Milankovićin jaksot

Maan akselikallistuman vaihtelu. Kun kallistuma on pieni, paistaa Aurinko navalla matalalta, jolloin ekstinktion vaikutuksesta keskilämpötilat jäävät alhaisiksi. Talvi sen sijaan on luminen ja leuto.
Maan akselin kiertyminen vaikuttaa ilmastoon, koska se muuttaa vuodenaikaa, jolloin Aurinko on lähinnä maata.
Maan perihelin kiertyminen vaikuttaa ilmastoon, koska se myös muuttaa vuodenaikaa, jolloin Aurinko on lähinnä maata.
Kuvassa liioiteltu Maan radan soikeuden vaihtelua.
Prekession vaikutus vuodenaikoihin. Nykyään Maa on kaukana Auringosta kesällä, mutta 10 000 vuotta sitten Maa oli lähellä Aurinkoa kesällä. Tällöin jääkausi päättyi.
Milankovićin jaksot tai Milankovićin syklit ovat Maapallon kiertoradassa ja akselin suunnassa tapahtuvia muutoksia, jotka vaikuttavat 
Maan ilmastoon. Maan radan soikeus ja suunta muuttuvat. Maan akselin kallistuma ja suunta muuttuvat. Niiden taustalla on muiden planeettojen vetovoiman aiheuttamat, alati muuttuvat vaikutukset. Jaksolliset muutokset muuttavat varsinkin mantereisen, Golf-virran vaikutuksessa olevan pohjoisen pallonpuoliskon alueen kesälämpötiloja.
Milankovićin jaksoja pidetään yksinä jääkausien syistä, sillä ne muuttavat eri leveysasteille tiettyinä aikoina tulevaa auringonsäteilyä. Säteilyjakauma puolestaan vaikuttaa planeetan lämpötiloihin ja kosteuteen monimutkaisten kytkentöjen kautta, johon osallistuvat Maan ilmakehä, vesistöt, lumi, jää, mantereiden sijainti sekä biosfääri.
Milankovićin jaksojen kokonaisvaikutus on tehokkainta pohjoisella pallonpuoliskolla, jossa mantereisia alueita on paljon, ja jäätiköillä on parhaat edellytykset muodostua ja tuhoutua. Jaksot vaikuttavat kuitenkin myös sademääriin ja haihduntaan, missä valtamerillä on iso rooli.
Teorian mukaan ilmastoon vaikuttavat seuraavat astronomiset tekijät:
Maan kiertoradan eksentrisyyden vaihtelu, jonka jakso on 98 000 vuotta (vaihtelee välillä 0,00046–0,0607, nykyään 0,0167)
Maan akselin kaltevuuskulman vaihtelu, jonka jakso 41 000 vuotta (vaihtelee välillä 22,1–24,5°, nykyään 23,4° ja pienenemään päin.)
Maan akselin hyrräliike eli prekessio, jonka jakso on 25 725 vuotta. Prekessio tapahtuu vastapäivään.
Maan radan perihelikiertymä, jonka kokonaisjakso noin 134 000 vuotta vastapäivään.
Perihelikiertymän ja prekession yhteisvaikutus "ilmastoprekessio" on noin 19 000–23 000 vuotta.
Nämä vaihtelut eivät juurikaan muuta Auringon säteilyenergian kokonaismäärää, vaan ainoastaan sen jakautumista eri leveyspiirien ja vuodenaikojen kesken. Silti jaksojen ilmastovaikutukset voivat olla hyvinkin suuria, varsinkin kaukana päiväntasaajasta olevilla alueilla. Teorian mukaan esimerkiksi pieni akselikallistuma tuottaa Pohjois-Euroopan leveysasteilla jääkauden edellyttämän kylmän kesän. Näihin laskelmiin näyttää osuvan melko hyvin se, että noin 18 000–20 000 vuotta sitten oli hyvin kylmä viime jääkauden huippukohta ja noin 11 000 vuotta sitten jääkauden loputtua hyvin lämmintä.
Milankovićin teoria ei ota kantaa siihen, miten pienet muutokset Auringon säteilytehossa vaikuttavat ilmastoon. Milankovićin perusteoria ei myöskään selitä suoraan 100 000 vuoden välein toistuvia jääkausia eikä useimpia jääkauden aikaisia lämpötilan vaihteluja. Myös eräät luonnon arkistoihin tallentuneet tiedot eli "proksitiedot" ovat ainakin osin ristiriidassa Bergerin esittämien, 65. leveysasteen auringonsäteilyyn pohjautuvien Milankovićin jaksojen kanssa.
Ilmiö on nimetty serbialaisen maantieteilijän ja astronomin Milutin Milankovićin mukaan. Hän esitteli teorian 1920-luvulla.
Milankovićin jaksojen tyyppisiä vaihteluja esiintyy myös muilla aurinkokuntamme kappaleilla, esimerkiksi Marsilla, Titanilla ja Tritonilla.