stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Alasjärv
Maantietoa

Järven pituus on 380 metriä, leveys 260 metriä ja pinta-ala 7,2 hehtaaria. Keskisyvyys on 2,8 metriä ja suurin syvyys 7,1 metriä. Järvi sijaitsee kolmen mäen, Tammõmägi, Utsämägi ja Haavamägi, välisessä soistuneessa painaumassa. Sitä ympäröivät metsäiset suot ja itäpuolella niitty. Rannat ovat autiot, mutta järven luoteispuolella sijaitsee Villan kylä, etelässä Piipsemäen kylä ja koillisessa Kirbun ja Mäe-Suhkan kylät. Järvelle ei tule tietä.
Luontoarvoja

Järvi luokitellaan limnologisesti lievästi dystrofiseksi järveksi, jossa järven vedessä on pienet humuspitoisuudet (vir. semidüstroofne tai poolhuumustoiteline, SD).
Vesistösuhteita

Alasjärv sijaitsee Piusa jõen valuma-alueella siten, että se on Piusa jõen läpivirtausjärvi. Piusa jõgi laskee Pihkovanjärveen, jonka Peipsijärven alue muodostaa Narvanjoen vesistöalueen keskiosan. Peipsijärven pohjoispäästä alkava laskujoki Narvanjoki jatkaa vesireittiä pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Suomenlahteen.
Alasjäveen laskee kolme metsäojaa sekä neljäs pieni yhdysoja, joka alkaa viereisestä Küläjärvestä. Yhdysojaa kutsutaan myös Piusa jõeksi, joten kummatkin järvet kuuluvat joen alkulähteisiin. Yhdysojalla on pudotusta 4,4 metriä ja laskujoella jatkuu samanlainen nopea pudotus.
Huomautuksia

↑  Järven tilavuus on laskettu kertomalla järven pinta-ala sen keskisyvyydellä.
1 2 3  Kohteen pituus, leveys ja ympäristön kasvillisuus, asutus ja nimistöä on tarkistettu Internetin Google-, Bing-, ACME- tai Yandex-karttapalvelusta käyttäen järven koordinaatteja.
Charles Freeman Lee

Charles Freeman Lee 1980-luvulla
Charles Freeman Lee (1927–1997) oli yhdysvaltalainen jazztrumpetin soittaja. Hän teki musiikkia useiden henkilöiden kanssa.
Diskografia

2011 Bebop: It Began in the Big Apple: Trumpet
2008 New York Is Our Home: Trumpet
2004 Swings the Blues, Bennie Green: Composer
1997 Blue Note: A Story of Modern Jazz, Trumpet
1973 Howard McGhee - Shades Of Blue, Writing and Arrangement
1958 The Preacher - Voila: Performed by Babs Gonzales: vocals, as part of The Modern Sounds quartet
1957 Trio and Quintet: Elmo Hope, Main Personnel: Trumpet
1955 Hope Meets Foster, Elmo Hope and Frank Foster : Trumpet
1954 Elmo Hope Quintet (New Faces-New Sounds, Vol. 2) Elmo Hope Quintet: Trumpet
Chuck Pagano

Chuck Pagano (2009)
Charles D. "Chuck" Pagano (s. 2. lokakuuta 1960, Boulder, Colorado) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon valmentaja. Hän toimi NFL:n Indianapolis Coltsin päävalmentajana vuosina 2012–2017.
Pagano on toiminut puolustuksen koordinaattorina ja apuvalmentajana yliopisto- ja NFL-joukkueissa vuodesta 1984 lähtien. Ennen siirtymistään Coltsiin hän toimi vuosina 2007–2011 Baltimore Ravensin puolustuksen apuvalmentajana ja koordinattorina.
Pagano sairastui leukemiaan kesken kauden 2012, jonka jälkeen hyökkäyksen koordinaattori Bruce Arians otti päävalmentajan sijaisen tehtävät. Pagano palasi kuitenkin työhönsä jo ennen kauden loppua ja joukkue selvitti tiensä pudotuspeleihin. Colts aloitti CHUCKSTRONG-kampanjan, joka kerää varoja leukemiatutkimukseen.
Carl Tersmeden

Carl Tersmedenin muotokuva.
Carl Tersmeden (23. huhtikuuta 1715 Smedjebacken – 25. joulukuuta 1797) oli ruotsalainen amiraali. Suomenlinnan ja Karlskronan linnoituksissa palvellut Tersmeden tunnetaan yksityiskohtaisista päiväkirjoistaan, joita hän piti koko elämänsä ajan.
Elämä

Larsbon ruukissa Taalainmaalla syntynyt Tersmeden aloitti sotilasuransa laivastossa vuonna 1733. Suomenlinnassa hän palveli kapteeniluutnanttina sen rakentamisen aikana vuosina 1749–1763.
Tersmeden asui omistamassaan Albergan kartanossa vuosina 1752–1765. Espoon Leppävaarassa sijaitsevaan kartanoon hän rakennutti muun muassa uuden päärakennuksen, vaimolleen Inga Dorotea Malmsköldille 1755 puisen Rosavilla-nimisen (Rosatorp, Ruusutorppa) huvilan sekä barokkityylisen puutarhan. Puutarhan jäänteet sorsalammikoineen ovat yhä näkyvissä Perkkaan vanhan kappelin eteläpuolella. Rosavilla sijaitsi nykyisen Huvilinnanaukion paikalla 1970-luvulle asti.
Tersmedenin aikana kartanosta tuli Helsingin seudun aateliskulttuurin keskus, jossa Suomenlinnan upseerit vieraineen usein kokoontuivat. Arkeologisissa kaivauksissa vuonna 2001 puistosta löytyi ylellisten kiinalaisten posliiniastioiden palasia. Paikalliset ihmiset kutsuivat häntä Pitkäksi kapteeniksi hänen pituutensa vuoksi.
Hän perusti myös tiiliruukin läheiseen Laajalahteen. Nykyisin sen paikalla on Ruukinrannan asuinalue.
Tersmeden ylennettiin amiraaliksi vuonna 1774 ja neljä vuotta myöhemmin hänet aateloitiin. Erottuaan armeijan palveluksesta vuonna 1781 Tersmeden toimi muun muassa valtiopäivämiehenä.
Päiväkirjat

Tersmedenin 11 000 sivua käsittäneet päiväkirjat julkaistiin vuosina 1912–1919 kuusiosaisena kirjasarjana Amiral Carl Tersmedens memoarer. Nimestään huolimatta ne eivät ole varsinaisia muistelmateoksia vaan päiväkirjamerkintöjä. Tersmedenin päiväkirjat ovat merkittävin Ruotsin valtakunnan 1700-luvun aateliselämän kuvaus.
Teossarjan neljäs osa Ur frihetstidens lif käsittelee Tersmedenin aikaa Suomessa. Hän kertoo yksityiskohtaisia kuvauksia Albergan, Suomenlinnan ja Helsingin seuraelämästä. Lisäksi Tersmeden kuvaa vierailujaan Uudenmaan ulkopuolelle kuten esimerkiksi Köyliönkartanoon.
Chuck Metcalf

Chuck Metcalf (8. tammikuuta 1931 Grand Rapids, Michigan – 11. tammikuuta 2012 Santa Fe, New Mexico) oli yhdysvaltalainen jazzbasisti ja -säveltäjä.
Metcalfin vanhemmat olivat musiikinopettajia. Metcalf itse aloitti lapsena viulun- ja pianonsoiton. Hän kiinnostui boogie woogie -tyylisestä soitosta ja siirtyi varhaisessa teini-iässään bassonsoittoon. Häneen tekivät voimakkaan vaikutuksen noihin aikoihin ilmestyneet ensimmäiset bebopin levytykset. Vuonna 1946 Metcalf muutti isänsä kanssa Pasadenasta Seattleen. Hän jatkoi bassonsoittoa high school -aikanaan. Valmistuttuaan Highline High Schoolista Metcalf opiskeli arkkitehtuuria Washingtonin yliopistossa. Opiskeluaikanaan hän meni naimisiin opiskelutoverinsa Joni Metcalfin (o.s. Swartz) kanssa; tämä esiintyi myöhemmin laulajana ja pianistina. Metcalf saavutti menestystä arkkitehtinä, ja The Seattle Times -lehti palkitsi hänet heinäkuussa 1960 Home of the Month -tunnustuksella. Hän erosi Joni Metcalfista vuonna 1960 ja meni tämän kanssa jälleen naimisiin vuonna 1962, mutta avioliitto päättyi toisellakin kerralla avioeroon. Metcalf jatkoi osa-aikaista toimintaa basistina, mutta päätti 1960-luvulla siirtyä päätoimiseksi jazzbasistiksi. Hän avusti vuonna 1966 Seattle Jazz Societyn perustamisessa. Metcalf pääsi tekemään yhteistyötä muiden muassa Anita O'Dayn, Joe Venutin, Mose Allisonin, Benny Goodmanin, George Shearingin ja Kenny Rankinin kanssa.
Vuonna 1972 Metcalf muutti San Franciscoon. Hän osallistui Mark Murphyn albumin Stolen Moments levyttämiseen ennen lähtöään New Yorkiin vuonna 1979. Vuonna 1980 hän teki kiertueen Dexter Gordonin kanssa. Palattuaan Seattleen Metcalf kiersi Ernestine Andersonin ja Bert Wilsonin kanssa ennen kuin lähti Alankomaihin syventyäkseen paikalliseen jazzelämään. Palattuaan jälleen Seattleen vuonna 1985 Metcalf kiersi ja levytti Bert Wilsonin kanssa. Hän teki esiintymisiä myös Jim Pepperin, Frank Morganin ja oman kvartettinsa kanssa. Uransa aikana hän myös opetti Haagin kuninkaallisen konservatorion, Western Washington Universityn ja Cornish Collegen jazzohjelmissa.
Vuonna 1989 Metcalf julkaisi ensimmäisen leaderina tekemänsä CD-levyn Dan Greenblattin Bopware-yhtiöllä. Albumin nimi oli Elsie Street; siinä kuullaan Metcalfin sävellyksiä, ja pianoa albumilla soittaa George Cables. Vuonna 1991 seurasi oktettilevytys Help Is Coming. 1980–1990-lukujen vaihteessa Metcalfin oktetissa toimi muiden muassa Dan Greenblatt. Molemmat mainituista levyistä palkittiin Earshot Jazz Best NW Recording -tunnustuksella. Bert Wilson on myös tuottanut FMO-levymerkillään useita CD-levyjä, joissa Metcalf soittaa. Vuonna 1991 Metcalf tuli valituksi Earshot Jazz Hall of Fameen. 1990-luvun puolessavälissä hän palasi San Franciscoon. Vuonna 2004 hän julkaisi oman kvartettinsa kanssa kolmannen leaderina tekemänsä albumin, Thinking of You. Vuonna 2010 Metcalf muutti Santa Feen, jossa hän jatkoi esiintymistä pianisti John Rangelin, kitaristi Pat Malonen, rumpali Peter Amahlin, saksofonisti Doug Lawrencen ja saksofonisti Richie Colen kanssa. Metcalf kuoli 81-vuotiaana neuroendokriiniseen syöpään. Hänellä oli kolme lasta: Sarah, Stephen ja Matthew.
Claude Hauet

Claude A. M. Hauet (25. maaliskuuta 1925 – 21. kesäkuuta 1995) oli ranskalainen maahockeypelaaja. Hän osallistui olympialaisiin kahdesti, vuosina 1948 ja 1952. Lontoon kisoissa 1948 Ranska oli jaetulla sijalla kymmenes ja Helsingissä 1952 maa sijoittui viidenneksi. Myös Clauden kaksoisveli Jean oli maahockeypelaaja.
Claude Jameson

| Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Maa:   Yhdysvallat> Miesten jalkapallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | St. Louis 1904 | joukkuekilpailu |  |
Claude Stanley Jameson (20. tammikuuta 1886 Missouri – 12. helmikuuta 1943 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen jalkapalloilija. Hän pelasi keskushyökkääjänä St. Rose -joukkueessa, joka sai pronssia miesten jalkapallossa vuoden 1904 kesäolympialaisissa St. Louisissa. Hänen veljensä Henry Jameson oli hänen joukkuetoverinsa.
Alan Lloyd Hodgkin

| Alan Hodgkin |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 5. helmikuuta 1914 Banbury, Oxfordshire, Yhdistynyt kuningaskunta
Kuollut: 20. joulukuuta 1998 (84 vuotta) Cambridge, Yhdistynyt kuningaskunta
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Cambridgen yliopisto
Instituutti:  Cambridgen yliopisto
Tutkimusalue:  biofysiikka
Palkinnot:   Nobelin lääketieteen palkinto (1963)
Alan Lloyd Hodgkin (5. helmikuuta 1914 Banbury, Oxfordshire – 20. joulukuuta 1998 Cambridge) oli brittiläinen biofyysikko, jolle myönnettiin vuoden 1963 Nobelin lääketieteen palkinto hermoimpulssin ionimekanismin selvittämisestä.
Ura

Hodgkin opiskeli Trinity Collegessa Cambridgen yliopistossa vuosina 1932–1936. Vuosina 1937–1938 Hodgkin työskenteli New Yorkin Rockefeller-instituutissa Herbert Gasserin laboratoriossa ja oppi preparoimaan kalmarin jättiläisaksoneita Woods Holessa Kenneth Stewart Colen opastuksella. Hodgkin palasi Cambridgeen 1938 ja aloitti yhteistyön oppilaansa Andrew Huxleyn kanssa.
Heinäkuussa 1939 Hodgkin ja Huxley onnistuivat mittaamaan kalmarin jättiläisaksonin solunsisäisen sähköisen potentiaalin hermoimpulssin aikana. Merkittävin havainto oli, että solun sisäpuoli muuttuu hermoimpulssin aikana positiiviseksi ulkopuoleen nähden, kun taas lepotilassa sisäpuoli on negatiivinen. Aiemmin oli luultu, että hermoimpulssin aikana kalvojännite kohoaa vain nollaan mutta ei sen yli. Kokeet tehtiin Plymouthin Meribiologisessa laboratoriossa (engl. Laboratory of the Marine Biological Association) Devonissa.
Toisessa maailmansodassa Hodgkin osallistui mikroaaltotaajuudella toimivan lentokonetutkan kehitystyöhön.
Sodan jälkeen Hodgkin palasi Cambridgeen tutkimus- ja opetustyön pariin. Hodgkinin, Huxleyn ja Katzin viiden artikkelin sarja Journal of Physiologyssa vuonna 1952 on muodostunut merkkipaaluksi hermofysiologiassa. Artikkeleissa kuvataan malli, jonka mukaan natrium- ja kaliumionit kulkevat hermoimpulssin aikana erillisiä reittejä pitkin solukalvon läpi. Malli ennakoi paitsi erillisten natrium- ja kaliumläpäisevien ionikanavien olemassaolon, myös jänniteherkkien ionikanavien neliosaisen rakenteen. Nämä löydettiin vasta myöhemmin.
Hodgkin sai Nobel-palkinnon vuonna 1963 yhdessä Andrew Huxleyn ja John Ecclesin kanssa. Hodgkin lyötiin ritariksi vuonna 1972 ja kutsuttiin Ansioritarikunnan jäseneksi seuraavana vuonna. Vuosina 1970–1975 Hodgkin oli Royal Societyn puheenjohtaja ja vuosina 1978–1984 Cambridgen Trinity Collegen johtaja.
Vuonna 1970 Hodgkin keskitti huomionsa näköaistin tutkimukseen Denis Baylorin tuotua hänen laboratorioonsa tekniikan, jonka avulla verkkokalvon valoaistinsoluista oli mahdollista tehdä solunsisäisiä mittauksia. Hodgkinin laboratoriossa Cambridgessa vuosina 1970–1988 tehdyt työt muodostivat perustan tietämykselle sauva- ja tappisoluissa tapahtuvasta fototransduktiosta eli valon muuntamisesta sähköisiksi signaaleiksi.
Yksityiselämä

Hodgkin oli vuodesta 1944 alkaen naimisissa Marion Rousin kanssa, joka oli vuonna 1966 Nobelin lääketieteen palkinnon voittaneen patologin Peyton Rousin tytär.
Aiheesta muualla

Celebrating the work of Alan Hodgkin and Andrew Huxley (Alan Hodgkinin ja Andrew Huxleyn koottuja julkaisuja) The Journal of Physiology.  1.5.2012. Lontoo:  The Physiological Society. Arkistoitu 25.5.2012. Viitattu 31.5.2012. (englanniksi)
| --- | --- |
1901–1925:  1901: Behring  1902: Ross  1903: Finsen  1904: Pavlov  1905: Koch  1906: Golgi, Ramón y Cajal  1907: Laveran  1908: Metšnikov, Ehrlich  1909: Kocher  1910: Kossel  1911: Gullstrand  1912: Carrel  1913: Richet 1914: Bárány  1919: Bordet  1920: Krogh  1922: Hill, Meyerhof  1923: Banting, Macleod 1924: Einthoven
1926–1950:  1926: Fibiger  1927: Wagner-Jauregg  1928: Nicolle  1929: Eijkman, Hopkins  1930: Landsteiner  1931: Warburg  1932: Sherrington, Adrian  1933: Morgan  1934: Whipple, Minot, Murphy  1935: Spemann  1936: Dale, Loewi  1937: Szent-Györgyi  1938: Heymans  1939: Domagk  1943: Dam, Doisy  1944: Erlanger, Gasser  1945: Fleming, Chain, Florey  1946: Muller  1947: C. Cori, G. Cori, Houssay  1948: Müller  1949: Hess, Moniz 1950: Kendall, Reichstein, Hench
1951–1975:  1951: Theiler  1952: Waksman  1953: Krebs, Lipmann  1954: Enders, Weller, Robbins  1955: Theorell  1956: Cournand, Forssmann, Richards  1957: Bovet  1958: Beadle, Tatum, Lederberg  1959: Ochoa, Kornberg  1960: Burnet, Medawar  1961: Békésy  1962: Crick, Watson, Wilkins  1963: Eccles, Hodgkin, Huxley  1964: Bloch, Lynen  1965: Jacob, Lwoff, Monod  1966: Rous, Huggins  1967: Granit, Hartline, Wald  1968: Holley, Khorana, Nirenberg  1969: Delbrück, Hershey, Luria  1970: Katz, Euler, Axelrod  1971: Sutherland  1972: Edelman, Porter  1973: Frisch, Lorenz, Tinbergen  1974: Claude, Duve, Palade  1975: Baltimore, Dulbecco, Temin
1976–2000:  1976: Blumberg, Gajdusek 1977: Guillemin, Schally, Yalow  1978: Arber, Nathans, Smith  1979: Cormack, Hounsfield  1980: Benacerraf, Dausset, Snell  1981: Sperry, Hubel, Wiesel  1982: Bergström, Samuelsson, Vane  1983: McClintock  1984: Jerne, Köhler, Milstein  1985: Brown, Goldstein  1986: Cohen, Levi-Montalcini  1987: Tonegawa  1988: Black, Elion, Hitchings  1989: Bishop, Varmus  1990: Murray, Thomas  1991: Neher, Sakmann  1992: Fischer, Krebs  1993: Roberts, Sharp  1994: Gilman, Rodbell  1995: Lewis, Nüsslein-Volhard, Wieschaus  1996: Doherty, Zinkernagel  1997: Prusiner  1998: Furchgott, Ignarro, Murad  1999: Blobel  2000: Carlsson, Greengard, Kandel
2001–:  2001: Hartwell, Hunt, Nurse  2002: Brenner, Horvitz, Sulston  2003: Lauterbur, Mansfield  2004: Axel, Buck  2005: Marshall, Warren 2006: Fire, Mello 2007: Capecchi, Evans, Smithies 2008: zur Hausen, Barré-Sinoussi, Montagnier 2009: Blackburn, Greider, Szostak 2010: Edwards 2011: Beutler, Hoffmann, Steinman 2012: Gurdon, Yamanaka 2013: Rothman, Schekman, Südhof 2014: O’Keefe, M.-B. Moser, E. Moser 2015: Campbell, Ōmura, Tu 2016: Ōsumi 2017: Hall, Rosbash, Young 2018: Allison, Honjo 2019: Kaelin, Ratcliffe, Semenza 2020: Alter, Houghton, Rice 2021: Julius, Patapoutian 2022: Pääbo 2023: Karikó, Weissman 2024: Ambros, Ruvkun
Carl Söderberg

| Carl Söderberg |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 12. lokakuuta 1985 (ikä 38) Malmö, Ruotsi
Kansalaisuus:   Ruotsi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Calle
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  191 cm
Paino:  95 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2003–2023
Aik. seurat:  Malmö Redhawks (SHL/Allsv.) Linköping HC (SEL) Boston Bruins (NHL) Colorado Avalanche (NHL) Arizona Coyotes (NHL) Chicago Blackhawks (NHL)
NHL-varaus:  49. varaus, 2004 St. Louis Blues
Carl Söderberg (s. 12. lokakuuta 1985 Malmö, Ruotsi) on ruotsalainen entinen jääkiekkoilija. Isokokoisen Söderbergin vahvuuksiin kuuluvat alivoimapelaaminen, monipuolisuus, kahden suunnan peli, pelikäsitys, pelinrakentaminen, tekniset taidot ja luovuus. Hänen heikkouksiinsa kuuluu luistelu.
Ura > Maajoukkueura

| Mitalit> Maa:   Ruotsi.Miesten jääkiekko.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Ruotsi.Miesten jääkiekko.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Ruotsi.Miesten jääkiekko.MM-kilpailut  | Maa:   Ruotsi> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Saksa/Ranska 2017 | jääkiekko |  |
Söderberg pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2005, jolloin hän oli tehoilla 4+2=6 Ruotsin toiseksi paras pistemies Johannes Salmonssonin jälkeen.Söderberg pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2003. Hän teki A-maajoukkuedebyyttinsä kaudella 2008–2009.
2016 Söderberg oli mukana Ruotsin A-maajoukkueessa Pohjois-Amerikassa pelatussa World Cup turnauksessa.
Söderberg oli myös voittamassa maailmanmestaruutta vuoden 2017 MM-kisoissa.
Charles E. Coughlin

| Charles E>  Coughlin |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 25. lokakuuta 1891 Hamilton, Kanada
Kuollut: 27. lokakuuta 1979 (88 vuotta) Bloomfield Hills, Michigan, Yhdysvallat
Charles Edward Coughlin (25. lokakuuta 1891 Hamilton, Kanada – 27. lokakuuta 1979 Bloomfield Hills, Michigan, Yhdysvallat) oli kanadalaissyntyinen yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen pappi ja radiojuontaja.
Isä Coughlin oli radiotoiminnan historian ensimmäisiä massayleisön saaneita esiintyjiä. Suosionsa huipulla 1930-luvun suuren laman aikana kolmasosa amerikkalaisista kuunteli hänen viikoittaisia taloutta ja politiikkaa populistisesta näkökulmasta käsitelleitä lähetyksiään, ja hän oli yksi Yhdysvaltojen vaikutusvaltaisimmista miehistä. Hänen esityksiinsä sisältyi myös hyökkäyksiä juutalaisia merkkihenkilöitä vastaan.
Elämä

Coughlin oli merimiehen ja ompelijattaren poika. Hän valmistui Toronton yliopistosta vuonna 1911, ja hänet vihittiin katoliseksi papiksi vuonna 1916. Hänestä tuli 1920-luvulla Michiganin Royal Oakissa sijaitsevan Shrine of the Little Flower -seurakunnan pappi, ja vuonna 1926 hän aloitti saarnaamisen ja puheiden pitämisen radion välityksille lapsille. Pian hän hyökkäsi presidentti Herbert Hooveria vastaan ja tuki presidentti Franklin D. Rooseveltia tämän valinnan jälkeen vuonna 1932. Vähitellen hän alkoi saarnata Rooseveltin New Deal -ohjelmaa vastaan ja julistaa antisemitistisiä näkemyksiä. Vuonna 1938 Coughlin auttoi eräässä lähetyksessä tekemään tunnetuksi poliittista yhdistystä nimeltä "kristillinen rintama", joka lupasi puolustaa maata kommunisteilta ja juutalaisilta. Rintama järjesti juutalaisvastaisia "osta vain kristityiltä" -kampanjoita eri puolilla maata.
Coughlinin perustamassa Social Justice -lehdessä julkaistiin hyökkäyksiä kommunismia, Wall Streetiä ja juutalaisia vastaan. Coughlin julisti teoriaansa niin sanotusta "sosiaalisesta oikeudenmukaisuudesta", joka perustui rahapoliittisiin uudistuksiin. Toisen maailmansodan aikana hän syytti juutalaisia sodan lietsomisesta ja vastusti jyrkästi Yhdysvaltojen liittymistä sotaan jopa Pearl Harborin hyökkäyksen jälkeen. Yhdysvaltain hallinto lopulta kielsi Coughlinin lehden jakelun postitse vakoilulain (Espionage Act) rikkomisen vuoksi (käytännössä akselivaltojen propagandan levittämisen vuoksi), ja sen julkaiseminen lopetettiin vuonna 1942. Detroitin katolinen arkkipiispa Edward Aloysius Mooney määräsi toukokuussa 1942 Coughlinia lopettamaan radiolähetyksensä ja palaamaan seurakuntapapin työhönsä.
Coughlin kirjoitti teokset Christ or the Red Serpent (1930), By the Sweat of Thy Brow (1931) ja The New Deal in Money (1933). Hän toimi seurakuntansa pappina eläkkeelle jäämiseensä asti vuonna 1966.
Charles Eames

Charles Eamesin suunnittelema naulakko
Nojatuoli vuodelta 1955
Charles Eames (17. kesäkuuta 1907 – 21. elokuuta 1978) oli yhdysvaltalainen arkkitehti, elokuvantekijä ja muotoilija, joka sai vaikutteita Eliel Saariselta ja työskenteli yhdessä tämän pojan Eero Saarisen kanssa. Monet Charles Eamesin työt syntyivät yhteistyönä hänen vaimonsa Ray Eamesin (1912–1988) kanssa.
Eames opiskeli lyhyesti arkkitehtuuria Washingtonin yliopistossa. Hän ehdotti Frank Lloyd Wrightin ja muiden modernistien lisäämistä opetusohjelmaan. Kurssimuutoksen sijasta Eames sai potkut yliopistosta.
Hänestä tuli teollisen muotoilun opettaja Eliel Saarisen johtamaan Cranbrookin kuuluisaan oppilaitokseen Michiganiin. Eames suunnitteli vanerista taivutettuja huonekaluja yhdessä Eero Saarisen kanssa. Erään lehden järjestämään kilpailuun piirretty Eames House, joka voitiin tuottaa teollisesti, muodostui yhdysvaltalaisen 1900-luvun arkkitehtuurin ikoniksi.
Aiheesta muualla

MoMA (Eamesin suunnittelemia tuoleja)
Charles Eames (Arkistoitu – Internet Archive)
Churchill Brothers Sports Club

Churchill Brothers Sports Club on intialainen jalkapalloseura Margaosta, Goalta. Joukkue on perustettu vuonna 1988. Churchill Brothers S.C. oli perustamassa Intian National Football Leagueta vuonna 1996 ja nykyistä I-Leagueta vuonna 2007. Joukkue on voittanut Intian mestaruuden kahdesti, kausina 2008–2009 sekä 2012–2013.
Joukkueen nimi ei viittaa entiseen Yhdistyneen kuningaskunnan pääministeriin Winston Churchilliin, vaan poliitikko Churchill Alemaoon. Alemao omistaa perheineen joukkueen.
Carrhaen taistelu

Marcus Licinius Crassus
Carrhaen taistelu käytiin prokonsuli Marcus Licinius Crassuksen johtamien roomalaisten ja kenraali Surenan johtamien parthialaisten välillä nykyisessä Turkissa lähellä Syyrian rajaa 53 eaa. Carrhae oli yksi roomalaisten suurimmista tappioista.
Crassus oli saanut prokonsulina provinssikseen Syyrian ja hän päätti käyttää tilaisuutta hyväkseen aloittamalla sodan Parthiaa vastaan. Vaikka roomalaisilla oli suuri ylivoima, eivät he pystyneet lyömään parthialaisia, joista suurin osa oli kevyttä ratsuväkeä. Parthialaiset saattoivat ampua jousillaan roomalaisten tiheisiin riveihin. Kun roomalaiset yrittivät hyökätä, perääntyivät parthialaiset samalla ampuen. Tämän jälkeen parthialaisten katafrakti-ratsuväki löi joukosta erkaantuneet roomalaiset.
Taistelun aikana Crassus jäi parthialaiskenraali Surenan vangiksi. Tämä nöyryytti Crassusta ja lopulta teloitutti hänet. Sen jälkeen hänen päänsä lähetettiin Parthian kuninkaan Orodes II:n nähtäväksi.
Legioonan vangitseminen ja katoaminen

Pliniuksen mukaan taisteluun osallistunut ja vangiksi joutunut roomalaislegioona karkasi ja katosi. Parthialaisten tietojen mukaan he joutuivat parthialaisten vangiksi. Nämä lähettivät vangitun legioonan sotavankeina Pohjois-Afganistaniin. Matkalla he karkasivat ja perustivat Gobin autiomaan lähelle Kiinaan Lijiangin kaupungin, jonka nimi kiinaksi merkitsee Roomaa. Ajan kiinalaislähteet kuvailevat kaupungin asukkaita pitkiksi, vaaleahiuksisiksi ja sinisilmäisiksi.
Coast to Coast (täsmennyssivu)

Coast to Coast voi tarkoittaa muun muassa seuraavia asioita:
Coast to Coast, Westlifen albumi
Coast to Coast AM, yhdysvaltalainen paranormaaleihin aiheisiin keskittynyt radio-ohjelma
Coast to Coast, Scorpionsin kappale albumilta Lovedrive
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Coast to Coast”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.