stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Humalajärvi (Toivakka)
Maantietoa

Järven pinta-ala on 123 hehtaaria eli 1,2 neliökilometriä, se on 3,1 kilometriä pitkä ja 750 metriä leveä. Se sijaitsee Toivakan kirkonkylältä lähes viisi kilometriä pohjoiseen Humalamäellä. Järvellä on kartan mukaan kaksi saarta, joista suurin sijaitsee pohjoispäässä Huikonlahden suulla aivan rannan tuntumassa. Saareen johtaa yksityistie siltaa pitkin. Toinen saari Paasinkivi on keskellä järveä sijaitseva luoto. Järven eteläpäässä on länteen työntyvä erillinen lahti Lammiste, joka on 250 metriä pitkä. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuus on 3,67 miljoonaa kuutiometriä eli 0,00367 kuutiokilometriä. Sen keskisyvyys on 3,0 metriä ja suurin syvyys on 6,0 metriä. Järven pohja vaikuttaa luotaustietojen mukaan olevan tasapohjainen. Järven rantaviivan pituus on 9,3 kilometriä ja sen rannat ovat metsämaata lukuun ottamatta eteläpään rantoja ja pohjoispään länsirantaa, jonne ulottuu peltomaita. Järven ympäristössä on 14 kiinteästi asuttua tilaa, joista maantiloja on noin viisi. Rannoille on lisäksi rakennettu yli 30 vapaa-ajan asuntoa. Niille tulee tiet järven itärantaa seuraavalta yhdystieltä 16669 ja luoteeseen järven eteläpäästä kääntyvältä yhdystieltä 6181. Sen rannalla on Jyväskylän helluntaiseurakunnan leirikeskus .
Luontoarvoja

Järvi on lievästi rehevä. Siihen on istutettu kuhaa, järvitaimenta, siikaa, planktonsiikaa sekä järvisiikaa.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Leppäveden–Kynsiveden alueen (14.3) Leppäveden alueella (14.31), jonka Pitkäjoen valuma-alueeseen (14.318) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 96,2 metriä mpy. Järvi on valuma-alueensa latvajärviä. Siihen on johdettu metsäojia sen omasta lähiympäristöstä. Järven laskujoki Kalajoki lähtee sen eteläpäästä ja se yhtyy 2,3 kilometrin päässä Saarisen ja Vuojärven läpi virtaavaan Pitkäjokeen, joka laskee itse Leppäveden eteläosaan.
Historiaa

Vuoden 1963 peruskartassa on järven ympärillä kymmenen maatilaa ja niiden peltoja ylettyi rantoihin asti järven keskikohtia lukuun ottamatta. Järven pohjoispäässä sijaitsi kansakoulu vielä vuoden 1983 peruskartassa.
Ida Krook

Ida Krook (23. marraskuuta 1871 – 6. heinäkuuta 1921 Helsinki) oli suomalainen ruotsin kielellä kirjoittanut lastenkirjailija.
Teoksia

Sagor och berättelser af I. K. ; med 14 teckningar af O. G.    G. W. Edlund, Helsingfors 1898
Ida Leino

| Ida Leino> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Ida Leino
Syntynyt: 29. joulukuuta 1993 (ikä 30) Sastamala, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Asuinpaikka:  Tampere
Tiedot
Puolue:  Kokoomus
Järjestö:  Kokoomusnuoret
Tutkinnot:  Kasvatustieteen maisteri (Tampereen yliopisto)
Aiheesta muualla
Kotisivu
Ida Leino (s. 29. joulukuuta 1993) on suomalainen poliitikko ja luokanopettaja, joka on toiminut Tampereen kaupunginvaltuutettuna vuodesta 2021 alkaen. Leino toimi vuosina 2022–2023 Kokoomuksen Nuorten Liiton puheenjohtajana. Nykyään hän toimii Opetusalan ammattijärjestön OAJ:n asiantuntijana.
Leino toimii Tampereen sivistyslautakunnan jäsenenä ja kaupunginhallituksen varajäsenenä. Lisäksi hän on Pirkanmaan kokoomuksen hallituksen jäsen. Vuosina 2017–2018 hän toimi varavaltuutettuna Sastamalan kaupunginvaltuustossa.
Vaalimenestys

Leino sai vuoden 2017 kuntavaaleissa Sastamalassa 64 ääntä ja jäi varasijalle Sastamalan kaupunginvaltuustoon.
Leino oli ehdolla vuoden 2019 eduskuntavaaleissa Pirkanmaan vaalipiirissä ja sai 1 230 ääntä eikä tullut valituksi.
Leino sai vuoden 2021 kuntavaaleissa Tampereella 586 ääntä ja tuli valituksi Tampereen kaupunginvaltuustoon.
Leino sai vuoden 2022 aluevaaleissa 1670 ääntä ja tuli valituksi Pirkanmaan hyvinvointialueen valtuustoon.
Leino oli ehdolla vuoden 2023 eduskuntavaaleissa Pirkanmaan vaalipiirissä ja sai 2 535 ääntä eikä tullut valituksi.
Intertarsaalinen taive

Linnun luuranko; "tarsus" lähempänä jalkapöytää kuin polvi-
Intertarsaalinen taive on linnuilla esiintyvä raajan osa.
Intertarsaalinen taive on linnun jalan eli takaraajan nilkan keskellä oleva taive, joka näkyy paksumpana kohtana ja jota yleisesti luullaan linnun polveksi (linnun polvi on lähellä vartaloa höyhenten peitossa), vaikka se anatomisesti on ennemminkin kantapää. Intertarsaalinen taive eli yleiskielessä "tarsus" on muodostunut siten, että ylemmät nilkkaluut ovat sulautuneet sääri- ja pohjeluiden kanssa yhteen niin, että ne muodostavat pitkän tibiotarsusluun. Lisäksi alemmat nilkkaluut ovat kasvaneet yhteen kolmen jalkapöydänluun kanssa, muodostaen "nilkkaluun" eli tarsometatarsuksen.
Intertarsaalisen taipeen paikka vaihtelee lintulahkoittain. Eräillä lajeilla, kuten papukaijoilla, taive on lähellä jalkapöytää, kun se kahlaajilla on ylempänä. Taipeen paikka on sopeutuma jalan käyttötarkoituksen mukaan: papukaijat ovat oksistossa kiipeilijöitä, jolloin lyhyet jalat ja lyhyt "nilkka" edesauttavat ketterää jalkatyötä, kahlaajat vedessä ja mudassa kahlaavia, jolloin "nilkka" saa olla pitkä ja jäykkä.
Hubert Gough

| Hubert Gough |
| --- | --- |
 Hubert Gough vuonna 1917.
Henkilötiedot
Syntynyt: 12. elokuuta 1870 Lontoo
Kuollut: 18. maaliskuuta 1963 (92 vuotta) Lontoo
Arvonimi: Sir
Sotilashenkilö
Sotilasarvo:  kenraali
Hubert de la Poer Gough (12. elokuuta 1870 Lontoo – 18. maaliskuuta 1963 Lontoo) oli brittiläinen kenraali, joka palveli komentajana ensimmäisen maailmansodan länsirintamalla.
Varhainen ura

Gough kuului Irlannin englantilaistaustaiseen yläluokkaan. Hänen isänsä oli Tipperaryn kreivikunnasta lähtöisin ollut kenraali Charles John Stanley Gough ja äidinisänsä John William Power, paroni Le Poer, joka valittiin Waterfordista parlamenttiin. Goughin veli oli prikaatikenraali John Gough. Gough vietti pääosan nuoruudestaan Irlannissa. Hän kävi Englannissa Etonin poikakoulun (1884–1886) ja Sandhurstin sotilasakatemian (1888–1889).
Gough aloitti palveluksensa vuonna 1889 aliluutnanttina ratsuväen 16. lansieerirykmentissä (16th Lancers). Hän osallistui vuosina 1897–1898 Tirahin sotaretkeen Intiassa ja kävi vuonna 1899 Camberleyn esikuntaopiston. Hän yleni luutnantiksi 1890, kapteeniksi 1894, majuriksi 1901 ja everstiluutnantiksi 1902. Buurisodassa Gough johti helmikuussa 1900 Ladysmithin piirityksestä vapauttaneen armeijan ensimmäisen etujoukon kaupunkiin vastoin lordi Dundonaldilta saamiaan käskyjä. Syyskuussa 1901 Gough kärsi tappion buureille Bloedrivierpoortin taistelussa ja jäi joukkoineen vangiksi, mutta onnistui pakenemaan seuraavana yönä. Myöhemmin hän haavoittui ja joutui palaamaan Englantiin.
Gough oli esikuntaopiston opettajana vuosina 1904–1906 ja 16. lansieerirykmentin komentajana vuosina 1907–1911. Hän sai 1907 everstin ja 1911 prikaatikenraalin arvon. Vuodesta 1911 hän oli 3. ratsuväkiprikaatin komentajana Irlannin Curragh’ssa. Niin sanotun Curragh’n välikohtauksen yhteydessä maaliskuussa 1914 Gough ja hänen innoittamansa joukko upseereita uhkasivat erota, jos heidät määrättäisiin käyttämään voimaa Irlannin home rule -lakia vastustaneita militantteja unionisteja vastaan, sillä Irlannin-joukkojen ylipäällikkö, kenraali Arthur Paget oli antanut ymmärtää tällaisen operaation olevan suunnitteilla. Tapaus johti sotaministeri J. E. B. Seelyn ja pääesikunnan päällikön, kenraali John Frenchin eroihin, mutta Gough säilytti asemansa.
Ensimmäinen maailmansota

Gough komensi ensimmäisen maailmansodan alussa 3. ratsuväkiprikaatia. Saatuaan ylennyksen kenraalimajuriksi hän komensi 2. ratsuväkidivisioonaa vuosina 1914–1915 muun muassa Ypresin ensimmäisessä taistelussa ja Neuve Chapellen taistelussa. Maaliskuusta 1915 alkaen hän komensi 7. jalkaväkidivisioonaa ja heinäkuusta 1915 alkaen kenraaliluutnantiksi ylennettynä I armeijakuntaa, joka osallistui muun muassa tappiolliseen Loosin taisteluun.
Heinäkuusta 1916 maaliskuuhun 1918 Gough toimi uuden 5. armeijan komentajana ja johti sitä Sommen taistelussa (1916) sekä Ypresin kolmannessa taistelussa (1917). Hän sai maineen kehnona hallinnoijana, joka puski joukkojaan hyökkäykseen tappioista riippumatta. Brittien ylipäällikkö Douglas Haig kuitenkin piti häntä yhtenä parhaista komentajistaan. Maaliskuussa 1918 saksalaiset onnistuivat murtamaan Amiensia kohti edenneellä suurhyökkäyksellään Goughin 5. armeijan puolustuslinjat Gouzeaucourtin ja Oisen välillä, pakottivat sen perääntymään ja tuottivat sille suuret tappiot. Saksalaisilla oli suuri paikallinen ylivoima eikä ylipäällikkö Haig ollut antanut 5. armeijalle vahvistuksia. Vaikka Gough sai lopulta pysäytettyä saksalaisten etenemisen, tappio pantiin hänen syykseen. Hänet vapautettiin komentajuudesta 28. maaliskuuta ja kutsuttiin huhtikuun alussa hallituksen vaatimuksesta takaisin Englantiin. Hän ei enää sen jälkeen toiminut rintamakomentajana.
Myöhemmät vaiheet

Venäjän sisällissotaan liittyneen kansainvälisen intervention aikana Gough johti toukokuusta elokuuhun 1919 Itämeren-aluetta valvonutta ympärysvaltojen sotilasvaltuuskuntaa asemapaikkanaan Helsinki. Hänet nimitti tähän tehtävään ympärysvaltojen ylin sotaneuvosto, mutta Britannian hallituksessa ratkaisu herätti kiistoja; Goughia tukivat sotaministeri Winston Churchill ja pääesikunnan päällikkö Henry Wilson, kun taas pääminsteri David Lloyd George vastusti häntä. Gough välitti heinäkuun 1919 alussa Strasdenhofin aselepoehdot, jotka päättivät Landeswehrin sotana tunnetun konfliktin Viron ja Latvian sekä saksalaisen Landeswehr-armeijan välillä.
Kun Venäjän valkoisten penseä suhtautuminen Suomen ja Viron itsenäisyyteen näytti estävän Luoteis-Venäjän armeijan hyökkäyksen Pietariin, Gough määräsi elokuussa 1919 alaisensa, kenraalimajuri Frank G. Marshin muodostamaan Tallinnassa käsillä olleista valkoisista Luoteis-Venäjän hallituksena tunnetun nukkehallituksen. Kuultuaan sopimattomana pidetystä menettelystä Lloyd George ja Britannian ulkoministeri George Curzon olivat raivoissaan. Britannian hallitus määräsi Goughin palaamaan kotimaahan ja lomautti hänet.
Gough oli lyöty ritariksi vuonna 1916. Jättäessään armeijan lokakuussa 1922 hän sai kenraalin arvon. Hän pyrki samana vuonna parlamenttiin liberaalien ehdokkaana Surreyn Chertseystä, mutta ei tullut valituksi. Myöhemmin Gough viljeli maata ja toimi liike-elämän palveluksessa, muun muassa Siemens Brothers -yhtiön ja muiden sähköyhtiöiden johtotehtävissä. Hänestä tehtiin vuonna 1937 Bath-ritarikunnan suurristin ritari. Toisen maailmansodan aikana hän järjesti kodinturvajoukkojen perustamisen Lontoon Chelseaan ja toimi tämän paikallispiirin komentajana vuoteen 1942.
Gough julkaisi muistelmateokset The Fifth Army (1931) ja Soldiering on (1954). Hän oli vuonna 1928 arkunkantajana Douglas Haigin hautajaisissa.
Ihmiset (albumi)

| Ihmiset Club for Five |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 26. lokakuuta 2011
 Formaatti: CD, digitaalinen
 Tyylilaji: a cappella
 Kesto: 51.06
 Levy-yhtiö: Warner Music
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 7.
Club for Fiven muut julkaisut
| In Concert – You’re the Voice 2010 | Ihmiset 2011 | Jouluna 2013 |
Ihmiset on suomalaisen a cappella-yhtye Club for Fiven 26. lokakuuta 2011 julkaistu viides studioalbumi. Julkaisuviikollaan albumi nousi Suomen virallisen albumilistan 18:nneksi (44/2013) ja kolmannella listaviikollaan se saavutti parhaan sijoituksensa, 7. Yhteensä albumi oli listalla 15 viikkoa, jonka jälkeen se on noussut yhdeksi viikoksi mid-price listalle. Albumi on yli 14 000 kappaleen myynnillään myynyt kultaa.
Ihmiset-albumin kappaleet ovat yhtä lukuun ottamatta coverversioita suomalaisista pop- ja rock-kappaleista. Albumin kappaleita ovat alun perin esittäneet J. Karjalainen, Katri Ylander, Tehosekoitin, SIG, Aki Sirkesalo, Kari Peitsamo, Ultra Bra, Hassisen kone, Sami Saari, Hurriganes ja Eppu Normaali.
Albumilta on julkaistu singleinä kappaleet "Mansikkamäki" ja "Kissanainen".
Kappaleet

|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Säv&san | Kesto |  |  |  |  |  |  |
| 1. | Ankkurinappi | J. Karjalainen | 4.14 |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Mansikkamäki | Lasse Kurki, Seela Y. | 4.02 |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Pillitä Elli pillitä | Matti Mikkola, Otto Grundström | 3.57 |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Ludwig van Beethoven | Matti Inkinen | 5.01 |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Kissanainen | Aki Sirkesalo | 5.39 |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Ihmiset | Kari Peitsamo | 1.49 |  |  |  |  |  |  |
| 7. | Minä suojelen sinua kaikelta | Kerkko Koskinen, Anni Sinnemäki | 4.22 |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Tällä tiellä | Ismo Alanko | 3.57 |  |  |  |  |  |  |
| 9. | Kerro hänelle | Sami Saari, Mikko Ilari Karjalainen | 4.05 |  |  |  |  |  |  |
| 10. | I Will Stay | Torben Lundgreen, Jörgen Lundgreen | 3.48 |  |  |  |  |  |  |
| 11. | Joka päivä ja joka ikinen yö | Mikko Syrjä, Martti Syrjä | 4.36 |  |  |  |  |  |  |
| 12. | Maailma nauraa lapsilleen | Eeppi Ursin | 5.41 |  |  |  |  |  |  |
Arvostelut

Keskisuomalainen: ylistävä
Rytmi:
Incirliova

| Incirliova |
| --- | --- |


 Incirliova
 Koordinaatit: 37°51′N, 27°43′E 
Valtio:   Turkki
Maakunta:  Aydınin maakunta
Hallinto:  
 – Pormestari:  Aytekin Kaya
Väkiluku (2019):  52 556
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Incirliova on piirikunta Turkin Aydınin maakunnassa. Vuoden 2019 väestönlaskennassa Incirliovan väkiluku oli 52 556.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Incirliova Wikimedia Commonsissa
Ihmiset suviyössä (vuoden 1948 elokuva)

| Ihmiset suviyössä |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:  Valentin Vaala
Käsikirjoittaja:  Lea Joutseno, Usko Kemppi, Valentin Vaala
Perustuu:  F. E. Sillanpään romaaniin Ihmiset suviyössä (1934)
Tuottaja:  Risto Orko
Säveltäjä:  Taneli Kuusisto
Kuvaaja:  Eino Heino
Pääosat:  Eila Pehkonen Matti Oravisto Martti Katajisto Emma Väänänen Eero Roine Kaisu Leppänen
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Suomi-Filmi
Ensi-ilta:  9. lokakuuta 1948
Kesto:  66 minuuttia
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Valentin Vaala elokuvan kuvauksissa Hauholla kesällä 1948.
Ihmiset suviyössä (Människor i sommarnatten) on Valentin Vaalan ohjaama Frans Eemil Sillanpään romaaniin Ihmiset suviyössä perustuva suomalainen elokuva vuodelta 1948. Palkitussa elokuvassa maalaillaan kohtaloita kesäyötä kokeville ihmisille erään maalaispitäjän alueella.
Ihmiset suviyössä kertoo tietyn tapahtuman aina kahdesta eri näkökulmasta. Elokuvassa synnytään ja kuollaan, rakastetaan ja vihataan. Sillanpääläiseen tyyliin suomalainen luonto kuvataan romanttisena uljaiden metsien ja hopeisten järvien runona, jota rytmittää päivän ja yön herkän vähäeleinen vuorottelu.
Ihmiset suviyössä kuvattiin Hauholla. Kuvauksesta vastasi Eino Heino. Elokuvan lempivänä pääparina ovat Eila Pehkosen tulkitsema Helka ja Matti Oraviston tulkitsema Arvid. Suurimman huomion on saanut Martti Katajiston vahvoin vedoin näyttelemä tukkilainen Nokia (homo)seksuaalisessa tyydyttämättömyydessään ja uhossaan.
Katajisto sai vuonna 1949 suorituksestaan parhaan miespääosan Jussi-palkinnon. Mettälän Santraa tulkitseva Kaisu Leppänen ja Syrjämäen Jalmaria tulkitseva Eero Roine saivat tulkinnoistaan niin ikään parhaan sivuosan Jussi-palkinnon. Lea Joutseno ja Valentin Vaala saivat myös parhaan käsikirjoituksen Jussi-palkinnon. Kaikkiaan se sai puolet vuonna 1949 jaetuista Jussi-palkinnoista.
Elokuvan ensiesitys oli Riihimäellä. Suuremmissa kaupungeissa se sai ensi-iltansa kuusi päivää myöhemmin, 15. lokakuuta 1948. Elokuva on esitetty usein televisiossa, ensimmäisen kerran 4. toukokuuta 1963.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Eila Pehkonen  | … |  Telirannan Helka   |
|  Martti Katajisto  | … |  Nokia   |
|  Emma Väänänen  | … |  Syrjämäen Hilja   |
|  Eero Roine  | … |  Syrjämäen Jalmari   |
|  Matti Oravisto  | … |  Arvid   |
|  Toivo Hämeranta  | … |  Telirannan isäntä   |
|  Tyyne Haarla  | … |  Telirannan Martta-emäntä   |
|  Maija Nuutinen  | … |  Telirannan vanhaemäntä   |
|  Kaisu Leppänen  | … |  Mettälän Santra   |
|  Matti Lehtelä  | … |  Mettälän Jukka   |
|  Tellervo Nokelainen  | … |  Telirannan Selma   |
|  Erkki Kalakari  | … |  Matti Puolamäki   |
|  Eero Leväluoma  | … |  poliisi   |
|  Kaarlo Halttunen  | … |  tohtori   |
|  Toivo Lahti  | … |  kantatilan isäntä   |
|  Vilho Kekkonen  | … |  "herrahtava" mies Mettälässä   |
|  Uuno Saarinen  | … |  tunnistamaton rooli   |
|  Erik Haimi  | … |  tunnistamaton rooli   |
|  Hilma Salo  | … |  vanha mummo maantiellä   |
|  Kirsti Similä  | … |  tyttö aitan portailla   |
|  Santeri Karilo  | … |  viinan välittäjä   |
|  Ale Porkka  | … |  mökin mies   |
|  Kerttu Pälvi  | … |  Emmi, Ollilan karjapiika   |
|  Heikki Packalén  | … |  Selman poikaystävä   |
|  Olga Hankala  | … |  kätilön piika   |
|  Emil Luukkonen  | … |  Kortsanin isäntä   |
|  Emil Paranko  | … |  Pietilä, vanginvartija   |
|  Tarmo Manni  | … |  Iivari Pietilä, vanginvartijan veli   |
Myöhempi arvostus

Vuonna 1992 kuusikymmentä suomalaista elokuvakriitikkoa äänesti itsenäisyyden 75-vuotisjuhlan kunniaksi kaikkien aikojen parhaasta kotimaisesta elokuvasta. Ihmiset suviyössä jakoi kolmossijan Matti Kassilan Elokuun ja Edvin Laineen Tuntemattoman sotilaan kanssa.
Imavere

| Imaveren kunta (Imavere vald) |
| --- | --- |
 Eistverejärvi
 lippu:  vaakuna
 Imaveren entinen kunta Järvamaalla.
 Koordinaatit: 58°43′59″N, 25°46′23″E 
Valtio:  Viro
Maakunta:  Järvamaa
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  entinen kunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  139,61 km²
Väkiluku (2016):  897
 – Väestötiheys:  6,4 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
 
 imaverevv.kovtp.ee 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Imavere (vir. Imavere vald) oli kunta Viron Järvamaan maakunnassa. Vuoden 2017 kuntauudistuksessa seitsemän Järvamaan kuntaa, Albu, Ambla, Imavere, Järva-Jaani, Kareda, Koeru ja Koigi, yhdistettiin Järvan kunnaksi.
Kunta sijaitsi maakunnan eteläosassa Paiden kaakkois- ja Põltsamaan luoteispuolella. Imaveressa oli arviolta 897 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala oli 139,61 neliökilometriä.
Imavereen kuului 13 kylää: Eistvere, Hermani, Imavere, Jalametsa, Järavere, Kiigevere, Käsukonna, Laimetsa, Puiatu, Pällastvere, Taadikvere, Tammeküla ja Võrevere.
Väestö

Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan Imaveren kunnassa oli 849 asukasta, joista 843 (99,3 %) oli virolaisia, 3 (0,4 %) venäläisiä ja 3 (0,4 %) muita kansallisuuksia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Imavere Wikimedia Commonsissa
Humalainen (Kuhmoinen, Ruolahti)

| Humalainen |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Kuhmoinen
Koordinaatit:  61°37′56″N, 25°21′07″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Päijänteen alue (14.22)
Laskuoja:  oja Ruojärveen 
Järvinumero:  14.221.1.076
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  138,7 m  
Pituus:  290 m  
Leveys:  160 m  
Rantaviiva:  0,768 km  
Pinta-ala:  3,124 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiHumalainen 
Humalainen on Pirkanmaalla Kuhmoisissa Ruolahden kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 3,1 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria ja se on autio. Sen rantaviivan pituus on 750 metriä ja rannat ovat metsämaata.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Päijänteen lähialueeseen (14.221) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 138,7 metriä mpy. Siihen laskevat Ahvenainen ja Niinilammi. Laskuoja lähtee lammen eteläpäästä ja laskee 2,8 kilometrin päässä Ruojärveen. Laskuojan pudotus on 50,2 metriä.
Historiaa

Vuoden 1855–1856 Kalmbergin kartastossa lampi oli merkitty nimellä Humala järvi. Vuoden 1966 peruskartassa lammen ympäristö oli ojittamatonta, mutta vuoteen 1986 mennessä lammen itäpuolinen suo oli ojitettu.
Ilmar Taska

| Ilmar Taska |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 21. toukokuuta 1953 (ikä 71) Kirov, Neuvostoliitto
Ammatti:  elokuvaohjaaja, teatteriohjaaja, kirjailija
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Ilmar Taska (s. 21. toukokuuta 1953 Kirov, Neuvostoliitto) on virolainen elokuva- ja teatteriohjaaja, käsikirjoittaja ja kirjailija.
Ura

Kirovissa neuvostoaikana syntynyt Taska kasvoi Virossa. Hän opiskeli Moskovan filmi-instituutissa, josta hän valmistui 1976. Sen jälkeen hän työskenteli elokuva-alalla Tallinnassa, Ruotsissa ja Hollywoodissa. Taska perusti Viron ensimmäisen yksityisen televisiokanavan 1990-luvulla. Taskan ensimmäinen novellikokoelma Paremp ku elu julkaistiin 2011. Hänen ensimmäinen romaaninsa on vuonna 2016 julkaistu Pobeda 1946.
Taskan novellit ovat tyyliltään pelkistettyjä ja lauseet ovat lyhyitä. Hänelle ominaisia aiheita ovat ikävä, rakkaus ja yksinäisyys. Hänen tuotantoaan on käännetty useille kielille.
Ilmestysteatteri

Ilmestysteatteri on vuonna 1993 Heinolassa perustettu ja siellä vaikuttanut vapaa, ammatillinen teatteri. Teatterin taiteellisena johtajana toimi teatteriohjaaja Salla Aas. Ilmestysteatterin erikoisalaa oli commedia dell'arte. Teatteri tuotti myös post-draamallisia, visuaalisia näyttämöteoksia. Ilmestysteatterin esityksiä nähtiin Heinolan lisäksi vierailuesityksinä myös muualla Suomessa. Ilmestysteatteri lopetti toimintansa vuonna 2007.
Produktioita

| --- | --- |
 Bocaccio: Decamerone (1993)  Shakespeare: Kesäyön uni (1994)  Schmidt & Jones: The Fantastics (1994)  Milne: Nalle Puh (1995)  Tasajärvi/Aas: Kaiken pehmeän alla on pimeää (1995)  Marivaux: Harhatunteet (1996)  Molière: Scapinin kujeet (1997)  Schmidt & Jones: Tahdon, tahdon (1999)  Coldoni: Valehtelija (1999) :  Dumas: Kolme muskettisoturia (2000, Heinolan Kesäteatteri)  Peyrefitte: Lumiprinssi (2001)  Shakespeare: Paljon melua tyhjästä (2001, Heinolan kesäteatteri)  Keane: The letters of a Matchmaker (2002)  Tikkanen/Aas: Äidit katsovat aina eteenpäin (2004)  Gozzi: Rakkaus kolmeen appelsiiniin (2006)  Topelius/Aas/Lukka: Prinsessa Ruusunen (2007)  Hako: Luukku (2007)
Teatterissa toimineita

Ilmestysteatterin produktioissa ovat näytelleet muun muassa Heidi Aho, Ida Backer, Mari Brun, Seija Hinkkanen, Eero Järvinen, Tommi Kainulainen, Antti Knuutila, Eeva Kuusela, Ville-Matti Kuusela, Jori Lahtinen, Pauliina Lampinen, Mikko Leppilampi, Vallu Lukka, Tarja Markus, Tommi Mujunen, Harri Peltonen, Heikki Peltonen, Kikka Pohjaväre, Petri Pullinen,  Vesa Repo, Jari Salokangas, Sami Siltala ja Ari Suzuki.
Visuaalisesta ilmeestä vastasivat valosuunnittelija Harri Peltonen, pukusuunnittelijat Anna Vilppunen,  Petra Kortelainen ja Ilona Jussila, sekä erikoismaalari Pauliina Lampinen.
Musiikkia produktioihin ovat säveltäneet Vallu Lukka, Ville-Matti Kuusela, Antti Knuutila ja Harri Peltonen.  Koreografina toimi Tuulikki Pohjola.
Aiheesta muualla

Ilmestysteatteri Arkistoitu artikkeli
Ilmar Raag

Ilmar Raag vuonna 2007
Ilmar Raag (2021)
Ilmar Raag (s. 21. toukokuuta 1968) on virolainen elokuvaohjaaja, -tuottaja ja -käsikirjoittaja. Hänet tunnetaan kansainvälisesti koulukiusaamista ja kouluammuskelun taustoja pohtivasta elokuvastaan Klass (2007). Hän on myös toiminut Viron television johdossa ja kirjoittanut kolumneja maan johtaviin lehtiin.
Kuressaaressa syntynyt Raag opiskeli Virossa, Ranskassa ja Yhdysvalloissa.
Aiheesta muualla

Ilmar Raag Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Imbabura

Imbaburan sijainti Ecuadorin kartalla
Imbabura on yksi Ecuadorin 22 maakunnasta. Sen pinta-ala on noin 5 000 neliökilometriä ja siellä oli vuonna 2003 noin 360 000 asukasta. Provinssi on nimetty samannimisen tulivuoren mukaan. Pääkaupunki on Ibarra.
Maantiede ja sijainti

Imbabura sijaitsee Andeilla Ecuadorin pohjoisosassa. Sen naapuriprovinssit ovat Esmeraldas, Carchi, Sucumbíos, Napo ja Pichincha. Panamericana-valtatie kulkee provinssin läpi.
Imbaburassa on yli 400 järveä, joista merkittävin on kraatterijärvi Laguna de Cuicocha. Otavalon torikaupunki, joka sijaitsee provinssissa, on yksi Etelä-Amerikan kuuluisimmista käsityökeskuksista.