stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Papin rintakilpi
Jalokivet > 12 jalokiveä Uudessa testamentissa

Uuden testamentin Ilmestyskirjassa on kuvaus kaupungin muurista, jossa jokainen kivikerros muurissa on tehty eri materiaalista; alkuperäistekstissä kerrokset on annettu koineen kreikaksi seuraavasti: iaspis, sapphiros, chalcedon, smaragdos, sardonyx, sardion, chrysolithos, beryllos, topazion, chrysoprason, yacinthos, amethystos. Tämä luettelo näyttää pohjautuvan Septuaginta-käännöksen versioon rintakilven jalokiviluettelosta – jos rintakilven ylempää puoliskoa käännettäisiin 180 astetta, ja pohjapuolisko käännettäisiin ylösalaisin niin, että Onchion vaihtaisi paikkaa Topazionin kanssa, luetteloista tulisi erittäin samanlaiset; luetteloissa on vain neljä eroavaisuutta:
Onchion (kirjaimellisesti onyksi) on muuttunut sardonyksiksi (punainen onyksi)
Anthrax on muuttunut Chalcedon:ksi (kirjaimellisesti tarkoittaen kalkedonia, jonka punainen muunnos on yleisin). Anthrax tarkoittaa kirjaimellisesti hiiltä, tarkoittaen oletettavasti palavan hiilen punaista väriä.
Ligurios on muuttunut Chrysoprason:ksi. Tutkijat epäilevät, että Ligurios oli vaalean kellertävä mineraali, ja vaikka Chrysoprase viittaa nyt tiettyyn jalokiveen – krysopraasiin – joka on yleensä väriltään omenanvihreä, aikaisemmin se viittasi kellertävän purjonvihreisiin jalokiviin, sellaisiin kuin  peridootti; Chrysoprase tarkoittaa kirjaimellisesti kultaista purjoa.
Achates (akaatti) on korvattu Yacinthos:lla (jasintti). Klassisen rabbiinisen kirjallisuuden mukaan tämä tietty akaatti oli taivaan sininen väriltään, ja vaikka jasintti viittaa nyt punaiseksi värjättyyn kirkkaaseen jalokiveen – jasinttiin – näin ei ollut siihen aikaan, kun Ilmestyskirja kirjoitettiin, ja tuohon aikaan jasintti näyttää viitanneen sinertävään jalokiveen; Plinius kuvaa jasinttia sameaksi ja sinertäväksi ametistiksi, kun taas Solinus kuvaa sitä kirkkaan siniseksi värjätyksi jalokiveksi – moderniksi safiiriksi.
Jalokivet > Kaava

Se, onko mitään kaavaa jalokivien valinnalle, riippuu niiden ominaisuuksista. Ottaen huomioon, mitä mieltä enemmistö tutkijoista on jalokivien ominaisuuksista, ja mitä ilmenee Ilmestyskirjasta, että Onyx neljännen rivin lopussa oli Sardonyx, on neljä väriä – punainen, vihreä, keltainen ja sininen. Jokaista niistä edustaa kirkas jalokivi (punainen – granaatti, vihreä – heliodori, keltainen - krysoliitti, sininen – ametisti), läpinäkymätön jalokivi (punainen - karneoli/punainen jaspis, vihreä – vihreä jaspis, keltainen – keltainen jaspis/keltainen serpentiini, sininen - lapislatsuli), ja raidallinen jalokivi (punainen – sardonyksi, vihreä – malakiitti, keltainen – vaalean kultainen akaatti, sininen – taivaansininen akaatti). Neljä väriä punainen, vihreä, keltainen ja sininen, ovat neljä ensimmäistä väriä (paitsi musta ja valkoinen), jotka kielet erottavat, ja ovat erotettuja kaikissa kulttuureissa, joissa on vähintään kuusi eri väriä (kaksi lisäväriä ovat musta ja valkoinen). Nämä värit vastaavat karkeasti herkkiä verkkokalvon hermosolmun soluja. Verkkokalvon hermosolmu prosessoi väriä sijoittamalla sen sinisestä keltaiselle alueelle, ja erikseen sijoittamalla sen punaisesta vihreälle alueelle.
Kirjallisuutta

Berlin, Brent; Kay, Paul (1969). Basic Color Terms: their Universality ans Evolution. University of California Press. ISBN 9780520014428.
Blake, Robert Pierpont; de Vis, H. (1934). Epiphanius de Gemmis: the Old Georgian Version aand the Fragments of the Armenian Version. London: Christophers.
Cheyne, Thomas Kelly; Black, J. Sutherland (1899). Encyclopaedia Biblica.
Eichholz, D. E., ed. (1965). Theophrastus: De Lapidibus. Oxford: Clarendon Press.
Faris, Nabih Amin (1938). The Antiquities of South Arabia: being a translation from Arabic with linguistic, geographic, and historic notes of the eighth book of al-Hamdāni's asl-Iklīl. Oxford University Press.
Field, Frederick (1875). Origensis Hexaplorum quae Supersunt. Oxford.
Gottheil, Richard H., ed. (1908). Bar-Ali Bar 'Alī (Īshō'): The Syriac-Arabic Glosses Rome: Reale Accademia Nazionale dei Lincei.
Neusner, Jacob; Sonn, Tamara (1999). Comparing Religions through Law: Judaism and Islam.
Walton, Steven A. (2001). "Theophrastus on Lyngurium: medieval and early modern lore from the classical lapidary tradition". Annals of Science 58 (4): 357 - 379.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Priestly breastplate
| n k 2>  Mooseksen kirja (Exodus) |
| --- | --- |
Henkilöt:  Mooses  Israelin heimot  Aaron  Besalel  Elieser  Faaraon tytär  Gersom  Israelin ylipappi  Jetro  Itamar  Mirjam  Nabad ja Abihu  Oholiab  Sifra ja Pua  Sippora 
Käsitteet:  Aaronin sauva  Armonistuin  Asera-paalu  Ilmestysmaja  Kaislakori  Kultainen vasikka  Liitonarkki  Manna  Menora  Mooseksen sauva  Näkyleipä  Palava pensas  Papin rintakilpi  Pilvipatsas ja tulipatsas  Pronssiallas  Tefillin  Uhrilahja 
Paikat:  Egypti  Massa ja Meriba  Ramses  Sukkot  Etam  Pi-Hirot  Mara  Elim  Sinin autiomaa  Refidim Horebin vuori  Siinain autiomaa Siinainvuori 
Lähteet:  Pappiskirja  Jahvisti  Elohisti 
Tapahtumat:  Israelilaisten pako Egyptistä  Egyptin vitsaukset  Kymmenen käskyä  Mooseksen laki 
Kuva papin rintakilvestä
Taiteilijan näkemys juutalaisesta ylipapista käyttämässä hoshenia muinaisessa Juudassa.
Käännös suomeksi
Turku
Nimen alkuperä

Suomenkielisen nimityksen kaupungille uskotaan periytyvän muinaisitäslaavilaisesta kauppapaikkaa tarkoittavasta sanasta tǔrgǔ. Nykyinen käsitys on se, että sanan toivat Fennoskandian alueelle novgorodilaiset kauppiaat.
Turkua käytetään edelleen tietyissä murteissa samaisesta sanasta aikoinaan periytyneen torin merkityksessä, vaikkakin Turku nykyään ymmärretään useammin kaupungin nimeksi kuin toria tarkoittavaksi sanaksi. Tämä merkitys näkyy myös sanonnoissa ”turuilla ja toreilla” ja ”Suomen Turku”, joka myös viittaa asemaan historiallisen Suomen maakunnan eli Varsinais-Suomen kaupunkina. Viroksi kaupungin nimi on Turu, joka on omistusmuoto toria tarkoittavasta sanasta ”turg”.
Turun ruotsinkielinen nimi Åbo, alun perin Aboa, tulee mahdollisesti jokea tarkoittavasta alusta å ja loppuosasta asukas eli bo(a).
Historia > Keskiajan Turku

Turun historia aloitetaan usein kirjeestä, jonka paavi Gregorius IX päiväsi 23. tammikuuta 1229. Kirjeessä annettiin lupa siirtää Suomen piispanistuin soveliaampaan paikkaan. Ilmeisesti tämä tarkoitti siirtoa Nousiaisista Koroisiin. Aurajokilaakso oli ollut vaurasta ja suhteellisen tiheästi asuttua aluetta jo rautakaudella, joten ei ole yllättävää, että hiippakunnan keskus siirrettiin sinne.
Varsinainen Turun kaupunki muodostui 1200-luvun lopulla hieman Koroistenniemeä alemmas Aurajoen varteen Unikankareen kummun läheisyyteen. Arkeologi Markus Hiekkanen on arvellut, että kaupunki perustettiin kuninkaan, piispan ja vuonna 1249 perustetun dominikaanikonventin yhteisestä aloitteesta. Kaupunkia ei kuitenkaan perustettu asumattomalle maalle, vaan paikalla oli peltoja ja luultavasti myös talonpoikaiskylä. Kaupungin tarkkaa perustamisvuotta ei tiedetä, koska mitään aiheeseen liittyvää asiakirjaa ei ole säilynyt. Unikankareelle rakennettu tuomiokirkko vihittiin käyttöön vuonna 1300.
Piispanistuimen ja dominikaaniluostarin sijaintipaikkana Turku oli keskiaikaisen Suomen kirkollinen ja opillinen keskus. Keskiaikainen Turku oli myös vilkas kaupan ja merenkulun keskus. Se oli Suomen suurin ja samalla koko Ruotsin valtakunnan suurimpia ja tärkeimpiä keskiaikaisia kaupunkeja. Kaupungin lähellä sijainnut Turun linna oli tärkeimpiä maallisen vallan tukikohtia Suomen alueella. Linnan antamasta suojasta huolimatta kaupunki joutui keskiajalla useita kertoja sotanäyttämöksi. Novgorodilaiset ryöstivät kaupunkia vuonna 1318 ja tanskalaiset 1509 ja 1522.
Historia > Turku 1500-luvulta Ruotsin vallan loppuun

Keskiajan jälkeenkin Turku säilytti asemansa Suomen suurimpana kaupunkina. Juhana-herttuan pitäessä hoviaan Turun linnassa vuosina 1556–1563 turkulaiset saivat nähdä välähdyksiä keskieurooppalaisesta loistosta. Turun linnaa piiritettiin 1500-luvulla yhteensä kuusi kertaa Ruotsin valtataistelujen yhteydessä, mutta 1600-luvulla kaupungin olot olivat paljon rauhallisemmat. Turun asema laajan alueen keskuksena korostui 1600-luvun aikana, kun sinne perustettiin lukuisia koulu- ja hallintolaitoksia. Esimerkiksi lääninhallitus perustettiin Turkuun vuonna 1617 ja Suomen ensimmäinen hovioikeus, Turun hovioikeus vuonna 1623. Kuningatar Kristiina antoi käskyn perustaa Turkuun Suomen ensimmäinen yliopisto, Turun akatemia, vuonna 1640. Turussa asui 1600-luvulla noin 3 000 asukasta, jotka olivat paitsi pappeja, kauppiaita, käsityöläisiä ja palvelijoita, nyt myös virkamiehiä, opiskelijoita ja yliopiston henkilökuntaa. Kreivi Pietari Brahe toimi Suomen kenraalikuvernöörinä vuosina 1637–1640 ja 1648–1654 tehtävänään alueen hallinnon hoitaminen. Tätä tehtävää varten Turun linnassa oli kenraalikuvernöörin virasto.
1600-luvun suotuisa kasvu tyrehtyi vuosina 1700–1721 suuren Pohjan sotaan ja sitä seuranneeseen isoonvihaan eli venäläiseen miehitykseen. Turku oli isonvihan aikana venäläisen miehityshallinnon keskus. Vuosina 1742–1743, hattujen sodan aikana, kaupunki miehitettiin jälleen pikkuvihan myötä. Pikkuviha päättyi Turun rauhana tunnettuun rauhansopimukseen. 1700-luvun jälkipuolisko oli rauhaisampaa, ja sitä leimasi Turussa teollisuuden kasvu. Turussa toimi 1700-luvulla kaksi valtakunnan suurimpiin kuulunutta tupakkatehdasta. Laivojen rakentaminen alkoi Turussa vuonna 1732 perustetulla Åbo Gamla Skeppswarf -telakalla, ja telakkateollisuudesta kehittyi aikaa myöten kaupungin merkittävin teollisuudenhaara. Kaupungin asukasluku nousi ja oli vuosisadan vaihtuessa jo noin 11 000. 1700-luvun lopulla kulttuuri ja tiede kukoistivat kaupungissa. Tästä esimerkkeinä olivat esimerkiksi ensimmäisen kasvitieteellisen puutarhan ja laboratorioiden perustaminen ja Suomen vanhimman sanomalehden Tidningar Utgifne Af et Sällskap i Åbo ilmestyminen vuonna 1771. Vuonna 1790 Turussa perustettiin Suomen vanhin yhä toimiva yhdistys, Musikaliska Sällskapet i Åbo eli Turun Soitannollinen Seura.
Historia > Venäjän vallan aika

Turussa ei ryhdytty minkäänlaiseen vastarintaan venäläisten marssiessa kaupunkiin lokakuussa 1809 Suomen sodan yhteydessä. Elämä Turussa jatkui miehityksestä huolimatta rauhallisena. Turun hovioikeus jatkoi venäläisten saapuessa istuntoaan ja myöhemmin keväällä Turun piispa Jacob Tengström ja Turun akatemian opettajakunta vannoivat uskollisuudenvalan keisarille.
Turusta tuli 1809 Suomen suuriruhtinaskunnan keskushallinnon sijoituspaikka eli autonomisen Suomen pääkaupunki. Turussa oli historiallisen asemansa vuoksi entuudestaan tärkeitä virastoja. Turun tuomiokapituli ja piispa olivat maan johtava kirkollinen auktoriteetti. Turussa sijaitsi yliopisto, ja kaupunki oli Suomen kaupan ja merenkulun keskus. Pääkaupunki siirrettiin kuitenkin Helsinkiin vuonna 1812, koska keisari Aleksanteri I:n mielestä Turku oli ruotsalaismielinen ja liian lähellä entistä emämaata. Myöhemmin Carl Erik Mannerheim, jota pidetään Suomen ensimmäisenä pääministerinä, kommentoi muistelmissaan, että pääkaupungin siirtäminen Turusta Helsinkiin oli hänen mielestään virhe, johon olivat vaikuttaneet suomalaiset ”onnenonkijat ja projektimaakarit”.
Arkkipiispanistuinta lukuun ottamatta viimeisetkin keskushallinnon elimet ja Turun akatemia siirrettiin uuteen pääkaupunkiin vuoden 1827 Turun suuren palon jälkeen. Pohjoismaiden historian tuhoisimman kaupunkipalon jälkeen uuden asemakaavan Turkuun laati Carl Ludvig Engel. Jälleenrakennuksen jälkeen kaupunki oli arkkitehtuuriltaan Euroopan yhtenäisimpiä kokonaisuuksia. Turku pysyi Suomen suurimpana kaupunkina 1840-luvulle asti. 1800-lukua leimasi kaupungin uuden nousun lisäksi kansallinen herätys, fennomania. Perusta liikkeelle oli niin sanotussa Turun romantiikassa.
Historia > Suomen itsenäistymisen jälkeen

Heti Suomen itsenäistymisen jälkeen alkaneessa Suomen sisällissodassa Turku oli muiden suurten kaupunkien tapaan punaisten hallinnon alla. Sota oli kuitenkin lyhyt, ja kevään 1918 aikana Turussa olleet punaiset vetäytyivät. Talvi- ja jatkosodan aikana Turku kärsi Neuvostoliiton pommituksista. Muun muassa Turun linna kärsi tuhoa, ja sen lähialue sekä Martin kaupunginosa pommitettiin lähes täysin maan tasalle. Neuvostoliitto pudotti talvisodan aikana kaupunkiin 4 000 pommia, jotka tuhosivat tai vaurioittivat yli 600 rakennusta. Pommituksissa kuoli 52 ja haavoittui 151 henkeä. Turku olikin Viipurin jälkeen talvisodan pommitetuin kaupunki. Presidentti, marsalkka Mannerheim oli sodan jälkeen sitä mieltä, että pääkaupunki pitäisi siirtää Helsingistä Turkuun, sillä Suomi joutui Moskovan välirauhassa vuonna 1944 luovuttamaan aivan Helsingin vierestä Porkkalan Neuvostoliitolle tukikohdaksi.
Sodan jälkeen Turun väkiluku kasvoi voimakkaasti suurten ikäluokkien synnyn ja maaltamuuton myötä. Turkuun on liitetty kokonaan kolme naapurikuntaa ja osia kahdesta naapurikunnasta ajanjaksolla 1930-luvulta 1970-luvulle. Noina 40 vuotena Turku kymmenkertaisti pinta-alansa. Vielä 1930-luvulla Turkuun kuului lähes yksinomaan kantakaupungin ruutukaava-alue. Sitä ympäröineet Aurajoen pohjois- tai länsipuoliset alueet kuuluivat Maariaan, etelä- tai itäpuoliset Kaarinaan. Vuonna 1939 Turkuun liitettiin osa Kaarinan ja vuonna 1944 osa Maarian kunnasta. Näissä liitoksissa molempien kuntien kirkonkylätkin liitettiin Turkuun, samoin kuin Nummenmäen, Vähä-Heikkilän ja Raunistulan taajaväkiset yhdyskunnat, joista Raunistula oli kuulunut Maariaan, muut Kaarinaan. Vuonna 1967 Turkuun liitettiin loputkin Maarian kunnasta, vuotta myöhemmin Kakskerran saaristokunta ja vuonna 1973 Paattisten kunta. Raisiosta Turkuun on liitetty Mälikkälän, Pahaniemen, Artukaisten, Pansion ja Pernon kaupunginosat. Viimeisimpänä näistä liitettiin Perno alueelle rakennettavan Wärtsilän telakan vuoksi. Tämän jälkeen kaupungin laajentuminen maa-alueilla on pysähtynyt naapurikuntien, etenkin Raision ja Kaarinan haluttomuuteen tehdä kuntarakenneselvityksiä Turun kanssa ja luovuttaa uusia maa-alueita Turulle. Vuonna 2006 valtioneuvosto määräsi kuitenkin Turun lähialueen kunnat yhteiseen selvitystyöhön kuntarakenteen uudistamisesta. Asia nousi uudestaan pinnalle 2010-luvulla ja vuonna 2015 Turun lähikunnat Raisio, Kaarina, Rusko ja Lieto päättivät hylätä kuntien yhdistymisen Suur-Turuksi. 1900-luvun lopulla ja 2000-luvun alkupuolella Turku on kehittynyt vilkkaaksi kauppa- ja matkailukaupungiksi.
Historia > 2000-luku

Vuonna 2017 Turussa tapahtui Suomen ensimmäinen jihadistisessa tarkoituksessa toteutettu terrori-isku, jossa kuoli kaksi ihmistä ja loukkaantui kymmenen.
Maantiede ja ilmasto

360 asteen panoraamakuva Turusta Turun tuomiokirkon tornista katsottuna.
Maantiede ja ilmasto > Ympäristö

Turun pinta-ala oli 2022-01-01 1. tammikuuta 2022 maanmittauslaitoksen mittausten mukaan 306,36 km², josta 245,63 km² on maata, 3,47 km² sisävesialueita ja loput 57,26 km² merivesialueita. Turun rajanaapurikuntia ovat Aura, Kaarina, Lieto, Masku, Mynämäki, Naantali, Nousiainen, Pöytyä, Raisio ja Rusko. Mäet ovat etelästä pohjoiseen Kakolanmäki, Puolalanmäki, Samppalinnanmäki, Aninkaistenmäki, Yliopistonmäki, Vartiovuorenmäki ja Kerttulinmäki. Kaupungin korkein kohta on Karhunsauna (89 metriä) joka sijaitsee Tortinmäessä. Turku tunnetaankin seitsemän kukkulan kaupunkina. Kukkulat ovat Carl Ludvig Engelin nimeämiä.
Turun pohjoisimmasta kolkasta eteläisimpään on matkaa yhteensä 45 kilometriä. Sen pohjoisin osa, kaupunkiin 1973 liitetty entisen Paattisten kunnan alue, ulottuu pitkän ja kapean kiilan muotoisena Kuhankuonon kahdeksan kunnan rajapyykille, joka on Turun pohjoisin kohta. Turun alueen suurin leveys sen sijaan on vain 15 kilometriä. Turun lounaisosa koostuu saarista, joista suurimmat ovat Ruissalo, Hirvensalo, Satava ja Kakskerta. Saarten metsät ovat pääosin mäntyvaltaisia, mutta niissä on myös reheviä lehtoja.
Ruissalon saari Turun edustalla on sekä luonnoltaan että kulttuurihistorialtaan arvokas ja monipuolinen alue koko Suomessa ja Turun tärkeimpiä luonnonsuojelullisia kohteita. Sen lehdot kuuluvat kansalliseen lehtojensuojeluohjelmaan, ja lähes koko saari liitettiin Natura 2000 -verkostoon vuonna 2000. Jo ennen Natura-verkkoon liittämistä saarelle oli perustettu Ruissalon ja Marjaniemen luonnonsuojelualueet, joiden yhteispinta-ala on noin 85 hehtaaria. Ruissalo mukaan lukien Turun kaupungin alueella sijaitsee 12 luonnonsuojelualuetta. Pähkinäisten saaresta Naantalissa Turku omistaa itäisen puoliskon. Luonnonsuojelualueiden yhteenlaskettu kokonaispinta-ala on 603 hehtaaria. Aivan Turun pohjoisimmassa kärjessä sijaitsee osa Kurjenrahkan kansallispuistosta.
Maantiede ja ilmasto > Ilmasto

Turun ilmasto on suhteellisen merellinen ja leuto. Vuoden keskilämpötila on noin 6 °C, ja sademäärä on tyypillisesti 700 mm vuodessa. Pysyvä lumipeite saadaan yleensä vasta vuodenvaihteen tienoilla, ja valkea joulu tulee vain 6–8 kertaa kymmenestä. Toisinaan Aurajoki jäätyy niin, että sen jään päällä voi kävellä, hiihtää tai luistella, mikä on varsin suosittua. Aurajoen jäiden lähtemistä on tilastoitu vuodesta 1800: jäät lähtevät joesta yleensä maalis–huhtikuun vaihteessa. Vaihtelua kuitenkin esiintyy: vuonna 1875 jäät lähtivät vasta toukokuussa ja 1990 jo helmikuussa. Vuosi 2008 oli hyvin poikkeuksellinen, sillä ensimmäistä kertaa koko seuranta-aikana Aurajoki ei varsinaisesti jäätynyt lainkaan.
Turussa on mitattu myös yksi Suomen kaikkien aikojen korkeimmista lämpötiloista: 35,9 °C 9. heinäkuuta 1914. Lämpötila oli koko maan suurin mitattu lämpötila heinäkuun 2010 loppuun saakka, jolloin tämä kyseinen ennätys rikottiin Liperissä Joensuun lentoasemalla 37,2 asteella.
Vuonna 2018 Turussa rikottiin Suomen lämpösummaennätys. Lämpösummaksi Turun Artukaisten havaintoasemalla saatiin 1974 astevuorokautta.
Turku on asettanut kaupunginvaltuuston hyväksymässä kestävän kehityksen ohjelmassa tavoitteekseen olla hiilineutraali kaupunki vuoteen 2029 mennessä.
Ilman lämpötila Turussa vuonna 2016
Sademäärä Turussa vuonna 2016
Auringonpaistetuntien lukumäärä Turussa 2009–2016
Meriveden keskilämpötila Turussa 2000–2016
Puistot

Turkua sanotaan lehtevien puistojen kaupungiksi ja puistokulttuurin edelläkävijäksi.
Kupittaanpuisto on paitsi Turun, myös koko Suomen vanhin ja laajin kaupunkipuisto. Puistossa on mahdollista harrastaa erilaisia liikunnallisia aktiviteetteja, sinne suuntaavat palloilijat, skeittaajat, uimarit, rullaluistelijat, jumppaajat, joogaajat ja keilaajat. Talvisin Kupittaalla voi harrastaa jääkiekkoa ja luistella tekojääradalla vauhtimadolla. Kupittaalla sijaitsevat myös Seikkailupuisto ja lasten liikennekaupunki.
Myös Ruissalon kansanpuistolla on pitkä historia. Kun Ruissalo oli jaettu palstoihin 1800-luvulla, yksi palstoista oli päätetty jättää kaupunkilaisten yhteiseen käyttöön. Tämä sai nimen Allmänna promenaden, ja nykyisin alue tunnetaan nimellä Ruissalon kansanpuisto. Alue tunnetaan valtakunnallisesti Ruisrock-festivaalista.
Turun hautausmaa vihittiin käyttöön vuonna 1807, ja sitä on laajennettu sen jälkeen useita kertoja. Alueen pinta-ala on 59,2 hehtaaria, ja sillä sijaitsee noin 45 000 hautaa. Hautausmaalle on haudattu useita merkkihenkilöitä, ja sen haudoilla on tunnettujen kuvanveistäjien suunnittelemia veistoksia ja muistomerkkejä. Alueella on viiden uskontokunnan hautausmaat.
Vuosisadan ensimmäisinä vuosikymmeninä puistoja elävöitettiin rakentamalla lapsille leikkikenttiä ja kahluualtaita sekä Kupittaanpuistoon lintulammikoita.
1970-luvulta lähtien kaupunkiin on rakennettu myös koirapuistoja, joista ensimmäiset sijaitsivat Raunistulassa ja Iso-Heikkilässä.
Muita Turussa sijaitsevia puistoja ovat muun muassa Asemanpuisto, Barkerinpuisto, Fleminginpuisto, Linnanpuisto, Puolalanpuisto, Runeberginpuisto, Samppalinnanpuisto, Urheilupuisto ja Vanhan Suurtorin kolmen puiston kokonaisuus eli Tuomiokirkonpuisto, Mannerheiminpuisto, Brahenpuisto ja Porthaninpuisto.
Turun kansallinen kaupunkipuisto perustettiin 2013. Se on laaja ja yhtenäinen arvoalueiden kokonaisuus, johon kuuluvat mm. Ruissalo, Aurajokivarsi, keskustan historialliset puistot, kukkulapuistot, Kupittaanpuisto sekä Halisten ja Kuralan historialliset kylät.
Pansion Laivateollisuuden asuinaluetta
Ruissalo on kuuluisa lukuisista pitsihuviloistaan
Sähkövetureita Turun rautatieasemalla
Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt

Eri puolilla maata sijaitsevat kohteet kuvaavat rakentamisen kehitystä eri ajanjaksoina. Valtakunnallisesti merkittäviä kulttuuriympäristöjä on koko Suomessa yli 1 200, Turussa yli 30. Kyseessä on Museoviraston laatima inventointi, joka on otettu käyttöön valtioneuvoston päätöksellä 2009.
Aurajokisuun satama-, telakka- ja teollisuusalue
Brinkhallin kartano
Bryggmanin huvilat (Villa Staffans, Villa Erstan, Villa Solin, Solinin vierasmaja, Villa Ekman, Villa Warén)
Halisten kylämäki
Heikkilän kasarmialue
Hospits Betel -hotelli ja Atriumin talo
Kakolanmäki
Kakskerran kirkko
Koroistenniemi
Kupittaan ruotsalaistaloalue
Kuralan kylämäki
Maarian kirkko ja pappila
Martin kirkko
Pansion Laivateollisuuden asuinalue
Port Arthurin puutalokorttelit ja Mikaelinkirkko
Puolalanmäki ja Turun taidemuseo
Pyhän Katariinan kirkko ympäristöineen
Ruissalon huvila-alue
Sirkkalan kasarmit
Turun hautausmaa siunauskappeleineen
Turun linja-autoasema ympäristöineen
Turun linna
Turun läntinen ylioppilaskylä
Turun Piispankatu
Turun rautatieympäristöt
Turun Sanomien toimitalo
Maalaistentalo ja Standardivuokratalo
Turun tuomiokirkko ja historiallinen ydinalue
Turun yliopisto
Turun yliopistollinen keskussairaala
Varkaantie
Vartiovuorenpuisto, Turun Akatemian observatorio ja Luostarinmäen käsityöläiskorttelit
Päätöksenteko

Turun kaupunginjohtajana on toiminut vuoden 2017 lopusta Minna Arve (kok.). Turun hallinto muodostuu kaupunginjohtaja Arveen johtamasta konsernihallinnosta sekä neljästä toimialasta (hyvinvointi-, kaupunkiympäristö-, sivistys- ja vapaa-aikatoimiala). Kaupunginjohtajan varahenkilönä toimii apulaiskaupunginjohtaja Jarkko Virtanen (sd.). Kaupunginhallituksen puheenjohtaja on kaupunginvaltuutettu Sini Ruohonen (kok.), 1. varapuheenjohtaja Jukka Vornanen (vihr.) ja 2. varapuheenjohtajana Mika Maaskola (sd.). Turun 67 edustajan kaupunginvaltuusto johtaa kunnan hallintoa hyväksymiensä Turku-strategian ja strategisten ohjelmien mukaan. Valtuutetut varajäsenineen valitaan joka neljäs vuosi kunnallisvaaleissa. Kaupunginhallitus koostuu 14 valtuuston valitsemasta jäsenestä. Hallituksen tehtävänä on vastata kaupungin hallinnosta ja taloudenhoidosta ja panna täytäntöön valtuuston tekemät päätökset.
Kaupunginvaltuuston puolueet olivat vuoden 2021 kuntavaalien jälkeen suuruusjärjestyksessä: Kansallinen Kokoomus 16 paikkaa, Suomen Sosialidemokraattinen puolue 13 paikkaa, Vasemmistoliitto 11 paikkaa, Vihreät 10 paikkaa, Perussuomalaiset yhdeksän paikkaa, Keskusta kolme paikkaa, Ruotsalainen kansanpuolue kolme paikkaa, Liike Nyt yksi paikka, ja Kristillisdemokraatit yksi paikka. Liike Nytin ainoa valtuutettu siirtyi kokoomukseen kesäkuussa 2024.
Europarlamenttivaalien äänestystulos Turussa vuosina 1999–2019.
Kuntavaalien äänestystulos Turussa vuosina 1996–2021.
Aluevaalien äänestystulos Turussa vuonna 2022.
Eduskuntavaalien äänestystulos Turussa vuosina 1999–2023.
Päätöksenteko > Korruptio ja väärinkäytökset

Rakentamiseen ja kaavoitukseen liittyviä rakenteellisen korruption esimerkkejä Turussa ovat muun muassa Hyvä veli -verkostot. Keskeinen tapahtumasarja tunnetaan nimellä Turun tauti,  joka liittyi rakennusliikkeiden ja poliitikkojen väliseen pienen piirin tekemään yhteistyöhön vanhojen rakennusten purkamisessa, kaavoituksessa ja rakentamisessa.
Vuonna 1983 käräjäoikeus tuomitsi Turun asemakaava-arkkitehdin lahjonnan vastaanottammisesta ja määräsi viralta pantavaksi. Myös entinen kaupunginvaltuutettu sai sakkoja.
Vuonna 1995 Turun kaupunginjohtaja ja verojohtaja tuomittiin ehdolliseen vankeusrangaistukseen velallisen epärehellisyydestä liittyen ns. Matintalo-kauppaan.