stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Songhai
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Songhai Wikimedia Commonsissa
Songhaivaltakunta laajimmillaan.
Sankoren moskeija Timbuktussa.
Askian kysymykset ja al-Maghilin vastaukset. Poliittinen traktaatti 1500-luvun alun Timbuktusta.
Askia Muhammadin hautamuistomerkki Gaossa.
Länsi-Afrikan kauppareitit noin 1000–1500. Kultaesiintymät on merkitty ruskealla.
Dyyni

Hiekkadyyni, jonka pinnassa näkyy pienempää hiekan väreilyä.
Dyyni on tuulen kasaamaa hiekkaa, joka painovoiman vaikutuksesta asettuu mäkeä tai harjannetta muistuttavaan muotoon. Dyynejä esiintyy aavikoilla, rannoilla ja eroosion kuluttamilla alueilla. Niiden korkeus vaihtelee matalista kummuista jopa satoihin metreihin. Hiekkamuodostelmien kokoon ja muotoon vaikuttavat tuuli ja pinnanmuodot sekä hiekan koko ja koostumus. Tuuli tuo dyyneihin jatkuvasti uutta hiekkaa ja kuljettaa vanhaa pois, minkä seurauksena ne vähitellen siirtyvät. Muinaisia dyynejä tunnetaan myös puoliaavikoilta ja kosteilta alueilta, mutta ne eivät aavikoiden dyyneistä poiketen enää liiku tuulen mukana, sillä kasvillisuuspeite sitoo ne paikoilleen. Maapallon lisäksi dyynejä on löydetty muiltakin taivaankappaleilta.
Esiintymisalueet

Dyynejä syntyy alueille, joissa tuuli kuljettaa mukanaan irtonaista hiekkaa. Niitä esiintyy aavikoilla, rannoilla ja eroosion kuluttamilla puolikuivilla alueilla. Dyynien peittämä alue voi olla laajudeltaan satoja tai tuhansia neliökilometrejä. Tällaista aluetta kutsutaan hiekka-aavikoksi tai -mereksi (arab. عرق‎, erg). Kovilla aavikkopinnoilla esiintyy pienempiä dyynien peittämiä alueita tai jopa vain yksittäisiä dyynejä.
Hiekkalevyksi kutsutaan tasaista tai aaltoilevaa maastoa, jonka hiekka on varsinaista hiekka-aavikkoa karkeampaa. Hiekkakerroksen paksuus vaihtelee muutamista senttimetristä useisiin metreihin, ja korkeuserot ovat pieniä. Yleensä hiekkalevyt esiintyvät varsinaisten dyynimerien reuna-alueilla, mutta Egyptin ja Sudanin rajaseuduilla on suuria hiekkalevyautiomaita.
Sademäärän vaihtelun vuoksi dyynien peitoksi voi toisinaan kasvaa kasvillisuuden kerros, jolloin dyynistä muodostuu pysyvä eikä se enää liiku. Tällaiset dyynit sijaitsevat alueilla, joissa muinoin satoi nykyistä vähemmän. Siksi kasvillisuuden kiinnittämiä dyynejä esiintyy myös kosteilla alueilla, kuten Pohjois-Amerikassa, Unkarissa ja Mongoliassa. Muinaisten hiekkamerien aaltoileva muoto on niissä edelleen havaittavissa, vaikka muinaisdyynit ovatkin aikakausien saatossa pehmenneet ja pyöristyneet.
Puoliaavikoilla, aavikoiden reuna-alueilla ja kosteilla rannikkoalueilla esiintyy kasvillisuuden kanssa syntyneitä dyynimäisiä muodostelmia. Ne ovat eri asia kuin varsinaiset, pelkästä tuulen tuomasta hiekasta muodostuneet dyynit.
Kivettyneitä dyynejä tunnetaan esimerkiksi Grand Canyonin seinämistä, Englannin Länsi-Midlandsistä ja Etelä-Brasiliasta. Dyynejä on havaittu myös muilla taivaankappaleilla, kuten Marsissa.
Dyynien synty ja liike

Suurimmat aavikot sijaitsevat subtrooppisilla korkeapainealueilla, joilla esiintyy voimakkaita tuulia. Ilmanpaineen kiertojärjestelmät vaihtelevat vuodenkierron mukaan, ja niiden rajavyöhykkeille syntyy monimutkaisia dyynimuodostelmia. Monsuunituulien muodostamat dyynimeret ovat harvinaisia. Niitä esiintyy Tharin autiomaassa Intian länsirajoilla sekä Sonoran autiomaassa Lounais-Yhdysvalloissa. Perun länsiosissa ja muilla rannikkoalueilla dyynejä voi syntyä merituulten ja sisämaasta puhaltavien tuulten kohdatessa. Pinnanmuodot ohjaavat tuulen suuntaa ja vaikuttavat syntyvien dyynien muotoihin.
Voimakkaat tuulet siirtävät isompia hiekanjyviä. Heikot tuulet lähinnä muokkaavat olemassaolevien dyynien muotoja. 0,2 millimetrin kokoinen hiekanjyvä vaatii siirtyäkseen 12 km/h tuulen ja 0,6 millimetrin hiekanjyvä 21 km/h tuulen. Hyvin voimakkaissa tuulissa syntyy hiekkamyrskyjä. Kerran liikkeelle lähtenyt hiekka jatkaa liikettään myös heikommissa tuulissa. Hieno hiekka kulkeutuu tuulen mukana, kun taas karkeampi hiekka vierii hiekkakerrostumien pinnalla pienempien hiukkasten työntämänä. Hiekkalevyille ominaisen lainehtivan pinnan synty vaatii hyvin voimakkaita myrskytuulia, jotka kykenevät kuljettamaan mukanaan karkeita, isokokoisia hiekanjyviä.
Kovan pinnan kitka on pehmeää pienempi, joten hiekka liikkuu paremmin kivikkoisilla alueilla. Hiekkaisella pinnalla tuuli hidastuu, jolloin hiekka alkaa kasaantua. Rinne jyrkkenee, kunnes tuuli ei enää kykene nousemaan dyynin yli. Tuulen tuoma hiekka asettuu painovoiman vaikutuksesta noin 32 asteen kulmaan. Dyyni ei enää kasva vaan siirtyy vähitellen, kun tuuli kuluttaa tuulen puoleista rinnettä ja tuo suojan puolelle uutta hiekkaa. Vuotuinen liike on yleensä noin 20–30 metriä mutta Saharassa jopa 100 metriä. Pienet dyynit liikkuvat isoja nopeammin.
Jos tuuli puhaltaisi tasaisesti aina samaan suuntaan, muodostuisi pitkiä ja suoria hiekkaharjanteita kohtisuorassa tuulen suuntaan nähden. Tuulen suunnan ja nopeuden vaihtelun vuoksi myös dyynien muoto käytännössä vaihtelee.
Koostumus

Dyynit koostuvat lähinnä hiekkarakeista, joiden halkaisija on noin 0,2–0,4 millimetriä ja muoto tuulen pyöreähköksi hioma. Pinnassa voi olla myös pienenpieniä uurteita. Yksittäisen dyyniin hiekkarakeet ovat yleensä suunnilleen samankokoisia. Hiekkalevyjen hiekka on rakenteeltaan sekalaisempaa ja sisältää sekä hienoa että karkeaa ainesta.
Maapallon dyynien yleisin kivilaji on kvartsi, joka kestää kemiallista rapautumista hyvin. Kvartsia esiintyy erityisesti sisämaan suurissa hiekkaerämaissa, joista liukoisempi aines on vuosimiljoonien aikana kulkeutunut muualle. Rannikkodyyneillä muiden kivilajien osuus on suurempi. Tulivuorenpurkausten ympäristössä dyynejä syntyy vulkaanisen tuhkan hiukkasista ja kuivuneiden järvien pohjissa kipsistä. Vulkaanisia dyynejä tunnetaan esimerkiksi Havaijilta ja Tansaniasta ja kipsidyynejä New Mexicon White Sandsista, Pohjois-Algeriasta ja Lounais-Australiasta.
Savimaan hiukkaset eivät tavallisesti kulkeudu tuulen mukana, sillä hienojakoinen saviaines muodostaa tiivistä massaa. Jos savihiukkaset kuitenkin irtoavat, tuuli nostaa ne korkealle ilmaan. Savesta muodostuu dyynejä vain silloin, kun pienemmistä hiukkasista koostuvat rakeet ovat suunnilleen hiekanjyvän kokoisia. Tällaisia dyynejä esiintyy esimerkiksi Texasin rannikolla.
Dyynien muodot

Dyynien muodot vaihtelevat huomattavasti, mutta niistä voidaan erottaa tiettyjä perusrakenteita. Erään määritelmän mukaan dyynit voidaan jakaa kolmeen perustyyppiin, liikkuviin dyyneihin, pitkänmallisiin dyyneihin ja kasaantuviin dyyneihin.
Dyynin muotoon vaikuttaa useat tekijät, kuten hiekan määrä, tuulen voimakkuus ja suunta, kasvipeite, dyynin ikä, kallioperän kohoamat ja dyynikentän ala. Hiekan määrä ja vallitsevan tuulen suunta ovat oleellisimmat tekijät.
Kuunsirpin muotoisia barkaanidyynejä esiintyy alueilla, joilla tuuli puhaltaa pääasiassa yhdestä suunnasta. Sirppimäinen muoto johtuu tuulen nopeuden alueellisesta vaihtelusta. Dyynien säännöllinen muoto ja välimatka kertovat tuulen säännöllisestä käyttäytymisestä. Barkaanit ovat yleisiä sekä maapallolla että Marsissa.
Jatkuvan hiekkakerroksen alueilla tuulen virtaus muodostaa vaihtelevia dyynikuvioita. Barkaanien tapaan harjanteiden muodot muistuttavat sirppejä, joista osa osoittaa tuulen suuntaan ja osa vastatuuleen. Kaarevien muotojen keskelle jää pienten kuoppien säännöllinen kuvio. Monimutkaisen kuvion päällä kulkee suoria, tuuleen nähden kohtisuoraisia harjanteita. Korkeimmat dyynit ovat lähes 200 metriä korkeita, ja niiden välimatka vaihtelee sadoista metreistä useisiin kilometreihin. Monimutkaisten kuvioiden verkostoista koostuvat dyynit ovat yleisiä suurilla hiekka-aavikoilla.
Pitkittäiset dyynit kulkevat usein vallitsevan tuulen suuntaisesti, ja ne voivat olla jopa kymmeniä kilometriä pitkiä. Tällaisia dyynejä syntyy alueilla, joissa on riittävästi irtonaista hiekkaa sekä kausittain tai vuorokaudenajan mukaan vaihtuvaa tuulta. Niiden harjanne on usein terävä, mikä takia niitä kutsutaan toisinaan arabialaisen miekan mukaan nimellä saif. Pitkittäisten dyynien korkeus voi olla kymmenestä metristä jopa 150 metrisiin harjanteisiin. Harjanteilla voi olla muutama sata metriä tai jopa muutama kilometri väliä.
Tähtidyyneillä on keskushuippu, josta erkanee kolme tai useampi sakara, joissa jokaisessa on jyrkkärinteinen harjanne. Tähtidyynit voivat olla jopa 150–300 metriä korkeita ja 1–2 kilometriä leveitä. Niitä esiintyy alueilla, joissa tuuli puhaltaa monesta eri suunnasta.
Yhdistelmädyynit ovat valtavia hiekkamuodostelmia, jotka koostuvat useista pienempien dyynien kerroksista. Niitä kutsutaan myös megadyyneiksi (arab. ذراعه‎, draa, ’käsivarsi’). Niitä löytyy suurilta hiekkameriltä, ja ne voivat olla joko tuulen suuntaisia tai kohtisuorassa tuuleen nähden. Suurten hiekkamuodostelmien peittona on pienempiä muodostelmia, ja pienempien pinta on lainehtiva tai väreilevä.
Dyynien muoto vaihtelee säännöllisesti alueilla, joissa tuulen suunta vaihtuu vuodenkierron mukaan. Dyyni ikään kuin kääntyy, kun tuuli tuo sen yhdelle sivulle hiekkaa ja kuljettaa sitä vastakkaiselta sivulta pois. Joillakin alueilla pinnanmuodot johtavat niin kutsuttujen kaikudyynien syntyyn, kun tuuli kohtaa esimerkiksi kallionseinämän tai kukkuloita. Ylänköalueen suojaiselle puolelle syntyy kaikudyynien ja kallioiden väliin tuuleton käytävä, joka usein on keidas tai kulkureitti. Kaikudyynit voivat olla erittäin korkeita, jopa yli 400-metrisiä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta dyyni Wikimedia Commonsissa
Algerian Issouane ergin hiekkamerta ylhäältä katsoen. Kuvassa näkyy tähtidyynejä ja puolikuun muotoisia dyynejä.
Barkaanin muoto. Kuvassa tuuli puhaltaa vasemmalta oikealle, ja dyyni liikkuu samaan suuntaan.
Agaavesiirappi

Agavesiirappia
Agaavesiirappi on agaavekasveista valmistettu makeutusaine. Sitä tuotetaan pääasiassa tequila-agaavesta (Agave tequilana) ja titaaniagaavesta (Agave salmiana), joita kasvatetaan erityisesti Meksikossa.
Agaavesiirappi on nestemäistä ja väriltään vaaleankellertävää tai ruskeaa. Se on noin 1,4–1,6 kertaa makeampaa kuin tavallinen sokeri, ja sen glykeeminen indeksi on matala (11–19). Siirapin pääasiallinen sokeri on fruktoosi, jota siniagaavessa on noin 56–60 %.
Tuotanto

Agaavesiirapin valmistuksessa kasvin lehdet poistetaan 7–14 vuoden kasvun jälkeen. Mehu uutetaan kasvin ytimestä (piña), suodatetaan ja kuumennetaan, jolloin monimutkaiset sokerit hajoavat yksinkertaisemmiksi sokereiksi. Lopputulos on hunajaa hieman juoksevampaa siirappia.
Käyttö

Agaavesiirappia on saatavilla vaaleana, meripihkan värisenä ja tummana. Vaalealla siirapin maulla on neutraali, kevyt maku, kun taas tummemmilla versioilla on voimakkaampi karamellinen maku. Sitä käytetään yleisesti hunajan ja sokerin korvikkeena leivonnassa, juomasekoituksissa ja ruoanlaitossa. Se liukenee helposti myös kylmiin juomiin. Agaavesiirappi on suosittu vegaanien keskuudessa hunajan korvikkeena.
Regnum Online

| Regnum Online |
| --- | --- |

Kehittäjä:  NGD Studios
Julkaisija:  NGD Studios
Jakelija:  Steam
Pelimoottori:  NG3D
Julkaistu:  24. toukokuuta 2007
Lajityyppi:  Fantasia-MMORPG
Pelimuoto:  moninpeli
Ikäluokitus:  USK 12 
Alusta:  Microsoft Windows, Linux
Jakelumuoto:  Lataus verkosta
  Minimi: * Intel Pentium 3 800 MHz, AMD Duron 900 MHz tai parempi suoritin  * 256 megabittiä RAM-muistia * ATI Radeon 7500 tai Nvidia GeForce 2 tai parempi näytönohjain   Suositus: * Intel Pentium 4 2.4 GHz tai AMD Athlon XP 2400 tai parempi suoritin * 512 megabittiä RAM-muistia * ATI Radeon 9600, Nvidia GeForce FX5700 tai parempi näytönohjain  
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK    : 
Regnum Online on fantasiamaailmaan sijoittuva MMORPG-peli jonka on kehittänyt argentiinalainen NDG Studios. Peligenrelle tavanomaisen hahmon kehittämisen lisäksi peli keskittyy kolmen heimon väliseen taisteluun johon pelaaja osallistuu. Pelaajat taistelevat vastakkaisten puolten hahmoja vastaan ja valtaavat linnakkeita ja linnoja.
Nimi Regnum tulee latinasta ja tarkoittaa valtakuntaa, minkä lisäksi se on myös kunnianosoitus yhdelle ensimmäisistä Argentiinassa lanseeratuista peleistä. Peliä kutsutaan lyhenteillä RO tai ROL (joka tarkoittaa espanjan kielessä myös roolia, kuten roolipelissä). Peli julkaistiin virallisesti 24. toukokuuta 2007.
Regnum Onlinella on yli 500 000 rekisteröitynyttä käyttäjää ja sitä on arvioitu paikallisissa sanomalehdissä, TV-ohjelmissa, pelisivustoilla ja myös kansainvälisillä verkkosivustoilla.
NGD Studios teki sopimuksen saksalaisen peliyhtiön Gamigon kanssa ja avasi saksalaisen palvelimen. Pian tämän jälkeen Gamigo avasi toisen saksalaisen palvelimen suuren kysynnän vuoksi. Vuoden 2009 lopulla Gamigo avasi ranskalaisen palvelimen nimeltä Nemon. Vuonna 2009 UnitedGames sai yksinoikeuden Hollantiin ja Belgiaan, jolloin avattiin uusi, hollanninkielinen palvelin Tyr. Sittemmin palvelin kuitenkin suljettiin ja sen pelaajatietokanta sulautettiin kansainväliseen Horus-palvelimeen.
Yleiskatsaus

Pelaajat luovat itselleen pelihahmon, jolla he liikkuvat ja kommunikoivat pelimaailmassa. Aluksi pelaajan täytyy valita yksi kolmesta valtakunnasta: Alsius, Kääpiöiden, Nordosien ja Utgharsien jäätävä koti; Ignis, pimentohaltioiden, ihmisten ja moloksien autiomaa; tai Syrtis, metsäinen ja rauhanomainen maa, jossa haltiat, puolihaltiat ja suurihmiset elävät. Kun valtakunta on valittu, pelaaja voi luoda varsinaisen pelihahmonsa (joiden määrä on rajoitettu kolmeen hahmoon tiliä kohden) ja muokata sitä valitsemalla rodun, sukupuolen, hiustyylin ja värin, luokan ym. Hahmon luomisen jälkeen pelaaja aloittaa valtakuntansa aloitusalueelta, jossa hän saa tehtäviä, jotka perehdyttävät hänet pelin perusteisiin. Tämän jälkeen pelaaja hankkii kokemuspisteitä ensimmäisellä kahdella alueella. Kun pisteitä on riittävästi, pelaajat aloittavat taistelun valtakuntansa puolesta menemällä sota-alueelle (War Zone), valloittavat linnoituksia ystäviensä tai klaaninsa kanssa tai taistelevat vastaantulevia vihollispelaajia vastaan.
Yleiskatsaus > Yhteisö

Koska peli on peräisin Argentiinasta, monet pelaajat puhuvat espanjaa, mutta peli on hiljaa saamassa kansainvälisemmän yhteisön. Riippuen kellonajasta, pelaajat voivat löytää muita pelaajia, jotka puhuvat muun muassa espanjaa, englantia, italiaa, puolaa, ruotsia tai muita kieliä.
Peliä on kehuttu siitä, että tekijät ovat aina olleet paljon yhteydessä pelaajiin, luoden symbioottisen suhteen heidän kanssaan.lähde? Tämä tekijöiden ja pelaajien välinen vuorovaikutus auttaa parantamaan peliä ajan mittaan.
Valtakunnat

Pelissä on kolme valtakuntaa, joista pelaaja voi valita vapaasti itselleen sopivimman vaihtoehdon. Valtakunnan valinta vaikuttaa muun muassa siihen, ettei pelaaja voi kommunikoida vastapuolen pelaajien kanssa, eikä luoda samalle palvelimelle kahteen eri valtakuntaan kuuluvia hahmoja.
Kylmä ja jäätävä Alsius sijaitsee pohjoisilla rajamailla. Kääpiöt ovat tulleet kaukaa ja asettuneet aloilleen vuorille pohjoiseen, käyttäen hyväkseen mekaanista viisauttaan luoden suuren yhteisön, joka on kovempi kuin kivi.
Siellä kääpiöt huomasivat, että paikka oli jo valmiiksi asuttu. Ihmiset olivat asuttaneet paikkaa jo kauan, ja ryhtyivät sotaan kääpiöitä vastaan, ennen kuin ymmärsivät, että heidän ajatuksensa ovat melko samanlaisia. Nordos, kuten he itseään kutsuivat, elävät nyt rauhanomaisesti kääpiöiden kanssa pohjoisessa, - näin syntyi Alsius.
Kumpikin rotu ovat yhdessä rakentaneet Montsognirin suuren kaupungin, joka yhä seisoo komeana ikuisen elämän vuorilla.
Syrtiksestä karkottamisen jälkeen, pimentohaltiat aloittivat pyhiinvaellusmatkansa, joka muuttaisi heidät ikuisiksi ajoiksi. Heidän rituaalinsa tummensivat heidän ihonsa ja avasi heidän silmänsä uutta kotia ajatellen. Tämä profetia johti heidät maahan, jota kutsuttiin Ignis’kseksi, karulle aavikolle, joka oli täynnä tulivuoria ja maanalaisia tulia. Se oli täällä, jossa pimentohaltiat ja ihmiset yhdistivät voimansa, jotteivät kuolisi nälänhätään.
Syrtiksen vihreä metsä ei koskaan ollut samanalainen suuren karkotuksen jälkeen. Heidät erotettiin nekromantisista veljistään. Yksinäisyys iski näitä maagisia olentoja sydämiin, joka toi heitä lähemmäksi Alturian-naapureitaan. Haltiat ottivat heidät mukaan yhteiskuntaansa ja kohtelivat heitä tasavertaisina. Tämä rikas haltiakulttuuri nousi uusiin ulottuvuuksiin, tehden Syrtiksestä kulttuurisen pääkaupungin koko maailmassa.
Tehtävät

Yli 100 tehtävää on mahdollista suorittaa jokaisessa kolmessa valtakunnassa. Yhdessä monien pienempien tehtävien kanssa, monet näistä tehtävistä ovat tarinoita, jotka valottavat kunkin valtakunnan sotatilannetta ja menneisyyttä. Tehtäväpalkinnot ovat muun muassa kultaa, tavaraa ja kokemuspisteitä. On olemassa myös Pelaaja vastaan pelaaja -tehtäviä (PvP), joissa vaaditaan, että suorittaja tappaa esimerkiksi tietyn määrän eri valtakunnan pelaajia tai suojelee tiettyä kohdetta tietyn aikaa.
Aiheesta muualla

Regnum Onlinen kotisivu (englanniksi)
Regnum Onlinen kotisivu (saksaksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
NGD Studiosin virallinen sivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
Regnum Online Wiki
Joonas Lyytinen

| Joonas Lyytinen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 4. huhtikuuta 1995 (ikä 29) Espoo, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Luoti, Lyde
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  185 cm
Paino:  78 kg
Seura
Seura:  Leksands IF
Sarja:  SHL
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2013–
Aik. seurat:  KalPa (SML) Milwaukee Admirals (AHL) Norfolk Admirals (ECHL) Atlanta Gladiators (ECHL) HIFK (SML) Timrå IK (SHL)
NHL-varaus:  132. varaus, 2014 Nashville Predators
Joonas Mikko Antero Lyytinen (s. 4. huhtikuuta 1995 Espoo) on suomalainen jääkiekkopuolustaja.
Ura > Maajoukkueura

| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Ivan Hlinkan muistoturnaus  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Ivan Hlinkan muistoturnaus  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Ivan Hlinkan muistoturnaus  | Maa:   Suomi> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Piešťany 2012 | jääkiekko |  |
Lyytinen pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2015. Hän pelasi myös alle 18-vuotiaiden Ivan Hlinkan muistoturnauksessa vuonna 2012, jolloin Lyytinen voitti hopeaa. Yhteensä hän on pelannut 14 nuorten ja 20 poikien maaottelua.
Suomen A-maajoukkueessa Lyytinen on pelannut kaksi ottelua tehden yhden syöttöpisteen. Hän teki A-maajoukkuedebyyttinsä Euro Hockey Challengessa 7. huhtikuuta 2016 Porissa Slovakiaa vastaan. Lyytinen merkittiin Suomen nelospuolustajapariin Joonas Jalvannin viereen.
Pelityyli

Sami Kapanen kuvaili Lyytistä Kalevan Pallon A-nuoria valmentaessaan taitavaksi ja hyvin liikkuvaksi pelaajaksi sekä johtajatyypiksi, jolla on esimerkillinen urheilijan asenne. Kapasen mukaan kiekollinen peli on Lyytisen todellinen vahvuus.
Mngwa

| Mngwa> Ominaisuudet |
| --- | --- |
Muut nimet:  nunda
Tuntomerkit:  iso harmaa kissapeto
Esiintyminen:  Itä-Afrikan rannikkometsät
Kansanperinne
Kansanperinteen ikä:  jopa noin tuhat vuotta
Kansanperinteen alkuperä:  swahilien kansanperinne, swahilinkielinen runous
Ensimmäinen maininta:  Edward Steeren Swahili Tales (1870)
Alkuperämaa:  Tansania
Yleinen luokka:  kryptidi
Infobox OKNimi-testi OK: 
Mngwa (swahilia, suom. outo, myös nunda eli ’hurja eläin’) on suurikokoinen harmaa kissapeto, jonka sanotaan elävän Tansanian rannikkometsissä ja syövän ihmisiä. Kansanperinne kuvaa sen aasin kokoiseksi ja erittäin aggressiiviseksi. Mngwa mainitaan swahilinkielisissä kansantarinoissa ja -lauluissa jo ennen siirtomaa-aikaa. Eurooppalaiset kiinnostuivat siitä 1900-luvun alussa, kun sen väitettiin surmanneen askarisotilaita. Kuvaukset mngwasta eivät vastaa mitään todellista eläintä.
Kuvaus

Mngwan eli nundan sanotaan elävän Tansanian rannikkometsissä. Se kuvataan suurikokoiseksi kissapedoksi, jolla on selässään harmaita raitoja. Aggressiivisesti käyttäytyvä peto syö mieluusti ihmislihaa. Mngwasta ei ole luotettavia havaintoja, eikä se muistuta läheisesti mitään tunnettua eläintä. Osa taruista saattaa selittyä todellisten eläinlajien yksilöillä, joiden koko ja väritys poikkeavat tavallisesta.
Historia > Kansanperinne

Mngwasta kertova kansanperinne on satoja vuosia vanha. Se esiintyy swahilinkielisessä sotalaulussa, jonka sepittäjäksi mainitaan puolimyyttinen sankarihahmo Liongo Fumo wa Ba-Uriy (noin 1150 jaa.):
»Sikae muyini hawa kitu duni,
Nangia mwituni haliwa na mngwa!»
Mngwa ja nunda esiintyvät myös swahilinkielisessä tarinaperinteessä. Englantilainen kirkonmies Edward Steere mainitsee ”nundan, ihmisten syöjän” kirjassaan Swahili Tales (1870). Sulttaani Majnún -niminen tarina kertoo nimihahmon lemmikkikissasta, joka söi jatkuvasti isompia saaliseläimiä. Majnúnia kehotettiin tappamaan kissa, mutta hän vastasi omistavansa sekä kissan että saaliin. Viimein kissa tappoi kolme Majnúnin poikaa. Silloin hän julisti, ettei kyse enää ollut kissasta vaan nundasta, ja lähetti nuorimman poikansa metsästämään sitä. Peto saatiin kiinni ja tapettiin.
Historia > Siirtomaa-aika

Eurooppalaiset kuulivat mngwasta 1800-luvulla, kun siirtomaavalta levittäytyi Itä-Afrikkaan. Aluksi siihen suhtauduttiin taruna, johon ei kiinnitetty erityistä huomiota.
Kiinnostus kasvoi vuodesta 1937, kun siirtomaavirkamies William Hichens julkaisi Afrikan salaperäisiä eläimiä käsittelevän artikkelin. Siinä hän kuvasi vuonna 1922 sattuneen tapauksen, jossa Lindissä palvellut askari katosi kesken öisen vartiovuoron. Mies löydettiin kuoliaaksi raadeltuna, ja hänen kätensä oli puristunut harmaan karvatukon ympärille. Hichens syytti tapauksesta ensin leijonaa, mutta kukaan paikallisista ei muistanut sellaisen koskaan käyneen kylässä. Kaksi paikallista kuvaili sen sijaan nähneensä jättikokoisen ruskean- tai harmaankirjavan (engl. brindled) kissapedon, joka oli aasin kokoinen. Silminnäkijät kutsuivat eläintä nundaksi, jollaisia pelättiin rannikkokylissä yleisesti. Kaksi päivää myöhemmin toinenkin askari kuoli. Tapahtumapaikalta löytyi jälleen harmaata karvaa. Seuraavan kuukauden ajan vastaavia tapauksia sattui useissa seudun kylissä, mikä herätti alkuperäisväestön keskuudessa kauhua. Eläintä yritettiin tuloksetta metsästää tai saada ansaan. Melko pian kuolemantapaukset loppuivat itsestään.
Hichens kertoi myös toisesta kuolemantapausten sarjasta, joka sattui Mchingan ympäristössä 1930-luvun puolivälissä. Eräs uhreista oli tunnettu suurriistan metsästäjä, joka selvisi tapauksesta elossa. Hän kertoi nähneensä mngwan, joka ei ollut leijona eikä leopardi. Hichens huomautti, että swahilien metsästyslauluissa mainittiin kolme isoa kissapetoa: leijona (simba), leopardi (nsui) ja mngwa. Hichensin mukaan tämä osoitti, ettei mngwa ollut toinen nimi jollekin tunnetulle eläinlajille.
Britanniassa ilmestynyt tieteellinen aikakauslehti Discovery käsitteli mngwaa vuonna 1938. Artikkelissa suhtauduttiin eläimen olemassaoloon todellisena mahdollisuutena.
Brittiläinen tiedekirjailija Frank W. Lane käsitteli kirjassaan Nature Parade (1954) myös tieteelle tuntemattomia eläimiä. Hän haastatteli metsästäjä Patrick Bowenia, joka oli jäljittänyt nundaa vuosien ajan. Ponnisteluistaan huolimatta Bowen ei löytänyt kuin harmaita karvoja ja kissapedon jälkiä. Nundan jalanjäljet muistuttivat leopardin jälkiä, mutta olivat niin isoja, että Bowen arveli eläintä suurimpien leijonien kokoiseksi. Lane haastatteli myös brittiläistä suurriistan metsästäjää H. C. Maydonia. Tämä piti alkuperäisväestön kertomuksia liioiteltuina mutta piti epätodennäköisenä, että afrikkalaiset olisivat vuosisatojen ajan erehtyneet luulemaan hyvin tuntemiaan eläimiä joksikin muuksi.
Historia > Kryptozoologia

Varhaisissa lähteissä mngwasta käytettiin yleensä nimeä nunda. Kryptozoologit suosivat nykyään nimeä mngwa.
Runon käännös

↑  ”En jää kaupunkiin tyhjäntoimittajaksi, menen metsään mngwan syötäväksi!”
Aiheesta muualla

Mngwa Meta Religion -sivustolla. (englanniksi)