Helsingin Jalkapalloklubi (jääpallo)
Historia > Jääpallossakin maan huipulle

Jalkapallossa HJK oli 1910-luvulla maan hallitseva seura, mutta jääpallokentillä seura jäi vielä muiden helsinkiläisseurojen jalkoihin. 1920-luvulle tultaessa tilanne muuttui. Vuonna 1921 HJK ja HIFK pelasivat ensimmäisellä kierroksella ensin tasapelin 3-3, ja jatkoonmenijä selvisi uusintaottelussa. Uusintaottelun HJK voitti 7-4, mikä oli SM-kilpailuissa sen ensimmäinen voitto. Näin seura eteni seuraavalle kierrokselle, jossa vastaan tuli KIF. Ottelusta tuli tasainen, ja HJK selviytyi lopulta voittajaksi maalein 5-3 ja eteni loppuotteluun Wiipurin Bandy & Jalkapalloseuraa, paremmin Susina tunnettua jääpallon mahtiseuraa vastaan. Loppuottelu pelattiin Viipurissa Salakkalahden jäällä. Sudet oli voittanut kuusi edellistä mestaruutta ja viipurilaisseura oli loppuottelun selkeä ennakkosuosikki. HJK johti ensimmäisen puoliajan jälkeen maalein 1-3. Toisella puoliajalla HJK:n puolustus kesti, ja lopputulos oli 2-5 HJK:n hyväksi. Näin seura saavutti yllättäen ensimmäisen jääpallon Suomen mestaruutensa.
Seuraavana kautena HJK ei selviytynyt neljän parhaan joukkoon. Kauteen  1923 HJK lähti Susien ja Kiffenin ohella yhtenä ennakkosuosikeista. Ottelussa finaaliin pääsystä HJK löi Kiffenin 7-2 ja eteni Viipurissa pelattuun loppuotteluun Susia vastaan. Sudet hallitsi ottelua selvästi, mutta lopputulos kirjattiin HJK:n hyväksi 1-4. Mestaruus ei kuitenkaan tullut enää yllätyksenä, HJK:lla oli jo leveyttä pelaajamateriaalissa, sillä sillä oli pelaajia neljä joukkueellista.
Myös  seuraavana kautena 1924 HJK selviytyi loppuotteluun pudottamalla SM-kilpailuijen jatkosta ensin paikalliskilpailijansa HPS:n ja Kiffenin ja sen jälkeen Turun IFK:n. HJK sai pelata loppuottelun ensimmäistä kertaa kotikentällään Helsingin Pallokentällä, taas Viipurin Susia vastaan. Loppuottelussa HJK oli parempi maalein 4-1, ja voitti näin kolmannen mestaruutensa. HJK:n loppuottelujoukkue oli täsmälleen sama kuin edellisenäkin mestaruuskautena.
HJK selviytyi finaaliin myös kausina seuraavana kautena 1925 ja seuraavana kautena 1927, mutta molempina kausina Sudet vei mestaruuden Viipuriin. Kaudella seuraavana kautena 1928 oli taas HJK:n vuoro. HJK oli kokenut pelaajamenetyksiä, mutta kuitenkin sen onnistui yllättää Sudet Helsingissä pelatussa loppuottelussa 4-3. Kauden maalikuningas oli HJK:n Esko Pekonen 16:lla maalillaan.
Seuraavina kahtena kautena HJK ei selviytynyt loppuotteluun asti, se putosi aina niukasti jatkosta. Vuonna 1931 jääpallossa siirryttiin sarjamuotoiseen SM-sarjaan, ja ensimmäisessä sarjamuotoisessa kilpailussa HJK sijoittui neljänneksi. Kausina 1931-1936 HJK ei yltänyt kärkisijoille, eikä mitali ollut kovin lähelläkään. Vuonna 1937 talven tulo viivästyi, ja Palloliitto päätti että sarja pelattiin kahdessa lohkossa. Neljän joukkueen etelälohkossa HJK ja Akilles sijoittuivat HIFK:n taakse tasapisteissä, jolloin uusintaottelu ratkaisi välieriin pääsyn. Uusintaottelun HJK voitti maalein 5-4 ja eteni välieriin. Välieräottelu pelattiin Helsingissä Susia vastaan, HJK voitti ottelun 5-1. Loppuottelu oli Helsingin paikallisottelu HJK:n ja HIFK:n välillä, ottelu pelattiin Pallokentällä. Joukkueet eivät saaneet ratkottua mestaruutta ensimmäisessä ottelussa, peli päättyi tasatulokseen 1-1 ja mestaruuden ratkaisemiseen tarvittiin uusintaottelu. Ottelu pelattiin kaksi viikkoa myöhemmin. Ottelussa HJK:n onnistui voitta HIFK maalein 3-2, ja näin seuralle sen historian viides mestaruus. HJK oli kaudella hienoinen yllätysmestari.
Kauden 1937 mestaruus jäi jääpallokentillä HJK:n viimeiseksi. Seuraavana kautena se sai vielä pronssimitalit. 1940-luvulle tultaessa HJK sai sotien välissä pelatulla kaudella 1941 pronssimitalit. Sotien jälkeen vuonna 1946 HJK selviytyi vielä kerran loppuotteluun. Loppuottelu pelattiin Helsingin Stadionilla, siinä WP-35 oli selvästi parempi ja voitti ottelun 3-1. HJK saavutti hopeaa, mikä jäi sen viimeiseksi jääpallomitaliksi.