stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Move66 ja Move67
Vetureiden käyttäjät

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| Käyttäjä | Sijoituspaikka | Veturit | Huomautukset |
| Stora Enson Anjalankosken tehtaat | Imatra | Move66 (10/1973) ja Move67 (01/1975) | Omistaja Imatran veturipalvelu |
| Rautaruukki Oyj | Raahe | Noin 10 kpl Move66-vetureita | Muun muassa numerot 8, 8, 11 ja 16. Vetureiden määrä vähenemässä. 1 kpl peruskorjattu Dr35-veturiksi. |
| Ovako Steel Oy | Imatra | Kaksi kpl Move66-vetureita | Move66 numero 6 ostettu Myllykoski Oyj:ltä, Move66 numero x entinen Raahen terästehtaan veturi |
| Maansiirto Veli Hyyryläinen Oy | Kouvola | Move66/III (15/1973) sekä toinen Move66 | Move66 (15/1973) entinen Kuusankosken veturi |
| Haapamäen museoveturiyhdistys | Haapamäki, Keuruu | Move66 (7/1971) | Käytetään vaihtotöihin Haapamäen museovarikolla |
| SSAB Tunnplåt AB | Luulaja, Ruotsi | Move66/S (9/1971); 513 Vargen, Move66/S (12/1973); 515 Lodjuret ja Move66/S (17/1976); 517 Björnen |  |
| Malmbanans Vänner | Luulaja, Ruotsi | Move66/S (x/1971); 512 | Museoveturi |
Vetureiden käyttäjät > Entiset käyttäjät

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| Käyttäjä | Sijoituspaikka | Veturit | Huomautukset |
| Rautaruukki Oyj | Hämeenlinna | Move66 (7/1971) | Lahjoitettu Haapamäen museoveturiyhdistys Ry:lle vuonna 2013 |
| Stora Enson Anjalankosken tehtaat | Inkeroinen | Move66 (13/1973) | Akseli katkennut, siirretty Tampereen Nekalaan, Pajakulma Oy |
| UPM-Kymmene Oyj | Kaukas, Lappeenranta | Move66 (10/1973) ja Move67 (01/1975) | Molemmat veturit myyty Imatran veturipalvelulle |
| UPM-Kymmene Oyj | Kuusankoski | Move66/III (15/1973) ja Move66 (10/1973) | Move66 (15/1973) myyty Maansiirto Veli Hyyryläiselle, Move66 (10/1973) siirretty Kaukaalle 1996 |
| Kajaani Oy | Kajaani | Move66 | Myyty Rautaruukki Oyj:lle Raaheen |
| Karhulan–Sunilan Rautatie | Karhula | Move66 | Oli vuokralla Myllykoskelta |
| Myllykoski Oyj | Myllykoski | Move66 | Myyty Ovakon Imatran terästehtaalle |
| UPM-Kymmene Oyj | Jämsänkoski | Move66 | Siirretty Tampereen Nekalaan, Pajakulma Oy |
| Enso Oyj | Imatra | Move66 (665/1968) | Siirretty Tampereen Nekalaan, Pajakulma Oy. Romutettu 1997. |
| SSAB Tunnplåt AB | Svartön, Luulaja, Ruotsi | Move 66/S (11/1973); 514 Örnen | Romutettu vuonna 2002 |
Vetureiden käyttäjät > Alkuperäiset käyttäjät

1967 1 Rautaruukki Oy, Raahe
1967 2 Rautaruukki Oy, Raahe
1967 3 Rautaruukki Oy, Raahe
1967 4 Ahlström Oy, Varkaus
1968 5 Enso-Gutzeit Oy, Kaukopää
1971 6 Rautaruukki Oy, Raahe
1971 7 Rautaruukki Oy, Hämeenlinna
1971 8 Myllykoski Oy, Anjalankoski
1971 9 Norrbottens Järnverk AB, Luulaja, Ruotsi
1971 10 Kemi Oy, Kemi
1973 11 Norrbottens Järnverk AB, Luulaja, Ruotsi
1973 12 Norrbottens Järnverk AB, Luulaja, Ruotsi
1973 13 Oy Tampella Ab, Inkeroinen
1973 14 Kymin Oy, Kuusankoski
1974 15 Norrbottens Järnverk AB, Luulaja, Ruotsi
1975 16 Kajaani Oy, Kajaani
1975 17 Norrbottens Järnverk AB, Luulaja, Ruotsi
1975 18 Rautaruukki Oy, Raahe
1976 19 Rautaruukki Oy, Raahe
1976 20 Rautaruukki Oy, Raahe
1976 21 Rautaruukki Oy, Raahe
197x 22 Norrbottens Järnverk AB, Luulaja, Ruotsi
197x 23 Norrbottens Järnverk AB, Luulaja, Ruotsi
1982 24 Yhtyneet Paperitehtaat Oy, Jämsänkoski
Oslon käräjätalo

| Oslon käräjätalo> Oslo tinghus |
| --- | --- |

Osoite:  C. J. Hambros plass 4
Sijainti:  Oslo, Norja
Rakennustyyppi:  julkinen rakennus
Valmistumisvuosi:  1994
Suunnittelija:  arkkitehtitoimisto Østgaard A/S
Käyttäjä:  Oslon käräjäoikeus
Tyylisuunta:  modernismi
Kerrosluku:  8
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Oslon käräjätalo (norj. Oslo tinghus) on Oslossa C. J. Hambron aukiolla sijaitseva oikeustalo, jossa toimii Oslon käräjäoikeus. Rakennus valmistui vuonna 1994 ja edustaa modernismia. Talo tuli laajalti tunnetuksi heinäkuun 2011 terrori-iskujen oikeudenkäynnistä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Oslon käräjätalo Wikimedia Commonsissa
Oskajärvi

| Oskajärvi |
| --- | --- |
Maanosa:  Eurooppa
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pohjois-Karjala
Kunnat:  Ilomantsi
Koordinaatit:  62°33′49″N, 31°01′04″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Vuoksen vesistö (04)
Järveen tulevat joet:  Hyttipuro Rajapuro Saunalahdenpuro
Laskujoki:  Oskajoki
Järvinumero:  04.992.1.002
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  152,5 m 
Rantaviiva:  17,79 km 
Pinta-ala:  3,75 km² 
Tilavuus:  0,00777 km³ 
Keskisyvyys:  2,07 m 
Suurin syvyys:  11,4 m 
Saaria:  Haaposaari Pirttisaari Saunasaari
:  5
 fiOskajärvi 
Oskajärvi on matala metsäjärvi Patrikan kylän länsipuolella Ilomantsin eteläosassa Pohjois-Karjalassa. Sen pinta-ala on 3,7 neliökilometriä. Etäisyys Joensuusta on 63 kilometriä itään.
Maantiede

Oskajärven pituus eteläisimmän osan Särkilahdelta pohjoisimman osan Kurjenlahden pohjukkaan on 4,3 kilometriä. Noin kilometrin pituinen koilliseen pistävä Tetriniemi jakaa järven eteläosan kahteen lahteen, joista pohjoisemman nimi on Rajalahti. Järven keskiosan selkävesi on leveimmiltä kohdiltaan noin 1,2 kilometriä idästä länteen mitattuna. Järvi kaventuu kohti luodetta ja suippenee Kurjenlahdeksi. Suurin osa Oskajärven alasta on vähintään metrin ja enintään kolme metriä syvä. Syvin piste, noin 11 metriä, sijaitsee järven keskivaiheilla.
Oskajärven saariluku on viisi. Selkeästi laajin saari on noin kaksihehtaarinen Saunasaari järven länsiosassa. Toiseksi laajin on alle hehtaarin kokoinen Pirttisaari järven kaakkoisosassa. Muut saaret ovat Haaposaari, Lokkisaari ja Mäntysaari. Oskajärven rannat ovat metsä- ja suomaata (Rajasuo, Juurikkasuo). Tetriniemellä on jonkin verran asutusta. Järven itäpuolitse kulkee seututie 500.
Oskajärveen virtaa Rajapuro lännestä Rajasuon halki. Muita nimettyjä tulouomia ovat Saunalahdenpuro ja Hyttipuro. Oskajärven luusua sijaitsee altaan itäisimmässä kolkassa, josta alkaa etelään virtaava Oskajoki.
Oskajärven vesitilavuus on 7 772 000 kuutiometriä.
Oskajärvi (04.992.1.002) kuuluu Oskajoen valuma-alueeseen (04.992), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen vesistössä (04). Toinen jakovaihe on Tolvanjoen valuma-alue (04.99) ja ensimmäinen jakovaihe on Koitajoen valuma-alue (04.9). Oskajärvi on laajin Oskajoen valuma-alueen kuudesta vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Alueen viisi muuta vakavettä ovat alle kymmenen hehtaarin laajuisia.
Orozimbo Fuenzalida y Fuenzalida

Orozimbo Fuenzalida y Fuenzalida (22. toukokuuta 1925 Rancagua – 27. maaliskuuta 2013) oli chileläinen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Rancaguan hiippakuntaan 10. maaliskuuta 1951 ja nimitettiin Calaman prelaatiksi sekä Burcan titulaaripiispaksi 13. maaliskuuta 1968. Piispaksi vihkiminen seurasi 19. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Francisco de Borja Valenzuela Rios, jota avustivat Alejandro Durán Moreira ja José del Carmen Valle Gallardo.
Fuenzalida y Fuenzalida sai 26. helmikuuta 1970 nimityksen Los Angelesin (Chile) piispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 18. huhtikuuta. Hän sai 13. heinäkuuta 1987 uuden nimityksen San Bernardon piispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 10. lokakuuta 2003.
Otto Kärki

Otto Kärki matkalla Budapestin EM-kilpailuihin 1998.
Otto-Ville Kärki (s. 14. huhtikuuta 1971) on entinen suomalainen pituushyppääjä. Hän edusti Vaasan Vasamaa ja Yleisurheilu-Team Sahalahtea ja häntä valmensivat Tenho Moisander ja Heikki Kyröläinen.
Kärki karsiutui 19-vuotiaiden EM-kilpailujen loppukilpailusta Varazdinissa 1989. Hän edusti Suomea aikuisten maaotteluissa vuosina 1991–1998 sijoittuen parhaimmillaan toiseksi. Hän hyppäsi ennätyksensä 791 cm Viljandissa 1998. Hallissa hän hyppäsi parhaimmillaan 754 cm Tampereella 1990.
Kärki voitti aikuisten Suomen mestaruuden Tuusulassa 1994 ja Lappeenrannassa 1997. SM-hopeaa hän sai Oulussa 1998.
Okapi Aalstar

| Okapi Aalstar |
| --- | --- |
Liiga:  BLB
Perustettu:  1949
Areena:  Okapi Forum
Kotipaikka:  Aalst, Belgia
Mestaruudet:   1× Belgian cup  2× Belgian supercup 
Kotisivu:  okapiaalstar.be
Okapi Aalstar on belgialainen koripalloseura Aalstin kaupungista.
Okapi Aalstar on tunnettu historiansa aikana useilla eri (sponsori)nimillä kuten Generali Okapi Aalstar -nimellä vuosina 2007–2013. Joukkue on osallistunut useasti eurooppalaisiin seurakilpailuihin. Okapi Aalstar on voittanut Belgian cup-mestaruuden vuonna 2012 ja Belgian supercup-mestaruuden vuosina 2012 ja 2013.
Seurassa pelanneita

Benjamin Raymond
/ Jamar Wilson
Derek Raivio
/ Matt Lojeski
Chris Copeland
Tomas Van Den Spiegel
Justin Holiday
Aiheesta muualla

Joukkue eurobasket.com-sivustolla (englanniksi)
Seuran verkkosivut (Arkistoitu – Internet Archive) (hollanniksi)
Ostrov Vozroždenija

Ostrov Vozroždenija
Vuonna 1994 otetettu yhdysvaltalainen satelliittikuva Ostrov Vozroždenijasta.
| --- | --- |
Sijainti:  Karakalpakia  Kazakstan    Uzbekistan
Vesialue:  Araljärvi 
Korkein kohta:  38  m 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Ostrov Vozroždenija (ven. Остров Возрождения, "Uudestisyntymän saari") on Araljärven keskellä sijaitseva saari, josta vuonna 2001 kuitenkin muodostui järven kuivumisen seurauksena niemi. Se sijaitsee Kazakstanin ja Uzbekistanin välisellä rajalla, minkä vuoksi molemmat valtiot jatkuvasti kiistelevät sen hallinnasta.
Sotilaskäyttö > Asekokeet

Ostrov Vozroždenija on tunnettu siitä, että saarella sijaitsi aikoinaan yksi Neuvostoliiton huippusalaisen biologisten aseiden kehittelyohjelman tärkeimmistä tutkimuslaitoksista.
Saari otettiin Neuvostoliiton käyttöön vuonna 1936, jolloin puna-armeijan lääketieteellisen instituutin professori Ivan Velikanovin johtama sadan hengen suuruinen tutkimusryhmä saapui Ostrov Vozroždenijalle suorittamaan lääketieteellisiä kokeita erilaisilla mikrobeilla, kuten jänisrutolla. Vuonna 1937 kuitenkin tiedemiehet evakuoitiin ja saari hylättiin, koska Neuvostoliiton mukaan saarella oli ilmennyt "turvallisuusongelmia". Vasta vuonna 1952 Neuvostoliitto päätti ottaa Ostrov Vozroždenijan uudelleen käyttöön, ja ensimmäiset tutkimuslaitokset valmistuivat saarelle vuoden 1954 aikoihin. Koska Ostrov Vozroždenija sijaitsi syrjäisellä ja asumattomalla alueella, neuvostoliittolaiset tiedemiehet uskoivat, etteivät kokeet edes mahdollisen onnettomuuden tapahtuessa kykenisi aiheuttamaan ympäristökatastrofia.
Ostrov Vozroždenijalla suoritettujen biologisten aseiden kokeiden tarkoituksena oli tutkia bakteerien vaikutuksia elollisiin olentoihin ja antaa puna-armeijalle arvokkaita tietoja biologisten aseiden suojautumiselta. Saari oli jaettu tutkimuslaitoksia varten tarkoitettuun eteläosaan ja henkilökunnan asuntoja varten tarkoitettuun pohjoisosaan. Eteläosan tutkimuslaitoksissa tehtiin eläinkokeita esimerkiksi hiirillä, hevosilla ja apinoilla, joihin ruiskutettiin injektioruiskujen kautta muiden muassa bruselloosia, isorokkoa, pernaruttoa ja Q-kuumetta. Eteläosassa suoritettiin myös ulkoilmassa asekokeita, jotta tiedemiehet voisivat tutkia bakteerien leviämistä ilman välityksellä. Pohjoisosassa sijaitsi asuntojen ohella myös varastoja, pieni voimalaitos sekä lentokenttä, jonka kautta laitoksen työntekijät kykenivät saapumaan ja poistumaan saarelta lentokoneilla ja helikoptereilla. Saarella myös sijaitsi parhaimmillaan 1 500 asukkaan Kantubekin kaupunki, joka on nykyisin asuttamaton ja pahoin raunioitunut.
Ostrov Vozroždenijan suoritetut asekokeet aiheuttivat jo neuvostoaikana vakavia ympäristöongelmia lähialueen luonnolle. Saarella suoritettujen asekokeiden seurauksena sen kasvillisuus on kuihtunut, eläimistö miltei täysin tuhoutunut, ja saarelta valuneet myrkylliset kemikaalit ovat tuhonneet kokonaisia kalakantoja ja entisestään kiihdyttäneet Araljärven saastumista. Tutkimuslaitosten turvatoimista huolimatta saarelta myös pääsi karkuun vaarallisia bakteereja, mitkä aiheuttivat laajamittaisia epidemioita lähialueiden ihmisväestön keskuuteen.
Sotilaskäyttö > Sulkeminen ja ympäristöuhka

1980-luvun loppupuolen aikoihin teollisuusprojekteista ja epäonnistuneista kastelujärjestelmistä johtunut Araljärven kuivuminen alkoi aiheuttaa vakavia ongelmia Ostrov Vozroždenijan aseprojekteille. Vuonna 1991 Neuvostoliiton hallitus viimeinkin päätti lopettavansa Ostrov Vozroždenijan tutkimukset, ja tutkimuslaitoksten henkilökunta evakuoitiin saarelta saman vuoden loppupuolella. Vaikka tiedemiehet pyrkivätkin hävittämään tutkimuslaitosten kaikki jäljellä olevat bakteeriviljelmät, puhdistusoperaatio jouduttiin keskeyttämään, koska samoihin aikoihin Neuvostoliitto hajosi. 11. huhtikuuta 1992 Venäjän presidentti Boris Jeltsin allekirjoitti sopimuksen, jonka mukaan Neuvostoliiton aikaiset biologisten aseiden tutkimukset ja kokeet lakkautettaisiin. Venäläiset sulkivat saaren, hävittivät tutkimuslaitokset sekä luovuttivat alueen Kazakstanille, mikä on aiheuttanut Kazakstanin ja Uzbekistanin välisen rajakiistan, sillä saari sijaitsee molempien valtioiden raja-alueella.
Vuonna 1995 Yhdysvaltain puolustusministeriö lähetti saarelle tutkimusryhmän, joka vahvisti tutkimuslaitosten olevan nykyisin käyttökelvottomia. Yhdysvaltalaiset kuitenkin raportoivat myös siitä, että kiireisen henkilökunnan evakuoinnin ja keskeneräisen puhdistusoperaation vuoksi monet hengenvaaralista pernaruttoa sisältävistä säiliöistä eivät ole säilötty tai tuhottu turvallisuusohjeiden mukaisesti. Ostrov Vozroždenijalla sijaitsee nykyisinkin "maailman suurin biologisten aseiden hautausmaa", missä yhteentoista maakuoppaan on haudattu satoja tuhansia tonneja pernaruttoa sisältäviä, teräksestä valmistettuja säilöntäkanistereita. Vaikka kuopat ovatkin useiden metrien syvyydessä, monien tiedemiesten mukaan kanisterien sisältämät pernaruton itiöt ovat hautauksesta huolimatta yhä elossa ja riittävän kuolettavia tappamaan täysikasvuisen ihmisen.
Nykyisin Ostrov Vozroždenija on useiden tiedemiesten mukaan huomattava turvallisuusriski Keski-Aasiassa, sillä alue on pahoin saastunut ja on täten merkittävä terveysuhka lähialueiden väestölle. Ostrov Vozroždenijalla ei ole myöskään minkäänlaista vartiointia tai turvatoimia, minkä vuoksi Yhdysvallat on ilmaissut huolensa siitä, että terroristit saattaisivat kaivaa alueen maaperästä pernaruttokanistereita ja käyttää niitä biologisten aseiden valmistukseen. Vuonna 2001 Ostrov Vozroždenija muuttui Araljärven kuivumisen seurauksena saaresta niemeksi, minkä vuoksi monet tiedemiehet pelkäävät, että lähialueiden elämistö, kuten myyrät, käärmeet ja linnut, pääsevät levittämään sairauksia muualle.
Vuonna 2002 Yhdysvaltain puolustusministeriö lähetti uhkaavan ympäristökatastrofin ehkäisemiseksi Ostrov Vozroždenijalle biologisten aseiden asiantuntija Brian Hayesin johtaman 113 hengen suuruisen tutkimusryhmän, joka onnistui kolmen kuukauden sisällä neutralisoimaan 100–200 tonnia pernaruttoa. Puhdistusoperaation kustannukset olivat arviolta 4–5 miljoonan Yhdysvaltain dollarin suuruiset.
Aiheesta muualla

http://www.strannik.de/kuzkinamat/aral.htm
Oyonnax

| Oyonnax |
| --- | --- |
 Kaupungin keskustaa
 vaakuna
 Oyonnax
 Koordinaatit: 46°15′22″N, 5°39′20″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Rhône-Alpes
Departementti:  Ain
Arrondissementti:  Nantua
Väkiluku:  23 000
 
 Kunnan kotisivut 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Oyonnax on Ranskan kunta itäisessä Ainin departementissa Rhône-Alpesin alueella. Kunta on tärkeä muoviteollisuuden keskus, missä toimii 600 alan yritystä. Lisäksi siellä on alasta kertova kampa- ja muovimuseo (Musée du Peigne et de la Plasturgie), joka samalla kertoo kaupungin ja koko laakson teollistumisen historiasta. Samalla se kertoo myös kamman kehityksen vanhoista puukammoista nykyisiin muovisiin. Tärkeä osa kunnan teollisuutta on myös vuonna 1905 valmistunut Grande Vapeur, joka on ollut vuodesta 1988 historiallisesti tärkeä monumentti. Sen rakennutti Auguste Chanard selluloidin valmistukseen. Tehdas oli sikäli poikkeava, että jokainen sen työntekijä oli vuokrannut sieltä itselleen työpisteen.
Grande Vapeur
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Oyonnax Wikimedia Commonsissa
Oyo Nyimba

Oyo Nyimba Kabamba Iguru Rukidi IV (s. 16. huhtikuuta 1992) on Ugandassa sijaitsevan Tooron kuningaskunnan kuningas. Hän on Länsi-Ugandassa kolmella alueella asuvien miljoonien ihmisten kulttuurillinen johtaja, joka ei ota osaa politiikkaan. Nyimba peri kruunun jo 1995 hänen isänsä kuoltua, mutta saattoi ottaa kruunun vastaan vasta tultuaan täysi-ikäiseksi. Nyimba astui virkaansa 18. huhtikuuta 2010, jolloin hänestä tuli myös maailman nuorin kuningas.
Kuningas Oyon palatsi Fort Portalissa.
Aiheesta muualla

CNN: African teen king lives dual life (englanniksi)
Otto Kruger

Otto Kruger
Otto Kruger (6. syyskuuta 1885 Ohio – 6. syyskuuta 1974 Kalifornia) oli yhdysvaltalainen teatteri- ja elokuvanäyttelijä.
Lapsena Kruger tähtäsi musiikkiuralle, mutta siirryttyään Kolumbian yliopistoon hän vaihtoi musiikin näyttelemiseen. Kruger esiintyi Broadwaylla ensimmäistä kertaa jo 15-vuotiaana. Elokuvadebyyttinsä Kruger teki vuonna 1923 ja uransa aikana hän näytteli usein bisnesmiesten kuten pankkiirien rooleja. Kruger oli suosittu näyttelijä aina 1960-luvun puoliväliin saakka, jolloin hän joutui lopettamaan terveydellisistä syistä. Krugerilla on kaksi tähteä Hollywood Walk of Famella.
Kruger muistetaan rooleistaan muun muassa elokuvissa Lääkärin omatunto (Magnificent Obsession) ja Alfred Hitchcockin Viidennen kolonnan mies (Saboteur). Kruger esiintyi myös televisiosarjoissa.
Kruger oli Transvaalin tasavallan entisen presidentin Paul Krugerin (1825–1904) veljenpojan lapsenlapsi.
Aiheesta muualla

Otto Kruger Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Outokummun Seutu

Outokummun Seutu on Outokummun ja Polvijärven paikallislehti. Lehti ilmestyy torstaisin. Lehti kuuluu joensuulaiseen PunaMusta Media -konserniin. Lehden päätoimittaja on Kari Kauppinen, joka aloitti päätoimittajana heinäkuussa 2022.
Lehden entistä päätoimittajaa Esa Nevalaista vastaan nostettiin marraskuussa 2022 Pohjois-Karjalan käräjäoikeudessa syyte kiihottamisesta kansanryhmää vastaan. Syyttäjän mukaan hän oli päätoimittajana hyväksynyt vuonna 2020 lehteen kirjoituksen, jossa solvattiin maahanmuuttajia. Käräjäoikeus hylkäsi syytteen. Nevalainen sai sakot päätoimittajarikkomuksesta... Nevalainen on nykyisin lehtiyhtiön toimitusjohtaja.
Päätoimittajia

Esa Nevalainen
Hanna-Leena Kunttu
Kari Kauppinen
Aiheesta muualla

Outokummun Seutu
Pallosimpukka

| Pallosimpukka |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Nilviäiset Mollusca
Luokka::  Simpukat Bivalvia
Alaluokka::  Erilaishampaiset Heterodonta
Lahko::  Sphaeriida
Heimo::  Pikkusimpukat Sphaeriidae
Suku::  Pallosimpukat Sphaerium
Laji::  corneum
Kaksiosainen nimi
 Sphaerium corneum  (Linnaeus, 1758) 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Pallosimpukka (Sphaerium corneum) on pienikokoinen makeassa vedessä elävä simpukkalaji. Se voi kasvaa halkaisijaltaan noin 15 mm kokoiseksi. Sen kuori on ohut, soikea ja ruskeanharmaa ja sen keskellä on kohouma, umbo. Kuoren pinnassa on tasavälisiä renkaita. Kuoret ovat hyvin kuperat, mikä saa simpukan näyttää pallolta.
Pallosimpukkaa tavataan laajoilla alueilla Euroopassa, Pohjois-Amerikassa ja Aasiassa.. Suomessa pallosimpukka elää koko maassa, erityisesti kasvillisuuden seassa jokien ja järvien rannoilla sekä hitaasti virtaavissa laskuojissa.
Muikkula

Ilmakuva Muikkulan kylästä.
Muikkula on maalaiskylä Päijät-Hämeen maakunnassa, Iitin kunnan eteläosassa, Maakansan alueella. Vuonna 2021 kylässä oli 30 taloutta ja 56 asukasta.
Perimätiedon mukaan Muikkulan ensimmäinen asukas oli Ananias Muikku, jonka muistomerkki, graniittinen kivipaasi, sijaitsee Muikkulantien varrella. Muistomerkille ei ole opasteita.
Vesistö

Muikkulaa halkoo Sääskjärven kylän alueelta alkunsa saava Nurmioja. Se yhtyy naapurikylä Taasialla Taasianjokeen, joka 80 kilometriä myöhemmin laskee Suomenlahteen. Vielä 1970–1980-luvuilla Nurmiojan varrella oli etenkin kylän lasten keskuudessa hyvinkin suosittu Muikkulan tekojärvi, padottu vesialue, jonka kyläläiset olivat alun perin itse talkoovoimin rakentaneet vuonna 1959. Iitin kunta saatiin myöhemmin ylläpitämään tekojärveä, kunnes uimarit vähenivät ja suosio hiipui. Tekojärven luonut pato murtui runsaiden sateiden jälkeen 2. elokuuta 1977 ja allas tyhjeni aiheuttaen tulvat padon jälkeiselle alajuoksulle useiden kilometrien päähän.
Tapahtumat

Lokakuussa 2021 Muikkula toimi Orimattila Ralli 2021:n (F-Cupin päätösosakilpailu) näyttämönä. Artjärven puolelta alkanut erikoiskoe 5 kulki etelä-pohjoissuunnassa Muikkulantien päästä päähän.
Nähtävyydet > Hiidenkirnut

Kaksi hiidenkirnua Kankosten kulmalla ovat luonnonmuodostumia jääkaudenajalta. Ylempänä kalliolla oleva kirnu on halkaisijaltaan noin 80 senttimetriä ja syvyydeltään noin puoli metriä. Toinen hiidenkirnu on kallion sivussa ja toiselta sivultaan lähes avoin.
Nähtävyydet > Kuppikallio

Kyttälän metsässä, Taasiantien varrella, on Muikkulan kolmas hiidenkirnu, joka tunnetaan nimellä Kuppikallio. Joissain yhteyksissä Kuppikalliosta on käytetty nimeä Pirunkuoppa, sillä tarinan mukaan piru istui kuopassa johtamassa väärää jakoa, kun Maaniityn maita jaettiin tilallisille.
Nähtävyydet > Haukkavuori

Parhaimmat näkymät Muikkulan kattilalaaksoon aukeavat noin 30 metriä korkealta Haukkavuoren kalliolta. Haukkavuoren laelle pääsee muutamaakin polkua pitkin, lisäksi sinne johtaa vanha hevostie Taasian kylän suunnalta. Kyseinen hevostie vei aikoinaan myllylle, joka sijaitsi Haukkavuoren laella.
Nähtävyydet > Pirunluola

Haukkavuoren pohjoispuolelta löytyy Pirunluola, joka on kahdessakin tasossa kulkeva kallion sisään ulottuva luola.
Nähtävyydet > Kivikellari

Haukkavuoren kupeessa, tasaisella maalla sijaitseva luonnononkalo, joka sijaitsee noin 50 metrin päässä itse kalliosta. 
Se on oletettavasti muodostunut jääkauden aikaan Haukkavuoresta irronneista lohkareista.
Nähtävyydet > Jääseinä

Haukkavuoren pohjoispuolella sijaitsee talvisin säiden salliessa jääkiipeilyseinä, joka on kiipeilyharrastajien mukaan yksi Etelä-Suomen parhaista kiipeilypaikoista.
Galleria

Kuva Muikkulan keskustasta, josta erkanevat tiet Artjärvelle, Taasialle sekä Sääskjärvelle (huom! kuvan opasteessa kirjoitusvirhe). Taustalla Aallon kivinavetta.
Kankosten kulmilla, ylempänä kalliolla oleva hiidenkirnu
Muikkulan toinen, toiselta sivulta avoin hiidenkirnu
Kuppikallio, Muikkulan kolmas hiidenkirnu sijaitsee Taasiantien varrella.
Paavo Tarkiainen

Paavo Akseli Tarkiainen (27. lokakuuta 1923 Viipuri – 11. marraskuuta 2001) oli suomalainen kultaseppä, yrittäjä yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.
Tarkiaisen vanhemmat olivat kultaseppä Johan Akseli Tarkiainen ja Saara Vilhelmiina Lahtinen ja puolisot 1947–1958 Asta Oksala ja 1960–1970 lääketieteen ja kirurgian tohtori Erna Katro. Tarkiainen kävi keskikoulun Viipurin kaksoislyseossa ja sittemmin Helsingin kaksoisyhteislyseossa 1946, sai kultasepän oppia isänsä liikkeessä ja suoritti Kultaseppäkoulun päästötutkinnon 1945, Taideteollisen oppilaitoksen iltalinjan 1939–1945 ja tarkastusleimaustutkinnon 1945. Hän oli Kulta- ja Kellosepänliike J. A. Tarkiainen Oy:n toimitusjohtaja vuodesta 1947, kunnes hänen poikansa jatkoi isänsä työtä. Tarkiainen oli myös Finnantic Oy:n toimitusjohtaja ja johtokunnan jäsen 1970–1972. Hän kuului Helsingin Kultaseppien yhdistyksen johtokuntaan 1946–1959, Kultaseppäkoulun johtokuntaan 1946–1960 ja Suomen Kultaseppien Liiton johtokuntaan 1953–1961 ja valtuuskuntaan 1958–1961. Sotilasarvoltaan Tarkiainen on reservin alikersantti. Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1974. Tarkiainen tunnettiin myös aktiivisena keräilijänä.
Namer

| Namer |
| --- | --- |

Valmistushistoria
Valmistusmaa:   Israel
Tekniset tiedot
Tyyppi:  miehistönkuljetusvaunu
Taistelupaino:  n. 60 000 kg
Maksiminopeus:  
– tiellä:  60 km/h
Toimintasäde:  500 km
Pääase:  Samson RCWS -asejärjestelmä
Muu aseistus:  1 × FN MAG -konekivääri 1 × 60 mm ulkoinen raketinheitin 12 savukranaattia
Panssarointi:  salainen
– kilowattia:  895 kW
Miehistö:  3
Namer (hepr. ‏נמ"ר‎, leopardi) on israelilainen miehistönkuljetusvaunu, joka suunniteltiin Merkava-taistelupanssarivaunun pohjalta. Namerin käyttöönotto Israelissa alkoi vuonna 2008.