stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jonathan Brandis
Kuolema

Brandis yritti 11. marraskuuta 2003 kotonaan itsemurhaa hirttäytymällä. Hän oli viettänyt päivän ystäviensä kanssa, joiden mukaan näyttelijä oli ollut huomattavan kiihtyneessä tilassa. Asunnollaan Brandis poistui ystäviensä seurasta toiseen huoneeseen, ja noin 15 minuutin kuluttua hänen hirttäytymisyrityksensä havaittiin.
Brandis siirrettiin Cedars-Sinai Medical Centeriin. Sairaalan henkilökunta tiedotti hänen kuolemastaan Los Angelesissa seuraavana päivänä.
Brandisin ei tiedetä jättäneen minkäänlaista itsemurhaviestiä. Hänen suvulleen kuolintieto tuli täytenä yllätyksenä. Hänellä ei äitinsä mukaan ollut vakavia henkilökohtaisia ongelmia eikä alkoholiongelmia. Hän ei ollut tiettävästi yrittänyt aiemmin itsemurhaa. Äiti ehdotti syyksi aknelääke isotretinoinia, jonka käyttö väitetysti saattaa aiheuttaa vakavana sivuvaikutuksena psykoosin.lähde?
Peoplen artikkelissa Brandisin ystävät väittivät näyttelijän kärsineen masennuksesta. Eräs heistä väitti Brandisin juoneen rankasti ja myös puhuneen itsemurhasta.lähde? Brandisin tuttaviensa mukaan hänen masennuksena johtui siitä, kun hänen näyttelemänsä kohtaus poistettiin miltei kokonaan pois sotaelokuvasta Hart's War, jossa hänellä oli ollut rooli. Brandis olisi toivonut, että se olisi voinut nostaa häntä elokuvaurallaan ylöspäin.
Hannu Syrjälä

Hannu Syrjälä (1966 Kangasniemi – 2025) oli suomalainen yritysjohtaja. Hän toimi Berggren Groupin toimitusjohtajana. Vuodesta 2018 lähtien hän toimi myös Detection Technologyn hallituksen puheenjohtajana. Tieto Oyj:n toimitusjohtajana hän toimi vuosina 2008–2011. Syrjälä oli koulutukseltaan kauppatieteen maisteri.
Ura

2013– Berggren Group, CEO and Partner
2008–2011 Tieto Oyj, Finland, President and CEO
2003–2008 GE Healthcare, USA, Vice President and General Manager, Life Support Solution Business
2001–2003 Datex-Ohmeda Division/ Instrumentarium, Finland, President, Oximetry, Supplies and Accessories Business Area
1998–2001 Datex-Ohmeda, Australia, Managing Director
1996–1998 Datex-Ohmeda Division, Finland, Sales Director
1993–1996 Instrumentarium Corp., Finland, Group Treasurer
1990–1993 Instrumentarium Corp., Finland, Financial Analyst
Perhe

Syrjälä on naimisissa ja hänellä on neljä lasta.
Maisons-Alfort

| Maisons-Alfort |
| --- | --- |
 Marnejokea Maisons-Alfortin kohdalla.
 vaakuna
 Maisons-Alfort sijaitsee Pariisin keskustan kaakkoispuolella.
Valtio:  Ranska
Alue:  Île-de-France
Departementti:  Val-de-Marne
Arrondissementti:  Créteil
Hallinto:  
 – Pormestari:  Michel Herbillon
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  5,58 km²
Väkiluku (2012):  54 186
 – Väestötiheys:  10 072 as./km²
Postinumero:  94700
 
 maisons-alfort.fr 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Maisons-Alfort [mɛzɔ̃ alfɔʁ] on Ranskan kunta Pariisin kaakkoisella esikaupunkivyöhykkeellä noin 9 kilometriä Pariisin keskustasta kaakkoon. Se kuuluu Île-de-Francen hallintoalueen Val-de-Marnen departementtiin ja siellä asuu noin 54 000 ihmistä.
Maisons ja Alfort olivat erillisiä kuntia Ranskan vallankumoukseen asti, jolloin ne yhdistyivät. Vuonna 1885 Maisons-Alfortin lounaisosasta erotettiin omaksi kunnakseen Alfortville. Muita naapurikuntia ovat luoteessa Charenton-le-Pont, pohjoisessa Saint-Maurice, koillisessa Joinville-le-Pont, idässä Saint-Maur-des-Fossés ja etelässä Créteil.
Alfortin vanhan kartanon perusti 1200-luvulla englantilainen Herefordin piispa Peter of Aigueblanche. Kartanossa toimii nykyisin eläinlääketieteellinen korkeakoulu.
Maisons-Alfortiin kulkee Pariisista metrolinja 8 (asemat École Vétérinaire de Maisons-Alfort, Maisons-Alfort – Stade ja Maisons-Alfort – Les Juilliottes) sekä RER-linja D (asemat Maisons-Alfort – Alfortville ja Le Vert de Maisons).
Käännös suomeksi
Pirkko Mannola

| Pirkko Mannola |
| --- | --- |
 Pirkko Mannola Euroviisujen karsinnassa 1964.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Pirkko Martta Irmeli Mannola
Syntynyt: 27. joulukuuta 1938 (ikä 86) Sääksmäki
Ammatti:  laulaja, näyttelijä
Puoliso:  Åke Lindman (vih. 1968; k. 2009) Göran Stubb (2016-)
Lapset:  1
Näyttelijä
Aktiivisena:  1959–
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Svensk Filmdatabas
Pirkko Martta Irmeli Mannola (s. 27. joulukuuta 1938 Sääksmäki) on suomalainen iskelmälaulaja ja näyttelijä. Hän on Miss Suomi vuodelta 1958.
Ura > Missi ja laulaja

Pirkko Mannola aloitti uransa teini-iässä 1950-luvun loppupuolella Suomen Trikoo Oy:n jumpperi- ja uimapukumallina Tampereella. Hänen veljensä Tomi Mannola lähetti kuvia sisarestaan Miss Suomi -kilpailun järjestäjille 25 000 markan löytöpalkkio mielessään, minkä seurauksena Mannola sai kutsun vuoden 1958 kilpailuun Helsinkiin. Mannolasta tuli 23 kilpailijan kesken käydyn kisan yllätysvoittaja 2. helmikuuta 1958 Messuhallissa. 28. kesäkuuta oli vuorossa Miss Eurooppa -kilpailu Istanbulissa Turkissa, josta tuliaisina oli neljännen perintöprinsessan titteli. Voittajaksi valittiin Itävallan Hanni Ehrenstrasser. Kilpailussa sijoittuminen toi Mannolalle ylimääräisen lähes kahden kuukauden edustuskiertueen Ranskassa.
Seuran toimittaja Olavi Sääksjärvi otti juttuideaa miettiessään yhteyttä Levytukun kapellimestari Kullervo Linnaan ja sopi Mannolalle koelaulun, vaikkei edes tiennyt, osaako Mannola laulaa. Mannola sai viikon aikaa harjoitella ja kolme laulutuntia Eero Väreeltä ennen lähtöään Helsinkiin koelauluun. Siellä hän esitti Paul Ankan kappaleen ”Diana” englanniksi. Mannolan ensilevynä julkaistiin kappaleen suomenkielinen versio ”Rakastan sinua, Gabriel”, kääntöpuolella ”Hopeakuu”. Saman tien alkoivat myös lavaesiintymiset Kullervo Linnan orkesterin kanssa. Levytukulle tehtiin vielä toinen single, ”Suukkopanttileikki”, jonka jälkeen Mannola siirtyi Scandialle.
Ura > Elokuvanäyttelijäksi

Kesällä 1959 alkoi myös Mannolan elokuvaura Ville Salmisen ohjaamassa musiikkikomediassa Yks' tavallinen Virtanen. Elokuvassa Mannola lauloi muutaman laulun, mutta äänenä toimi Eila Pellinen, koska Mannolalla oli sopimus toisen yhtiön kanssa eikä siksi voinut esittää Toivo Kärjen ja Reino Helismaan materiaalia. Elokuvan muissa pääosissa nähtiin Eemeli (alias Esko Toivonen), Hannes Häyrinen, Göran Cederberg, Martti Katajisto ja Leni Katajakoski. Elokuva sai ensi-iltansa Capitolissa ja Tuulensuussa Helsingissä 14. elokuuta 1959. Samoihin aikoihin Mannola muutti äitinsä kanssa Helsingin Maunulaan.
Loppukesästä kuvattiin Fennada-Filmin elokuvaa Iskelmäketju, jossa Mannola esitti kappaleet ”Tshibi-tshibi-tshibi” ja ”Olen rakastunut”, jotka hän tuoreeltaan myös levytti. Saman tien alkoivat Aarne Tarkaksen ohjauksessa seuraavan elokuvan Nina ja Erik kuvaukset Suomen Filmiteollisuudelle. Pääosissa olivat Tauno Palo, Martti Katajisto, Ville-Veikko Salminen ja Mannola, joka esitti elokuvassa kaksi laulua joita ei koskaan levyttänyt. Elokuvan ensi-ilta oli Rexissä 12. helmikuuta 1960. Elokuva-Aitan yleisöäänestyksessä vuoden 1959 parhaimmasta kotimaisesta naisnäyttelijästä Pirkko Mannola oli kolmannella sijalla. Kaksi vuotta myöhemmin hän voitti samaisen äänestyksen.
Vuoden 1959 lopulla Mannola teki kolmivuotisen elokuvasopimuksen Suomen Filmiteollisuuden kanssa ja siirtyi kuukausipalkkaiseksi näyttelijäksi. Tarkka talousmies, toimitusjohtaja Särkkä, otti Mannolasta kaiken hyödyn irti ja käytti tätä kymmenessä elokuvassa seuraavien vuosien aikana. Ensimmäisenä työn alla oli Aarne Tarkas -komedia Isaskar Keturin ihmeelliset seikkailut, jossa pääosissa olivat Hannes Häyrinen ja Leo Jokela. Sivuosassa oli Mannolan tuleva aviomies Åke Lindman. Elokuvassa Mannolan esitti kappaleet ”Sydän ohjaa tietäni” ja ”Onnenpyörä”, jotka julkaistiin myös levyllä. Elokuvan ensi-ilta oli Rexissä 26. helmikuuta 1960. Elokuva sai huonot arvostelut ja laimeahkot katsojaluvut.
Ura > Saksaan

Seuraavaksi oli vuorossa kevyt musiikkikomedia, ohjaajana Ville Salminen. Kaks' tavallista Lahtista -elokuvassa pääosissa olivat Mannola, Tommi Rinne, Leif Wager, Leni Katajakoski, Eemeli ja Vesa Enne. Sivuosassa esiintynyt Masa Niemi teki itsemurhan 3. toukokuuta 1960, pian elokuvan julkaisemisen jälkeen. Elokuvan ensi-ilta oli 20. toukokuuta 1960 Rexissä. Mannola lauloi elokuvassa kappaleet ”Cinderella” ja ”Sydänyön hetki”, joista edellinen päätyi myös levylle. Elokuva sai vaisut arvostelut, mutta veti katsojia vuoden keskitasoa paremmin.
Tuottaja Särkkä päätti lähettää elokuvan edustamaan Berliinin elokuvafestivaaleille. Suomen Filmiteollisuuden PR-päällikkö Olavi Linnuksen ideasta mukaan päätettiin lähettää myös elokuvan laulajatähdet Pirkko Mannola ja Vesa Enne. He esiintyivät Waldbühnen ulkoilmalavalla 20 000 kuulijan edessä. Mannola ei ehtinyt lainkaan harjoitella illan orkesterin kanssa. Hän lauloi Paul Ankan ”Dianan”. Yleisön joukossa istui kykyjenetsijä Hans Roll, joka kiinnostui suomalaisesta laulajasta. Roll ilmoitti tuntevansa Saksan suurimman levy-yhtiön Teldecin (Telefunken & Decca) levytuottaja-kapellimestari Werner Müllerin. Koelaulu Müllerin kanssa järjestyi, ja Mannola lauloi hänelle kappaleen ”Ich tanze mit Dir in den Himmel hinein”. Suoritus vakuutti Wernerin ja levytyssopimus solmittiin.
Elokuva-alalla vuorossa oli Aarne Tarkaksen ohjaama komedia Opettajatar seikkailee, jonka pääosissa olivat Tommi Rinne, Leni Katajakoski ja Pirkko Mannola. Tällä kertaa ei laulettu. Elokuva sai ensi-iltansa 28. lokakuuta 1960. Kriitikot olivat viileitä, mutta yleisöä elokuva veti selvästi vuoden keskitasoa paremmin.
Syksyllä kuvattiin jo seuraavaa Tarkaksen ohjaamaa elokuvaa, musiikkipitoista potpuria Tähtisumua. Pääosissa olivat Mannola ja Esko Salminen. Kaksikko näytteli seuraavien parin vuoden aikana useassa yhteisessä elokuvassa, koska molemmat olivat tuolloin Särkän luottonäyttelijöitä. Elokuvassa Mannola esittää kappaleet ”Oi mitkä tunteet”, ”Kuinka rakkaus alkoi”, ”Pikku pikku bikinissä” ja ”Nahkatakkiritari”, joista kaksi ensimmäistä myös levytettiin. Elokuvan ensi-ilta oli 13. tammikuuta 1961.
Vuoden 1960 lopulla kuvattiin vielä yksi Tarkas-komedia, Minkkiturkki, jossa Mannolalla oli pieni sihteerin rooli. Kuvaustahti oli niin kova, että Mannola asui hetken alivuokralaisena yhden huoneen asunnossa lähellä SF:n Liisankadun studioita, jotta olisi ehtinyt nukkua edes lyhyet yöunet.
Vuosien 1960–1961 vaihteessa Ville Salminen ohjasi musiikkielokuvaa Toivelauluja. Elokuva oli Mannolan ensimmäinen värielokuva ja Salmisen uran viimeinen elokuvaohjaus. Vaikka elokuva oli alusta loppuun pelkkää tanssia ja laulua, ei Mannola esittänyt ainoatakaan kappaletta. Elokuvan ensi-ilta oli 24. maaliskuuta 1961. Elokuva ei ollut yleisömenestys, vaan tuotti runsaasti tappiota. Tämä vaikutti luultavasti siihen, että Suomen Filmiteollisuus pysytteli myöhemmin erossa värifilmikokeiluista.
Ura > Pirko Manola

Mannolan nimestä jätettiin tuplakonsonantit pois, jotta saksalainen yleisö oppisi tuntemaan hänet helpommin äännettävällä ”Pirko Manola” -nimellä. Ensilevytyksenä Saksan markkinoille tehtiin kappaleet ”Bam-Schi-Bam” ja ”Weil es die Liebe so will”, jotka julkaistiin Decca-levymerkillä. Mannolan saksalaisia levyjä ei tuolloin kuultu Suomessa, koska Suomen Decca oli Fazerin alainen merkki ja näin Scandian kilpailija. Mannola keikkaili ahkerasti ympäri Länsi-Saksaa Kurt Edelhagenin ja Hugo Strasserin orkestereiden kanssa. Scandialle Pirkko levytti ”Bam-Schi-Bamin” suomeksi nimellä ”Maailman paras levy”.
Kesällä 1961 kuvattiin taas Suomessa elokuvaa, Aarne Tarkaksen Tyttö ja hattu. Pääosissa näyttelivät Pirkko Mannola, Esko Salminen, Rauha Rentola ja Siiri Angerkoski. Elokuvassa Pirkko esitti kuusi kappaletta, joita ei levytetty. Elokuvan ensi-ilta oli 4. elokuuta 1961. Katsojia oli hieman vuoden keskitasoa enemmän. Samanaikaisesti kuvattiin T. J. Särkän ohjaustyötä Miljoonavaillinki, jossa pääosissa olivat Jussi Jurkka, Helge Herala, Liana Kaarina, Ansa Ikonen ja Pirkko Mannola. Elokuvassa Mannola esitti kappaleen ”Cha-Cha-Cha”, jota hän ei koskaan levyttänyt. Elokuvan ensi-ilta oli 13. lokakuuta 1961.
Talvella kuvattiin vielä Eemeli-komediaa ”Ei se mitään!” sanoi Eemeli, jonka ohjauksesta vastasi Åke Lindman. Pääosissa näyttelivät Mannola, Eemeli, Ismo Kallio, Siiri Angerkoski, Risto Mäkelä, Irja Rannikko ja Pentti Irjala. Tuolloin Mannola ja Lindman jo seurustelivat, mutta suhde salattiin vielä pitkään.
Ura > Duettoja ja euroviisuja

Erilaiset duettolevytykset olivat kovassa huudossa Saksassa noina vuosina. Mannola duetoi yhdessä laulaja Wyn Hoopin kanssa. Hoop oli ollut muun muassa vuoden 1960 Euroviisuissa edustamassa Saksaa ja sijoittunut neljänneksi. Pari osallistui vuoden 1962 Saksan Euroviisukarsintoihin kappaleella ”Mama will Dich sehn” sijoittuen neljänneksi. Connie Froeboess vei voiton. Mannola otti samana vuonna osaa myös Suomen Euroviisukarsintoihin kappaleella ”Sitä rakkaus on”. Mama will Dich sehn -single myi parissa viikossa yli 50 000 kappaletta ja poiki lisää työtarjouksia: kiertueita Wynin, Heidi Brühlin ja Nana Mouskourin kanssa Hugo Strasserin ison orkesterin säestyksellä.
Kotimaassa kuvattiin T. J. Särkän ohjaamaa elokuvaa Ihana seikkailu. Pääosissa olivat Pirkko Mannola, Ruth Snellman, Siiri Angerkoski ja Stig Fransman. Ruth Snellman sai roolisuorituksestaan isoäitinä vuoden parhaan naisnäyttelijän Jussi-patsaan. Jussi-tilaisuus televisioitiin tuolloin ensimmäistä kertaa.
Saksassa vientiä riitti: radioesiintymisiä Werner Müllerin omassa Magazin-ohjelmassa, televisioesiintymisiä, pesti Vico Torrianin varieteeravintolashow'ssa Hampurissa ja lisää levytyksiä sekä soolona että duettona Wynin kanssa. Välillä Mannola palasi Suomeen sekä tekemään lisää filmejä ja levyttämään että myös keikkailemaan Herbert Katzin ja Kullervo Linnan orkesterin kanssa. Jatkuva keikoilla laulaminen alkoi kuitenkin rasittaa kurkkua, seurauksena äänen käheytyminen ja jatkuvia lääkärikäyntejä. Lopulta kurkussa olleet kovettumat tarvitsivat leikkausta. Operointi suoritettiin Tilkan sairaalassa. Tämä oli ehkä suurin syy Mannolan pitkäaikaisen levy- ja keikkalaulajan uran katkeamiseen.
Vuonna 1963 Suomessa alkoi näyttelijöiden lakko, joka pysäytti lähes kokonaan myös Suomen Filmiteollisuuden tuotannon. Alkutalvesta kuvattiin vielä liittoon kuulumattomien ja amatöörinäyttelijöiden voimin Aarne Tarkaksen ohjauksessa musiikkipitoista hupailua Teerenpeliä, jonka pääosissa esiintyivät Mannola, Brita Koivunen, Esa Laukka, Heikki Aarva ja Siiri Angerkoski. Elokuvan valmistuttua SF:n Liisankadun halleilla työt pysähtyivät kokonaan. Kesällä myös Mannolan sopimus irtisanottiin. Pari vuotta Suomen Filmiteollisuus kitui pienimuotoisia mainosfilmejä tehden, mutta hakeutui 1965 konkurssiin ja lopetti toimintansa.
Kesällä 1963 kuvattiin Tommi Rinteen tuottama ja Aarne Tarkaksen ohjaama Villin Pohjolan salattu laakso, viimeinen tuohon aikaan tehdyistä Lappi-westerneistä. Pääosissa olivat Mannolan lisäksi Tommi Rinne, Taneli Rinne, Åke Lindman, Tapio Rautavaara ja Elina Salo. Elokuva oli taloudellinen katastrofi ja jäi Rinteen ainoaksi elokuvatuotannoksi.
Ura > Rouvia kiertueella

Pitkän tauon jälkeen alkoi Mannolan laulajanura taas elpyä. 1986 ilmestyi Mannolan ensimmäinen albumi (kaikki 1960-luvun levytykset olivat singlejä) On vanha lempi rinnassain. Vuonna 1991 Pirkko Mannola, Brita Koivunen ja Vieno Kekkonen tekivät konserttikiertueen esittäen vanhoja iskelmiä. Säännöllistä keikkailua jatkui koko 1990-luvun. Kolmikolta ilmestyi 1997 albumi Kulta-ajan tähdet. Brita Koivusen jätettyä keikkailun tuli hänen tilalleen Marjatta Leppänen.
Vuonna 1991 Mannola nähtiin 1960-luvun alun iskelmäelokuvien tyyliin tehdyssä Iskelmäprinssissä. Sen pääosissa Mannolan lisäksi olivat muun muassa Tiina Isohanni, Saija Hakola, Mart Sander ja Tarmo Ruubel. Elokuvassa nähtiin muitakin eilispäivän laulutähtiä, kuten Kai Lind, Umberto Marcato ja jopa Paul Anka. 1980- ja 1990-luvulla Mannola nähtiin televisiosarjoissa kuten Öhmanin tavaratalo, Varustamo, Klubi, Ihana mies ja Pieni pala jumalaa, sekä elokuvassa Yöjuna.
Yksityiselämä

Mannola avioitui Åke Lindmanin kanssa vuonna 1968. Heillä on vuonna 1978 syntynyt tytär. Lindman kuoli vuonna 2009. Mannola sijoittui 2009 toiseksi television Tanssii tähtien kanssa -kilpailussa. Hän on ollut vuodesta 2016 lähtien kihloissa presidentti Alexander Stubbin isän, jääkiekkovaikuttaja Göran Stubbin kanssa.
Mannolalla diagnosoitiin alkuvuodesta 2019 rintasyöpä, joka leikattiin ja johon hän sai sädehoitoja.
Diskografia

On vanha lempi rinnassain (1986)
Kulta-ajan tähdet (1997) Brita Koivusen & Vieno Kekkosen kanssa
Filmografia

Yks’ tavallinen Virtanen (1959)
Iskelmäketju (1959)
Nina ja Erik (1960)
Isaskar Keturin ihmeelliset seikkailut (1960)
Kaks’ tavallista Lahtista (1960)
Opettajatar seikkailee (1960)
Tähtisumua (1961)
Minkkiturkki (1961)
Toivelauluja (1961)
Tyttö ja hattu (1961)
Miljoonavaillinki (1961)
”Ei se mitään!” sanoi Eemeli (1962)
Ihana seikkailu (1962)
Teerenpeliä (1963)
Villin Pohjolan salattu laakso (1963)
Juokse kuin varas (1964)
Tänään olet täällä (1966)
Miljardin dollarin aivot (1967)
Meren kasvojen edessä (1967)
Leikkikalugangsteri (1969)
Klippet (1982)
Harjunpää ja kylmä kuolema (1983)
Harmagedon (1986)
Lumottu tie (1986)
Härän vuosi (1988)
Iskelmäprinssi (1991)
Yöjuna (1996)
Ihana mies (1999)
Onnen varjot (2005)
Risto Räppääjä (2008)
Rööperi (2009)
Täydellinen joulu (2019)
Aiheesta muualla

Pirkko Mannola Pomuksen tietokannassa
http://www.bad-bad.de/schlagerfestspiele/p_manola.htm (Arkistoitu – Internet Archive) (saksaksi)
Pirkko Mannolan esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Kuusi kuvaa näyttelijä Pirkko Mannolan elämästä 22.2.2020 Yle Radio 1
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO) 
Taiteenala:  MusicBrainz 2 
Henkilöt:  Elonet  Yle  Uppslagsverket Finland 
Muut:  Europeana 
Mannola vuonna 1960. (Kuva Alvar Kolanen.)
Pirkko Mannola vuonna 1976 Pygmalionin roolissa.
Luhansk

| Luhansk Луганськ |
| --- | --- |
 Näkymiä Luhanskista
 lippu:  vaakuna
 Luhanskin alue Ukrainassa, alla kaupungin sijainti alueella
 Luhansk
 Koordinaatit: 48.5714°N, 39.2977°E 
Valtio:  Ukraina
Alue:  Luhansk
Piiri:  Luhanskin piiri
Perustettu:  1795
Kaupungiksi:  1882
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  257 km²
Korkeus:  105 m
Väkiluku (2022)  ():  397 677
 
 gorod.lugansk.ua 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Luhansk (ukr. Луга́нськ; vuoteen 1882 asti Kamjanyi Brid i Luhaskyi zavod (Кам’яний Брід і Луганський Завод); vuosina 1935–1958 ja 1970–1990 nimellä Vorošilovgrad (Ворошиловград)) on kaupunki Itä-Ukrainassa, Luhanskin piirissä. Se on Luhanskin alueen ja piirin pääkaupunki. Ukrainan tilastokeskuksen arvio kaupungin väkiluvuksi on 397 677 (2022).
Kaupunki on ollut Venäjän tai sen nukkevaltion, niin sanotun Luhanskin kansantasavallan miehittämänä vuodesta 2014 lähtien.
Historiaa

Keisarinna Katariina II halusi 1790-luvulla tukea laajentumishaluisen Venäjän keisarikunnan sotatoimia perustamalla silloisen valtakunnan eteläosiin rautavalimon, jossa voitaisiin valaa tykkejä ja tykinkuulia. Valimolle valittiin paikka nykyisen Luhanskin kaupungista seudun ehtymättöminä pidettyjen hiilivarojen ja lähistön rautamalmiesiintymien takia. Vuonna 1795 avuksi kutsuttu skotlantilainen Charles Gascoigne perusti ensimmäisen rautatehtaan Kamjanyi Bridin (ukr. Кам'яний Брід) kylän lähistölle. Tehtaan yhteyteen kasvoi kylä, joka sai nimen Luhansk (Lugansk) läheisen Luhanjoen (Lugan) mukaan. Vuonna 1882 Luhansk yhdistyi Kamjani Bridin kanssa ja sai kaupunginoikeudet. Siitä tuli Jekaterinoslavin kuvernementin kihlakuntakaupunki.
Kaupungin nimi oli Vorošilovgrad vuosina 1935–1958 ja 1970–1990; nimi annettiin Stalinin työtoverin, Neuvostoliiton marsalkan Kliment Vorošilovin (1881–1969) mukaan. Kaupungin nimeksi palautettiin Luhansk henkilökultin purkamisen yhteydessä, mutta Vorošilovin kuoleman jälkeen henkilöön viittaava nimi otettiin taas käyttöön. Kaupunki nimettiin Luhanskiksi uudelleen 1990.
Kaupungista kasvoi Neuvostoliiton aikana merkittävä teollisuuskeskus Donetsin laakiolla. Siellä on raskasta teollisuutta; esimerkiksi aikoinaan Euroopan suurimpiin kuulunut vetureita ja rautatievaunuja valmistava tehdas. Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen osa kannattamattomasta kaivostoiminnasta ja teollisuudesta on lopetettu.
Historiaa > Luhanskin kansantasavalta

Luhansk on huhtikuussa 2014 Venäjän nukkevaltiona toimivan Luhanskin kansantasavallan hallinnollinen keskuskaupunki (pääkaupunki). Samanlaisessa asemassa olevan Donetskin kansantasavallan kanssa Venäjä käy näiden nukkevaltioiden sotilaspalveluun pakotetun väestöosan ja Venäjän asevoimien kanssa Itä-Ukrainan sotaa Ukrainaa vastaan.
Historiaa > Yliopistot

Luhanskissa toimivia yliopistoja ovat esimerkiksi Vladimir Dalille nimetty Itä-Ukrainan kansallinen yliopisto, Taras Ševtšenkolle nimetty Luhanskin kansallinen yliopisto ja Luhanskin lääketieteellinen valtionyliopisto.
Väestö

Oheinen taulukko kuvaa tämän Ukrainan itäisimmän alueen pääkaupungin asukasluvun kehittymistä. Erityisesti neuvostovuosina seudun väkiluku kasvoi ja väestö venäläistyi; osaksi alueelle muuton seurauksena. Etenkin vanhemmasta ikäpolvesta osa on syntynyt Ukrainan ulkopuolella, lähinnä Venäjällä. Neuvostoliiton hajottua kaupungin, samoin kuin koko Luhanskin alueen väkiluku on pienentynyt negatiivisen luontaisen väestönkasvun (kuolleisuus suurempaa kuin syntyvyys) ja poismuuton johdosta.
| Väestönkehitys |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  1897  |  1923  |  1926  |  1931  |  1939  |  1959  |  1970  |  1979  |  1989  |  2001  |  2014 (arvio)  |  2022 (arvio)   |
| Väestö | 20 404 | 43 966 | 71 006 | 102 124 | 214 607 | 274 520 | 382 774 | 463 047 | 496 813 | 463 097 | 424 113 | 397 677 |
| ±% | —     | +115.5% | +61.5% | +43.8% | +110.1% | +27.9% | +39.4% | +21.0% | +7.3% | −6.8% | −8.4% | −6.2% |
Hieman laajempaan, Luhanskin kaupunkipiiriksi kutsuttuun alueeseen kuuluivat ennen vuoden 2020 aluehallinnollista uudistusta Luhanskin kaupungin ohella myös Oleksandrivskin (Олександрівськ, 6 401 as.) kaupunki ja Juvileinen kaupunkityyppinen taajama (yli 16 000 asukasta) sekä noin 3 000 maaseutuasukasta.
Asukkaista enemmistön äidinkieli on venäjä.
Teatteritalo.
Talvinen puisto.
Sisänäkymä kauppahallista ("keskustorilta").
Luhanskin veturitehtaan tuotantoa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Luhansk Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki 
Muut:  Encyclopedia of Modern Ukraine  IdRef
Tero Lundstedt

| Tero Lundstedt> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 12. heinäkuuta 1985 (ikä 39)
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  sisältöjohtaja, post doc -tutkija
Muut tiedot
Koulutus: Oikeustieteen tohtori
Aiheesta muualla
Kotisivu
Tero Tapani Lundstedt (s. 12. heinäkuuta 1985 Helsinki) on helsinkiläinen juristi, kansainvälisen oikeuden tutkija, oikeustieteen tohtori ja Ajatuspaja Liberan sisältöjohtaja.