stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
MAUD-komitea

MAUD-raportin ensimmäinen sivu.
MAUD-komitea oli Yhdistyneen kuningaskunnan ydinaseprojekti, joka käynnistyi huhtikuussa 1940. Britit alkoivat tehdä yhteistyötä yhdysvaltalaisten kanssa jo syksyllä 1940, mutta vasta kesän 1941 MAUD-raportti vakuutti Yhdysvallat atomiaseprojektin tärkeydestä.
Brittiläinen MAUD-komitea alkoi selvittää ydinaseen valmistamisen mahdollisuutta keväällä 1940. MAUD-komitean taustalla oli Birminghamin yliopiston tutkijoiden Otto Robert Frischin ja Rudolf Peierlsin muistio, jossa he ennustivat, että kohtalaisen pienellä määrällä puhdasta uraani-235:tä voitaisiin saada nopea ketjureaktio. He hahmottelivat lisäksi tavan, jolla uraani-235:stä voitaisiin rakentaa pommi. Pian tämän jälkeen Britanniassa luotiin MAUD-komitea.
Britit ja yhdysvaltalaiset keskustelivat ensimmäistä kertaa ydinaseprojekteistaan syksyllä 1940, kun Henry Tizard ja John Cockcroft johtivat brittien Yhdysvaltain-valtuuskuntaa Washingtoniin. Maat sopivat yhteistyöstä, ja brittiläiset myönsivät jo tässä vaiheessa, että heidän kapasiteettinsa ei todennäköisesti riittäisi pommin valmistamiseen.
Kevääseen 1941 mennessä MAUD-komitea vakuuttui uraani-235:n sopivuudesta ydinaseeseen. Uraanipommin valmistamiseen ei löytänyt mitään merkittäviä esteitä. Kesällä 1941 komitea tuotti tutkimuksistaan kaksi raporttia: Use of Uranium for a Bomb ja Use of Uranium as a Source of Power. Raporteissa komitea totesi, että jo kymmenen kilogrammaa uraani-235:tä saisi aikaan valtaisan räjähdyksen, ja suositteli uraanin väkevöinnissä käytettäväksi kaasudiffuusiota. Komitea sai selville myös, että saksalaiset olivat Kaiser Wilhelm -instituutissa päässeet jo pitkälle uraanitutkimuksissa. Raporttien jälkeen komitea hajotettiin.
Vannevar Bush sai luonnoksen MAUD-komitean raportista heinäkuussa 1941 National Defense Research Committeen Lontoon yhteystoimiston kautta. Vain pari päivää aikaisemmin hän oli saanut NDRC:ltä huomattavasti synkemmän ennusteen ydinaseen valmistamisen mahdollisuutta. MAUD-raportti rohkaisi yhdysvaltalaisia laajempaan ydinohjelmaan.
Aiheesta muualla

MAUD-raportti (englanniksi)
Maia Hirasawa

Maia Hirasawa esiintymässä vuonna 2007.
Maia Hirasawa (s. 5. toukokuuta 1980) on ruotsalainen laulaja-lauluntekijä, jonka sukujuuret ovat Japanissa. Hän tuli alun alkaen tunnetuksi Annika Norlinin Hello Saferide -yhtyeen taustalaulajana.
Vuonna 2007 Hirasawa aloitti soolouransa menestyssinglellä ”And I Found This Boy”, jota seurasi vielä samana vuonna esikoisalbumi Though, It’s Just Me.
Madang (maakunta)

| Madang |
| --- | --- |
 Madangin maakunnan sijainti punaisella
 Lippu
Valtio:   Papua-Uusi-Guinea
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Madang
Pinta-ala:  28886 km²
Madang on maakunta Papua-Uudessa-Guineassa. Maakunnan pinta-ala on 28 886 neliökilometriä ja asukasluku yli 493 000 vuonna 2011. Sen tärkeimpiin vientituotteisiin kuuluu muun muassa kopra. Alueen edustalla sijaitsee useita saaria. Madangissa puhutaan jopa 175 eri kieltä, joista monilla on alle 1 000 puhujaa. Maakunnan pääkaupunki on Madang.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Madang (maakunta) Wikimedia Commonsissa
Papua-Uuden-Guinean maakunnat
Bougainville
Central
Eastern Highlands
East Sepik
Enga
Gulf
Hela
Itäinen Uusi-Britannia
Jiwaka
Läntinen Uusi-Britannia
Madang
Manus
Milne Bay
Morobe
Oro
Pääkaupunkialue
Sandaun
Simbu
Southern Highlands
Uusi-Irlanti
Western
Western Highlands
Lützen

| Lützen |
| --- | --- |

 vaakuna
 Lützen
 Koordinaatit: 51°15′N, 12°8′E 
Valtio:  Saksa
Osavaltio:  Saksi-Anhalt
Hallintopiiri:  Burgenlandkreis
Piirikunta:  Lützen-Wiesengrund
Hallinto:  
 – Pormestari:  Uwe Weiß
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  29.07 km²
Korkeus:  220 m m
Väkiluku:  9 164 (2 011)
 – Väestötiheys:  145 as./km²
 
 luetzen-info.de  
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Lützen on kaupunki itäisessä Saksassa Saksi-Anhaltin osavaltiossa. Vuoden 2011 väestönlaskennassa siellä oli 9 164 asukasta.
Historia

Kaupunki on tullut tunnetuksi kahdesta sen lähellä käydyistä taisteluista. Kolmikymmenvuotisessa sodassa vuoden 1632 taistelussa ruotsalaiset voittivat Albrecht von Wallensteinin joukot. Taistelussa kaatui kuitenkin Ruotsin kuningas Kustaa II Adolf. Kuudennen liittokunnan sodan taistelussa puolestaan Napoleonin joukot voittivat preussilaiset ja venäläiset.
Kuvia

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kaupunginkirkko St. Viti
Lützenin linna
Jantar

Jantar 2K (vasemmalla) ja Resurs F1.
Jantar (engl. Yantar) oli neuvostoliittolainen vakoilusatelliittien perhe, jonka käyttö alkoi 1970-luvulla. Sen satelliitit kuvasivat strategisesti kiinnostavia kohteita ja palauttivat filmit kapseleissa takaisin maanpinnalle. Venäjä jatkoi näiden satelliittien käyttöä 2010-luvulle.
Tausta

Jantar-satelliittiohjelma korvasi Neuvostoliiton Zenit-vakoilusatelliitit. Yhdysvalloissa ne luokiteltiin neljännen sukupolven vakoilusatelliiteiksi.
Tausta > Jantar 2K eli Feniks

Jantarit aloitti Jantar 2K -tyypin satelliitit. Ne olivat varustetut ohjausmoottorein, joiden avulla satelliitin rataa kyettiin muuttamaan, jotta kuvatietoa saataisiin mahdollisimman laajasti strategisesti mielenkiintoisista kohteista. Tähän satelliittiin kuului myös isompi paluukapseli, jonka mukana pudotettiin maanpinnalle kamera filmeineen. Lisäksi satelliitissa oli pienempiä kapseleita pelkkien filmien lähettämiseen maanpinnalle. Jantar 2K -satelliitin toiminta-aika oli 30 päivää.
Tämän satelliittityypin suunnittelutyö aloitettiin vuonna 1967 ja valmistus vuonna 1970. Ensimmäinen laukaisuyritys tehtiin Plesetskin kosmodromilta 23. maaliskuuta 1974. Laukaisu epäonnistui. Ensimmäinen avaruudessa toiminut Jantar-satelliitti oli Kosmos 697, joka laukaistiin Plesetskistä 13. joulukuuta 1974. Tämä satelliitti oli toiminnassa 12 päivän ajan, jonka jälkeen sen filmimateriaali palautui maanpinnalle. Satelliittien suuret valmistussarjat johtuivat niiden lyhyestä toiminta-ajasta - filmimäärä rajoitti niiden käyttöaikaa. Satelliittien kamerat palautettiin maahan paluukapseleissa ja niitä käytettiin useilla lennoilla.
Jantar 2K -satelliitteja laukaistiin avaruuteen aina vuoteen 1983 saakka. Niistä viimeinen oli Kosmos 1471, joka laukaistiin Plesetskin kosmodromilta 28. kesäkuuta 1983. Tämä satelliitti otti valokuvia tiedustelukäyttöön 30 päivän ajan.
Tausta > Jantar 3KF

Jantar-3KF on vuonna 1969 tehty tutkielma kehitetystä versiosta. Tätä suunnitelmaa ei viety edes prototyyppituotantoon.
Tausta > Jantar 4K2M eli Kobalt-M

Tämä versio, Jantar-4K2 kehitysversioineen, perustuu Jantar-4K1:n satelliittirunkoon. Se voidaan laukaista Sojuz-U -, Angara- ja Zenit-2 -kantoraketeilla, mutta laukaisuihin on käytetty yksinomaan Sojuz-U -kantoraketteja. Laukaisupaikkana käytetään Venäjän Plesetskin avaruuskeskusta ja satelliitit laukaistaan 170 - 370 km korkeuteen radalle, jonka inklinaatio on 62,8 - 67,2 astetta. Satelliitin kamera kuvaa maanpinnan kohteita. Kuvien erottelukyky on tiettävästi 30 cm luokkaa. Kobalt-M -satelliitin mukana on kaksi filmikapselia, jotka pudotetaan maanpinnalle toimintajakson päätyttyä. Satelliitin toiminta-aika on tyypillisesti 120 päivää. Kobalt-M -satelliitit ovat tiettävästi viimeisiä sotilaallisia satelliitteja, jotka palauttavat kuvamateriaalin kapseleissa maanpinnalle.
Ensimmäinen Kobalt-M -luokan tiedustelusatelliitti laukaistiin avaruuteen syyskuun 24. päivänä vuonna 2004. Se sai nimen Kosmos 2410. Tämän jälkeen avaruuteen on laukaistu viisi muuta Kobalt-M -luokan satelliittia, joista viimeisin Kosmos 2462 laukaistiin huhtikuun 16. päivänä vuonna 2010.
Jantar-sukupolvet

| Satelliittiperhe | Niiden toinen nimi | GRAU-koodi | Ensimmäinen laukaisu | Viimeinen laukaisu | Lukumäärä | Huomautuksia |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Jantar-1KFT | Kometa, Siluet | 11F660 | 18.2.1981 | 2.9.2005 | 21 |  |
| Jantar-2K | Feniks | 11F624 | 23.5.1974 | 28.6.1983 | 30 |  |
| Jantar-4K1 | Oktan | 11F693 | 27.4.1979 | 30.11.1983 | 12 |  |
| Jantar-4K2 | Kobal't | 11F695 | 21.8.1981 | 25.2.2002 | 82 |  |
| Jantar-4K2M | Kobal't-M | 11F695M | 24.9.2004 | 16.4.2010 | 6 | Toiminnassa |
| Jantar-4KS1 | Terilen | 11F694 | 28.12.1982 | 21.12.1990 | 15 |  |
| Jantar-4KS1M | Neman | 17F117 | 10.7.1991 | 3.5.2000 | 9 |  |
Aiheesta muualla

Jantar-satelliiteista
Fourth Generation Reconnaissance Satellites
Kobalt-M, Russian Space Web
Soyuz rocket launches Russian military satellite
Luostarikortteli

Luostarikortteli oli yksi Turun neljästä keskiaikaisesta kaupunginosasta. Muut kaupunginosat olivat Turun tuomiokirkon välittömässä läheisyydessä sijaitseva Kirkkokortteli, tuomiokirkosta kaakkoon sijaitseva Mätäjärven kortteli ja joen vastakkaiselle rannalle kasvanut Aninkaisten kortteli. Luostarikorttelin keskiaikainen kaupunkirakenne säilyi 1800-luvun alkuun asti: Turun palon jälkeen se korvattiin uudella ruutukaavalla.
Ilmaisut ”täl pual jokke” ja ”tois pual jokke” viittaavat juuri tähän keskiaikaiseen korttelijakoon. Luostarikorttelin sijainti Vartiovuoren ja Aurajoen välissä, lähellä Tuomikirkkoa, sijoitti sen kaupungin syntysijoille, tälle puolelle jokea.[lähde? ]
Luostarikorttelin nimi viittaa Kaskenmäen rinteessä sijainneeseen dominikaanikonventtiin. Tämän Pyhän Olavin konventin toiminta loppui reformaatioon ja vuonna 1537 sattuneeseen tulipaloon, jonka jälkeen se hävisi kaupunkikuvasta. Kaupunginosan ja katujen nimissä luostarin muisto kuitenkin säilyi vuosisadat.
Korttelin rakenne

Luostarikorttelia halkoi yksi kaupungin neljästä tärkeästä sisääntuloväylästä: Hämeenlinnasta tuleva Hämeenkatu. Lähempänä jokirantaa kulki kapeampi väylä, Luostarin jokikatu, josta erkani Luostarin välikatu. Molemmat kadut johtivat kaupungin torille, joka sijaitsi nykyisen Vanhan suurtorin kohdalla. Luostarin välikadun linja jatkui naapurikorttelin eli Kirkkokorttelin kautta Tuomikirkolle asti.
Keskiajan lopulla Luostarikortteli käsitti vajaa sata tonttia. Maanmittari Johan Tillbergin laatimassa Turun kaupunkimittauksessa ja siihen liittyvässä kartassa vuodelta 1808 näkyy kaupungin kasvu. Tuolloin Luostarikortteliin kuului kaikkiaan 183 tonttia.
Luostarikorttelin vaiheita

Isovihan aikana Turku oli kahdeksan vuotta venäläismiehityksessä (1713–1721). Kun Uudenkaupungin rauhan jälkeen turkulaisia palasi Ruotsista, suuri osa kivitaloista oli purettu. Jälleenrakennus oli hidasta ja matkakuvaus kertoo harmaasta ja matalasta kaupungista vielä 15 vuotta myöhemmin.
1700-luvun lopun taloudellisella nousukaudella kaupunkiin kohosi yhä enemmän uusia rakennuksia. Luostarikorttelissa suurin osa rakennuskannasta uudistui viidessä vuosikymmenessä. Katukuva kävi värikkäämmäksi, kun punamullan rinnalle tulivat öljymaalit, joihin tosin oli varaa vain harvoilla.
Luostarikorttelin tarina päättyi Turun paloon syyskuussa 1827. Uudessa ruutukaavassa vanhan korttelijaon korvasivat nykyiset numeroidut kaupunginosat. Osa Luostarikorttelin rakennuksista säästyi palolta, sillä ne olivat suojassa tulimyrskyltä Vartiovuoren takana. Alueella toimii Luostarinmäen museokortteli.
Luostarikorttelin tontteja

Johan Tillbergin vuonna 1808 tekemän kartan mukaan Luostarikortteli käsitti tuolloin noin 180 numeroitua tonttia. Luostarinmäen palolta säästyneitä tontteja ja taloja käsitellään artikkelissa Luostarinmäen museokortteli kohdassa Luostarinmäen talot ja pihapiirit. Osa tonteista ja taloista oli 1800-lukuun mennessä saanut vakiintuneen nimen joko tontilla pitkään asuneen suvun tai muun tonttiin liittyvän asian mukaan. Tässä on listattu joitakin tällaisia tontteja. Nimien lähteenä on käytetty Dahlströmin topografista kortistoa. Suluissa oleva numero viittaa Tillbergin kartan numerointiin.
Raatihuone (1), ks. Bernerin raatihuone
Brinkkala (4), ks. Brinkkalan talo
Wolle (5)
Hovioikeus (6), nykyisen Katedralskolanin kohdalla
Schaefer (7), nykyisen Katedralskolanin kohdalla
Thorwöst (9/11), Katedralskolanin nykyisen liikuntasalin/pihan paikalla
Horn (10)
Merthen (13), nykyisten Nunnankadun ja Itäisen Rantakadun risteyksessä
Källaren (14), nykyisten Rettigin palatsin pihamaan ja Itäisen Rantakadun kohdalla
Forsteen (15), nykyisten Rettigin palatsin pihamaan ja Itäisen Rantakadun kohdalla
Såger (17), Rettigin palatsin nykyisellä pihamaalla
Grass (18), nykyisen Rettigin palatsin kohdalla
Schultz (19), nykyisten Rettigin palatsin ja Itäisen Rantakadun kohdalla
Festing (20), nykyisten Rettigin palatsin puutarhan ja Itäisen Rantakadun kohdalla
Ranck (21/25), nykyisten Rettigin palatsin ja Nunnankadun alueella
Miltopaeus (24), nykyisten Nunnankadun ja Hämeenkadun risteyksessä
Rosskamp (26)
Sveder (27), Rettigin palatsin nykyisellä etupihalla
Kask (28), nykyisten Rettigin palatsin puutarhan ja Hämeenkadun kohdalla
Hurri (34), nykyisten Runeberginpuiston ja Itäisen Rantakadun kohdalla
Kåkenhus (36), nykyisten Rettiginrinteen ja Itäisen Rantakadun risteyksessä, Kirjastosillan vieressä
Busch (112)
Knubbert (126)
Gangiuksen kartta 1634.
Tillbergin kartta vuodelta 1818, kopio vuoden 1808 kartasta.
Maho Shimizu

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Koko nimi: Maho Shimizu
Syntymäaika: 9. maaliskuuta 1960 (ikä 64)
Syntymäpaikka: Japani
Kansalaisuus:  Japani
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
|  | Tasaki-Shinju Kobe |  |
Maajoukkue
| 1981 | Japani | 3 (0) |
Maho Shimizu (jap. 清水 万帆, Shimizu Maho; s. 9. maaliskuuta 1960) on japanilainen entinen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue

Shimizu debytoi Japanin maajoukkueessa kesäkuussa 1981. Hän on pelannut kolme maaottelua.
Magic Caves

Magic Caves oli Suomen ainoa liikuteltava kummitusjuna. Sen omisti Suomen Tivoli vuoteen 1996 asti, jolloin se myytiin Skoghin tivoliin Ruotsiin.[lähde? ] Magic Caves sisälsi muun muassa punaisen pirun, joka nosti irtopäätäänsä matkustajille, nauravan Draculan, joka ei ollut mekaaninen, zombin, joka heräsi haudasta ja luurangon. Radalla kuului nauhoitettua kovaa naurua. Magic Caves tuli Suomen tivoliin noin 1980-luvun alkupuolella. Kummitusjuna on italialaista tuotantoa. Valmistaja on luultavasti Carpenteria 2000.[lähde? ]
Madhoo

| Madhoo |
| --- | --- |
 Madhoo vuonna 2012.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Padma Malini
Syntynyt: 26. maaliskuuta 1969 (ikä 55) Madras, Tamil Nadu, Intia
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Anand Shah (vih. 1999)
Lapset:  2
Sukulaiset:  Hema Malini (täti) Esha Deol (serkku)
Näyttelijä
Aktiivisena:  1991–
Aiheesta muualla
IMDb 
Madhoo Shah (syntyjään Padma Malini; s. 26. maaliskuuta 1969 Madras, Tamil Nadu, Intia), taiteilijanimeltään vain Madhoo tai myös Madhubala, on intialainen näyttelijä, joka työskentelee hindin-, tamilin-, telugun-, malajalamin- ja kannadankielisissä elokuvissa. Hänet tunnetaan parhaiten nimiroolistaan Mani Ratnamin tamilielokuvassa Roja vuodelta 1992.
Yksityiselämä

Madhoo on tamili. Hän meni naimisiin Anand Shahin kanssa vuonna 1999. Heillä on kaksi tytärtä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Madhoo Wikimedia Commonsissa
Madhoo Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Malaika Vaz

Malaika Vaz (s. 13. huhtikuuta 1997 Goa, Intia) on palkittu intialainen Yhdysvalloissa opiskellut televisiodokumentaristi. Hän työskentelee National Geographic -lehden palveluksessa, ja on keskittynyt kotimaansa Intian uhanalaisiin eläinlajeihin. Näistä on nähty Suomessa Yle TV1:n Luontohetkessä yhdeksän jaksoa otsikolla Intian ihmeelliset eläimet. Vaz on myös harrastanut kilpailumielessä purjelentoa.
Maaliskuun manifesti

Maaliskuun manifestin ensimmäinen sivu asetuskokoelmassa.
Maaliskuun manifesti eli Julistuskirja Suomen Suuriruhtinaanmaan valtiosäännön vakuuttamisesta sekä jälleen saattamisesta täysin toteutetuksi (AsK 20/1917) oli Venäjän väliaikaisen hallituksen antama säädös, joka päätti Suomen suuriruhtinaskunnassa toisen sortokauden. Manifesti annettiin helmikuun vallankumouksen jälkeen 20. maaliskuuta 1917, ja siinä määrättiin kumottaviksi vuoden 1890 postimanifesti, vuoden 1899 helmikuun manifestin perussäännökset (ei tosin itse manifestia), vuoden 1908 esittelyjärjestys sekä vuoden 1910 laki yleisvaltakunnallisesta lainsäädännöstä ja annettiin Suomen senaatille toimeksianto kumota muitakin vanhoja määräyksiä. Manifestissa myös luvattiin myöntää poliittinen amnestia ja kutsua vuodesta 1914 hajalla ollut eduskunta koolle sekä antaa sille esitys uudeksi hallitusmuodoksi, jolla määriteltäisiin Suomen ja Venäjän suhteet.
Säädöstä nimitetään yleisesti manifestiksi, koska sen ruotsinkielinen otsikko kuuluu: "Manifest angående bekräftande af Storfurstendömet Finlands konstitution samt om densammas bringande i dess fulla tillämpning."
Manifestin valmistelu

Ensimmäinen neuvottelu manifestin sisällöstä käytiin suomalaisten poliitikkojen ja Venäjän väliaikaisen hallituksen edustajien välillä venäläisten kutsusta Helsingissä 18. päivänä maaliskuuta. Suomalaisista ensimmäiseen neuvotteluun osallistuivat kutsuttuina nuorsuomalaiset K. J. Ståhlberg, Edvard Hjelt ja Kaarlo Castrén, vanhasuomalaiset Lauri Ingman ja Ernst Nevanlinna, ruotsalaisista Emil Schybergson ja August Ramsay, sosialisteista Edvard Gylling sekä Maalaisliiton Kyösti Kallio. Venäjän väliaikaista hallitusta edustivat Suomen asiain komissaari Fjodor Roditšev ja hänen avustajansa D. D. Protopopov. Helsingin neuvottelun jälkeen neuvottelijat siirtyivät Pietariin, missä käytiin jatkoneuvotteluja Suomen tulevasta asemasta. Suomalaisista Pietariin lähtivät J. R. Danielson-Kalmari, J. K. Paasikivi, Nevanlinna, Ståhlberg, Rudolf Holsti, E. N. Setälä, Julius Grotenfelt, Ernst Estlander, Axel Lille, Gylling, O. W. Kuusinen, Kullervo Manner, Oskari Tokoi, Santeri Alkio, Kallio ja L. Mäkinen.
Neuvottelujen pohjaksi suomalaiset olivat laatineet kaksi manifestiehdotusta laittomien säädösten kumoamisesta ja laillisten olosuhteiden palauttamisesta. Toisen olivat laatineet sosialistit ja toisen porvarillisten puolueiden edustajat. Sosialistien ehdotuksessa vaadittiin Suomen valtiollisten oikeuksien palauttamisen lisäksi myös sosiaalisia uudistuksia. Porvarillisten puolueiden ehdotus keskittyi valtiollisten oikeuksien palauttamiseen ja valtiojärjestyksen kysymyksiin.
Ennen lopullista hyväksymistä manifesti annettiin vielä ulkoministeri Pavel Miljukovin hyväksyttäväksi.
Aiheesta muualla

Lisää luettavaa aiheesta Maaliskuun manifesti on Wikiaineistossa
Maaliskuun manifesti 1917 (Arkistoitu – Internet Archive) Merkittävimmät asiakirjat 1890–1917. Arkistolaitos.
Luettelo jalkapallon Unkarin-mestareista

Tämä on luettelo jalkapallon Unkarin-mestareista.
Malagassit

Madagaskarin etniset ryhmät.
Malagassit ovat malaijilais-polynesialaista malagassin kieltä puhuva kansa, joka muodostaa valtaosan Madagaskarin väestöstä. Heitä arvioidaan olevan noin 20 miljoonaa henkeä.
Malagassit ovat alkuperältään aasialais-afrikkalaista sekakansaa. Maan keskiosassa yleisimpiä ovat etelämongolidiset rotupiirteet, lännessä negridiset, paikoittain tavataan myös oseaanisia piirteitä. Kansa jakautuu lukuisiin etnisiin ryhmiin, jotka poikkeavat toisistaan alkuperänsä, elinkeinojensa ja kulttuurinsa perusteella. Suurimman ja historiallisesti vaikutusvaltaisimman ryhmän muodostavat merinat, joiden perinteisiä elinkeinoja ovat keinokasteluun perustuva maanviljely sekä karjanhoito. Betsimisarakat harjoittavat trooppista maanviljelyä, saaren eteläosan antanosyt ja antadroyt karjanhoitoa. Muita perinteisiä elinkeinoja ovat kalastus ja käsityöammatit.
Suurin osa kansasta harjoittaa perinteisiä uskontoja. Osa merinoista, betsileioista, bezanozanoista, betsimisarakoista ja antadroyeista on protestantteja tai katolisia. Islam on levinnyt sakalavojen, antankaranojen ja tsimihetyjen keskuuteen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Malagassit Wikimedia Commonsissa
Malaja Kokšaga

| Malaja Kokšaga, Izi Kakšan |
| --- | --- |
 Malaja Kokšaga Marinmaan Joškar-Ola kohdalla
Alkulähde:  Noin 57.072°N, 48.3306°E
Laskupaikka:  Volga, (koordinaatit 56.1222°N, 47.8846°E)
Maat:  Marin tasavalta / Venäjä
Pituus:  194 km
Valuma-alue:  5160 km²
Malaja Kokšaga (ven. Ма́лая Кокша́га, mariksi Изи Какшан, Izi Kakšan) on Volgan sivujoki Venäjän Marin tasavallassa. Joki virtaa tasavallan pääkaupunki Joškar-Olan kautta.
Joki saa alkunsa Marin tasavallan pohjoisrajan tuntumasta Šuran kylän alueelta. Malaja Kokšagan pituus on 194 kilometriä ja sen valuma-alue on 5160 km² suuruinen.
Mai Nakachi

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Koko nimi: Mai Nakachi
Syntymäaika: 16. joulukuuta 1980 (ikä 43)
Syntymäpaikka: Chiba, Japani
Kansalaisuus:  Japani
Pelipaikka: Puolustaja
Pituus: 155 cm
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1997–2010 | Nippon TV Beleza | 187 (0) |
Maajoukkue
| 1997–2008 | Japani | 30 (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Mai Nakachi (jap. 中地 舞, Nakachi Mai; s. 16. joulukuuta 1980 Chiba) on japanilainen entinen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue

Nakachi debytoi Japanin maajoukkueessa joulukuussa 1997. Hän kuului Japanin joukkueeseen myös MM-kilpailuissa 1999, 2003. Hän on pelannut 30 maaottelua.
Lura

| Maria de Lurdes Assunção Pina |
| --- | --- |
 Lura esiintymässä Milanossa vuonna 2007.
Henkilötiedot
Syntynyt: 31. heinäkuuta 1975 (ikä 49) Lissabon, Portugali
Muusikko
Taiteilijanimi:  Lura
Aktiivisena:  1992–
Soittimet:  laulu
Aiheesta muualla
www.luracriola.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Maria de Lurdes Assunção Pina, taiteilijanimeltään Lura, (s. 31. heinäkuuta 1975 Lissabon, Portugali) on portugalilainen laulaja ja lauluntekijä. Hänen vanhempansa ovat kotoisin Kap Verdeltä, josta hän on saanut vaikutteita musiikkiinsa muun muassa mornasta.
Diskografia

Nha Vida (1996)
In Love (2002)
Di Korpu Ku Alma (2005)
M'bem di fora (2006)
Eclipse (2009)
Aiheesta muualla

Luran kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi
Malaja Loknja

Malaja Loknja (ven. Малая Локня) on kylä Kurskin alueeseen kuuluvassa Sudžan piirissä Venäjällä. Siellä oli 799 asukasta vuonna 2010. Malaja Loknja sijaitsee 11,5–14 kilometrin päässä Ukrainan rajasta.
Malaja Loknjassa on naisvankila, jossa on pidetty 10–20 vuoden vankeusrangaistuksiin tuomittuja naisia vuodesta 2011. Elokuussa 2024 Malaja Loknjassa alettiin käydä taisteluita. Venäläiset sotabloggarit kirjoittivat Malaja Loknjan tulleen lähes täysin ukrainalaisyksiköiden piirittämäksi, mutta sotilaiden jatkaneen puolustautumista vankilan sisältä käsin. Venäjän puolustusministeriö kuitenkin väitti kaikkien Ukrainan hyökkäysten tulleen torjutuiksi.
Luhangan työväentalo

| Luhangan työväentalo |
| --- | --- |
Osoite:  Lempään kylä,  19950 Luhanka
Sijainti:  Luhanka
Valmistumisvuosi:  1927
Rakennuttaja:  Luhangan työväenyhdistys
Omistaja:  Luhangan työväenyhdistys
Runkorakenne:  hirsi
Kerrosluku:  1
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Luhangan työväentalolla yhdistyksen jäseniä 1.5.1936
Luhangan työväentalo sijaitsee Luhangan Lempään kylässä. Se edustaa työväentalorakentamiselle ominaista rakennustyyppiä ja on rakennushistoriallisesti arvokas.
Historia

Luhangan työväenyhdistys on perustettu uudelleen vuonna 1919. Toiminta oli katkennut sisällissodan aikana vuonna 1918, kun yhdistyksen johtohenkilöitä vangittiin. Omaa taloa varten ostettiin vuonna 1926 Onni ja Ida Lepistöltä Ryyttylän tilasta Hakosen perintötilaa oleva palsta Lahti-Lempää-Kesäniemi-välisen maantien risteyksestä. Taloa rakennettiin talkoilla Iivari Karilan ollessa rakennusmestarina. Rakennustarpeet saatiin pääosin lahjoituksina. Iltamia pidettiin ennen talon valmistumista Aholassa, ja iltamatuloilla rahoitettiin talon rakentamista. Työväentalo valmistui vuonna 1926, mutta ensimmäiset iltamat pidettiin vasta seuraavana kesänä. Kun 1930-luvulla putka tuli pakolliseksi, sellainen rakennettiin. Putka purettiin myöhemmin.
Sotien jälkeen talolle asennettiin sähköt.
Rakennus

Talo on hirsirunkoinen ja satulakattoinen rakennus. Katteena on ollut aluksi päre, nyt pelti. Rakennuksen perusta on harmaakivestä. Talon ulkoväri on punamulta.
Talossa on sali, jonka päässä on näyttämö. Salissa on lankkulattia, katossa valkoinen paneeli, salin seinät ovat paneelia ja pahvia ja siniseksi maalattu. Talon toisessa päässä on keittiö, ravintola ja eteinen. Vahtimestari on asunut lähistöllä omassa talossaan.