stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kulosaaren kartano
Historia > 1900-luku

Johan Cronstedtin kuoltua vuonna 1907 suurin osa kartanon maista myytiin AB Brändö Villastad -yhtiölle. Stuguö eli nykyinen Kulosaari sekä nykyisen Kivinokan alue siirtyivät uuden perustettavan huvilakaupungin omistukseen. Kartanon ydinalueet jäivät Cronstedtin vaimon Eva Cronstedtin ja heidän lapsiensa omistukseen. Myynnin yhteydessä laaditussa tiluskartassa on kartanon puutarhaksi merkitty päärakennuksen etelä- ja kaakkoispuoliset alueet sekä laaja ranta-alue.
Ensimmäiset säilyneet valokuvat kartanon alueesta ovat valokuvaaja Daniel Nyblinin ottamia 1900-luvun alussa, joiden mukaan puutarha on ollut jakautunut kahteen osaan. Päärakennusta lähinnä on sijainnut  symmetrinen koriste-istutussommitelma eksoottisine kasveinen kuten agaave, jota on rajannut kaareva käytävä. Kaarevaa käytävää reunustivat koristepensaat. Rakennuksen vierellä on kasvanut kukkivia pensaita ja runsaasti köynnöksiä. Puutarhan eteläosassa on ollut laajempi avoin nurmialue, jossa on kasvanut vapaasti kasvavia puita. Puutarhaa reunustivat 1800-luvulla istutetut lehmukset ja sisääntulotien puolella rajaava pensasaita. Päärakennuksen takana, talouspihan puolella on kasvanut mm. syreeneitä.
Kulosaaren kartano sijaitsi lähellä Helsingin keskustaa, mutta maateitse matka oli pitkä ja yhteyttä Helsinkiin pidettiin yllä laivalla. Kulosaaren huvilakaupungin ja Kulosaaren kartanon maat yhdistänyt Naurissaaren silta valmistui vuonna 1916. Puusilta varustettiin portilla ja porttia vartioimaan palkattiin siltavahti. Silta Kulosaaresta Sörnäisiin valmistui kolme vuotta myöhemmin, vuonna 1919.
Eva Cronstedtin kuoltua vuonna 1919 kartanon osti Brändö Gårds Aktiebolag. Kaupunki oli jo aiemmin hankkinut Herttoniemen kartanon maita ja Brändön tilan ostoa pidettiin tarpeellisena liikenneyhteyden turvaamiseksi Sörnäisten ja Herttoniemeen kaavaillun satama-alueen välillä. Vuonna 1927 kaupunki ja Brändö Gårds Aktiebolag pääsivät viimein yhteisymmärrykseen tilan hinnasta, ja Helsingin kaupunki osti Brändön "yksinäisen verotalon" 3  200  000 markalla Brändö gårds Ab:lta. Ensimmäiseksi kuudeksi vuodeksi osa tilasta vuokrattiin ravintoloitsija R. Joffssille, joka perusti kartanon päärakennukseen pensionaatin. Kymmenen vuotta kartanon oston jälkeen alue vuokrattiin ”Helsingin kunnantyöntekijäin keskustoimikunnalle kaupungin viran- ja toimenhaltijain sekä työntekijäin lepo- ja virkistyspaikaksi.”
Kartanon päärakennus kunnostettiin vuonna 1956, jolloin kartanon sisustus ja rakenteet kuvattiin sekä laadittiin mittapiirustuksia. Puiston perusparannustöissä vanhoja pensaita poistettiin ja nurmi uusittiin. Päärakennuksen edustalle tehtiin liuskekivin reunustettu kukkapenkki. Puiston ja viljelyalueen välille istutettiin rajaava pensasaita. Kartanopuisto oli kuntatyöntekijäin yhdistyksen sekä kartanon päärakennuksen vuokraajan yksityisessä käytössä 1990-luvulle asti ja vuonna 1997 se avautui suurelle yleisölle.
Nykyaika

Kartano on ollut vuokrattuna Julkisten ja hyvinvointialojen liiton Helsingin yhteisjärjestölle. Järjestön järjestämä toiminta päättyy 30.9.2023.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kulosaaren kartano Wikimedia Commonsissa
Kulosaaren Kartano – Helsingin yhteisjärjestö JHL ry
KULOSAAREN KARTANO -Ympäristöhistoriallinen selvitys ja kehittämisperiaatteet, Kaupunkiympäristön julkaisuja 2019:31, Kaupunkitila- ja maisemasuunnittelu, Helsingin kaupunki
Kulosaaren hautausmaa

Leposaari ilmasta.
Kulosaaren hautausmaa (ruots. Brändö begravningsplats), jota kutsutaan myös Leposaaren hautausmaaksi, on pienin Helsingin seurakuntayhtymän hallintaan kuuluvista hautausmaista. Se sijaitsee Kulosaaren pohjoispuolella pienessä Leposaaressa, jota yhdistää Kulosaareen kapea pengertie.
Kuvaus

Kulosaaren hautausmaan pinta-ala on noin kaksi hehtaaria. Pienen koon vuoksi sinne haudataan nykyisin vain Herttoniemen seurakunnan ja Matteus församlingin Kulosaaressa asuvia jäseniä. Hautapaikkoja on yhteensä 842, ja marraskuun 2015 loppuun mennessä niihin oli haudattu noin 1 730 vainajaa. Saaren korkeimmalla kohdalla sijaitsee arkkitehti Armas Lindgrenin suunnittelema kahdeksankulmainen kappeli. Kappelin sisäpuolen kattomaalaukset ja kynttilänjalat on tehnyt sisustusarkkitehti Antti Salmenlinna, krusifiksin kuvanveistäjä Essi Renvall.
Historiaa

Päätös oman hautausmaan perustamisesta Kulosaaren huvilayhdyskunnan käyttöön tehtiin Kulosaaren seurakunnan kirkkovaltuustossa vuonna 1921 ja seuraavana vuonna ostettiin tarkoitusta varten Ison-Pässin saari. Pohjakaava oli kompromissi Armas Lindgrenin ja Harald Andersinin laatimista vaihtoehtoisista suunnitelmista. Ison-Pässin saarta alettiin sittemmin kutsua Leposaareksi (ruots. Vilan). Hautausmaa vihittiin 8. marraskuuta 1925 ja Lindgrenin suunnittelema kappeli 20. marraskuuta 1927.
Ensimmäinen saareen haudattu oli rouva Anna Kuosmanen, joka kuoli hautausmaan vihkimistä seuranneena päivänä; samassa haudassa lepäävät myös hänen poikansa Elo Kuosmanen ja miniänsä Iris Salin-Kuosmanen.
Armas Lindgrenin kuoltua vuonna 1929 Leposaaren suunnittelua jatkoi arkkitehti Arne Helander, joka suunnittelu muun muassa hautausmaan takorautaisen portin. 1930-luvulle saakka hautausmaalle haudattiin myös Kulosaaren ulkopuolella asuneita, mutta sittemmin katsottiin välttämättömäksi rajoittaa käyttöoikeus vain saaren asukkaisiin ja näiden sukulaisiin. Kulosaaren kunta liitettiin Helsingin kaupunkiin vuoden 1946 ja seurakunta Helsingin seurakuntayhtymään vuoden 1959 alusta. Vuoden 2011 alussa Kulosaaren seurakunta liitettiin Herttoniemen seurakuntaan.
Hautausmaalla on myös sankarihauta-alue. Sen yhteydessä on Arne Helanderin suunnittelema, vuonna 1941 paljastettu sankaripatsas Kuoleva soturi, jonka reliefin on tehnyt kuvanveistäjä Ben Renvall. Talvi- ja jatkosodassa kaatui yhteensä 32 kulosaarelaista, joista 18 oli upseereita, kolme lentäjiä ja yksi lotta. Heistä useimmat on haudattu Leposaareen. Kahdeksan vainajaa jäi kentälle.
Kirjallisuutta

Grünthal, Satu (toim.): Leposaari — Vilan: Kiviä, kuvia, kohtaloita.  (Kirjokansi, 357)  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2023.  ISSN 2323-7392.  ISBN 978-951-858-519-3.
Hanski, Raimo ym. (toim.): Leposaaren sankarit 1939–1944. 1994.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kulosaaren hautausmaa Wikimedia Commonsissa
Hautausmaan kappeli.
Kulosaaren hautausmaa pengertieltä nähtynä.
Willebrord Snellius

| Willebrord Snellius |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1580 Leiden, Seitsemäntoista maakuntaa (nyk. Alankomaat)
Kuollut: 30. lokakuuta 1626 Leiden, Yhdistyneet provinssit
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Leidenin yliopisto
Väitöstyön ohjaaja:  Ludolph van Ceulen ja Rudolph Snellius (Snel van Royen)
Instituutti:  Leidenin yliopisto
Tutkimusalue:  matematiikka, optiikka ja tähtitiede
Tunnetut työt:  Snellin laki
Willebrord Snellius (synnyinnimeltään Willebrord van Roijen Snell; 1580 – 30. lokakuuta 1628) oli alankomaalainen matemaatikko, joka löysi aallon taittumislain eli Snellin lain. Snelliuksen työ pysyi hänen elinaikansa ajan salassa ja René Descartes löysi saman lain itsenäisesti. Tämän takia lakia voidaan kutsua myös Descartesin laiksi. Snellius löysi trigonometriassa käytetyn sinilauseen. Hänen pääteoksensa ovat Eratosthenes Batavus (1617) ja Cyclometricus (1621).
Elämä

Snellius syntyi vuonna 1580 Leidenissä. Hänen tarkkaa syntymäpäivää ei ole tiedossa. Snelliuksen isä oli Leidenin matematiikan professori ja Hesse-Kasselin landgraven (maakreivi) Mauricen yksityisopettaja Rudolph Snellius ja äiti Machteld Cornelisdochter, joka oli selvinnyt täpärästi Oudewaterin massamurhasta.
Snellius aloitti opinnot Leidenin yliopistossa lukemalla lakia. Pian hän huomasi matematiikan kiinnostavan häntä enemmän, joten hän alkoi lukea matematiikkaa. Lakiopintoja hän ei unohtanut, vaan opiskeli sitä samanaikaisesti. Nopeasti, jo vuonna 1600, hänen katsottiin olevan tarpeeksi kyvykäs pitämään luentoja. Näitä hän piti, mutta vain tiettyinä päivinä. Ilmeisesti Snellius suoritti onnistuneesti kandidaatin tutkinnon. Vuonna 1602 hän matkusti Pariisiin opiskelemaan lisää lakia. Tätä aiemmin Snellius oli matkustellut ympäri Eurooppaa, pysähtyen muun muassa Würzburgissa, Prahassa, Altdorfissa ja Tübingenissa. Matkoillaansa hän solmi suhteita ajan suurimpiin tähtitieteilijöihin, esimerkiksi Tyko Braheen ja Johannes Kepleriin. Pariisin jälkeen hän palasi Leideniin, käyden vuonna 1604 isänsä kanssa Sveitsissä.
1600-luvun ensimmäisen vuosikymmenen aikana Snellius käänsi latinaksi Simon Stevinin, ja myöhemmin van Ceulenin, kirjoituksia. Hän yritti myös pelastaa Apollonios Pergeläisen teoksen De sectione determinata todistuksia. Vuonna 1613 hänestä tuli Leidenin yliopiston matematiikan professori.
Snellius julkaisi vuonna 1617 ensimmäisen pääteoksensa Eratosthenes Batavus, jossa hän esittelee keinoja mitata Maan mittoja. Snelliuksella oli suuria vaikeuksia saada teos valmiiksi, mutta Sterrenbergin paroniveljesten avun ansiosta se tuli valmiiksi. Teoksen myötä Snellius tuli perustaneeksi modernin maanmittauksen ja paransi kartanpiirtämisessä käytetyn kolmiointimenetelmän luotettavuutta. Noin vuotta myöhemmin hän julkaisi astronomisia töitä, jotka käsittelivät muun muassa komeettoja. Huomioimisen arvoista on, että Snellius ei jakanut Kopernikuksen ajatuksia aurinkokeskisyydestä.
Matematiikassa Snellius paransi piin, π, likiarvon laskentamenetelmää, jonka van Ceulen oli aiemmin esitellyt. Tuloksensa hän esitteli vuonna 1621 julkaistussa Cyclometricus-teoksessa. Samana vuonna hän löysi aaltojen taittumislain, vaikkei sitä koskaan julkaissutkaan. Vasta Christiaan Huygens mainitsee Dioptria-teoksessaan Snelliuksen löytäneen lain. Snelliuksen laki muodostaa pohjan geometriselle optiikalle.
Snellius jatkoi tieteellisten teosten julkaisua vielä Tiphys batavus -teoksen (1624) myötä. Siinä hän tutkii navigointia ja tutkii loksodromin ominaisuuksia. Tässä teoksessa Snellius myös esittelee ensimmäisen kerran loksodromi-termin. Lisäksi hän muodosti luettelon trigonometristen funktioiden arvoista ja johti sinilauseen teoksessaan Doctrina triangulorum (1627).
Snellius avioitui Schoonhovenin pormestarin tyttären Maria de Langen kanssa vuonna 1608. Hän kuoli synnyinkaupungissaan 30. lokakuuta vuonna 1628.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Willebrord Snellius Wikimedia Commonsissa
Cyclometricus, 1621
Willie Garson

Willie Garson vuonna 2018.
Willie Garson (20. helmikuuta 1964 – 21. syyskuuta 2021) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnettiin varsinkin Stanford Blatchin roolista televisiosarjassa Sinkkuelämää, mutta hän oli esiintynyt myös lukuisissa muissa televisiosarjoissa ja elokuvissa, kuten Frendeissä ja elokuvassa Sekaisin Marista.
Aiheesta muualla

Willie Garson Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
World Series of Poker 1978

World Series of Poker 1978 oli historiansa yhdeksäs. Kauden aikana järjestettiin 11 turnausta, mestaruusturnaus mukaan lukien. Mestaruusturnauksen voitti Booby Baldwin, jolle voitto oli ensimmäinen.
Turnaukset

| N:o | Pvm | Turnaus | Voittaja | Palkintorahat | Toinen |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | ?. toukokuuta | $ 10 000 Deuce to Seven Draw | Billy Baxter | $ 90 000 | tuntematon |
| 2. | ?. toukokuuta | $ 1000 Seven-Card Razz | Gary Berland | $ 19 200 | tuntematon |
| 3. | ?. toukokuuta | $ 500 Seven-Card Stud | Gary Berland | $ 17 100 | tuntematon |
| 4. | ?. toukokuuta | $ 5000 Seven-Card Stud | Doyle Brunson | $ 68 000 | tuntematon |
| 5. | ?. toukokuuta | $ 1000 No Limit Hold'em | Aubrey Day | $ 42 600 | tuntematon |
| 6. | ?. toukokuuta | $ 200 Women's Seven-Card Stud | Terry King | $ 10 080 | tuntematon |
| 7. | ?. toukokuuta | $ 5000 Draw High | Lakewood Louie | $ 21 000 | tuntematon |
| 8. | ?. toukokuuta | $ 1500 No Limit Hold'em | Hans "Tuna" Lund | $ 46 800 | tuntematon |
| 9. | ?. toukokuuta | $ 1000 Seven-Card Stud Split | Chip Reese | $ 19 200 | tuntematon |
| 10. | ?. toukokuuta | $ 1000 Ace to Five Draw | Henry Young | $ 19 200 | Gary Berland |
Mestaruusturnaus > Finaali

| Sij>  | Pelaaja | Palkintorahat |
| --- | --- | --- |
| 1. | Bobby Baldwin | $ 210 000 |
| 2. | Crandall Addington | $ 84 000 |
| 3. | Louis Hunsucker | $ 63 000 |
| 4. | Buck Buchanan | $ 42 000 |
| 5. | Jesse Alto | $ 21 000 |
| 6. | Ken Smith | ei mitään |
Weyburn

| Weyburn (City of Weyburn) |
| --- | --- |
 Weyburn
 Koordinaatit: 49°39′40″N, 103°51′9″W 
Valtio:   Kanada
Provinssi:  Saskatchewan
Kyläksi:  22.10.1900
Kaupungiksi (Town/City):  5.8.1903/1.9.1913
Hallinto:  
 – Pormestari:  Debra Button
Pinta-ala  ():  
 – Kokonaispinta-ala:  15,78 km²
Väkiluku (2006)  ():  9 433
 – Väestötiheys:  597,7 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC-6
Suuntanumero(t):  306
Lempinimi::  The Opportunity City
Motto::  Vision, Achievement, Progress
 
 Kaupungin kotisivut 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Weyburn on kaupunki Kanadassa Saskatchewanin provinssissa. Kaupunki sijaitsee Souris River -joen varrella, noin 110 kilometriä kaakkoon provinssin pääkaupungista Reginasta ja 70 kilometriä pohjoiseen Yhdysvaltain rajalta. Kaupungin väkiluku on 9 433 (2006).
Historia

Kaupungin nimen alkuperästä ei ole varmaa tietoa. Joidenkin lähteiden mukaan kaupunki olisi nimetty rautatietä rakentaneen työporukan johtajan mukaan, toisten lähteiden mukaan nimi juontaa juurensa skotin kielestä, kun eräänä kuumana kesäiltana Sourisjoen ylitettyään skotlantilainen tutkimusmatkailija antoi alueelle nimen Wee Burn, joka taas myöhemmin muutettiin nykyiseen muotoonsa, Weyburn.
Eurooppalainen asutus seudulla sai alkunsa Canadian Pacific Railwayn rautatien valmistuttua itäisestä Kanadasta läheiseen Estevanin kaupunkiin vuonna 1892 ja kaksi vuotta myöhemmin Soo Line Railroad (Nykyisin Canadian Pacificin omistama) rakensi rautatien Yhdysvaltojen Minneapolisista Estevanin ja Weyburnin kautta Moose Jaw’n kaupunkiin. Canadian Pacificin rautatie toi lukuisia siirtolaisia itäisestä Kanadasta ja Soo Line taas vastaavasti Yhdysvalloista. Yksi ensimmäisistä siirtolaisista alueella oli William Hunt, joka perusti Weyburnin postitoimiston 1. elokuuta 1895. Weyburn sai kylän arvon 22. lokakuuta 1900. Vain kolme vuotta myöhemmin 5. elokuuta se sai kaupungin (town) statuksen ja 1. syyskuuta 1913 siitä tehtiin suurempi kaupunki (city). Kaupungin väkiluku kasvoi sen alkuaikoina voimakkaasti. Vuonna 1901 Weyburnin väkiluku oli vain 113 asukasta, ja vuoteen 1916 mennessä väkiluku oli kasvanut 3 050 asukkaaseen. 1950-luvulla väkiluvun voimakkaaseen kasvuun vaikutti öljyteollisuus, kun kaupungin lähellä aloitettiin öljyporaustoiminta.
Talous

Weyburn on Kanadan suurin sisämaassa sijaitseva viljankäsittelytoimipiste. Maatalous on kaupungin tärkein teollisuudenala. Toinen merkittävä työllistäjä on öljyteollisuus, ja kaupungin lähialueella sijaitsee noin 600 öljylähdettä. Muita merkittäviä työllistäjiä ovat palvelusektori, etanolin jalostus, kaapeleiden valmistus, muut teollisuudenalat ja rakennustarvikkeiden valmistus.
Aiheesta muualla

Community Online Weyburn.net. Viitattu 21.6.2011. (englanniksi)
Ylä-Vieksi

Ylä-Vieksi on 120 asukkaan kylä Kuhmon luoteiskulmalla, Kajaanista itään. 
Ylä-Vieksin keskus sijaitsee Koskenmäen kaupan tienoilla Hyrynsalmentien varressa, noin 37 kilometrin päässä Kuhmon kaupunkikeskustasta. Muita Ylä-Vieksin pienoistaajamia ovat Niemenkylä ja Huuhilonkylä.
Länsi-Euroopan ainoa monimuotoinen metsäpeurakanta viihtyy Vieksillä.
Aiheesta muualla

Ylä-Vieksin kyläyhdistyksen kotisivut
Yero Bello

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 11. joulukuuta 1987 (ikä 36)
Syntymäpaikka: Kaduna, Nigeria
Pelipaikka: hyökkääjä
Pituus: 185 cm
Paino: 74 kg
Junioriseurat
1997–2005: Rainbow United
2005–2006: Maccabi Haifa
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2006–2010 | Maccabi Haifa | 0 | (0) |
| 2006–2007 | → Hapoel Nasaret Illit | 31 | (11) |
| 2007–2009 | → Ironi Kirjat Shmona | 42 | (13) |
| 2009–2010 | → Hapoel Haifa | 30 | (9) |
| 2010–2012 | FC Vaslui | 55 | (7) |
| 2012–2013 | Bnei Sakhnin | 24 | (7) |
| 2013–2015 | FC Ashdod | 59 | (12) |
| 2016– | Ilves | 2 | (0) |
| Yhteensä | Yhteensä | 243 | (59) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 31. toukokuuta 2016.
Yero Bello (s. 11. joulukuuta 1987 Kaduna, Nigeria) on nigerialainen jalkapalloilija, joka pelasi Israelin, Moldovan, Romanian ja Suomen pääsarjoissa. Hän oli pelipaikaltaan hyökkääjä.
Bello on Rainbow Unitedin kasvatti. Hän aloitti ammattilaisuransa kuitenkin Israelin Ligat ha'Alin Maccabi Haifassa, jossa hän pelasi vuosina 2006–2010. Suurimman osan ajastaan Haifassa Bello vietti lainalla muissa israelilaisseuroissa. Elokuussa 2010 Bello siirtyi Maccabi Haifasta Romanian Liga I:n FC Vasluihin. Kaudella 2011–2012 hän pelasi seuran paidassa kaikissa kuudessa Eurooppa-liigan pelissä. Yhteensä Bello pelasi romanialaisseuran paidassa 55 ottelua onnistuen maalinteossa seitsemän kertaa. Vuodet 2012–2013 Bello edusti Ligat ha'Alin Bnei Sakhninia onnistuen 24 pelissä seitsemän kertaa maalinteossa. Heinäkuussa 2013 Bello siirtyi saman sarjan FC Ashdodiin. Hän pelasi seuran paidassa vuosina 2013–2015 59 ottelua onnistuen maalinteossa 12 kertaa.
Toukokuussa 2016 Bello siirtyi Suomen Veikkausliigan Tampereen Ilvekseen loppukauden kattavalla sopimuksella. Hän pelasi Veikkausliigassa vain kaksi ottelua.
Willie Gault

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Gault vuonna 2013. |  Gault vuonna 2013. |  Gault vuonna 2013. |  |
Maa:   Yhdysvallat
Miesten yleisurheilu
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Helsinki 1983 | 4 × 100 m viesti |  |
|  Pronssia | Helsinki 1983 | 110 m aidat |  |
Willie Gault (s. 5. syyskuuta 1960 Griffin) on yhdysvaltalainen yleisurheilija ja amerikkalaisen jalkapallon pelaaja.
Yleisurheilussa Gault juoksi pääasiassa pikamatkoilla. Hän voitti pronssia 110 metrin aidoissa 1983 MM-kilpailuissa ja oli yksi Yhdysvaltain kultaa maailmanennätysajalla (37,86) voittaneen pikaviestijoukkueen juoksijoista.
Vuonna 1983 Gault varattiin NFL:n varaustilaisuuden ensimmäisellä kierroksella Chicago Bearsiin. Hän pelasi laitahyökkääjänä ja voitti seurassa Super Bowl XX:n 1985. Gault pelasi Bearsissa vuoteen 1987 asti, minkä jälkeen hän edusti Los Angeles Raidersia 1988–1993.
Aiheesta muualla

Willie Gault Kansainvälinen yleisurheiluliitto. (englanniksi)
Willie Gaultin NFL-tilastot
Émile Albrecht

| Mitalit> Maa:   Sveitsi.Miesten soutu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Sveitsi.Miesten soutu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Sveitsi.Miesten soutu. Olympialaiset  | Maa:   Sveitsi> Miesten soutu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Pariisi 1924 | perämiehellinen nelikko |  |
|  Pronssia | Pariisi 1924 | perämiehetön nelikko |  |
Émile Albrecht (1897 – 11. helmikuuta 1927 Sankt Moritz) oli sveitsiläinen soutaja. Hän edusti RC Lausannea. Hän kilpaili vuoden 1924 kesäolympialaisissa Pariisissa, jossa hän voitti kultaa perämiehellisessä nelikossa ja sai lisäksi pronssia perämiehettömässä nelikossa.
Yhdysvaltain geologia

Yhdysvaltain geologia käsittää Yhdysvaltain kallioperään, maaperään ja niihin kätkeytyviin luonnonvaroihin liittyviä seikkoja.
Kallioperä ja maastonmuodot

Yhdysvaltain itäosissa sijaitsee Appalakkien vuoristo, johon kuuluvat Blue Ridge Mountainsin vuoret ja Great Smoky Mountainsin vuoret. Appalakkien ja Adirondackvuorten välissä on Mohawkjoen laakso. Adirondackvuoret sijaitsevat Kanadan kilven eteläisimmässä osassa ja ne koostuvat suurelta osin graniitista. Yhdysvaltain kaakkoisosassa on rannikkotasanko ja aivan rannikolla on 1700 km pitkä hiekkasärkkien ja hiekkadyynien alue. Yhdysvaltain länsiosissa Pohjois-Amerikasta Etelä-Amerikkaan saakka ulottuva vuorijono Kordillieerit jakautuvat kahteen pääosaan, jotka ovat itäinen ja läntinen osa. Kordillieerien alueella on korkeita ylänköjä, joiden välissä on laaksoja. Kordillieerien itäosassa sijaitsevat Kalliovuoret.
Kallioperä ja maastonmuodot > Appalakit

Appalakit syntyivät 480 miljoonaa vuotta sitten ja se on aikojen kuluessa paljolti kulunut tuulen ja erilaisten sääolojen aiheuttaman eroosion myötä. Joet ovat muodostaneet Appalakkien keskiosaan syviä laaksoja ja rotkoja. Joidenkin entisten vuorenhuippujen kohdilla on sedimenttikerroksia. Applakkeihin kuuluu kaksi pääosaa, joista luoteisemmalta löytyy pääasiassa kerroskivilajeja. Appalakkien pääalueelta itään sijaitsevat Alleghenyvuoret, Green Mountainsin ja Taconic Mountainsin vuoret. Lisäksi Appalakkeihin kuuluvat Longfellow Mountainsin vuoret ja White Mountainsin vuoret.
Kallioperä ja maastonmuodot > Kalliovuoret

Kalliovuoret alkoivat syntyä noin 60 miljoonaa vuotta sitten. Kalliovuoret ulottuvat Kanadan puolelle ja niiden pituus on kaikkiaan 4800 km. Vuoriston korkein huippu on Yhdysvaltain puolella sijaitseva 4399 metriä korkea Mount Elbert. Yhdysvaltojen puolella sijaitseviin Kalliovuoriin kuuluu noin 2000 km pitkä luoteis-kaakkosuuntainen vuoristoalue, joka jakautuu Eteläisiin Kalliovuoriin ja Pohjoisiin Kalliovuoriin. Eteläiset Kalliovuoret ovat jyrkkäpiirteisempiä kuin Pohjoiset Kalliovuoret.
Kaivannaiset

Yhdysvallat kuuluu maailman suurimpiin energian tuottajiin ja kuluttajiin, mutta se ei ole omavarainen vaan tuo etenkin öljyä ulkomailta. Sillä on kivihiiltä Appalakkien vuoristossa.
Suurimmat tunnetut öljyvarat ovat Teksasin osavaltiossa.
Rautamalmia kaivetaan Minnesotassa ja Michiganissa. Myös kuparia, magnesiumia, lyijyä ja sinkkiä on merkittävästi.
Yhtä soittoa

| Yhtä soittoa Alan Miehet |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 1980
 Kesto: 29.40
 Levy-yhtiö: M & T Tuotanto
muut julkaisut
|   | Yhtä soittoa 1980 |   |
Yhtä soittoa on vuonna 1980 julkaistu albumi, jolla esiintyy Alan Miehet -niminen trio.
Albumi on ensimmäinen Suomessa tehty suorakaiverruslevy, joissa levyn kumpikin puoli äänitetään kerralla suoraan levyn aihioksi. Äänitystekniikasta johtuu, että kappaleiden välillä on huomattavan pitkä tauko.
Yhtyeen jäsenet

Petri Hohenthal
Hannu Karlsson
Vesa Nuotio
Kappaleet > Puoli A

El Canto de Kämäräinen (Copper Kettle) - Trad., sanat ja sov. H. Karlsson - 3'02
Isoäidin tolppasänky (Grandma's Feather Bed) - Jim Connor, sanat ja sov. V. Nuotio - 2'36
Oi viski (Rye Whisky) - Trad., sanat ja sov. P. Hohenthal - 2'20
Liukkaat saappaat (Weila Waila) - Trad., sanat H. Karlsson, sov. V. Nuotio - 2'14
Niin gimis on stadi  - Trad., sanat V. Lehmuksela, sov. P. Hohenthal - 3'06
Nakki vaan (One Meatball) - Trad., sanat ja sov. V. Nuotio - 2'17
Kappaleet > Puoli B

Varo koiria (Salty Dog) - Trad., sanat ja sov. H. Karlsson - 2'11
Jatseja: sanat trad., sov. P. Hohenthal - 2'49
Whispering - (Schönberger) -
Alexander’s Ragtime Band - (Berlin) -
Yes Sir, That's My Baby - (Donaldsson) -
Pönttövuori (Nine Pound Hammer) - Trad., sanat H. Karlsson, sov. P. Hohenthal - 2'37
Jäljellä on elämää (Grubbel) - G. Linderholm, sanat ja sov. H. Karlsson - 2'36
Heitä muija pökköä pesään - Hohenthal, sanat ja sov. V. Nuotio - 2'24
Varo veitsiä - säv., sanat ja sov. H. Karlsson - 1'23
Émile Bouchès

| Mitalit> Maa:   Ranska. Olympialaiset .Miesten voimistelu | Mitalit> Maa:   Ranska. Olympialaiset .Miesten voimistelu | Mitalit> Maa:   Ranska. Olympialaiset .Miesten voimistelu | Maa:   Ranska> .Miesten voimistelu |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Antwerpen 1920 | joukkuekilpailu |  |
Émile Bouchès (3. heinäkuuta 1896 Maubeuge – 12. kesäkuuta 1946 Maubeuge) oli ranskalainen voimistelija. Hän kilpaili vuoden 1920 kesäolympialaisissa Antwerpenissä ja kuului siellä pronssia saaneeseen joukkueeseen.
World Series of Poker 1979

World Series of Poker 1979 oli historiansa kymmenes. Kauden aikana järjestettiin 12 turnausta, mestaruusturnaus mukaan lukien. Mestaruusturnauksen voitti Hal Fowler jolle voitto oli ensimmäinen. Fowler oli samalla WSOP:n historian ensimmäinen, joka ei ollut mestaruusturnausta voittaessaan lajin ammattilainen.