stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Bárrás
Vaeltaminen Parakselle

Helpoimmin Parakselle pääsee ajamalla autolla Signaldalenin eteläpäähän, josta on vain muutaman kilometrin matka vuoren huipulle. Nousu on kuitenkin hyvin jyrkkä ja yläosasta vuoren pohjoisrinne on lähes pystysuora. Matka Suomesta on varsin pitkä, sillä autolla Kilpisjärveltä lähtiessä joutuu kiertämään Skibotnin ja Storfjordinselvennä (Hatteng) kautta ja matkaa kertyy Paraksen juurelle lähes 100 km.
Useimmat suomalaiset vaeltajat aloittavat matkansa Kilpisjärveltä kulkien kalottireittiä kolmen valtakunnan rajapyykin kautta Gappojoen ja Gappohytan suuntaan ja edelleen Parakselle. Matkaa kertyy yhteen suuntaan reittivalinnoista riippuen noin 32- 35 km. Pääosa reitistä on varsin helppokulkuista ja loivapiirteistä tunturinummea, paljakkaa. Paikoin maasto on kuitenkin raskasta mm. Indre Skaerdalenin kohdalla. Koska reitti on "kaukana kaikesta", on kulkijan selviydyttävä omin voimin. Matkalla voi tukeutua Kuohkimajärven autio- ja varaustupiin Suomen puolella kolmen valtakunnan rajapyykin välittömässä läheisyydessä, sekä Norjan puolella Goldahytan ja Gappohytan maksullisiin autiotupiin.
Tarujen tunturit

Kilpisjärven synnystä kertovassa tarinassa Tarujen tunturit Paras on vanha tietäjä, jonka tehtävänä on vihkiä Malla-neito ja Saana.
William Barrett (filosofi)

William C. (Christopher) Barrett (30. joulukuuta 1913 New York – 8. syyskuuta 1992 Tarrytown, New York) oli filosofian professori New Yorkin yliopistossa. Tohtorin tutkinnon hän suoritti Columbian yliopistosta. Partisan Review ja The Atlantic Monthly olivat hänen toimittamiaan aikakauslehtiä. Barrett oli tunnettu filosofian popularisoija ja teki muun muassa teoksen Irrational Man: A Study in Existential Philosophy. Kirjassaan The Illusion of Technique hän kertoo keskeisimmistä ajatuksistaan.
Julkaisuja

What Is Existentialism? (1947), Partisan Review, 1964 Random House edition: ISBN 0-394-17388-0
Irrational Man: A Study in Existential Philosophy (1958), Doubleday, Anchor Books paperback (1962): ISBN 978-0-385-03138-7
Philosophy in the Twentieth Century (1962), four volumes, William Barrett and Henry D. Aiken, editors, Random House
Time of Need: Forms of Imagination in the Twentieth Century (1972), Harper Bros. ISBN 0-06-131754-3
The Illusion of Technique: A Search for Meaning in a Technological Civilization (1979), Doubleday, ISBN 978-0-385-11202-4
The Truants: Adventures Among the Intellectuals (1982),  ISBN 978-0-385-17328-5
Death of the Soul: From Descartes to the Computer (1986), Doubleday, ISBN 978-0-385-17327-8
Aiheesta muualla

Biography (Arkistoitu – Internet Archive) (Anova.org)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Korea  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Muut:  IdRef
Karl Heinrich Barth

Karl Heinrich Barth
Karl Heinrich Barth (12. heinäkuuta 1847 Pillau, Preussi – 23. joulukuuta 1922 Berliini, Saksa) oli saksalainen pianisti ja pianopedagogi.
Barth syntyi tuolloin Preussille kuuluneessa Pillaun kaupungissa (nykyinen Baltijsk) lähellä Königsbergiä. Hänen ensimmäisenä opettajanaan toimi oma isä, joka oli musiikinopettaja. Vuodet 1856–1862 opettajana oli Ludwig Steinmann Potsdamissa ja myöhemmin Hans von Bülow, Hans Bronsart von Schellendorf ja Carl Tausig. Sävellystä hänelle opettivat Adolf Marx ja Carl Weitzmann.
Vuonna 1868 Barth nimitettiin Berliiniin Sternin konservatorion opettajaksi. Sieltä hän siirtyi opettamaan Berliinin musiikkikorkeakouluun (saks. Hochschule für Musik) 1871 ja hän toimi sen piano-osaston johtajana 1910–1921. Pianistina Barth hallitsi laajan ohjelmiston ja hän toimi varhain Brahmsin musiikin esitaistelijana. Barth soitti myös aikalaistensa arvostamassa Barth-triossa, jossa viulua soitti Heinrich Karl de Ahna ja selloa Robert Hausmann.
Oppilaita

Aline van Barentzen
Howard Brockway
Karl Ekman
Katherine Ruth Heyman
Wilhelm Kempff
Artur Rubinstein
Bartolomeus

| Bartolomeus |
| --- | --- |

Apostoli
Henkilötiedot
Syntynyt: 1. vuosisata jaa. Kaana, Juudea, Rooman keisarikunta
Kuollut: 1. vuosisata jaa.
Pyhä Bartolomeus (kreik. Βαρθολομαίος, Bartholomaios) oli synoptisten evankeliumien ja Apostolien tekojen mukaan yksi Jeesuksen kahdestatoista opetuslapsesta ja apostoleista. Bartolomeus merkitsee "Tolmain (Ptolemaioksen) poikaa".
Uudessa Testamentissa Bartolomeus mainitaan vain opetuslapsien nimiluettelossa eikä Johanneksen evankeliumissa häntä mainita lainkaan. Perinteisesti hänen ajatellaan olleen sama henkilö kuin Johanneksen evankeliumin Natanael, joka ei sisälly synoptisten evankeliumien opetuslapsien nimilistaan. Bartolomeus mainitaan ainoastaan synoptisten evankeliumien ja Apostolien tekojen opetuslapsien nimiluettelossa. Tämä kiistanalainen päätelmä perustuu siihen, että synoptisissa evankeliumeissa Bartolomeus ja Filippus mainitaan aina yhdessä eikä Natanaelin nimeä mainita lainkaan, kun taas Johanneksen evankeliumissa Filippus ja Natanael mainitaan samaan tapaan yhdessä eikä Bartolomeuksen nimeä lainkaan mainita. Monet tutkijat ovat kuitenkin hylänneet tämän samastuksen perusteettomana.
Kristillisen perimätiedon mukaan Bartolomeus nyljettiin ja ristiinnaulittiin Armeniassa, jonka takia hänet kuvataan usein veitsen ja/tai ihmisen nahan kanssa.
Johanneksen evankeliumin mukaan Filippus kertoi Natalille löytäneensä "sen, josta Mooses laissa ja profeetat ovat kirjoittaneet, Jeesuksen, Joosefin pojan, Nasaretista."  Tähän Natanael ensin esitti kuuluisaksi tulleen hämmästelevän kysymyksensä: "Voiko Nasaretista tulla mitään hyvää?" Filippuksen pyynnöstä hän kuitenkin meni katsomaan ja lopulta itse tunnusti Jeesuksen rabbiksi, Jumalan pojaksi ja Israelin kuninkaaksi.  Lisäksi hänet mainitaan erään ilmestyskertomuksen yhteydessä Johanneksen evankeliumin viimeisessä luvussa, jossa mainitaan hänen olleen kotoisin Galilean Kaanasta
Perttelin kunta käytti vaakunassaan Bartolomeusta, jonka käsissä on Raamattu ja nylkemisveitsi. Sekä Perttelin kunta, että Perttelin kirkko ovat saaneet nimensä Bartolomeukselta, joka tunnetaan myös nimillä Perttu ja Pärttyli.
Bartolomeuksen roomalaiskatolinen muistopäivä on 24. elokuuta, joka nykyisin Suomessa on Pertun nimipäivä. Monien muiden apostolien muistopäivien tavoin se oli ennen vuotta 1774 Suomessakin pyhäpäivä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Bartolomeus Wikimedia Commonsissa
Bartolomeus suomenkielisessä Raamatussa (1933/1938)
St. Batholomew – Catholic Encyclopdia
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Puola 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Jeesus ja apostolit
| --- | --- |
: Evankeliumeiden mukaan:  Simon Pietari  •  Andreas  •  Jaakob Sebedeuksen poika  •  Johannes Sebedeuksen poika  •  Filippus  •  Bartolomeus  •  Tuomas  •  Matteus  •  Jaakob Alfeuksen poika  •  Taddeus  •  Simon Kananeus  •  Juudas Iskariot  Apostolien teot ja Paavalin kirjeet:  Mattias  •  Paavali
Avioliitto

Ruotsin kruununprinsessa Victoria ja prinssi Daniel hääpäivänään 19. kesäkuuta 2010 vihkimisen jälkeen.
Avioliitto on määrämuodoin vahvistettu kahden ihmisen välisen tiiviin yhteiselämän muoto. Avioliiton osapuolia kutsutaan aviopuolisoiksi eli puolisoiksi.
Suomen avioliittolain 1 §:ssä avioliitto määritellään kahden henkilön väliseksi liitoksi, joka vahvistetaan vihkimällä.
Yhdistyneiden kansakuntien ihmisoikeuksien julistus sekä kansainväliset ihmisoikeussopimukset takaavat jokaiselle täysi-ikäiselle ihmiselle oikeuden mennä avioliittoon. Käytännössä jokaisen valtion omat lait sääntelevät tämän oikeuden toteutumista tarkemmin.
Länsimaissa avioliitto ei nykyisin oikeuta miestä vaimonsa edusmieheyteen, vaan puolisot ovat lain edessä keskenään tasavertaiset.
Ranskassa presidentti voi antaa luvan solmia avioliiton kuolleen henkilön kanssa erityisissä tapauksissa.
Avioliiton solmiminen Suomessa > Uskonnollisen yhdyskunnan vihkimys

| Vuosi |  %-osuus |
| --- | --- |
1980: 86,5
1990: 82,0
2000: 79,9
2005: 63,3
2010: 55,5
2013: 49,0
2014: 47,7
2015: 46,9
2016: 45,7
2017: 41,2
Avioliiton esteet voi tutkia myös evankelis-luterilaisen kirkon tai ortodoksisen kirkkokunnan seurakunta, jonka jäseniä kihlakumppanit ovat tai toinen heistä on. Avioliiton esteiden tutkija tarkistaa tiedot avioliiton esteettömyydestä kihlakumppanin kotiseurakunnasta. Seurakunnat kuuluttavat tutkinnan yhteydessä kihlakumppanien aikeen astua avioliittoon sunnuntain päiväjumalanpalveluksessa, mikäli tutkittavat eivät vastusta tätä.
Kirkollisen vihkimisen lailliset vaikutukset ovat kaikilta osin samat kuin siviilivihkimisen. Kirkollinen vihkiminen voidaan toimittaa evankelis-luterilaisessa tai ortodoksisessa kirkossa tai rekisteröidyssä uskonnollisessa yhdyskunnassa. Rekisteröidyistä uskonnollisista yhdyskunnista 61:llä on vihkioikeus. Vihkijänä toimii evankelis-luterilaisessa ja ortodoksisessa kirkossa pappi, muissa uskonnollisessa yhdyskunnissa se, jolle Digi- ja väestötietovirasto tai Ahvenmaan valtionvirasto on yhdyskunnan tekemästä hakemuksesta myöntänyt vihkimisoikeuden.
Vuoden 1734 lain Naimakaaren avioliitto oli aina solmittava kirkollisella vihkimisellä. Siviilivihkiminen tuli lailliseksi vasta vuonna 1917 annetulla erillislailla.
Evankelis-luterilaisen kirkon suorittamien kirkollisten vihkimisten osuus kaikista vihkimisistä laski alle puoleen vuonna 2013, ollen 49,0 prosenttia. Vuonna 2017 kirkollisia vihkimisiä oli enää 41,2 prosenttia. Siviilivihkimisten absoluuttinen määrä on viime vuosina pysytellyt samalla tasolla, mutta solmittujen avioliittojen määrä on vähentynyt, ja tämä on vähentänyt erityisesti kirkkovihkimisten määrää.
Vaikka avioliittolaki mahdollistaa maaliskuusta 2017 alkaen myös samaa sukupuolta olevien liitot, pitäydytään Suomen evankelis-luterilaisessa kirkossa käsityksestä avioliitosta miehen ja naisen välisenä. Tosin jotkut papit ovat ilmoittaneet alkavansa vihkiä myös samaa sukupuolta olevia pareja huolimatta kirkon kannasta.
Avioliiton solmiminen Suomessa > Avioliiton oikeusvaikutukset

Avioliittoon vihittävät voivat valintansa mukaan joko säilyttää avioliitossa omat sukunimensä tai ottaa yhteisen sukunimen tai kaksoisnimen.
Avioliitto ei vaikuta omaisuuden omistukseen ja puolisot vastaavat itse veloistaan. Puolisolla on kuitenkin avio-oikeus joka oikeuttaa puolison ensimmäiseksi edunsaajaksi omaisuuden jaossa. Avioehtosopimuksessa puolisot voivat sopia, että avioliiton päättyessä heidän omaisuuttaan ei jaeta tasan heidän keskenänsä. Merkittävimmät yhteiskunnalliset vaikutukset ovat aviopuolison elatusvelvollisuus ja oikeus hoitaa toisen asioita toisen ollessa estynyt. Lisäksi puolisolla on oikeus estää omaisuuskauppoja, oikeus leskeneläkkeeseen ja vapautus eräisiin asumissuhteista johtuviin sosiaalitukialennuksiin.
Avioliiton solmiminen Suomessa > Tilastoja

Vuonna 2021 solmittiin 19 579 avioliittoa. Määrä on pienin yli sataan vuoteen. Näistä 375 oli samaa sukupuolta olevien välisiä. Avioeroja oli 12 166.
Avioliiton keskipituus on Suomessa (2004) 11,3 vuotta.
Ensimmäistä kertaa avioituneiden keski-ikä on noussut viime vuosikymmeninä. Vuonna 1970 ensimmäisen avioliiton solmineiden naisten keski-ikä oli noin 23 ja miesten noin 25 vuotta. Vuonna 2000 vastaavat iät olivat naisilla noin 28,5 ja miehillä noin 31 vuotta, ja vuonna 2017 naisilla 31,7 ja miehillä 33,9 vuotta.
Avioliiton sosiaaliset vaikutukset

Tutkimuskirjallisuuden perusteella avioliitolla näyttää olevan todellisia myönteisiä vaikutuksia vanhempiin ja lapsiin. Tämä selittää vain osan avioliiton näennäisistä vaikutuksista, loppu tulee siitä, ketkä valikoituvat avioliittoihin. Suurin osa näytöstä perustuu regressioanalyyseihin, joissa muut tekijät on kontrolloitu. Uudemmassa tutkimuksessa valikoitumisen vaikutus on eliminoitu monilla muilla keinoilla, kuten pitkittäisvertailuilla ja instrumenttimuuttujilla. Toisaalta tutkijat ovat olettaneet rahan, työtaidot ja vanhemmuuskäytännöt ulkoisesti määräytyneiksi, vaikka avioliitto saattaa vaikuttaa niihin. Siten avioliiton kausaalinen vaikutus tuloihin, terveyteen ja lasten hyvinvointiin saattaa olla suurempikin kuin tutkimukset ovat osoittaneet.
Avioliitto lisää miesten tuloja, myös valikoitumista kontrolloivissa tutkimuksissa, joskin vähemmän. Naisten tuloihin vaikutus näyttää olevan vähäinen, joissain tutkimuksissa positiivinen, toisissa negatiivinen tai olematon.
Avioliitto parantaa terveyttä ja vähentää kuolleisuutta. Tähän liittyvät pitkittäistutkimukset ja regressiotutkimukset ovat kuitenkin metodologisesti heikkojen sen suhteen, miten ne eliminoivat valikoitumista. Parisuhdevuorovaikutuksen laatu vaikuttaa tutkimusten mukaan stressiin kausaalisesti, joten parisuhdetaitojen parannusohjelmat saattaisivat parantaa terveyttä.
Lasten hyvinvoinnista vakuuttavin kausaalinen näyttö on saatu tutkimuksista, joiden avioeroihin sallivasti suhtautuva ympäristö heikentää lasten hyvinvointia. Muissakin tutkimuksissa avioliiton todettu edistävän lasten hyvinvointia, mutta niissä ainakin osa yhteydestä näyttää johtuvan valikoitumisesta. Kausaalinen osa on niissä osoitettu kontrollien ja pitkittäisdatan avulla. Myös parisuhteen laatu on yhteydessä lasten hyvinvointiin.
Avioliiton sosiaaliset vaikutukset > Syitä

Aviomiehet käyttävät paljon vähemmän huumeita ja alkoholia kuin muut miehet, ovat todennäköisemmin öisin kotona, aamulla työpaikallaan ja erossa ongelmista. Syynä pidetään vastuuntunnetta perheestä, välittämistä muiden perheenjäsenten tunteista ja sitä, että kotona on seuraa. Avioliiton elinikäisen sitoumuksen arvellaan myös tekevän miehistä enemmän tulevaisuus-orientoituneita, välittämään enemmän tekojensa pitkäaikaisista seurauksista. Silläkin voi olla vaikutusta, että vaimo valvoo miehensä tekoja. Naiset alun perinkin ottavat vähemmän riskejä ja harjoittavat vähemmän tuhoisaa käyttäytymistä, joten heillä on vähemmän varaa hyötyä avioliitosta.
Avioliiton tulopreemiota voi selittää sekin, että aviomiehet saattavat valita ikävämpiä töitä paremman palkan vuoksi, esimerkiksi joustamattomia työaikoja tai stressaavia olosuhteita. Aviovaimot saattavat tehdä päinvastoin, esimerkiksi valita joustavampia työaikoja. Työnantajat saattavat myös suosia aviomiehiä naimattomiin miehiin nähden, mutta jos tämä ei ole työntekijöiden tuottavuuserojen mukaista, tällaiset väärin ennakkoluuloiset työnantajat kärsivät tappioita työntekijänsä paremmin valitseviin nähden.
Samaa sukupuolta olevien avioliitto

Samaa sukupuolta olevien avioliitto on sallittu Alankomaissa, Argentiinassa, Belgiassa, Espanjassa, Etelä-Afrikassa, Islannissa, Kanadassa, Kreikassa, Norjassa, Portugalissa, Ranskassa, Ruotsissa, Sloveniassa, Suomessa, Tanskassa, Uruguayssa, Uudessa-Seelannissa, Virossa, osassa Brasiliaa ja Meksikoa sekä kaikissa Yhdysvaltojen 50 osavaltiossa. Suomessa eduskunta hyväksyi avioliittolain muuttamiseen tähtäävän kansalaisaloitteen vuonna 2014, ja laki on astunut voimaan 1. maaliskuuta 2017. Monissa maissa kahden samaa sukupuolta olevan henkilön on mahdollista solmia välilleen rekisteröity parisuhde.
Historia

Avioliittoinstituutio ja sen käytännöt ja säännöt ovat vaihdelleet ajan myötä riippuen kulttuurista ja väestörakenteesta. Edvard Westermarckin mukaan avioliittoinstituutio oli todennäköisesti ikivanhan tavan jatke. Suomessa avioliittoja on solmittu jo ennen kristinuskon saapumista alueelle. Paavi Innocentius IV antoi suomalaisille noin vuosien 1245–1249 aikana erivapauden pysyä vapaasti niissä avioliitoissa, joita he olivat sopineet ”omien menojensa mukaan” heidän kääntyessään kristinuskoon.
Antropologi George P. Murdockin vuoteen 1949 mennessä tutkimista 250 yhteiskunnasta vain Brasilian Caingang-yhteisössä oli ryhmäavioliittoja, joihin saattoi kuulua yhtaikaa ainakin kaksi miestä ja ainakin kaksi naista.
Yalen yliopiston professori ja historioitsija John Boswell kirjassaan (1994) "Same-sex Unions in Premodern Europe" rinnasti homoliittoihin siunauskaavan, jolla kirkko vihki miespareja ystävyysliittoon vielä 1000-luvulla. Tämän mielipiteen mukaan kirkko olisi alkanut vasta 1300-luvulla suhtautua kielteisesti homoseksuaalisuuteen. Yleisimmän tulkinnan mukaan käytäntö on ollut ilmeisesti kahden heteroseksuaalisen platonisen ystävyyden siunaaminen, koska samaan aikaan sekä idän että lännen kirkkojen opeissa tuomittiin homoseksuaaliset suhteet. Sekä ortodoksinen kirkko, jossa liitto on käytössä vielä joillakin alueilla, sekä katolinen kirkko, jossa ystävyysliitosta on luovuttu, pitävät ystävyysliittoa veljeksi ottamisena hengellisessä mielessä eikä se ole lainkaan seksuaalinen suhde.
Etymologisen sanakirjan mukaan suomen avio-sanan vastineita inkeroisen kielen aivoi-, joka esiintyy esimerkiksi sanassa aivoinaine ’aviovaimo’, viron abi-, joka esiintyy esimerkiksi sanoissa abielu ’avioliitto’, abikaasa ’aviopuoliso’ ja liivin aʾb-, joka esiintyy esimerkiksi sanassa aʾb-jelāmi ’avioliitto’ (-jelāmi 'elämä'). Sanan on arveltu kuuluvan laajaan ava-pesyeeseen. Sitä on pidetty vanhana germaanisena, lakia, liittoa, avioliittoa tai normia merkitsevänä lainana, mutta nykyisin germaanista alkuperää pidetään epätodennäköisenä.
Historia > Avioliitto Euroopassa > Rakkaus avioliiton perustana

Perinteisestä moderniin yhteiskuntaan siirtyminen on lisännyt yhteiskunnan painotusta rakkauden perustana avioliitolle. Käsitys romanttisesta rakkaudesta on olemassa kaikissa kulttuureissa, mutta sitä ei yleensä yhdistetä avioliittoon. Rakkaus kuvataan usein vaarallisena tunteena, joka voi päättyä tragediaan. Historiallisesti monet ihmiset länsimaisissa yhteiskunnissa ovat myös suhtautuneet epäluuloisesti rakkauteen perustuviin avioliittoihin, huolimatta rakkauden ylistämisestä lauluissa ja tarinoissa. Monet ihmiset uskoivat, että intohimo ja romantiikka haihtuisivat nopeasti jättäen pariskunnan elämään elinikäiseen katumukseen.
1800-luvun jälkeen uusi avioliiton ideologia alkoi vähitellen vakiintua. Se syntyi erilaisten yhteiskunnallisten ja taloudellisten tekijöiden seurauksena, jotka liittyivät modernin yhteiskunnan nousuun: työn siirtyminen kodin ulkopuolelle, kaupunkiasumisen kasvu ja demokraattisten tasa-arvo- ja yksilöoikeusihanteiden leviäminen. Kaveruus ja emotionaalinen tyydytys tulivat nähtäväksi onnistuneen avioliiton kriteereiksi. Kaveruusmalli avioliitosta johtuu myös demografisista muutoksista eli väestön ominaisuuksien muutoksista. Kun keskimääräinen elinikä piteni ja ihmiset saivat vähemmän lapsia kuin ennen, pariskunnat alkoivat kokea pitkittyneen jakson, jolloin avioliitto jatkui ilman nuoria lapsia. Yhteensopivuus kumppanin kanssa nousi yhä tärkeämmäksi.
Kun rakkausavioliitosta tuli normi, ihmiset, jotka eivät löytäneet tyydytystä avioliitoissaan, alkoivat yhä useammin harkita avioeroa. Avioerojen määrä Yhdysvalloissa alkoi nousta 1800-luvun puolivälissä. Sittemmin jokaisella seuraavalla sukupolvella suurempi osa avioliitoista on päättynyt eroon. Viime aikoina trendi on tasoittunut. Enemmistö eronneista henkilöistä menee kuitenkin uudelleen naimisiin, mikä viittaa siihen, että avioero ei heijasta avioliittoinstituution hylkäämistä, vaan pikemminkin mieltymystä erilaiseen aviopuolisoon.
Historia > Kiinalainen avioliitto

Muinaisessa Kiinassa saman sukunimen omaavat ihmiset eivät saaneet mennä naimisiin keskenään, koska sitä pidettiin insestinä, mutta äidin sukulaisia saattoi naida, joten kaksi perhettä saattoi naida keskenään sukupolvi toisensa jälkeen.lähde?
Järjestetty avioliitto

Perinteisesti vanhemmilla on ollut suuri rooli aviopuolison valinnassa heidän lapsilleen, ja tämä käytäntö jatkuu edelleen kehittyvissä maissa. Vanhempien vaikutus on suurimmillaan silloin, kun heillä on merkittävä osuus siinä, kenen kanssa heidän lapsensa menee naimisiin. Avioliittoa on perinteisesti pidetty kahden perheen välisenä liittona, ei vain kahden yksilön välisenä. Aatelisperheet ovat voineet kasvattaa omaisuuttaan tai saada kuninkaallisia arvonimiä lapsen avioliiton kautta. Avioliittoa on myös käytetty tapana sinetöidä rauha entisten vihollisten välillä, olivatpa he sitten kuninkaita tai kiisteleviä kyläläisiä.
Kaikkein äärimmäisin vanhempien vaikutusmuoto on järjestetty avioliitto, jossa morsian ja sulhanen eivät saa sanavaltaa. Esimerkiksi perinteisessä kiinalaisessa käytännössä morsian ja sulhanen tapaavat ensimmäistä kertaa vasta hääpäivänään. Joissakin korkealuokkaisissa hindujen avioliitoissa lapset kihlataan hyvin nuorella iällä eikä heillä ole osaa päätöksenteossa. Vähemmän äärimmäisessä järjestetyssä avioliitossa vanhemmat voivat toimia välittäjinä, mutta nuorilla on valta hylätä ehdotus.
Vaikka järjestetty avioliitto on säilynyt monissa kulttuureissa tänä päivänä, modernisaation edetessä ja monet alueet liittyessä osaksi globaalia taloutta, vanhempien vaikutus avioliittoon jatkaa laskuaan. Palkkatyötä tekevät nuoret eivät enää ole yhtä riippuvaisia vanhempiensa resursseista kuin aiemmin. Länsimaisen populaarikulttuurin - kuten elokuvien, televisio-ohjelmien, musiikin ja muodin - leviäminen maailmanlaajuisesti houkuttelee monia nuoria länsimaisiin käsityksiin rakkaudesta, romantiikasta ja yksilöllisestä valinnasta. Jotkut paikat, kuten Japani, yhdistävät modernin länsimaisen ja vanhemman kulttuurin käytäntöjä. Esimerkiksi vanhemmat ja tietokonepohjaiset matchmaking-palvelut auttavat löytämään potentiaalisia puolisoita, ja yksilöt voivat hyväksyä tai hylätä ehdotetun osuman.
Kuvia

Kihlaus, Italia, 1400-luku.
Knut Ekwall, Kosinta, 1880–1889.
Edmund Blair Leighton, Signing the register, 1890-luku.
Häät Saksassa.
Hääpari Japanissa sintolaisen pyhäkön edustalla.
Muslimihäät Intiassa.
Kirjallisuutta

Knuutila, Jyrki: Avioliitto oikeudellisena ja kirkollisena instituutiona Suomessa vuoteen 1629.  (Väitöskirja, Helsingin yliopisto. Suomen kirkkohistoriallisen seuran toimituksia 151)  Helsinki:  Suomen kirkkohistoriallinen seura, 1990.  ISBN 951-9021-80-9
Aiheesta muualla

Sitaatteja aiheesta Avioliitto Wikisitaateissa
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Avioliitto Wikimedia Commonsissa
Avioliittolaki Oikeusministeriö. 18.8.2014. Arkistoitu 30.5.2019. Viitattu 30.5.2019.
Siviilivihkiminen Naimisiin.info. Viitattu 30.5.2019.
Avioliittoon vihkiminen Digi- ja väestötietovirasto. Viitattu 19.4.2020.
Häät – Niin pysyvät nämä kolme: usko, toivo, rakkaus. Mutta suurin niistä on rakkaus Suomen evankelis-luterilainen kirkko. Viitattu 30.5.2019.
Avioliitto Ortodoksi.net. 10.4.2012. Viitattu 30.5.2019.
Nissinen, Martti & Vähäkangas, Päivi: Raamattu ja avioliitto perustevaliokunnan avioliittomietinnössä Vartija -lehti. 19.3.2019. Viitattu 30.5.2019.
Brake, Elizabeth: Marriage and Domestic Partnership The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Vihkisormus
Keskiaikainen saksalainen hääseremonia (puu).
Basma

Basma on ohuesta metallilevystä valmistettu ikonissa olevien pyhien sädekehiä ja ikonin kehystä peittävä koriste. Se on valmistettu usein hopeasta, mutta myöhemmissä ikoneissa on saatettu käyttää myös messinkiä. Basma on aina koristettu ornamentein joko pakottamalla tai prässäämällä, ja se kiertää kehystä joko yhtenä kappaleena tai on valmistettu neljästä tai useammasta osasta, jotka, kuten sädekehät, on naulattu ikonilautaan.
Praksiteles

| Praksiteles> Πραξιτέλης |
| --- | --- |
 Praksiteleen Dionysos-lasta kantava Hermes, alkuperäinen veistos noin vuodelta 340 eaa. Olympian arkeologinen museo.
Henkilötiedot
Syntynyt: n. 390 eaa. ?
Kuollut: n. 320 eaa.
Taiteilija
Aktiivisena:  n. 350–330 eaa.
Ala:  kuvanveistäjä
Taidesuuntaus:  klassinen kuvanveisto
Praksiteles (m.kreik. Πραξιτέλης, Praksitelēs, lat. Praxiteles; n. 390–320 eaa.) oli antiikin kreikkalainen kuvanveistäjä, joka edusti klassisen kauden kuvanveistoa. Hän toimi Ateenassa noin vuosina 350–330 eaa. Praksiteles oli yksi kaikkein merkittävimpiä kreikkalaisia kuvanveistäjiä, ja  Skopaan ohella hän on erityisesti myöhäisklassisen kauden merkittävin edustaja. Praksiteleen taiteelle on tunnusmerkillistä kiehtova sulo, vartalon notkeat kaaret ja marmorin mestarillinen käsittely.