stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Alan Wake
Kehitys

Max Paynen (2001) julkaisun jälkeen Remedy ja 3D Realms myivät vuonna 2002 Max Paynen lisenssin Take-Two Interactive Softwarelle. Kehitettyään vielä jatko-osan, The Fall of Max Payne (2003), Remedy keskittyi myyntirahojen turvin seuraavaan projektiin. Remedy aikoi tehdä elokuvamaisen toimintapelin, jossa olisi syvä ja henkilökohtainen tarina. Sankariksi haluttiin normaali jokamies, joka ei olisi valmiiksi toimintasankari. Koska kertojanääntä haluttiin käyttää osana tarinankerrontaa, kehittäjien mielestä tuntui luontevimmalta tehdä päähahmosta kirjailija. Tapahtumapaikaksi haluttiin periamerikkalainen idyllinen pikkukaupunki, joka oli tuttu televisiosarjoista ja elokuvista. Pelin inspiraation lähteinä toimivat muun muassa Twin Peaks, Lost ja Stephen Kingin teokset. Alkuvuodesta 2005 Remedy kertoi suunnitelmastaan eri julkaisijoille, joista he valitsivat saman vuoden joulukuussa Microsoftin.
Pelimekaniikan idea pohjautui valoon ja pimeyteen, mutta sen hetkisistä pelimoottoreista yksikään ei kyennyt toteuttamaan ryhmän vaatimuksia. Remedyn piti rakentaa pelimoottori itse noin 45 ihmisen voimin, minkä jälkeen varsinaisen pelin kehitys voitiin aloittaa. Autenttisuuden luomiseksi ryhmä teki tutkimusmatkan luoteis-Yhdysvaltoihin ja otti matkan aikana noin 60 000 valokuvaa. Äänimaailman luomista varten yksi ryhmä telttaili metsissä ja äänitti luonnon ääniä. Pelialuetta luodessaan kehitysryhmä tutki Washingtonin osavaltion biotooppikarttaa ja selvitti, mitä osavaltion metsissä kasvaa. Remedy käytti pelimaailman rakentamisessa itse kehittämäänsä WorldEditor-ohjelmaa. Vielä vuonna 2005 Alan Wakesta oltiin tekemässä niin sanottua hiekkalaatikkopeliä, mutta ajatus hylättiin noin puolen vuoden testauksen jälkeen, koska kehitysryhmän mielestä hiekkalaatikkorakenne ja vahva tarina eivät sopineet hyvin yhteen.
Alan Waken kasvojen pohjana toimii suomalainen näyttelijä-käsikirjoittaja Ilkka Villi, ja Waken ääninäyttelijä on yhdysvaltalainen näyttelijä Matthew Porretta. Kasvojen liikkeet on tallennettu liikkeenkaappausstudiossa New Yorkissa.
Kehitys > Julkisuus

Alan Wake esiteltiin yleisölle ensi kertaa vuoden 2005 E3-messuilla. Vuoden 2006 E3-messuilla Microsoft tiedotti, että se julkaisee Alan Waken yksinoikeudelle Xbox 360:lle ja Windows Vistalle. Tuolloin Microsoftin tavoitteena oli esitellä Windows Vistan ja Direct X 10 -rajapinnan tehokkuutta pelialustana. Tämän jälkeen Remedy ei antanut kahteen vuoteen tietoja pelin kehityksestä, ja julkisuudessa epäiltiin, että peli olisi muuttunut vaporwareksi. Remedyn Mika Reini kuitenkin vakuutti yhteisölle elokuussa 2008, että Remedy on yhä tekemässä peliä. Vuoden 2009 E3-messuilla peliä pelattiin ensi kertaa yleisön edessä ja sille annettiin julkaisuajankohdaksi kevät 2010. Peli oli valmis elokuussa 2009, jonka jälkeen Remedy käytti jäljelle jääneen ajan ennen julkaisua pelin viimeistelyyn. Vuoden 2010 aprillipäivänä Remedy tiedotti julkaisevansa ”Alan Wake Wars” -nimisen videopelin, jonka nimi on viittaus Halo Wars -peliin.
Kehitys > Windows-versio

Alan Waken julkaisua henkilökohtaiselle tietokoneelle pidettiin alkujaan itsestään selvänä, mutta koska pelistä ei näytetty uutta tietokonedemoa vuoden 2005 E3-messujen jälkeen eikä Remedy myöskään puhunut asiasta mitään, mahdollinen tietokoneversio jäi hämärän peittoon. Pelin kehittäjä Markus Mäki sanoi yhteisön foorumilla kesäkuussa 2009, että Remedy ”keskittää tällä hetkellä kaikki voimavaransa Xbox 360 -version kehittämiseen” ja että ”PC-versiota kommentoidaan myöhemmin”. Pelaajan heinäkuun numeron 2009 haastattelussa Remedyn tuottaja Jay Ranki puolestaan totesi, että he ja Microsoft puhuvat enää Xbox 360 -version kehittämisestä. Microsoft ilmoitti 12. helmikuuta 2010, että Alan Wake julkaistaan vain Xbox 360:lle. Yhtiön perustelun mukaan pelaaminen konsolilla olisi ”mukaansatempaavampaa”. Kuitenkin Sami Järven mukaan tietokoneversiota ei ole tehty, koska pienen yrityksen on vaikea työstää Alan Waken kaltaisesta pelistä kahta versiota samanaikaisesti. Tietokoneversion koodi oli tässä vaiheessa Remedyllä vielä tallessa. Vuoden 2011 Game Developers Conferencessa Markus Mäki totesi, että tietokoneversion peruuttaminen ei ollut ”teknologiakysymys” eikä Remedyllä ollut päätösvaltaa asiassa.
Tilanne kuitenkin muuttui kesällä 2011, jolloin Remedy oli jo ehtinyt pyyttää Microsofilta useamman kerran lupaa saada julkaista peli Windowsille. Remedyn kehittäjä Oskari Häkkinen kertoi Microsoftin suostuneen lopulta pyyntöön yhtiöiden hyvien välien takia ja siksi, että PC-versio saataisiin julkaistua juuri ennen jatkopeliä Alan Wake’s American Nightmare. Remedy alkoi työstämään pelin Windows-versiota toisen suomalaisen videopelikehittäjän Nitro Gamesin avustuksella tärkeimpänä tehtävänä pitääkseen huolen siitä, että pelin pelattuvuus toimisi myös näppäimistöllä ja hiirellä. Peli saatiin viimeisteltyä PC-alustalle viidessä kuukaudessa, ja se julkistettiin yleisölle lopulta joulukuussa 2011.
Kehitys > Musiikki

Pelin alkuperäisen musiikin on säveltänyt Petri Alanko ja sen esittää saksalainen sinfoniaorkesteri. Pelissä on musiikkia Poets of the Fall -yhtyeeltä, esimerkiksi Twilight Theater -albumilta single War, jonka virallinen musiikkivideo on näytelty lyhytelokuva pelistä. Yhtye esiintyy myös Old Gods Of Asgard -nimellä sekä pelissä että keräilijäpainoksen mukana tulevalla ääniraidalla. Yhtye on tehnyt Remedyn kanssa yhteistyötä aiemmin myös Max Paynen kanssa. Pelin rajoitetun keräilijäversion mukana julkaistiin myös virallinen soundtrack, johon on koottu Petri Alangon peliä varten säveltämiä kappaleita ja lisensoitua musiikkia. Pelin alkuperäinen 18 kappaleen soundtrack julkaistiin 20. heinäkuuta 2010.
Alan Wakessa on myös lisensoitua musiikkia pelijaksojen päätöskappaleina. Näiden joukossa on muun muassa David Bowien ”Space Oddity” ja Nick Cave and the Bad Seedsin ”Up Jumped the Devil”. Lisäsisältöjen päätöskappaleina puolestaan olivat Anna Ternheimin ”No, I Don’t Remember” ja Depeche Moden ”The Darkest Star”.
| Alan Waken alkuperäinen soundtrack |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Kesto |  |  |  |  |  |  |  |
| 1. | ”Alan Wake” | 5.34 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | ”A Writers Dream” | 1.55 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | ”Welcome to Bright Falls” | 4.25 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | ”Vacation” | 2.48 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | ”Cross That River” | 5.38 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | ”Waking Up to a Nightmare” | 2.17 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | ”The Clicker” | 1.51 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | ”Deerfest” | 3.02 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | ”Taken by the Night” | 10.47 |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | ”On the Run” | 6.08 |  |  |  |  |  |  |  |
| 11. | ”Mirror Peak” | 5.12 |  |  |  |  |  |  |  |
| 12. | ”Tom the Diver” | 2.50 |  |  |  |  |  |  |  |
| 13. | ”The Night It All Began” | 2.01 |  |  |  |  |  |  |  |
| 14. | ”Bright Falls Light & Power” | 3.16 |  |  |  |  |  |  |  |
| 15. | ”Hunters” | 5.00 |  |  |  |  |  |  |  |
| 16. | ”The Well-Lit Room” | 1.42 |  |  |  |  |  |  |  |
| 17. | ”Water Pressure” | 5.33 |  |  |  |  |  |  |  |
| 18. | ”Departure” | 3.02 |  |  |  |  |  |  |  |
| Alan Waken rajoitetun version soundtrack |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Sävel | Esittäjä | Kesto |  |  |  |  |  |
| 1. | ”A Writer's Dream” | Petri Alanko |  | 1.54 |  |  |  |  |  |
| 2. | ”Young Men Dead” |  | Black Angels | 5.34 |  |  |  |  |  |
| 3. | ”Welcome to Bright Falls” | Petri Alanko |  | 4.26 |  |  |  |  |  |
| 4. | ”The Clicker” | Petri Alanko |  | 1.51 |  |  |  |  |  |
| 5. | ”How Can I Be Sure” |  | Anomie Belle | 4.33 |  |  |  |  |  |
| 6. | ”Tom The Diver (Piano+Cello)” | Petri Alanko |  | 3.13 |  |  |  |  |  |
| 7. | ”The Beaten Side of Town” |  | Barry Adamson | 4.48 |  |  |  |  |  |
| 8. | ”The Poet and The Muse” |  | Old Gods of Asgard | 4.18 |  |  |  |  |  |
| 9. | ”Electrica Cadente” |  | Dead Combo | 3.01 |  |  |  |  |  |
| 10. | ”Tom The Diver (Orchestra)” | Petri Alanko |  | 2.49 |  |  |  |  |  |
Kehitys > Markkinointi

Markkinointia varten Remedy tuotti kuusiosaisen Bright Falls -minisarjan, joka kuvattiin Oregonissa oikeilla näyttelijöillä. Ensimmäinen jakso esitettiin Internetissä ja Xbox Livessä 25. huhtikuuta 2010. Minisarja toimii esiosana pelin tapahtumille. Tarinassa mies saapuu Bright Fallsiin tekemään lehtijuttua tohtori Haartmanista. Ollessaan kaupungissa hän menettää tajunsa useaan otteeseen ja herää aina metsästä omituisissa paikoissa. Jos hän yrittää lähteä kaupungista, hän menettää tajunsa. Vähitellen hänestä alkaa tulla Menetetty.
Pelistä julkaistiin myös rajoitettu keräilijöiden versio (engl. Limited Collector’s Edition), joka sisältää 144-sivuisen The Alan Wake Files -kirjan, soundtrack-CD:n, virtuaalisia lisäominaisuuksia Xbox Live -tilin Avatar-hahmoa varten ja pelinsisäisen äänikommenttiraidan. Alan Wakesta paljastettiin myös Rick Burroughsin kirjoittama peliin perustuva englanninkielinen romaani itse pelijulkaisun yhteydessä.
Vastaanotto

Alan Wake sai kriitikoilta myönteisen vastaanoton. Metacriticin valitsemien sadan arvostelun painotettu keskiarvo on 83 % ja GameRankingsin valitsemien 72 arvostelun keskiarvo 83,64 %. Alan Wake sijoittui 14:ksi IGN:n ”25 parasta Xbox 360 -peliä” -listalla vuonna 2010. Time kehui Alan Wakea kypsemmäksi kuin lukuisat M-ikärajan saaneet pelit, ja valitsi sen vuoden 2010 parhaaksi videopeliksi. Joystiqin toimittajat valitsivat Alan Waken vuoden kolmanneksi parhaaksi peliksi, ja kehuivat sen tasosuunnittelua, kohtauksia ja elokuvamaisuutta.
Pelit-lehden Tapio Salminen kehui pelin tunnelmaa, rytmitystä ja miljöötä, mutta moitti paikoittaista teknistä kankeutta ja piti Alan Waken päänsisäistä kertojaääntä turhana. Toisen arvion antanut Tuomas Honkala jäi kaipaamaan enemmän suvantokohtauksia ja sanoi, että Alan Wake on ”mieleenpainuva pelikokemus, joka jää karvan päähän mestariteoksesta”. Helsingin Sanomien Juhana Petterson kutsui Alan Wakea peliksi, ”joka erityisesti käsikirjoituksensa ansiosta nostaa videopelaamista hartiavoimin samaan sarjaan elokuvien ja television kanssa”. Hänen mielestään pelissä kuitenkin paljastettiin liikaa Bright Fallsin pahuuden luonteesta. Pelaajan Miikka Lehtonen kutsui peliä ”enemmän kuin osiensa summaksi” ja piti erityisesti tarinaa mukaansatempaavana. Toisen arvion antanut lehden päätoimittaja Thomas Puha moitti animaatioita puiseviksi ja toimintaa yksipuoliseksi. Hän kuitenkin piti Alan Waken universumia omaperäisenä ja kiehtovana, ja totesi lopuksi, että ”pelin ehdoton vahvuus on se, ettei sitä oikein voi verrata muihin peleihin”.
IGN:n Charles Onyett kehui peliä viihdyttäväksi yhdistelmäksi kirjaa, televisiosarjaa ja videopeliä. Hän piti ympäristöjä ja grafiikkaa hyvin toteutettuina, mutta moitti silmiinpistävää tuotesijoittelua ja kameraongelmia. 1UP.com-sivuston Thierry Ngyuenin mielestä Alan Wake kuulostaa, näyttää ja tuntuu painajaismaiselta, mutta pelin siirtyessä päivämaisemiin sen graafiset epäkohdat korostuvat ja peli näyttää toisinaan ”suorastaan rumalta”. Lopuksi Ngyuen sanoi että ”Alan Wake luo perustan mahdollisesti erittäin upealle jatko-osalle”. Eurogamerin Ellie Gibson antoi pelille arvosanan 7/10. Hän valitti omaperäisyyden puutteesta ja totesi, että ”kaikki pelissä tuntuu vanhentuneelta”, mutta piti peliä hyvänä viihteenä toimintapelien ystäville. GameSpotin Tom Mc Shea piti erityisesti omaperäisestä tarinankerronnasta, jonka ansiosta ”jokainen hetki on täynnä jännitystä”, ja sitä täydentävästä valaistusefektien ja äänimaailman luomasta häiriintyneestä ilmapiiristä.
Myös pelin Windows-versio sai Metacriticin valitsemien 30 arvostelun painotetuksi keskiarvoksi 83 %. Pelit-lehti arvosti pelin parempia grafiikkoja ja kontrolleja tietokoneella. Gaming-Agen Mike Palermo piti tietokoneversiota pelistä onnistuneena käännöksenä ja sanoi alhaisen hinnan tekevän pelistä kenties kannattavan ostoksen jopa niille, joilla peli on jo Xbox 360 -konsolilla mutta ei lisäsisältöä. Hän kritisoi pelin tallennuksiin käyttämää automaattista Steam Cloud -pilvipalvelua.
Vastaanotto > Myynti

Alan Wake ei myynyt tekijöidensä odotusten mukaisesti. Ensimmäisellä myyntiviikolla Alan Wake oli Britannian toiseksi myydyin videopeli ja viikkojen 19–20 myydyin videopeli Suomessa. Yhdysvalloissa se oli toukokuun kahdeksanneksi myydyin videopeli 145 000 kappaleen myynnillään. Samaan aikaan julkaistu Red Dead Redemption puolestaan myi Yhdysvalloissa toukokuun aikana 1,5 miljoonaa kappaletta. Take-Two Interactiven edustajan Ben Federin mukaan heidän julkaisemansa Redemption varasti huomion muilta peleiltä, kuten Alan Wakelta, ja oli siten osasyyllinen niiden heikkoon myyntiin. Myös Pelaaja-lehden päätoimittaja Thomas Puha mainitsi huonon markkinatilanteen osasyyksi heikkoon myyntimenestykseen.
PC-julkaisun jälkeen pelin kerrottiin myyneen molemmat alustat huomioon ottaen yli kaksi miljoonaa kappaletta maaliskuuhun 2012 mennessä. Tekijät kertoivat olevansa lukuun tyytyväisiä ja pitävänsä pelisarjan jatkoa mahdollisena. Remedyn Sami Järvi ilmoitti myyntiluvun ylittäneen kolme miljoonaa toukokuussa 2013.
Aiheesta muualla

Alan Wake MobyGamesissa (englanniksi)
Bright Falls -minisarjan sivusto (englanniksi)
Alan Wake Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Alan Wake Original Score MusicBrainzissa (englanniksi)
| n k Remedy Entertainment |
| --- | --- |
Videopelit:  Death Rally  Max Payne  Max Payne 2: The Fall of Max Payne  Alan Wake  Alan Wake’s American Nightmare  Quantum Break  Control  Alan Wake II 
Elokuvat:  Max Payne  Max Payne: Payne & Redemption 
Pelille tyypillinen pimeä metsämaisema. Vasemmalla yläkulmassa näkyy Alanin terveys ja tehtävän kuvaus, oikeassa yläkulmassa käytössä oleva ase.
Alan Wake sijoittuu Washingtonin osavaltioon Yhdysvalloissa.
Alan Waken käsikirjoittaja Sami Järvi vuoden 2005 E3-messuilla.
Johan Bäckman

| Johan Bäckman |
| --- | --- |
 Bäckman vuonna 2012
Henkilötiedot
Koko nimi:  Erkki Johan Bäckman
Syntynyt: 18. toukokuuta 1971 (ikä 53) Porvoo
Kansalaisuus:  suomalainen venäläinen
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  VTT, Helsingin yliopisto
Instituutti:  Johan Beckman Institute, Venäjän strategisten tutkimusten instituutti (RISI)
Tutkimusalue:  oikeussosiologia, kriminologia
Palkinnot:  Marsalkka Govorovin kirjallisuuspalkinto (2004) Venäjän korkein oikeuspalkinto Femida (2013) Venäjän kirjailijaliiton Pohjantähti-palkinto (2012)
Erkki Johan Bäckman ([juːhɑn bekmɑn]; s. 18. toukokuuta 1971 Porvoo) on suomalainen yhteiskuntatieteilijä sekä oikeussosiologian ja kriminologian dosentti. Bäckman on esiintynyt venäläisissä tiedotusvälineissä kommentoimassa Suomen ja Venäjän suhteita. Hän on esiintynyt Suomen Antifasistisen Komitean (SAFKA) johtajana tukemassa Venäjän politiikkaa ja levittänyt Venäjällä Suomesta väitteitä, joita muut suomalaiset, muiden muassa ministeri, ovat Venäjällä kiistäneet.
Bäckman on kirjoittanut muun muassa järjestäytyneestä rikollisuudesta Venäjällä ja sittemmin Suomen ja Neuvostoliiton sekä Venäjän suhteista ja Virosta. Hänen kärkevät ja venäläismieliset mielipiteensä ovat saaneet laajaa huomioita kyseisissä maissa. Vuodesta 2009 Bäckman on ollut aktiivinen Suomessa asuvien venäläisten huoltajuus- ja lastensuojelukiistoihin liittyvissä asioissa. Vuonna 2016 Bäckman perusti vastamedioita edustavan Toimittajaliiton. Bäckman on tuomittu toimittaja Jessikka Aron vainoamisesta ehdolliseen vankeuteen.
Bäckman oli mukana Helsingin Sanomien vuonna 2008 julkaisemalla 30 suomalaisen toisinajattelijan listalla. Tärkeimmäksi yhteistyökumppanikseen Bäckman on nimennyt venäläisen senaattorin ja liikemiehen Boris Špigelin, joka Iltalehden mukaan on Bäckmanin sponsori.
Venäjän Ukrainan-hyökkäyksen 2022 aikana Bäckman on antanut lausuntoja venäläismedioille Euroopan unionin ja Britannian venäläisvastaisuudesta sekä siitä, kuinka ukrainalaisia ei kansakuntana olisi olemassa. Hän levittää Venäjällä valheita suomalaisista. Hän on myös väittänyt, että Suomessa on keskitysleirejä, joihin viedään venäläisiä. Hänen mukaansa Suomessa otetaan lapsia pois äideiltään, jos äidit ovat venäläisiä. Hän myös irrottelee suomalaisten poliitikkojen sanomisia asiayhteyksistään, jotta ne saadaan vaikuttamaan venäläisten vastaisilta.
Bäckman sai Venäjän kansalaisuuden syksyllä 2024.
Koulutus ja ura

Bäckman suoritti ylioppilastutkinnon Sibelius-lukiossa vuonna 1991 ja valmistui valtiotieteiden maisteriksi Helsingin yliopistosta vuonna 1998. Hän työskenteli Helsingin yliopistossa ja Oikeuspoliittisella tutkimuslaitoksella ja väitteli tohtoriksi Helsingin yliopistossa vuonna 2006 aiheenaan Venäjän ja Viron järjestäytynyt rikollisuus. Bäckmanilla on kriminologian dosentin arvo Turun ja Itä-Suomen yliopistoista. Lisäksi hänellä on oikeussosiologian dosentin arvo Helsingin yliopistosta.
Helsingin Sanomien toimittaja Jussi Konttinen luonnehti vuonna 2010 Bäckmania 2000-luvun alun lupaavaksi Venäjä-tutkijaksi, joka kuitenkin on nyt ajanut itsensä marginaaliin ainakin Suomessa.
Sotilasarvoltaan Bäckman on reservin alikersantti.
Bäckman oli ensi kertaa julkisuudessa fagotinsoittajana. Hän soitti 1980-luvun lopulla Radion sinfoniaorkesterissa ja esiintyi televisiossa Euroopan yleisradiounionin EBU:n nuorten solistien konsertissa.
Mielipiteiden vaikutteet

Bäckman on ylistänyt venäläistä Aleksandr Duginia nykyvenäläisyyden ja Euraasian imperiumin merkittävimmäksi tulkiksi, ja Suomen Kuvalehti on kutsunut Bäckmania Duginin opetuslapseksi. Duginia on kutsuttu putinismin pääideologiksi ja Krimin miehityksen aivoiksi, ja hän ihannoi fasistisia ajatuksia, kuten vapauksien sammuttamista ja ideologista valtionjohtoa Putinin alla. Duginin varhaisissa teksteissä hänen ideoidensa muotoilut ovat lähellä natsipuolueen ideoita. Hän on myös kopioinut ajatuksia ja tyyliä suoraan natsismista. Hän on näin pyrkinyt muotoilemaan venäläistä fasismia ja sen ideoita. Dugin kuului jo nuoruudessaan natsismia ihannoivaan Schutzstaffelin (SS) Musta Järjestö -salaseuraan ja kannatti antikommunismia.
Kirjallinen toiminta > Väitöskirja

Bäckmanin vuonna 2006 ilmestyneen väitöskirjan nimi on Itämafia: uhkakuvapolitiikka, rikosilmiöt ja kulttuuriset merkitykset. Kirjassaan Bäckman esittää, että itärikollisuuden määrää ja merkitystä on liioiteltu, ja sen luomaa uhkakuvaa on paisuteltu poliittisiin tarkoituksiin.
Syksyllä 2012 Bäckmanin väitöskirjan perustana olleet henkilöhaastattelut asetettiin kyseenalaiseksi MTV3:n 45 minuuttia -ohjelmassa. Bäckman toimitti aineiston yliopiston kansleri Ilkka Niiniluodolle, joka arvioi, ettei aineistoa ole syytä epäillä.
Kirjallinen toiminta > Muuta

Bäckman perusti Pietarissa vuonna 2000 Johan Beckman Institute -nimisen yksityisen kirjankustantamon, jonka nimissä ilmestyi muutamia kirjoja. Se julkaisi myös Bäckmanin päätoimittamaa Ulkopolitiikka-aikakauskirjaa vuosina 2004–2005.
Pamflettikirjassaan Saatana saapuu Helsinkiin vuodelta 2007 Bäckman arvosteli suomalaisten reaktioita toimittaja Anna Politkovskajan murhaan. Bäckman on pitänyt Politkovskajan murhaa salaliittona. Bäckmanin mukaan Anna Politkovskajan murhan järjestivät piirit, jotka halusivat panetella murhasta Venäjän presidenttiä Vladimir Putinia. Bäckman jopa viittaa siihen, että Politkovskaja oli masentunut ja tilannut oman murhansa. Tallinnassa julkistetussa kirjassaan Pronssisoturi – Viron patsaskiistan tausta ja sisältö vuodelta 2008 Bäckman väitti, ettei Virolla ole tulevaisuutta itsenäisenä valtiona ja että Tallinnan vapauttajien muistomerkin hävittäminen oli Viron historian loppu.
Pronssisoturi-kiista

Bäckman esitti näkemyksensä Viron patsaskiistasta kirjassaan Pronssisoturi syksyllä 2008 syyttäen Viroa apartheid-politiikasta ja historian vääristelystä. Erityistä huomiota herätti se, että Bäckman kiisti Viron neuvostomiehityksen kutsuen väitteitä ”miehitysmyytiksi” ja vähätteli virolaisten kyydityksiä Siperiaan kutsuen niitä väestönsiirroiksi, jotka myös pelastivat ihmisiä sodalta. Kirjan ilmestyttyä 16 suomalaista ja virolaista henkilöä – joukossa kaksi Euroopan parlamentin jäsentä – kirjoitti Helsingin yliopiston rehtorille ja kanslerille sekä oikeustieteellisen tiedekunnan dekaanille avoimen kirjeen dosentti Bäckmanin asemasta oikeussosiologian ja oikeuspolitiikan opettajana Helsingin yliopistossa ja yliopiston suhteesta Bäckmanin julkisiin kannanottoihin. Yliopisto kieltäytyi puuttumasta asiaan vedoten tutkimuksen ja opetuksen vapauteen.
Viron lehdistössä poliitikot ja viranomaiset ovat arvostelleet Bäckmanin kirjaa. Viron suojelupoliisin komisario Andres Kahar syytti Bäckmania Venäjän propagandistiksi ja neuvoi kansalaisia olemaan kiinnittämättä kirjaan huomiota.
Bäckman käännytettiin Tallinnan satamasta 26. huhtikuuta 2009, ja perusteeksi ilmoitettiin ”Viron vastainen toiminta”. Russia Todayn mukaan Viro esti Bäckmanin ja muiden aktivistien maahantulokielloilla pronssiyön vuosipäiväksi kaavaillun konferenssin Tallinnassa.
Tallinnan piirioikeus julisti joulukuussa 2010 Bäckmanin maahantulokiellot laittomiksi ja määräsi Viron korvaamaan 16 600 kruunua kuluja. Oikeuden mukaan Viron suojelupoliisilla ei ollut mitään perusteita syyttää Bäckmania ekstremistiksi, joka uhkaisi Viron turvallisuutta. Oikeus katsoi Viron loukanneen Bäckmanin ihmisoikeuksia, kuten sananvapautta ja poliittisia vapauksia.
Suomen Antifasistinen Komitea

Bäckman on esiintynyt perustamansa epävirallisen ryhmän Suomen Antifasistisen Komitean (SAFKA) johtajana. Ryhmään kuuluvat Johan Bäckmanin lisäksi entinen toimittaja Leena Hietanen, Suomen evankelis-luterilaisen kirkon Pohjan suomenkielisen seurakunnan entinen kirkkoherra Juha Molari ja Petri Krohn. Eduskuntavaaleissa vuonna 2011 Komitean toiminta koostui samanmielisten blogeista, nettikampanjoista ja mielenosoituksista. Bäckmanin mukaan komitean toiminnassa on mukana parisenkymmentä aktiivia, ja sillä on noin sata kannattajaa. Vuodesta 2009 ehdokkaita asettanut Safka sai europarlamenttivaaleissa vuonna 2009 kolmelle ehdokkaalleen yhteensä 1 006 ääntä ja 12 ehdokkaalleen eduskuntavaaleissa vuonna 2011 yhteensä 754 ääntä.
Bäckmanin mukaan Safka edustaa porvarillista antifasismia, eikä ole mielestään kommunisti eikä äärivasemmistolainen.
Komitea on esittänyt syytöksiä, että Suomessa on suunniteltu Venäjällä tehtyjä terrori-iskuja. Vastuun iskuista otti al-Qaidaan yhteyksissä oleva ”emiiri” Doku Umarov, ja tiedotukset on julkaissut Kavkaz Center, jota ylläpidetään Helsingissä.
Suomen Antifasistinen Komitea > Yhteydet Viroon

Bäckmanin aloitteesta järjestettiin maaliskuussa 2009 Naši-järjestön ja Yövartio-liikkeen mielenilmaukset, jonka kohteina olivat Kaiken takana oli pelko -kirjan julkistamistilaisuus ja myöhemmin Viron suurlähetystön seminaari. Viron lähetystön seminaarissa käsiteltiin Neuvostoliiton rikoksia Viroa vastaan. Tilaisuudessa osoitettiin mieltä Sofi Oksasen kirjaa sekä The Soviet Story -elokuvaa vastaan, vaikka sitä ei esitetty kyseisenä päivänä. Mielenosoitukseen osallistui kymmenkunta venäläistä mielenosoittajaa. Suomen islamilainen puolue järjesti pienimuotoisen tukimielenosoituksen.
Kesällä 2010 Bäckman luennoi Venäjän vallanpitäjiä tukevien nuorisoliikkeiden leirillä ”historian väärentämisen teknologioista”. Hänen mukaansa Suomessa on väärennetty talvisodan ja jatkosodan historiaa.