stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kidō senshi Gundam Seed Destiny
Tarina

15. kesäkuuta Kosmisen aikakauden (C.E.) vuonna 71 Atlantin liittovaltion ja Orbin yhdistyneiden emiirikuntien välisessä Onogorosaaren taistelussa Shinn Asuka menettää koko perheensä ohi menneen ammuksen räjähdyksessä. Shinn puristaa siskonsa Mayun matkapuhelinta kädessään ja järkyttyy voimattomuudestaan tehdä mitään murhenäytelmän estämiseksi.
Onogorosaaren tapahtumien jälkeen Maan liittouman ja Z.A.F.T.in välinen suuri sota päättyy toiseen Jachin Duen taisteluun ja sitä seuraavaan Juniuksen sopimuksen solmimiseen. Sodan liekit jäivät kuitenkin kytemään.
Sankari Kira, joka sai yli vuoden kestäneen sodan päättymään aselepoon, jättää mobile suitinsa ohjaamisen ja ryhtyy viettämään hiljaiseloa Orbin syrjäseuduilla taistelutoveriensa Murruen ja Waldfeldin, rakastettunsa Lacus Clynen ja orpolasten kanssa. Myöskin aselevon eteen ponnistellut entinen Z.A.F.T.-sotilas Athrun vaihtaa puolestaan nimensä Alexiksi ja ryhtyy Orbin pääministeri Cagallin yksityiseksi ja julkiseksi tukijaksi.
Kaksi vuotta aselevon solmimisen jälkeen, 2. lokakuuta C.E. 73, Cagalli ja Athrun markustavat tapaamaan epävirallisesti P.L.A.N.T.in korkeimman hallintoneuvoston puheenjohtaja Gilbert Dullindalia L4 Armory 1 -siirtokuntaan, jossa tapahtuu uuden Minerva-aluksen käyttöönottojuhla. Pahaksi onneksi juuri samaan aikaan tuntematon taho kaappaa Z.A.F.T.in armeijan kehittämät uudet mobile suitit Chaoksen, Gaian ja Abyssin, mikä syöksee tapahtumapaikan kaaokseen. Minerva laukaisee niin ikään vastavalmistuneen Impulsen ratkaisemaan tilanteen. Impulsen ohjaaja on P.L.A.N.T.iin muuttanut ja Z.A.F.T.in armeijaan liittynyt Shinn.
Minerva lähtee saman tien ajamaan takaa mobile suitit varastanutta arvoituksellista ryhmittymää Athrun ja Cagalli kyydissään. Samalla raportoidaan kuitenkin, että Junius 7:n siirtokunnan raunioit, joiden piti olla stabiililla kiertoradalla, ovat alkaneet pudota kohti Maata. Tapauksen takana ovat geenimanipuloimattomia luonnollisia inhoavat sotilaskarkurit. Maailmasta löytyy yhä muitakin tahoja, jotka kulissien takana pyrkivät kääntämään kaoottiset tapahtumat edukseen ja sytyttämään sodan liekit uudelleen.
Hahmot

Shinn Asuka (ääni Ken’ichi Suzumura)
Athrun Zala (ääni Akira Ishida)
Rey Za Burrel (ääni Toshihiko Seki)
Lunamaria Hawke (ääni Maaya Sakamoto)
Gilbert Dullindal (ääni Shūichi Ikeda)
Talia Gladys (ääni Mami Koyama)
Meer Campbell (ääni Rie Tanaka)
Meyrin Hawke (ääni Fumiko Orikasa)
Yzak Jule (ääni Tomokazu Seki)
Dearka Elthman (ääni Akira Sasanuma)
Neo Lorrnoke (ääni Takehiko Koyasu
Stellar Loussier (ääni Hōko Kuwashima)
Sting Oakley (ääni Jun’ichi Suwabe)
Auel Neider (ääni Masakazu Morita)
Lord Jibril (ääni Hideyuki Hori)
Cagalli Yula Athha (ääni Naomi Shindō)
Yuna Roma Seiran (ääni Kenji Nojima)
Kira Yamato (ääni Sōichirō Hoshi)
Lacus Clyne (ääni Rie Tanaka)
Murrue Ramius (ääni Kotono Mitsuishi)
Andorew Waldfeld (ääni Ryōtarō Okiayu)
Miriallia Haw (ääni Megumi Toyoguchi)
Sarjaan liittyvät puheenaiheet muussa mediassa > Päähahmot

Sarjan protagonistina toimii uusi hahmo Shinn Asuka, eikä edeltävän Gundam Seed -sarjan Kira Yamato. Huolimatta Shinnin protagonististatuksesta tarinan alkuvaiheissa sen keskiössä on ennemminkin Athrun. Alun jälkeen sarja keskittyy enemmän Shinniin, mutta sarjan loppupuolella suurin osa kohtauksista käsittelee Kiraa ja Athrunia, ja Shinn on päähahmonakin varsin vähän valokeilassa.
Sarjan edetessä sarjan tuottajatkin alkoivat käsitellä Kiraa yhä enemmän päähenkilönä. Sarjan ensimmäisen puolivuotiskauden aikana sarjan alkuanimaation logoruudun taustalla oli ollut Shinnin Impulse Gundam, mutta loppupuolella sen tilalle tuli Kiran Strike Freedom. Sarjan alkupuolella Kiran ääninäyttelijä oli listattu Cagalliakin myöhemmin, mutta kahdessa viimeisessä jaksossa Kira listattiin ensimmäisenä ja Shinn vasta kolmantena. Sarjan mainostaukoruudussakin olivat koko ajan Kira, Lacus ja Haro.
Gundamille epätyypillisesti sarja päättyy päähenkilön (tai ainakin sellaiseksi määritellyn Shinnin) tappioon.
Yōsuke Kabashima, yksi sarjan mecha-ohjaajista, painotti blogissaan Shinnin olevan päähenkilö, mutta sarjan skenaariovastaava Keiji Shimomura kysyi Newtype-lehden kolumnissaan, eikö Kira sittenkin olisi ollut sopivampi päähenkilö.
Sarjaan liittyvät puheenaiheet muussa mediassa > Tuotantohenkilöstön kommentit

Sarjan ohjaaja Mitsuo Fukuda totesi sarjan alkuvaiheessa antamassaan haastattelussa, että Gundam Seed Destiny kertoo, miksi sotia tapahtuu. Sarjan loputtua Fukuda kuitenkin pyörsi puheensa toisessa haastattelussa sanomalla, että ”Destinyn teema ei ole sota. Asiasta voi erehtyä, mutta tarkoitukseni ei ollut kuvata sotaa.”
8. toukokuuta 2011 Loft House Onessa pidetyssä ”Tokoton SD Gundam!! in Loft House One” -tapahtumassa sarjan tuottaja Hiroyuki Satō sanoi sarjan 50. osassa käytetyn eniten animaatiokalvoja koko sarjassa, 4800 kappaletta.
Sarjaan liittyvät puheenaiheet muussa mediassa > Tarina

Sarjan loppu keskittyy Destiny-suunnitelmaa ajavan Dullindalin ja sitä vastustavan Kiran kamppailuun, mutta itse sarjassa ei käsitellä Destiny-suunnitelman konkreettisia yksityiskohtia, minkä vuoksi kummankin puolen ideologiset perusteet jäävät osin epäselviksi.
Fukuda puolustautui myöhemmässä haastattelussa sanomalla, että hänen oli tarkoitus selvittää asia vain hahmojen tunteiden ja toimien kautta, mutta että hän ei onnistunut välittämään tätä kunnolla henkilöstölle ja ääninäyttelijöille, minkä vuoksi katsojienkin oli lopulta luultavasti vaikea ymmärtää lopputulosta. Fukuda myös halusi, että katsojat ”unohtaisivat tv-sarjan”, kun tuolloin suunniteltu elokuva julkaistaisiin.
Edeltävän Gundam Seedin tavoin Seed Destinyn tarina julkaistiin myös muissa muodoissa, kuten sarjakuvina ja romaaneina.
Sarjaan liittyvät puheenaiheet muussa mediassa > Kaupallinen menestys

Sarjan ensimmäisen osan katsojaprosentti (8,2 %) oli korkeampi kuin Gundam Seedin (8,0 %), ja joinakin viikkoina se oli ensimmäisenä nauhoitusrankingissa. Sarjan DVD:tkin myivät hyvin: kaikki levyt olivat Oricon-listalla kuuden parhaan joukossa, ja yhdessä Gundam Seedin kanssa ne myivät yli 2 miljoonaa kappaletta. Seed Destinyn myynti yksinää kuitenkin jäi noin puoleen Seedistä Special Edition -julkaisut mukaan lukien.
Sarjan teema- ja taustalauluja sisältäneet CD:tkin ylsivät kaikki top-10:een Oriconin uusien julkaisujen listalla. Yhteensä julkaisut saavuttivat 4 ykkös- ja kolme kakkossijaa.
Katsumi Kawaguchin mukaan Bandain harrastejaosto piti sarjan alkupuoliskon myyntiä heikkona, mutta oli tyytyväinen sen myöhempään nousuun.
Sarjaan liittyvät puheenaiheet muussa mediassa > Animaatiolehtien arviot

Gundam Seed Destiny voitti Animage-lehden kesäkuun 2006 numeron 28. Anime Grand Prix’n kaikki kuusi kategoriaa. Kategoriat olivat seuraavat:
Grand Prix -teosluokka: 1. sija (2482 ääntä) – 1770 äänen ero toiseksi tulleeseen Kyō kara maō -sarjaan (2. kausi)
Jaksoluokka: 1. sija (”Final Phase – saigo no chikara”, 779 ääntä) – 2. sijalla ”Phase-39 – tenkū no Kira”, 684 ääntä
Mieshahmoluokka: 1. sija (Kira Yamato, 1351 ääntä) – 2. sijalla Athrun Zala, 658 ääntä
Naishahmoluokka: 1. sija (Lacus Clyne, 1139 ääntä) – 2. sijalla Cagalli Yula Athha, 424 ääntä
Ääninäyttelijäluokka: 1. sija (Sōichirō Hoshi, 920 ääntä) – 2. sijalla Akira Ishida, 861 ääntä
Animaatiolaululuokka: 1. sija (Kimi wa boku ni nite iru, 555 ääntä) – 2. sijalla Vestige, 318 ääntä
Sarjaan liittyvät puheenaiheet muussa mediassa > Kampanjat

Sarjan mainostamisekis järjestettiin kaksi Zaku Warrior - mobile suitiin keskittyvää kampanjaa. Niiden osallistumisaika oli 10.3.–31.5.2005.
Tuotantohenkilöstö

Alkuperäisteos: Hajime Yatate, Yoshiyuki Tomino
Ohjaaja: Mitsuo Fukuda
Skenaario: Chiaki Morosawa
Hahmosuunnittelu: Hisashi Hirai
Mecha-suunnittelu: Kunio Ōkawara, Kimitashi Yamano
Designtyö: Kenki Fujioka
Pää-mecha-animaattori: Satoshi Shigeta
Graafinen ohjaaja: Shigemi Ikeda
Väritys: Akiko Shibata, Nagisa Abe
Kuvausohjaaja: Takeshi Kuzuyama
Leikkaus: Yukiko Nojiri
Musiikki: Toshihiko Sahashi
Ääniohjaaja: Sadayoshi Fujino
Vastaavat tuottaja: Seiji Takeda (Mainichi hōsō), Yasuo Miyakawa (Sunrise)
Tuottajat: Hirofumi Morotomi (Mainichi hōsō), Hiroo Maruyama (Mainichi hōsō), Hiroyuki Satō (Sunrise)
Tuotantoavustus: Sōtsū Agency, ADK
Tuotanto: Mainichi hōsō, Sunrise
Laulut > Lopputeemat

Yleensä lopussa kuultiin laulun japaninkielinen osa, mutta osissa, joissa Auel ja Stellar kuolevat (Phase-28, Phase-32) kuultiin englanninkielinen osa.
Special Edition (kokoelmaelokuvat)

Sarjasta tehtiin kokoelmaelokuvia edeltävän Gundam Seedin tapaan. Koko sarjan tarina kerrottiin neljässä osassa Athrunin näkökulmaan keskittyen. Hahmosuunnittelija Hisashi Hirai toimi animaatio-ohjaajana, ja elokuvien ääniraita ja osa kohtauksista uudistettiin. DVD:llä elokuvat julkaistiin kolmen kuukauden välein, ja Gundam Seedistä poiketen ne kaikki näytettiin myös televisiossa.
Special Edition – kudakareta sekai (Phase-1–Phase-13), alkupuolisko 1.5.2006, loppupuolisko 2.5.2006 (DVD toukokuu 2006)
Special Edition II – sorezore no tsurugi (Phase-14–Phase-28), 30.7.2006 (DVD elokuu 2006)
Special Edition III – sadame no gōka (Phase-29–Phase-42), 8.10.2006 (DVD marraskuu 2006)
Special Edition kanketsuhen – jiyū no daishō (Phase-43– Final Plus), 7.1.2007 (DVD helmikuu 2007)
Erikoisuutislähetyksen seuraukset

23. lokakuuta 2004 kesken sarjan 3. jakson tapahtui Chūetsun maanjäristys, minkä takia Gundam Seed Destiny keskeytettiin kello 18.13 JNN:n erikoisuutislähetyksen vuoksi. Tapaus poiki yli 30 tuhatta valitusta ja tiedustelua. Lopputuloksena Mainichi hōsō näytti jakson uusintana seuraavalla viikolla (Flet’s Square -laajakaistapalvelu ei alkanut tarjota jaksoa vielä kyseisellä viikolla, vaikka sen toimintaperiaatteeseen kuuluikin, että sarjat olivat katsottavissa samalla viikolla, kuin ne näytettiin televisiossa). Normaalisti sarjaa myöhässä näyttävät kanavat pitivät seuraavalla viikolla taukoa. Mm. Animedia-lehti kritisoi valittajia sanoen, että paljon kuolonuhreja vaatineen luonnonkatastrofin välittömän uutisoinnin pitäisi olla ilmiselvä toimintatapa. Kadotetun ajan takaisin saamiseksi vuoden 2004 lopussa näytettiin sarjan osat 11 ja 12 yhdessä tunnin mittaisena spesiaalina.
Liitännäistuotteet

Erikoismusiikkivideo ”Phase-Impulse”
Fanilevyt ”Seed Supernova er” & ”Seed Supernova ist”
”Kidō senshi Gundam Seed Destiny Complete Best”
”Kōkyōkumikyoku Kidō senshi Gundam Seed Destiny”
”Kidō senshi Gundam Seed Destiny Original Soundtrack I”
”Kidō senshi Gundam Seed Destiny Original Soundtrack II”
”Kidō senshi Gundam Seed Destiny Original Soundtrack III”
”Kidō senshi Gundam Seed Destiny Original Soundtrack IV”
Liitännäistuotteet > Pelit

Super robot taisen -sarja
Super robot taisen Scramble Commander the 2nd
Super robot taisen Z
Super robot taisen K
Suparobo gakuen
Super robot taisen L
Dai-2-ji super robot taisen Z: hakai-hen
Aiheesta muualla

Gundam Seed Destiny Web (japaniksi)
”X”plosion Gundam Seed (japaniksi)
Seed Supernova -fanilevyn sivusto (japaniksi)
Gundam Seed Destiny Bandai Channelilla (Arkistoitu – Internet Archive) (japaniksi)
HMCS Grou

| HMCS Grou |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Canadian Vickers, Quebec
Kölinlasku:  1. toukokuuta 1943
Laskettu vesille:  7. elokuuta 1943
Palveluskäyttöön:  4. joulukuuta 1943
Poistui palveluskäytöstä:  25. helmikuuta 1946
Loppuvaihe:  romutettu 1946
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 468 t (standardi) 2 140 t (max)
Pituus:  91,82 m (kokonaispituus)
Leveys:  11,13 m
Syväys:  2,74 m
Koneteho:  5 500 ihp
Nopeus:  20 solmua (37 km/h)
Miehistöä:  157
Aseistus
Aseistus:  2 × 4"/L45 Mk XVI -tykkiä kaksiputkisena HA/LA Mk XIX -asennuksena 1 × QF 12 naulan/L50 12 cwt Mk V -tykki HA/LA Mk IX -asennuksena 8 × Oerlikon 20 mm -ilmatorjuntatykkiä kaksiputkisina Mk V -asennuksina Hedgehog-sukellusveneentorjuntaheitin 150 syvyyspommia
HMCS Grou (viirinumero K518) oli Kanadan laivaston vuonna 1943 palvelukseenotettu River-luokan fregatti toisessa maailmansodassa. Alus on ollut ainoa näin nimetty Kanadan laivastossa.
Palvelus

Alus tilattiin lokakuussa 1941 Quebecistä Canadian Vickers Limitediltä ja sen köli laskettiin 1. toukokuuta 1943. Alus laskettiin vesille 7. elokuuta ja se otettiin palvelukseen vielä saman vuoden lopulla 4. joulukuuta.
Kanadan laivasto

HMCS Grou liitettiin maaliskuussa 1944 6. saattajaryhmään, ja se suojasi huhtikuussa saattueen Murmanskiin ja takaisin. Alus oli saattuetehtävissä Londonderryssä, Portsmouthissa ja Plymouthissa sekä Normandian maihinnousussa sukellusveneidentorjunta-aluksena. Alus palasi helmikuussa 1945 Kanadaan ja se siirrettiin lokakuussa länsirannikolle. Alus poistettiin palveluksesta 25. helmikuuta 1946 Esquimaltissa ja se siirrettiin reserviin.
Alus myytiin romutettavaksi ja se romutettiin Victoriassa vuonna 1946.
Kanadan laivasto > Aluksen päälliköt

Aluksen päällikköinä palvelivat:
Howard Geoffrey Dupont 8. marraskuuta 1943 - 8. elokuuta 1945
Bernard Dodds Leitch Johnson 9. elokuuta - 14. marraskuuta 1945
Aiheesta muualla

Lavery, Brian: River-class Frigates and the Battle of the Atlantic - A Technical and Social History.  Lontoo, Englanti:  National Maritime Museum, 2006.  ISBN 0-948065-73-7  (englanniksi)
Kim Il-sungin aukio

Kim Il-sungin aukio.
Aukio täynnä ihmisiä. Taustalla Taedongjoki ja Juche-torni.
Kim Il-sungin aukio (kor. 김일성광장) on vuonna 1954 avattu suuri aukio Pjongjangissa Pohjois-Koreassa. Graniitista valmistettu aukio on pinta-alaltaan noin 75 000 neliömetriä ja se sijaitsee Taedongjoen varrella vastapäätä Juche-tornia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kim Il-sungin aukio Wikimedia Commonsissa
Ulf Grönholm

| Ulf Grönholm> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 8. tammikuuta 1943 Helsinki
Kuollut: 26. helmikuuta 1981 (38 vuotta) Kirkkonummi
Kansalaisuus:   Suomi
WRC-ura
Kartanlukija(t):  Henry Laine Juhani Toivonen Alf Krogell Bob Rehnström
Kilpailuja:  4
Maailmanmestaruuksia:  0
Voittoja:  0
Palkintosijoja:  0
Erikoiskoevoittoja:  0
MM-pisteitä:  10
Ensimmäinen kilpailu:  Jyväskylän suurajot 1973
Viimeinen kilpailu:  Jyväskylän suurajot 1979
Ulf Gunnar Johannes Grönholm (8. tammikuuta 1943 Helsinki – 26. helmikuuta 1981 Kirkkonummi) oli suomalainen ralliautoilija. Ammatiltaan hän oli maanviljelijä. Rallin kaksinkertainen maailmanmestari Marcus Grönholm on Ulf Grönholmin poika.
Ralliuran alkuvuodet

Grönholm kilpaili ralliautoilun yleisessä luokassa vuodesta 1967 alkaen. Hän saavutti ensimmäiset kansallisesti merkittävät voittonsa 100-rallissa ja Teekkarirallissa vuonna 1969, Hakkapeliittarallissa vuonna 1970, 100-rallissa ja Sveitsin talvirallissa vuonna 1971 sekä 100-rallissa, Reiskan rallissa ja Ampiaisrallissa vuonna 1972. Hän ajoi Antti Aarnio-Wihurin rallitallissa ja sijoittui vuoden 1971 Tunturirallissa toiseksi edellään vain oma tallipäällikkönsä. Pohjola-rallin hän voitti ensimmäisen kerran vuonna 1973 ja uusi voittonsa vuosina 1977 ja 1980.
SM-rallit ja Jyväskylän suurajot

Rallin Suomen mestaruuden Grönholm voitti kahdesti, ja kaksi kertaa hän sijoittui SM-sarjassa toiseksi. Vuonna 1973 hän ajoi ryhmä 2:ssa Opel Asconaa ja sijoittui Timo Mäkisen takana toiseksi. Vuonna 1976 hän sijoittui ryhmä 4:ssä Tapio Rainion jälkeen toiseksi ajettuaan edelleen Opel Asconaa.
Vuonna 1977 Grönholm voitti ryhmä 4:n Suomen mestaruuden. Hänen kartanlukijanaan oli koko kauden ajan Raimo Anttonen, ja autona oli Opel Kadett. Taakse jäi tulevia maailmanmestareita: Timo Salonen sijoittui toiseksi ja Ari Vatanen kolmanneksi. Seuraavana vuonna Grönholm voitti Suomen mestaruuden ryhmä 2:ssa. Autona oli edelleen Opel Kadett. Toiseksi SM-sarjassa sijoittui Hannu Valtaharju ja kolmanneksi Henri Toivonen.
Jyväskylän suurajoissa Grönholm sijoittui kahdesti kuuden parhaan joukkoon. Vuonna 1973 hän oli kuudes kartanlukijanaan Henry Laine ja autonaan Opel Ascona. Vuonna 1979 hän sijoittui Bob Rehnströmin kanssa neljänneksi Fiat 131 Mirafiorilla.
Kuolema

Grönholm ja kartanlukija Bob Rehnström kuolivat tehdessään Hankirallia varten viimeistelyharjoituksia keskellä yötä 26. helmikuuta 1981 Kirkkonummella. Grönholm törmäsi hiekoittamassa olleeseen aura-autoon. Grönholmin ajama Fiat syttyi räjähdysmäisesti tuleen, ja sekä Grönholm että Rehnström kuolivat välittömästi. Lehtitietojen mukaan hiekoitusauton kuljettaja oli yrittänyt valoilla varoittaa vastaantullutta Grönholmia. Joidenkin lähteiden mukaan aura-auto olisi ollut tien reunassa pysähtyneenä ilman valoja. Tietä ei ollut suljettu harjoittelua varten muulta liikenteeltä.
Guanidiinihydrokloridi

| Guanidiinihydrokloridi |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  50-01-1
PubChem CID:  5460839 ja 22280438 5742, 5460839 ja 22280438
SMILES:  C(=N)(N)N.Cl
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  CH6N3Cl
Moolimassa:  95,538 g/mol
Sulamispiste:  178,0–178,5 °C
Tiheys:  1,354 g/cm3
Liukoisuus veteen:  veteen 2 150 g/l (20 °C)
Guanidiinihydrokloridi eli guanidiniumkloridi (CH6N3Cl) on guanidiinin hydrokloridisuola. Yhdistettä käytetään biokemiallisissa proteiinitutkimuksissa, orgaanisissa synteeseissä ja tekstiiliteollisuudessa.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa guanidiinihydrokloridi on valkoista kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee erittäin hyvin veteen ja poolisiin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin. Guanidiinihydrokloridi on heikko happo.
Guanidiinihydrokloridin guanidiniumioni denaturoi voimakkaasti proteiineja. Tämä johtuu siitä, että se muodostaa vetysidoksia proteiinien aminohappojen amino- ja karboksyyliryhmien kanssa, muuttaa veden liuotinominaisuuksia ja muuttavat proteiinin aminohappojen hydrofobisia vuorovaikutuksia. Tähän johtaa siihen, että proteiinien kolmiuloitteiset sekundääri- ja tertiäärirakenteet hajoavat ja proteiinit denaturoituvat. Guanidiini on niin kutsuttu kaotrooppinen reagenssi.
Valmistus ja käyttö

Guanidiinihydrokloridia valmistetaan kuumentamalla syanamidin ja ammoniumkloridin välisellä reaktiolla tai kuumentamalla syanogeenikloridia ja ammoniakkia 140–220 °C:n lämpötilaan.
Guanidiinihydrokloridia voidaan käyttää guanidiinin aijasta orgaanisten synteesien lähtöaineena tai tekstiilien natistaattisiin käsittelyihin. Pääosin sitä kuitenkin käytetään biokemiallisissa tutkimuksissa proteiinien denaturoimiseen tyypillisesti 6 M:n vesiliuoksena.
Robert Kilwardby

Robert Kilwardby
Robert Kilwardby (n. 1215–1279) oli dominikaaniteologi, filosofi, Canterburyn arkkipiispa ja kardinaali.
Kilwardby opiskeli Pariisin yliopistossa, missä hän opetti logiikkaa. Myöhemmin hän liittyi dominikaaniveljeskuntaan ja opiskeli teologiaa. Lokakuussa 1272 paavi Gregorius X nimitti hänet Canterburyn arkkipiispaksi lopettaakseen viran täyttämisestä aiheutuneen kiistan. Hänet vihittiin virkaan 26. helmikuuta 1273.
Kilwarby kruunasi Edvard I:n ja Eleonooran Englannin kuninkaaksi ja kuningattareksi elokuussa 1274. Paavi Nikolaus III nimitti hänet Porton ja Santa Rufinan kardinaalipiispaksi vuonna 1278. Hän kuoli vuonna 1279 Italiassa ja haudattiin Viterbon dominikaaniluostariin.
Teoksessaan "De ortu scientiarum" Kilwardby esitti, että logiikka on sanatiedettä ja kuuluu yhtenä osa-alueena kieliteieteeseen grammatiikan ja retoriikan ohella. Logiikan erityisalueena olivat hänen mukaansa ne rationaaliset alueet, jotka näkyvät kielenkäytössä. Esimerkiksi väite, että ihminen on eläin, on logiikan tarkastelema rationaalinen rakenne sikäli kun se tulee jossain kielenkäyttötilanteessa merkitykselliseksi.
Toisaalta Kilwardby piti logiikkaa myös järkitieteenä, joka tutkii maailman rakennetta. Tämä määritelmä perustui arabialaisten filosofien pohdintoihin ja erityisesti uusplatonistisiin tapoihin ymmärtää todellisuus järjellisesti rakentuneena. Logiikkaa on opiskeltava, koska se opettaa minkälaiseen rakenteeseen maailma on joko syntynyt tai luotu.
Aiheesta muualla

Silva, José Filipe: Robert Kilwardby The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Bonifatius Savoylainen | Canterburyn arkkipiispa 1273–1278 | Seuraaja: John Peckham |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Australia  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Tieteilijät:  zbMATH 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef
Grand Canyon

Grand Canyon Hopi Pointista nähtynä.
Kanjonin pohjalla virtaava Coloradojoki Pima Pointin kohdalla.
Grand Canyon on Coloradojoen uurtama kanjoni luoteisessa Arizonassa Yhdysvalloissa.
Kanjoni on noin 446 kilometriä pitkä. Sen keskimääräinen leveys on noin 16 kilometriä ja syvyys reunoilta pohjalle enimmillään runsaat puolitoista kilometriä. Kanjonin seinät ovat valtava, miljoonia vuosia kestäneiden geologisten prosessien monivärinen näyttely. Kanjonia ympäröi Grand Canyonin kansallispuisto.
Kanjonia asuttivat Amerikan alkuperäiskansat jo kauan ennen kuin ensimmäinen eurooppalainen, García López de Cárdenas, ehätti sen reunalle vuonna 1540. Nykyään kanjoni on suosittu vaelluskohde, jossa liikutaan jalan, ratsain tai vesitse Coloradojokea pitkin. Kanjonilla käy miljoonia matkailijoita vuodessa.
Ikä

Grand Canyonin ovat synnyttäneet maan kohoaminen sekä Coloradon ylängön poikki virtaava Coloradojoki, joka on uurtanut itselleen rotkon. Kanjonin tarkkaa ikää ei ole helppo selvittää, sillä Coloradojoki on vienyt mukanaan paljon maata. Joidenkin tutkimusten mukaan kanjonin länsiosat ovat enimmillään 70 miljoonan vuoden ikäisiä ja jotkin itäiset osat alle 10 miljoonan vuoden ikäisiä.
Kanjonin reunan kivestä vanhinta on Elves Chasmin gneissi, 1,84 miljardia vuotta. Nuorinta kiveä on Kaibabin muodostelmassa kanjonin yläreunassa, 270 miljoonaa vuotta.
Sijainti ja mitat

Grand Canyon sijaitsee Coloradon ylätasangolla luoteisessa Arizonassa lähellä Nevadan ja Utahin rajaa. Kanjoni ulottuu Pariajoelta Grapevine Washin suulle lähellä Pearce Ferryä. Kanjoni on päästä päähän Lees Ferrystä Grand Wash Cliffsille joella matkustettaessa 446 kilometriä pitkä ja linnuntietä 225 kilometriä. Kävelemällä päästä päähän matkaa tulee eteläreunaa pitkin 2 210 kilometriä ja pohjoisreunaa pitkin 2 227 kilometriä.
Kanjonin eteläreuna on keskimäärin noin 2 100 metrin korkeudessa ja pohjoisreuna 2 500 metrin korkeudessa. Reunan korkein kohta on pohjoisreunan Point Imperial, 2683 metriä merenpinnasta.
Kanjoni on reunalta joelle syvimmillään lähes 1,6 kilometrin syvyinen. Kanjonin matalin kohta merenpintaan nähden on Lake Meadin kohdalla, 365 metriä merenpinnan yläpuolella.
Kanjonin keskimääräinen leveys on noin 16 kilometriä. Kapeimmillaan se on 183 metriä Marble Canyonin kohdalla ja leveimmillään useassa kohdassa yli 24 kilometriä. Kanjonin tilavuus on 4,7 biljoonaa kuutiometriä.
Kanjonissa on yli 160 koskea. Useimmat niistä ovat muodostuneet sivukanjonien äkkitulvien tuomista kivistä.
Kanjonia ympäröi Grand Canyonin kansallispuisto, jonka pinta-alasta suurin osa on kanjonin ulkopuolista aluetta.
Ilmasto

Kanjonin pohjoisreunan ilmasto on suuremman korkeutensa vuoksi viileämpi ja kosteampi kuin eteläreunan ilmasto. Kanjonin pohjalla on kuivempaa ja lämpimämpää kuin reunoilla. Vuoden keskilämpötila on pohjoisreunalla 13 celsiusastetta ja eteläreunalla 17 °C. Kanjonin pohjalla Phantom Ranchissa vuoden keskilämpötila nousee 28 asteeseen. Lämpimintä on heinäkuussa, jolloin eteläreunalla on 21 astetta, pohjoisreunalla 16 astetta ja pohjalla 34 astetta. Talvella keskilämpötila laskee reunalla hiukan alle nollan ja pohjalla 8 plusasteeseen. Eteläreunalla sataa vuosittain keskimäärin 40 senttimetriä, pohjoisreunalla 64 senttimetriä ja Phantom Ranchissa 22 senttimetriä. Talvisin reunoilla sataa lunta 150 ja 365 senttimetriä, mutta pohjalle lumisateet eivät koskaan yllä.