Venäjän väliaikainen hallitus
Väliaikaisen hallituksen syntyminen

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

| Ministeri | Tehtävissä | Puolue |
| Pää- ja sisäasiainministeri Georgi Lvov |  15. maaliskuuta – 21. heinäkuuta 1917 |  perustuslaillinen demokraatti |
| Ulkoasiainministeri Pavel Miljukov Mihail Tereštšenko |  15. maaliskuuta – 18. toukokuuta 1917 18. toukokuuta 1917 – |  perustuslaillinen demokraatti sitoutumaton   |
| Sota- ja laivastoministeri Aleksander Gutškov   Aleksandr Kerenski |  15. maaliskuuta – 29. huhtikuuta 1917  18. toukokuuta – 21. heinäkuuta 1917 |  oktobristi  sosialistivallankumouksellinen |
| Oikeusministeri Aleksandr Kerenski Pavel Pereverzev |  15. maaliskuuta – 18. toukokuuta 1917 18. toukokuuta – 21. heinäkuuta 1917 |  sosialistivallankumouksellinen  sosialistivallankumouksellinen |
| Kulkulaitosministeri Nikolai Nekrasov |  15. maaliskuuta – 21. heinäkuuta 1917 |  perustuslaillinen demokraatti |
| Talousministeri Mihail Tereštšenko  Andrei Šingarev |  15. maaliskuuta – 18. toukokuuta 1917 18. toukokuuta – 21. heinäkuuta 1917 |  sitoutumaton perustuslaillinen demokraatti |
| Kauppa- ja teollisuusministeri Aleksander Konovalov . |  15. maaliskuuta – 21. heinäkuuta 1917 . |   progressisti   |
| Opetusministeri Andrei Manuilov |  15. maaliskuuta – 21. heinäkuuta 1917 |  perustuslaillinen demokraatti |
| Maatalousministeri Andrei Šingarev Viktor Tšernov |  15. maaliskuuta – 18. toukokuuta 1917 18. toukokuuta 1917 – |  perustuslaillinen demokraatti  sosialistivallankumouksellinen |
| Elintarvikeministeri Aleksei Pešehonov |  18. toukokuuta 1917 – |  kansallissosialistiselvennä |
| Työministeri Matvei Skobelev |  18. toukokuuta 1917 – |  menševikki |
| Posti- ja lennätinministeri Irakli Tsereteli |  18. toukokuuta – 21. heinäkuuta 1917 |  menševikki |
| Pyhän synodin yliprokuraattori V. N. Lvov |  15. maaliskuuta 1917 – |  progressisti |
Ensimmäinen maailmansota oli ajanut Venäjän epäjärjestykseen vuosina 1915–1916 ja osaltaan aiheutti tsaarin kukistumisen. Tsaaria vastustava oppositio voimistui sodan edetessä ja 1916 alkoi näkyä puute Pietarissa, jossa lopulta puhkesi leipämellakoita. Helmikuun vallankumous ajoi keisari Nikolai II:n luopumaan vallasta 15. maaliskuuta 1917 ja hänen veljensä Mikael Aleksandrovitš torjui kruunun seuraavana päivänä, jonka jälkeen Nikolai suljettiin kesäasunnolleen Tsarskoje Seloon.
Nikolai II:n hajottaman neljännen valtakunnanduuman muodostama duuman väliaikainen komitea otti itselleen tsaarin vallan. Suuriruhtinas Mikael ilmoitti 16. maaliskuuta antamassaan manifestissa luovuttavansa ylimmän vallan edelleen väliaikaiselle hallitukselle. Väliaikaisen hallituksen syntytavan perustuslaillisuus oli kyseenalainen, koska Nikolai oli jo hajottanut duuman ja sekä kruunun luovuttaminen Nikolailta Mikaelilla että vallansiirto Mikaelilta väliaikaiselle hallitukselle rikkoivat virallista kruununperimysjärjestystä. Ulkovallat kuitenkin tunnustivat väliaikaisen hallituksen pian Venäjän lailliseksi hallitukseksi.
Hallitusta johtanut pääministeri oli samalla valtionpäämies. Näin Venäjästä tuli käytännössä parlamentaarinen maa, vaikka se oli teoriassa monarkia, jossa tsaarin valtaa käytti pääministeri. Pääministeriksi tuli ensin ruhtinas Georgi Lvov. Ruhtinas Lvovin johtaman hallituksen näkyvimmät jäsenet olivat perustuslaillisdemokraattinen (kadetti) ulkoministeri Pavel Miljukov ja sosialistivallankumouksellinen (eserrä) oikeusministeri Aleksandr Kerenski, jota sanottiin hallituksen todelliseksi pääministeriksi. Kadettien vahvan aseman vuoksi väliaikainen hallitus oli alkuun lähinnä liberaali ja keskusta-oikeistolainen, mutta toukokuussa ulkoministeri Miljukovin eron yhteydessä sitä täydennettiin vasemmistolaisilla poliitikoilla ja sotaministeriksi siirtyneen Kerenskin asema hallituksen sisällä alkoi vahvistua. Väliaikaisen hallituksen kanssa vallasta kilpaili Pietarin neuvosto.
Välikaista hallitusta ei oltu tarkoitettu pysyväksi. Edelleen jatkuvan ensimmäisen maailmansodan vuoksi ei kyetty järjestämään vaaleja eikä kutsumaan heti koolle perustuslakia säätävää kansalliskokousta, mutta sellainen oli tarkoitus järjestää marraskuussa 1917. Demokraattisesti yleisillä vaaleilla valittavan perustuslakia säätävän kokouksen oli määrä päättää Venäjän tulevasta hallitusmuodosta ja asettaa uusi hallitus. Väliaikana Venäjä oli tosiasiallisesti porvarillinen tasavalta, jossa hallitus yritti harjoittaa vapaamielistä demokraattista hallintoa.