stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Luettelo Borussia Dortmundissa pelanneista jalkapalloilijoista
F

Reinhard Fabisch
Giovanni Federico
Wolfgang Feiersinger
Markus Feulner
Thomas Franck
Alexander Frei
Steffen Freund
Manuel Friedrich
Torsten Frings
Niclas Füllkrug
G

Salvatore Gambino
Bashiru Gambo
Lothar Geisler
Dennis Gentenaar
Matthias Ginter
Jamie Gittens
Sergio Gómez
Friedhelm Groppe
Pascal Groß
Kevin Großkreutz
Raphaël Guerreiro
Serhou Guirassy
Cedric van der Gun
İlkay Gündoğan
Klaus Günther
Joe Gyau
Mario Götze
H

Erling Haaland
Tamás Hajnal
Achraf Hakimi
Sébastien Haller
Thorgan Hazard
Helmut Heeren
Ferdinand Heidkamp
Jörg Heinrich
Marc Heitmeier
Siegfried Held
Thomas Helmer
Heiko Herrlich
Marwin Hitz
Jonas Hofmann
Josef Hofmeister
Mats Hummels
Uwe Hünemeier
Thomas Häßler
Marcel Höttecke
I

Victor Ikpeba
Eike Immel
Ciro Immobile
Alexander Isak
J

Adnan Januzaj
Andri Jarmolenko
Niclas Jensen
Miloš Jojić
Júlio César
K

Shinji Kagawa
Kevin Kampl
Sead Kapetanović
Sebastian Kehl
Oliver Kirch
Jovan Kirovski
Diego Klimowicz
Stefan Klos
Ansgar Knauff
Gregor Kobel
Julian Koch
Jürgen Kohler
Alfred Kohlhäufl
Jan Koller
Friedhelm Konietzka
Horst Koschmieder
Robert Kovač
Martin Kree
Florian Kringe
Emmanuel Krontiris
Marc-André Kruska
Christopher Kullmann
Dieter Kurrat
Hans-Jürgen Kurrat
Marco Kurz
Günter Kutowski
Heinz Kwiatkowski
Werner Köddermann
L

Paul Lambert
Mitchell Langerak
Leandro
Damien Le Tallec
Lee Young-pyo
Friedrich Lehmann
Jens Lehmann
Moritz Leitner
Robert Lewandowski
Reinhard Libuda
Chris Löwe
M

Ian Maatsen
Murdo MacLeod
Ahmed Madouni
Donyell Malen
Lennard Maloney
Mitsuru Maruoka
Bernd Meier
Mikel Merino
Thomas Meunier
Christoph Metzelder
Alexander Meyer
Willibald Mikulasch
Frank Mill
Henrikh Mkhitarjan
Anthony Modeste
Emre Mor
Mateu Morey
Youssoufa Moukoko
Andreas Möller
N

Christian Nerlinger
Willi Neuberger
Alfred Nijhuis
Franck Patrick Njambe
Justin Njinmah
Felix Nmecha
O

Udo Ockmann
David Odonkor
Sunday Oliseh
Patrick Owomoyela
P

Antonios Papadopoulos
Sokrátis Papastathópoulos
Park Joo-ho
Marco Pašalić
Felix Passlack
Wolfgang Paul
Gerd Peehs
Steinar Pedersen
Ivan Perišić
Ingo Peter
Mladen Petrić
Manfred Pfeiffer
Immanuel Pherai
Maximilian Philipp
Steven Pienaar
Łukasz Piszczek
Ole Pohlmann
Marin Pongračić
Flemming Povlsen
Christian Pulisic
R

Marcel Răducanu
Sascha Rammel
Adrián Ramos
Dimităr Rangelov
Branco Rasovic
Theodor Redder
Giuseppe Reina
Knut Reinhardt
Reinier
Marco Reus
Stefan Reuter
Giovanni Reyna
Lars Ricken
Karl-Heinz Riedle
Theodor Rieländer
Frank Riethmann
Manfred Ritschel
Sebastian Rode
Tomáš Rosický
Tom Rothe
Antonio Rukavina
Michael Rummenigge
Julian Ryerson
Burghard Rylewicz
Jürgen Rynio
S

Marcel Sabitzer
Bajram Sadrijaj
Nuri Şahin
Kosi Saka
Bachirou Salou
Matthias Sammer
Jadon Sancho
Felipe Santana
Marian Sarr
Jörg Sauerland
Julian Schieber
Nico Schlotterbeck
Marcel Schmelzer
Alfred Schmidt
Bodo Schmidt
Harald Schumacher
René Schneider
Nico Schulz
André Schürrle
Jürgen Schütz
Lion Semić
Saher Senesie
Antônio da Silva
Ebi Smolarek
Rubén Sosa
Paulo Sousa
Marcus Steegmann
Miroslav Stević
Marco Stiepermann
Herman Straschitz
Wilhelm Sturm
Neven Subotić
Niklas Süle
Walter Szaule
Jan Derek Sørensen
T

Ibrahim Tanko
Steffen Tigges
Hans Tilkowski
Christian Timm
Tinga
Jeremy Toljan
Ömer Toprak
René Tretschok
Horst Trimhold
Sebastian Tyrala
V

Nelson Valdez
W

Jürgen Weber
Roman Weidenfeller
Julian Weigl
Dieter Weinkauff
Werner Weist
Bernhard Wessel
Axel Witsel
Marius Wolf
Carsten Wolters
Reinhold Wosab
Christian Wörns
Y

Mallam Yahaya
Z

Dan-Axel Zagadou
Ned Zelic
Mohamed Zidan
Marc Ziegler
Michael Zorc
Ö

Salih Özcan
Yasin Öztekin
Mark Richardson

Mark Richardson rumpujen takana Skunk Anansien konsertissa vuonna 2011.
Mark Richardson (s. 28. toukokuuta 1970 Leeds, West Yorkshire, Englanti) on brittiläinen rockmuusikko. Hän aloitti Feederin rumpalina Jon Leen tehtyä itsemurhan Miamissa vuonna 2002. Hän oli yhtyeen jäsenille ennestään tuttu.
Richardson on aiemmin soittanut rumpuja yhtyeissä Little Angels ja Skunk Anansie. Feederin kanssa hän teki ensimmäisen keikkansa Readingin ja Leedsin festivaaleilla 21. elokuuta 2002.
Richardsonin suosikkikappale Feederiltä on "My Perfect Day" vuoden 1997 albumilta Polythene. Hän kuuli kappaleen ensimmäistä kertaa jo ennen liittymistään yhtyeeseen Feederin lämpätessä Skunk Anansietä. Richardsonin ensimmäinen yhteinen albumi Feederin kanssa oli platinaa myynyt Comfort in Sound (2002).
Syyskuussa 2003 Richardson esiintyi BBC:n musiikkivisailussa Never Mind the Buzzcocks. Toisin kuin hän väitti, hän ei ollut osallistunut Feederin ”Buck Rogers” -kappaleen (2001) levyttämiseen. Puolustuksekseen Richardson ilmoitti, että ”ei kuuntele hänen sanoituksiaan, istuu vain ja lyö rumpuja”.[lähde? ]
Richardson on ollut naimisissa suomalaisen kansanedustajan Maria Guzeninan kanssa. Heillä on yksi poika.
Maria Collan-Beaurain

Maria Elisabeth Collan-Beaurain (2. maaliskuuta 1869 Helsinki - 18. syyskuuta 1937 Helsinki) oli suomalainen pianisti.
Collan-Beaurainin vanhemmat olivat säveltäjä Karl Collan ja laulaja Maria Collan. Hän opiskeli 15-vuotiaasta lähtien Wienissä pienonsoittoa Theodor Leschetizkyn johdolla ja oli myöhemmin Pariisissa Raoul Pugnon oppilaana. Suomeen palattuaan Collan-Beaurain kiersi konserttipianistina ja toimi musiikinopettajana. Vuonna 1900 hän avioitui ranskalaisen pankkiirin ja juristin Edouard Beaurainin (1872-1939) kanssa asettuen 12 vuodeksi Pariisiin. Palattuaan jälleen kotimaahansa Collan-Beaurain toimi muun muassa Finsk Tidskriftin, Hufvudstadsbladetin ja Svenska Pressenin avustajana. Vuonna 1921 hän julkaisi isoisänsä Fredrik Paciuksen elämäkerran, joka sai Svenska litteratursällskapetin kirjallisuuspalkinnon.
Maira Collan-Beaurainin ja Edouard Beaurainin tytär oli agronomi Elisabeth Beaurain-Pihkala.
Teokset

En dagbok.  Helsingfors:  Schildt, 1918.
Fredrik Pacius : lefnadsteckning.  Helsingfors:  Söderström & Co, 1921.
William Wrenn

| William Wrenn> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 16. maaliskuuta 1991 (ikä 33) Anchorage, AK, Yhdysvallat
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Bill, Wrennie
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  oikea
Pituus:  185 cm
Paino:  95 kg
Seura
Seura:  Grizzlys Wolfsburg
Sarja:  DEL
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2017–
Aik. seurat:  Alaska Aces (ECHL) Worcester Sharks (AHL) Texas Stars (AHL) Idaho Steelheads (ECHL) Utica Comets (AHL) Toronto Marlies (AHL) Dinamo Riika (KHL) Sport (SML) Lukko (SML)
NHL-varaus:  43. varaus, 2009 San Jose Sharks
William Wrenn (s. 16. maaliskuuta 1991 Anchorage, Alaska, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa Saksan DEL-liigan Grizzlys Wolfsburgissa. Hänet on yleisesti tunnettu pelityyliltään puolustavana puolustajana. Wrenn laukoo oikealta.
Ura > Maajoukkueura

| Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten jääkiekko.Alle 18-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten jääkiekko.Alle 18-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten jääkiekko.Alle 18-v. MM-kilpailut  | Maa:   Yhdysvallat> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Yhdysvallat 2009 | jääkiekko |  |
Wrenn pelasi alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2009, jolloin hän toimi Yhdysvaltain kapteenina ja johdatti joukkueen maailmanmestaruuteen. Wrenn jakoi turnauksen puolustajien maalipörssin voiton Ruotsin Tim Erixonin ja Suomen Mikael Aaltosen kanssa kolmella osumallaan. Hänet valittiin Venäjää vastaan pelatun alkulohkon ottelun päätteeksi Yhdysvaltain ottelun parhaaksi pelaajaksi. Wrenn pelasi myös World U-17 Hockey Challengessa vuonna 2008, jolloin hän voitti hopeaa.
Mark Romanek

Mark Romanek (vasemmalla) ja Andrew Garfield Toronton elokuvajuhlilla 2010.
Mark Romanek (s. 18. syyskuuta 1959) on yhdysvaltalainen ohjaaja. Hän syntyi Chicagossa ja on luonut suurimman osan urastaan musiikkivideoiden alalla. Hän on ohjannut videoita useille maailmankuuluille esiintyjille, joiden joukossa ovat Madonna, David Bowie, R.E.M., Macy Gray, No Doubt, Linkin Park ja Jay-Z.
Romanek ei ole urallaan kuitenkaan rajoittunut musiikkivideoihin, vaan on ohjannut ja käsikirjoittanut lisäksi muun muassa trillerin One Hour Photo (2002) sekä ohjannut tieteiselokuvan Ole luonani aina (2010).
Aiheesta muualla

Mark Romanek Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Malin joukkoviestimet

Malin joukkoviestimet käsittävät sanoma- ja aikakauslehtiä, kansallisen yleisradioyhtiön ORTM:n, yksityisiä radio- ja televisioasemia sekä Internet-sivustoja. Lehdistönvapauden tila on heikentynyt vuoden 2012 sisällissodan jälkeen.
Lehdistö

Malissa oli 198 printtilehteä vuonna 2017. Päivälehtiä oli 9, viikkolehtiä 171, urheilulehtiä 10 ja aikakauslehtiä 8. Valtiollista L’Essoria lukuun ottamatta päivälehdet ovat yksityisomistuksessa. Valtaosa lehdistä ilmestyy maan pääkaupungissa Bamakossa ja niiden kieli on muutamaa poikkeusta lukuun ottamatta ranska. Lehtien levikki vaihtelee muutamasta sadasta muutamaan tuhanteen kappaleeseen. Lukijakunta koostuu lähinnä kaupunkien sivistyneistöstä. Maaseudulle suunnattuja lehtiä edustaa bambarankielinen Kibaru.
Radio

Malin tärkein joukkotiedotusväline on radio. Kansallisella yleisradioyhtiöllä ORTM:llä on valtakunnallinen radiokanava ja yhdeksän alueradiota. Vuonna 2017 maassa laskettiin olevan 323 radioasemaa. Toimiluvallisia asemia oli 200 vuonna 2019. Kaupallisten asemien rinnalla toimii lukuisia yhteisöradioita ja uskonnollisia asemia. YK:n rauhanturvajoukoilla on oma Mikado-ketjunsa ja eräät asemat välittävät ulkomaisten radioyhtiöiden ohjelmia. Radiossa käytetään laajasti paikallisia kieliä. Yksityisten asemien tärkein yhteistyöelin on Union des Radios et Télévisions Libres du Mali.
Televisio

Televisio tavoittaa kaksi kolmasosaa Malin väestöstä. Vuonna 2019 maassa oli 23 televisiokanavaa. Kotimaista ohjelmaa tuottaa vain ORTM, jolla on kaksi kanavaa. Muut toimijat kuten Africable välittävät ulkomaisten satelliittikanavien ohjelmia.
Internet

Internetiä käyttää lähinnä maan sivistyneistö ja varsinkin nuoret miehet. Kotimainen toimitettu sisältö käsittää sanomalehtien verkkosivustoja sekä uutissivustoja kuten Maliweb.net, Malijet.com ja Bamada.net.
Lehdistönvapaus

Malin lainsäädäntö turvaa lehdistönvapauden. Median toimintaedellytykset olivat vuoden 2012 sisällissotaan saakka suhteellisen hyvät. Maan levottomuudet ovat heikentäneet tilannetta, mutta samalla lisänneet yleisön kiinnostusta uutisointia kohtaan. Tiedotusvälineiden ongelmia ovat turvattomuuden sekä poliittisten ja uskonnollisten vaikuttamisyritysten lisäksi toiminnan heikko kannattavuus ja toimittajien alhainen koulutustaso. Tiedotusvälineiden toimintaa valvoo vuonna 2015 perustettu elin Haute Autorité de la Communication.
Aiheesta muualla

Baromètre des Médias Africains: Mali 2016 (Arkistoitu – Internet Archive) (ranskaksi)
De l’utilisation des médias au Mali (Arkistoitu – Internet Archive) (ranskaksi)
Radio Jamana Koulikorossa.
Vjatšeslav Butsajev

Vjatšeslav Butsajev (s. 13. kesäkuuta 1970 Toljatti) on entinen venäläinen jääkiekkoilija. Hänet valittiin Neuvostoliiton ja Venäjän jääkiekon kunniagalleriaan vuonna 1992. Butsajev voitti jääkiekon olympiakultaa IVY:n joukkueessa vuonna 1992.…
Aiheesta muualla

Vjatšeslav Butsajev Legends of Hockey -sivustolla (englanniksi)
Vjatšeslav Butsajev The Internet Hockey Databasessa (englanniksi)
Maria Clotilde

Maria Clotilde aviomiehensä kanssa
Ludovica Teresa Maria Clotilde (2. maaliskuuta 1843 – 25. kesäkuuta 1911) oli Sardinian ja myöhemmin koko Italian kuninkaan Viktor Emanuel II:n tytär ja vanhin lapsi. Hän meni 30. tammikuuta 1859 naimisiin Ranskan prinssin Napoléon Joseph Charles Paul Bonaparten kanssa. Aviomies oli Ranskan keisarin Napoleon III:n serkku.
Maria Clotilden ja Bonaparten avioliitto oli poliittisesti järjestetty, ja hän joutui menemään naimisiin vasten tahtoaan. Suhde ei ollut onnellinen, sillä Maria Clotilde oli luonteeltaan ahkera ja hyveellinen, kun taas Napoléon Joseph oli perso ruoalle, viinille ja kauniille naisille.
Pariskunnalle syntyi kolme lasta:
Napoléon Victor Jérôme Frédéric Bonaparte (1862–1926)
Louis Bonaparte (1864–1932)
Maria Letizia Bonaparte (1866–1926)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Maria Clotilde Wikimedia Commonsissa
Yessenia Huenteo

Yessenia Huenteo vuonna 2019.
Yessenia Huenteo (s. 30. lokakuuta 1992) on chileläinen mapuche-taustainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on pelannut Chilen naisten maajoukkueessa vuoden 2019 MM-kilpailujen päättyessä 49 maaottelua ja tehnyt niissä yhden maalin. MM-kilpailuissa hän pääsi vaihtopelaajana kentälle yhdessä ottelussa. Ensimmäisen maaottelunsa hän pelasi vuonna 2011.
Huenteo pelasi kotimaassaan kuusi vuotta Colo-Colon joukkueessa ja siirtyi vuonna 2019 Espanjaan CFF Cáceresin joukkueeseen.
Mandragora Scream

| Mandragora Scream> Tiedot |
| --- | --- |
Toiminnassa:  1997–
Tyylilaji:  goottimetalli
Kotipaikka:   Italia
Laulukieli:  englanti
Aiheesta muualla
mandragorascream.com
Infobox OKNimi-testi OK: 
Mandragora Scream on vuonna 1997 perustettu italialainen metallimusiikin yhtye.
Historia

Yhtye sai alkunsa laulaja Morgan Lacroix'n levyttämästä demosta, PromoTrack99:stä. Vuonna 2000 Lacroix tapasi Terry Hornin ja yhtye teki ensimmäisen albuminsa Fairy Tales from Hell's Caves. Albumi on konseptialbumi, joka matkasta dantemaisessa helvetissä.
Vuonna 2002 yhtye toisen albuminsa A Whisper of Dew Nuclear Blast -levymerkillä. Edellisen albumin tavoin albumi on konseptialbumi. Albumin taustalla on vampyyritarina, jonka espanjalaiskirjailija Julio Angel Olivares Merino kirjoitti yhtyettä varten.
Yhtyeen kolmas albumi nimeltä Madhouse ilmestyi vuonna 2006. Madhouse ei kuitenkaan edellisten tapaan ole konseptialbumi, ja sen julkaisi Lunatic Asylum Records. Vuonna 2005 yhtye julkaisi Dragonfly-nimisen DVD/CD:n. Maaliskuussa 2007 Mandragora Scream julkaisi singlen Jeanne D'Arc. Jeanne d'Arc sopiikin hyvin yhtyeen nimeen; mandragora eli alruuna oli inkvisition aikaan noidan merkki, ja yksi syytteistä Jeanne d'Arcin teloituksessa oli alruunan hallussapito.
Jäsenet

Morgan Lacroix – laulu
Terry Horn – kitara ja laulu
Jack Lowell Halleyn – koskettimet
Lena Drake – basso
Brian – rummut
Julkaisut

Fairy Tales from Hell's Caves (2000)
A Whisper of Dew (2002)
Madhouse (2004)
Dragonfly (2006) - DVD/CD
Volturna (2009)
Luciferland (2012)
The Deathly Hollows (2020)
Aiheesta muualla

Mandragora Screamin virallinen sivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
Soundin arvostelu Fairy Tales from Hell's Caves -albumille[vanhentunut linkki]
Imperiumin arvostelu A Whisper of Dew -albumille[vanhentunut linkki]
Maryam Razavi

Maryam Razavi on suomalainen malli, stylisti ja juontaja. Pitkän kansainvälisen uran mallina tehnyt Razavi on juontanut muun muassa Suomen Huippumalli haussa -ohjelmaa ja Menestystarinan metsästäjät -podcastia.
Aktiivisina mallivuosinaan Razavi asui viisi vuotta Lontoossa ja työt veivät hänet ympäri maailmaa niin Milanoon, Barcelonaan kuin Los Angelesiin.
Hän on esiintynyt samassa mainoksessa amerikkalaisen näyttelijän George Clooneyn kanssa.
Vjatšeslav Arhipkin

| Vjatšeslav Arhipkin> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Vjatšeslav Timofejevits Arhipkin
Syntynyt: 25. tammikuuta 1965 (ikä 59) Moskova
Jääpallon pelaaja
Pituus:  170 cm
Pelipaikka:  puolustaja
| Urheilijan ura> Junioriseurat |
| --- | --- | --- | --- |
1979-1985:  Moskovan Dynamo
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1985–1988 |  Moskovan Dynamo | – | (–) |
| 1988–1993 |  Zorki | – | (–) |
| 1993–1998 |  Karlsborgs BK | – | (–) |
| 1998–2000 |  Kalix Bandy | – | (–) |
| 2000–2001 |  Vetlanda BK | – | (–) |
| 2001–2003 |  Brobergs IF | – | (–) |
| 2003–2005 |  Zorki | – | (–) |
| 2005–2006 |  Brobergs IF | – | (–) |
| 2006–2007 |  Karlsborgs BK | – | (–) |
| 2008–2010 |  Borovitši | – | (–) |
| 2010–2011 |  Vympel Koroljov | – | (–) |
Maajoukkue
| 1991–1992 |  Neuvostoliito | 17 | (–) |
| 1993–1999 |  Venäjä | 8 | (–) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 22. tammikuuta 2018.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 22. tammikuuta 2018.
Vjatšeslav Timofejevits Arhipkin (ven. Вячеслав Тимофеевич Архипкин, (s. 25. tammikuuta 1965) oli venäläinen jääpalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Urallaan hän pelasi niin Neuvostoliitossa ja sen hajoamisen jälkeen Venäjällä sekä kaikkiaan yli 10 vuotta Ruotsissa useissa eri seuroissa.
Saavutukset

Maajoukkueessa
MM-kultaa: 1991
MM-hopeaa: 1993
Seurajoukkueissa
Neuvostoliiton mestaruushopeaa: 1984, 1987, 1988
Venäjän mestaruushopeaa: 2004
Jääpallon maailmancup-mestari: 1990
Jääpallon Euroopan cup-mestari: 1992
Vjatšeslav Arhipkinin poika Vadim om myös huippujääpalloilija, joka on voittanut kaksi maailmanmestaruutta ja saavuttanut niin Venäjän kuin Ruotsin seuramestaruudet.
Watching – Waiting

| ”Watching – Waiting” Killer |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Sure You Know How to Drive This Thing
 Julkaistu: 2003
 Formaatti: CD
 Tyylilaji: rock
 Kesto: 04.05
 Levy-yhtiö: Universal Music
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 15.
Killerin muut singlet
| ”Naughty Boy” 2003 | ”Watching – Waiting” 2003 |   |
Watching – Waiting on suomalaisen Killer-yhtyeen single, joka julkaistiin vuonna 2003. Kappale on mukana myös Killerin vuoden 2003 albumilla Sure You Know How to Drive This Thing. Se nousi Suomen virallisen singlelistan sijalle 15.
Kappaleet

Watching – Waiting – 4.05
6/8 – 3.48
Kiss Another Girl – 4.19
Aiheesta muualla

Watching – Waiting discogs.com -sivustolla
Marco Casagrande (arkkitehti)

| Marco Casagrande |
| --- | --- |
 Marco Casagrande SZHK-biennaalissa vuonna 2009.
Henkilötiedot
Syntynyt: 7. toukokuuta 1971 (ikä 53) Turku
Arkkitehti
Koulutus:  Teknillinen korkeakoulu
Aiheesta muualla
Viralliset kotisivut
Ympäristötaide
Casagrande & Rintala, , teräksinen puisto Japanissa, 2003.
Suuntauksia
Installaatio | Maataide | Paikkasidonnainen taide | Tilataide | Valotaide
Suomalaisia tekijöitä
Jan-Erik Andersson | Marco Casagrande | Saara Ekström | Kaarina Kaikkonen| Ismo Kajander | Marja Kanervo | Jussi Kivi | Antti Laitinen | Harri Larjosto | Tuuli Luukas | Annikki Luukela | Anni Rapinoja | Sami Rintala | Catarina Ryöppy | Charles Sandison | Maaria Wirkkala
Ulkomaisia tekijöitä
Carl Andre | John Baldessari | Christo ja Jeanne-Claude | Jan Dibbets | Ian Hamilton Finlay | Hamish Fulton | Andy Goldsworthy | Hans Haacke | Michael Heizer | Robert Irwin | Nancy Holt | Richard Long | Walter de Maria | Ana Mendieta | Dennis Oppenheim | Robert Smithson | James Turrell | Wolf Vostell
Teoksia
Hiljainen kansa | Kolme aitaa | Maaltapako | 1000 Rauhanlippua
Marco Mario Paolo Casagrande (s. 7. toukokuuta 1971 Turku) on suomalainen ympäristötaiteilija, arkkitehti ja arkkitehtuuriteoreetikko. Casagrande on toiminut vuosina 2004–2009 ekologisen kaupunkisuunnittelun professorina Taiwanissa. Hänet tunnetaan myös entisenä palkkasotilaana ja epäiltynä sotarikollisena.
Lapsuus

Casagrande syntyi Turussa varakkaaseen suomalais-italialaiseen katoliseen perheeseen. Hän vietti varhaislapsuutensa Ylitorniolla ja kävi koulua Karjaalla ennen kuin muutti Helsinkiin opiskelemaan arkkitehtuuria.
Kirjallinen toiminta

Casagrande julkaisi vuonna 1997 taiteilijanimellä Luca Moconesi kirjan Mostarin tien liftarit kertoen kirjan kuvaavan hänen kokemuksiaan palkkasotilasryhmän johtajana Bosnian sodassa. Kuvaukset sisältävät sotarikoksiksi luokiteltavia tapahtumia, kirjan päähenkilö muun muassa ampuu joukon haavoittuneita sotilaita. Kirjan kuvausten vuoksi Ulkoministeriö selvitti Casagranden mahdollista osuutta sotarikoksiin ja välitti asian Haagin sotarikostuomioistuimelle. Tuomioistuin ei ryhtynyt tutkimaan asiaa todisteaineiston epäselvyyden vuoksi, ja Casagrande itse väitti tapahtumien olevankin fiktiota. Vuonna 2001 Casagrande tuli uudelleen julkisuuteen väittäen tapahtumien olevan sittenkin totuudenmukaisia. Asiasta käynnistettiin poliisitutkinta, joka lopetettiin riittävän todenperäisten tietojen puutteessa.
Kirjan mukaan palkkasotilaaksi ryhtyessään Casagrande oli 22-vuotias, ja taustalla oli varusmiespalvelus rannikkojääkärikomppaniassa ja reserviupseerikoulussa[lähde? ]. Casagrande itse tuomitsee sotarikokset. Hän on luennoinut Maanpuolustuskorkeakoulussa johtamisen ja strategian opintojaksoilla vuodesta 2006.
Toiminta arkkitehtina

Myöhemmin Casagrande on valmistunut arkkitehdiksi Suomessa. Hänet nimitettiin ekologisen kaupunkisuunnittelun professoriksi taiwanilaiseen Tamkangin yliopistoon vuonna 2004. Casagrande työ on poikkitieteellistä, ja hän yhdistelee teoksissaan vapaasti elementtejä arkkitehtuurista, ympäristötaiteesta ja kaupunkisuunnittelusta. Casagrande työskenteli vuosina 1999–2003 yhdessä Sami Rintalan kanssa Arkkitehtitoimisto Casagrande & Rintalassa. Vuodesta 2003 hän on toiminut Casagrande Laboratoryssa. Casagrande & Rintalan aikaiset työt olivat taiteellisia arkkitehtonisia installaatioita, kun taas myöhemmät työt ovat keskittyneet ekologiseen kaupunkisuunnitteluun ja kolmannen sukupolven kaupungin teoriaan. Casagrande pyrkii kaupunkisuunnittelussaan teollisen kaupungin luonnonmukaiseen restauraatioon, ja hän näkee lohdullisina ne prosessit, joissa ihmiset raunioittavat luonnostaan teollisuuskaupunkia. Tällaisia ”orgaanisia sosiaalisia keskuksia” ovat esimerkiksi spontaanit kollektiiviset kaupunkiviljelykset ja "anarkistipuutarhat", joiden kautta ensimmäisen sukupolven kaupunki jälleensyntyy. Kolmannen sukupolven kaupunki on osallistuvaan suunnitteluun perustuva ”ihmisräme” tai ”orgaaninen kone”; teollisen kaupungin orgaaninen raunio.
”Ne (spontaanit kaupunkiviljelykset) säätävät teollista kaupunkia kohti orgaanista, kohti sattumaa ja näin tehdessään ne raunioittavat modernia urbanismia. Ne ovat pistemäisiä orgaanisia vallankumouksia ja kolmannan sukupolven kaupungin siemeniä.”
Casagranden arkkitehtuurin ja taiteen välimaastossa liikkuvia töitä on valittu Venetsian biennaaliin kolme kertaa, vuosina 2000, 2004 ja 2006, ja hänen teoksiaan on ollut esillä kymmenissä näyttelyissä ja julkaisuissa eri puolilla maailmaa.