Clark Ashton Smithin elämäkerta
Elämäkerta > Kioskikirjailija

Smith oli vuodesta 1915 alkaen kirjeenvaihdossa Ambrose Biercen tuttavapiiriin kuuluneen runoilijan Samuel Lovemanin kanssa. Vuonna 1922 Loveman näytti Smithin kirjeitä ja runoja kauhukirjailija H. P. Lovecraftille. Elokuussa 1922 Lovecraft lähestyi Smithiä ihailijakirjeellä, jossa hän kehui tämän tekstin kauneutta ja mielikuvitusta. He olivat sen jälkeen kirjeenvaihdossa Lovecraftin kuolemaan saakka. Lovecraft kannusti Smithiä kirjoittamaan proosaa ja ehdotti, että tämä lähettäisi töitään Weird Tales -lehteen. Vuonna 1923 perustettu pulp-lehti keskittyi yliluonnollisiin ja ”outoihin” tarinoihin. Smith alkoikin lähettää runojaan lehteen pian sen perustamisen jälkeen. Keskeinen motiivi proosan kirjoittamiselle oli perheen jatkuva rahan tarve. Yliluonnollinen kirjallisuus oli tuohon aikaan äärimmäisen marginaalinen lajityyppi, joten fantasiasta kiinnostuneiden kirjailijoiden oli tyydyttävä julkaisemaan huonosti maksavissa kioskilehdissä.
Lovecraftin vaikutuksesta Smith siirtyi kirjoittamaan ”weird fictionia”. Ensimmäinen lajityyppiä edustanut tarina oli ”The Abominations of Yondo”, jonka Smith kirjoitti 1925 ja julkaisi seuraavana vuonna Overland Monthly -lehdessä. Sen proosaa ja runoutta yhdistellyt tyyli muistutti Poen novellista ”Punaisen kuoleman naamio”. Vuonna 1926 Weird Tales julkaisi häneltä kolme proosarunoa ja novellin. Tämän jälkeen Smith siirtyi yhä enemmän proosaan. Smith ei mielellään työskennellyt muille, joten kirjoittaminen oli luonteva tapa ansaita perheelle rahaa.
Marraskuussa 1926 George Sterling teki itsemurhan, jolloin Smith menetti arvovaltaisimman suojelijansa ja kannustajansa. Smith itse kiisti Sterlingin tehneen itsemurhan ja spekuloi tämän ottaneen myrkkyä vahingossa. Hän myös kirjoitti ystävänsä muistoksi runon ”A Valediction to George Sterling”.
Smith ryhtyi päätoimiseksi proosakirjailijaksi vuonna 1929, jolloin hänen naisystävänsä Genevieve Sully mainitsi, että proosa todennäköisesti myisi runoja paremmin. Osasyynä aktiivisuuteen oli lokakuun 1929 pörssiromahdus ja yleinen talouden syöksykierre. Vuoteen 1937 mennessä Smith oli kirjoittanut noin sata novellia. Niistä yli puolet julkaistiin Weird Talesissa, ja 1930-luvun alussa lähes joka numerossa oli Smithin tarina. Hänen novellejaan julkaistiin myös Wonder Stories- ja Amazing Stories -lehdissä sekä useissa muissa pulp-lehdissä. Lehdet tarjosivat Smithille säännöllisen julkaisukanavan ja tulonlähteen, mikä motivoi häntä kirjoittamaan säännöllisesti ja paljon. Hän kirjoitti jokaisesta novellistaan neljä tai viisi versiota, joiden tekstiä hän hioi huolellisesti. Kirjoittaessaan hän asettui usein vanhempiensa mökin lähellä sijainneiden puiden alle.
Pulp-lehdet osoittautuivat epäluotettaviksi maksajiksi. Amazing Stories oli eräässä vaiheessa Smithille velkaa lähes tuhat dollaria, ja hän joutui karhuamaan saataviaan asianajajan avulla. Taloushuoliensa vuoksi Smith joutui tekemään myönnytyksiä julkaisijoidensa toiveille. Hän oli valmis muokkaamaan tarinoidensa tyyliä toiminnallisempaan suuntaan, mikäli julkaisija sitä edellytti. Lukijoiden parissa Smith tunnettiin tuotteliaana ja suosittuna mutta mielipiteitä jakavana hahmona. Vastustusta herättivät tarinoiden irvokkaat aiheet ja poikkeaminen perinteisistä kioskikirjallisuuden kaavoista. Smithin proosa ei sanottavasti muuttunut hänen elinaikanaan, vaan hänen ensimmäiset ja viimeiset tekstinsä olivat tyylillisesti hyvin samankaltaisia.
Smith kävi kirjeenvaihtoa muiden Weird Tales -kirjailijoiden kanssa, tunnetuimpina H. P. Lovecraft ja Robert E. Howard. Niin sanotussa Lovecraftin piirissä Smith oli Lovecraftin jälkeen arvostetuin ja vaikutusvaltaisin jäsen. Lovecraft ihaili Smithiä suuresti ja kirjoitti tästä jopa ylistävän sonetin, jossa Smith katselee ”muille näkymättömiä unten kuiluja”. Novellissaan ”Pickmanin malli” (1927) Lovecraft mainitsee ohimennen Smithin ”vertahyytävät” avaruusmiljööt. Tutkijat ovat erimielisiä Smithin proosan esikuvista. Elämäkerturi Donald Sidney-Fryer kiisti Lordi Dunsanyn ja H. P. Lovecraftin vaikuttaneen Smithin kirjallisuuteen merkittävästi. Päinvastaista mieltä on Lovecraft-tutkija S. T. Joshi, jonka mukaan Dunsany antoi esikuvan kuvitteellisille maille ja Smithin ivalliselle huumorille. Lovecraftin tuotanto puolestaan osoitti Smithille, että weird fictionia oli mahdollista kirjoittaa vakavana kirjallisuudenlajina.
Farnsworth Wright perusti vuonna 1930 Oriental Stories -nimisen lehden, johon Smith kirjoitti useita itämaisia seikkailuja. 1930-luvun mittaan Smith vei tyyliään tieteiskirjallisuuden suuntaan, koska lajityyppi myi fantasiaa paremmin. Vuonna 1934 Smith nimitettiin yhdeksi vastaperustetun Science Fiction Leaguen toiminnanjohtajista.
Smithin omakustanteena julkaisema novellikokoelma The Double Shadow and Other Fantasies ilmestyi 1933. Se kävi heikosti kaupaksi, ja vei vuosia ennen kuin Smith pääsi viimeisistä kappaleista eroon. Hän joutui myös jälleen kerran korjaamaan painovirheitä lyijykynällä. Omakustanteen avulla hänen oli kuitenkin mahdollista julkaista sellaisia novelleja, joita sensuuriin taipuvaiset ja kaupalliset pulp-lehdet eivät helposti hyväksyneet.
Vuonna 1935 Smith vieraili sukulaismiehensä kuparikaivoksessa, missä hän totesi talkin niin pehmeäksi, että sitä pystyi muovaamaan taskuveitsellä. Kokemuksen myötä hänestä tuli innokas amatöörikuvanveistäjä.
Vuonna 1933 Smith keskeytti kirjoittamisen väliaikaisesti, koska hänen vanhempiensa kunto oli heikentynyt. Fanny Smith kuoli syyskuussa 1935. Seuraavana vuonna Robert E. Howard teki itsemurhan, ja vuonna 1937 H. P. Lovecraft kuoli luonnollisiin syihin. Smith kirjoitti hänen muistokseen tunteikkaan runon, joka julkaistiin Weird Talesissa. Myöhemmin samana vuonna myös kuoli Timeus Smith. Isänsä kuoleman jälkeen Smithillä oli keskittymisvaikeuksia, ja hän joi paljon. Vuodesta 1940 alkaen hän kirjoitti jälleen, mutta harvakseltaan. Valmiiksi hän sai loppuelämänsä aikana vain runsaat kymmenen tarinaa. Lisäksi Weird Talesissa ja muissa lehdissä ilmestyi joitakin hänen vanhemmista, julkaisematta jääneistä novelleistaan.