stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Salamalaite
Tekniikkaa

Ulkoinen salama kytketään kameran salamakenkään tai johdon välityksellä täsmäysliitäntään, joka antaa salamalle laukaisusignaalin kameran sulkimen auettua. Salamakenkä on määritetty standardissa (ISO 518:2006). Kenkään kytkettävä salama laukeaa kun salaman kengässä oleva keskimmäinen nasta oikosuljetaan sivuliuskaan. Standardi on kuitenkin väljä esimerkiksi liittimien kautta kulkevan laukaisujännitteen osalta, joten jotkin salamalaitteet eivät välttämättä toimi kaikissa kameroissa tai ne käyttävät liian suurta jännitettä joka voi vaurioittaa kameraa. Lisäksi kameran ja salaman väliseen tiedonsiirtoon (esim. mittaustiedot) tarkoitetut salamakengän nastat ovat kameravalmistajakohtaisia.
Haluttaessa voidaan käyttää myös orjasalamaa, jolloin salaman toiminta ei vaadi fyysistä kiinnitystä kameraan. Tällainen ratkaisu on välttämätön haluttaessa käyttää ulkoista salamaa kamerassa, jossa ei ole täsmäysliitäntää tai salamakenkää.
Studiosalamat voidaan kytkeä erilliseen verkkokäyttöiseen voimanlähteeseen, jolloin saadaan aikaiseksi suurempi valaisuteho ja nopeampi latautuminen. Salaman tehoa voidaan säätää voimanlähteestä käsin. Voimanlähteestä lähtee kameran täsmäysliitäntään täsmäyskaapeli, joten salamalaite välähtää heti kun suljin aukeaa. Yleensä täsmäyskaapeli kytketään vain yhteen salamalaitteeseen ja muut salamat toimivat orjaperiaatteella. Kullakin salamalla voi olla oma voimanlähde, mikäli tarvitaan suurta välähdystehoa.
Salamassa saattaa olla infrapunaan perustuva etäisyysmittari, joka määrittää kohteen etäisyyden ja säätää tämän perusteella salaman välähdystehoa. Kehittyneemmissä salamoissa käytetään ns. TTL (Through the Lens) -tekniikkaa, jossa kamera mittaa linssin läpi kohteen kirkkauden ja etäisyyden ja ohjaa kenkään kytkettyä salamaa mittaustietojen perusteella.
Mikäli salamaa käytetään käsisäätöisenä, täytyy kameran aukko määritellä manuaalisesti. Suurpiirteisen aukkoarvon voi laskea salaman ohjeluvusta. Jos ohjeluku on vaikkapa 20 ja etäisyys kohteeseen viisi metriä, täytyy käyttää aukkoa 4 (20 / 5 = 4), jotta kuva valottuu oikein. ISO-arvona käytetään näissä laskuissa yleensä ISO 100. Herkkyyden muuttuessa myös aukon arvoa täytyy muuttaa etäisyyden pysyessä vakiona.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Salamalaite Wikimedia Commonsissa
Tietoa salamoista (Arkistoitu – Internet Archive)
Yläkuva otettu heikommalla ja alakuva vahvemmalla salamalla.
Kompaktikameran kiinteä salama.
Sing Loud, Sing Proud!

| Sing Loud, Sing Proud! Dropkick Murphys |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 6. helmikuuta 2001
 Tuottaja(t): Ken Casey
 Tyylilaji: punk rock, kelttipunk
 Kesto: 45.10
 Levy-yhtiö: Hellcat Records
Listasijoitukset
  37.
Dropkick Murphysin muut julkaisut
| The Singles Collection Volume 1 2000 | Sing Loud, Sing Proud! 2001 | Blackout 2003 |
Sing Loud, Sing Proud! on yhdysvaltalaisen punk rock -yhtye Dropkick Murphysin kolmas studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 2001.
Kappaleet

Kaikki kappaleet kirjoittanut All Barr, Matt Kelly tai Ken Casey, ellei toisin mainita.
For Boston – 1.33 (säv. T.J. Hurley)
The Legend of Finn MacCumhail – 2.15
Which Side Are You On? – 2.28 (säv. Florence Reece)
The Rocky Road to Dublin – 2.37 (trad.)
Heroes from Our Past – 3.31
Forever – 3.08
The Gauntlet – 2.49
Good Rats – 3.03
The New American Way – 3.32
The Torch – 3.17
The Fortunes of War – 2.43
A Few Good Men – 2.36
Ramble and Roll – 1.59
Caps and Bottles – 2.41 (säv. Casey)
The Wild Rover – 3.25 (trad.)
The Spicy McHaggis Jig – 3.27
Kokoonpano

Al Barr – laulu
Ken Casey – basso, laulu
Matt Kelly – rummut, bodhrán, laulu
James Lynch – kitara, laulu
Marc Orrell – kitara, harmonikka, laulu
Ryan Foltz – mandoliini, huilu
Joe Delaney – säkkipilli
Arviot

Allmusic:
Punknews.org:
Soundi:
Luettelo pisimmistä moottoroiduista jahdeista

Tämä lista sisältää maailman suurimmat jahdit. Yksityisten jahtien koon mittaamiseen käytetään pituutta.
Luna 4

| Luna 4 |
| --- | --- |
Alkuperäinen nimi:  Луна-4

Tehtävätyyppi:  laskeutuja
Kohde:  Kuu
Laukaisu:  2. huhtikuuta 1963 kello 08.04.00 UTC Baikonurin kosmodromi
Massa:  1 422 kg
COSPAR ID::  1963-008B
Luna-4. Neuvostoliittolainen 6 kopeekan postimerkki vuodelta 1963.
Luna 4 (ven. Луна-4; malli E-6, projektinumero 2) oli Neuvostoliiton kuuluotain, joka laukaistiin Baikonurin kosmodromista 2. huhtikuuta 1963. Luotain oli yksi Lunaksi (Kuu) kutsutuista, kuun tutkimista varten valmistetuista, vuodesta 1959 lähtien laukaistuista luotaimista.
Luna 4 oli Luna-sarjan toisen vaiheen luotaimiin (Luna 4–Luna 14); nämä Neuvostoliitto oli varustanut lennonaikaiset lentoratakorjaukset mahdollistavilla ohjausraketeilla, joilla kuuluotaimet pyrittiin ohjaamaan Kuun läheiseille lentoradoille. Se kuului E6-sarjan laskeutumisluotaimiin.
Yhteensä 1422 kilogrammaa painaneen luotaimen alkumatka Baikonurista sujui suunnitellusti. Ensin Luna 4 ohjattiin Maan kiertävälle 167x182 kilometrin lentoradalle, josta se singottiin kaartuvasti kohti Kuuta. Maan ja Kuun välisen lennon aikana ilmeisesti luotaimen tähtinavigointijärjestelmä petti, mahdollisesti lämpösuojausongelmien takia, eikä luotainta saatu ohjattua lennon loppuvaihetta varten suunnitellusti. Tietoliikenneyhteydet kuitenkin säilyivät ainakin 7. huhtikuuta saakka. Luotain lensi Kuun ohi noin 8 400 km:n päästä 5. huhtikuuta 1963.
Luotaimen aiottua tarkoitusta ei koskaan virallisesti paljastettu, mutta joidenkin arvioiden mukaan luotaimella olisi aiottu yrittää pehmeää laskeutumista Kuuhun, mitä yritettiinkin seuraavilla, Luna 5 ja Luna 6 -luotaimilla. Väitettä tukee tieto, että Moskovan radion 5. huhtikuun illaksi oli suunniteltu radio-ohjelmaa "Iskeytyminen (laskeutuminen) Kuuhun", joka peruttiin. Luotaimen uskottiin päätynee aurinkokeskiselle radalla, jonka suurin etäisyys Maasta on 698 455 km, pienin 89 801 km ja kiertoaika noin 28 365 päivää.
Aiheesta muualla

Luna - Exploring the Moon (englanniksi) (zarya.info) (Internet Archive)
Mannila (Oulu)

Mannila on kylä Joloksen kaupunginosassa entisen Ylikiimingin kunnan alueella Oulussa Pohjois-Pohjanmaalla. Kylä sijaitsee noin 16 kilometriä Ylikiimingin taajamasta pohjoiseen Kuusamontien tuntumassa lähellä Joloksen ja Arkalan kyliä.
Kylä käsittää pääasiassa muutamia maatilakeskuksia ja se on syntynyt Mannisenjärven pohjoisrannalle. Kylästä on suora tieyhteys Hannukseen ja kylää sivuava Joloksentie johtaa Kuusamontielle ja Ylikiimingin kaupunginosan keskukseen. Ouluun on matkaa noin 35 kilometriä.
Luna 20

| Luna 20 |
| --- | --- |
Alkuperäinen nimi:  Луна-20

Tehtävätyyppi:  laskeutuja/näytteenotto
Kohde:  Kuu
Laukaisu:  14. helmikuuta 1972 kello 03.27.59 UTC Baikonurin kosmodromi
Laukaisualus:  Proton
Massa:  5 600 kg
COSPAR ID::  1972-007A
Luna 20 (ven. Луна-20) oli neuvostoliittolainen miehittämätön avaruuslento Luna-avaruusohjelmassa. Kantorakettina oli Proton 8K82K.
Laukaisu tapahtui 14. helmikuuta 1972 kello 3.27.59 UTC ja 21. helmikuuta kello 19.19 UTC Luna 20 laskeutui Kuuhun Apolloniuksen ylängölle lähelle Mare Fecunditatista, 120 km paikasta, johon Luna 16 oli laskeutunut.
Luna 20:n nousuvaihe laukaistiin Kuun pinnasta 22. helmikuuta 22.58 UTC mukanaan 30 grammaa kuunäytteitä suljetussa kapselissa. Se laskeutui Neuvostoliittoon 25. helmikuuta 1972.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Luna 20 NSSDC:n sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Luna 24

| Luna 24 |
| --- | --- |
Alkuperäinen nimi:  Луна-24
 NASAn kuvituspiirros Luna 24 -kuuluotaimesta.
Tehtävätyyppi:  laskeutuja/näytteenotto
Kohde:  Kuu
Laukaisu:  9. elokuuta 1976 kello 15.04.12 UTC Baikonurin kosmodromi
Laukaisualus:  Proton
Massa:  4 800 kg
COSPAR ID::  1976-081A
Luna 24 (ven. Луна-24; luotain Е-8-5М, projekti Nro 413) oli kolmas Neuvostoliiton Kuusta näytteitä noutanut avaruusluotain, niin sanottu ”automaattinen näytteidennoutaja”. Se laukaistiin Baikonurin avaruuskeskuksesta 9. elokuuta 1976 Proton-kantoraketilla.
Se laskeutui Vaarojen mereen (12°45’ pohjoista leveyttä, 62°12’ läntistä pituutta; eli latitudi 12,75°, longitudi 62,2°).
Paluukapseli lähti Kuusta 19. elokuuta 1976 ja laskeutui Maahan mukanaan 170,1 grammaa kuunäytettä 22. elokuuta 1976. Laskeutumisalus osui Länsi-Siperiaan, noin 200 kilometriä Surgutista kaakkoon.  Tässä luotainmallissa oli aikaisempia Luna 16- ja Luna 20-luotaimia pidempi kahden metrin syvyyteen ulottuva pora.
Aiheesta muualla

Christy, Robert: Exploring the Moon Zarya Info. Arkistoitu 26.12.2012. Viitattu 18.10.2023. (englanniksi) (Internet Archive)
Sam Simon

| Sam Simon |
| --- | --- |
 Sam vuonna 2008.
Henkilötiedot
Syntynyt: 6. kesäkuuta 1955 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat
Kuollut: 8. maaliskuuta 2015 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Ammatti:  ohjaaja, tuottaja, käsikirjoittaja, manageri, filantrooppi
Puoliso:  Jennifer Tilly (1984–1991) Jami Ferrell (2000)
Muut tiedot
Lempinimet:  Sam
Aktiivisena:  1979–2015
Merkittävät teokset: yksi Simpsonit-televisiosarjan alkuperäisistä kehittäjistä
Samuel Michael ”Sam” Simon (6. kesäkuuta 1955 Los Angeles, Yhdysvallat – 8. maaliskuuta 2015 Los Angeles) oli yksi Simpsonit-televisiosarjan alkuperäisistä kehittäjistä. Hän oli sarjan vastaavana tuottajana eli showrunnerina yhdessä Matt Groeningin ja James L. Brooksin kanssa kahdella ensimmäisellä tuotantokaudella ja käsikirjoitti itse joitain varhaisia jaksoja. Simon oli tuottamassa ja käsikirjoittamassa myös muun muassa televisiosarjoja Terveydeksi, The Tracey Ullman Show ja The Drew Carey Show.
Nuoruus ja opiskelu

Samuel Simon syntyi Los Angelesissa vuonna 1955. Hänen vanhempansa olivat Arthur ja Joan Simon. Hänen isänsä Arthur omisti vaateyrityksen ja äiti Joan taidegallerian. Samuel kasvoi Beverly Hillsin alueella.
High school -aikanaan Simon pelasi amerikkalaista jalkapalloa, paini ja piirsi sarjakuvia koulun lehteen. Simon värvättiin Stanfordin yliopistoon pelaamaan amerikkalaista jalkapalloa. Hän lopetti kuitenkin yksien harjoitusten jälkeen. Opiskeluaikanaan Simon piirsi urheilusarjakuvia San Francisco Chronicleen. Hänen pääaineensa oli psykologia.
Ura > Käsikirjoittajaksi ja tuottajaksi

Valmistumisensa jälkeen Simon työskenteli Filmation Studiosille, jossa hän aloitti kuvasuunnitelmien tekijänä. Hän siirtyi tämän jälkeen käsikirjoittajaksi ja oli tekemässä sarjoja The New Adventures of Mighty Mouse and Heckle & Jeckle ja Fat Albert and the Cosby Kids.
Simon oli Filmationilla neljän vuoden ajan ja lähetti sitten käsikirjoituksen Taxi-komediasarjan tuottajille. Hänestä tuli pian tämän jälkeen sarjan yksi sarjan pääkirjoittajista. Simon alkoi myös tuottaa sarjaa. Hän siirtyi pian myös muihin sarjoihin ja käsikirjoitti sekä tuotti televisiosarjoja Terveydeksi ja It’s Garry Shandling’s Show. Vuonna 1984 Simon loi Ken Estinin kanssa lyhytaikaisen Leslie Nielsen -sarjan Shaping Up.
Ura > Simpsonit

Ken Estin kuului James L. Brooksin Gracie Filmsin tekemän The Tracey Ullman Show’n luojiin. Simon tunsi Brooksin Taxin kautta ja sai paikan ohjelman käsikirjoittaja-tuottajana. Ohjelmassa esitettiin Matt Groeningin tekemää lyhyttä animaatiota, josta kehittyi Simpsonit. Simon auttoi tekemään Simpsoneista sarjan, josta tuli televisiohistorian pisimpään jatkunut tilannekomediasarja. Simon vaati, että sarjaa tehtäisiin samalla tavalla kuin joitakin näyteltyjä tilannekomedioita; esimerkiksi käsikirjoittajat tekivät työnsä yhdessä. Simon valitsi myös itse monet sarjan ensimmäisistä käsikirjoittajista. Hän oli vastaava tuottaja Groeningin ja Brooksin kanssa 1. ja 2. tuotantokaudella.
Simonin ja Groeningin yhteistyön ansiosta Simpsonit kehittyi sille tunnusomaiseen tyyliinsä. He ajautuivat kuitenkin usein riitoihin keskenään. Groening on kutsunut häntä ”uskomattoman hauskaksi, mutta epämiellyttäväksi ja henkisesti epätasapainoiseksi” henkilöksi. Simon jätti Simpsonit kokonaan 4. tuotantokauden jälkeen vuonna 1993. Ero ei ollut sopuisa, mutta Simon säilytti itsellään vastaavan tuottajan tittelin ja sai rojaltit kaikista tulevista videomyynneistä. Vaikka Simon ei ollut enää jatkossa suoraan tekemisissä Simpsonien kanssa, hän itse sanoi saaneensa rojaltien ansiosta kymmeniä miljoonia dollareita vuodessa. Sopimukseen kuului myös, että Simonin nimi esiintyisi vastaisuudessakin jokaisen Simpsonien jakson alkuteksteissä Groeningin ja Brooksin nimien rinnalla sekä lopputeksteissä otsikon executive producer alla. Tätä on jatkettu myös hänen kuolemansa jälkeen.
Ura > Simpsonien jälkeen

Simpsonien jälkeen Simon oli luomassa lyhytaikaista The George Carlin Show’ta. Sen jälkeen hän oli mukana useassa Drew Careyn projektissa. Hän toimi muun muassa viiden vuoden ajan The Drew Carey Show’n konsultoivana tuottajana. Hän myös ohjasi 29 jaksoa sarjasta sekä joitakin Frendien ja Men Behaving Badlyn jaksoja.
Simon siirtyi hiljalleen pois televisioviihteen parista ja alkoi viedä uraansa toisiin suuntiin. Hän aloitti 1997 nyrkkeilijä Lamon Brewsterin managerina. Brewster voitti 2004 WBO-liiton raskaansarjan maailmanmestaruuden. Simon oli myös Howard Sternin radio-ohjelman säännöllinen vierailija ja alkoi pelata Texas hold ’em -pokeria. Hän sijoittui rahapalkinnoille kuudessa World Series of Poker -turnauksessa ja juonsi vuonna 2009 Playboy TV:llä julkkispokeriturnauksia.
Simon alkoi keskittyä 2000-luvulla myös moniin filantrooppisiin toimiin. Hän perusti 2002 Simpsonit-varoilla Sam Simon -säätiön, joka kouluttaa koiria vammaisten lasten auttamiseen, perusti eläinlääketieteellisen palvelun ja johti Feeding Families -nimistä vegaanien ruokapankkia. Simon oli myös Pelastakaa Lapset -järjestön suurin yksittäinen lahjoittaja sekä Sea Shepherd Conservation Societyn ja People for the Ethical Treatment of Animalsin merkittävä tukija.
Simon palasi televisioon 2012, jolloin hän toimi Charlie Sheenin neuvonantajana sarjassa Terapian tarpeessa (Anger Management). Simonilla diagnosoitiin marraskuussa 2012 paksusuolen syöpä, ja hänelle annettiin vain joitakin kuukausia elinaikaa. Kesällä 2013 Simon lahjoitti koko omaisuutensa eläinsuojelun ja lasten hyväksi.
Yksityiselämä

Simon oli naimisissa näyttelijä Jennifer Tillyn kanssa 1984–1991 ja avioitui Playboy-malli Jami Ferrellin kanssa vuonna 2000. Heidänkin liittonsa päättyi eroon. Simon oli tunnettu eläinrakkaudestaan ja hyväntekeväisyydestään sekä kiihkeänä ateismin kannattajana.
Tieto Simonin sairastamasta parantumattomasta paksusuolen syövästä tuli julki maaliskuussa 2013. Tauti oli todettu loppuvuodesta 2012, jolloin lääkärit antoivat hänelle elinaikaa enintään puoli vuotta. Simon kuoli sairauteen kotonaan Los Angelesin Pacific Palisadesin alueella maaliskuussa 2015.
Sea Shepherd Conservation Societyn Simonin mukaan nimetty MY Sam Simon.
Manilan taistelu (1899)

Manilan taistelu oli yhteenotto Yhdysvaltojen ja Filippiinien välillä Manilan kaupungissa ja sen liepeillä 4.–5. helmikuuta 1899. Taistelujen alku Manilassa merkitsi useita vuosia kestäneen Filippiinien–Yhdysvaltain sodan alkua. Taistelut Manilassa ja lopulta myös itse sota päättyivät Yhdysvaltojen voittoon.
Tausta

Filippiiniläiset kansallismieliset olivat perustaneet Katipunan-liikkeen vuonna 1892 ja vuonna 1896 liike oli jo avoimessa kapinassa siirtomaahallitsija Espanjaa vastaan. Kapinallisten johtajaksi nousi Emilio Aguinaldo. Kuuban tilanteen takia Espanja ajautui sotaan myös Yhdysvaltojen kanssa. Filippiineillä Yhdysvallat alkoi tehdä yhteistyötä Aguinaldon kanssa, joka julisti Filippiinit itsenäiseksi kesäkuussa 1898.
Yhdysvaltojen ja filippiiniläisten välit olivat kuitenkin alkaneet nopeasti huonontua Yhdysvaltojen lähetettyä omia maajoukkojaan Filippiineille. Yhdysvallat ei ollut vielä täysin varma edes omista poliittisista tavoitteistaan Filippiineillä ja se kieltäytyi myös tunnustamasta Aguinaldon johtamaa Filippiinien tasavaltaa. Kun Yhdysvaltojen joukot valtasivat Manilan 13. elokuuta 1898, filippiiniläisten joukkojen ei sallittu edetä sen vanhaankaupunkiin. Yhdysvaltojen painostuksesta filippiiniläiset joukot olivat vetäytyneet entisistä asemistaan kaupungin ympäriltä kauemmas kaupungista. Jännitteiden kiristyessä filippiiniläisiä sotilaita oli alkanaut palata asemiinsa kaupungin liepeillä. Tuleviin taisteluihin osallistui noin 15 000 filippiiniläistä sotilasta ja 19 000 yhdysvaltalaissotilasta.
Taistelu

Ensimmäiset yhteenotot Yhdysvaltojen ja Filippiinien joukkojen välillä puhkesivat lauantaiyönä 4. helmikuuta 1899. Ei ole täysin selvää, kuka ampui ensimmäiset laukaukset. Yhdysvaltalaisten partio oli joutunut taisteluun filippiiniläisiä vastaan Santa Mesassa Manilan vanhankaupungin koillispuolella filippiiniläisten edettyä yhdysvaltalaisten mukaan ei-kenenkään maalle joukkojen välissä. Laukauksista alkoi vuosia kestänyt Filippiinien ja Yhdysvaltain sota. Samana päivänä käytiin rajuja taisteluja San Juan del Monten sillan hallinnasta. Filippiiniläiset yrittivät turhaan ylittää yhdysvaltalaisjoukkojen puolustamaa siltaa. Heidän onnistui kuitenkin vallata kaksi yhdysvaltalaisten tykkiä. Filippiiniläisten tiedettiin suunnitelleen laajamittaista kapinaa itse kaupungissa, mutta kapinaa ei kuitenkaan lopulta noussut yhdysvaltalaisten onnistuttua pidättämään useita suunnitelman avainhenkilöitä jo etukäteen.
Seuraavana päivänä 5. helmikuuta prikaatinkenraali Arthur MacArthur määräsi komentamansa joukot kostohyökkäykseen. Tykistön ja laivatykistön tukemat yhdysvaltalaisjoukot eivät kohdanneet aluksi edetessään juurikaan vastarintaa. Vastarinta koveni kuitenkin yhdysvaltalaisten edetessä hankalakulkuisempaan maastoon. Lopulta McArthurin joukot olivat kuitenkin ajaneet filippiiniläiset näiden asemista kukkuloilla Manilan kaupungin pohjoispuolella.
Samana päivänä prikaatinkenraali Thomas Anderson johti joukkojaan kaupungin eteläpuolella. Hyökkäys pysähtyi hetkeksi vanhalle espanjalaiselle linnakkeelle Pasigjoen varrella, mutta pian filippiiniläiset lyötiin ylivoimaisen tulivoiman avulla. Filippiiniläisten paetessa hyökkäävät yhdysvaltalaisjoukot joutuivat kuitenkin epäjärjestykseen, eivätkä ne voineet ajaa filippiiniläisiä takaa. Suurin osa hyökkäysten kohteena olleesta alueesta oli vallattu, mutta taakse oli myös jäänyt pienempiä filippiiniläisiä vastarintapesäkkeitä.
Seuraukset

Yhdysvallat menetti taistelujen aikana 50–60 sotilasta. Filippiiniläisten tappiot kaatuneina olivat noin 2 000. Toisin kuin kapinalliset olivat ehkä odottaneet, Manilan asukkaat eivät taistelujen puhjettua kääntyneet laajamittaisesti yhdysvaltalaisjoukkoja vastaan.
Yhteenotot kaupungin lähistöllä jatkuivat vielä Manilan taistelun jälkeenkin. Suurin osa hyökkäysten kohteena olleesta alueesta oli vallattu, mutta taakse oli myös jäänyt pienempiä filippiiniläisiä vastarintapesäkkeitä. Filippiiniläisten pääjoukot vetäytyivät kohti Caloocania, joka kukistui 10. helmikuuta. Caloocanin jälkeen kukistui myös filippiiniläisten pääkaupungikseen julistama Malolos.
Manilaa valokuvassa vuodelta 1899.
Filippiiniläisiä sotilaita vuonna 1899.
Yhdysvaltalaisjoukkojen tykki Manilassa vuonna 1899.
Taisteluissa haavoittuneita yhdysvaltalaissotilaita.
Marcus Vipsanius Agrippa

Marcus Vipsanius Agrippa.
Marcus Vipsanius Agrippa (63 eaa. – 12 eaa.) oli roomalainen poliitikko ja sotilas. Hän oli Octavianuksen ikätoveri, ystävä lapsuudesta ja opiskeluajalta, sotilaskomentaja ja luotettu. Agrippa komensi joukkoja Filippoin taistelussa, jossa toisen triumviraatin Marcus Antonius ja Octavianus voittivat Julius Caesarin murhaajat. Hän johti laivastoja, jotka löivät Sextus Pompeiuksen Naulochuksen meritaistelussa vuonna 36 eaa. Agrippa vastasi myöhemmin muun muassa Aktionin taistelun voitosta.
Hänet muistetaan myös siitä, että hän rakennutti kolmannella konsulikaudellaan Rooman kaupunkiin Pantheonin. Tämä rakennus tuhoutui vuonna 80, mutta Hadrianus rakensi oman Pantheoninsa noin vuonna 125. Tämä rakennus on säilynyt nykypäivään. Hänen rakennuttamiaan ovat myös Ateenan Agoralle rakennettu Agrippan odeion sekä Nîmesissä säilynyt Maison Carrée -temppeli. Ateenalaiset omistivat hänelle Agrippan muistomerkin.
Perhe

Agrippa oli naimisissa kolmesti. Caecilia Attican kanssa hän sai tyttären Vipsania Agrippinan, joka meni myöhemmin naimisiin Tiberiuksen kanssa. Toisesta avioliitostaan Claudia Marcella Majorin kanssa Agrippalle syntyi tytär Vipsania Marcella.
Kolmannen avioliittonsa Agrippa solmi Augustuksen tyttären Julia vanhemman kanssa. Pari sai viisi lasta:
Gaius Caesar
Vipsania Julia
Lucius Caesar
Agrippina vanhempi
Postumus Agrippa
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Marcus Vipsanius Agrippa Wikimedia Commonsissa
Manjaro

| Manjaro |
| --- | --- |

 Manjaro 20.2
Kehittäjä:  Guillaume Benoit, Philip Müller
Tuoteperhe:  Linux
Toiminnallinen tila:  toiminnassa
Julkaistu:  10. heinäkuuta 2011
Viimeisin vakaa versio:  24.1 (1. lokakuuta 2024)
Päivitysmalli:  Rolling release
Käyttöliittymä:  Xfce, KDE Plasma 5, GNOME
Lisenssi:  Vapaa ohjelmisto
Aiheesta muualla
Verkkosivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Manjaro on Arch Linuxiin pohjautuva Linux-jakelu. Manjaro on tarkoitettu käyttäjäystävällisemmäksi ja vakaammaksi versioksi Arch Linuxista, sisältäen graafisen asennusohjelmiston, automaattisen laiteajurien hakemisen sekä muita käytön aloittamista helpottavia lisäyksiä.
Kuten Arch Linux, Manjaro on jatkuvasti päivittyvä jakelu (engl. rolling release), eli ohjelmistoja päivitetään tiheästi pieninä päivityksenä harvempien, suurten päivitysten sijaan. Siinä missä Arch päivittää ohjelmalähteensä mahdollisimman nopeasti sitä mukaa kun ohjelmistojen kehittäjät julkaisevat uusia versioita, Manjaro päivittää ne hieman harvemmin jotta Arch-käyttäjät ehtisivät havaitsemaan mahdolliset ongelmat.
Manjaro käyttää Archin tapaan pacman-paketinhallintajärjestelmää, mutta se sisältää oletuksena myös pacmanin käyttöä yksinkertaistavan pamac-ohjelmiston, joka sisältää mm. suoran tuen käyttäjien ylläpitämälle AUR (Arch User Repository) -ohjelmalähteelle sekä graafisen käyttöliittymän.
Manjaron virallisesti tuetut versiot sisältävät Xfce, GNOME tai KDE -työpöytäympäristön, mutta saatavilla on myös lukuisia yhteisön ylläpitämiä versioita mm. Cinnamon, LXDE/LXQt ja MATE -työpöydillä. Manjaro on myös mahdollista asentaa täysin ilman graafista ympäristöä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
http://manjaro.org/ Manjaro Official Website
http://manjaro.org/get-manjaro/ (Arkistoitu – Internet Archive) Get manjaro
http://sourceforge.net/projects/manjarolinux/files/community/ Manjaro Community Editions
http://distrowatch.com/table.php?distribution=manjaro Manjaro Distrowatch.com
Seppo Vuokko

Seppo Vuokko (s. 1946) on suomalainen filosofian maisteri, kasvitieteilijä ja luontotoimittaja. Hän kuului radion Luontoilta-ohjelman alkuperäiseen asiantuntijaraatiin, joka vastasi kansalaisten kysymyksiin 32 vuoden ajan, vuoteen 2007 asti.
Vuonna 2015 Vuokko sai Vuoden metsäteko-elämäntyöpalkinnon Metsänhoitajaliitolta ja vuonna 2017 Lauri Jäntin säätiön kunniamaininnan kirjastaan Latva pilviä piirtää. Hän asuu Savitaipaleella.