stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Nokian Panimo

| Nokian Panimo Oy |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  osakeyhtiö
Perustettu:  1991
Toimitusjohtaja:  Janne Paavola
Puheenjohtaja:  Henrik Andersin
Kotipaikka:  Nokia, Suomi
Toimiala:  panimo
Tuotteet:  oluet, siiderit, virvoitusjuomat
Liikevaihto:   10,25 milj. € (2023)
Liikevoitto:   1,4 milj. € (2023)
Nettotulos:   0,773 milj. € (2023)
Henkilöstö:  37 (2023)
Kotisivu:  nokianpanimo.fi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Nokian Panimo Oy (vuoteen 2004 Pirkanmaan Uusi Panimo / PUP Oy) on nokialainen vuonna 1991 perustettu panimo, joka oluen lisäksi valmistaa siidereitä ja  virvoitusjuomia.
Historia > Pirkanmaan Uusi Panimo (1991–2003)

Vuonna 1991 Nokialla perustettiin Pirkanmaan Uusi Panimo eli PUP Oy. Yritys syntyi protestina Sinebrychoffille, joka sulki Pyynikin panimon ja lopetti Amiraali-brändin. Kun Tampereelta ei löytynyt uudelle panimolle tonttia, yritys siirrettiin Nokialle. Yhtiö keräsi alkupääomaa osakeannilla vuoden 1992 alussa. Se järjesti osakeannit myös kahtena seuraavana vuonna. Yhtiö keräsi anneillaan 3 900 osakeenomistajaa.
Panimo valmisti vuosina 1997-2000 muun muassa Linda-siideriä, jonka etiketissä esiintyi viulisti Linda Lampenius. Siideristä koitui panimolle ongelmia, sillä sitä ei valmistettu käymisteitse, kuten Suomen laki vaatii siiderin valmistettavan. Myöhemmin panimo valmisti myös Matti Nykäsen nimikkosiideriä.
Historia > Nokian Panimo (2004–2007)

Keväällä 2004 panimon hallitus vaihtui ja yhtiön nimeksi muutettiin Nokian Panimo. Heinäkuussa uutena toimitusjohtajana aloitti Marcus Kanerva, ja syksyllä tuotevalikoimaa ja markkinointia uudistettiin. Uutena tuotteena esiteltiin muun muassa Nightwish-olut.
Vuonna 2005 Nokian Panimon liikevaihto oli 2 miljoonaa euroa.
Tappiota perustamisestaan lähtien tehnyt Nokian Panimo ajautui konkurssin partaalle vuoden 2007 Nokian vesikriisin seurauksena.
Nokian Panimon juomia

Nokian Panimo valmistaa muun muassa Keisari-oluita, siidereitä ja virvoitusjuomia.
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  Oluet Vuonna 2020 yhtiön valikoimissa oli seuraavat oluet: Keisari APA  Keisari Dark  Keisari EloWehnä  Keisari IPA  Keisari Kellari  Keisari Kesähetki Summer Lager  Keisari Lager  Keisari Luomu  Keisari Micro IPA  Keisari Münchener  Keisari Sauvin Sour  Keisari Stout  Keisari Talvi  |  Siiderit Vuonna 2020 yhtiön valikoimissa oli seuraavat siiderit: Big Apple  Rose & Lime Cider  |  Virvoitusjuomat Vuonna 2020 yhtiön valikoimissa oli seuraavat virvoitusjuomat: Cosmopolitan 0,0%  Cucumber Tonic  Indian Tonic  Indian Tonic sokeriton  Minea Mintunlehti -hyvinvointijuoma  Mojito 0,0%  Moscow Mule 0,0%  Orange Cream Soda  Piña Colada 0,0%  Russian Tonic  |      Sun’n Cloudy Lemon  Sun’n Cream Soda  Sun’n Ginger Beer  Sun’n Majestic Mango  Sun’n Orange Cream Soda  Sun’n Popcorn Soda  Sun’n Red Cherry  Sun’n Root Beer  Sun’n Rose Lemonade  Sun'n Sweet Strawberry  Sun'n Cola Vanilla  Sun'n Amazing Apple  Sun'n Bloody Orange  Sun'n Indian Tonic  Sun'n Grande Grape Fruit  Yuzu Tonic  |
Tunnustuksia

Keisari APA (aiemmin Keisari 66 American Pale Ale) voitti Suomen paras olut-kilpailun vuonna 2013 alle 4,7 prosentin luokassa
Vuonna 2011 Luomuliitto valitsi Keisari Luomu Pilsin vuoden luomutuotteeksi
Aiheesta muualla

Nokian Panimon kotisivut
Suomen panimot
| --- | --- |
Suuret panimot:  Hartwall  Olvi  Sinebrychoff 
Pienpanimot:  Hailuodon Panimo  Hollolan Hirvi  Fiskarsin Panimo  Laitilan Wirvoitusjuomatehdas  Lammin Sahti  Mallaskoski  Malmgårdin Panimo  Nokian Panimo  Panimoravintola Beer Hunter's  Panimoravintola Bruuveri  Panimoravintola Koulu  Koskipanimo (Panimoravintola Plevna)  Panimoyhtiö Hiisi  Panimoyhtiö X  Perhon Panimo  Saimaan Juomatehdas  Sonnisaari Panimo  Stadin Panimo  Stallhagen  Suomenlinnan Panimo  Teerenpeli  Vakka-Suomen Panimo 
Katso myös:  Pienpanimo  Panimo 
Nokian Keisari Dark
Pyöräily kesäolympialaisissa 2024

Remco Evenepoel voitti miesten maantiepyöräilyn aika-ajon.
Pyöräilyssä kilpailtiin Pariisin 2024 kesäolympialaisissa 30. kertaa. Kilpailut käytiin 27. heinäkuuta – 11. elokuuta 2024. Ohjelmassa oli maantiepyöräilyä Pont d’Iénalla, ratapyöräilyä Vélodrome Nationalilla, maastopyöräilyä Élancourtissa ja BMX-kilpa-ajoa Place de la Concordella. Pyöräilyssä oli yhteensä 22 kilpailutapahtumaa.
Mitaliyhteenveto

Lähde: Olympian Database"
| Sija | Maa | Kultaa | Hopeaa | Pronssia | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. |  Ranska | 3 | 3 | 3 | 9 |
| 2. |  Alankomaat | 3 | 3 | 1 | 7 |
| 3. |  Australia | 3 | 2 | 3 | 8 |
| 4. |  Yhdysvallat | 3 | 2 | 1 | 6 |
| 5. |  Iso-Britannia | 2 | 5 | 4 | 11 |
| 6. |  Uusi-Seelanti | 2 | 2 | 1 | 5 |
| 7. |  Belgia | 2 | 0 | 3 | 5 |
| 8. |  Italia | 1 | 2 | 1 | 4 |
| 9. |  Portugali | 1 | 1 | 0 | 2 |
| 10. |  Argentiina | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 10. |  Kiina | 1 | 1 | 0 | 2 |
| 12. |  Saksa | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 13. |  Puola | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 14. |  Tanska | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 14. |  Etelä-Afrikka | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 14. |  Sveitsi | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 14. |  Ruotsi | 0 | 0 | 1 | 1 |
| Yhteensä | Yhteensä | 22 | 22 | 22 | 66 |
Mitaliyhteenveto > Maantiepyöräily

| Laji | Kultaa | Hopeaa | Pronssia |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Miesten maantieajo   tiedot |  Remco Evenepoel Belgia (BEL) |  Valentin Madouas Ranska (FRA) |  Christophe Laporte Ranska (FRA) |  |  |  |
| Naisten maantieajo   tiedot |  Kristen Faulkner Yhdysvallat (USA) |  Marianne Vos Alankomaat (NED) |  Lotte Kopecky Belgia (BEL) |  |  |  |

| Miesten aika-ajo   tiedot |  Remco Evenepoel Belgia (BEL) |  Filippo Ganna Italia (ITA) |  Wout van Aert Belgia (BEL) |  |  |  |
| Naisten aika-ajo   tiedot |  Grace Brown Australia (AUS) |  Anna Henderson Iso-Britannia (GBR) |  Chloé Dygert Yhdysvallat (USA) |  |  |  |
Mitaliyhteenveto > Ratapyöräily

| Laji | Kultaa | Hopeaa | Pronssia |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Miesten eräajo   tiedot |  Harrie Lavreysen Alankomaat (NED) |  Matthew Richardson Australia (AUS) |  Jack Carlin Iso-Britannia (GBR) |  |  |  |
| Naisten eräajo   tiedot |  Ellesse Andrews Uusi-Seelanti (NZL) |  Lea Friedrich Saksa (GER) |  Emma Finucane Iso-Britannia (GBR) |  |  |  |

| Miesten joukkuesprintti   tiedot |  Alankomaat Roy van den Berg Harrie Lavreysen Jeffrey Hoogland |  Iso-Britannia Ed Lowe Hamish Turnbull Jack Carlin |  Australia Leigh Hoffman Matthew Richardson Matthew Glaetzer |  |  |  |
| Naisten joukkuesprintti   tiedot |  Iso-Britannia Katy Marchant Sophie Capewell Emma Finucane |  Uusi-Seelanti Rebecca Petch Shaane Fulton Ellesse Andrews |  Saksa Pauline Grabosch Emma Hinze Lea Sophie Friedrich |  |  |  |

| Miesten keirin   tiedot |  Harrie Lavreysen Alankomaat (NED) |  Matthew Richardson Australia (AUS) |  Matthew Glaetzer Australia (AUS) |  |  |  |
| Naisten keirin   tiedot |  Ellesse Andrews Uusi-Seelanti (NZL) |  Hetty van de Wouw Alankomaat (NED) |  Emma Finucane Australia (AUS) |  |  |  |

| Miesten joukkuetakaa-ajo   tiedot |  Australia Oliver Bleddyn Sam Welsford Conor Leahy Kelland O'Brien |  Iso-Britannia Ethan Hayter Daniel Bigham Charlie Tanfield Ethan Vernon Oliver Wood |  Italia Simone Consonni Filippo Ganna Francesco Lamon Jonathan Milan |  |  |  |
| Naisten joukkuetakaa-ajo   tiedot |  Yhdysvallat Jennifer Valente Lily Williams Chloé Dygert Kristen Faulkner |  Uusi-Seelanti Ally Wollaston Bryony Botha Emily Shearman Nicole Shields |  Iso-Britannia Elinor Barker Josie Knight Anna Morris Jessica Roberts |  |  |  |

| Miesten pariajo   tiedot |  Portugali Iúri Leitão Rui Oliveira |  Italia Simone Consonni Elia Viviani |  Tanska Niklas Larsen Michael Mørkøv |  |  |  |
| Naisten pariajo   tiedot |  Italia Chiara Consonni Vittoria Guazzini |  Iso-Britannia Elinor Barker Neah Evans |  Alankomaat Maike van der Duin Lisa van Belle |  |  |  |

| Miesten omnium   tiedot |  Benjamin Thomas Ranska (FRA) |  Iúri Leitão Portugali (POR) |  Fabio Van den Bossche Belgia (BEL) |  |  |  |
| Naisten omnium   tiedot |  Jennifer Valente Yhdysvallat (USA) |  Daria Pikulik Puola (POL) |  Ally Wollaston Uusi-Seelanti (NZL) |  |  |  |
Mitaliyhteenveto > Maastopyöräily

| Laji | Kultaa | Hopeaa | Pronssia |
| --- | --- | --- | --- |
| Miesten maastopyöräily   tiedot |  Tom Pidcock Iso-Britannia (GBR) |  Victor Koretzky Ranska (FRA) |  Alan Hatherly Etelä-Afrikka (RSA) |
| Naisten maastopyöräily   tiedot |  Pauline Ferrand-Prévot Ranska (FRA) |  Haley Batten Yhdysvallat (USA) |  Jenny Rissveds Ruotsi (SWE) |
Mitaliyhteenveto > BMX

| Laji | Kultaa | Hopeaa | Pronssia |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Miesten kilpa-ajo   tiedot |  Joris Daudet Ranska (FRA) |  Sylvain André Ranska (FRA) |  Romain Mahieu Ranska (FRA) |  |  |  |
| Naisten kilpa-ajo   tiedot |  Saya Sakakibara Australia (AUS) |  Manon Veenstra Alankomaat (NED) |  Zoé Claessens Sveitsi (SUI) |  |  |  |

| Miesten freestyle   tiedot |  José Torres Gil Argentiina (ARG) |  Kieran Reilly Iso-Britannia (GBR) |  Anthony Jeanjean Ranska (FRA) |  |  |  |
| Naisten freestyle   tiedot |  Deng Yawen Kiina (CHN) |  Perris Benegas Yhdysvallat (USA) |  Natalya Diehm Australia (AUS) |  |  |  |
Museu CR7

| Museu CR7 |
| --- | --- |

 Museo vuonna 2016.
Tyyppi:  Cristiano Ronaldon urheilumuseo
Sijainti:  Funchal, Madeira, Portugali
Perustettu:  15. joulukuuta 2013
Kotisivut:  museucr7.com 
Koordinaatit:  32°38′38″N, 16°54′50″W
 fiMuseu CR7 
   
Museu CR7 on Portugalille kuuluvan Madeiran saaren pääkaupungissa Funchalissa sijaitseva museo, joka avattiin joulukuussa 2013. Siellä on esillä kaupungissa syntyneen jalkapalloilijan Cristiano Ronaldon palkintoja, kuten viisi Kultaista palloa ja neljä Euroopan Kultaista kenkää. Museossa on myös valokuvia ja videoita Ronaldon peliuralta sekä hänestä muotoiltu vahapatsas.
Museo sijaitsee Funchalin Praça do Mar -aukoilla, joka on yhteydessä kaupungin pääsatamaan. Rakennuksen ulkopuolella sijaitsee pronssista tehty Ronaldo-patsas.
Kuvia

Seurajoukkueiden MM-kilpailujen parhaalle pelaajalle annettu Kultainen pallo ja toiseksi parhaalle palaajalle annetut Hopeiset pallot.
Englannin Valioliigan parhaalle parhaalle maalintekijälle annettava Kultainen kenkä vuodelta 2008.
Kansainvälisen jalkapalloliiton vuoden pelaajan palkinto vuodelta 2008.
Jalkapalloja, joilla Ronaldo on tehnyt hattutemppuja.
Ronaldon pronssipatsas museon ulkopuolella.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Museu CR7 Wikimedia Commonsissa
Viralliset kotisivut (englanniksi, portugaliksi)
Norjan Supercup

Norjan Supercup (Superfinalen) oli kahdesti järjestetty jalkapallokilpailu Norjassa. Siinä kohtasivat edellisen kauden Tippeligaenin ja Norjan Cupin mestarit. Supercup pelattiin noin viikkoa ennen Norjan liigan alkua. Mikäli sama joukkue oli voittanut edellisellä kaudella sekä liigan että cupin pelasi mestari liigassa toiseksi sijoittunutta seuraa vastaan.
Ottelu järjestettiin hyväntekeväisyystapahtumana vuosina 2009 ja 2010. Sen tuotto meni UNICEFille. Superfinalen osoittautui kuitenkin taloudellisesti kannattamattomaksi ja se lopetettiin.
Loppuottelut

| Vuosi | Pelipaikka | Voittaja | Toinen sija | Tulos |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2009 | Bærum | Stabæk IF | Vålerenga Fotball | 3–1 |
| 2010 | Ålesund | Rosenborg BK | Aalesunds FK | 3–2 |
Neilia Hunter Biden

| Neilia Hunter Biden |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 28. heinäkuuta 1942
Kuollut: 18. joulukuuta 1972 (30 vuotta)
Kansalaisuus:  Yhdysvallat
Ammatti:  opettaja
Puoliso:  Joe Biden
Neilia Hunter Biden (28. heinäkuuta 1942 – 18. joulukuuta 1972) oli yhdysvaltalainen opettaja ja Yhdysvaltain 46. presidentin Joe Bidenin ensimmäinen vaimo, joka kuoli tyttärensä kanssa tuhoisassa auto-onnettomuudessa 18. joulukuuta 1972. Perheen pojat selvisivät onnettomuudesta vakavilla vammoilla.
Neilia tapasi presidentin lomamatkalla opiskeluaikoinaan. He menivät naimisiin 1966 ja saivat myöhemmin kolme lasta, jotka olivat Joseph ”Beau” Biden (1969–2015), Robert Hunter Biden (s. 1970) ja Naomi Biden (1971–1972).
Norjan alle 21-vuotiaiden jalkapallomaajoukkue

Norjan alle 21-vuotiaiden jalkapallomaajoukkue on Norjan jalkapalloliiton hallinnoima kansallinen alle 21-vuotiaiden jalkapallojoukkue. Sen paras saavutus alle 21-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailuissa on pronssi vuosina 1998 sekä 2013. Kyseessä ovat myös ainoat kerrat, kun Norja on selvinnyt lopputurnaukseen.
Päävalmentajat

1974:  Nils Arne Eggen
1979–1985:  Egil Olsen
1992–1998:  Nils Johan Semb
2006–2010:  Öystein Gare
2010:  Tor Ole Skullerud
2011–2013:  Per Joar Hansen
2013:  Tor Ole Skullerud
2013–:  Leif Gunnar Smerud
Käännös suomeksi
Pakinkylän VPK

Pakinkylän VPK on Pohjois-Helsingissä Länsi-Pakilassa toimiva sopimuspalokunta. Pakinkylän VPK:n paloasema sekä juhlatilat sijaitsevat Länsi-Pakilassa, aivan Kehä I:n vieressä osoitteessa Pakilantie 64.
Pakinkylän VPK on edelleen voimissaan ja vahvasti aktiivinen sopimuspalokunta, joka tukee Helsingin kaupungin pelastuslaitoksen toimintaa palo- ja pelastustoimen palvelutuotannossa ja tavoitteiden saavuttamisessa.
Pakinkylän VPK toimii pelastuslaitoksen alaisuudessa osallistuen operatiiviseen sammutus- ja pelastustoimintaan sekä järjestää monipuolista turvallisuusviestintää. Pakinkylän VPK osallistuu vuosittain lukuisiin alueen tapahtumiin, joissa pääsee tutustumaan palokunnan kalustoon.
Alkusysäyksen Pakinkylän VPK:n perustamiselle antoi, kuten yleensä muuallakin paikkakunnalla sattunut tulipalo. Muurarimestari Taipaleen iso huvila Alkutien varrella syttyi palamaan keväällä 1922, eivätkä kyläläiset pystyneet sitä pelastamaan. Paikkakuntalaisten keskuudessa heräsi ajatus oman palokunnan perustamisesta ja huhtikuun 30. päiväksi kutsuttiin koolle yleinen kokous asiaa pohtimaan. Yleinen kokous palokunnan perustamiseksi pidettiin vapunaattona 1922 Pakinkylässä. Pakinkylä liitettiin Helsinkiin vuoden 1946 alussa, jolloin myös Pakila-nimi otettiin käyttöön.
Uusi Mikaelin palatsi

Uusi Mikaelin palatsi
Uusi Mikaelin palatsi (ven. Ново-Михайловский дворец, Novo-Mihailovski dvorets) oli kolmas Pietarissa sijaitseva palatsi, jonka arkkitehti Andrei Stackenschneider suunnitteli Nikolai I:n lapsille. Se rakennettiin vuosina 1857–1862 Palatsirantakadulle, Eremitaašin ja Marmoripalatsin väliin.
Palatsin tilasi suuriruhtinas Mihail Nikolajevitš Romanov hääjuhlissaan avioituessaan prinsessa Cecilie von Badenin kanssa vuonna 1857. Rakennus on sekoitus uusrenessanssin, uusbarokin ja Ludvig XVI:n kertaustyyleistä.  Rokokoo-sisustukset ovat koristeellisia mutta ilmavia. Patsaat ovat kuvanveistäjä David Jensenin tekemiä. Osa maalauksista on Mihály Zichyn käsialaa.
Palatsin asuinsiipi on Millionnaja-kadulle päin. Sen koristelu ei ole kovin ylenpalttinen, mutta kaareva julkisivu heijastelee 1740-luvulla Pohjois-Euroopassa muotiin tullutta italialaisstyyppistä arkkitehtuuria. Siipi on saanut vaikutteita kansleri Aleksei Tšerkasskin barokkityylisestä palatsissa, jonka suunnittelun on katsottu olevan Pjotr Jeropkinin ansiota.
Venäjän vallankumouksen jälkeen palatsissa toimi Kommunistisen akatemian haaraosasto. Vuonna 1949 siinä toimi Itämaisen tutkimuksen instituutti ja tällä hetkellä sen seuraaja, Itämaisten käsikirjoitusten instituutti.
Rakennus on hyvin säilynyt vuosina 2005–2009 tehdyn mittavan kunnostustyön ansiosta. Entiset hevostallit kunnostettiin Omanin sulttaani Qabus ibn Al Saidin lahjoittamilla varoilla, jotta niihin mahtuu noin miljoona itämaista kirjaa ja käsikirjoitusta instituutin kokoelmista.
Uusi Mikaelin palatsi 1850-luvun lopulla
Uuden Mikaelin palatsin pohjapiirros, arkkitehti Andrei Stackenscheider 1859
Rakentaminen

Suuriruhtinas Mihail Nikolajevitšin ja prinsessa Cecilia von Badenin häät pidettiin 18. elokuuta 1857. Vastaperustetulle perheelle piti rakentaa suuriruhtinaallinen asunto. Pariskunnalle tarkoitettu palatsi päätettiin rakentaa pääkaupungin keskustaan Palatsirantakadulle Pietari-Paavalin linnoitusta vastapäätä. Residenssin on suunnitellut Nikolai I:n hoviarkkitehti Andrei Stackenschneider. Hänen töihinsä kuuluivat monet asuinpalatsit kuten Marian palatsi, Beloselski-Belozerskin palatsi, Nikolain palatsi ja Leuchtenbergin palatsi Pietarissa.
Rakentamisen aikana useita aiempia rakenteita purettiin, mikä oli siihen aikaan yleinen käytäntö Pietarissa. Arkkitehdin ideana oli yhdistää läheiset rakennukset yhdeksi rakennukseksi, jotta niille saataisiin yhteinen julkisivu.
Palatsi rakennettiin viiden vuoden aikana, vuosina 1857–1862. Uuden Mikaelin palatsin rakentamisessa käytetyt tekniikat tuolloin olivat ainutlaatuisia Venäjällä. Palatsin rakentamisessa käytettiin metallisia lattiavasoja, kattokannattimia ja -palkkeja, mikä oli uusi menetelmä Pietarissa vielä 1800-luvun jälkipuoliskolla, vaikka tekniikka oli ilmestynyt 1820- ja 1830-luvuilla ja sitä käytettiin pääasiassa suurten tilojen kattamiseen palatseissa, kartanoissa ja julkisissa rakennuksissa. Metalliset kattopalkit olivat palonkestäviä ja rakenteellisesti kestäviä. 1840- ja 1850-luvuilla menetelmä vihdoin otettiin käyttöön. Asuinpalatsi varustettiin viemäröinnillä, joka oli yksi kaupungin ensimmäisistä. Toinen tekninen innovaatio oli lämmitys, joka saatiin aikaan tuomalla lämmitettyä ilmaa palatsin huoneisiin kanavien kautta. Rakennuskustannukset olivat 993 525 ruplaa.
Vuonna 1889 palatsi myös sähköistettiin.
Julkisivusuunnittelu

Erilaisten arkkitehtonisten tyylien käyttö on ominaista arkkitehti Stackenschneiderin työlle julkisivujen viimeistelyssä ja sisustuksessa. Arkkitehti käytti rokokoon, barokin, renessanssin ja Ludvig XIV:n tyylin aiheita. Kuvanveistäjä David Jensen työskenteli palatsin julkisivun parissa ja muovaili julkisivuihin terrakottahahmoja. Rakennus näyttää koostumukseltaan enemmän asuintalolta kuin suuriruhtinaan residenssiltä.
Palatsin runsaasti koristeltu pääjulkisivu on Palatsirantakadulle päin. Rakentamisessa käytettiin Carraran marmoria. Julkisivua rytmittävät kolme risaliittia eli jakavaa rakennusosaa: keskus- ja kaksi sivurisaliittia. Kaikkien risaliittien päällä ovat päätykolmiot, joka keskirisaliitiissa on korkeampi kuin sivuilla.  Koristelistoitus keski- ja sivu päätykolmioissa on samanlainen. Julkisivun kruunaavat balusteripylväät ja koristeelliset maljakot leveässä entablementissä eli pylväsrakennelman yläosassa.
Kolmannen kerroksen tason kaikki kolme risaliittia on koristeltu eri asennoissa seisovilla karyatideilla, jotka tukevat kolmion muotoisia päätykiviä, puolipyöreitä kaaripäätyjä tai korniiseja eli pylväikön ylintä osaa ennen kattoa. Kolmannen kerroksen tasolla keskirisaliitissa karyatidien välissä on suuriruhtinaan marmorinen vaakuna. Sivulla karyatidien välissä on Mihail Nikolajevitšin monogrammi, jota tukevat laakeriseppelöidyt naiset. Kolmannen kerroksen ikkunat ovat suorakaiteen muotoisia, koristeltu levynauhoilla ja viimeistelty lakikivellä tai korniisilla. Kolmannen kerroksen seiniä koristavat pilasterit, joissa on kapiteelit ja pienet veistospaneelit.
Ensimmäisen kerroksen tasolla risaliittien välisissä tiloissa julkisivu on jaettu tasaisesti kanneloituihin eli uurrettuihin tai korinttilaisiin pylväisiin. Arkkitehti käytti näyttävää korinttilaisten pylväiden koristeaihetta, jota jatkoivat entablementtiä kannattelevat karyatidihahmot. Risaliittien ikkunat ovat suorakaiteen muotoisia ja puoliympyrän muotoisia. Risaliittikerroksen keski-ikkunat on koristeltu nauhaornamentilla ja reunalistat on tehty barokkityylisiksi. Muiden ikkunoiden päällä on kolmion muotoiset tai puoliympyrän muotoiset päätykolmiot. Keskimmäistä sisäänkäyntiä koristaa kolmikaarinen pylväitten kannattelema katos ja takorautaristikko, joita tukevat kierteiset pylväät, joissa on lyhdyt.
Sisätilat

Residenssin sisustus oli sopusoinnussa sen julkisivun kanssa. Klassiseen tyyliin suunnitellun rakennuksen sisätiloissa oli rokokoon ja gotiikan elementtejä [14]. Salien ja huoneiden maalaukset tekivät taiteilijat Mihály Zichy ja Nikolai I. Tikobrazov.
Sisätilat > Pohjakerros

Pohjakerroksessa sijaitsi etuovi ja suuriruhtinaan perheen yksityisasunnot: buduaari, kylpyhuone ja työhuone. Yksityisasuntojen seinät päällystettiin kuvioiduilla kankailla ja katot koristeltiin stukkolla. Kaikissa huoneissa oli takka. Suuriruhtinaan työhuone oli ylellisesti sisustettu. Huoneen seinät oli koristeltu pähkinäpuisilla paneeleilla, ja myös takan ympärillä oleva reunus oli kaiverrettu pähkinäpuusta.
Oleskeluhuoneista yhdessä oli uima-allas vesihoitoja varten. Allas ei ole säilynyt nykypäivään asti. Huoneen seinät oli vuorattu vaaleanpunaisella marmorijäljitelmällä ja kehystetty vihreillä marmoriyksityiskohtilla. Kivipaadet olivat ryhmiteltyinä doorilaisen pylväsjärjestelmän marmoripilastereiden väliin. Friisi koostui kohokuvista, joissa oli kuvattu antiikin taruja ja sankareita. Ovet oli koristeltu kullatuilla delfiinihahmoilla.
Pääsisäänkäynnin muodostavat päävestibyyli ja pääportaikko. Vestibyyliä eli pääsisääntuloaulaa koristaa kahdeksan pylvästä ja 18 pilasteria, jotka on valmistettu harmaasta graniitista ja joiden päällä on valkoiset kapiteelit. Pääportaikko tehtiin marmorista. Ensimmäisessä kerroksessa yksi porrashuoneen seinistä oli lasia, jonka lävitse näkyi talvipuutarha. Portaat johtivat ensimmäiseen kerrokseen, jossa sijaitsi edustushuoneiden sarja eli enfiladi. Talvipuutarha sijoittui pohjakerrokseen ja ensimmäiseen kerrokseen palatsin oman kotikirkon alla.
Suuriruhtinas Mihail Nikolajevitšin työhuone
Sisääntuloaula, päävestibyyli
Pääportaikko
Sisätilat > Ensimmäinen kerros

Ensimmäisessä kerroksessa sijaitsi edustushuoneitten enfiladi eli huonesarja: vastaanottohuone, tammiruokasali, juhlasali, tanssiaissali ja vihreä sali. Ruokasalissa oli korkea takka, jonka reunus oli koristeltu tammiveistoksilla ja suuriruhtinaan vaakunalla. Huoneen seinät oli päällystetty kohokuvioidulla nahalla ja vuorattu veistetyllä tammella. Seurustelusalonkien seinät oli verhottu silkkikankaalla. Katot oli koristeltu kullatuilla listoilla. Parkettilattiat ja ovet valmistettiin erilaisista jalopuulajeista. Marmoritakkojen yläpuolelle oli ripustettu veistetyillä kehyksillä reunustettuja peilejä.
Kaksi kerrosta korkea tanssiaissali ja juhlasali olivat loistokkaimmin sisustettuja huoneita. Kahden salin seiniä reunustavat kaksikerroksiset pylväiköt, jotka muodostuvat korinttilaisista valkoisista pylväistä.
Tanssiaissali
Juhlasali
Tammiruokasali
Sisätilat > Arkkienkeli Mikaelin kirkko

Arkkienkeli Mikaelin kirkko sijaitsi palatsin kolmannessa kerroksessa ja oli suuriruhtinaan perheen kotikirkko. Ulkopuolella sen yllä oli kullattu kupoli, joka oli palatsin korkein kohta. Kirkko vihittiin käyttöön 9. joulukuuta 1861 arkkienkeli Mikaelille, suuriruhtinaan suojeluspyhimykselle pyhitettynä. Seinien ja holvin maalaukset tehtiin venäläiseen tyyliin, "kultaisilla arabeskeilla sinisellä pohjalla". A. E. Beideman maalasi ikonostaasin ja koristeli plafonfin eli kattokoristeen.
Vuonna 1917, lokakuun vallankumouksen aikana, tilat kansallistettiin ja kirkko suljettiin. Ikonostaasia tai seinämaalauksia ei ole säilynyt tähän päivään asti. Kullattu kupoli purettiin.
Vihreä sali
Valkoinen salonki
Kirjasto
Ruokasali
Tanssiaissali
Käännös suomeksi