stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Johanna I (Napoli)
Syrjäyttäminen ja kuolema

Niin sanotun suuren skisman puhjettua vuonna 1378 Johanna I tarjosi turvapaikan vastapaavi Klemens VII:lle, jolloin paavi Urbanus VI julisti Johannan erotetuksi valtaistuimelta. Urbanus tarjosi Napolin kruunua Johannan sisarentyttären Margareetan aviomiehelle Kaarle Durazzolaiselle, joka oli myös Napolin kuninkaan Kaarle II:n pojanpojanpoika ja mielestään laillinen kruununperijä. Myös Unkarin Ludvig I tuki Kaarlea. Vastavetona Johanna adoptoi vuonna 1380 perillisekseen serkunpoikansa, Anjoun herttua Ludvig I:n, joka oli Ranskan kuninkaan Kaarle V:n veli. Urbanus VI kruunasi Kaarle Durazzolaisen Napolin kuninkaaksi nimellä Kaarle III Roomassa vuonna 1381, ja myöhemmin samana vuonna Kaarle valtasi armeijoineen Napolin ja vangitsi Johannan. Johannan liittolainen Anjoun Ludvig I ei ehtinyt tuoda ajoissa apujoukkoja.
Kaarle III vangitsi Johannan Muron linnaan Basilicatassa. Johanna surmattiin siellä Kaarlen käskystä kuristamalla toukokuussa 1382. Johannan neljäs aviomies Otto vältti vaimonsa kohtalon ja eli vuoteen 1399.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Johanna I (Napoli) Wikimedia Commonsissa
Johanna ja hänen ensimmäinen aviomiehensä Andreas, kuva vuoden 1340 aikoihin valmistuneesta kuvaraamatusta.
Jan Hannelius

Jan Hannelius (7. joulukuuta 1916 Oulu – 7. maaliskuuta 2005 Kangasala)  oli shakkitehtävien laatija sekä merkittävä tehtäväshakin järjestömies. Hän sai kansainvälisen tehtävämestarin arvonimen vuonna 1977.
Nuoruus

Jan Hannelius syntyi Oulussa. Hän isänsä, Väinö Hannelius oli yksityisen 12-luokkaisen ruotsinkielisen oppikoulun, Svenska Privatskolan i Uleåborg rehtori 1939-1944 ja 1945-1949. Nuori Jan oppi shakin siirrot isoäidiltään 4-vuotiaana.  Hanneliuksen serkku Harras Heikinheimo oli kohtalainen shakinpelaaja. Hannelius pelasi nuorena serkkuaan vastaan, mutta koska hän ei onnistunut voittamaan tätä, hänen mielenkiintonsa siirtyi tehtäväshakin puolelle.
Hannelius kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1935. Seuraavana vuonna hän muutti Helsinkiin, jossa aloitti oikeustieteen opinnot Helsingin yliopistossa.  Hän liittyi pian Helsinkiin muutettuaan Suomen Tehtäväniekkojen jäseneksi. Hän kävi usein myös Suomalaisen Shakkikerhon (SSK) peli-illoissa. Talvisodan syttyminen marraskuussa 1939 keskeytti opinnot ja Hannelius liittyi armeijaan. Sotien aikana hän palveli upseerina ja jäi sotavangiksi Äyräpäässä 10.7.1944. Sodan päätyttyä hän jäi puolustusvoimien palvelukseen, josta jäi eläkkeelle vuonna 1947.  Sotilasarvoltaan hän oli majuri.  Armeijan palveluksesta erottuaan Hannelius opiskeli kauppatiedettä Åbo Akademissa.
Tehtäväniekka ja tehtävätuomari

Hannelius laati pitkän uransa aikana yli 1 000 shakkitehtävää.  Hän laati jo 15-vuotiaana vuonna 1932 ensimmäiset shakkitehtävänsä, jotka julkaistiin Suomen Shakissa ja Hufvudstadsbladetissa.  Hanneliuksen tuotanto koostui pääasiassa kaksi- ja kolmisiirtoisista mattitehtävistä, joiden alalla Hannelius oli aikanaan maailman huippulaatijoita.  Hän laati kuitenkin myös monisiirtoisia mattitehtäviä, apu- ja itsematteja sekä lopputehtäviä.  Hän sai kansallisen tehtävämestarin arvonimen jo vuonna 1951.  Kansainvälisten valioluokan shakkitehtävien kokoelmissa eli FIDE-albumeissa Hanneliukselta julkaistiin yhteensä 47 tehtävää.  Niiden perusteella hänelle myönnettiin kansainvälisen tehtävämestarin arvonimi vuonna 1977.
Hannelius sai vanhuusiällään aivoinfarktin, josta seurasi halvaus.  Hän kuitenkin toipui täysin ja kykeni jatkamaan tehtävien laadintaa. Hanneliuksen laatima viimeinen 3 siirron mattitehtävä ilmestyi postuumina Suomen Shakissa 4/2005.
Jan Hannelius oli tehtävien laadinnan ohella myös tehtävätuomari. Hän sai kansainvälisen tehtävätuomarin arvonimen vuonna 1957.  Hänen pätevyysalueensa olivat kaksi- ja kolmisiirtoiset mattitehtävät.
Jan Hannelius 
1. p. Johannes Öhquist MT 1950
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | a | b | c | d | e | f | g | h |  |
| 8 |  |  |  |  |  |  |  |  | 8 |
| 7 |  |  |  |  |  |  |  |  | 7 |
| 6 |  |  |  |  |  |  |  |  | 6 |
| 5 |  |  |  |  |  |  |  |  | 5 |
| 4 |  |  |  |  |  |  |  |  | 4 |
| 3 |  |  |  |  |  |  |  |  | 3 |
| 2 |  |  |  |  |  |  |  |  | 2 |
| 1 |  |  |  |  |  |  |  |  | 1 |
|  | a | b | c | d | e | f | g | h |  |
kolmen (3) siirron matti
Ratkaisu:
1.e4! (uhkaa 2.Tb1 ja 3.Df1#)
1.-Rd8 2.Rxf3 ja 3.Rh4#;
1.-Rd6 2.Rxd3 ja 3.Rf4#;
1.-Rc5 2.Rc4 ja 3.Re3#
Houkutukset: 1. exd3? Rd6!, 1. exf3? Rd8!, 1. e3? Rc5!
Houkutukset kumoutuvat siihen, että valkea sotilas on oman ratsun tiellä.
Ratkaisussa ja houkutuksissa esiintyy teema valkoinen sotilaspoika eli albino, mikä tarkoittaa, että valkoinen sotilas tekee eri muunnelmissa kaikki neljä mahdollista siirtoaan (e3, exf3, exd3 ja e4).
Järjestömies

Hanneliuksesta tuli Leo Valven jälkeen vuonna 1953 Suomen Tehtäväniekkojen puheenjohtaja, mutta hän hoiti tehtävää vain vuoden.  Vuonna 1955 hänet valittiin ST:n ulkoasiainsihteeriksi.  Tässä tehtävässä hän alkoi systemaattisesti kehittää Suomen kansallisen tehtäväshakkiyhdistyksen (ST) suhteita alan kansainvälisiin toimielimiin. Aluksi hän toimi välitysmiehenä International Problem Boardissa (IPB).  IPB:n yhteyksien kautta hänet kutsuttiin tarkkailijaksi maailman tehtäväniekkojen kongressiin Piraniin vuonna 1958.  Piranin kongressissa perustettiin maailman shakkiliiton FIDE:n pysyvä tehtäväshakillinen toimikunta (PCCC).  Nykyisin organisaatio tunnetaan nimellä World Federation for Chess Composers (WFCC). Suomi oli aluksi sen tarkkailijajäsen, mutta liittyi vuonna 1966 vakinaiseksi jäseneksi. Jo seuraavana vuonna Suomi organisoi Tampereella maailman tehtäväshakin kongressin.  Hanneliuksella oli merkittävä osuus tapahtuman järjestelyissä.
Hanneliuksen arvostus maailmalla kasvoi tasaisesti. Vuosina 1972–1974 hänen johdettavakseen uskottiin I kansainvälinen laadintakilpailu.  Vuonna 1974 hänet valittiin PCCC:n (nyk. WFCC) presidentiksi eli puheenjohtajaksi ja tätä tehtävää hän hoiti aina vuoteen 1986 asti.  Puheenjohtajana Hannelius kehitti järjestön toimintaa. Toimikauden jälkeen hänet valittiin järjestön kunniapuheenjohtajaksi.
Vuonna 1967 Hannelius oli mukana perustamassa ST:n Pirkanmaan alaosastoa.  Hän toimi sen puheenjohtajana vuodesta 1967 aina kuolemaansa (2005) saakka.
Hannelius-teema

Jan Hanneliuksen mukaan on tehtäväshakissa nimetty Hannelius-teema.  Se sai nimensä vuonna 1970, jolloin shakkitehtävälehti Thémes-64 järjesti teemasta laadintakilpailun.  Se on eräs tunnetuimpia shakkitehtävien teemoja.  Sen ensiesitys tapahtui vuonna 1929 Bruno Sommerin kaksisiirtoisessa mattitehtävässä. Hannelius itse käytti nimikkoteemaansa vuonna 1950.  Systemaattisesti teemaan liittyviä tehtäviä on laadittu 1960-luvulta lähtien.
Toimittaja ja kirjallinen tuotanto

Hanneliuksella oli pitkä ja monipuolinen ura kirjailijana ja toimittajana. Hän toimi Suomen Shakin toimittajana vuosina 1949-1951.  Ensimmäisellä toimittajakaudellaan hän solmi monet niistä kansainvälisistä kontakteista, joiden ansiosta hän loi pohjan myöhemmin alkaneelle uralleen kansainvälisissä tehtävissä. Hannelius vastasi sittemmin Suomen Shakin tehtäväpalstan toimituksesta vuosina 1972–1985.  Sen ohella hän toimitti Vilho Somerpuun jälkeen Aamulehden shakkipalstaa vuosina 1979–1993.
Vuonna 1984 Hannelius julkaisi teoksen 100 år finländska miniatyrer.  Teos esittelee suomalaisten laatimia enintään 7-nappulaisia miniatyyritehtäviä. Teoksen jatko-osa 512 finländska miniatyrer ilmestyi vuonna 1992.
Akpınarlı

| Akpınarlı |
| --- | --- |
 Akpınarlı
 Koordinaatit: 38°13′N, 30°20′E 
Valtio:   Turkki
Maakunta:  Afyonkarahisarin maakunta
Kaupunki:  Dinar
Väkiluku (2011):  190
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Akpınarlı on kylä Turkissa Dinarissa Afyonkarahisarin maakunnassa. Vuonna 2011 kylän väkiluku oli 190.
Adolph Törneros

Adolph Törneros
Adolph (Adolf) Törneros (1794–1839) oli ruotsalainen kielitieteilijä, professori ja kirjailija. Hän julkaisi tutkimuksia klassisen filologian alalta. Kirjallisuushistoriallista merkitystä on kirjeitä ja päiväkirjoja sisältävällä Törnerosin kaksiosaisella teoksella Bref och dagboksanteckningar (1840–1842, laajennettu painos 1890–1891). Hänen esteettisille näkemyksilleen ja maailmankuvalleen oli keskeistä yhteys fosforisteihin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Adolph Törneros Wikimedia Commonsissa
Adolph Törneros resebrev hos Svenska akademien (pdf) (ruotsiksi)
Johan Eriksson: Hemesterns uppfinnare & brevkonstens mästare (Adolph Törneros) kjfe.se (Archive.org) (ruotsiksi)
Adolph Törneros (1794–1839) Litteraturbanken (ruotsiksi)
John Frankenheimer

| John Frankenheimer |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  John Michael Frankenheimer
Syntynyt: Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat
Kuollut: 6. heinäkuuta 2002 (72 vuotta)
Ammatti:  elokuvaohjaaja
Puoliso:  Carolyn Miller (1954–1962) Evans Evans (1963–2002)
Ohjaaja
Aktiivisena:  1948–2002
Tunnetuimmat ohjaukset:  Mantshurian kandidaatti Tohtori Moreaun saari Ronin Pelin henki
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
John Michael Frankenheimer (19. helmikuuta 1930 New York City, New York, Yhdysvallat – 6. heinäkuuta 2002 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja. Hän kuoli aivoverenkiertohäiriöön 72 vuoden iässä.
Filmografia

| --- | --- |
 Onko nuorisomme turmeltunut? (The Young Stranger, 1959)  Suurkaupungin sudet (The Young Savages, 1961)  Kaikki pettää (All Fall Down, 1962)  Alcatrazin vanki (Birdman of Alcatraz, 1962)  Mantshurian kandidaatti (The Manchurian Candidate, 1962)  Juna (The Train, 1964)  Toukokuun 7 päivää (Seven Days in May, 1964)  Tapaus Wilson (Seconds, 1966)  Grand Prix (1966)  The Fixer (1968)  The Extraordinary Seaman (1969)  Hyppy ikuisuuteen (The Gypsy Moths, 1969)  Lain tällä puolella (I Walk the Line, 1970)  Ratsastajat (The Horsemen, 1970)  The Iceman Cometh (1973)  99 and 44/100% Dead (1974)  Teemana rakkaus (L’Impossible objet, 1974)  Kovaotteiset miehet 2 (French Connection II, 1975) :  Musta sunnuntai (Black Sunday, 1977)  Pahan enne (Prophecy, 1979)  The Rainmaker (1982)  Miekka miekasta (The Challenge, 1982)  Verirahat (The Holcroft Covenant, 1985)  Pahan otteessa (52 Pick-Up, 1986)  Kuoleman laukaukset (Dead-Bang, 1989)  Ammatti: Sotilas (The Fourth War, 1990)  Väkivallan vuosi (Year of the Gun, 1991)  Selkä seinää vasten (Against the Wall, 1994)  Chico Mendes – Sademetsien pelastaja (The Burning Season, 1994)  Andersonville – kuoleman kenttä (Andersonville, 1996)  Tohtori Moreaun saari (The Island of Dr. Moreau, 1996)  George Wallace (1997)  Ronin (1998)  Pelin henki (Reindeer Games, 2000)  Path to War (2002)
Aiheesta muualla

John Frankenheimer Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
13. hikō sentai

| 13>  hikō sentai |
| --- | --- |
 Sentain tunnus Kawasaki Ki-45 koneissa 1942-1943
Toiminnassa:  syyskuu 1937 - sodan loppu
Valtio:   Japani
Rooli:  hävittäjätoiminta
13. hikō sentai oli keisarillisen Japanin armeijan ilmavoimien hävittäjäyhtymä (rykmentti), joka perustettiin syyskuussa 1937 Tachiarassa 4. hikō rentaista nimellä 13. hikō rentai. Siihen kuului perustettaessa esikunta ja yksi hävittäjälaivue. Yhtymä täydennettiin joulukuussa määrävahvuuteen. Heinäkuussa 1938 siitä muodostettiin 13. hikō sentai. Vuotta myöhemmin siihen muodostettiin hävittäjäkoulutuslaivue, josta koulutuksen päätyttyä muodostettiin syyskuussa 1940 2. laivue (chutai).
Marraskuussa 1941 102. erillinen hävittäjälaivue, joka oli perustettu Akenon lentokoulussa heinäkuussa, liitettiin yhtymään 3. laivueena. Elokuussa 1942 siirrettiin 2. laivue perustettavaan 246. hikō sentaihin. Yhtymä järjestettiin edelleen 3. laivueiseksi ja touko-kesäkuussa 1943 siihen liitettiin 5. hikō sentain Tokushu Kogekitai. Sentai jaettiin toukokuussa 1944 hikōtaiksi (lentävä osa) ja seibitaiksi (tukeva osa).
Kalusto

Yhtymän kalustona olivat:
Armeijan tyypin 95 hävittäjä syyskuu 1937 – 1940
Nakajima Ki-27 kesä 1940 – huhtikuu 1943
Kawasaki Ki-45kai elokuu 1942 – huhtikuu 1944
Nakajima Ki-43-I elokuu 1942 – marraskuu 1943
Nakajima Ki-43-II syyskuu 1943 – lokakuu 1944
Nakajima Ki-43-III lokakuu 1944 – kevät 1945
Nakajima Ki-84 Hayate tammikuu 1945 – sodan loppuun
Komentajat

Yhtymän komentajina olivat:
eversti Masao Kamiya heinäkuu 1938 – kesäkuu 1939
everstiluutnantti Saburo Kondo kesäkuu 1939 – syyskuu 1941
everstiluutnantti Takeo Tateyama syyskuu 1941 – maaliskuu 1942
everstiluutnantti Kumao Akita maaliskuu 1942 – kesäkuu 1943
majuri Tsunao Nagano kesäkuu – marraskuu 1943 (kuollut)
majuri Hisao Machida marraskuu 1943 – marraskuu 1944
kapteeni Kazuhiko Nakano marraskuu – joulukuu 1944 (kuollut)
kapteeni Koichi Marukawa tammikuu 1945 – sodan loppuun
Akraífnio

| Akraífnio Ακραίφνιο |
| --- | --- |
 Akraífnio
 Koordinaatit: 38°27′23″N, 23°13′13″E 
Valtio:  Kreikka
Hajautetun hallinnon alue:  Thessalia jaKeski-Kreikka
Alue:  Keski-Kreikka
Alueyksikkö:  Boiotia
Kunta:  Orchomenós
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
 – Kallikrates-koodi:  2805020101
Korkeus:  225 m
Väkiluku (2011):  1 058
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Akraífnio (kreik. Ακραίφνιο; myös Akréfnio) on Kreikan kylä, joka kuuluu hallinnollisesti Orchomenóksen kuntaan, Boiotian alueyksikköön ja Keski-Kreikan alueeseen. Aiemmin kylä kuului Akraifnían kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Orchomenóksen kunnan Akraifnían kunnallisyksikköön. Akraífnio muodostaa oman kyläyhdyskuntansa (Τοπική Κοινότητα Ακραιφνίου, Topikí Koinótita Akraifníou). Kylän väkiluku on 1 058 (vuonna 2011).
Akraífnio sijaitsee Ptóo-vuoren länsipuolella ja Ylíki-järven luoteispuolella linnuntietä noin 17 kilometriä pohjoisluoteeseen Thívasta ja noin 108 kilometriä luoteeseen Ateenasta. Kylä on asutettu 700-luvulla ja rakennettu noin 225 metrin korkeuteen. Akraífnio on perinyt nimensä antiikin ajan Akraifian kaupungilta, jonka arkeologinen kohde, mukaan lukien akropolis eli linnavuori, sijaitsee nykyisen kylän eteläpuolella. Ptóo-vuori eli antiikin Ptoion oli merkittävä kulttipaikka. Kylän lähialueen muihin nähtävyyksiin kuuluvat muun muassa Pyhän Georgioksen (Ágios Geórgios) bysanttilaisaikainen kirkko, Kókkinossa sijaitseva Pelagian luostari (Moní Pelagías) sekä Sarakinón luola.
Alakurtin rautatieasema

Alakurtin rautatieasema (ven.   kyrill. Алакуртти) on rautatieliikennepaikka Alakurtissa Venäjän luoteisosassa Murmanskin alueen Kantalahden piirissä. Suomalaisten aikaan Alakurtti kuului Sallan kuntaan.
Alakurtti sijaitsee Alakurtin radalla, joka rakennettiin talvisodan jälkeen ja siellä on puinen asemarakennus. Vuonna 1940 solmitun Moskovan rauhansopimuksen mukaan suomalaisten piti rakentaa ratayhteys Kemijärveltä Muurmannin radalle. Radan rakentaminen tapahtui samanaikaisesti Suomen ja Neuvostoliiton puolelta, ja neuvostoliittolaisten rakentama rata valtakunnan rajalle valmistui 25. helmikuuta 1941. Jatkosodan aikana saksalais-suomalaiset joukot liikennöivät Alakurtin radalla, ja vuonna 1941 Valtionrautatiet liikennöi normaaliliikennettä radan viralliselle pääteasemalle Voitajoelle sekä sotilasliikennettä Karhuun.
Tuohon aikaan Alakurtin rautatieaseman nimi oli Tuntsa (Tut, ratakm 1214+020), johon matkustajaliikenne jatkui vuoteen 1944 asti. Tuolloin se oli osa Kelloselkä-Karhu rataa.
Tämän rataosuuden miehitetyt liikennepaikat olivat Tuntsan asemien lisäksi Salla, Kutsa, Voitajoki ja muutamat laiturivaihteet. Vuodesta 1941 Tuntsa oli Suomen pohjoisin liikennepaikka, ja miehitetyllä alueella rajan takana se oli Voitajoki. VR:ltä jäi 15. syyskuuta 1944 Tuntsaan kolme veturia, joista yksi oli no. 259 ja muut olivat venäläisiltä aiemmin vallattua sotasaalisveturia. Perääntyessään syyskuussa 1944 saksalaisjoukot tuhosivat juuri korjatun rautatien mutta neuvostoliittolaiset korjasivat radan Kuolajärvelle asti. Liikenne loppui vuonna 1954, ja nykyään rata on purettu.
55 Cancri d

| 55 Cancri d |
| --- | --- |
 Kaavio 55 Cnc d:n keskustähteensä aiheuttamista säteisliikkeen muutoksista.
Löytäminen
Löytöpäivä:  2002
Havaintomenetelmä(t):  Säteisnopeusmenetelmä
Tähden ominaisuudet
Tähden nimi:  55 Cancri
Kiertoradan ominaisuudet
Isoakselin puolikas:  5,76 ± 0,06 AU AU
Eksentrisyys:  0,025 ± 0,03
Kiertoaika:  5218 ± 230 vrk
Inklinaatio:  53 ± 6.8°
Fyysiset ominaisuudet
Massa:  3,835 ± 0,08 MJ
55 Cancri d on eksoplaneetta, joka kiertää Auringon kaltaisen 55 Cancri A -tähden kerran 14,29 vuodessa. Se sijaitsee yhtä kaukana tähdestään kuin Jupiter Auringosta. Kyseessä on planeettajärjestelmänsä viides ja uloin tähän mennessä havaittu planeetta. Se löydettiin 13. kesäkuuta 2002.
Kuten useimmat tunnetut eksoplaneetat, myös 55 Cancri d havaittiin tähden säteisliikettä tarkkailemalla. 55 Cancri b -planeetta oli jo paljastunut, mutta säteisliikkeessä oli vielä ollut selittämättömiä muutoksia; myöhemmät mittaukset paljastivat noin viiden astronomisen yksikön päässä tähdestä sitä kiertävän planeetan, 55 Cancri d:n. Vuonna 2008 vahvistui, että 55 Cancri d:n radan eksentrisyys on matala; kävi ilmi, että noin 5,77 astronomisen yksikön päässä tähdestä sijaitseva rata on lähes ympyrän muotoinen.
Koska 55 Cancri d on havaittu vain epäsuorasti, esimerkiksi sen rakenteesta tai lämpötilasta ei ole tietoa. Sen vähimmäismassa vastaa noin 3,835 Jupiteria. Massansa perusteella planeetta on kaasujättiläinen vailla kiinteää pintaa.
Käännös suomeksi
Alakurtin tie

| Alakurtin tie |
| --- | --- |

Kirjailija:  Reino Lehväslaiho
Kieli:  suomi
Genre:  sotaromaani
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  2010
Ulkoasu:  kovakantinen
Sivumäärä:  322
ISBN:  951-0-36721-4
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Alakurtin tie  on Reino Lehväslaihon kirjoittama sotaromaani. Alakurtin tie  on julkaistu myös Veikko Honkasen lukemana äänikirjana.
Syksyllä 1943 luutnantti Männyn komppania määrätään tuhoamaan vihollisen tukikohta Alakurtista Kantalahteen päin. Tukikohdan tuhoaminen onnistuu, mutta paluumatkalla komppania joutuu useiden venäläishyökkäysten kohteesksi ja uhkaa joutua mottiin, josta murtaudutaan kersantti Kiven johdolla. Luutnantti Mänty haavoittuu kirjan lopussa.
Ahmas

Ahmaksen entinen asemarakennus.
Ahmas on kylä ja entinen rautatieasema Utajärven kunnassa Pohjois-Pohjanmaalla. Kylä sijaitsee noin 15 kilometriä kaakkoon Utajärven kuntakeskuksesta. Käytännössä kylä on muodostunut Ahmasjärven ympärille. Valtatie 22 kulkee kylän itälaidalla.
Ahmaksen kalevalainen perinnekylä

Ahmaksen kalevalainen perinnekylä käsittää useita vanhoja rakennuksia ja historiallisia kertomuksia. Kylä on rakennettu pääasiassa talkoovoimin. Perinnekylässä esitellään elämää Ahmaksella vainovuosien aikana sekä vanhoja elinkeinoja.
Aiheesta muualla

Utajärven kunta: Ahmas (Arkistoitu – Internet Archive)
kirjastovirma.fi: Ahmas – runonlaulajien kylä (Arkistoitu – Internet Archive)
Utajärvi
| --- | --- |
Kylät:  Ahmas | Alakylä | Ala-Naama | Ala-Niska | Autio | Juorkuna | Järvikylä | Kangaskylä | Kernilä | Kivijärvi | Kormunkylä | Marttisjärvi | Murronkylä | Naamankylä | Niska | Ojakylä | Potku | Sanginkylä | Sipolankylä | Sapilasmaa | Sotka | Särkijärvi | Tervolankylä | Utanen | Ylisuvanto | Yli-Utos
Järvet, lammikot ja lähteet:  Ahmasjärvi | Ahvenlampi (Sanginkylä) | Ahvenlampi (Juorkuna) | Hakojärvi | Iso Karvasjärvi | Iso Kivijärvi | Iso Olvasjärvi | Iso-Timonen | Juorkuna | Kaihlanen | Kirkaslampi | Kivi-Sorsua | Kivijärvi | Korpinen | Kärkkäänjärvi | Lauttalampi | Marttisjärvi | Matkalampi | Mustalampi | Nuanjärvi | Palonen | Penikkajärvi | Pieni Torvenjärvi | Pikku Karvasjärvi | Pikku Olvasjärvi | Pikku-Säynäjä |Pikku-Timonen | Pontema | Puutturinjärvi | Saari-Sorsua | Sanginjärvi | Siiralampi | Sotkajärvi | Särkijärvi | Säynäjä |Torvenjärvi | Vaaranlampi | Valkiaisjärvi | Vähä-Ruohonen
Joet ja purot:  Kiiminkijoki | Kivijoki | Koivujoki | Korpisenoja | Naamanjoki | Nuanjoki | Oilinginoja | Oulujoki | Piltuanjoki | Piltunginjoki | Poikajoki | Potkunjoki | Sanginjoki | Särkijoki | Säynäjäjoki | Tilanjoki | Timo-oja | Utosjoki
Luonnonsuojelualueet:  Olvassuon luonnonpuisto | Rokuan kansallispuisto
Rakennukset ja rakennelmat:  Ahmaksen kalevalainen perinnekylä | Ahmaskosken silta | Ala-Utoksen voimalaitos | Maijan kivi |  Utajärven kirkko | Utajärven kivipuisto | Utasen voimalaitos
Muistomerkit, laatat ja veistokset:  Sankarivainajien muistomerkki (1950) | Karjalaan jääneiden muistomerkki (1958) | Roomari-patsas (1985) | Veteraanikivi (1991) | Merilän suvun koskenlaskijoiden muistomerkki (2000) | Runonlaulajien muistomerkki (2003)
Museot:  Utajärven kotiseutumuseo | Ylisipolan kotiseutumuseo
Liikenne:  Ahmaksen rautatieasema | Niskan seisake | Oulu–Kontiomäki-rata | Rokuan rautatie | Seututie 836 | Seututie 837 | Sotkan seisake | Utajärven rautatieasema | Valtatie 22 | Yhdystie 8300
Alakunta

Tieteellinen luokittelu
Taksonomia
Systematiikka
Kladistiikka
Luokittelun tasot
yläkunta / domeeni
kunta
alakunta
osakunta
yläjakso, yläkaari
pääjakso / kaari
alajakso / alakaari
osajakso / osakaari
yläluokka
luokka
lahko
heimo
tribus
suku
sektio
sarja
laji
alalaji
muunnos / serotyyppi
muoto
erityismuoto
lajike / rotu
Termejä
taksoni
fenetiikka
kladistiikka
tyyppilaji
binominen nimistö
holotyyppi
Luettelo systematiikassa yleisistä latinan- ja kreikankielisistä sanoista
rengaslajit
Integrated Taxonomic Information System
Kasvien luokittelu
Angiosperm Phylogeny Group
APG II -luokittelu
APG III -luokittelu
Cronquistin luokittelu
Kasvien luokitus Linnén teennäisjärjestelmän mukaan
Alakunta (lat. subregnum ja engl. subkingdom), on eliöiden taksonomisen luokittelun hierarkiataso kunnan ja pääjakson tai kaaren välissä.
453 eaa.

| --- | --- |
Vuosisadat: 500-luku eaa. · 400-luku eaa. · 300-luku eaa.
Vuosikymmenet: 500-luku eaa. · 490-luku eaa. · 480-luku eaa. · 470-luku eaa. · 460-luku eaa. · 450-luku eaa. · 440-luku eaa. · 430-luku eaa. · 420-luku eaa. · 410-luku eaa. · 400-luku eaa. · 390-luku eaa.
Vuodet: 500 eaa. · 499 eaa. · 498 eaa. · 497 eaa. · 496 eaa. · 495 eaa. · 494 eaa. · 493 eaa. · 492 eaa. · 491 eaa. · 490 eaa. · 489 eaa. · 488 eaa. · 487 eaa. · 486 eaa. · 485 eaa. · 484 eaa. · 483 eaa. · 482 eaa. · 481 eaa. · 480 eaa. · 479 eaa. · 478 eaa. · 477 eaa. · 476 eaa. · 475 eaa. · 474 eaa. · 473 eaa. · 472 eaa. · 471 eaa. · 470 eaa. · 469 eaa. · 468 eaa. · 467 eaa. · 466 eaa. · 465 eaa. · 464 eaa. · 463 eaa. · 462 eaa. · 461 eaa. · 460 eaa. · 459 eaa. · 458 eaa. · 457 eaa. · 456 eaa. · 455 eaa. · 454 eaa. · 453 eaa. · 452 eaa. · 451 eaa. · 450 eaa. · 449 eaa. · 448 eaa. · 447 eaa. · 446 eaa. · 445 eaa. · 444 eaa. · 443 eaa. · 442 eaa. · 441 eaa. · 440 eaa. · 439 eaa. · 438 eaa. · 437 eaa. · 436 eaa. · 435 eaa. · 434 eaa. · 433 eaa. · 432 eaa. · 431 eaa. · 430 eaa. · 429 eaa. · 428 eaa. · 427 eaa. · 426 eaa. · 425 eaa. · 424 eaa. · 423 eaa. · 422 eaa. · 421 eaa. · 420 eaa. · 419 eaa. · 418 eaa. · 417 eaa. · 416 eaa. · 415 eaa. · 414 eaa. · 413 eaa. · 412 eaa. · 411 eaa. · 410 eaa. · 409 eaa. · 408 eaa. · 407 eaa. · 406 eaa. · 405 eaa. · 404 eaa. · 403 eaa. · 402 eaa. · 401 eaa. · 400 eaa. · 399 eaa.
Tapahtumia

Taiyuanin kaupunki Kiinassa tulvi.
452

| --- | --- |
Vuosisadat: 200-luku · 300-luku · 400-luku · 500-luku · 600-luku
Vuosikymmenet: 390-luku · 400-luku · 410-luku · 420-luku · 430-luku · 440-luku 450-luku · 460-luku · 470-luku · 480-luku · 490-luku · 500-luku
Vuodet: 390 · 391 · 392 · 393 · 394 · 395 · 396 · 397 · 398 · 399 400 · 401 · 402 · 403 · 404 · 405 · 406 · 407 · 408 · 409 410 · 411 · 412 · 413 · 414 · 415 · 416 · 417 · 418 · 419 420 · 421 · 422 · 423 · 424 · 425 · 426 · 427 · 428 · 429 430 · 431 · 432 · 433 · 434 · 435 · 436 · 437 · 438 · 439 440 · 441 · 442 · 443 · 444 · 445 · 446 · 447 · 448 · 449 450 · 451 · 452 · 453 · 454 · 455 · 456 · 457 · 458 · 459 460 · 461 · 462 · 463 · 464 · 465 · 466 · 467 · 468 · 469 470 · 471 · 472 · 473 · 474 · 475 · 476 · 477 · 478 · 479 480 · 481 · 482 · 483 · 484 · 485 · 486 · 487 · 488 · 489 490 · 491 · 492 · 493 · 494 · 495 · 496 · 497 · 498 · 499 500 · 501 · 502 · 503 · 504 · 505 · 506 · 507 · 508 · 509
Tapahtumia

Hunnien kuningas Attila hyökkäsi Italiaan.