stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Malonihappo

| Malonihappo |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  141-82-2
PubChem CID:  867 ja 23511544
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C3H4O4
Moolimassa:  104.1 g/mol
Ulkomuoto:  Valkoisia kiteitä
Sulamispiste:  135 °C (408 K) (hajoaa)
Tiheys:  1,6 g/cm3
Liukoisuus veteen:  veteen 7,3 g/100 ml (20 °C)
Malonihappo on orgaaninen yhdiste (dikarboksyylihappo), joka on normaaliolosuhteissa olomuodoltaan kiinteää, valkoisia kiteitä. Sen kemiallinen kaava on C3H4O4 ja rakennekaava HOOCCH2COOH. Malonihaposta käytetään myös nimityksiä propaanidihappo, metaanidikarboksyylihappo, dikarboksimetaani ja karboksietikkahappo. Malonihapon suolat, esterit ja ionimuoto ovat malonaatteja.
Malonihapon moolimassa on 104,1 g/mol, sulamispiste 135 °C (hajoaa), tiheys 1,6 g/cm3 ja CAS-numero 141-82-2. Malonihapon liukoisuus veteen (20 °C) on 7,3 g/100 ml.
Malonihappo dekarboksyloituu kuumennettaessa eli hajoaa etikkahapoksi (C2H4O2) ja  hiilidioksidiksi (CO2).
Malonihappoa valmistetaan teollisesti tyypillisesti syanoetikkahapon hydrolyysillä tai malonaattiestereiden saippuoimisella. Muita tapoja ovat syklopentadieenin otsonolyysi, 1,3-propaanidiolin hapetus ja bioteknisesti maloninitriilistä nitrilaasientsyymin avulla.
Malonihappoa ja sen estereitä käytetään orgaanisten aineiden synteeseissä. Sitä käytetään kalliimpien malonaattiestereiden sijasta eräissä synteeseissä. Tyypillinen reaktio on Knoevenagel-kondensaatio ja sitä seuraava dekarboksylaatio.  Tätä reaktiota käytetään muun muassa kanelihapon, sinmetasiinin ja sinepaksadiilin synteesissä. Lisäksi malonihappoa voidaan käyttää dietyylimalonaatin synteesissä, alumiinin anodisoinnissa ja apuaineena liimoissa.
Kohonneiden malonihappoarvojen lisäksi todetut kohonneet metyylimalonihappoarvot voivat tosin myös viitata usein huomiotta jätettyyn metaboliseen sairauteen, yhdistettyyn maloni- ja mettylimalonihappovirtsaisuuteen (CMAMMA).
Ympäristö- ja terveysvaikutukset

Ärsyttää silmiä, ihoa ja hengitysteitä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Malonihapon kansainvälinen kemikaalikortti
PubChem: Malonic acid (englanniksi)
DrugBank: Malonic acid (englanniksi)
KEGG: Malonic acid (englanniksi)
ChemBlink: Malonic acid  (englanniksi)
Nitroglykoli

| Nitroglykoli |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  Etaani-1,2-diylidinitraatti
CAS-numero:  628-96-6
PubChem CID:  40818
SMILES:  O=N(=O)OCCON(=O)=O
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C2H4N2O6
Moolimassa:  152,1 g/mol
Sulamispiste:  −22 °C (251 K)
Kiehumispiste:  114 °C (387 K) (räjähtää)
Tiheys:  1,49 g/cm3
Liukoisuus veteen:  0,5 g/100 ml
Nitroglykoli, eli etyleeniglykolidinitraatti on kellertävä, öljymäinen räjähtävä nestemäinen kemiallinen yhdiste. Sitä valmistetaan nitraamalla etyleeniglykolia ja käytetään esimerkiksi räjähdysaineissa. Nitroglykoli on samantapainen nitroglyserolin kanssa valmistustavaltaan ja ominaisuuksiltaan, mutta vähemmän viskoottinen ja räjähdysherkempi.
Vaikutukset elimistöön ja ensiapu

Nitroglykoli saattaa aiheuttaa päänsärkyä ja verenpaineen laskua ihokosketuksen tai hengitysilman kautta. Ihokosketusta tulee välttää käyttämällä suojakäsineitä. Iholle joutunut räjähdysaine poistetaan ja alue pestään vedellä ja saippualla. Silmiin joutunut aine huuhdotaan runsaalla vedellä. Mahdollisen ärsytyksen jatkuessa otettava yhteys lääkäriin. Haalarit ja muut työvaatteet, joihin on kuivunut räjähdysainetta, voivat syttyä palamaan. Työvaatteisiin tarttunut räjähdysaine poistetaan mekaanisesti, jonka jälkeen työvaatteet pestään normaalilla vesipesulla.
Ympäristövaikutukset

Nitroglykoli ei juurikaan liukene veteen. Se hajoaa luonnossa erittäin hitaasti. Nitraatilla on vesistöön joutuessaan rehevöittävä vaikutus ja se likaa pohjavettä.
Aiheesta muualla

Nitroglykolin kansainvälinen kemikaalikortti
Kemian työsuojeluneuvottelukunta (KETSU): Nitroglykoli (Arkistoitu – Internet Archive)
Tauriini

| Tauriini |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  2-aminoetaanisulfonihappo
CAS-numero:   107-35-7 
PubChem CID:  1123 ja 4068592
SMILES:  C(CS(=O)(=O)O)N
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C2H7NSO3
Moolimassa:  125,15 g/mol
Sulamispiste:  305,11 °C
Tiheys:  1,734 g/cm3
Liukoisuus veteen:  8,07 g/l (20 °C)
Tauriini (C2H7NSO3, 2-aminoetaanisulfonihappo) on biologisesti tärkeä aminohappo. Se eristettiin ensimmäisen kerran vuonna 1827 sonnin sapesta, joten yhdiste nimettiin sen mukaisesti: sonni eli kreik. ταύρος ja latinaksi taurus. Puhdas tauriini on valkoista, oikeastaan lähes väritöntä, kiteistä ainetta, joka maistuu lievästi happamalta.
Valmistus

Tauriinia on suhteellisen helppoa valmistaa teollisesti. Lähtöaineena on 1,2-dikloorietaani eli etyleenidikloridi, jota saadaan öljynjalostuksen yhteydessä tuotetusta eteenistä liittämällä eteenimolekyyliin klooria.
Ihminen ja tauriini

Tauriini on välttämätön sydämen ja verisuonten toiminnan sekä luustolihasten, silmän verkkokalvon ja keskushermoston kehittymisen kannalta. Lisäksi tauriini tasapainottaa verensokeria, edistää sydänterveyttä ja toimii antioksidanttina.
Tauriinia esiintyy muun muassa aivoissa, joissa se on toiseksi yleisin vapaa aminohappo. Tauriinia on lisäksi silmän verkkokalvossa, sydän- luustolihaskudoksessa ja sappinesteessä sekä sitä voi erittyä äidinmaitoon.
Tauriini ei osallistu ihmiselimistössä proteiinien synteesiin, vaikka onkin aminohappo.
Aikuisessa ihmisessä tauriinia on noin 1 g ruumiinpainokiloa kohti. Tauriinia saadaan yleensä ravinnosta. Aikuisen ihmisen elimistö kykenee lisäksi syntetisoimaan tauriinia B6-vitamiinin läsnä ollessa rikkiä sisältävistä alfa-aminohapoista, kysteiinistä tai metioniinista. Tauriinia kyetään syntetisoimaan keskimäärin 0,4–1,0 mmol (50–125 mg) päivässä. Tauriinin synteesi tapahtuu pääasiallisesti maksassa ja aivoissa. Synteesi on voimakkaampaa miehillä kuin naisilla.
Tauriinin synteesi heikkenee iän myötä, minkä johdosta sitä on kutsuttu semivälttämättömäksi (engl. semiessential) aminohapoksi.
Liikunnan on havaittu lisäävän elimistön tauriinipitoisuuksia. Voimakas lihasrasitus hidastaa kuitenkin tauriinin muodostumista.
Tauriinille ei ole annettu saantisuositusta.
Ihminen ja tauriini > Saanti ravinnosta

Liha ja kala sisältävät runsaasti tauriinia. Suurimmat tauriininpitoisuudet löytyvät simpukoista, mustekaloista ja merilevästä sekä kalkkunan ja kanan tummimmista lihoista.  Tauriinia myydään myös lisäravinteena.
Tauriinin keskimääräinen saanti Yhdysvalloissa on noin 400 milligrammaa päivässä. Tauriinin turvallisen saannin ylärajana pidettiin 2020-luvun vaihteessa 3000 milligrammaa päivässä.
Ihminen ja tauriini > Terveysvaikutukset

Niillä ihmisillä, joiden veri sisältää eniten tauriinia, esiintyy vähemmän vyötärölihavuutta, korkeaa verenpainetta, tulehdusta ja kakkostyypin diabetesta.
Eläinkokeissa on havaittu, että äärimmäisten suurten tauriinimäärien (500 mg/painokilo) antaminen lisäravinteena keski-iästä lähtien pidentää elinikää, vähentää vanhuusiän lihomista ja DNA-vaurioita, solusenesenssiä ja telomeraasin puutetta sekä parantaa mitokondrioiden toimintaa. Myös lihasten, haiman, aivojen, suoliston ja immuunijärjestelmän toiminta ja luustoterveys paranevat ja tulehtuneisuus vähenee.
Tauriini eläinten ruokavaliossa

Joillekin nisäkkäille tauriini on elintärkeä koko elämän ajan. Esimerkiksi kissan on saatava riittävästi tauriinia päivittäisestä ravinnostaan. Tauriinia kissan luonnolliseen ruokavalioon tulee sen pyytämistä pikkujyrsijöistä ja linnuista, jotka se syö luineen ja sisäelimineen. Kuumentaminen tuhoaa suurimman osan tauriinista. Teollisiin kissanruokiin onkin tarpeen lisätä synteettistä tauriinia, sillä kissoilta puuttuu tarvittava entsyymi tauriinin tuottamiseen, ja täten sen täytyy saada se suoraan ravinnosta. Kissojen tauriininpuutos voi johtaa silmän verkkokalvon rappeumaan, ja lopulta sokeuteen. Muita vaikutuksia tämän aminohapon puutostilalla on laajentava kardiomyopatia ja naaraskissojen lisääntymiskyvyttömyys.
Apinalla tauriininpuutoksen on havaittu aiheuttavan samantyyppisiä silmän verkkokalvon muutoksia kuin kissalla. Tauriinin voidaan olettaa vaikuttavan myös ihmislasten verkkokalvon kehitykseen, vaikka suoraa näyttöä asiasta ei olekaan.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
PubChem: Taurine (englanniksi)
Liber Herbarum II: Luettelo tauriinia sisältävistä kasveista
Food Component Database (FooDB): Taurine (englanniksi)
Human Metabolome Database (HMDB): Taurine (englanniksi)
DrugBank: 2-Aminoethanesulfonic Acid (englanniksi)
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Taurine (englanniksi)
Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Taurine (englanniksi)
ChemBlink: Taurine (englanniksi)
Pherobase: Semiochemical - taurine (englanniksi)
Aiheesta muualla > Artikkelit

Saransaari, Pirjo; Oja, Simo S., Tauriini – aivojen arvoituksellinen viestintäaine, Suomen Lääkärilehti 56, 3189 (33/2001)
Tauriinin teollinen valmistus
Valeriaanahappo

| Valeriaanahappo |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  Pentaanihappo
CAS-numero:  109-52-4
PubChem CID:  7991
SMILES:  C(C(O)=O)CCC
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C5H10O2
Moolimassa:  102,1 g/mol
Ulkomuoto:  Väritön neste
Sulamispiste:  –34,5 °C (239 K)
Kiehumispiste:  186–187 °C (459–460 K)
Tiheys:  0,94 g/cm3
Liukoisuus veteen:  veteen 2,4 g/100 ml
Valeriaanahappo on orgaaninen yhdiste (karboksyylihappo), joka on normaaliolosuhteissa olomuodoltaan väritöntä nestettä, jolla tunnusomainen haju. Sen kemiallinen kaava on C5H10O2 ja rakennekaava CH3(CH2)3COOH. Valeriaanahaposta käytetään myös nimityksiä pentaanihappo, n-pentaanihappo, propyylietikkahappo ja 1-butaanikarboksyylihappo.
Luonnossa valeriaanahappoa löytyy muun muassa rohtovirmajuuresta (Valeriana officinalis), jolta aine on saanut nimensä.
Yhdistettä esiintyy myös kukkien tuoksuissa ja semiokemikaalina eliöiden viestinnässä. Hapon anioneja, suoloja ja esterejä kutsutaan valeraateiksi.
Valmistus ja käyttö

Valeriaanahappoa valmistetaan hapettamalla hapen avulla pentanolia tai pentanaalia. Yhdistettä käytetään lääkeaineiden ja erityisesti sen estereiden valmistukseen, joita käytetään liuottimina, hajusteina ja muovien pehmentiminä. Valeriaanahapon suoloja voidaan käyttää rikkaruohomyrkkyinä.
Ympäristö- ja terveysvaikutukset

Valeriaanahappo ärsyttää silmiä, ihoa ja hengitysteitä.
Aiheesta muualla

Valeriaanahapon kansainvälinen kemikaalikortti
PubChem: n-pentanoic acid (englanniksi)
DrugBank: N-Valeric Acid (englanniksi)
KEGG: Valeric acid (englanniksi)
ChemBlink: Valeric acid (englanniksi)
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Valeric acid (englanniksi)
Pherobase: Floral Compound – valeric acid (englanniksi)
Pherobase: Semiochemical – valeric acid (englanniksi)
Rasvahapot
| --- | --- |
Tyydyttyneet:  Etikkahappo (C2)  Propionihappo (C3)  Voihappo (C4)  Valeriaanahappo (C5)  Kapronihappo (C6)  Enantyylihappo (C7)  Kapryylihappo (C8)  Pelargonihappo (C9)  Kapriinihappo (C10)  Hendekaanihappo (C11)  Lauriinihappo (C12)  Tridekyylihappo (C13)  Myristiinihappo (C14)  Pentadekyylihappo (C15)  Palmitiinihappo (C16)  Margariinihappo (C17)  Steariinihappo (C18)  Nonadekyylihappo (C19)  Arakidihappo (C20)  Heneikosyylihappo (C21)  Beheenihappo (C22)  Trikosyylihappo (C23)  Lignoseriinihappo (C24)  Pentakosyylihappo (C25)  Keroottihappo (C26)  Heptakosyylihappo (C27)  Montaanihappo (C28)  Nonakosyylihappo (C29)  Melissiinihappo (C30)  Henatriakontyylihappo (C31)  Lakkerihappo (C32)  Psylliinihappo (C33)  Geddiinihappo (C34)  Keromuovihappo (C35)  Heksatriakontyylihappo (C36) 
Omega-1: Undekyleenihappo (11:1)
Omega-3:  Alfalinoleenihappo (18:3)  Rumeleenihappo (18:3)  Parinaarihappo (18:4)  Stearidonihappo (18:4)  Eikosapentaeenihappo (20:5)  Dokosaheksaeenihappo (22:6) 
Omega-5:  Myristoleiinihappo (14:1)  Granaattiomenahappo (18:3)  Trumpettipuuhappo (18:3) 
Omega-6:  Linolihappo (18:2)  γ-linoleenihappo (18:3)  Kehäkukkahappo (18:3)  Pinoleenihappo (18:3)  Dihomo-γ-linoleenihappo (20:3)  Podokarpiinihappo (20:3)  Arakidonihappo (20:4)  Dokosatetraeenihappo (22:4) 
Omega-7:  Palmitoleiinihappo (16:1)  Vakseenihappo (trans-18:1)  Rumeenihappo (18:2)  Paulliinihappo (20:1) 
Omega-9:  Oleiinihappo (18:1)  Elaidiinihappo (trans-18:1)  Eikoseenihappo (20:1)  Erukahappo (22:1)  Nervonihappo (24:1)  Meadin happo (20:3) 
Omega-12: Petroseliinihappo (18:1)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset :  Saksa
Tinneri

| Tinneri> Ominaisuudet |
| --- | --- |
Ulkomuoto:  väritön neste
Liukoisuus veteen:  ei liukene
   
Tinneri (engl. paint thinner) on liuotin, jota käytetään öljypohjaisten maalien ohenteena (engl. thinner) ja maalausvälineiden tai -roiskeiden puhdistusaineena. Tinneriä käsiteltäessä on syytä käyttää suojakäsineitä, koska se kuivattaa ihoa ja voi imeytyä elimistöön suoraan ihon läpi. Tinnerin vähittäismyynnissä noudatetaan lain mukaisia myyntirajoituksia.
Väärinkäyttö

Tinneriä käytetään joskus imppaamiseen. Tämä voi kuitenkin olla jopa hengenvaarallista, sillä se saattaa johtaa hengityskeskuksen lamautumiseen tai aiheuttaa sydämen rytmihäiriön.
Valmistusaineet

Eri valmistajilla on omat sekoituksensa tinnerin aineosista. Yleensä ne sisältävät joitakin seuraavista:
asetoni
tolueeni
N-butyyliasetaatti
etyyliasetaatti
etanoli
mineraalitärpätti
ksyleeni
Aiheesta muualla

Käpyläläinen urheiluliike löysi kyynisen markkinaraon 1969: Alaikäisille lapsille myytiin surutta myrkkyä, jolla sai pään sekaisin Helsingin Sanomat 17.1.2021.
1-butaanitioli

| 1-butaanitioli |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  Butaani-1-tioli
CAS-numero:  109-79-5
PubChem CID:  8012
SMILES:  SCCCC
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C4H10S
Tiheys:  0.83679 g/cm3
1-butaanitioli on orgaaninen yhdiste, joka on normaaliolosuhteissa olomuodoltaan väritön - keltainen neste, jolla on tunnusomainen haju. Sen kemiallinen kaava on C4H10S ja rakennekaava CH3(CH2)3SH. n-butyylimerkaptaanista käytetään myös nimityksiä n-butyylimerkaptaani, butyylimerkaptaani ja tiobutyylialkoholi.
1-butaanitiolin moolimassa on 90,2 g/mol, sulamispiste –116 °C, kiehumispiste 98 °C, tiheys 0,84 g/cm3, liukoisuus veteen 0,06 g/100 ml, leimahduspiste 2 °C c.c., itsesyttymislämpötila alle 225 °C ja CAS-numero 109-79-5.
Ympäristö- ja terveysvaikutukset

Aine ärsyttää silmiä, ihoa ja hengitysteitä.
Aiheesta muualla

1-butaanitiolin kansainvälinen kemikaalikortti
Etyleenisyanohydriini

| Etyleenisyanohydriini |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  3-hydroksipropionitriili
CAS-numero:  109-78-4
PubChem CID:  8011
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C3H5NO
Moolimassa:  71,08 g/mol
Ulkomuoto:  neste
Sulamispiste:  –46 °C (227 K)
Kiehumispiste:  228 °C (501 K) (hajoaa)
Tiheys:  1,04 g/cm3
Liukoisuus veteen:  sekoittuu veteen
  
Etyleenisyanohydriini on orgaaninen yhdiste (nitriili), joka on huoneenlämmössä (20 °C) olomuodoltaan väritöntä - keltaista nestettä. Sen kemiallinen kaava on C3H5NO ja rakennekaava HOCH2CH2CN. Etyleenisyanohydriinista käytetään myös nimityksiä 3-hydroksipropionitriili, 2-syanoetanoli, glykolisyanohydriini ja metanoliasetonitriili.
Etyleenisyanohydriinin moolimassa on 71,08 g/mol, sulamispiste –46 °C, kiehumispiste 228 °C (hajoaa), tiheys 1,04 g/cm3, sekoittuu veteen, leimahduspiste 129 °C o.c., itsesyttymislämpötila 494 °C ja CAS-numero 109-78-4.
Etyleenisyanohydriiniä valmistetaan etyleenioksidin ja vetysyanidin reaktiolla. Yhdistettä käytetään akryylihapon sekä akrylaattien valmistuksessa ja selluloosajohdannaisten liuottimena.
Ympäristö- ja terveysvaikutukset

Lyhytaikainen altistus ärsyttää silmiä ja ihoa.
Aiheesta muualla

Etyleenisyanohydriinin käyttöturvallisuustiedote, Sigma Aldrich, viitattu 11.2.2015.
Etyleenisyanohydriinin kansainvälinen kemikaalikortti
Helena Åhman

Helena Åhman (s. 1964 Pori) on työelämäprofessori Turun kauppakorkeakoulussa, suomalainen työpsykologian tohtori, tieto- ja rikoskirjailija ja johtamisen konsultti. Hän on myös yrittäjä ja valokuvataiteilija.
Koulutus

Åhman on koulutukseltaan työpsykologian tohtori (TkT) sekä Tampereen yliopistosta valmistunut kasvatustieteiden maisteri ja luokanopettaja. Hän väitteli työpsykologiasta Teknillisessä korkeakoulussa (nykyisin Aalto-yliopisto) tuotantotalouden osastolla aiheesta "Oman mielen johtaminen - näkemyksiä ja kokemuksia yksilön menestymisestä postmodernissa organisaatiossa". Hänellä on myös suggestoterapeutin koulutus. Valokuvausta hän on opiskellut Italiassa ja New Yorkin International Center of Photographyssä.
Ura

Åhman on työskennellyt muun muassa Tampellassa, Nokiassa, Nokian Jalkineissa, Mercuri Urvalissa ja Tampereen kaupungilla.
Åhman perusti johtoryhmien ja yritysjohtajien sparraamiseen erikoistuneen Hunting Minds -yrityksensä vuonna 2004. Samana vuonna ilmestyi hänen ensimmäinen tietokirjansa, Menestyvä johtaminen: haasta itsesi. Åhman on tutkinut yrityksessään muun muassa johtoryhmien ja hallitusten toimintaa.
Vuonna 2019 ilmestynyttä kirjaansa Keskusteluälykkyys painetilanteissa varten Åhman opiskeli sovittelijaksi Lontoossa vuonna 2019. Hän opiskeli neuvottelutaitoja myös Harvardin yliopistossa ja seurasi amerikkalaisten panttivankineuvottelijoiden työtä.
Vuonna 2020 Åhman järjesti valokuvanäyttelyn Shadows of the Mind Tampereen pääkirjastossa. ja 2019 Sanoma-talossa Helsingissä Valokuvat liittyivät hänen Keskusteluälykkyys painetilanteissa -kirjaansa, jota varten hän kuvasi omia tunnetilojaan.
Julkaisut

Åhmanin kirjat käsittelevät ihmismieltä, johtamista, keskusteluälykkyyttä, tilannetajua ja henkistä kestävyyttä. Hän on myös kuvittanut kirjojaan omilla valokuvillaan. Åhmanin ensimmäinen romaani Vallan varjo ilmestyi vuonna 2016.
Tietokirjat:
Helena Åhman: Menestyvä johtaminen: haasta itsesi, 2004
Helena Åhman & Jyrki Runola: Strategia on kuollut? – eläköön tulevaisuus!, 2006
Helena Åhman, Aija Bärlund & Annika Vatanen: Voittajajohtoryhmät: seitsemän askelta tulevaisuuden menestyjäksi, 2007
Helena Åhman: Hullut johtajat ja mitä ihmismielestä kannattaa tietää, 2008
Helena Åhman: Mielen johtaminen organisaatiossa, 2012. Kirjasta ilmestyi englanninkielinen käännös Mind Leadership in Organization vuonna 2014.
Helena Åhman & Kari Neilimo: Johtajien tabut, 2015
Helena Åhman & Harri Gustafsberg: Tilannetaju: päätä paremmin, 2017
Helena Åhman: Keskusteluälykkyys painetilanteissa, 2019.
Tunnustukset

Vuonna 2012 Suomen Ekonomit palkitsi Åhmanin kirjan Mielen johtaminen organisaatiossa vuosien 2011–2012 parhaana yrityskirjana Suomessa
Vuonna 2015 Åhman valittiin Speakersforumin Vuoden puhujaksi
Vuonna 2018 Suomen Ekonomit palkitsi Åhmanin ja Gustafsbergin kirjan Tilannetaju – päätä paremmin vuosien 2017–2018 parhaana bisneskirjana.
Vuonna 2020 Åhman valittiin Vuoden muutoksentekijä - sarjan finalistiksi Evento Awards -kilpailussa, hän oli finalistina myös Speakersforumin puhujakilpailun sarjassa Vuoden aihe, aiheenaan Keskusteluälykkyys painetilanteissa
Vuonna 2021 hän sai Suomen Ekonomien kirjallisuuspalkinnon kirjasta Keskusteluälykkyys painetilanteissa, joka valittiin vuosien 2019–2020 parhaaksi bisneskirjaksi.
Vuonna 2022 hän voitti MySpeaker of the Year-palkinnon parhaana yrityspuhujana sarjassa Tulevaisuuden työ ja taidot
Vuonna 2023 hän voitti MySpeaker of the Year-palkinnon parhaana yrityspuhujana (avoin kategoria)
Yksityiselämä

Åhman asuu Helsingissä ja on seurustellut muusikko Tommi Läntisen kanssa keväästä 2021 lähtien. Hän toimii vapaaehtoisena Mieli ry:n kriisipuhelimessa.
Aiheesta muualla

Taustatietoa Helena Åhmanista hänen yrityksensä sivulla
Åhman ja Jussu Pöyhönen Flinkkilä & Kellomäki -ohjelmassa 15.5.2021
Tereftaalihappo

| Tereftaalihappo |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  1,4-bentseenibiskarboksyylihappo
CAS-numero:  100-21-0
PubChem CID:  4356128 ja 22416364 7489, 4356128 ja 22416364
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C8H6O4
Moolimassa:  166,1 g/mol
Ulkomuoto:  kiteinen, valkoinen jauhe
Sulamispiste:  sublimoituu 402 °C (675 K)
Tiheys:  1,51 g/cm3
Liukoisuus veteen:  veteen 0,28 g/100 ml (20 °C)
Tereftaalihappo on aromaattinen dikarboksyylihappo, joka on huoneenlämmössä (20 °C) olomuodoltaan kiteistä valkoista jauhetta. Sen kemiallinen kaava on C8H6O4 ja rakennekaava C6H4(COOH)2. Tereftaalihaposta käytetään myös nimityksiä 1,4-bentseenidikarboksyylihappo ja para-ftaalihappo.
Tereftaalihapon moolimassa on 166,1 g/mol, härmistymislämpötila 402 °C,tiheys 1,51 g/cm3, liukoisuus veteen 20 °C lämpötilassa 0,28 g/100 ml, leimahduspiste 260 °C, itsesyttymislämpötila 496 °C ja CAS-numero 100-21-0.
Tereftaalihappoa valmistetaan hapettamalla p-ksyleeniä joko neste- tai kaasufaasissa. Nestefaasihapetuksessa hapettimena käytetään typpihappoa tai happea ja  koboltti-mangaani-bromi-katalyyttiä. Muodostuva tuote puhdistetaan esteröimällä se metanolin kanssa ja näin syntynyt dimetyylitereftalaatti hydrolysoidaan tereftaalihapoksi. Tärkein tereftaalihapon käyttökohde on polymeerien valmistus. Tereftaalihaposta valmistettavia tärkeitä polymeerejä ovat muun muassa polyetyleenitereftalaatti, polybutyleenitereftalaatti ja erilaiset polyamidit. Siitä valmistetaan myös polymeeriteollisuuden raaka-aineenaan käyttämää dimetyylitereftalaattia.
Ympäristö- ja terveysvaikutukset

Lyhytaikainen altistuminen tereftaalihapolle ärsyttää silmiä ja ihoa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Tereftaalihapon kansainvälinen kemikaalikortti
PubChem: Terephthalic acid (englanniksi)
Human Metabolome Database (HMDB): Terephthalic acid (englanniksi)
Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Terephthalic acid (englanniksi)
ChemBlink: 1,4-Benzenedicarboxylic acid (englanniksi)
Erkki Tuomioja

| Erkki Tuomioja |
| --- | --- |
 Erkki Tuomioja Helsingin kirjamessuilla 2017
Suomen ulkoasiainministeri
 Lipposen II hallitus 25.2.2000–17.4.2003 Jäätteenmäen hallitus  17.4.2003–24.6.2003 Vanhasen I hallitus 24.6.2003–19.4.2007 Kataisen hallitus 22.6.2011–24.6.2014 Stubbin hallitus 24.6.2014–29.5.2015  
Edeltäjä:  Tarja Halonen Alexander Stubb
Seuraaja:  Ilkka Kanerva Timo Soini
Suomen kauppa- ja teollisuusministeri
 Lipposen II hallitus 15.4.1999–25.2.2000  
Edeltäjä:  Antti Kalliomäki
Seuraaja:  Sinikka Mönkäre
Kansanedustaja
 23.3.1970–23.3.1979 22.3.1991–4.4.2023  
Ryhmä/puolue:  Sosialidemokraattinen eduskuntaryhmä
Vaalipiiri:  Helsingin vaalipiiri
Henkilötiedot
Syntynyt: 1. heinäkuuta 1946 (ikä 78) Helsinki
Puoliso:  Marja Helena Rajala
Tiedot
Puolue:  SDP
Koulutus:  valtiotieteen tohtori (1996) ekonomi (1974)
Uskonto:  uskonnoton
Aiheesta muualla
tuomioja.org
Erkki Sakari Tuomioja (s. 1. heinäkuuta 1946 Helsinki) on suomalainen sosiaalidemokraattinen poliitikko. Hän toimi Suomen ulkoministerinä vuosina 2000–2007 ja 2011–2015. Vuosina 1999–2000 hän oli kauppa- ja teollisuusministeri. Kansanedustajana hän toimi vuosina 1970–1979 sekä 1991–2023. Helsingin kaupunkisuunnittelu- ja kiinteistötoimen apulaiskaupunginjohtajana hän toimi vuosina 1979–1991.
Koulutukseltaan Tuomioja on valtiotieteiden tohtori ja ekonomi.
Tuomioja on poliittisen historian dosentti Helsingin yliopistossa. Hän on kirjoittanut useita ulkopolitiikkaa ja poliittista historiaa käsitteleviä teoksia. Tuomioja on myös vuonna 2015 perustetun Historioitsijat ilman rajoja -järjestön perustajajäsen ja on toiminut sen hallituksen puheenjohtajana siitä lähtien.
Tausta

Erkki Tuomiojan isä oli poliitikko, Suomen Pankin pääjohtaja ja pääministeri Sakari Tuomioja, joka kuului Kansalliseen edistyspuolueeseen ja myöhemmin Vapaamielisten Liittoon. Hänen isoisänsä oli Helsingin Sanomien päätoimittaja ja entinen edistyspuolueen kansanedustaja Walto W. Tuomioja.
Tuomiojan äiti oli kirjailija Vappu Tuomioja o.s. Wuolijoki. Vappu Tuomiojan vanhemmat olivat SDP:n kansanedustaja Sulo Wuolijoki sekä kirjailija, Yleisradion pääjohtaja ja SKDL:n kansanedustaja Hella Wuolijoki.
Tuomioja oli jo 16-vuotiaana lukiolaisena valtakunnallisessa julkisuudessa vuonna 1963 voitettuaan pääpalkinnon television Tupla tai kuitti -tietokilpailussa aiheenaan kansainvälinen politiikka toisen maailmansodan jälkeen.
Vuonna 1969 Tuomioja sai Erik Schülleriin liittyvässä yllytysoikeudenkäynnissä yhden vuoden ja kahden kuukauden vankeustuomion, joka kuitenkin kokonaan kumottiin hovioikeudessa.