stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Le Havre (elokuva)

| Le Havre |
| --- | --- |
 Elokuvan ranskankielinen juliste.
Ohjaaja:  Aki Kaurismäki
Käsikirjoittaja:  Aki Kaurismäki
Tuottaja:  Aki Kaurismäki
Säveltäjä:  The Renegades
Kuvaaja:  Timo Salminen
Leikkaaja:  Timo Linnasalo
Tuotantosuunnittelija:  Wouter Zoon
Lavastaja:  Wouter Zoon
Pääosat:  André Wilms Kati Outinen Blondin Miguel Elina Salo
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi, Ranska, Saksa
Tuotantoyhtiö:  Sputnik Oy Pyramide Productions Pandora Filmproduktion GmbH
Levittäjä:  BiM Distribuzione
Ensi-ilta:  17. toukokuuta 2011 Cannesin elokuvajuhlat 9. syyskuuta 2011 Suomi 21. joulukuuta 2011 Ranska
Kesto:  103 min
Alkuperäiskieli:  ranska
Budjetti:  3 850 000 € (SES 750 000 €)
Katsojat:  123 079 (Suomessa 31.1.2012)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Le Havre [lə avʁ] on Aki Kaurismäen ohjaama elokuva, jonka ensi-ilta oli 17. toukokuuta 2011 Cannesin elokuvajuhlilla. Suomessa elokuva esitettiin kesäkuussa Sodankylän elokuvajuhlilla. Virallisen Suomen-ensi-iltansa Le Havre sai 9. syyskuuta 2011.
Elokuva kertoo vapaaehtoiseen maanpakoon vetäytyneestä entisestä menestyskirjailijasta, nykyisestä kengänkiillottajasta Marcel Marxista, joka yrittää pelastaa pakolaispojan. Elokuvan tapahtumat sijoittuvat pohjoisranskalaiseen Le Havren satamakaupunkiin.
Le Havre on 1992 valmistuneen Boheemielämän ohella toinen Kaurismäen ohjaama ranskankielinen elokuva. Elokuvassa näyttelee myös Kaurismäen koira Laika, joka on hänen elokuviensa vakionäyttelijöitä. Elokuva oli Suomen Oscar-ehdokas. Elokuva sai Jussi-palkintoja kuudessa sarjassa.
Elokuva on kuvattu Le Havressa. Kuvauspaikaksi olisi voinut valikoitua jokin muukin, sillä Kaurismäki oli jo lähdössä pois, kun hän vielä kääntyi tutkimaan yhtä aluetta. Kuvauspaikoista Marcelin asuinseutu, Impasse Real -kadun työläiskortteli, oli purku-uhan alla, ja purkamistöitä saatiin siirretyksi, jotta elokuva voitiin tehdä. Rautatieasema oli lavastettu Rue des Drapiers’lle.
Juoni

Päähenkilö Marcel Marxin rakas vaimo on joutunut sairaalaan. Hän salaa mieheltään, kuinka vakavaa sairaus on. Yksinäinen mies tapaa laittomasti maahan tulleen pienen pojan, piilottaa hänet viranomaisilta ja järjestää hänelle matkarahat äidin luo Englantiin.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  André Wilms  | … |  Marcel Marx, kengänkiillottaja, entinen kirjailija   |
|  Kati Outinen  | … |  Arletty   |
|  Jean-Pierre Darroussin  | … |  komisario Monet   |
|  Blondin Miguel  | … |  Idrissa, pakolaispoika   |
|  Elina Salo  | … |  Claire, Le Moderne -baarin emäntä   |
|  Evelyne Didi  | … |  Yvette, leipuri   |
|  Quoc Dung Nguyen  | … |  Chang   |
|  Roberto Piazza  | … |  Little Bob, rocklaulaja   |
|  Pierre Étaix  | … |  tohtori Becker   |
|  Umban U'kset  | … |  Mahamat Saleh   |
|  Laika  | … |  koira   |
Vastaanotto > Arvioita

Helsingin Sanomien elokuvakriitikko Veli-Pekka Lehtonen arvioi elokuvan ensiesitystä Cannesin festivaaleilla toukokuussa 2011 todeten elokuvan olevan tyyliltään uskollinen Kaurismäen aiemmalle tuotannolle. Tämä ilmenee kuvien maalauksellisuudessa ja vähäliikkeisyydessä sekä pelkistetyssä näyttelijätyössä. "Siinä näkyy vahvana myös ranskalaisen elokuvan perinne ja elokuvan perustarina on osin rinnakkainen mykän elokuvan klassikolle, Chaplinin pojalle", totesi Lehtonen.
Filmi sai Cannesin-ensiesitysviikollaan kehuja myös kansainväliseltä lehdistöltä. Varietyn Leslin Felperin totesi: "Le Havre on yhtämittaista nautintoa, ja elokuva sekoittaa äreitä ja iloisia nuotteja saumattomasti taidolla, joka yltää Kaurismäen parhaiden koomisten töiden tasolle." Screenin Jonathan Romney puolestaan arvioi teoksen kutittelevan erityisesti ranskankielisiä katsojia, mutta Akin ihailijat ympäri maailmaa saavat olla taivaissa. Hollywood Reporterin Kirk Honeycutt kirjoitti: "Cannesin kilpailun elokuvista on moneksi, mutta harvoin niitä voi kuvailla puhtaiksi nautinnoiksi. Kaurismäen Le Havre on tuo harvinainen poikkeus."
Nyt-liitteen elokuva-arvostelija Matti Rämö arvioi ulkomaille siirtymisen olleen Kaurismäelle hyväksi. Le Havre on hänen mukaansa Kaurismäen parhaita elokuvia, jonka hengessä ja kuvissa se näkyy. Laitakaupungin valojen ahdistuneisuuden tilalla on elämäniloa. Poistututtuaan liiankin tutuilta helsinkiläiskulmilta Kaurismäki on kriitikon mukaan löytänyt uusia ajattomia maisemia. "Löydöksensä hän koristelee värikkäillä yksityiskohdilla ja upottaa koko komeuden ajattomalta kuulostaviin ranskalaisiskelmiin", Rämö kirjoittaa.
Viiden kriitikon muodostama tuomaristo Nyt-liitteessä antoi elokuvalle keskiarvon 4,2/5.
Vastaanotto > Palkintoja

Cannesin elokuvajuhlien yhteydessä Le Havrelle myönnettiin kansainvälisen kriitikkoliiton epävirallinen pääpalkinto. Sen lisäksi teos sai ekumeenisen juryn erityismaininnan. Münchenin elokuvajuhlilla Le Havre sai parhaan kansainvälisen elokuvan palkinnon. Lokakuussa 2011 Le Havre sai kansainvälisten elokuvien sarjan pääpalkinnon Chicagon elokuvajuhlilla. Elokuva sai joulukuussa 2011 Louis Delluc -palkinnon, joka jaetaan vuoden parhaalle ranskalaiselle elokuvalle.
Le Havre sai suomalaisen elokuva-alan Jussi-palkintoja kuudessa sarjassa: parhaasta elokuvasta, parhaasta ohjauksesta (Aki Kaurismäki), parhaasta naissivuosasta (Elina Salo), parhaasta käsikirjoituksesta (Aki Kaurismäki), parhaasta kuvauksesta (Timo Salminen) ja parhaasta leikkauksesta (Timo Linnasalo). Huhtikuussa 2012 Le Havre palkittiin Humanismin käsi -palkinnolla Viitasaaren elokuvaviikolla.
Vastaanotto > Ehdokkuuksia

Le Havre oli ehdokkaana 2011 Cannesin elokuvajuhlien pääkilpailusarjassa mutta jäi palkinnoitta. Elokuva valittiin Suomen Oscar-ehdokkaaksi syyskuussa 2011. Marraskuussa 2011 elokuva asettiin Euroopan elokuvapalkinnon ehdokkaaksi sarjoissa paras elokuva, paras ohjaaja, paras käsikirjoittaja ja paras miespääosa.  Tammikuussa 2012 Le Havre sai eniten ehdokkuuksia Jussi-palkintoihin, yhdeksän kappaletta. Elokuva oli ehdokkaana sarjoissa paras elokuva, ohjaus, miessivuosa, naissivuosa, käsikirjoitus, kuvaus, leikkaus, lavastus ja pukusuunnittelu. Tammikuussa 2012 Le Havre asetettiin myös ehdokkaaksi kolmessa kategoriassa ranskalaisen César-palkinnon saajaksi. Ehdokkuudet ovat sarjoissa paras elokuva, paras ohjaus ja paras lavastus.
Aiheesta muualla

Björkbacka, Hannu: Kaurismäen onnellinen Le Havre  21.06.2011. Keskipohjanmaa. Arkistoitu 17.9.2011. Viitattu 21.7.2011.
Salonen, Aleksi: Le Havre  8.9.2011. Filmgoer.fi.
Le Havre - Yle Areena
Martti Ahtisaari Instituutti

Martti Ahtisaari Instituutti (Martti Ahtisaari Institute of Global Business and Economics) on vuonna 2008 perustettu Oulun yliopiston taloustieteiden tiedekunnan kansainvälisen talouden koulutus- ja tutkimuslaitos. Se on nimetty presidentti Martti Ahtisaaren mukaan. Instituutin toiminta painottuu kotimaahan, mutta sillä on myös kansainvälisiä yhteyksiä esimerkiksi Kiinaan ja Ranskaan.
Aiheesta muualla

Martti Ahtisaari Instituutin verkkosivut
Latausgeneraattori

Latausgeneraattorin rakenne
Latausgeneraattori eli polttomoottorin generaattori eli ajoneuvon laturi muuttaa polttomoottorista välitetyn mekaanisen liike-energian sähköenergiaksi, jota tarvitaan sytytyskipinän tai -hehkun muodostamiseksi. Generaattorista saatavaa sähköenergiaa voidaan myös varastoida käynnistysakkuun moottorin seuraavaa käynnistyskertaa varten. Generaattorit tuottivat polttomoottorin kehityksen alkupuolella aluksi tasajännitettä, ja sähkön tarpeen kasvaessa siirryttiin käyttämään tehokkaampia vaihtojännitettä tuottavia latureita.
Tyypit > Tasavirtalaturi

Aina 1960-luvulle asti vallitseva laturityyppi oli tasavirtalaturi. Tasavirtalaturissa magneettikenttä aikaansaadaan laturin runko-osaan sijoitetuilla kenttäkäämeillä eli staattorilla. Laturin rungon sisällä pyörii roottori eli ankkuri, jossa oleviin johtosilmukoihin sähkömotorinen voima indusoituu. Kunkin johtosilmukan SMV:n voimakkuus ja suunta muuttuvat jatkuvasti ankkurin kierroksen aikana. Tämän vuoksi ulostuloteho on otettava juuri oikeassa pyörähdyksen vaiheessa. Tämä on toteutettu käyttämällä kommutaattoria, jolta teho johdetaan hiiliharjojen avulla laturin ulostuloon.
Tasavirtalaturin varjopuolena on juuri kommutaattori, joka aiheuttaa hiilien nopean kulumisen ja rajoittaa käytettävissä olevan pyörimisnopeuden suhteellisen alhaiseksi. Siksi moottorin ja tasavirtalaturin välillä on käytettävä sellaista välityssuhdetta, että lataus on pienillä moottorin kierrosluvuilla ja tyhjäkäynnillä yleensä riittämätön.
Tyypit > Vaihtovirtalaturi

Nykyisin vaihtovirtalaturi on täysin syrjäyttänyt tasavirtalaturin autokäytössä. Vaihtovirtalaturissa magneettikentän synnyttävät kenttäkäämit ovat laturin pyörivässä osassa eli roottorissa ja ulostuloteho saadaan laturin runkoon käämityistä staattorikäämeistä. Näin ollen ei tarvita kommutaattoria, vain suhteellisen pientä kenttävirtaa roottorille syöttävät hiiliharjat ja liukurenkaat. Tämän ansiosta vaihtovirtalaturia voidaan pyörittää suuremmalla nopeudella kuin tasavirtalaturia, ja sen välityssuhde voidaan valita sellaiseksi, että laturi tuottaa virtaa riittävästi myös moottorin käydessä tyhjäkäyntiä.
Vaihtovirtalaturin staattorista saatava teho on vaihtosähköä (tästä nimi), joka on tasasuunnattava, ennen kuin se voidaan syöttää auton sähköjärjestelmään. Tämä on toteutettu laturiin sisäänrakennetun diodisillan avulla. Juuri pienikokoisten, tehoa kestävien ja halpojen puolijohdediodien saatavuus on tehnyt vaihtovirtalaturin voittokulun mahdolliseksi.
Rakenne

Latausgeneraattori pyörii keskimäärin noin kolme kertaa polttomoottorin kierroslukua nopeammin. Saatava vaihtojännite muutetaan tasajännitteeksi diodisillan avulla. Latausgeneraattorin jännitteensäädin säätää generaattorin roottorissa sijaitseville kenttäkäämeille menevää magnetointivirtaa järjestelmässä vallitsevan jännitteen mukaan pyrkien pitämään latausjännitteen oikealla tasolla.
Vanhemmissa ajoneuvoissa nämä laitteet oli rakennettu itse latausgeneraattorin ulkopuolelle, ja usein myös itse latausjännite oli säädettävissä. Tekniikan kehittyessä kaikki latausgeneraattoriin liittyvät laitteet on kuitenkin saatu mahdutettua itse generaattoriin.
Latausgeneraattori tarvitsee toimiakseen esimagnetointijännitteen, joka johdetaan latauksen merkkivalon kautta latausgeneraattorille napaan D+. Kun latausgeneraattori alkaa tuottaa sähköä, napaan D+ saadaan jännite generaattorin kenttädiodeilta, jolloin latausmerkkivalo sammuu. Tällöin myös jännite navassa D+ nousee latausjännitteeseen.
Sähköiset ominaisuudet

Vanhemmat latausgeneraattorit tuottivat yleensä kuuden tai 12 voltin jännitettä. Nykyisin latausgeneraattorit tuottavat 12 voltin järjestelmään noin 14,4 voltin jännitettä. Latausjännite voi olla myös lämpötilakompensoitu, siten että kylmällä ilmalla latausjännite nousee korkeammalle 14,5 volttiin, jotta akku latautuisi paremmin. Lämpimällä ilmalla jännite voi taas olla alhaisempi, 13,8 volttia, koska lämpimässä akku latautuu matalammallakin jännitteellä ja korkeampi jännite vain lisää akkuveden haihtumista. Joissain tapauksissa resistanssi kaapeloinneissa aiheuttaa sen, että akulta mitattuna jännite on alhaisempi. 
Virtaa generaattorit tuottavat 30 ja 200 ampeerin väliltä.
Euroopassa raskaissa ajoneuvoissa (esim. busseissa ja kuorma-autoissa) sähköjärjestelmän jännite on yleensä 24 V.
Huolto ja korjaus

Latausgeneraattori ei tarvitse huoltoa, mutta ajan myötä siinä olevat hiiliharjat kuluvat, ja lataus ei onnistu. Tällöin harjat pitää uusia. On olemassa kuitenkin myös harjattomia generaattoreita, joissa ei ole kyseisiä hiiliä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Latausgeneraattori Wikimedia Commonsissa
Auton vaihtovirtalaturi sitä käyttävine moniurahihnoineen.
Luettelo vuoden 1962 miehittämättömistä avaruuslennoista

Vuoden 1962 miehittämättömät avaruuslennot muodostuivat 56 onnistuneesta satelliitin laukaisusta. Avaruusaluksia lähettivät vuonna 1962 pääosin Yhdysvallat (44, joista 32 oli sotilaallisia) ja Neuvostoliitto (14, joista 11 vakoilusatelliitteja) sekä niiden lisäksi Englanti ja Kanada. Yksi satelliitti oli juridisesti englantilainen, huhtikuussa laukaistu Ariel 1. Kesäkuussa laukaistu Telstar 1 oli ATT-puhelinyhtiön kehittämä tietoliikennesatelliitti. Syyskuussa Yhdysvallat laukaisi kanadalaisen tiedesatelliitin Alouette 1:n, jonka synnyllä voi olla tekemistä Kanadan sotilaslentokoneteollisuuden alasajon kanssa. Neuvostoliiton suuri Kosmos-avaruusalussarja alkoi ja samalla Neuvostoliiton tiedustelusatelliittien sarja.
32 satelliittia tuhoutui 28 laukaisuyrityksessä: 25 Yhdysvaltain epäonnistumista (21 sotilaallista) ja Neuvostoliiton epäonnistumisia seitsemän (kaksi sotilaallista).
Epäonnistuneet laukaisut

13.1.1962, Discoverer 37 eli KH-3-vakoilusatelliitti, NRO
24.1.1962 Solrad 4A alias GRAB 4, ELINT, Yhdysvaltain laivasto
24.1.1962 Lofti-2 Yhdysvaltain laivasto, teknillinen koe
24.1.1962 Injun 2, säteilynmittaus- tai paikannuskoe, U.S. Air Force
24.1.1962, Secor 1A, geodeettinen satelliitti. U.S. Air Force
24.1.1962, Surcal 1A, tutkakalibrointikoe, Yhdysvaltain laivasto ja U.S. Air Force (Ensimmäinen 5 satelliitin yhteislaukaisuyritys)
26.1.1962, Ranger 3 kuuluotain NASA
7.3.1962, Samos 6 vakoilusatelliitti, NRO, Yhdysvallat
23.4.1962 Ranger 4 kuuluotain NASA
Solrad 4B / GRAB 4B auringon säteilyä mittaava sotilassatelliitti, Yhdysvaltain laivasto
29.4. Discoverer 40 / KH-4 vakoilusatelliitti NRO, Yhdysvallat
10.5. ANNA 1A geodeettinen sotilassatelliitti, Army-Navy-NASA-Air Force
1.6. Kosmos (Zenit-2 3), vakoilusatelliitti, Neuvostoliitto, puolustusministeriö
2.6. Discoverer 43 / KH-4 vakoilusatelliitti, NRO, Yhdysvallat
21.7. Discoverer 46 / KH-4 vakoilusatelliitti, NRO, Yhdysvallat
22.7. Mariner 1, Venus-luotain, NASA
25.8. Venera, Venus-luotain, Neuvostoliitto
1.9. Venera, Venus-luotain Neuvostoliitto
1.9. Discoverer 50 / KH-5 vakolusatelliitti NRO, Yhdysvallat
10.9. Venera, Venus-luotain, Neuvostoliitto
29.9. ERS 2 / TRS 1, teknillinen koe, U.S. Department of Defense
29.9. Discoverer 52 / KH-4 NRO, vakoilusatelliitti, Yhdysvallat
18.10. Ranger kuuluotain 5 NASA
24.10. Mars-luotain, Neuvostoliitto
25.10. Kosmos (1MS), tieteellinen koe, Neuvostoliiton puolustusministeriö
4.11.1962, Mars-luotain, Neuvostoliitto
5.11.1962, Discoverer 54 / KH-4 NRO, vakoilusatelliitti, NRO, Yhdysvallat
4.12.1962, Discoverer 56 / KH-4, vakoilussatelliitti, NRO, Yhdysvallat
17.12.1962, Midas 6 ennakkovaroitussatelliitti, U.S. Department of Defense
17.12.1962, TRS 3 / ERS 3, teknologinen koe, U.S. Department of Defense
17.12.1962, TRS 4 / ERS 4, teknologinen koe, U.S. Department of Defense
19.12.1962, Transit 5A1, operatiivinen paikannussatelliitti. Yhdysvaltain laivasto
Aiheesta muualla

Güntherin avaruussivun Chronology-kohdasta laukaisujen historia (päälähde)
Kanadalainen avaruushistoriasivusto (toinen päälähde) archive.org
Russian Space Web
Jonathan McDowellin avaruussivusto
NASA Jet Propulsion Laboratoryn avaruuslennot
Miehittämättömien lentojen englanninkielinen keskustelusivu
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Vuosi 1961 | Miehittämätön avaruustoiminta | Seuraaja: Vuosi 1963 |
Luigi Capuana

| Luigi Capuana |
| --- | --- |
 Luigi Capuana
Henkilötiedot
Syntynyt: 1839 Mineo
Kuollut: 1915 (75–76 vuotta) Catania, Italia
Kansalaisuus:  Italia
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: italia
Tuotannon kieli: italia
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Luigi Capuana (1839 Mineo − 1915 Catania, Italia) oli italialainen runoilija, prosaisti, kriitikko ja toimittaja. Hänen runollinen esikoisensa on nimeltään Garibaldi. Hän julkaisi salanimellä Faunus sonettikokoelman Vanitas vanitatum. Hän asettui 1864 Firenzeen, jossa hän toimi sanomalehtimiehenä ja teatteriarvostelijana. Teatteriarvostelujensa valikoiman hän julkaisi nimellä Il teatro contemporaneo (Palermo, 1872). Capuana on kirjoittanut joukon novelleja, esimerkiksi "Profili di donne" (1877). "Homo" (1883, laajennettu 1888), "Fumando" (1889), "Anime a nudo" (1900), "Delitto ideale" (1902). Lisäksi Capuana on kirjoittanut naturalistiset romaanit Giacinta (1879) ja Profumo (1890) sekä sadut "C’era una voita" (1882) ja "Il regno delle fate" (1883). Hänen teoksensa L'Isola del sole (1898) kuvaa Sisiliaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Luigi Capuana Wikimedia Commonsissa
Matt Heafy

| Matthew Kiichi Heafy |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 26. tammikuuta 1986 (ikä 38)
Muusikko
Aktiivisena:  2000-
Tyylilajit:  Metalcore, Thrash metal, heavy metal
Soittimet:  Gibson
Yhtyeet:  Trivium Capharnaum
Levy-yhtiöt:  Roadrunner Records Lifeforce
Aiheesta muualla
www.matthewkheafy.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Matthew Kiichi Heafy (s. 26. tammikuuta 1986 Iwakuni, Japani) on yhdysvaltalainen muusikko, joka tunnetaan parhaiten metalcore-yhtye Triviumin laulajana ja toisena kitaristina. Heafy tunnetaan myös Capharnaumin laulajana.
Heafy on äidin puolelta japanilainen ja isän puolelta amerikkalainen. Heafy asui vuoden Iwakunissa, Japanissa, kunnes perhe muutti Floridaan, Yhdysvaltoihin. Heafy aloitti kitaran soittamisen 12-vuotiaana. Innoittajikseen Heafy on maininnut esim. Metallican, Iron Maidenin, Black Sabbathin, Panteran, Slayerin, Megadethin ja Judas Priestin. Dimebag Darrellin vaimo Rita Haney on lahjoittanut Heafylle ja Triviumin toiselle kitaristille Corey Beaulieulle miehensä kitaroita. Sitä ennen Heafy käytti Gibson Les Paul Custom -kitaraa.
Heafy on tehnyt Triviumin kanssa kymmenen studioalbumia ja on yhtyeen ainoa alkuperäinen jäsen. Capharnaumin kanssa Heafy on levyttänyt yhden studioalbumin.  Heafy myös esiintyy cameoroolissa A Day to Rememberin musiikkivideossa "All I Want" ja Machine Headin musiikkivideossa "Aesthetics of Hate".
Matt Heafy esiintymässä.
Marie Avgeropoulos

| Marie Avgeropoulos |
| --- | --- |
 Avgeropoulos San Diegon Comic-Conissa vuonna 2013.
Henkilötiedot
Syntynyt: 17. kesäkuuta 1986 (ikä 38) Ontario, Kanada
Ammatti:  malli muusikko näyttelijä
Näyttelijä
Aktiivisena:  2009–
Merkittävät roolit:  Valli Wooley (I Love You, Beth Cooper) Octavia Blake (Eloonjääneet)
Aiheesta muualla
IMDb 
Marie Avgeropoulos (s. 17. kesäkuuta 1986 Ontario) on kanadalainen malli ja näyttelijä. Hän tuli tunnetuksi vuonna 2009 julkaistun I Love You, Beth Cooper -komediaelokuvan myötä. Avgeropoulos on myöhemmin esiintynyt myös Hunt to Kill -elokuvassa sekä televisiosarjoissa Cult ja Eloonjääneet.
Ura

Avgeropoulos esiintyi muutamissa mainoksissa ennen kuin ohjaaja Chris Columbus kiinnitti hänet Valli Wooleyn rooliin komediaelokuvaan I Love You, Beth Cooper. Vuonna 2010 Avgeropoulos esitti Kim Rhodesia elokuvassa Hunt to Kill. Hän oli ehdolla Golden Globe -palkinnon saajaksi roolistaan elokuvassa 50/50 vuonna 2011. Televisiossa hänen ensimmäinen suuri roolinsa oli The CW:n Cult-sarjassa vuonna 2013. The CW kiinnitti Avgeropoulosin Eloonjääneet-sarjaan Octavia Blaken rooliin 2014.
Filmografia

| Vuosi | Nimi | Hahmo | Lisätietoa |
| --- | --- | --- | --- |
| 2009 | I Love You, Beth Cooper | Valli Wooley |  |
| 2009 | Sorority Wars | Missy | Televisioelokuva |
| 2010 | Random Walk |  | Lyhytelokuva |
| 2010 | Percy Jackson: Salamavaras | Aphrodite Girl |  |
| 2010 | Hunt to Kill | Kim Rhodes |  |
| 2010 | Smoke Screen | Suzi | Televisioelokuva |
| 2011 | 50/50 | Allison |  |
| 2012 | Walking the Halls | Amber |  |
| 2012 | Keinoja kaihtamatta | Ex-tyttöystävä | Poistetut kohtaukset |
| 2012 | Fugitive at 17 | Holly Hamilton | Televisioelokuva |
| 2015 | Tracers | Nikki |  |
| 2015 | A Remarkable Life | Chelsea | Completed |
| 2015 | Numb | Cheryl |  |
| 2015 | Isolation | Nina |  |
| 2016 | A Remarkable Life | Chelsea |  |
| 2016 | Dead Rising: Endgame | Sandra Lowe |  |
| Vuosi | Nimi | Hahmo | Lisätietoa |
| --- | --- | --- | --- |
| 2009 | Supernatural | Taylor | 1 jakso |
| 2009 | Harper’s Island | Stacy DeKnight | 1 jakso |
| 2009 | The Guard | Jeanette | 1 jakso |
| 2010 | The Troop | Sarah | 1 jakso |
| 2010 | Fringe | Leah | 2 jaksoa |
| 2010 | Tulilinjalla | Jamie Hartloff | 1 jakso |
| 2011 | Eureka | Bonnie | 1 jakso |
| 2011 | Hiccups | Terry | 1 jakso |
| 2012 | The Inbetweeners | Samantha | 4 jaksoa |
| 2013 | Cult | Kirstie Nelson/Reynolds | 10 jaksoa |
| 2013 | 90210 | Cassie McCoy | 1 jakso |
| 2014–2020 | Eloonjääneet | Octavia Blake | 29 jaksoa |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Marie Avgeropoulos Wikimedia Commonsissa
Marlon Jackson

Marlon Jackson vuonna 2013.
Marlon David Jackson (s. 12. maaliskuuta 1957) on yhdysvaltalainen laulaja. Hän syntyi Katherine ja Joseph Jacksonin kuuluisaan perheeseen. Marlon on Michael Jacksonin ja Janet Jacksonin isoveli. Hän syntyi ennenaikaisesti, ja hänen kaksoisveljensä Brandon kuoli pian syntymänsä jälkeen. Marlon on kuulunut myös Jackson 5 -kokoonpanoon ja on myöhemmin tuottanut sisarustensa musiikkia.
Diskografia

1987: Baby Tonight
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Marlon Jackson Wikimedia Commonsissa
Lakiasuonvuoren kalliomaalaukset

| Lakiasuonvuoren kalliomaalaukset> Sijainti |
| --- | --- |
 Lakiasuonvuoren kalliomaalaukset
Koordinaatit:  60°56′24.9326″N, 26°56′5.5469″E
Valtio:  Suomi
Historia
Tyyppi:  kalliomaalaus
Kaupunki:  Kouvola
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Lakiasuonvuoren kalliomaalaukset sijaitsevat Lakiasuon, joka on kuvineen tai kuivatun järven pohjaa, länsipuolella olevassa kalliojyrkänteessä Kouvolassa Kymenlaaksossa. Kalliomaalauksen, joka ajoitetaan kivikaudelle, löysi Timo Miettinen vuonna 1985.
Kallio ja sen sijainti

Kalliomaalaus sijaitsee nykyään metsässä, mikä on poikkeuksellista Suomessa. Seudulla on ollut järvi, mutta se on kuivunut tai kuivattu pois. Tilalla on kostea metsä ja suoalue. Etelä-Suomessa järvien pinnat olivat paljon nykyistä korkeammalla, jolloin koko alue järven peittämänä. Maalaukset lienevät siltä ajalta.
Kalliojyrkänne sijaitsee Hyyryn kylän lähellä Lakiasuon ja Koipian järven länsipuolella. Maalaukselle pääsee kulkemalla alueen läpi kulkevaa metsätietä pitkin. Maalausten editse kulkee Veteloja.
Rapakiveä oleva kallio on pitkä ja korkea. Maalauskenttiä on kaksi, jotka aukeavat itään tai koilliseen. Maalauskenttien etäisyys on 10−20 metriä.
Kallio ja sen sijainti > Kasvot kalliossa

Osa havaitsee kalliossa valtavat kasvonpuolikkaat, aivan kuin ne katsoisivat kulkijaa kallion sivua pitkin puoliksi kallion takana piilossa. Kasvot olisivat usean metrin korkuiset. Toisesta suunnasta katsoen voidaan havaita toisetkin kasvot. (valokuva). Tällaisia kallioita kutsutaan antropomorfisiksi.
Maalaus

Maalausalueen keskeltä kulkee suuri halkeama, jonka kummallakin puolella on maalauksia. Ne on maalattu 0,80−2,1 metrin korkeudelle maanpinnasta ja maalauskentillä on leveyttä 4,5 metriä. Kenttien välimatka on yli 10 metriä. Kuviot ovat kuluneita ja hahmottuvat kalliosta heikosti.
Maalaus > Maalaus A

Vasemmalla puolella halkeamaa eli eteläpäässä olevat kuviot ovat kuluneet tai pyyhkiytyneet lähes kokonaan pois. Ainoa lähes varmasti tunnistettava kuvio on noin 60 senttimetriä pitkä ihmishahmo ja tämän vierellä mahdollisesti pieni täyteisesti maalattu eläinhahmo, ehkä hirvi. Kauempana näistä vasemmalla erottuu heikosti suurikokoinen hirvi.
Maalaus > Maalaus B

Tämä on oikeanpuolinen eli pohjoisempi kuvakenttä, joka on suurempi, mutta pahoin haalistunut. Keskeinen kuvio on ääriviivoilla hahmoteltu hirvi, jonka pituus on 77 senttimetriä. Hirven jalat ovat hävinneet. Sen alla on kuvioiden katkelmia, jotka voivat esittää 41 senttimetriä pitkää koukkupolvista ihmistä ja osittain erottuvana kaarena 63 senttimetriä pitkää venekuviota tai hirvensarvea. Hirven takana saattaa olla vielä ihmishahmo.
Ajoitus

Timo Miettinen on ajoittanut maalauksen aikaan, jolloin Saimaasta virtasi vedet Suomenlahteen Väliväylän ja Kymijoen kautta. Silloin maalaus olisi tehty 3 800 eaa. eli muutama sata vuotta ennen Vuoksen puhkeamisen.