stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Erik Voss
Sisällissodan jälkeinen aika

Voss palveli sisällissodan jälkeen 2. Jääkärirykmentin 7. komppanian päällikkönä. Hänet siirrettiin 12. heinäkuuta 1918 lähettiupseeriksi Pioneerikoulutuspataljoonaan, missä hänet sijoitettiin 5. toukokuuta 1919 alkaen Pioneeripataljoona l:n adjutantiksi ja 19. syyskuuta 1919 alkaen pataljoonan majoitusmestariksi sekä 21. huhtikuuta 1920 alkaen Ponttoonikomennuskunnan päälliköksi. Pioneerikoulutuspataljoonasta hänet siirrettiin 8. joulukuuta 1920 yleisesikuntaupseeriksi Teknillisten joukkojen esikuntaan, missä hänet sijoitettiin 28. toukokuuta 1926 alkaen toimistoupseeriksi Yleisesikunnan henkilöasiaintoimistoon ja 19. syyskuuta 1927 alkaen liikekannallepanotoimistoon sekä 1. marraskuuta 1927 alkaen edellä mainitun toimiston päälliköksi. Uudenmaan rykmentin komentajan apulaiseksi hänet siirrettiin 15. kesäkuuta 1928, mutta komennettiin 15. helmikuuta 1932 Uudenmaan sotilasläänin esikuntapäälliköksi ja 21. marraskuuta 1932 alkaen esikuntapäällikön viransijaiseksi 1. Divisioonan esikuntaan. Ensimmäisen divisioonan esikuntapäälliköksi hänet nimitettiin 1. heinäkuuta 1933, mistä tehtävästä hänet siirrettiin 6. elokuuta 1935 alkaen Helsingin sotilaspiirin päälliköksi. Hän toimi myös omien toimiensa ohella kaksikymmentäluvun puolivälin jälkeen saksankielen tuntiopettajana Kadettikoulussa.
Talvi- ja jatkosota

Voss osallistui talvisotaan Helsingin suojeluskuntapiirin päällikkönä ja Reservinupseerikoulun johtajan apulaisena sekä Jalkaväenkoulutuskeskus 8:n päällikkönä. Koulutuskeskuksesta hänet siirrettiin Turun eteläisen suojeluskuntapiirin päälliköksi ja edelleen Suomenlahden sotilasläänin komentajan apulaiseksi ja myöhemmin itse komentajaksi. Jatkosodan puhjettua hänet komennettiin Esikunta ROI:n käyttöön Rovaniemelle ja oli esikunnassa vuoteen 1942 saakka, jolloin siirtyi suomalaisten yhteysupseerien johtajaksi Röhön-Kiestingin-Louhen rintamalohkolle ja oli tehtävässä vuoteen 1944 saakka. Vuonna 1944 hän palasi Yhtymä Esikunta ROI:hin, missä hän toimi komentajana apulaisena ja yhteysupseerien vanhimpana jatkosodan loppuun saakka. Ennen Lapin sotaa hänet hän toimi Lapin evakuoimisen aikana Lapin ja myöhemmin Oulun maaherran sotilaallisena neuvonantajana, mistä tehtävästä hänet siirrettiin Kotijoukkojen esikuntaan ja edelleen Päämajaan, missä hän toimi yhteysosaston komentajana apulaisena, jonka jälkeen hän erosi sodan päätyttyä vakinaisesta palveluksesta ja siirtyi liikennepäälliköksi Oy Toppila Ab:lle Ouluun. Vuonna 1947 hän siirtyi sosiaalipäälliköksi Oy Strömberg Ab:lle Pitäjänmäkeen, missä hän työskenteli vuoteen 1961 saakka.
Luottamustoimet

Voss toimi 2. Divisioonan kunniatuomioistuimen jäsenenä vuonna 1920 ja Uudenmaan rykmentin kunnianeuvoston puheenjohtajana vuonna 1929 sekä 1. Divisioonan kunniatuomioistuimen jäsenenä vuonna 1930. Hän oli perustamassa Karjalan kenttäratsastajia vuosina 1919–1920 sekä toimi Sotatieteellisessä seurassa vuonna 1926. Hän toimi Suomen historiallisen yhdistyksen ja Ehrensvärd-seuran jäsenenä ja oli perustamassa Helsingin kaupungin väestönsuojelutoimikuntaa ja työskennellyt sen puheenjohtajana vuodesta 1935 alkaen.
Julkaisut

Königl. preuss. Jäger-Batl. 27. Nimiluettelo, 1923.
Neuvosto venäjän puolustuslaitokselle vuonna 1928 vahvistetut operatiiviset ja taktilliset merkit, 1928.
Karjalankannas, 1930.
Saksalaisen sotilaskielen lukemisto kadettikouluja varten, 1933.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Hilfsgruppenführer 5. helmikuuta 1916  Gruppenführer 28. lokakuuta 1917  Luutnantti 11. helmikuuta 1918  Kapteeni 31. heinäkuuta 1919  Majuri 28. toukokuuta 1926  Everstiluutnantti 6. joulukuuta 1933  Yleisesikuntaupseerin arvonimi 29. joulukuuta 1926 |      |  Vapaudenristi 2. lk.  Vapaudenristi 3. lk.  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera  Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan 1. lk. ritarimerkki  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Talvisodan muistomitali  Jääkärimerkki  Saksan Kotkan ritarikunnan 1. lk. kunniamerkki  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi  Unkarin ensimmäisen maailmansodan muistomitali |
Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppania.
Kemianteollisuus (järjestö)

| Kemianteollisuus |
| --- | --- |

Perustettu:  1992
Toimiala:  Kemianteollisuuden edunvalvonta
Kotipaikka:  Helsinki
Toiminta-alue:  Suomi
Hallituksen puheenjohtaja:  Liisa Hurme
Aiheesta muualla
www.kemianteollisuus.fi
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kemianteollisuuden toimisto on Helsingin Etelärannassa. Kuvassa rakennuksen sisäänkäynti.
Kemianteollisuus ry (ruots. Kemiindustrin KI rf, engl. Chemical Industry Federation of Finland) on kemianteollisuuden ja sen lähialojen elinkeino- ja työmarkkinapoliittinen toimialajärjestö, jonka tehtävänä on edistää sen jäsenten kilpailukykyä ja toimintaedellytyksiä ja jäsenten ja sidosryhmien välistä yhteistyötä. Kemianteollisuus ry kattaa kemian perusteollisuuden ja kemian tuoteteollisuuden eri toimialat, ja se on Elinkeinoelämän keskusliiton jäsenjärjestö. Kemianteollisuus ry:n toimisto sijaitsee Helsingissä osoitteessa Eteläranta 10.
| Kemianteollisuus Suomessa (2024) |
| --- | --- |

Viennin arvo: Noin 14,9 miljardia euroa 
Työllistää Suomessa suoraan: Noin 34 600 henkilöä
Liikevaihto  : Noin 27 miljardia euroa 
Suurimmat vientimaat : Ruotsi ja Yhdysvallat  
Suurimmat tuontimaat: Ruotsi ja Saksa
Toiminta

Kemianteollisuus ry:n tehtävänä on toimialan kilpailukyvyn ja toimintaedellytysten edistäminen. Kemianteollisuus ry tekee laaja-alaista vaikuttamistyötä Suomessa ja EU-tasolla edistääkseen yritysten toimintamahdollisuuksia. Lue lisää Kemianteollisuus ry:n vaikuttamistyöstä täältä.
Kemianteollisuus ry:n toimitusjohtaja on ollut vuodesta 2018 Mika Aalto ja hallituksen puheenjohtaja vuodesta 2025 Liisa Hurme, Orionin toimitusjohtaja.
Kemianteollisuus on Suomen toiseksi suurin vientiala viennin arvolla mitattuna, ja sen osuus koko Suomen teollisuustuotannosta ja teollisuuden tavaraviennistä on noin viidennes. Vuonna 2024 vientiosuus oli 21 %. Kemianteollisuus työllistää Suomessa suoraan noin 34 600 henkilöä.
Kemianteollisuus ry on perustettu vuonna 1992, kun Kemian Keskusliitto ja Kemianteollisuuden työnantajaliitto yhdistyivät. Kemian Keskusliitto perustettiin vuonna 1943.
Jäsen- ja yhteistyöjärjestöt

Akkuteollisuus ry
Kasvinsuojeluteollisuus ry
Kenkä- ja Nahkateollisuus ry
Kultaseppien työnantajaliitto ry
Kosmetiikka- ja hygieniateollisuus ry
Kumiteollisuus ry
Lasikeraaminen teollisuus LT ry
Lääketeollisuus ry
Muoviteollisuus ry
Suomen Bioteollisuus ry
Veneteollisuuden työnantajat ry
Väriteollisuusyhdistys ry
Kierrätysteollisuus ry
Öljytuote ry
Lähde
Aiheesta muualla

Kemianteollisuus ry:n kotisivut
| n k Elinkeinoelämän keskusliitto |
| --- | --- |
Jäsenliitot:  Elintarviketeollisuusliitto  Energiateollisuus  Finanssiala  Henkilöstöpalveluyritysten liitto  Hyvinvointiala HALI  Kaupan liitto  Kemianteollisuus  Kiinteistötyönantajat  Matkailu- ja Ravintolapalvelut MaRa  Medialiitto  Palvelualojen työnantajat Palta  Puusepänteollisuus  Rakennusteollisuus RT  Rannikko- ja Sisävesiliikenteen Työnantajaliitto RASILA  Satamaoperaattorit  Sivistystyönantajat  Suomen Tekstiili & Muoti  Teknologiateollisuus  Yhteinen Toimialaliitto 
Yritykset:  EK Tieto  Työsuhdejuristit  Julkaisumonistamo Eteläranta
Puolalaiset

| Puolalaiset> Polacy |
| --- | --- |
Väkiluku:  55–60 miljoonaa
Asuinalueet:   Puola 38 860 000  Saksa 1 500 000 – 2 000 000  Brasilia 1 500 000  Israel1 250 000  Kanada 984 565  Ukraina 144 130  Britannia 500 000–560 000  Latvia  Liettua  Valko-Venäjä
Kielet:  puola
Uskonnot:  katolilaisuus, protestanttisuus juutalaisuus,ortodoksi
Puolalaiset ovat länsislaavilainen kansa. Suurin osa puolalaisista asuu kansallisvaltiossaan Puolassa, mutta he ovat myös erittäin laajasti levittäytyneet eri puolille maapalloa. Kaikkiaan puolalaisia on noin 55–60 miljoonaa. Puolalaiset puhuvat yleisimmin puolaa. Puolalaisten pääuskonto on katolilaisuus.
Puolan kielen levinneisyys Euroopassa.
Valko-Venäjän puolalaiset 2009.
Liettuan puolalaiset.
Latvian puolalaiset 2010.
Historia

Ennen ensimmäistä maailmansotaa puolalaisia asui kolmen valtion alueella: Kongressi-Puolassa, Itävalta-Unkariin kuuluneessa Galitsiassa ja Preussissa. Sodan jälkeen perustettiin Puolan toinen tasavalta, missä puolalaiset muodostivat suurimman etnisen ryhmän.
Visionaarinen taide

Francisco Goya, Fantastinen visio, 1819-1823.
Hieronymus Bosch, Maallisten ilojen puutarha, 1500-1505, yksityiskohta.
Alex Grey The Chapel Of Sacred Mirrors.
Taiteen reunoilla
Suuntaukset
Art brut | Fantastinen realismi | Graffiti | ITE-taide | Kansantaide | Naivismi | Outsider-taide | Primitivismi | Visionaarinen taide
Tekijöitä Suomesta
Aleksanteri Ahola-Valo | Andreas Alariesto | Annukka Grönlund | Martti Innanen | Einari Junttila | Arto Ali-Eskola | Edvin Hevonkoski | Enni Id | Aleksandra Ionowa | Alice Kaira | Matias Keskinen | Nikolai Lehto | Jussi Löf | Kalervo Palsa | Matti Rutanen | Veijo Rönkkönen | Ilmari Salminen | Olli Seppänen | Kaarina Staudinger-Loppukaarre | Vihtori Storck | Ilkka Juhani Takalo-Eskola | Heikki Tuomela | Ensio Tuppurainen | Sigurd Wettenhovi-Aspa
Tekijöitä ulkomailta
William Blake | Aleksanteri Ahola-Valo | Banksy | Jean-Michel Basquiat | Hieronymus Bosch | Salvador Dalí | Jean Dubuffet  | Max Ernst | H. R. Giger | Alex Grey | Keith Haring | Edward Hicks | Frida Kahlo | Theodor Kittelsen | Mati Klarwein | Paul Kondas | Séraphine Louis | Gustave Moreau | Grandma Moses | Niko Pirosmani | Maria Primatšenko | Henri Rousseau
Visionaarinen taide pyrkii kuvaamaan fyysisen ylittävää laajempaa tietoisuutta, kuten henkisiä, haltioituneita tai mystisiä aiheita, tai se perustuu sellaisten kokemiseen. Näitä voidaan saavuttaa jokaisen yksilön subjektiivisuuden kautta.
Joseph Nechvatalin mukaan visionaarisia taiteilijoita yhdistää heidän epätavallisen voimakkaista mielikuvista tai visiosta peräisin oleva luomisvoima. Alan lehti on Visionary Revue ja eräs visionaarisen taiteen museo sijaitsee Baltimoressa Yhdysvalloissa.
American Visionary Art Museum -museon mukaan käsite viittaa taiteeseen, jota tekevät itseoppineet yksilöt, tavallisesti ilman muodollista koulutusta. Heidän työnsä nousee sisäisestä, henkilökohtaisesta visiosta, joka paljastuu ennen kaikkea itse luovassa toiminnassa. Visionaarinen taide alkaa kuuntelemalla sielun sisäisiä ääniä, joiden luoja ei ehkä edes ajattele olevan taidetta.
Anonyymin taidehistoriasivuston ylläpitäjän mielestä visionaarinen taide on pikemminkin teema kuin liike. Taiteilijoiden teoksissa on paljon eroja, mutta heidän yhteinen teemansa on yritys kuvata maailmaa sen fyysisen ilmentymän takana ja limittää mystisiä ja henkisiä ideoita.
Taustaa

Taiteilija Joseph Nechvatal on todennut, että nykyajan visionaariset taiteilijat pitävät vastineinaan Hieronymous Boschia ja William Blakea. Alex Greyn mukaan Bosch on ehkä kaikkein kuuluisin 1400-luvun visionaarinen taiteilija, joka kuvasi erilaisia groteskeja olentoja, kidutettuja sieluja helvetissä ja enkeleitä, jotka ohjaavat pelastettuja taivaan valoon esimerkiksi maalauksessaan Maallisten ilojen puutarha. William Blake totesi töidensä olevan luonteeltaan visionaarisia. Tunnettu suuntauksen edustaja on taiteilija Alex Grey.tarvitaan parempi lähde
Visionaarinen taide yhdistetään usein ITE-taiteeseen, outsider-taiteeseen tai fantastiseen realismiin, joka syntyi vuonna 1946 perustetun Wienin fantastisen realismin koulukunnan myötä. Joidenkin näiden alojen taiteilijoiden on nähty luovan töitään visionaareina, heidän taiteensa syntyessä sisäisestä välttämättömyydestä tai pakosta. Outsider-taiteessa tekijän henkilökohtaiselle visiolle perustuvia teosympäristöjä sanotaan visionaarisiksi ympäristöiksi.
Visio

Visio (engl. vision) viittaa alun perin silmien avulla tapahtuvan aistimisen voimaan, näkemykseen. Se voi tarkoittaa myös voimakasta tulevan asian ennakointia, profeetallista visiota tai yrittäjän visiota. Visionaarinen (myös visionäärinen) ransk. visionnaire tarkoittaa näkyä koskevaa tai näynomaista.
Visionaarista taidetta

William Blake, Hekate, 1795.
Samuel Palmer, Varhainen kyntäjä, noin 1861.
Jussi Löf, Divyacaksus, 2006.
Visionaarinen ympäristö: Dr. Evermor's Forevertron, 2010.
Museoita ja gallerioita

Visionaarisen taiteen museo (englanniksi)
Lila: Contemporary Visionary art and Medicine Culture (englanniksi)
Pod Collective : online visionary art community and gallery (englanniksi)
Society for Art of Imagination (englanniksi)
Iasos Visionary Artists Gallery (englanniksi)
GodConsciousness.com (englanniksi)
Society of Layerists in MultiMedia (englanniksi)
Kirjallisuutta

1975 – Cosmic Art Ramond & Lila Piper (Hawthorne Books) ISBN 0-8015-1774-5
2006 – True Visions (Erik Davis and Pablo Echaurren) (Betty Books) ISBN 88-902372-0-1
2007 – Metamorphosis (beinArt) ISBN 978-0-9803231-0-8
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Visionaarisen taiteen lehti Visionary Revue (englanniksi)
L.Caruana, Visionaarisen taiteen manifesti, 1. vedos, 2002 (englanniksi)
Vuoden tiedekirja

Vuoden tiedekirja on Suomen tiedekustantajien liiton vuosittain myöntämä kirjallisuuspalkinto Suomessa julkaistulle tutkimuskirjallisuudelle. Palkinto myönnettiin ensimmäisen kerran vuonna 1989 kymmenelle edellisenä vuonna julkaistulle teokselle. Vuodesta 2004 lähtien palkinto oli suuruudeltaan 10 000 euroa. Vuodesta 2020 palkintosumma on ollut 25 000 euroa. Palkinto jaettiin aiemmin yhdessä Tieteellisten seurain valtuuskunnan kanssa.
Aluksi palkinnon jakajana oli vain Tieteellisten seurain valtuuskunta. Tiedekustantajien liitto tuli mukaan vuonna 1995, mistä lähtien palkinto on jaettu vain yhdelle teokselle. Lisäksi on jaettu kunniamainintoja.
Vuoden tiedekirjat > 1980-luku

Rationality and Legitimacy. Essays on Political Theory, toimittaneet Dag Anckar, Hannu Nurmi ja Matti Wiberg (Valtiotieteellinen yhdistys)
Märta Hirn, Finland framställt i teckningar (Svenska litteratursällskapet i Finland)
Mikael Agricolan kieli, toimittanut Esko Koivusalo (SKS)
Isaac Newton – jättiläisen hartioilla, toimittaneet Raimo Lehti, Tapio Markkanen ja Jan Rydman (Tähtitieteellinen yhdistys Ursa)
Eino Murtorinne, The History of Finnish Theology 1828–1918 (Suomen Tiedeseura)
Juhani Niemi, Viime sotien kirjat (SKS)
Minä, toimittaneet Ilkka Niiniluoto ja Petri Stenman (Suomen Filosofinen Yhdistys)
Panu Rajala, Siljan synty. F. E. Sillanpää vuosina 1923–1931 (SKS)
Kalevi Rikkinen, Ragnar Hult and the Emergence of Geography in Finland 1880–1900 (Suomen Maantieteellinen Seura)
Bjarne Huldén, Antiken och tekniken (Svenska Tekniska Vetenskapsakademien)
Suomen puu- ja pensaskasvio, toimittaneet Leena Hämet-Ahti, Annikki Palmén, P. Alanko ja P. M. A. Tigerstedt (Dendrologian seura)
Paholaisen asianajaja: Opaskirja skeptikolle, toimittaneet Heta Häyry, Hannu Karttunen ja Matti Virtanen (Ursa)
Hullun kirjoissa. Näkökulmia suomalaiseen kylähulluuteen, toimittaneet Pekka Laaksonen, Ulla Piela, Pirkko Lahti (SKS)
Matka-arkku. Suomalaisia tutkimusmatkailijoita, toimittanut Markku Löytönen (SKS)
Marja-Liisa Swantz, Transfer of Technology as an Intercultural Process (Suomen Antropologinen Seura)
Vuoden tiedekirjat > 1990-luku

Historia nyt. Näkemyksiä suomalaisesta historian tutkimuksesta, toimittaneet Pekka Ahtiainen & al. (WSOY / Historiallinen Yhdistys)
Eero Kiviniemi, Perustietoa paikannimistä (SKS)
Louhen sanat. Kirjoituksia kansanperinteen naisista, toimittaneet Aili Nenola ja Senni Timonen (SKS)
Heikki Oja ja Markku Poutanen, Aurinkokuntamme (Ursa)
Kari Tarkiainen, Finnarnas historia i Sverige. Inflyttarna från Finland under det gemensamma rikets tid (Suomen Historiallinen Seura)
Åsa Ringbom, Societetshusen i Storfurstendömet Finland (Suomen Muinaismuistoyhdistys)
Matti Eronen, Jääkausien jäljillä. (Ursa)
Inkeri. Historia, kansa, kulttuuri, toimittaneet Pekka Nevalainen ja Hannes Sihvo (SKS)
Gunnar Suolahti, Elämää Suomessa 1700-luvulla. Jälkisanat Matti Klinge (SKS)
Bo Lönnqvist, Ting, rum och barn. Historisk-antropologiska studier i kulturella gränsöverskridande (Suomen Muinaismuistoyhdistys)
Lauri Honko, Senni Timonen, Michael Branch, Keith Bosley, The Great Bear. A Thematic Anthology of Oral Poetry in Finno-Ugrian Languages (SKS)
Hannu Karttunen, Olli Manner, Pentti Tuovinen, Tähtitaivas 2000 Kartasto ja käsikirja (Ursa)
Aira Kemiläinen, Suomalaiset, outo Pohjolan kansa. Rotuteoriat ja kansallinen identiteetti (Suomen Historiallinen Seura)
Anneli Asplund, Balladeja ja arkkiveisuja. Suomalaisia kertomalauluja (SKS)
Markus Hiekkanen, The Stone Churches of the Medieval Diocese of Turku (Suomen Muinaismuistoyhdistys)
Pertti Karkama, Kirjallisuus ja nykyaika. Suomalaisen sanataiteen teemoja ja tendenssejä (SKS)
Allan Tiitta, Harmaakiven maa. Zacharias Topelius ja Suomen maantiede (Suomen Tiedeseura)
Maija Kallinen, Change and Stability. Natural Philosophy at the Academy of Turku (Suomen Historiallinen Seura)
Kerstin Smeds, Helsingfors–Paris. Finland på världsutställningarna 1851–1900. (Svenska litteratursällskapet i Finland & Finska historiska samfundet/Suomen Historiallinen Seura)
Suomen luonnon sata vuotta. Suomen Biologian Seuran Vanamon juhlakirja, toimittanut Juhani Mänttäri (Suomen Biologian Seura Vanamo)
Juha Sihvola, Toivon vuosituhat. Eurooppalainen ihmiskuva ja suomalaisen yhteiskunnan tulevaisuus (Atena)
Raimo Lehti, Galileo Galilei. Sidereus Nuncius. "Tarina Galileista ja kaukoputkesta" (Tähtitieteellinen yhdistys Ursa)
Vuoden tiedekirjat > 2000-luku

Reijo Norio Suomi-neidon geenit. Tautiperinnön takana, juurillemme johtamassa (Otava)
Kimmo Katajala, Suomalainen kapina. Talonpoikaislevottomuudet ja poliittisen kulttuurin muutos Ruotsin ajalla (n. 1150–1800) (SKS)
Anna Kortelainen, Albert Edelfeltin fantasmagoria: nainen, "Japani", tavaratalo (SKS)
Kehitysbiologia. Solusta yksilöksi, toimittaneet Hannu Sariola, Mikko Frilander, Tapio Heino, Jukka Jernvall, Juha Partanen, Kirsi Sainio, Marjo Salminen ja Irma Thesleff. (Kustannus Oy Duodecim)
Markku Kuisma, Kahlittu raha, kansallinen kapitalismi. Kansallis-Osake-Pankki 1940–1995 (SKS)
Kimmo Rentola, Vallankumouksen aave. Vasemmisto, Beljakov ja Kekkonen 1970 (Otava)
Mirkka Lappalainen, Maailman painavin raha (WSOY)
Merete Mazzarella, Fredrika Charlotta född Tengström. En nationalskalds hustru (Svenska litteratursällskapet i Finland)
Juha Pekka Lunkka, Maapallon ilmastohistoria
Mikko Ylikangas, Unileipää, kuolonvettä, spiidiä. Huumeet Suomessa 1800-1950
Vuoden tiedekirjat > 2010-luku

Helena Hallenberg ja Irmeli Perho, Ruokakulttuuri islamin maissa, Gaudeamus 2010
Tuomas Tepora, Sinun puolestas elää ja kuolla. Suomen liput, nationalismi ja veriuhri 1917–1945 , WSOY 2011
Kunniamaininta: Juha Sihvola, Maailmankansalaisten uskonto.
Kirsi Vainio-Korhonen, Ujostelemattomat. Kätilöiden, synnytysten ja arjen historiaa , WSOY 2012
Kunniamaininta: Veli-Pekka Lehtola, Saamelaiset suomalaiset. Kohtaamisia 1896–1953, SKS 2012
Kunniamaininta: Annamari Vänskä, Muodikas lapsuus. Lapset muotikuvissa, Gaudeamus 2012
Anna-Leena Siikala, Itämerensuomalaisten mytologia , SKS 2013
Kunniamaininta: Johanna Hurtig, Taivaan taimet. Uskonnollinen yhteisöllisyys ja väkivalta, Vastapaino 2013
Mirkka Lappalainen: Pohjolan leijona: Kustaa II Aadolf ja Suomi 1611–1632 , Siltala 2014
Kunniamaininta: Kai Myrberg ja Matti Leppäranta: Meret, maapallon siniset kasvot, Ursa 2014
Inkeri Koskinen: Villi Suomen historia. Välimeren Väinämöisestä Äijäkupittaan pyramideihin , Tammi 2015
Kunniamaininta: Antti Kujala ja Mirkka Danielsbacka: Hyvinvointivaltion loppu? Vallanpitäjät, kansa ja vastavuoroisuus, Tammi 2015
Kunniamaininta: Kustaa H. J. Vilkuna: Juomareiden valtakunta. Suomalainen känni ja kulttuuri 1500–1850, Teos 2015
Marjo Laitala ja Vesa Puuronen: Yhteiskunnan tahra? Koulukotien kasvattien vaietut kokemukset , Vastapaino 2016
Kunniamaininta: Ilkka Hanski: Tutkimusmatkoja saarille: Luonnon monimuotoisuutta kartoittamassa, Gaudeamus 2016
Aki Suokko ja Rauli Partanen: Energian aika. Avain talouskasvuun, hyvinvointiin ja ilmastonmuutokseen (WSOY 2017)
Kunniamaininta: Raija Julkunen Muuttuvat hyvinvointivaltiot. Eurooppalaiset hyvinvointivaltiot reformoitavina -verkkokirja (SoPhi 2017).
Seppo Hentilä: Pitkät varjot. Muistamisen historia ja politiikka . Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Siltala, 2018. ISBN 978-952-234-514-1
Kunniamaininta: Tuomas Aivelo: Loputtomat loiset.  Helsinki:  Like, 2018.  ISBN 978-952-01-1741-2
Kirsi Lehto: Astrobiologia. Elämän edellytyksiä etsimässä . Ursa, 2019. ISBN 978-952-5985-66-5
Kunniamaininta: Christer Lindholm: Totuudenjälkeinen talouspolitiikka. Thatcherista Trumpiin.  Vastapaino, 2019.  ISBN 978-951-768-738-6
Vuoden tiedekirjat > 2020-luku

Esa Väliverronen ja Kai Ekholm (toim.): Tieteen vapaus & tutkijan sananvapaus, Vastapaino, 2020. ISBN 978-951-768-804-8.
Petri Keto-Tokoi ja Juha Siitonen: Puiden asukkaat: Suomen puiden seuralaislajit (Gaudeamus)
Antti Malinen ja Tuomo Tamminen: Leikitäänkö? Lasten kaverisuhteet 1900-luvun Suomessa (Gaudeamus)
Jonimatti Joutsijärvi: Mirkka Rekola I – Elämä joka ei koskaan tule esiin (Into)
Lähde (1988–2003)
Perfect Pie

| Perfect Pie |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Barbara Willis Sweete
Käsikirjoittaja:  Judith Thompson
Kuvaaja:  Paul Sarossy
Leikkaaja:  David Wharnsby
Pääosat:   Rachel McAdams  Wendy Crewson  Barbara Williams 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Kanada
Ensi-ilta:  2000
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Perfect Pie on vuonna 2000 valmistunut kanadalainen draamaelokuva. Elokuvassa näyttelevät muun muassa Rachel McAdams, Wendy Crewson ja Barbara Williams.
Aiheesta muualla

Perfect Pie Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Peppi Etelämerellä

| Peppi Etelämerellä> Pippi Longstocking's Adventures on the South Seas |
| --- | --- |
Ohjaaja:  Paul Riley
Käsikirjoittaja:  Ken Sobol Catharina Stackenberg
Tuottaja:  Waldemar Bergendahl
Säveltäjä:  Anders Berglund
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Ruotsi, Saksa, Kanada
Tuotantoyhtiö:  AB Svensk Filmindustri Taurus Film TFC Trickompany Filmproduktion GmbH Nelvana Limited
Ensi-ilta:  1999
Kesto:  77 min
Alkuperäiskieli:  Ruotsi
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Peppi Etelämerellä (Pippi Longstocking's Adventures on the South Seas) on vuonna 1999 ensi-iltansa saanut Paul Rileyn ohjaama pitkä animaatioelokuva. Se pohjautuu Astrid Lindgrenin Peppi Pitkätossu -hahmoon ja siitä tehtyyn kanadalaiseen 26-osaiseen televisiosarjaan.
Suomalaiset äänet

Henni-Liisa Stam, Tuomas Oksanen, Henna Haverinen, Jarmo Koski, Tuomo Holopainen, Jukka Voutilainen, Sari Havas, Ulla Tapaninen
Ääniohjaus: Ira Carpelan
Laulun ohjaus: Asko Ahonen
Aiheesta muualla

Peppi Etelämerellä Internet Movie Databasessa (englanniksi)
EXistenZ (elokuva)

| eXistenZ |
| --- | --- |

Ohjaaja:  David Cronenberg
Käsikirjoittaja:  David Cronenberg
Tuottaja:  David Cronenberg Andras Hamori Robert Lantos
Säveltäjä:  Howard Shore
Kuvaaja:  Peter Suschitzky
Leikkaaja:  Ronald Sanders
Pääosat:  Jennifer Jason Leigh Jude Law Ian Holm Willem Dafoe Don McKellar Callum Keith Rennie Christopher Eccleston Sarah Polley
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Kanada
Tuotantoyhtiö:  Alliance Atlantis
Levittäjä:  Netflix Fandango at Home
Ensi-ilta:  16. helmikuuta 1999
Kesto:  97
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
eXistenZ on David Cronenbergin ohjaama ja käsikirjoittama tieteiselokuva. Se käsittelee virtuaalitodellisuuspelejä.
Juoni

Allegra Geller (Jennifer Jason Leigh) on maailman paras pelisuunnittelija, jonka uusin peli on esiteltävänä. Pelin käyttöliittymänä on alaselkään asennettu implantti, bioportti, johon orgaaninen pelikonsoli kiinnitetään. Kesken pelin esittelyn aseistautunut fanaatikko hyökkää Gellerin kimppuun ja vahingoittaa konsolia. Geller pakenee PR-harjoittelijan Ted Pikulin (Jude Law) kanssa. Geller houkuttelee vastentahtoisen Pikulin ottamaan itselleen bioportin, jotta he voisivat pelata peliä ja tutkia onko se vahingoittunut. Pari joutuu pian erikoiseen seikkailuun, jossa virtuaalitodellisuus ja todellisuus menevät sekaisin.