stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
George S. Patton
Sotilasura > Toinen maailmansota

Patton komensi Yhdysvaltojen panssarijoukkoja Tunisiassa vuonna 1943. Hän johti myös Bernard Montgomeryn kanssa operaatio Huskya eli Sisilian valtausta. Pattonin oli määrä suojata Montgomeryn vasenta sivustaa hänen edetessään Messinaan. Patton kuitenkin kääntyi armeijoineen kohti Palermoa ja valloitti sen sekä Messinan ennen Montgomeryä. Patton vapautettiin seitsemännen armeijan johdosta, koska hän vieraillessaan sotilassairaaloissa kahteen eri otteeseen syytti pelkuruudesta ja löi sotapsykoosista kärsivää sotamiestä ja jälkimmäisessä tapauksessa myös osoitti tätä aseella uhaten teloituksella. Suoranaisen rangaistuksen sijaan Patton siirrettiin Yhdysvaltain ensimmäisen armeijaryhmän komentajaksi, armeijaryhmä oli kuitenkin olemassa vain paperilla ja sen tarkoituksena oli toimia harhautuksena Ranskaan tehtävää maihinnousua valmisteltaessa. Samalla hän sai tehtäväkseen Yhdysvaltain maavoimien 3. armeijan muodostamisen.
Normandian maihinnousun jälkeen kesällä 1944 Patton komensi 3. armeijaa Ranskassa, edeten muuta armeijaa nopeammin ja vapauttaen suuria alueita saksalaismiehityksestä. Patton olisi halunnut jatkaa etenemistä Saksan alueelle pyrkimyksenä ehtiä Berliiniin ennen neuvostoliittolaisia, hänen polttoaine- ja ammuskuljetuksiaan kuitenkin vähennettiin samanaikaisen ja lopulta epäonnistuneen Operaatio Market Gardenin vuoksi. Patton osasi myös ennakoida Wehrmachtin yllätyshyökkäyksen Ardenneilla. Lopulta Patton johdatti armeijansa Itävaltaan ja Tšekkoslovakiaan.
Sotilasura > Kuolema

Joulukuun 8. päivänä 1945 kenraali Patton joutui Saksan Heidelbergissä auto-onnettomuuteen ja halvaantui kaulasta alaspäin. Hän joutui sotasairaalaan ja kuoli siellä joulukuun 21. päivänä.
Patton oli sodan aikana voimakkaasti ajanut sodan jatkamista Neuvostoliittoa vastaan, ja Saksan antautumisen jälkeen hän antoi vanhojen natsivirkamiesten jatkaa viroissaan. Tämä yhdessä Pattonin tapaturmaisen kuoleman kanssa on antanut aiheen erilaisiin salaliittoteorioihin.
Perintö

Panssarivaunut M47, M48 ja M60 Patton nimettiin Pattonin mukaan.
Franklin J. Schaffner ohjasi vuonna 1970 elokuvan Panssarikenraali Patton, jossa pääosaa esitti George C. Scott. Elokuva voitti seitsemän Oscaria ja kasvatti Pattonin mainetta erityisesti kuuluisan avausmonologinsa ansiosta, joka on koostettu useamman hänen pitämänsä todellisen puheen osista ja muista sitaateista.
Muuta

Patton oli kiinnostunut historiallisista taisteluista ja uskoi jälleensyntymisoppiin.
On olemassa viitteitä siitä, että Patton yritti saada Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan kruununkalleudet Yhdysvaltoihin vastoin liittoutuneiden joukkojen komentajan Dwight D. Eisenhowerin periaatetta palauttaa ne Wieniin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta George S. Patton Wikimedia Commonsissa
Sitaatteja aiheesta George S. Patton Wikisitaateissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  NARA  RISM  SNAC  IdRef 
George S. Patton vuonna 1943
Valhallavägen

Valhallavägeniä pohjoiseen päin Sturegatanin risteyksessä.
Valhallavägen on Tukholman koillisosassa sijaitseva katu, joka ulottuu luoteis-kaakkosuunnassa Roslagstullilta Ladugårdsgärdetille.
Kuvia

Valhallavägen alkaa Roslagstullin liikenneympyrästä.
Sveitsin suurlähetystö Valhallavägenin varrella Lärkstadenin alueella.
Kuninkaallinen teknillinen korkeakoulu (KTH) sijaitsee Valhallavägenin pohjoispuolella.
Tukholman itäinen rautatieasema KTH:n vieressä.
Engelbrektsskolan rautatieasemaa vastapäätä.
Rolling Stonesin konsertti Tukholman olympiastadionilla vuonna 1995. Valhallavägen kulkee kuvan alalaidassa.
Kuninkaallinen musiikkikorkeakoulu (KMH) stadionin vieressä.
Entinen Svean tykistörykmentin kasarmi Valhallavägen 117:ssä. Arkkitehti Ernst Jacobsson, 1877.
Ruotsin patentti- ja rekisterilaitos osoitteessa Valhallavägen 136. Vuonna 1921 valmistuneen rakennuksen suunnitteli Ragnar Östberg.
Asuinkerrostalo- ja kauppakeskuskompleksi Fältöversten. Valhallavägen kulkee kuvassa vaakasuoraan kompleksin takana, edustalla Karlaplan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Valhallavägen Wikimedia Commonsissa
Amanda Pasanen

Amanda Pasanen vuonna 2020. Kuvan on ottanut Salla Merikukka.
Amanda Charlotte Pasanen (s. 4. kesäkuuta 1994) on suomalainen vihreitä edustava poliitikko, helsinkiläinen kaupunginvaltuutettu, vihreiden puoluehallituksen jäsen ja entinen Vihreiden nuorten puheenjohtaja. Hän oli ehdolla kevään 2019 eduskuntavaaleissa ja sai niissä 2266 ääntä eikä tullut valituksi. Vuoden 2021 kuntavaaleissa Pasanen valittiin Helsingin kaupunginvaltuustoon.
Pasanen on kirjoittanut yhdessä Sanni Lehtisen ja Silja Uusikankaan kanssa teoksen Huijareiden vallankumous — Huijarisyndrooman yhteiskunnallisilla juurilla.
Tausta

Pasanen on kotoisin Helsingistä. Hän valmistui ylioppilaaksi Gymnasiet Lärkanin lukiosta 2013. Pasanen aloitti opinnot Helsingin yliopistossa vuonna 2014 pääaineenaan ympäristömuutos- ja politiikka ja valmistui filosofian maisteriksi vuonna 2022. Hänen maisterintutkielmansa käsittelee Helsingin kivihiilestä luopumista ja siihen vaikuttaneita ohjauskeinoja. Pasanen on vuodesta 2021 työskennellyt vihreässä eduskuntaryhmässä ministeri Maria Ohisalon eduskunta-avustajana.
Politiikka > Saavutuksia politiikassa

Helsingin kaupunkipolitiikassa Pasanen on puolustanut lähiluontoa ja pitänyt esillä monimuotoisen kaupunkiluonnon ja riittävien viheralueiden turvaamisen merkitystä.
Kaupunkiympäristölautakunnassa Pasanen on lukuisissa kaavapäätöksissä puolustanut luontoalueita. Hän on myös tehnyt muun muassa aloitteita Helsingin luonnon kokonaisheikentymättömyyden turvaamisesta, Helsingin linnuston suojelun edistämisestä sekä Sipoonkorven kansallispuiston laajentamisesta.
Pasanen on puolueensa edustajana ollut neuvottelemassa lisärahaa Helsingin kouluille ja nuorille sekä monivuotista palkkaohjelmaa aloille, jotka kärsivät pienipalkkaisuudesta ja työntekijäpulasta. Pasasen valtuustoaloite maksuttomien kuukautisvälineiden tarjoamisesta nuorille ja vähävaraisille johti kokeiluun Helsingin kouluissa.
Politiikka > Opiskelijapolitiikka

Pasanen lähti mukaan opiskelijapolitiikkaan vuonna 2016 Helsingin yliopiston ylioppilaskunnan edustajistovaaleissa. Pasanen toimi vuonna 2017 HYYn Vihreiden edustajistoryhmän puheenjohtajana ja vuonna 2018 HYYn hallituksen jäsenenä vastaten kaupunkivaikuttamisesta, kehitysyhteistyöstä sekä HYY Yhtymästä (nykyinen Ylva). Vuoden 2018 aikana Pasanen puheenjohti HYY Yhtymän hallintoneuvostoa ja kansainvälisen World Student Capital -verkoston Helsinki-ryhmää.
Helsingin yliopiston hallinnon opiskelijaedustajana Pasanen on toiminut oman maisteriohjelmansa Ympäristömuutos ja globaali kestävyys johtoryhmässä vuosina 2016–2018 sekä bio- ja ympäristötieteellisen tiedekuntaneuvoston jäsenenä 2018–2019.
Politiikka > Kunnallispolitiikka

Helsingin kaupunginvaltuustoon Pasanen valittiin varavaltuutetuksi vuoden 2017 kuntavaaleissa. Kunnallisissa luottamustoimissa Pasanen toimi Helsingin seudun ympäristöpalvelujen (HSY) hallituksessa 2017–2020, Helsingin kaupunkiympäristölautakunnan varajäsenenä 2017–2019 ja varsinaisena jäsenenä 2019 alkaen sekä Helsingin seudun liikenteen (HSL) hallituksessa 2020-2021. Kuntavaaleissa 2021 Pasanen valittiin 1277 äänellä Helsingin kaupunginvaltuustoon. Vuodesta 2021 Pasanen on toiminut Helsingin vihreän valtuustoryhmän varapuheenjohtajana, kaupunkiympäristölautakunnan jäsenenä sekä kaupunginhallituksen ja elinkeinojaoston varajäsenenä. Toukokuussa 2023 Pasanen valittiin Helsingin vihreän valtuustoryhmän puheenjohtajaksi.
Politiikka > Puoluetoiminta

Pasanen on vihreiden puoluehallituksen jäsen kaudella 2021–2023. Kaudella 2017–2019 Pasanen toimi vihreiden puoluevaltuuskunnan jäsenenä. Pasanen oli mukana vihreiden periaateohjelmaa valmistelevassa työryhmässä 2019–2020. Vihreiden nuorten puheenjohtajaksi kaksivuotiskaudelle Pasanen valittiin vuonna 2019. Sitä ennen hän toimi Vihreiden nuorten hallituksen jäsenenä ja Vihreiden nuorten ympäristötyöryhmän puheenjohtajana 2018.
Politiikka > Poliittisia näkemyksiä

Pasanen näkee, että il­mas­ton­muu­tok­sen tor­ju­mi­seen ja luontokadon pysäyttämiseen vaa­dit­aan isom­paa yh­teis­kun­nal­lis­ta muu­tos­ta. Näkemyksen mukaisesti ih­mis­ten tu­li­si siir­tyä vä­hä­pääs­töi­sem­pään ja vähemmän luonnonvaroja kuluttavaan elä­män­ta­paan. Pasasen mukaan yhteiskunnan täytyy luoda yrityksille sellaiset puitteet, joissa ne voivat toimia, mutta joissa yritysten saastuttamista tulee vaikeampaa. Pasanen kannattaa esimerkiksi tiukkoja päästörajoitteita ja hiiliveroja. Pasanen näkee kaupungeilla olevan paljon valtaa yhteiskunnallisen muutoksen rakentamisessa.
Pasanen on ottanut kantaa myös liha- ja maitoverotukseen. Ilmastolle haitallisten eläintuotteiden hintaa pidetään keinotekoisen alhaisena miljoonien eurojen tuilla Pasasen mukaan. Pasasen mielestä ongelma on, että vaikka uusia kasvistuotteita tulee jatkuvasti markkinoille,  suomalaisten lihansyönti vain lisääntyy. Pasasen mukaan se ei ole ihme niin kauan, kun nyhtökaura maksaa kolme kertaa enemmän kuin vastaava paketti jauhelihaa.
Pasasen johtamana Vihreät nuoret jätti vuonna 2020 vihreiden puoluekokouksessa puoluekokousaloitteen kannabiksen laillistamisesta. Aloite kannabiksen myynnin laillistamiseksi ei mennyt läpi vihreiden puoluekokouksessa syyskuussa 2020.
Teokset

Huijareiden vallankumous — Huijarisyndrooman yhteiskunnallisilla juurilla, Vastapaino (2021). Muut tekijät Sanni Lehtinen ja Silja Uusikangas. ISBN 9789517689021
Loimaan rautatieasema

Loimaan rautatieasema (lyh. Lm) on rautatieasema Suomen rataverkkoon kuuluvalla rataosuudella Turku–Toijala. Liikennepaikka sijaitsee lähes tarkalleen rataosan puolivälissä, ja sijaintinsa vuoksi se on liikenteellisesti tärkeä paikka. Loimaa on myös Turusta Toijalaan johtavan rataosuuden suurin välipaikkakunta.
Loimaan asema otettiin käyttöön Turun radan ainoana III luokan rautatieasemana rataosan valmistuessa vuonna 1876. Asema sijoitettiin rautatien ja Loimaan kirkolta Ypäjälle menevän maantien risteykseen Loimijoen läheisyyteen, noin kuuden kilometrin päähän kirkosta. Paikka oli silloin metsäaluetta Vesikosken ja Peltoisten kylien välillä. Asemarakennuksen on todennäköisesti suunnitellut Knut Nylander, joka toimi tuolloin Valtionrautateiden rakennussuunnittelijana. Aseman piirustuksia ei kuitenkaan ole signeerattu. Aseman alkuperäinen veturitalli siirrettiin vuonna 1902 Humppilaan ja sen tilalle rakennettu talli on myöhemmin purettu. Aseman ensimmäinen vesitorni räjäytettiin kansalaissodan aikana ja uusi torni rakennettiin samoilla piirustuksilla kuin Humppilan vastaava. Loimaan aseman ympärille syntyi nopeasti asutuskeskus, joka oli Suomen itsenäistymisen aikoihin jo varsin merkittävä kauppoineen, pankkeineen, rukoushuoneineen ja sähkövalaistuksineen. Asemanseudusta ja Vesikosken kylästä muodostettiin itsenäinen Loimaan kauppala vuonna 1921 (vuodesta 1969 kaupunki), ja Loimaan maalaiskunnan keskukseksi jäi kirkonkylä Hirvikoski, kunnes kunnat yhdistettiin vuonna 2005.
Loimaasta suunniteltiin 1800-luvun lopulla risteysasemaa, kun rautatiekomitean rataverkkoehdotuksessa esitettiin Porin oikoradan suunnaksi reittiä Helsingistä Loimaan kautta Kokemäen Risteelle tai Peipohjaan. Radan eteläosaa Loimaalle pidettiin yhtenä ensisijaisesti rakennettavista radoista pääkaupungin elintarvikehuollon kannalta. 1920-luvulla Loimaalle suunniteltiin edellisen lisäksi vielä ratayhteyttä Riihimäeltä. Ratahankkeet kuitenkin hautautuivat seuraavalla vuosikymmenellä linja-autoliikenteen merkityksen kasvaessa.
Loimaan asemalta rakennettiin sivuraide viljavarastolle vuonna 1951. Asema muutettiin kauko-ohjatuksi vuonna 2000. Asemarakennus siirtyi Senaatti-kiinteistöille vuonna 2007 ja lipunmyynti asemalla loppui seuraavana vuonna. Asemarakennuksen ulkonäköä on myöhemmin muutettu joitakin kertoja, mutta muutoksista huolimatta se edustaa omaa rakennustyyliään viimeisenä jäljellä olevana rakennuksena.
Asema sijaitsee Loimaan kaupungin keskustaajamassa, rautatien ja seututien 213 risteyskohdassa. Asemalla pysähtyvät kaikki rataosalla liikennöivät henkilöjunat, ja siellä on myös tavaraliikennettä. Kaikki henkilöjunat liikennöivät raiteelta yksi, paitsi illan viimeinen juna Turkuun, joka käyttää raidetta 2.
Museovirasto on määritellyt Loimaan rautatieaseman yhdeksi Suomen valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä. Höyryveturikauden muistomerkiksi Loimaalla on säilytetty rautatien vesitorni vesiviskureineen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Loimaan rautatieasema Wikimedia Commonsissa
Rautatien vanha vesitorni
Mustion rautatieasema

Mustion rautatieasema (ruots. Svartå järnvägsstation, lyh. Mso) sijaitsee Mustiolla Karjaan ja Hyvinkään välisellä rataosuudella, jolla ei ole ollut henkilöliikennettä vuoden 1983 jälkeen. Asemarakennuksen on suunnitellut Knut Nylander, ja se valmistui 1873 kaksikerroksisena. Rakennusta laajennettiin Bruno Granholmin suunnitelmien mukaan vuonna 1907. Mustion asemarakennus on yksi kolmesta nykypäiviin säilyneestä Hyvinkää–Hanko-radan alkuperäisestä asemarakennuksesta; muut ovat Hyvinkään ja Tammisaaren asemat. Mustion asemarakennuksen ulkonäköä on vuosien aikana muutettu niin, että se ei enää vastaa Knut Nylanderin alkuperäisiä suunnitelmia. Rakennuksesta on muun muassa purettu siinä alkujaan ollut kaksikerroksinen poikkipääty.
Mustion rautatieasema 2014.
Rata rakennettiin yksityisenä hankkeena, ja Mustion kartanon omistaja Fridolf Linder lahjoitti asemalle maa-alueen. Asemalta kulki tehtaalle kapearaiteinen rata. Aseman lähimmistä rakennuksista ovat jäljellä kestikievari ja maakauppa. Mustion asemalla oli myös kaksipaikkainen veturitalli sen sijaitessa lähellä Hyvinkään ja Hangon puoliväliä. Mustio oli rautatien alkuaikoina sen vilkkaimpia asemia, mutta Karjaan muodostuttua rantaradan risteysasemaksi Mustion merkitys jäi lähinnä paikalliseksi. Mustion asema muutettiin miehittämättömäksi vuonna 1969 ja henkilöliikenne Hyvinkään ja Karjaan välisellä rataosalla lopetettiin kokonaan vuonna 1983. Asemarakennus siirtyi Senaatti-kiinteistöille ja edelleen myyntiin vuonna 2007.
Valeunikot

| Valeunikot |
| --- | --- |
 Sinivaleunikko (Meconopsis betonicifolia)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Ranunculales
Heimo::  Unikkokasvit Papaveraceae
Suku::  Valeunikot Meconopsis  Vig.
Katso myös
   Valeunikot Wikispeciesissä   Valeunikot Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Valeunikot (Meconopsis) on unikkokasvien (Papaveraceae) heimoon kuuluva kasvisuku. Useita valeunikkolajeja viljellään perennoina. Suurin osa valeunikoista kasvaa luontaisesti Himalajan vuoristossa. Vain keltavaleunikko on alkuperäinen laji Euroopassa.
Lajeja

Meconopsis betonicifolia – sinivaleunikko
Meconopsis cambrica – keltavaleunikko (eli englanninunikko Papaver cambricum)
Meconopsis grandis – isovaleunikko
Meconopsis horridula – piikkivaleunikko
Meconopsis napaulensis – satiinivaleunikko
Meconopsis punicea – punavaleunikko
Meconopsis quintuplinervia – kaihovaleunikko
Meconopsis regia – nepalinvaleunikko
Sinivaleunikko.
Keltavaleunikko.
Keltavaleunikko.
Isovaleunikko.
Piikkivaleunikko.
Punavaleunikko.
Aiheesta muualla

Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Meconopsis
Suomen Lajitietokeskus: Uinukot – Meconopsis
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1414316  Wikispecies: Meconopsis  BOLD: 291820  CoL: 62ZHP  EoL: 2878575  EPPO: 1MEPG  FNA: 119934  FoC: 119934  GBIF: 7153468  GRIN: 7359  iNaturalist: 60866  IPNI: 30149252-2  IRMNG: 1345136  ITIS: 895473  NBN: NHMSYS0000460626  NCBI: 72195  NZOR: 6a6a25af-b8b1-4ae0-b0f2-1164f88d492a  Open Tree of Life: 878927  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:30149252-2  Tropicos: 40015350  VASCAN: 29063  WFO: wfo-4000023418
Pavut

| Pavut |
| --- | --- |
 Tarhapapu (Phaseolus vulgaris)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Fabales
Heimo::  Hernekasvit Fabaceae
Suku::  Pavut Phaseolus  L.
Katso myös
   Pavut Wikispeciesissä   Pavut Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pavut eli hyötypavut (Phaseolus) on hernekasvisuku, johon kuuluu noin 80  köynnöstävää ruohovartista lajia. Pavut kasvavat luonnonvaraisina Keski- ja Etelä-Amerikassa, mutta niitä viljellään muillakin mantereilla.
Papujen lehdet ovat kolmisormiset, kärhettömät ja kukinto isokukkainen terttu.
Papujen käyttö on yleistä etenkin Etelä-Amerikan ja Lähi-idän maiden ruokakulttuureissa. Ensimmäiset hyötypavut tuotiin Eurooppaan 1500-luvulla.
Suomen ilmastossa voidaan viljellä ainoastaan tuoreena käytettävää tarhapapua (Phaseolus vulgaris), josta syödään koko palko. Tarhapapu tuotiin Suomeen 1600-luvulla. Tarhapapu on puna- tai valkoteriöinen ja sillä on sileä vihreä, keltainen tai violetti, 8–16 cm pitkä palko. Sen viljelysmuotoja ovat muun muassa pensasmaisesti kasvava pensaspapu ja salkomainen salkopapu, joista kummastakin on olemassa useita lajikkeita. Pyöreäpalkoisista tarhapavuista käytetään nimeä taitepapu ja litteäpalkoisista leikkopapu. Tarhapavun syötäviä osia ei tarvitse liottaa ennen käyttöä.
Kuivapavut ovat yleensä kuivattuja pensaspapujen siemeniä, joiden muoto vaihtelee lajikkeittain. Väreiltään ne voivat olla valkoisia, ruskeita, vihreitä, mustia tai punaisia. Suosittuja lajikkeita ovat ruskea ja valkoinen papu, mungpapu sekä voi- eli limanpapu. Muita lajikkeita ovat esimerkiksi borlottopapu ja adsukipapu.
Puna- tai valkokukkainen, 3–4 metriä korkea ruusupapu on Suomessakin menestyvä koristeköynnös, jonka palot ja siemenet ovat syötäviä.
Soijapapu ja härkäpapu eivät kuulu nimestään huolimatta papujen sukuun.
Ravintoarvot

Pavut sisältävät runsaasti rautaa, mutta elimistö kykenee hyövdyntämään siitä vain noin 2 promillea.
Terveysvaikutukset

Kuivattuna käytettävät pavut sisältävät huonosti sulavia ja jopa myrkyllisiä lektiinejä ja muita vahingollisia proteiineja. Jotta ne saataisiin tehottomiksi, kuivatut ja raa’at pavut tulisi liottaa ja keittää ohjeiden mukaan. Vähäisempi käsittely voi johtaa ruoansulatusongelmiin ja jopa ruokamyrkytykseen.
Monet pavut, kuten mung-, canneliini- ja soijapapu, sisältävät runsaasti nikkeliä, jonka krooninen liikasaanti saattaa vaurioittaa munuaisia ja maksaa sekä häiritä immuunijärjestelmän toimintaa ja syntyvän lapsen kehitystä.
Lajeja

limanpapu (Phaseolus lunatus)
ruusupapu (Phaseolus coccineus)
tarhapapu (Phaseolus vulgaris)
Pavut arkikielessä

Suomen papu-sana on alkuaan tarkoittanut vain härkäpapua, jota on Suomessa viljelty ainakin 600-luvulta eli merovingiajalta saakka. Biologit ovat kuitenkin myöhemmin kehittäneet kasvien tieteellistä luokittelua ja alkaneet käyttää papu-sanaa eri asiasta, joten härkäpapu ei nykyisessä kasvien biologisessa jaottelussa kuulu papujen sukuun.
Yleiskielessä papuja ovat yksinkertaisesti pavun näköiset kasvinosat, kasvien keskinäisistä biologisista suhteista välittämättä. Sanalla papu viitataan usein yhtä lailla kasvin palkoon kuin sen sisältä löytyviin siemenen- tai marjankaltaisiin osiin.
Eräissä murteissa myös tavallisia herneitä sanotaan pavuiksi.
Yleiskielessä pavuiksi nimitetään näin ollen useita hernekasvilajeja ja niiden siemeniä, muun muassa härkäpapua ja soijaa, sekä mungopapua, joka aiemmin luokiteltiin papujen sukuun mutta nykyään omaansa. Lisäksi täysin eri heimoon kuuluvan kahvipensaan siemeniä nimitetään yleensä kahvipavuiksi ja kaakaopuun hedelmien siemeniä kaakaopavuiksi.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Pavut (hyötypavut) – Phaseolus
Phaseolus L. Funet.fi. Viitattu 20.6.2019.
Integrated Taxonomic Information System (ITIS): Phaseolus (TSN 203844) itis.gov. Viitattu 20.6.2019. (englanniksi)
Phaseolus L. bean Natural Resources Conservation Service – USDA.gov. Viitattu 20.6.2019 (englanniksi).
Phaseolus Flora of China. Viitattu 20.6.2019 (englanniksi).
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q310438  Wikispecies: Phaseolus  APDB: 193634  APNI: 80480  CoL: 6MXY  EoL: 28260  EPPO: 1PHSG  FNA: 124927  FoC: 124927  GBIF: 2947798  GRIN: 9217  iNaturalist: 72293  IPNI: 23211-1  IRMNG: 1287744  ITIS: 203844  NBN: NHMSYS0000080134  NCBI: 3883  NZOR: 555731c4-98b7-4204-a950-3235a59a0928  Open Tree of Life: 826181  PLANTS: PHASE  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:325972-2  Tropicos: 40006376  VASCAN: 1531  WFO: wfo-4000029154
Vaippapaviaani

| Vaippapaviaani |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumalliset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Kädelliset Primates
Alalahko::  Haplorrhini 
Osalahko::  Simiiformes 
Yläheimo::  Cercopithecoidea 
Heimo::  Häntäapinat Cercopithecidae
Alaheimo::  Marakattiapinat Cercopithecinae 
Suku::  Paviaanit Papio
Laji::  hamadryas
Kaksiosainen nimi
 Papio hamadryas  (Linnaeus, 1758) 
 Vaippapaviaanin levinneisyys
Katso myös
   Vaippapaviaani Wikispeciesissä   Vaippapaviaani Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Vaippapaviaani eli hamadryas eli pyhäpaviaani (Papio hamadryas) on kaikkein pohjoisimpana elävä paviaanilaji.
Levinneisyys

Sen levinneisyysalue ulottuu Sudanin Port Sudanista noin 8. leveyspiiriltä Somaliaan, lisäksi sitä tavataan Arabian niemimaan etelärannikolla.
Tuntomerkit

Vaippapaviaanin kasvot eroavat muista paviaaneista niiden punaisuudella. Pitkänomainen kuono on profiililtaan ylöspäin työntyvä. Turkki on paksu ja väriltään se on naarailla ruskea ja uroksilla vaaleanharmaa. Täysikasvuisella uroksella on huomiota kiinnittävä helmenharmaa harja.
Kooltaan vaippapaviaani on keskikokoinen ja täysikasvuisena uroksen massa voi olla 25 kg. Lajin yksilöt ovat pituudeltaan ilman häntää noin 60–72 cm ja hännän pituus on 32–60 cm.
Elintavat

Vaippapaviaanilauma on suuri ja se käsittää tavallisesti johtajauroksen, joka johtaa naaraita, nuoria uroksia ja poikasia. Nuoret urokset pysyvät laumassaan yleensä vain sukukypsyyteensä asti.
Lajille on tyypillistä elää maassa eikä kiipeillä puissa ja yöpyminen tapahtuu yleensä kallionkielekkeillä tai rantatörmillä. Vaippapaviaanin ruokavalioon kuuluvat kasvit, hyönteiset ja pikkueläimet.
Vaippapaviaaninaaras tulee sukukypsäksi ikävuosien 3,5–4 välillä ja urokset vasta 4–6-vuotiaina. Laji voi lisääntyä vuodenajasta riippumatta. Raskaus kestää 160-183 vuorokautta ja poikasia syntyy tavanomaisesti vain yksi kerrallaan.
Muuta

Vaippapaviaani oli joidenkin väitteiden mukaan muinaisessa Egyptissä pyhä eläin, sen kuvia on löydetty faaraoiden hautakammioista ja temppeleistä. Se kuvastaa Thot-jumalan henkilöitymää.
Korkeasaaren vaippapaviaanit saivat paljon huomiota syksyllä 2004, kun ne päätettiin lopettaa. Kansanliikkeen vastustuksen takia laumaa päätettiin pitää hengissä toistaiseksi. Niille löytyi kodit toisista eläintarhoista.
Karjalaiset

Karjalaiset voi tarkoittaa seuraavia:
karjalaiset, Karjalan maakuntien itämerensuomalainen heimo, joka on osa suomalaista kansaa
karjalaiset, Venäjällä ja Suomessa asuva itämerensuomalainen kansa
Suomen karjalankieliset, karjalan kieltä puhuvia ihmisiä Suomessa
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Karjalaiset”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.