stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Poritidae

| Poritidae |
| --- | --- |
 Alveopora sp.
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Polttiaiseläimet Cnidaria
Luokka::  Korallieläimet Anthozoa
Lahko::  Kivikorallit Scleractinia
Heimo::  Poritidae  Gray, 1842
Katso myös
   Poritidae Wikispeciesissä   Poritidae Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Poritidae on kivikorallien  heimo, jonka nimi liittyy koralliitin huokoiseen rakenteeseen.  Ne ovat levinneet laajalle, ja niitä tavataan yleensä riuttojen suojanpuoleisilla rinteillä ja laguuneissa. Porites-lajit muodostavat pääosan Papua-Uuden-Guinean riutoista.
Useimmat Porites- ja Goniopora-lajit ovat yksineuvoisia, eli kukin yhdyskunta tuottaa vain yhdentyyppisiä sukusoluja.
Heimon koralleja kasvatetaan myös riutta-akvaarioissa, joissa niitä kutsutaan joskus kukkaruukkukoralleiksi ulkonäkönsä takia. Niitä pidettiin ennen vaikeina hoidettavina, mutta vankeudessa kasvaneet yksilöt ovat osoittautuneet helppohoitoisemmiksi.
Heimoon kuuluvia sukuja

Stylaraea
Poritipora
Goniopora
Alveopora
Porites
Pieni Ahvenlampi (Joutsa)

| Pieni Ahvenlampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Joutsa
Koordinaatit:  61°57′14″N, 26°00′48″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Ristiselän alue (14.23)
Laskuoja:  oja Isoon Ahvenlampeen 
Järvinumero:  14.237.1.008
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  127,9 m  
Pituus:  150 m  
Leveys:  100 m  
Rantaviiva:  0,409 km  
Pinta-ala:  1,141 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiPieni Ahvenlampi 
Pieni Ahvenlampi on Keski-Suomessa Joutsassa Humalapohjan kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,1 hehtaaria, se on 150 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 400 metriä.
Leivonmäen kansallispuisto

Lammen rannat ja sen kautta laskevan puron rannat kuuluvat Metsähallituksen hallinnoimaan Leivonmäen kansallispuistoon. Sen kautta ei johda viitoitettuja patikkareittejä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Ristiselän alueella (14.23), jonka Haapajoen valuma-alueeseen (14.237) se kuuluu. Sen läpi virtaa Syysjärvestä alkava metsäpuro, joka laskee kansallispuiston ulkopuolella Isoon Ahvenlampeen|Isoo Ahvenlampeen]]. Lammen vedenpinnan korkeus on 127,9 metriä mpy.
Porfyrios Kalliopas

Veistos, jolla kunnioitetaanPorfyriosia.
Porfyrios Kalliopas oli 500-luvun tunnetuimpia valjakkoajajia Bysantin valtakunnassa. Hän oli kotoisin Libyasta ja aloitti ajouransa noin kaksikymmenvuotiaana. Porfyrios dominoi kilpa-ajoja Bysantissa yhteensä noin neljänkymmenen vuoden ajan. Hänet palkittiin menestyksestään arvonimellä faktionarios (tai latinalaisittain factionarius). Hänelle pystytettiin patsas noin vuonna 500 Konstantinopolin hippodromille ja toinen noin vuonna 545. Patsaat ilmeisesti tuhottiin vuonna 1204, kun neljännellä ristiretkellä Konstantinopoliin harhautuneet ristiretkeläiset hävittivät kaupunkia. Patsaista on säilynyt nykypäivään vain jalustat.
Historioitsija Johannes Malalas viittaa kerran Porfyriokseen. Hänet tunnetaan myös Maksimos Planudeksen Antologian epigrammeista. Niistä 32 on omistettu hänelle, mutta vain 22 muille ajajille. Porfyrios kilpaili sekä sinisessä että vihreässä sirkuspuolueessa. Kilpa-ajot olivat erittäin suosittuja Bysantissa ja voittajia kohdeltiin sankareina.
Lielahden rautatieasema

Lielahden rautatieasema (lyh. Llh, ratakm 193+393)  on rautatieliikennepaikka Tampereen Lielahdessa. Se sijaitsee sekä Tampere–Seinäjoki-radalla että Tampere-Pori-radalla. Porin radan aikainen Lielahden ylikäytävä korvattiin vuonna 1927 Thure Hellströmin suunnittelemalla punatiilisella asemarakennuksella. Asema palveli pitkään kaupunginosan teollisuusyrityksiä. Nykyisen aseman kohdalta rakennettiin jo vuonna 1915 teollisuusraide Lielahden sellutehtaalle.
Nykyisen muotonsa Lielahden ratapiha sai 1970-luvun alussa, jolloin valmistuivat kaksoisraide Tampereen asemalta Lielahteen, uusi Pohjanmaan rata ja Nokian moottoritien ylikulkusilta ratapihan itäpäässä. Pohjanmaan suunnan henkilöjunat eivät koskaan käyttäneet Lielahden asemaa, sen sijaan se säilyi Porin radan henkilöliikennepaikkana vuoteen 1983 saakka. Lielahden asema muutettiin miehittämättömäksi liikennepaikaksi vuonna 1978 ja asemarakennus siirtyi Senaatti-kiinteistöille vuonna 2007. Lielahden sellutehdas lopetti toimintansa vuonna 1985, mutta seuraavana vuonna käyttöön otettu kemihierretehdas käytti sivuraidetta omiin kuljetuksiinsa.
Kulttuuriympäristö

Museovirasto on luokitellut Lielahden aseman valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi. Paikalla aiemmin sijainneen vahtituvan kohdalle rakennettu asemarakennus edustaa 1920-luvun tiilirakenteista asemarakentamista.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lielahden rautatieasema Wikimedia Commonsissa
Lielahden asema museoviraston sivulla
Kuvia Vaunut.org -sivustolla
Porfyyri

Punaisesta porfyyristä tehty kastemalja
Porfyyri on silikaattikivilaji, joka on muodostunut osittain laavan jähmettymisestä maanpinnan lähellä tai sen alla, osittain vulkaanisen tuhkan kerrostumisesta ja "kivettymisestä".
Porfyyrin happamuus vaihtelee. Sen värikin on siksi vaihteleva, useimmiten mustasta harmaaseen, mutta sitä esiintyy myös punaisena, punaruskeana ja ruskehtavan violettina. Porfyyri on hieno kivilaji, jota käytetään monissa koriste-esineissä. Sitä käytetään myös asfaltin kestävyyttä parantavana aineena.
Luonteenomaista tälle kivilajille ovat hienorakenteiseen tai tiheään maamassaan sirottautuneet kiteet, jotka ovat yleensä kvartsia ja maasälpää. Myös muita mineraaleja esiintyy, kuten esimerkiksi mustaa kiillebiotiittiä. Nämä ovat kiteytyneet pitkän ajan kuluessa syvällä maan alla, kun vulkaaninen aines on liikkunut ylöspäin.
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Poskipussit

Poskipussit ovat nisäkkäillä ruokasäiliöinä toimivia poskipullistumia. Ne voivat olla suuontelon sisäpuolisia tai ne voivat olla syntyneet ulkoihosta poskien ulkopuolisiksi Sisäpuoliset poskipussit on nokkaeläimillä, monilla jyrsijöillä ja useimmilla apinoilla, ulkopuoliset taas taskuhiirillä.
Limasalamanteri

| Limasalamanteri |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Sammakkoeläimet Amphibia
Lahko::  Pyrstösammakot Caudata
Heimo::  Keuhkottomat salamanterit Plethodontidae
Suku::  Plethodon
Laji::  glutinosus
Kaksiosainen nimi
 Plethodon glutinosus  (Green, 1818) 
Katso myös
   Limasalamanteri Wikispeciesissä   Limasalamanteri Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvoIUCN-testi OK: 
Limasalamanteri (Plethodon glutinosus) on keuhkottomien salamantereiden heimoon kuuluva laji. Se liikkuu öisin. Puolustautuessaan eläin huitoo hännällään ja erittää pahanmakuista eritettä.
Ulkonäkö ja koko

Aikuisen yksilön pituus on 11–20 cm. Häntä on pyöreä. Väri on tummanharmaa tai musta ja ihossa on hopean vaaleita pilkkuja.
Levinneisyys ja elinympäristö

Limasalamanteria tavataan Yhdysvaltojen kaakkoisosissa. Sitä esiintyy metsissä.
Lisääntyminen

Hedelmöitys on sisäinen. Naaras munii kiville 5–34 munaa ja vartioi niitä, kunnes poikaset kuoriutuvat 2–3 kuukauden kuluttua munimisesta.
Ravinto

Limasalamanteri syö selkärangattomia eläimiä, erityisesti hyönteisiä.
Aiheesta muualla

http://animaldiversity.ummz.umich.edu/accounts/Plethodon_glutinosus (englanniksi)
http://www.amphibiaweb.org/cgi/amphib_query?where-genus=Plethodon&where-species=glutinosus (englanniksi)
Poskipuna

Poskipunaa.
Poskipuna on meikkiaine, jonka tarkoitus on korostaa poskipäitä.
Poskipunaa käytettiin jo muinaisessa Egyptissä. Sitä laitettiin myös huulille samaan tapaan kuin huulipunaa käytetään nykyään. Historiassa on myös aikoja, jolloin sekä miehet että naiset käyttivät poskipunaa. Viktoriaanisella ajalla puolestaan meikin käyttäminen yhdistettiin alhaisiin moraaliarvoihin, joten naiset nipistivät poskiaan, jotta ne näyttäisivät punaiselta.
Poskipunaan on käytetty useita aineita. Esimerkiksi Antiikin Kreikassa suosittiin murskattuja mulperipuun hedelmiä[lähde? ]. Nykyään puna koostuu useimmiten talkkipohjaisesta jauheesta, jota harjataan poskille.
Pixel

| Pixel |
| --- | --- |
 Pixel32-ohjelma käytössä Windowsissa.
Kehittäjä:  Pavel Kanzelsberer
Kehityshistoria
Vakaa versio:  1.0 beta 8 (build 740) / lokakuu 2009
Tiedot
Ohjelmistotyyppi:  kuvankäsittely
Alusta:  Linux, OS X, Windows
Ohjelmointikielet:  Free Pascal
Lisenssi:  Shareware
Pixel (ennen Pixel32) on kuvankäsittelyohjelma. Sen on tehnyt Pavel Kanzelsberger Free Pascalia käyttäen.
Pixel on saatavana seuraaville käyttöjärjestelmille:
Windows 95/98/Me/NT/2000/XP
Linux
OS X
BeOS/Zeta
MS-DOS
MorphOS
QNX
Solaris
Aiheesta muualla

Pixelin kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive)
Pinball Dreams

| Pinball Dreams |
| --- | --- |
Kehittäjä:  Digital Illusions
Julkaisija:  21st Century Entertainment
Jakelija:  App Store
Suunnittelija:  Olof Gustafsson
Taiteilija:  Markus Nyström
Säveltäjä:  Olof Gustafsson
Ohjelmoija:  Andreas Axelsson, Ulf Mandorff
Julkaistu:  1992
Lajityyppi:  flipperivideopeli (d)
Pelimuoto:  yksinpeli
Ikäluokitus:  ESRB: Kaikenikäisille 
Alusta:  Game Boy Advance, DOS, Amiga, Atari ST, Super Nintendo Entertainment System, PlayStation 3, IOS, PlayStation Portable, Game Boy ja macOS
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK : 
Pinball Dreams on Digital Illusionsin kehittämä ja 21st Century Entertainmentin julkaisema flipperipeli. Peli on julkaistu vuonna 1992 Amigalle ja sen jälkeen useille muille alustoille. Peli on Digital Illusionsin ensimmäinen julkaistu peli.
Pelille julkaistiin seuraajat Pinball Fantasies ja Pinball Illusions.
Peli on Wiredin mukaan yksi kymmenestä merkittävimmistä peleistä Amigalla.
Kehitys

Pelin kehittivät viisi The Silents demoskeneryhmän jäsentä vapaa-aikanaan. Pelin kehitykseen käytettiin aika noin viisi vuotta.
Pelin kehittäjät:
Andreas Axelsson: ohjelmointi
Olof Gustafsson: musiikki ja äänitehosteet
Markus Nyström: grafiikat
Ulf Mandorff: ohjelmointi
Fredrik Liliegren: projektinhallinta
Kehittäjät perustivat Digital Illusionsin vuonna 1992.
Vastaanotto

Peli on saanut The One -lehden arvostelussa arvosanaksi 89%.
Aiheesta muualla

Pinball Dreams MobyGamesissa (englanniksi)
Pinball Dreams Hall of Light -sivustolla (englanniksi)
Louis Versyp

Louis Versyp (5. joulukuuta 1908 Brugge, Belgia – 27. kesäkuuta 1988) oli belgialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä.
Versyp edusti koko ammattilaisuransa Club Bruggea vuodet 1924–1939. Hän debytoi Belgian A-maajoukkueessa toukokuussa 1928 ja pelasi joukkueessa 34 ottelua, joissa hän teki kahdeksan maalia. Hän pelasi vuoden 1930 maailmanmestaruuskilpailuissa, joissa hän kaksi täysimittaista ottelua. Lisäksi hän pelasi 1934 MM-kilpailuissa.
Pinseri

Pinsereihin kuuluvat FCI:n luokituksen mukaan paitsi pinseri, myös sentyyppiset rodut. Nämä ovat apinapinseri, dobermanni, itävallanpinseri, kääpiöpinseri ja tanskalais-ruotsalainen pihakoira.
FCI-pinserit

Apinapinseri
Dobermanni
Itävallanpinseri
Kääpiöpinseri
Pinseri
Tanskalais-ruotsalainen pihakoira
Muita pinsereitä

Harlekiinipinseri
Silkkipinseri
Sveitsinpinseri
Lehmäturpiaali

| Lehmäturpiaali |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Turpiaalit Icteridae
Suku::  Hohtoturpiaalit Molothrus
Laji::  ater
Kaksiosainen nimi
 Molothrus ater  (Boddaert, 1783) 
 Esiintymiskartta (sininen=pesimäaikana, vihreä=vuoden ympäri, punainen=muutto- ja talvehtisalueita)
Katso myös
   Lehmäturpiaali Wikispeciesissä   Lehmäturpiaali Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Lehmäturpiaali, aikaisemmalta nimeltään lehmälintu (Molothrus ater) on pohjoisamerikkalainen pesäloinen, joka munii enimmäkseen pienten varpuslintujen pesiin.
Lehmäturpiaali eli aiemmin biisonien seuralaisena, kun biisonit vielä olivat sen elinalueen yleisimpiä isoja nisäkkäitä. Kun lehmät myöhemmin korvasivat biisonit, on lintukin siirtynyt nautakarjan pariin.
Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on 15–20 senttiä ja paino 40–50 grammaa. Koiras on kiiltävän musta ja sen pää, niska ja kaula ovat ruskeat. Naaras on joko harmahtava tai ruskea. Harmaa nokka on siemensyöjälinnun korkea tukeva kekonokka.
Esiintyminen

Lehmäturpiaali elää Pohjois-Amerikassa Kaakkois-Alaskasta Kanadan eteläosien kautta lähes kaikkialle Yhdysvaltoihin ja Meksikon keskiosiin saakka. Sen elinympäristön laajuus on 11 miljoonaa neliökilometriä ja maailman populaation koko noin 56 miljoonaa yksilöä. Alueen pohjoisimmissa osissa se on muuttolintu, joka talvehtii Yhdysvalloissa ja Meksikossa.
Lehmäturpiaalin lisääntynyt kanta uhkaa joidenkin harvinaistuneiden varpuslintujen kantoja ja paikoin on jouduttu vähentämään turpiaalien määrää.
Elinympäristö

Lehmäturpiaalin elinympäristöä ovat metsänreunat, pensaikot, laitumet, puutarhat, pellot ja niityt sekä preeriat. Metsien harventaminen ja avohakkuut ovat suuresti lisänneet lajille sopivia habitaatteja, sillä se ei viihdy sulkeutuneissa metsissä.
Lisääntyminen

Lehmäturpiaali on pesäloinen, joka munii toisten lintujen pesiin. Se on erikoistunut maljamaisia tai kuppimaisia pesiä rakentaviin lajeihin, ja loisittuja lintulajeja on ainakin 144. Pienin isäntälaji on ollut 10 grammaa painava kiipijä ja suurin 150 gramman painoinen kiurulaji. Naaras lentelee ja etsii munintavaiheessa olevia pesiä ja munii lisääntymiskauden aikana lähes 40 munaa, tavallisesti vain yhden munan kuhunkin pesään. Lehmäturpiaalin munasta kuoriutuu poikanen jo 11 päivän haudonnan jälkeen, eli sen haudontaan kuluu tavallisesti pari-kolme päivää vähemmän aikaa kuin loisittavan linnun omien munien haudontaan. Turpiaalin poikanen kasvaa loisena pesän omien poikasten kanssa, eikä vieritä munia tai poikasia pesän laidan yli, kuten käki tekee. Se on kuitenkin aktiivisempi kerjäämään ja saa enemmän ruokaa kuin pesän omat poikaset. Ainakin täplärastaan poikastuotto on runsaan loisinnan vuoksi pienentynyt ja lajin kanta on taantunut viime aikoina.
Tutkimuksissa on havaittu lehmäturpiaalinaaraan tarkkailevan pesiä, joihin se on muninut. Jos se huomaa munansa poistetuksi, se saattaa rikkoa pesän munat, jolloin loisittavat linnut rakentavat uuden pesän ja munivat uusintapesyeen, johon turpiaali munii munansa 85 %:ssa tapauksia.
Ravinto

Lehmäturpiaali on saanut suomenkielisen nimensä tavastaan seurata karja- ja hevoslaumoja ja niiden jaloista pakenevia hyönteisiä ja muita selkärangattomia, jotka ovat sen ravintoa siementen ohella.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Lehmäturpiaali (Molothrus ater)
iNaturalist: Lehmäturpiaali (Molothrus ater)
ITIS: Molothrus ater (englanniksi)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Molothrus ater (englanniksi)
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Molothrus ater, (brown-headed cowbird) (englanniksi)
Lehmäturpiaalin muna harmaafiivin (Sayornis phoebe) pesässä
Lewis

Lewis tarkoittaa seuraavia:
Lewis tai Isle of Lewis, osa Leodhàs agus na Hearadhin saarta Hebrideillä, Skotlannissa
Kuvitteellisia henkilöitä

Charlotte Lewis, hahmo tv-sarjassa Lost
Robert Lewis, sivuhahmo komisario Morse -kirjoissa ja -tv-sarjassa sekä Komisario Lewis -sarjan päähenkilö
Lewis Clark, lapsihahmo animaatiosarjassa Simpsonit
Pirjo Kääriäinen

| Pirjo Kääriäinen> Henkilötiedot.Taiteilija |
| --- | --- |
Ala:  Tekstiilitaide, muotoilu, tekstiilien uudet materiaalit
Palkinnot
 mm. Vuoden tekstiilitaiteilija (2016),  Suomi-palkinto (2019) 
Pirjo Kääriäinen on tekstiilitaiteilija, muotoilija ja Aalto-yliopiston professori (Associate Professor).
Hän on työurallaan työskennellyt muun muassa Finlaysonin (1989-2006), oman yrityksensä (2006-2008) ja Aalto-yliopiston (2008-) palveluksessa.
Tekstiilitaiteilijat TEXO ry myönsi Keskiselle Vuoden tekstiilitaiteilija -tunnustuksen vuonna 2016. Suomi-palkinnon hän sai vuonna 2019. Useista muista tunnustuksista mainittakoon H & M Conscious -säätiön Global Change Award (300 000 eur) loncell F -menetelmän työryhmälle.
Aiheesta muualla

Pirjo Kääriäinen. Professori (Associate Professor), Muotoilun laitos (aalto.fi)
Pirjo Kääriäinen (aalto.fi)
CHEMARTS-projekti (aalto.fi)
Tekstiilisuunnittelija Pirjo Kääriäinen on biotalouden pioneeri (ornamo.fi)
Liselott Lindström

| Liselott Lindström> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 11. huhtikuuta 1989 (ikä 35)
Ammatti:  toimittaja
Muut tiedot
Koulutus:  Helsingin yliopisto  Aarhusin yliopisto  Swansean yliopisto 
Tunnustukset:  Topeliuspriset (2021)
Aiheesta muualla
Kotisivu
Liselott Lindström (s. 11. huhtikuuta 1989) on suomenruotsalainen toimittaja. Hän on koulutukseltaan valtiotieteiden kandidaatti Helsingin yliopistosta ja maisteri Aarhusin ja Swansean yliopistosta. Lindström on työskennellyt vuodesta 2018 Yleisradion ja SVT:n toimittajana Nairobissa ja vuodesta 2022 Helsingissä.
Lindström on työskennellyt myös Svenska Ylellä ulkomaantoimittajana, uutisankkurina ja urheilutoimittajana sekä Ruotsin radiossa ulkomaantoimittajana. Hän kirjoittaa myös kolumneja Hufvudstadsbladetiin ja Journalistiin.
Lindström palkittiin vuonna 2021 Topeliuspriset-palkinnolla eli suomenruotsalaisten toimittajien Vuoden journalisti -palkinnolla.
Lise de la Salle

Lise de la Salle (s. 8. toukokuuta 1988 Cherbourg) on ranskalainen pianisti.
De la Salle aloitti pianonsoiton 4-vuotiaana ja piti 9-vuotiaana ensikonserttinsa, jonka välitti suorana Radio France. Hän opiskeli Pariisin konservatoriossa; opettajana oli vuosina 1998–2006 Pascal Nemirovski. De la Salle osallistui myös Bruno Rigutton mestarikurssille, ja Geneviève Joy toimi pitkään hänen neuvonantajanaan.
Ensimmäisen esiintymisensä orkesterin kanssa De la Salle teki 13-vuotiaana soittamalla Ludwig van Beethovenin toisen pianokonserton solistiosuuden. Hän voitti vuonna 2004 Young Concert Artists International Auditions New Yorkissa. De la Salle sai myös ensipalkinnon ja Bärenreiter-palkinnon Ettlingenin kansainvälisessä pianokilpailussa Saksassa. Lisäksi hän on voittanut useita ranskalaisia pianokilpailuja. De la Salle on esiintynyt eri Euroopan maiden, Yhdysvaltain ja Aasian johtavien orkesterien kanssa. Hänen kanssaan yhteistyötä tehneitä kapellimestareita ovat olleet muiden muassa Charles Mackerras, Aleksandr Dmitrijev, George Pehlivanian, Lan Shui, Ruben Gazarian, Karl-Heinz Steffens, Keith Lockhart, Lawrence Foster, Herbert Blomstedt, Fabio Luisi, James Conlon, Krzysztof Urbański, Antonio Pappano, Rafael Payare, Karina Canellakis, Andrés Orozco-Estrada, Lioner Bringuier, Fabien Gabel, Marek Janowski, Robin Ticciati, Osmo Vänskä, James Gaffigan, Semjon Bytškov ja Dennis Russell Davies.
De la Salle aloitti vuonna 2002 yhteistyön Naïve-levy-yhtiön kanssa ensilevytyksellään, joka oli omistettu Maurice Ravelin ja Sergei Rahmaninovin sävellyksille. Hän on saanut levytyksillään monia palkintoja ja tunnustuksia. Esimerkiksi kuudes, Franz Lisztin 200-vuotisjuhlan kunniaksi julkaistu albumi toi pianistille Diapason d'Orin ja Gramophonen Editor's Choicen. De la Salle on levyttänyt myös Sony Classicalille ja Deutsche Grammophonille.
Vuonna 2014 De la Salle sai Zürichin oopperan ensimmäisen taiteilijaresidenssin. Samana vuonna hän esiintyi Wienin sinfoniaorkesterin kanssa New Yorkin Lincoln Centerin Great Performers -sarjassa. De la Salle on pitänyt mestarikursseja monissa niistä kaupungeista, joissa on esiintynyt.
Louise-Geneviève de La Hye

Louise-Geneviève de La Hye (8. maaliskuuta 1810 – 17. marraskuuta 1838) oli ranskalainen pianisti, säveltäjä ja urkuri.
De La Hyetä pidettiin aikanaan lapsinerona, ja hän aloitti opintonsa Pariisin konservatoriossa 11-vuotiaana. Hänen tuotantoonsa kuuluu mm. dramaattinen kuoroteos Le songe de la religieuse sekä lukuisia kamarimusiikkiteoksia.
De La Hye kuoli ainoastaan 28-vuotiaana, ja moni hänen suunnittelemansa teos jäi säveltämättä. Tuotantoa julkaistiin kuitenkin jonkin verran vielä postuumisti. De La Hye jätti jälkeensä kaksi lasta.
Liseberg (Tukholma)

1920-luvulla rakennettuja taloja Lisebergsvägenillä.
Liseberg on Ruotsin pääkaupungin Tukholman kaupunginosa. Se sijaitsee eteläisen Tukholman alueella (Söderort) ja kuuluu hallinnollisesti Älvsjön kaupunginosa-alueeseen. Lisebergin kaupunginosa muodostettiin vuonna 1934, ja sitä rajaavat Örby Slottin, Solbergan ja Östbergan kaupunginosat. Siellä asuu noin 1 300 ihmistä, ja maa-alaltaan se on 0,38 neliökilometrin suuruinen ja on siten Söderortin pienin kaupunginosa.
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Tukholman kaupunginosat
Pierre Christin

| Pierre Christin |
| --- | --- |
 Pierre Christin vuonna 2010.
Henkilötiedot
Syntynyt: 27. huhtikuuta 1938 Saint-Mandé, Ranska
Kuollut: 3. lokakuuta 2024 (86 vuotta) Pariisi, Ranska
Kansalaisuus:   Ranska
Taiteilija
Salanimi:  Linus
Ala:  sarjakuvakäsikirjoittaja kirjailija
Kuuluisimpia töitä:  Valerian ja Laureline
Aiheesta muualla
www.pierrechristin.com/index.html
Pierre Christin (27. huhtikuuta 1938 Saint-Mandé – 3. lokakuuta 2024 Pariisi) oli ranskalainen sarjakuvien käsikirjoittaja ja kirjailija. Hänet tunnetaan erityisesti Jean-Claude Mézièresin kanssa tekemästään sarjakuvasta Valerian ja Laureline (Valérian et Laureline), joka kuuluu tieteisfiktion piiriin. Sitä on julkaistu ainakin 14 kielellä esimerkiksi Ranskassa, Pohjoismaissa, Italiassa, Saksassa ja Hollannissa.
Christin opiskeli ensin Sciences Po -korkeakoulussa ja sitten Sorbonnessa, mistä hän valmistui tohtoriksi vertailevasta kirjallisuudentutkimuksesta. Christin muutti Yhdysvaltoihin 1960-luvulla saatuaan paikan Utahin yliopiston ranskankielisen kirjallisuuden professorina. Salt Lake Cityssä hän kohtasi toisen maailmansodan vuosista asti tuntemansa Jean-Claude Mézièresin uudelleen.
Christin jatkoi opetusuraansa Ranskassa Bordeaux’n yliopistossa. Hän oli kuitenkin tehnyt jo Utahissa käsikirjoituksia Mézièresin muutamaan lyhyeen sarjakuvatarinaan. He myivät kertomuksensa Ranskassa Pilote-lehteen. Taiteilijoiden yhteistyö jatkui, ja vuonna 1967 sen hedelmänä syntyi Valérian-hahmo, jonka seikkailu Les mauvais rêves (”Pahat unet”) julkaistiin niin ikään Pilote-lehdessä. Suomessa tarina on julkaistu sarjakuva-albumissa Pahat unet (Jalava, 1991).
Christin teki sarjakuvakäsikirjoituksia myös Jacques Tardille, Boucqille ja Enki Bilalille. Nämä käsikirjoitukset eivät ole yhtä valoisia ja utopistisia kuin Mézièresin kanssa tehdyt, esimerkiksi Bilalille kirjoitettu teksti on tummasävyisempää.
Sarjakuvakäsikirjoitusten lisäksi Christin kirjoitti muutamia novellikokoelmia ja romaaneja. Niihin kuuluvat muun muassa ZAC, Rendez-Vous en ville ja L’Or du zinc. Hän laati myös käsikirjoitusta animoitua televisiosarjaa Valérian et Laureline varten.