stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jussi Sinnemäki
Aiheesta muualla

J. Sinnemäki: Hätäajan Raamattu, Suomen Kuvalehti, 19.3.1932, nro 12–13, s. 12, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)
Haades

Haades-jumala kuvattuna Italiasta löytyneeseen amforaruukkuun noin vuodelta 470 eaa.
Haades eli Hades (m.kreik. Ἅιδης tai Ἄιδης ’näkymätön’) tarkoittaa kreikkalaisessa ja roomalaisessa jumaltarustossa esiintyvää vainajalaa eli tuonpuoleista. Kreikkalaisessa mytologiassa Haades on myös paikkaa hallitsevan jumalan nimi, ja roomalaisessa mytologiassa hänen vastineensa on Pluto.
Kreikkalainen mytologia > Haades-jumala

Haades oli yksi titaanien Kronoksen ja Rhean kuudesta lapsesta. Hänen sisaruksiaan olivat Demeter, Hera, Hestia, Poseidon ja Zeus. Syöstyään Kronoksen vallasta ja kukistettuaan titaanit Zeus heitti veljiensä kanssa kosmista noppaa. Haades voitti arpapelissä itselleen manalan herruuden, ja hänen tehtävänään oli huolehtia vainajien hyvinvoinnista kuolemanjälkeisessä elämässä. Haadeen vaimo oli Zeuksen ja Demeterin kaunis tytär Persefone. Haadeen kerrotaan rakastuneen Persefoneen niin syvästi, että hän teki aukon maahan ja sieppasi tytön mukaansa manalaan. Hänellä oli kyklooppien takoma kypärä, joka kykeni muuttamaan kantajansa näkymättömäksi. Häntä pidettiin Olympoksen jumalista vauraimpana, koska hänelle kuuluivat kaikki maan arvometallit. Haades kuvattiin synkäksi ja jopa armottomaksi hahmoksi, joka ei pitänyt sen enempää jumalista kuin kuolevaisistakaan.
Haadeen hallitsema valtakunta sijaitsi maan alla. Sen läpi virtasi viisi jokea, joiden nimet olivat Akheron, Flegethon, Kokytos, Lethe ja Styks. Styks oli rajajoki, jonka yli synkkä lautturi Kharon souti vainajien sielut vanhassa rapistuneessa veneessään. Uskomusten mukaan kuolleiden oli annettava Kharonille oboli, joten kreikkalaisilla oli tapana laittaa vainajille suuhun pieni kultakolikko. Kharon päästi veneeseensä ainoastaan ne, jotka olivat saaneet kunniallisen hautauksen. Kolmipäinen vahtikoira Kerberos vartioi manalan portteja varmistaen, etteivät kuolleet karkaisi manalasta ja etteivät elävät puolestaan pääsisi manalaan. Kreikkalaiset uskoivat, että hyvin eläneet pääsivät asumaan Elysion-nimiseen onnelaan, kun taas huonosti eläneitä piinattiin rikostensa vuoksi Tartaroksen uumenissa.
Muinaiset kreikkalaiset pitivät Haadesta oikeudenmukaisena ja arvostivat häntä suuresti, mutta he eivät uskaltaneet lausua hänen nimeään, koska sen kuviteltiin saattavan aiheuttaa huonoa onnea. Niinpä hänestä käytettiin erilaisia kiertoilmaisuja, kuten  Klymenos ’maineikas’, Polydegmon ’vieraanvarainen’ ja Pluton ’rikas’. Kreikkalaiset palvoivat Haadesta uhraamalla hänelle eläimiä, ja hänen palvontamenoihinsa on myös väitetty kuuluneen ihmisuhreja.
Haadesta ei pidetty kreikkalaisessa mytologiassa niinkään pahana vaan ankarana ja oikeudenmukaisia rangaistuksia pahantekijöille jakavana jumalana.
Kreikkalainen mytologia > Homeros ja varjoihmiset

Varhaisimmat viittaukset Haadeeseen ovat Homerokselta. Odysseian 11. kirjassa kerrotaan, kuinka päähenkilö Odysseus manaa uhritoimituksella esiin manalan asukkaita. Odysseukselle ilmaantuu varjomaisia haamuja, jotka ovat samannäköisiä kuin kuolinhetkellään. Odysseus tapaa myös toverinsa Elpenorin, ennustaja Teiresiaan, oman äitinsä sekä manalan naisia. Homeroksen Haades on sumuinen ja surumielinen paikka, mutta siellä ei jouduta tilille elämän aikana tehdyistä pahoista teoista.
Tämän jälkeinen kreikkalainen mytologia täydensi Odysseian kuvausta Haadeesta, joskaan ei aina johdonmukaisesti. Jumalten vallanjaossa Zeus saa taivaan, Poseidon meren ja Haades-jumala maanalaisen maailman. Eläville näkymätöntä ja maan alle kätkettyä valtakuntaa hallitsee Haades kiistattomana valtiaana. Hän poistui valtakunnasta vain kerran ja ryösti Persefonen puolisokseen maan päältä. Persefone oli alamaailman valtiatar, joka vietti puolet vuodesta Haadeksessa ja puolet maan päällä.
Haadeen hallitsijat elivät sopusoinnussa ihmisten ja jumalten kanssa. Heidät kuvattiin synkiksi mutta oikeudenmukaisiksi. Tartaros oli paikka, jonne voitetut jumalat, henget ja titaanit vangittiin rangaistukseksi. Tartaros muodosti osan Haadesta, mutta alamaailmaan kuuluivat myös Elysionin kentät, onnellinen paikka, jonne sankarit pääsivät palkkioksi teoistaan kuoltuaan. Vergiliuksen Aeneis-eepoksen mukaan Elysion on yksi osa Haadesta, kun taas jotkut lähteet sijoittavat ne Kreikasta länteen Okeanos-merellä sijaitseville saarille. Suurin osa kuolleista kreikkalaisessa tarustossa viettää aikansa vaellellen varjoina kukkakentillä Haadeksessa.
Kreikkalainen tarusto sisälsi kuvauksia matkoista Haadeeseen, mutta kuolemanjälkeinen ei ollut siinä keskeisellä sijalla. Jumalia palvottiin velvollisuudesta ja siunausten saamiseksi, mutta itse Haades-jumalaa ei palvottu. Hän hoiti kuolleita eikä tarvinnut elävien palvontaa. Toisaalta eräissä kreikkalaisissa mysteeriuskonnoissa kuolemanjälkeiseen kohtaloon saattoi vaikuttaa erilaisilla rituaaleilla. Tästä esimerkkinä olivat Eleusiin mysteerit, jonka menoihin osallistuville luvattiin parempaa osaa tuonpuoleisessa. Vastaavasti orfilaisuudessa puhdistettiin rituaaleilla sielu pahuudesta.
Kreikkalainen mytologia > Platonin ajatukset tuonpuoleisesta

Filosofi Platon kirjoitti myös tuonpuoleisesta. Hän käsitteli kuolemanjälkeistä elämää teoksissaan Gorgias, Faidon ja Valtio. Yhteistä kertomuksille on, että vainajan suojelushenki opastaa sielun Haadeeseen. Jotkut epäpuhtaat sielut vastustavat matkaa ja jäävät joksikin aikaa kummituksiksi hautausmaalle, mutta myöhemmin heidätkin tempaistaan väkisin mukaan.
Gorgias-teoksessa vainaja joutuu kuoleman jälkeen kolmen tuomarin eteen, joiksi Zeus on valinnut kolme kuollutta poikaansa. Tuomarit tuomitsevat oikeamielisesti puhdassieluiset autuaiden saarelle ja pahantekijät Tartarokseen kärsimään tekojaan vastaavan rangaistuksen. Vain kaikkein pahimpien rangaistus kestää ikuisesti. Murhaajien kidutukset lakkaavat vasta, kun heidän uhrinsa anovat heille armoa.
Valtiossa esitellään Er-niminen sotilas, joka kuolee taistelussa mutta palaa 12 päivän kuluttua kertomaan kuolemanjälkeisestä maailmasta. Pahojen ihmisten kidutuksen lisäksi Er näki jälleensyntymisen täyttöönpanon. Ensiksi paikalle ryömi maan alta likaisia sieluja, kun taas vastaavasti taivaalta laskeutui puhtaita sieluja. Syntisten vaivat olivat kestäneet tuhat vuotta, ja he itkivät surkeaa kohtaloaan, kun taas vastaavasti puhtaat sielut kuvailivat ihanaa kokemustaan. Tämän jälkeen arvottiin järjestysnumero seuraavaa elämää varten, mutta itse järjestyksellä ei ollut väliä, sillä kukin poimi sieluaan vastaavan numeron. Mitä syvällisimmin henkilö toteuttaa hyveitä ja filosofista elämäntapaa, sitä viisaamman valinnan hän tekee. Er pani merkille, että suurin osa taivaan iloista tulleista teki typerän valinnan.
Platonin ajatus sielun kuolemattomuudesta jäi elämään. Myöhemmin kristityt omaksuivat monet Platonin ajatukset lukuun ottamatta oppia sielunvaelluksesta. Platonin näkemyksen mukaan maailmanrakentaja eli demiurgi loi sielun kuolemattomuuden. Tämä ajatus siirtyi myöhemmin filosofis-uskonnolliseen gnostilaisuuteen, mutta vastaavasti valtavirran kristityt tuomitsivat ajatuksen demiurgista alempana luojajumalana harhaoppisena.
Vergilius ja roomalainen mytologia

Roomalainen runoilija Vergilius sai runsaasti vaikutteita Homerokselta ja kreikkalaisesta mytologiasta. Hän kuvaa manalaa eepoksensa Aeneis kuudennessa kirjassa. Aeneis-teoksesta tuli Rooman valtakunnan kansalliseepos.
Vergiliuksen helvetissä pahantekijää rangaistiin hänen rikoksistaan sopivalla tavalla. Eepoksessa matka Haadeeseen alkaa pääsankari Aeneaksen rantautumisella Italian Latiumin alueelle. Tarina muistuttaa pitkälti Odysseuksen matkaa. Aeneas matkaa alas haadekseen yhdessä tietäjänaisen eli sibyllan kanssa. Heitä ympäröivät matkalla henkilöitymät: Murhe, Huolet, Taudit, Vanhuus, Pelko, Nälkä, Puute, Vaiva, Himot, Riita, Sota sekä näiden lisäksi Kuolema ja tämän velipuoli Uni.
Aeneas ja sibylla kohtaavat Haadeessa aluksi erilaisia hirviöitä. Tämän jälkeen he ylittävät pääjoen Styksin sen humoristiseksi kuvatun lautturi Kharonin avulla. Rannalla kaksikko pääsee unilääkkeitä syöttämällä kolmipäisen koiran Kerberoksen vartioimasta luolasta sisään. Haadeksen ensimmäisessä osastossa vikisevät sylivauvojen sielut ja lähistöllä majailevat itsemurhaajat. Seuraavassa osastossa ovat lemmentuskaiset, ja pääsankari Aeneas kohtaa siellä kuolleen rakastajattarensa Didon. Itkien Aeneas siirtyy seuraavaan osastoon, jossa ovat sotasankarit. Tämän jälkeen polku haarautuu. Oikea tie johtaa Kuoleman herran linnan kautta Elysion-onnelaan, ja vastaavasti vasen tie johtaa kidutuksiin.
Aeneas erottaa silmillään Haadeen alimman tason eli Tartaroksen kuilun lähellä linnan, joka sijaitsee liekehtivän Flegethon-virran keskellä. Aeneas kuulee sieltä kidutuksen ääniä ja pyytää sibyllaa kertomaan vasemmasta tiestä. Tästä alkaa eepoksen varsinainen helvetin kuvaus. Sibyllan mukaan tuomari Rhadamanthys tutkii vainajien teot. Syylliset joutuvat Teisifonen ruoskittavaksi, ja tämän jälkeen heidät pudotetaan Tartaroksen kuiluun. Syvimmällä ovat jumalia vastaan nousseet titaanit. Pahojen ihmisten piinojen määrä on lukematon, koska ihmisen pahuus on pohjaton.
Myöhemmin valoisilla Elysionin kentillä Aeneas kuulee, etteivät Tartaroksen rangaistukset ole ikuisia. Ne puhdistavat pahat sielut, jotta ihmiset voisivat palata takaisin elämään. Aeneas löytää isänsä Ankhiseen mutta ei voi halata häntä. Syy on Odysseuksen retkistä tuttu tilanne, jossa haamu väistyy kolmesti kuin kevyt tuuli. Ankhiseksen mukaan kukin ihmisen sielu on osa maailmansielua. Paha ja aineellisuus samentavat todellisuuden tajun, ja tämän vuoksi sielut joutuvat kuoleman jälkeen puhdistettavaksi. Joillekin tuskat ovat niin ankarat, että he haihtuvat tuulien tielle pimeyteen, kun taas toiset selviävät kärsimyksistä. Kun tuhatvuotinen kärsimys on ohi, sielut ovat valmiina uuteen elämään.
Myöhemmin kristityt saivat runsaasti vaikutteita Vergiliuksen Haadeksesta. Hänen eepoksensa esittelemän mallin sielujen puhdistamisesta on sanottu olleen myöhemmän kristillisen kiirastulen esikuvana.
Haades muussa kulttuurissa

Haades on esiintynyt useissa Kreikan mytologiaa hyödyntävissä televisiosarjoissa, kuten Hercules: The Legendary Journeys, Xena: soturiprinsessa ja Young Hercules. Haades esiintyi myös Olipa kerran -sarjan viidennellä kaudella. Haadeen hahmo on esiintynyt myös elokuvissa Percy Jackson: Salamavaras ja Disneyn animaatioelokuvassa Herkules, jossa hänet kuvattiin äkkipikaiseksi ja helposti malttinsa menettäväksi Manalan hallitsijaksi ja Zeuksen veljeksi. Haadeella paloi jatkuvasti sinisiä liekkejä päänsä ympärillä. Haades suunnitteli syrjäyttävänsä veljensä hallitakseen maailmaa ja yritti tappaa Herkuleen eli Herakleen mutta epäonnistui, ja Herkules iski hänet manalan virtaan, jossa olevat sielut raahasivat hänet joen pohjaan. Samainen Haades esiintyi myös vuoden 1998 Herkules-animaatiosarjassa.
Romaanissa Return to the Isle of the Lost: A Descendants Novel Haades on yksi niistä Disneyn konnista, jotka on karkotettu Isle of the Lostille voimansa menettäneinä, ja hänellä on Hadie-niminen poika, joka on Yen Sidin perustaman Anti-Heroes Clubin jäsen. Haades-hahmo on myös Descendants 3 -elokuvassa, jossa paljastui, että Haades on Pahattaren tyttären Malin biologinen isä. Haades on myös Percy Jackson- ja Olympoksen sankarit -kirjoissa.
Hades (videopeli) on vuonna 2020 julkaistu roguelike-videopeli, joka pohjautuu kreikkalaiseen mytologiaan. Peli keskittyy Haadeksen poikaan Zagreukseen ja sijoittuu Haadeksen valtakuntaan. Pelissä Haades toimii vastakohtana pojalleen ja pelin antagonistina.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Haades Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 2 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Alankomaat 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  IdRef
Mariano Roque Alonso (Paraguay)

| Mariano Roque Alonso |
| --- | --- |
 Kunnantalo
 lippu:  vaakuna
 Mariano Roque Alonso
 Koordinaatit: 25°12′44″S, 57°31′59″W 
Valtio:  Paraguay
Departementti:  Central
Väkiluku (2022):  85 133
Mariano Roque Alonso on kaupunki Paraguayn Centralin departementissa maan pääkaupunki Asunciónin metropolialueella. Sen asukasluku vuonna 2022 oli 85 133.
Maantiede

Mariano Roque Alonso sijaitsee Paraguayn Centralin departementissa. Se on osa Asunciónin metropolialuetta (Área Metropolitana de Asunción, AMA).
Historia

Nykyisen Mariano Roque Alonson kaupungin paikalla sijaitsi aikanaan Arecayá-niminen intiaanien kylä. Arecayá oli puoelstaan yhden Paraguayn siirtomaahistorian vakavimman espanjalaisvastaisen kapinan keskus. Kapina toteutui vuosina 1659–1660 paikallisten intiaanienv vastustaessa espanjalaisten encomienda-järjestelmää. Kuvernööri Alonso Sarmiento de Sotomayorin onnistui lopulta tukahduttaa kapina jesuiittojen lähetysasemien intiaanien avulla. Kapinasta selviytyneet intiaanit siirrettiin Altosiin.
Paikka kuului myöhemmin San José de los Campos Limpios de Tapuán eli nykyisen Limpion piirikuntaan. Tarkemmin tulevan kaupungin alue tunnettiin nimellä Corumbá Cué. Nimi Corumbá viittasi Corumbáan Brasiliassa, josta paikalle oli saapunut siirtolaisia Paraguayjoeka pitkin. Alue tunnettiin myös Gran Chacon karjapaimenten pysähdyspaikkana heidän tuodessaan karjaa myytäväksi Asuncióníin. 30. elokuuta 1945 Corumbá Cuésta tehtiin oma itsenäinen piirikuntansa ja samalla se sai uuden nimensä Mariano Roque Alonso. Nimi viittaa Mariano Roque Alonsoon, Paraguayn väliaikaiseen johtajaan José Gaspar de Francian kuoltua vuonna 1840.
Paikkakunta on kehittynyt myöhemmin osana Asunciónin metropolialuetta. Se on karjatilallisia edustavan paraguaylaisittain vaikutusvaltaisen Asociación Rural del Paraguay-järjestön keskus.
Väestö

Mariano Roque Alonson asukasluku oli Paraguayn vuoden 2022 väestönlaskennan mukaan 85 133.
Mariano Roque Alonso Centralin departementin kartassa.
Paikallisia historiallisia hahmoja. Mariano Roque Alonso ja päällikkö (cacique) Arecayá.
Asociación Rural del Paraguay.
Ukrainan itsenäisyyssota

Ukrainan itsenäisyyssota oli monivaiheinen tapahtumasarja ensimmäisen maailmansodan loppupuolella. Sota sisälsi Ukrainan sisäisiä yhteenottoja ja sotaa Neuvosto-Venäjää vastaan ajalla 8. marraskuuta 1917 – 17. marraskuuta 1921. Alkuvaiheessa sotatapahtumiin osallistui Saksa ja loppuvaiheessa Puola.
Radan perustaminen ja maan autonomia > Ukrainan poliittinen kolmijakoisuus

Kun Venäjän keisari Nikolai II luopui kruunusta maaliskuun 1917 vallankumouksessa, syntyi Ukrainassa poliittinen tyhjiö. Sitä pyrki täyttämään maaliskuussa 1917 ukrainalainen Keskusneuvosto (ukr. Tsentralnaja Rada), jota kutsuttiin lyhyesti Radaksi. Muita vallasta kilpailevia ryhmittymiä olivat Venäjän väliaikaista hallitusta tukevien joukko sekä venäläiseen tapaan työläisten ja sotilaiden neuvostot, joita muodostettiin eniten Kaakkois-Ukrainaan Donbassille. Kuitenkin niin Ukrainassa kuin Venäjälläkin työläisten ja sotilaiden neuvostoissa vaikutusvaltaisimpana ryhmänä eivät olleet bolševikit, vaan menševikit ja sosialistivallankumoukselliset.
Sana rada tulee saksankielestä sanasta, joka tarkoitti alun perin kaupungin raatia. Nykyään Ukrainan valtiopäiviä kutsutaan korkeimmaksi radaksi. Ukrainan sosialistisessa neuvostotasavallassa valtiopäivien nimi oli neuvostokäytännön mukaisesti korkein neuvosto.
Radan perustaminen ja maan autonomia > Puolueet

Puolueina vasemmistoa edustivat Ukrainan sosialistivallankumouksellinen puolue ja Ukrainan sosialidemokraattinen työväenpuolue. Ukrainassa toimivat myös Venäjän sosialistivallankumouksellinen puolue ja Venäjän sosialidemokraattisen puolueen menševikit. Ukrainan edistysmielisten liitto eli liberaalipuolue muutti nimensä vasemmistolaistumisen hengessä Sosialistifederalistiseksi puolueeksi. Autonomiahenkisten puolueiden lisäksi oli aidosti itsenäisyysmielisiä puolueita, kuten Ukrainan itsenäisyysmielisten puolue. Maata omistavaa oikeistoa edusti suurehkoja viljelijöitä ja aatelisia tilanomistajia edustava demokraattinen talonpoikaispuolue, johon liittyi muiden muassa Mykola Mih’novskyi.f.
Itsenäisyysliike syntyy

Venäjän tilanteen vaikeutuessa Ukraina radikalisoitui, eikä enää tavoitellut autonomiaa vaan itsenäisyyttä. Ukrainan pääsihteeristö jatkoi Ukrainassa toimeenpanevana elimenä ukrainalaistaen maan hallintoa vastoin Venäjän väliaikaisen hallituksen tahtoa. Pääsihteeristö esitti 13. lokakuuta 1917 asioiden tilasta muistion Venäjän väliaikaiselle hallitukselle. Sen mukaan Ukrainan asema tulisi neuvotella uudelleen. Neuvottelut eivät tuottaneet tulosta.lähde?
Rada päätti elokuussa 1917, että vain ukrainalaiset voivat päättää Ukrainan poliittisesta järjestyksestä ja Ukrainan suhteesta Venäjään ja että Ukrainan perustuslakia säätävän kokouksen päätökset on toteutettava. Tämän tuloksena Venäjän väliaikaista hallitusta ymmärtäneet perustuslailliset demokraatit, kadetit, erosivat Radasta. Myös monet Venäjän puolueet ja juutalainen Bund protestoivat, koska pitivät hanketta Ukrainan eroon Venäjästä tähtäävänä separatismina. Jako venäläismyönteisiin ja kansallisiin oli voimakas.lähde?
Perustuslakia säätävä kansalliskokous

Venäjän väliaikainen hallitus ilmoitti lokakuussa 1917 aikovansa syyttää oikeudessa Radaa ja sen pääsihteeristöä separatismista Ukrainan perustuslakia säätävän kansalliskokouksen koolle kutsumisen takia. Vaalipäiväksi vahvistettiin 9. tammikuuta 1918 ja perustuslakia säätävän kansalliskokouksen kokoontumispäiväksi 22. tammikuuta 1918.lähde?
Tästä vaikuttuneena päätti Supistettu Rada, Radan pysyväksi työvaliokunnaksi perustettu elin, että vallankumouksen puolustaminen kuuluu Ukrainassa vallankumouksellisen demokratian tukemalle pääsihteeristölle. Päätöstä kannatti Ukrainan kolmas sotilaskongressi. Se ei kuitenkaan toteutunut, koska Venäjälle ja Kiovan sotilaspiirille uskolliset sotajoukot eivät sitä totelleet. Marraskuun alkuun mennessä pääsihteeristö olikin menettänyt valtansa.lähde?
Venäjällä 7. marraskuuta - 8. marraskuuta tapahtuneeseen bolševikkien ja vasemmistososialistivallankumouksellisten vallankaappaukseen rada reagoi lyhyen puolueettomuuskauden jälkeen 20. marraskuuta 1917 kolmannella universaalillaan julistamalla Ukrainan kansantasavallan perustetuksi. Nimi voidaan käsittää myös Ukrainan kansalliseksi tasavallaksi. Näin julistettu valtio määritteli valtioalueensa laajemmaksi kuin mihin Venäjän väliaikainen hallitus oli aiemmin määritellyt autonomisen Ukrainan. Siihen kuuluivat edellisen lisäksi Harkovan, Jekaterinoslavin, Hersonin ja Taurian kuvernementit eli pääsy Mustallemerelle ja lisäalueita. Siihen asti rada oli vain odottanut, että Venäjän väliaikaisen hallituksen joukot ja bolševikkien punakaartit sotivat keskenään.
Kansantasavalta ja neuvostotasavalta sotaan

Rada hyväksyi tammikuussa 1918 pääsihteeristölle uuden toimintaohjelman. Se päätti antaa valtion ja maanomistajien maat jaettavaksi talonpojille. Kolmas yleisukrainalainen Rada julisti Ukrainan kansantasavallan perustetuksi. Samoihin aikoihin ensimmäinen yleisukrainalainen neuvostojen kokous julisti Harkovassa Ukrainan neuvostotasavallaksi. Tästä eteenpäin riidan osapuolet olivat maan länsiosien Ukrainan kansantasavalta sekä itäosien Ukrainan sosialistinen neuvostotasavalta, jota bolševikit kannattivat.
Kansantasavallan johtoajatuksena oli selvitä vaikeasta tilanteesta sekä taata kansalaisvapaudet: sananvapaus, julkaisuvapaus, uskonnonvapaus, kokoontumisvapaus, yhdistymisvapaus, lakko-oikeus, henkilökohtainen koskemattomuus ja liikkumisen vapaus sekä lakkauttaa kuolemantuomio.lähde?
Sodan yhtenä osapuolena oli vihreä armeija. Se oli ukrainalaisten nationalistien muodostama liitto, joka taisteli sekä valkoisia, punaisia että anarkisteja vastaan. Monet vihreän armeijan jäsenet olivat Venäjän vähemmistökansoja. Merkittävimmät sen tukialueet olivat Etelä-Ukrainassa. Noin 15 000 vihreätä taisteli vuonna 1919 Kubanin–Mustanmeren alueella atamaani Grigorieffin johtamina Anton Denikinin joukkoja vastaan. Vuonna 1920 ne taistelivat punaisten kanssa Pjotr Wrangelin valkoarmeijaa vastaan. Vuoden 1920 loppuun mennessä vihreä armeija oli hajonnut. Jotkut menivät taistelemaan punaisten puolelle, jotkut taas valkoisten rinnalle.lähde?
Kansantasavalta ja neuvostotasavalta sotaan > Ensimmäiset vaalit tammikuussa 1918

Ukrainan päämies Vladimir Vinnitšenko edellytti, että Britanniaa ja Ranskaa informoidaan Ukrainan rauhanneuvotteluaikeista. Laki Ukrainan perustuslakia säätävästä kansalliskokouksesta vahvistettiin 29. marraskuuta 1918. Lain mukaan äänioikeutettuja ja vaalikelpoisia olivat myös 20 vuotta täyttäneet naiset. Jokaista 100 000 äänestäjää kohden pyrittiin valitsemaan yksi kansalliskokousedustaja.lähde?
Venäjä solmi 5. joulukuuta 1917 Brest-Litovskissa Saksan kanssa aselevon, jonka tarkoituksena oli solmia rauha Venäjän ja keskusvaltojen kesken. Ukraina vaati oikeutta osallistua näihin neuvotteluihin.lähde?
Ukrainan kansantasavallan hallitukseksi ryhtynyt pääsihteeristö ei kuitenkaan kiirehtinyt osallistumaan Brest-Litovskin rauhanneuvotteluihin, vaan odotti länsimaiden tunnustusta. Lopulta 21. joulukuuta Ukrainan kansantasavallan valtuuskunta lähti Brest-Litovskin rauhanneuvotteluihin. Tästä huolimatta Odessassa toimineet Ranskan sotilasasiamies J. Tabuilt ja Britannian konsuli D. Bagge ilmoittivat, että heidät on valtuutettu tekemään päätöksiä Ukrainan edustajina. Britannia ja Ranska siis kieltäytyvät tunnustamasta Ukrainan kansantasavaltaa.lähde?
Itsenäistyminen 22. tammikuuta 1918

Ukraina ei onnistunut luomaan voimakasta omaa kansallista armeijaa, koska kolme vuotta jatkuneesta sodasta johtuen sotilaat halusivat rauhaa ja maareformin. Hallinnon ukrainalaistaminen kuitenkin jatkui.lähde?
Kansalliskokouksen vaaleissa tammikuussa 1918 valittiin Ukrainan perustuslakia säätävä elin. Vaalit pidettiin kansantasavallan alueella. Säädetyistä 301 edustajasta voitiin valita vain 171, joista 70 % kannatti ukrainalais-kansallisia puolueita. Kriittisen tilanteen vuoksi Rada julisti Ukrainan itsenäiseksi 22. tammikuuta 1918 ja ilmoitti käyttävänsä valtaa, kunnes perustuslakia säätävä kansalliskokous kokoontuu. Laki itsenäisyydestä hyväksyttiin 24. tammikuuta 1918 ja pääsihteeristö alkoi käyttää nimeä Kansanministerien neuvosto.lähde?
Itsenäistyminen 22. tammikuuta 1918 > Saksa estää kansantasavallan ja maareformin

Sosiaalivallankumouksellisten johtaja Vsevolod Holubovytš ryhtyi tammikuussa 1918 johtamaan hallitusta, jossa maareformia haluavien talonpoikaispuolueiden vaikutus on vahva. Ukrainaa miehittävät Saksa ja Itävalta-Unkari halusivat varmistaa elintarvikkeiden saannin Ukrainasta ja katsoivat, että maareformi vaarantaa sen.lähde?
Kansanministeriön neuvosto allekirjoitti Saksan kanssa sopimuksen, jossa se lupasi toimittaa keskusvalloille 60 miljoonaa puutaa (982,8 miljoonaa kiloa) viljaa sekä runsaasti elintarvikkeita ja raaka-aineita. Toimitusten ehtona oli, että keskusvallat lupaisivat maakysymyksen ratkaisun Radan säätämien lakien ja periaatteiden mukaisesti. Tämän seurauksena saksalainen sotilasosasto tunkeutui 28. huhtikuuta 1918 Radan kokoukseen ja pidätti kaksi ukrainalaisministeriä. Seuraavana päivänä miehittäjät nostivat valtaan Pavlo Skoropadskin, jolle annettiin arvonimi atamaani. Hän kutsui pääministeriksi Fedir Lyzohubin. Hallitus koostui lähinnä konservatiivisista ja liberaaleista edustajista. Tämä hallinto käytti nimeä Ukrainan valtio ja se pysyi pystyssä puolisen vuotta, ensimmäisen maailmansodan päättymiseen saakka.lähde?