stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Rikkavesi
Satamat ja laiturit

Saimaan ja Rikkaveden välillä on laivaväylä, joka kulkee Juojärven kautta. Rikkavedellä on useita retki- ja käyntisatamia. Rikkavedeltä laivaväylä jatkuu pohjoiseen Kaavinjärvelle.
Luikonlahden käyntisatama sijaitsee Rikkaveden pohjoisosassa Luikonlahden pohjukassa lahden länsirannalla. Tuloväylä Luikonlahteen on 1,8 metriä. Laiturin lähellä on varattavissa Luikonpaja-huoltorakennus, jossa on keittiö, suihku, wc ja kokoushuone. Luikonlahden kyläkeskuksessa on huoltoasema noin 500 m satamasta länteen. Suojaisessa paikassa oleva käyntisatama soveltuu sekä tilapäiseen oleskeluun että yöpymiseen.
Kaavinkosken retkisatama sijaitsee Kaavinkosken Tuusniemen puoleisella rannalla. Tuloväylän syvyys on 1,5 metriä. Satamassa on laiturin lisäksi mm. poijupaikkoja, veneenlaskupaikka, uimaranta, kota, jätepiste, käymälä ja pysäköintipaikka autoille. Kaavinkosken satama soveltuu sekä tilapäiseen oleskeluun että yöpymiseen.
Ohtaansalmen vieraslaituri sijaitsee Rikkaveden ja Juojärven välisessä salmessa Tuusniemellä.
Rikkavedelle saapuva voi laskea veneensä vesille edellä mainittujen paikkojen lisäksi Kaavin ja Tuusniemen venesatamissa sekä Kylänlahdessa, Pitkälahdessa, Pöytälahdessa ja Juurikkasalmessa.
Kalastus

Rikkavesi kuuluu Kaavi-Juojärven yhteislupa-alueeseen. Siihen kuuluvat myös muut alueen lähijärvet: Juojärvi, Kaavinjärvi sekä Pohjois-Karjalan puolella Outokummun alueen pienvedet.
Kalastusmenetelmiä Rikkavedellä ovat onkiminen, pilkintä, uistelu, heittokalastus, verkkokalastus sekä katiskakalastus. Rikkavedellä istukaslajina on kuha. Luontainen saalislaji on hauki. Myös järvitaimen, nieriä ja harjus kuuluvat alueen kalalajistoon.
Säännöstely

Rikkavesi on likimain samassa tasossa Juojärven ja Kaavinjärven kanssa. Niitä säännöstellään Palokin voimalaitoksella. Säännöstely aloitettiin vuonna 1965. Säännöstelyn luvanhaltija on Pohjois-Karjalan sähkö Oy. Luvan mukainen säännöstelyväli on 0,65 m.
Ekologisesti Rikkavesi on erinomaisessa tilassa lukuun ottamatta sitä, että Palokin voimala muodostaa vaelluskaloille nousuesteen. Vesi on keskiruskeaa.
Täyssinän rauhan raja

Rikkavesi oli osa vuonna 1595 solmittua Ruotsin ja Venäjän välistä Täyssinän rauhan rajalinjaa. Täyssinän rauhan rajamerkit ovat yhä nähtävissä rantakalliossa Tuusniemen Ohtaansalmessa, jossa Rikkavesi laskee Juojärveen.
Rikkaveden pohjoispuolella olevan  Kaavinjärven pohjoispäässä Täyssinän rauhan rajamerkit on puolestaan hakattu mannerjään paikalleen kuljettamaan kiillegneissilohkareeseen.
Rajakivillä on suuri historiallinen arvo, sillä ne ovat olleet Suomen itärajan merkkinä vuosina 1595 - 1617.
Nesterov

Nesterovin vaakuna.
Stallupönen postikortissa (1906)
Nesterov (ven. Не́стеров) on kaupunki Kaliningradin alueella Venäjällä. Se sijaitsee lähellä Liettuan rajaa 140 kilometriä Kaliningradista itään. Kaupunki on Nesterovin piirin keskus. Sen kautta kulkee Kaliningradin ja Vilnan välinen rautatie. Asukkaita on 4 700 henkeä (vuonna 2009).
Kaupunki on perustettu vuonna 1722. Vuoteen 1945 saakka se kuului Saksan Itä-Preussiin. Vuoteen 1938 nimenä oli Stallupönen ja vuoteen 1946 saakka Ebenrode. Nykyisen nimensä kaupunki on saanut kaupungin lähellä kaatuneen Neuvostoliiton sankarin Stepan Nesterovin mukaan.
Aiheesta muualla

Nesterovin piirin sivusto (venäjäksi)
Nesterovin kaupungista kertova sivusto (venäjäksi)
Kaliningradin alueen kaupungit
Riku Huittinen

Dick Whittington and His Cat -veistos Lontoon Guildhallissa.
Riku Huittinen on satu, jossa köyhä poika voittaa epäonnensa ahkeruudella, luotettavuudella ja onnekkaalla sattumalla. Onnea Rikulle tuo hänen arvokkain omaisuutensa, kissa. Samalla tämä rääsyistä rikkauksiin -satu kertoo siitä, että ihminen tarvitsee unelmia, ystävällisyyttä ja toivoa jaksaakseen vaikeuksien keskellä. Satu on peräisin Britanniasta, ja sen alkuperäinen nimi on Dick Whittington and His Cat.
Juoni > Töitä kaupungista

Riku Huittinen on nuorukainen, joka elää perheensä kanssa kylässä 100 kilometrin päässä pääkaupungista [Lontoosta]. Rikun elämä on onnellista, kunnes eräänä talvena ankara kulkutauti surmaa hänen vanhempansa, ja poika jää tyhjän päälle ilman rahaa tai ruokaa. Hän lähtee etsimään onneaan pääkaupungista, jossa kadut ovat kuulemma päällystetty kullalla. Kaupunki on tietenkin yhtä likainen kuin muutkin paikat, kaikilla on kiire ja kaikkialla hälinää. Kukaan ei piittaa nuorukaisesta, hän ei saa työtä, eikä hän alennu kerjäämään. Nälissään hän miltei tuupertuu komean talon portaille. Äkäinen keittäjä astuu ulos, alkaa sättiä Rikua ja on aikeissa lyödä häntä kauhalla. Juuri silloin talon omistaja, varakas kauppias herra Vitsivarsinen, tulee kotiin. Hän puhuu pojalle ystävällisesti ja kysyy eikö tällä ole työtä. Riku vastaa: "Ei ole, armollinen herra. Mutta muuta en haluaisikaan kuin tehdä työtä ja näyttää mihin pystyn." Reipas vastaus miellytti talon isäntää. Hän käskee keittäjän antaa pojalle ensin hyvän aterian ja sitten työtä astianpesijänä.
Keittäjä ei ole resuiselle Rikulle järin ystävällinen. Hän teettää nuorukaisella työtä varhaisesta aamusta myöhäiseen iltaan ja läimäyttelee tätä kiitokseksi. Asuinsijakseen Riku saa ullakkokamarin. Hän ei kuitenkaan juuri saa unta öisin, sillä hiiret ja rotat mellastavat ullakolla. Eräänä päivänä Riku pitelee herrasmiehen hevosta, ja saa lantin vaivansa palkaksi. Kolikolla Riku ostaa kissan. Kissa saa majailla ullakolla, ja Riku antaa sille osan omasta ruuastaan. Misse-kissa ajaa jyrsijät pois, ja niin Riku saa nukkua rauhassa. Rikun elämä paranee: hän kestää keittäjätteren kiukuttelua helpommin, kun hän saa hyvin unta ja voi purkaa huolensa kissalle. Riku saa myös vaativampia tehtäviä: Herra Vitsivarsinen pitää Rikua aloitekykyisenä ja luotettavana, ja antaa Rikun toimia tyttärensä Liisan saattajana, sillä kaupungin kaduilla voi olla vaarallista kulkea yksin. Riku saa Liisasta myös ystävän.
Juoni > Herra Vitsivarsisen liiketoimi

Kerran sitten herra Vitsivarsinen kutsuu palveluskuntansa koolle. Jokainen saa antaa jotakin arvokasta myytäväksi kaukaiseen maahan, jonne hän on lähettämässä kauppalaivansa. Rikulla ei ole muuta arvokasta Afrikkaan lähetettäväksi kuin rakas kissansa. Muut nauravat Rikulle, mutta talon isäntä käskee heidän vaieta; Riku saa osallistua liiketoimeen kissallaan. Sen jälkeen Riku on jälleen yksinäinen ja onneton: Enää ei ole Misse-kissaa pitämässä rottia kurissa, keittäjä on entistä ilkeämpi, ja herra Vitsivarsinen on lähtenyt Liisan kanssa vierailulle. Riku ei jaksa enää, vaan karkaa talosta nyytti olallaan kohti pohjoiseen johtavaa tietä. Aamun sarastaessa Riku ei ole ehtinyt vielä pitkällekään ja istahtaa tienlaidan kivelle levähtämään. Silloin hän kuulee kirkonkellojen lyönnit, jotka tuntuvat sanovan:
Riku miettii tilannettaan, ja saa kellon kaiuista, sen kertomasta salaisuudesta toivoa, uskoa ja voimaa. Hän päättää palata takaisin, eikä kukaan edes huomaa hänen olleen poissa. Hän jatkaa töitään ahkerana ja hyvillä mielin.
Samaan aikaan herra Vitsivarsisen kauppalaiva on saavuttanut Afrikan. Kapteeni pääsee loisteliaaseen linnaan nauttimaan juhla-ateriaa maan kuninkaan ja kuningattaren seurassa. Pöytä notkuu monenlaista lihaa, hedelmiä ja herkkuja. Kukaan ei tosin saa syötyä suupalaakaan, sillä valtava hiiri- ja rottalauma ryntää saliin ja ahmii kaiken ruuan. Kauhistunut kapteeni kysyy eikö linnassa ole kissoja. "Kissoja, mitä ne ovat?" kysyy kuningas. Kapteeni haettaa Rikun Misse-kissan laivasta. Kuningas nauraa ensin, kun näkee pienen eläimen, mutta hämmästyy sitten, kun kissa alkaa jahdata jyrsijöitä, ja ne joko pakenevat linnasta tai pääsevät hengestään. Kuningas lupaa ostaa laivan koko lastin, jos saa myös kissan. Misse-kissasta maksetaan enemmän kuin koko muusta lastista yhteensä. Kapteeni palaa takaisin kotimaahansa laiva täynnä kultaa, hopeaa ja jalokiviä.
Juoni > Laivan paluu

Kapteeni kertoo matkalla koetuista seikkailuista, ja kun hän mainitsee Missestä maksetun hinnan, ei Riku tahdo uskoa sitä todeksi. Hän kehottaa herra Vitsivarsista ottamaan aarteista itselleen niin paljon kuin haluaa. Rikas kauppias kuitenkin vastaa, että Riku on ansainnut joka pennin antamalla kaupattavaksi sen ainoan mitä omisti ja rakasti. Riku on antelias, ja jokainen talouden ja aluksen jäsen saa jonkin lahjan, myös ikävä keittäjä.
Herra Vitsivarsinen ottaa Rikun oppipojakseen ja ahkera nuorukainen alkaa opetella kauppamiehen taitoja. Vuodet kuluvat ja Riku ja Liisa rakastuvat, ja herra Vitsivarsinen sallii heidän avioitua. Riku ja Liisa elävät kauan ja onnellisina, ja saavat lapsia. Rikusta tulee niin kunnioitettu mies kaupungissa, että kuningas aateloi hänet. Rikusta tulee kuin tuleekin lopulta pormestari, ei vain kolmasti vaan peräti neljä kertaa peräkkäin, "sillä tämä on tosikertomus, ja kaikki todella tapahtui juuri niin kuin tässä on kerrottu". Suomalaisen version "ei vain kolmasti" -kohta viittaa englanninkielisen tarinan kellojen ennustukseen "Turn again, Whittington, thrice lord mayor of London".
Sadun tausta

Satu pohjautuu englantilaisen kansantaruun nimeltä Dick Whittington and His Cat. Sen taustalla on historiallinen henkilö Sir Richard Whittington (n. 1350–1423), jonka elämään taru löysästi pohjautuu. Richard Whittington oli rikas kauppias ja myöhemmin Lord Mayor of London. Whittington ei  ollut orpo, eikä lähtöisin köyhästä perheestä. Kun Richardin isä Sir William Whittington kuoli vuonna 1358, perheen omaisuuden peri Richardin isoveli, ja niin Richard todella lähti Lontooseen työnhakuun.
Sadussa mainittu Liisa Vitsivarsinen on englantilaisessa alkuperäisversiossa Alice Fitzwarren, joka myös todellisuudessa oli Richard Whittingtonin vaimo. Suomenkielisessä sadussa Misse-kissana esiintyvä kissaherra on alkuperäisessä tarinassa Tommy. Ei kuitenkaan ole mitään historiallisia todisteita siitä, että Richardilla olisi ollut kissa.
Olipa tarinalla kissan avulla rikastumisesta oikeasti mitään pohjaa todellisuudessa tai ei, se on silti osa Lontoon kansanperinnettä. Lontoon Highgate Hillin kupeessa on pubi nimeltä "Whittington Stone". Tälle kohdalle Riku Huittisen eli Dick Whittingtonin väitettiin pysähtyneen ja kuulleen kirkonkellojen (engl. Bow Bells) soineen. Kyse on St Mary-le-Bow -kirkon kelloista. Pubin lähistöllä on Dick Whittingtonin kissalle pystytetty monumentti, sekin nimeltään Whittington Stone. Highgatessä on toinenkin pubi, jonka nimi on "Whittington & cat".
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Riku Huittinen Wikimedia Commonsissa
Jamie Neushul

| Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Naisten vesipallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Naisten vesipallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Naisten vesipallo. Olympialaiset  | Maa:   Yhdysvallat> Naisten vesipallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Tokio 2020 |  |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Budapest 2017 |  |  |
Jamie Valeri Neushul (s. 12. toukokuuta 1995 Goleta, Kalifornia) on yhdysvaltalainen vesipalloilija. Hän on voittanut Yhdysvaltain maajoukkueen pelaajana olympialaisissa kultaa vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa. Hän on voittanut maailmanmestaruuden vuonna 2017.
Jamie Neushulin isosisko Kiley Neushul voitti vesipallossa olympiakultaa vuonna 2016.
FS Neptune (1887)

| Neptune |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Arsenal de Brest
Kölinlasku:  helmikuu 1882
Laskettu vesille:  7. toukokuuta 1887
Palveluskäyttöön:  heinäkuu 1892
Poistui palveluskäytöstä:  upotettu maalilaivana 1913
Tekniset tiedot
Uppouma:  10 680 t
Pituus:  98,60 m
Leveys:  20,06-20,19 m
Syväys:  8,23-8,43 m
Koneteho:  11 000 ihp
Nopeus:  16 solmua
Miehistöä:  643-651
Aseistus
Aseistus:  4 × 340 mm/28 Mle 1881 -tykkiä 16 × 138 mm Mle 1884 -tykkiä 7× 65 mm Mle 1881 -tykkiä 12 × 47mm Mle 1885 Hotchkiss  -tykkiä 8× 37mm Hotchkiss -tykkiä 5 × 450 mm  torpedoputkea
Neptune oli Ranskan laivaston vuonna 1887 vesillelaskettu Marceau-luokan ironclad-taistelulaiva.
Valmistus

Alus tilattiin Brestin laivastontelakalta ja sen köli laskettiin helmikuussa 1882. Alus laskettiin vesille 7. toukokuuta 1887 ja se otettiin palvelukseen heinäkuussa 1892.
Palvelus

Alus upotettiin maalilaivana vuonna 1913.
HMS Nereide (1910)

| HMS Nereide |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Hawthorn Leslie and Company, Newcastle
Kölinlasku:  3. joulukuuta 1909
Laskettu vesille:  6. syyskuuta 1910
Palveluskäyttöön:  huhtikuu 1911
Loppuvaihe:  myyty romutettavaksi joulukuussa 1921
Tekniset tiedot
Uppouma:  780 t
Pituus:  75,13 m (kokonaispituus)
Leveys:  7,7 m
Syväys:  2,7 m
Koneteho:  13 500 shp
Nopeus:  27 solmua
Miehistöä:  72
Aseistus
Aseistus:  2 × BL 4"/L40 Mk VIII -tykkiä yksiputkisina P Mk V -asennuksina 2 × QF 12 naulan 12 cwt -tykkiä yksiputkisina P Mk I -asennuksina 2 × 21" torpedoputkea
HMS Nereide oli Britannian Kuninkaallisen laivaston vuonna 1911 palvelukseenotettu Acorn-luokan hävittäjä, joka palveli ensimmäisessä maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin R. W. Hawthorn Leslie and Companyltä Hebburnistä ja sen köli laskettiin 3. joulukuuta 1909. Alus laskettiin vesille 6. syyskuuta 1910 ja se valmistui huhtikuussa 1911.
Palvelus

Alus myytiin joulukuussa 1921 romutettavaksi.
Neuengammen keskitysleiri

Neuengamme keskitysleirin aita ja vartiotorni.
Neuengammen keskitysleiri oli Natsi-Saksan keskitysleiri Hampurin liepeillä. Maantieteellisesti on sen sijainti Lyypekin ja Hampurin välillä, ja se oli Hitlerin ajan Saksan pohjoisimpia keskitysleirejä. Neuengammen alaleiri oli Alderney. Sivuleirejä olivat Borkum, Helgoland, Norderney ja Sylt. Neuengammessa on esitetty surmatun arviolta 700 henkeä, ja leirin ihmismäärän olleen arviolta 6 000.
Neuengammen keskitysleiri oli toiminnassa vuosien 1938–1945 välillä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Neuengammen keskitysleiri Wikimedia Commonsissa
Home KZ-Gedenkstätte Neuengamme. Viitattu 27.2.2020. (englanniksi)
Neuengamme The Holocaust Encyclopedia. Viitattu 27.2.2020. (englanniksi)
HMS Ness (1905)

| HMS Ness |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  J. Samuel White and Company, Cowes
Kölinlasku:  5. toukokuuta 1904
Laskettu vesille:  5. tammikuuta 1905
Palveluskäyttöön:  elokuu 1905
Poistui palveluskäytöstä:  1919
Loppuvaihe:  myyty romutettavaksi 27. toukokuuta 1919
Tekniset tiedot
Uppouma:  535 t 605 t (max)
Pituus:  69,95 m (kokonaispituus)
Leveys:  7,26 m
Syväys:  3,0 m
Koneteho:  7 000 shp
Nopeus:  25,5 solmua
Miehistöä:  70
Aseistus
Aseistus:  4 × QF 12 naulan 12 cwt laivatykki 2 × 18" torpedoputkea
HMS Ness oli Britannian Kuninkaallisen laivaston vuonna 1905 valmistunut River-luokan torpedovenehävittäjä.
Valmistus

Alus tilattiin J. Samuel White and Companyltä Cowesista osana vuosien 1903-1904 laivasto-ohjelmaa ja sen köli laskettiin 5. toukokuuta 1904. Alus laskettiin vesille 5. tammikuuta 1905 ja se valmistui seitsemän kuukautta  myöhemmin elokuussa.
Palvelus

Alus myytiin romutettavaksi 27. toukokuuta 1919 T. R. Salesille.
Neulasmaatähti

| Neulasmaatähti |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Alaluokka::  Phallomycetidae
Lahko::  Geastrales
Heimo::  Geastraceae
Suku::  Maatähdet Geastrum
Laji::  quadrifidum
Kaksiosainen nimi
 Geastrum quadrifidum  DC.  ex. Pers.  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Neulasmaatähti (Geastrum quadrifidum) on maan alla kehittyvä liuskainen maatähtilaji. Sienen liuskat taipuvat alaspäin ja sieni näyttää seisovan "puujaloilla". Sieni viihtyy neulaskarikkeella kuusikoiden sammalikoissa. Se on Suomessa melko harvinainen.
Sieni on tunnettu aikaisemmin nimillä "neliliuskainen maatähti" ja "neliliuskamaatähti".
Aiheesta muualla

Laji.fi: Neulasmaatähti (Geastrum quadrifidum)
MushroomExpert: Geastrum quadrifidum (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q2720070  AusFungi: 60030569  BioLib: 60768  CoL: 6JYVS  EoL: 1029695  Fungorum: 165809  GBIF: 2554338  iNaturalist: 350832  IRMNG: 11271801  MycoBank: 165809  NatureServe: 2.881013  NBN: NHMSYS0001482832  NCBI: 566082  NZOR: 2e452e12-19df-4a56-95a7-97c631d776ff  Observation.org: 14651  Open Tree of Life: 367358  Laji.fi: MX.235507
Neurofilosofia (kirja)

| Neurofilosofia |
| --- | --- |

Kirjailija:  Patricia S. Churchland
Suomennos
Suomentaja:  Kimmo Pietiläinen
Kustantaja:  Terra cognita
Julkaistu:  2004
Sivumäärä:  524
ISBN:  ISBN 952-5202-81-X
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Neurofilosofia (engl. Brain-Wise: Studies in Neurophilosophy) on Patricia S. Churchlandin vuonna 2002 ilmestynyt kirja neurofilosofiasta.
Aiheesta muualla

Antti Revonsuo: Luonnontieteellisen maailmankuvan ja reduktiivisen materialismin ylistyslaulu (Arkistoitu – Internet Archive). Tieteessä tapahtuu 4/2005. (PDF)
Neptuno (1795)

| Neptuno |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Reales Astilleros de Esteiro, Ferrol
Laskettu vesille:  26. marraskuuta 1795
Palveluskäyttöön:  11. marraskuuta 1795
Poistui palveluskäytöstä:  23. lokakuuta 1805
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 753 bm
Pituus:  53,42m (tykkikansi) 55 m (köli)
Leveys:  16 m
Syväys:  8,10 m
Miehistöä:  715
Aseistus
Aseistus:  alempi tykkikansi: 28 × 24 naulan tykkiä ylempi tykkikansi: 30 × 18 naulan tykkiä puolikansi: 14 × 8 naulan tykkiä etukansi: 4 × 8 naulan tykkiä
Neptuno oli Espanjan laivaston vuonna 1795 vesille laskettu Montañés-luokan kaksikantinen 80-tykkinen linjalaiva.
Valmistus

José Romero y Fernández de Landan suunnittelema alus perustui San Ildefonso -luokasta saatuihin kokemuksiin, mutta Julián Martín de Retamosa lisäsi alusten kelluvuutta. Alus tilattiin Ferrolista Reales Astilleros de Esteirolta. Alus laskettiin vesille 26. marraskuuta 1795 ja otettiin palvelukseen 11. marraskuuta 1795 päällikkönään Felipe Antonio Jado de Cagigal, joka luovutti tehtävän 5. lokakuuta 1796 José Lorenzo Coicoechea ja vuodesta 1797 Pascual Ruíz de Huidobro ja Bernardo Muñoz.
Neurohypofyysi

Hypofyysi aivojen pohjaosan poikkileikkauksessa. Neurohypofyysi on väritetty punaiseksi, adenohypofyysi vaaleanpunaiseksi.
Neurohypofyysi eli aivolisäkkeen takalohko (lat. neurohypophysis, lobus posterior hypophyseos) on aivojen pohjasta ulkoneva hermokudosrakenne, joka erittää kahta tärkeää hormonia: antidiureettista hormonia, joka vaikuttaa elimistön nestetasapainon säätelyyn sekä oksitosiinia, jolla on muun muassa lisääntymiseen ja synnytykseen liittyviä vaikutuksia. Neurohypofyysi muodostaa yhdessä adenohypofyysin kanssa aivolisäkkeen, joka kuuluu umpieritysjärjestelmään. Neurohypofyysi ei varsinaisesti ole umpirauhanen, koska siinä ei itsessään ole tavallisia hormoneja tuottavia soluja: neurohypofyysi koostuu merkittäviltä osin hermosolujen haarakkeista, joista hormonit vapautuvat verenkiertoon. Näiden hermosolujen soomaosat sijaitsevat hypotalamuksessa, jossa hormonit myöskin tuotetaan ennen kuljetusta haarakkeisiin. Ennen vapautumistaan verenkiertoon hormonit varastoidaan niin kutsuttuihin Herringin kappaleisiin, jotka ovat pullistumia haarakkeissa. Haarakkeiden lisäksi neurohypofyysissä on verisuonia sekä pituisyyttejä, jotka ovat astrosyyttien kaltaisia gliasoluja.
Neurohypofyysissä tapahtuvan, esimerkiksi iskusta johtuvan soluvaurion myötä antidiureettisen hormonin eritys voi vähentyä. Tästä voi seurata diabetes insipidus, nestetasapainon häiriö, jossa munuaisten kyky tiivistää virtsaa on heikentynyt, mikä johtaa polyuriaan eli lisääntyneeseen virtsantuotantoon sekä polydipsiaan eli lisääntyneeseen veden juonnin tarpeeseen.
Aiheesta muualla

Solunetti: Neurohypofyysi, aivolisäkkeen takalohko
Riihimäen valtaus

Riihimäen valtaus oli 22. huhtikuuta 1918 tapahtunut Suomen sisällissodan sotilasoperaatio, jolloin Saksan Itämeren-divisioonan joukot valtasivat tuolloin vielä Hausjärven pitäjään kuuluneen Riihimäen taajaman sitä kolmen kuukauden ajan hallinneilta punaisilta. Taistelu tunnetaan niin sanotusta ”Riihimäen pamauksesta”, kun rautatieasemalla seissyt punaisten ammusjuna räjähti saksalaisten ampuman tykistökranaatin osumasta aiheuttaen valtavia tuhoja. Räjähdyksen jälkeen punaisten vastarinta lamaantui lähes kokonaan ja saksalaiset saivat kylän haltuunsa ilman suuria taisteluja. Valtauksen aikana kaatui viisi saksalaissotilasta. Punaisia kuoli arviolta 60–100, joista suurin osa ilmeisesti räjähdyksessä.
Taustaa

Lokakuussa 1917 perustetun Riihimäen punakaartin miehet oli sodan kuluessa lähetetty suurimmaksi osaksi Hämeen rintaman taisteluihin Tampereen pohjoispuolelle, joten kaupungissa oli saksalaisten hyökkäyksen aikana aioastaan rautatieläisistä ja veturimiehistä koottu komppania, 50-miehinen ratsuosasto sekä pienet tykki- ja konekivääriosastot. Lisäksi Riihimäellä oli jonkin verran Hyvinkään taistelun jälkeen paikkakunnalle perääntyneitä punakaartilaisia. Riihimäellä toimi punakaartin piiriesikunta, jonka päällikkö oli aikaisemmin myös kansanedustajana toiminut maalari Efraim Kronqvist.
Sotatoimet > Saksalaisten eteneminen Riihimäelle

Hangossa 3. huhtikuuta maihinnoussut Saksan Itämeren-divisioona oli 12.–13. huhtikuuta vallannut Helsingin sekä sen pohjoispuolella pääradan varrella sijaitsevat Malmin ja Tikkurilan asemanseudut. Viikkoa myöhemmin he etenivät Hyvinkäälle, jonka saksalaiset ottivat haltuunsa 21. huhtikuuta ja aloittivat seuraavaksi marssin kohti Riihimäkeä.
Hyökkäys Riihimäelle tapahtui kolmen eri osasto voimin, jotka lähestyivät kylää Herajoen, pääradan ja Erkylän suunnista. Saksalaisten etujoukko jatkoi nelisen kilometriä Riihimäen eteläpuolella sijaitsevalle Herajoelle välittömästi Hyvinkään valtauksen jälkeen vielä samana iltana ja saapui perille noin kello 22. Heidän tiedustelijansa olivat ensimmäistä kertaa käyneet Herajoella kaksi päivää aikaisemmin. Punaiset olivat jo tuolloin jättäneet kylän ja siirtyneet puolustusasemiin Riihimäelle johtavan maantien varrelle. Samaan aikaan Herajoen ryhmän kanssa eteni majuri Godert von Redenin johtama karabinieerirykmentti idässä kohti Erkkylää. Se kuitenkin joutui punaisten yllättämäksi kello 23 aikaan vain muutamaa kilometriä Hyvinkään pohjoispuolella. Punaiset päättivät lopulta irtaantua taistelusta ja saksalaiset jäivät yöksi Kerkkolan kartanoon.
Saksalaiset aloittivat varsinaisen hyökkäyksensä 22. huhtikuuta. Punaisten pääpuolustusasemat olivat Hirsimäen ja Patastenmäen välisellä noin kolmen kilometrin levyisellä linjalla. Rataa pitkin etenevät saksalaiset saivat pian Hyvinkäältä lähtönsä jälkeen vastaansa punaisten lähettämän panssarijunan. Noin kuusi kilometriä Riihimäen eteläpuolella sijaitsevassa Monnin kylässä käytiin lyhyt taistelu, mutta saksalaiset pääsivät jatkamaan etenemistään. Erkylän suunnalla hyökkäävät saksalaiset kiersivät aluksi itään Hikiälle, jossa he katkaisivat Lahteen johtavan radan ja jatkoivat sen jälkeen kohti Riihimäelle.
Sotatoimet > Ammusjunan räjähdys

Punaiset olivat aamuvarhaisella koonneet Riihimäen rautatieasemalle aseilla ja ammuksilla lastatun 20 vaunun pituisen junan, joka oli tarkoitus lähettää itään päin. Herajoelta kylää tarkkailleet saksalaiset kuitenkin havaitsivat ratapihan eteläpäässä liikettä, kun punaiset suorittivat vaunujen vaihtotöitä. He ajoivat nopeasti yhden vuoritykin tuliasemaan Herajoen lastenkodin viereiselle mäelle ja suuntasivat sen ratapihalle. Kolmas tai neljäs ammuttu laukaus osui kello 7.20 pyroksilliinillä lastattuun vaunuun, joka rajähtäessään oli Patastenmäen ylikulkusillan kohdalla. Valtava räjähdys nostatti silminnäkijöiden mukaan sadan metrin korkeuteen nousseet tulenlieskat ja sen aiheuttama ääni kuului kymmenien kilometrien päähän. Lähistöllä olleilta se vei hetkellisesti kuulon. Ikkunoita rikkoutui eri puolilla Riihimäkeä ja räjähtäneen vaunun kappaleita sekä ratakiskon palasia kerrottiin lentäneen jopa kilometrien päähän. Ratapenger puolestaan hävisi räjähdyspaikalta käytännössä olemattomiin. Räjähdys sytytti myös useita tulipaloja, jotka tuhosivat muun muassa ratapihalla sijaineen suuren karjahallin sekä läheisen Suomelan kaupan. Räjähdyksen jälkeen satoja asemalle kerääntyneitä ihmisiä pakeni tuleen syttyneistä vaunuista sinkoutuvia ammuksia Peltosaaren kaupunginosan suuntaan. Ammusjunan räjähdystä alettiin myöhemmin kutsumaan ”Riihimäen pamaukseksi”.