Kuwaitin miehitys
Reaktiot maailmalla

Irakin hyökkäys lisäsi kansainvälisiä jännitteitä Persianlahden alueella. Yhdistyneiden kansakuntien turvallisuusneuvosto kokoontui kriisikokoukseen ja tuomitsi yksimielisesti Irakin hyökkäyksen Kuwaitiin ja vaati Irakin vetäytymistä. YK hyväksyi 6. elokuuta Irakin-vastaiset pakotteet, jotka astuivat voimaan heti. YK perusti komitean, jonka tarkoitus oli valvoa pakotteiden noudattamista. Komitean puheenjohtajana toimi Suomen YK:n suurlähettiläs Marjatta Rasi. YK:n turvallisuusneuvosto asetti 25. syyskuuta lentokiellon Irakiin. Aikaisemmin oli annettu kauppapakotteita ja liikennekieltoja meri-ja maateitse, jotka koskivat myös Irakin käyttämää Aqaban satamaa Jordaniassa.
Arabiliiton johtajat aloittivat hätäkokouksen Kuwaitin miehityksen vuoksi 10. elokuuta Kairossa. Arabijohtajat vaativat Irakin välitöntä vetäytymistä Kuwaitista. Kokous asettui myös YK:n turvallisuusneuvoston Irakin-vastaisten pakotteiden taakse. Arabimaiden enemmistö suostui lähettämään joukkojaan Saudi-Arabiaan ja muihin Persianlahden maihin suojaamaan niitä mahdolliselta Irakin hyökkäykseltä. Täyttä yksimielisyyttä ei kuitenkaan  saavutettu. Irakin lisäksi Libya ja PLO vastustivat kokouksen pakotteita. Useat valtiot omaksuivat välittäjän roolin. Jordanian kuningas Hussein vakuutti että kriisi oli vielä mahdollista ratkaista diplomaattisesti. Egyptin presidentti Hosni Mubarak ei ollut vakuuttunut kriisin rauhanomaisesta ratkaisusta.
Irakin hyökkäys Kuwaitiin vaikutti heti osakepörsseihin kaikkialla maailmassa sodanuhkan ja öljyntuotannon vähenemisen vuoksi. Öljyn hinta nousi jyrkästi Öljyn hinnan nousu synnytti pelkoa inflatorisesta kehityksestä, mikä aiheutti epävarmuutta pörssien lisäksi myös rahamarkkinoilla.
OPEC päätti ylimääräisessä kokouksessa Wienissä 29. elokuuta lisätä öljyntuotantoa ja korvata siten Persianlahden kriisin aiheuttamaa pulaa. Järjestön 13 jäsenvaltiosta 11 osallistui kokoukseen ja 10 äänesti päätöksen puolesta Iranin äänestäessä vastaan. Irak ja Libya eivät osallistuneet kokoukseen. Kuwaitin kriisi aiheutti päivässä 4,6 miljoonan öljytynnyrin vajauksen. Tämän puutteen uskottiin korjautuvan OPEC:n päätöksellä. Raakaöljyn maailmanmarkkinahinta heilahti 25 Yhdysvaltain dollarista yli 30 dollariin tynnyriltä. OPEC oli vahvistanut heinäkuussa minimihinnaksi 21 dollaria tynnyriltä. Kansainväliset arvioijat uskoivat öljyn hinnan alenemisen 21 dollariin vaativan Persianlahden kriisin ratkeamista. Öljyn hinta nousi vaikka Saudi-Arabia lisäsi tuotantoa. Öljytynnyrin hinta nousi syyskuussa 35 dollariin ja lokakuussa 40 dollariin.
Yhdysvallat nosti välittömästi taisteluvalmiuttaan ja lähetti sotalaivansa Persianlahdelle. Neuvostoliitto lopetti aseellisen avun Irakiin. Britannia lähetti kaksitoista taistelukonetta Omaniin mahdollisen Irakin hyökkäyksen varalta. Japani ja Länsi-Saksa tukivat joukkoja miljardiavustuksilla.
Kuwaitin kuninkaallinen perhe asui viiden tähden hotellissa Dhahranin satamakaupungissa Saudi-Arabiassa. Kuwaitin emiiri pyrki valvomaan maansa taloudellisia etuja sillä Kuwait oli sijoittanut suuria määriä varoja ulkomaille.
Yhdistyneiden kansakuntien pääsihteeri Javier Pérez de Cuéllar päätti 2. syyskuuta kaksipäiväiset neuvottelut Irakin ulkoministerin Tariq Azizin kanssa Jordanian pääkaupungissa Ammanissa. Perez de Cuellar kertoi olevansa pettynyt neuvotteluihin. Aziz ei antanut minkäänlaista lupausta Irakin vetäytymisestä. Irak kuitenkin lupasi vapauttaa kaikki nais- ja lapsipanttivangit. Ulkoministeri Aziz teki neuvotteluiden aikana selväksi että kyseessä oli arabien välinen kiista Persianlahdella eikä muilla valtiolla ole mitään syytä sekaantua asiaan.
Kuwaitin tilanne oli Yhdysvaltain presidentin George H. W. Bushin ja Neuvostoliiton presidentin Mihail Gorbatšovin keskustelujen pääaiheena heidän tavatessaan Helsingissä 9. syyskuuta 1990. Helsinki valittiin kokouspaikaksi vain viikon varoitusajalla, ja kokousta isännöi presidentti Mauno Koivisto. Kokouksen päätteeksi annetussa julkilausumassa vaadittiin Irakin välitöntä vetäytymistä Kuwaitista ja ulkomaisten panttivankien vapauttamista, mutta painotettiin ensisijaisesti kriisin rauhanomaista ratkaisua. Julkilausumassa ei suoraan otettu kantaa siihen, mitä tapahtuisi, jos YK:n Irakille asettamat pakotteet eivät osoittautuisi riittäviksi, mutta George Bush ei sulkenut pois voimankäytön mahdollisuutta.
Syksyn 1990 aikana myös sodan vastustajat aktivoituivat. Krooninen amerikkalaisvastaisuus alkoi nostaa päätään läntisessä Euroopassa ja varsinkin Ranskassa. Kyseltiin, oliko Kuwait oikeastaan pelastamisen arvoinen valtio. Kriitikkojen mielestä se oli kuin suuri perheyhtiö, jonka varallisuutta emiiri ja hänen laaja sukunsa tuhlasivat surutta. Myös Yhdysvalloissa arvosteltiin presidentti Bushin politiikkaa ja pelättiin Kuwaitista koituvan Yhdysvalloille ”uusi Vietnam”. Yhdysvaltain puolustusvoimien komentaja, Vietnamin sodan veteraani kenraali Colin Powell oli sitä mieltä, että sotaa ei pitäisi aloittaa ennen kuin olisi varmuus sen pikaisesta päättymisestä.