. Vuonna 1930 hän otti kuusi step-tanssituntia Tommy Nipin Broadwayn tanssikoulussa.
Draper kehitti oman tyylinsä tanssia ja hänen sooloesityksissään oli teos Sonata for Tap Dancer, joka tanssittiin ilman säestystä. Hän esiintyi huuliharppusoittaja Larry Adlerin kanssa vuosina 1939–1949. Heidän esiintymistensä kohokohta oli heidän versio Gershwinin I Got Rhythmistä, jota kutsutaan "show-stopperiksi". Vuonna 1949 Draperia ja Adleria syytettiin kommunisteiksi ja House Un-American Activities Committeen (HUAC) lisäsi heidät Hollywoodin musta listalle. Molemmat miehet lähtivät Yhdysvalloista vuonna 1951. Adler lähti Englantiin ja Draper meni Geneveen kolmeksi vuodeksi, kunnes palasi jälleen Yhdysvaltoihin.
Draper meni naimisiin balleriina Heidi Vosselerin kanssa 23. kesäkuuta 1941 Rio de Janeirossa.  Vosseler asui hänen kanssaan Euroopassa, kunnes he palasivat Yhdysvaltoihin vuonna 1954. Pariskunnalla oli kolme tytärtä. Heidi kuoli keuhkosyöpään vuonna 1992, jolloin Paul jäi leskeksi. Paul Draper kuoli 20. syyskuuta 1996 kotonaan Woodstockissa New Yorkissa 86-vuotiaana keuhkolaajentumaan.
Arno Savela

Arno Aulis Savela (26. tammikuuta 1935 Heinola – 23. joulukuuta 2016 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti, joka suunnitteli uransa aikana etenkin koulurakennuksia. Näihin lukeutui esimerkiksi Martinlaakson koulu, joka oli Suomen ensimmäinen peruskoulun opetussuunnitelman mukaisesti suunniteltu koulurakennus.
Vuonna 1969 Savela perusti Kaupunkisuunnittelu Oy:n yhdessä Jaakko Salosen, Jaakko Ylisen, Pentti Riihelän ja Aatos Issakaisen kanssa. Yrityksen toimialana oli arkkitehtuuri- ja yhdyskuntasuunnittelu sekä alan teknillis-tieteellinen tutkimus. Yritys laati muun muassa Helsingin maalaiskunnan (nykyisen Vantaan) ensimmäisen yleiskaavan vuosina 1968–1969, Haaga-Vantaan yleissuunnitelman vuonna 1970 sekä Iso-Huopalahden virkistysalueen yleissuunnitelman vuonna 1971. Lisäksi hän työskenteli erinäisten arkkitehtitoimistojen palveluksessa, kuten Arkkitehtitoimisto Salonen-Savela (1964–1969) sekä Arkkitehtitoimisto Salonen-Savela-Ylinen.
Suunnittelutöitä

Pohjantie 6, Espoo (1962)
Kirkonkylän seurakuntatalo, Heinola (1965)
Krogiuksentie 6, Helsinki (1967)
Kaartin kasarmin ruokalarakennus, Helsinki (1968)
Keravan kirjasto (1971, purettu 2011)
Savion seurakuntatalo, Kerava (1972, purettu 2023)
Keravan uusi yhteiskoulu (nykyinen Nikkarin koulu, 1973)
Martinlaakson koulu, Vantaa (1974)
Rekolan yhteiskoulu, Vantaa (nykyisin Koivukylän koulu, 1975)
Helsingin toisen lyseon (nykyinen Helsingin kuvataidelukio) muutostyöt (1976)
Kankaanpään koulukeskus ja kirjasto (1977)
Ojamon koulu, Lohja (1977, purettu 2021)
Heinolan kaupungintalo (1980)
Heinolan valtuustotalo (1981)
Hyökkälän koulun laajennus, Tuusula (1981, 1989)
Anttilan koulu, Lohja (nykyinen Laurentius-koulu, Pirjo Kantolan kanssa, 1982)
Laurentius-sali, Lohja (Pirjo Kantolan kanssa, 1983)
Hyrylän ostoskeskus, Tuusula (1983, purettu 2023)
Suomen Yhdyspankin toimitalo, Pori (ns. "Kuparikonttori", 1983)
Hämeenlinnan lyseon korjaus- ja laajennustyöt (1987–1991)
Savion koulun laajennus, Kerava (1994)
Robert R. Livingston

Robert R. Livingston, Gilbert Stuartin maalaama muotokuva vuosilta 1793–1794.
Robert R. Livingston (27. marraskuuta 1746 New York – 26. helmikuuta 1813 Clermont, New York) oli yksi Yhdysvaltain perustajaisistä ja ensimmäinen Yhdysvaltain ulkoministeri vuosina 1781–1783.
Elämä ja ura

Livingston kuului tunnettuun suurmaanomistajasukuun, joka vaikutti New Yorkin osavaltiossa. Hänen samanniminen isoisoisänsä oli tullut Skotlannista Pohjois-Amerikkaan vuonna 1673. Livingston valmistui vuonna 1770 lakimieheksi. Hän oli edustajana toisessa mannermaakongressissa vuosina 1775–1776 ja 1779–1781 ja työskenteli useissa sen alaisissa komiteoissa, jotka käsittelivät ulko-, talous- ja oikeusasioita. Hän kuului myös viisihenkiseen komiteaan, joka valmisteli luonnoksen Yhdysvaltain itsenäisyysjulistukseksi kesäkuussa 1776. Livingston ei kuitenkaan itse allekirjoittanut julistusta. Vuosina 1777–1801 hän toimi New Yorkin osavaltion kanslerina (Chancellor of New York), joka oli korkea oikeudellinen virka.
Livingstonista tuli Yhdysvaltojen ensimmäinen ulkoministeri, kun konfederaatioartiklojen alainen keskushallinto vuonna 1781 aloitti toimintansa. Hän kehitti maan ulkoasiainhallintoa ja toimi tehtävässä kaksi vuotta, minä aikana Yhdysvallat solmi Pariisin rauhan Ison-Britannian kanssa. Livingston vaati rauhanneuvottelujen amerikkalaisille neuvottelijoille enemmän liikkumavaraa, mutta arvosteli heitä huonosta yhteistyöstä Yhdysvaltain liittolaisen Ranskan kanssa. Hän oli myös konfederaation kongressin jäsenenä vuosina 1784–1785. Livingston toimi vuonna 1788 puheenjohtajana New Yorkin perustuslakikonventissa, joka ratifioi Yhdysvaltain perustuslain kyseisen osavaltion osalta. Hän myös vastaanotti ensimmäisen presidentin George Washingtonin virkavalan 30. huhtikuuta 1789 tuolloin pääkaupunkina toimineessa New Yorkissa.
1790-luvulla Livingston liittoutui antifederalistien kanssa. Thomas Jeffersonin tultua presidentiksi hänet nimitettiin vuonna 1801 Yhdysvaltain lähettilääksi Ranskaan. Hän auttoi vuonna 1803 Louisianan oston sopimisessa Napoleonin kanssa, mitä on sanottu hänen suurimmaksi palvelukseksi maalleen. Livingston jätti lähettiläänpaikkansa vuonna 1805.
Eläkevuosinaan Livingston tuki innokkaasti insinööri Robert Fultonia, joka kehitteli höyrylaivaa. He olivat tutustuneet Pariisissa. Livingston ja Fulton saivat yksinoikeuden höyryalusliikenteeseen New Yorkin osavaltion alueella. Vuonna 1807 ensimmäinen Fultonin rakentama toimiva höyrylaiva, North River Steam boat liikennöi Hudsonjoella. Sitä alettiin myöhemmin virheellisesti kutsua nimellä Clermont Livingstonin sukutilan mukaan.
Poliitikko Edward Livingston oli Robert R. Livingstonin nuorempi veli.
Aurelius (Asturia)

| Aurelius |
| --- | --- |
 
Asturian kuningas
Valtakausi:  768–774
Edeltäjä:  Fruela I
Seuraaja:  Silo

Aurelius oli Asturian kuningas vuosina 768–774 serkkunsa Fruela I:n jälkeen.
Hänen hallituskaudestaan ei ole säilynyt paljoa tietoja, mutta ilmeisesti kuningas tyytyi elämään rauhassa al-Andalusin kanssa.
Aureliuksen seuraaja oli Alfonso I:n vävy Silo (774–783).
Omatunto

François Chifflart: Omatunto (1877)
Omatunto on ihmisen henkilökohtainen tuntemus tai "sisäinen ääni", joka kertoo, onko teko moraalisesti hyvä tai oikein. Omantunnon ajatellaan antavan intuitiivisesti oikean vastauksen, kun yksilö pohtii jonkin toimensa moraalista oikeutusta. Yhdistyneitten kansakuntien ihmisoikeuksien julistus vetoaa omatuntoon:
Melkein jokaisessa kulttuurissa esiintyy omaatuntoa vastaava käsite. Muinaiset egyptiläiset puhuivat sydämen äänestä,  ja sama sana esiintyy juutalaisten Vanhassa Testamentissa. Hindut puhuivat näkymättömästä jumalasta, joka asuu ihmisen sisällä.
Intuitionismiksi kutsutaan näkökantaa, jonka mukaan omatunto on ihmisen sisäinen kyky erottaa toisistaan oikea ja väärä. Empiristit taas katsovat, että omatunto on tulosta oppimisesta ja sen takia heijastelee henkilön ympäristössä vallitsevia arvoja.
Omatunto uskonnoissa > Kristinusko

Kristillisen käsityksen mukaan omatunto on Jumalan ääni ihmisessä. Vatikaanin toisessa kirkolliskokouksessa 1965 hyväksyttiin paavi Paavali VI:n pastoraalinen konstituutio Gaudium et spes, joka kuvaili omaatuntoa seuraavasti:
Luterilaisen kirkon käsitys omatunnosta on sama kuin katolisessa kirkossa. Kristityn omatunto voi kuitenkin olla myös “heikko” eli “sairas” (1. Kor. 8:7, 10, 12), joten omantunnon ääneen ei voi ehdottomasti luottaa.
Omatunto uskonnoissa > Islam

Omatunnon käsite ei kuulu islaminuskoon, sillä toisin kuin kristitty, muslimi löytää vastaukset moraalisiin ongelmiinsa Jumalan laista eli šariasta, Muslimin henkilökohtaisin ratkaisu on valinta islamin ja uskottomuuden välillä, minkä jälkeen islamin vaatimukset liittyvät lain noudattamiseen. Lain sisältöä ei kuitenkaan kussakin tilanteessa haeta omasta sydämestä, vaan sen tulkkeina ovat uskonoppineet, kuten imaamit tai muftit.
Aiheesta muualla

Sitaatteja aiheesta Omatunto Wikisitaateissa
Omantunto suomenkielissä Raamatussa (1933/1938)
Vikellys

Polvivaaka laukassa
Vikellys (vaulting) on akrobatiaa liikkuvan hevosen selässä. Hevonen laukkaa halkaisijaltaan vähintään 15-metrisellä ympyrällä vastapäivään, ja ympyrän keskellä oleva juoksuttaja antaa merkkejä hevoselle ääniapujen, juoksutusraipan sekä juoksutusliinan avulla. Vikeltäjät hyppäävät vauhdissa hevosen selkään ja suorittavat siellä erilaisia voimisteluliikkeitä. Hevosen rungon ympäri on kiinnitetty erityinen vikellysvyö, jonka tukevat kahvat ja kaksi jalkalenkkiä helpottavat olennaisesti liikkeiden suorittamista. Vikellystä voi harjoitella myös ilman hevosta niin kutsutulla vikellyspukilla. Vikeltämistä harjoitellaan laukan lisäksi myös käynnissä. Vikellykseen liittyvät varsinaisten vikellysharjoitusten ohella kiinteänä osana voimistelu, venyttely, jumppaaminen ja liikkuvuusharjoitukset.
Historia

Vikellystä harrastettiin jo antiikin aikana sirkuksissa. 1800-luvulla sekä 1900-luvun alussa vikellys oli tärkeä osa ratsuväen harjoittelua. Vasta 1940-luvulla vikellyksestä tuli lasten ja nuorten laji. Suomeen vikellys rantautui 1980-luvun puolessavälissä, jolloin Katariina Kaartinen (nyk. Alongi) aloitti vikellyksen Sipoossa Knaperbackan Ratsastuskoululla, aluksi lähinnä ulkomailta tuotujen opaskirjojen varassa, myöhemmin leireillä Saksassa muutaman muun knaperbackalaisen kanssa. Seurauksena oli Suomen ensimmäisen vikellysjoukkueen perustaminen. Vähitellen 1980-luvun lopulla vikellys levisi muuallekin Etelä-Suomeen, kun Tuomarinkylään ja Kilon tallille perustettiin joukkueet, ja sieltä edelleen muualle Suomeen (mm. Messilään). Ensimmäisiä vikellyskilpailuja järjestettiin 1980-luvun lopulla ja 1990-luvun alussa. Sittemmin vikellysjoukkueita on perustettu monille talleille, ja niitä on nykyään parikymmentä. Vuosittain järjestetään 2–4 kansallista kilpailua ja 1–3 aluekilpailua. Yksin- ja joukkuevikellyksessä kilpaillaan sekä Suomen että Pohjoismaiden mestaruuksista. Vuosittain järjestetään noin 10 kansainvälistä vikellyskilpailua eli CVI (Concours de Voltige International)-kilpailua eri puolilla maailmaa sekä vuorovuosin EM- ja MM-kilpailut.
Nykyään vikellys on vaativa kilpaurheilulaji mutta myös erinomainen tapa parantaa notkeuttaan, tasapainoaan ja koordinaatiokykyään. Laji sopii kaikille, jotka pitävät hevosista ja voimistelusta. Vikellys sopii erityisesti lapsille ja nuorille (suurin osa lajin harrastajista on 11–17-vuotiaita tyttöjä), mutta vikellyksen voi aloittaa vanhempanakin.
Hevonen ja varusteet

Hyvä vikellyshevonen on luonteeltaan rauhallinen ja sillä on pyöreä, tasainen laukka. Vikellyshevoset ovat yleensä kookkaita ja vahvaselkäisiä, jotta ne jaksavat kantaa selässään useita vikeltäjiä samanaikaisesti. Kilpailuissa vikellyshevosen tai -ponin on oltava vähintään 7-vuotias. Hevosella on tavanomaisten juoksutusvarusteiden (nivelsuitsitus sekä sivuohjat ja suojat tai pintelit) lisäksi vikellysvyö, joka kulkee hevosen rungon ympäri ja johon sivuohjat kiinnitetään. Vikellysvyössä on kaksi tukevaa kahvaa sekä molemmin puolin jalkalenkit, jotka voivat olla säädettävät. Lisäksi kahvojen välissä voi olla ylimääräinen, nahasta valmistettu pehmeä kahva. Kaikki muut lenkit ja kahvat ovat kiellettyjä. Vikellysvyön alla käytetään vaahtomuovia sekä hevosen selkää suojaavaa vikellyspatjaa kooltaan enintään 90 x 100 cm.
Juoksuttajalla on käytössään juoksutuspiiska sekä juoksutusliina eli pitkä leveä hihna, joka kulkee hevosen suitsista juoksuttajan käteen.
Vikeltäjät käyttävät joustavaa, urheilullista voimisteluasua tai verryttelyhousuja sekä kumipohjaisia voimistelutossuja. Kypärää ei vikellyksessä käytetä, sillä se vaikeuttaa liikkeiden suorittamista ja on jopa turvallisuusriski. Pitkät hiukset on pidettävä kiinni sidottuina. Joukkuekilpailussa joukkueen jäsenten asujen tulisi olla siistit ja yhtenäiset ja juoksuttajan asun sopia yhteen niiden kanssa.