stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Beau Biden
Ura

Valmistumisensa jälkeen Biden toimi ensin New Hampshiren Yhdysvaltain piirituomioistuimen tuomari Steven McAuliffen avustajana. Vuonna 1995 hän aloitti työt Yhdysvaltain oikeusministeriön politiikan kehittämistoimiston neuvonantajana, ja myöhemmin hän toimi liittovaltion syyttäjänä ennen siirtymistään yksityiselle sektorille.
Vuonna 2003 yksityisellä sektorilla työskennellessään Biden liittyi Delawaren kansalliskaartiin vuonna 2003 ja hän toimi mm. Yhdysvaltain oikeusministeriön väliaikaisena oikeudellisena neuvonantajana sodanjälkeisessä Kosovossa. Irakin sodassa hän palveli vuosina 2008–2009.
Biden valittiin Delawaren oikeusministeriksi vuonna 2006, ja hänet valittiin toiselle kaudelle vuonna 2010.
Sairaus ja kuolema

Bidenilla todettiin glioblastooma vuonna 2013. Hän menehtyi sen komplikaatioihin 46-vuotiaana vuonna 2015. Ennen kuolemaansa Biden oli ehdolla demokraattien ehdokkaaksi Delawaren kuvernöörinvaaleissa 2016.
Nuclei Armati Rivoluzionari

Nuclei Armati Rivoluzionari (”Vallankumoukselliset aseelliset solut”, lyhenne NAR) oli Italiassa vuosina 1977–1983 toiminut terroristijärjestö. NAR oli alkujaan yksi Italian väkivaltaisten ”lyijyvuosien” uusfasistisista ryhmistä, mutta se kääntyi myöhemmin muita uusfasisteja vastaan ja toimi sen jälkeen ilman selkeää ideologiaa. Se suhtautui hyvin vihamielisesti valtioon ja poliisiin. NAR:n johtajat Valerio Fioravanti ja Francesca Mambro tuomittiin pääsyyllisinä vuoden 1980 Bolognan pommi-iskuun, jossa kuoli 85 ihmistä.
NAR oli Italian 1970-luvun lopun merkittävin ja väkivaltaisin oikeistolainen terroristijärjestö. Bolognan iskun ohella sen jäsenten tiedetään surmanneen 28 ihmistä, joista 16 oli valtiovallan edustajia (pääosin poliiseja), seitsemän pettureiksi väitettyjä uusfasisteja, kaksi vasemmistolaisia aktivisteja ja kolme erehdyksessä surmattuja sivullisia. NAR:n toiminnasta on tuomittu oikeudessa noin 60 henkilöä. Ryhmän entiset jäsenet ovat tunnustaneet muut murhat mutta kiistäneet syyllisyytensä Bolognan pommi-iskuun.
Bolognan pommi-isku

Vakavin terrori-isku, johon NAR on liitetty, on Bolognan keskusrautatieaseman odotussalissa 2. elokuuta 1980 tapahtunut pommi-isku, jossa kuoli 85 ja haavoittui 218 täysin satunnaista ihmistä, joukossa lapsia. Iskun jälkeen paikallisen sanomalehden toimitus sai puhelun, jossa NAR:n ilmoitettiin ottavan siitä vastuun. Iskun motiivi on jäänyt epäselväksi. Siitä nostettiin syytteet 105:aa uusfasistia vastaan, joukossa sekä NAR:n että TP:n jäseniä. Asiaa käsiteltiin vuodesta 1987 alkaen seitsemässä peräkkäisessä oikeudenkäynnissä. Lopulta iskusta tuomittiin NAR:n johtajat Valerio Fioravanti ja Francesca Mambro sekä sen jäsen Luigi Ciavardini. Fioravanti ja Mambro ovat tunnustaneet lukuisia muita murhia mutta väittävät olevansa syyttömiä Bolognan iskuun. Heitä vastaan ei ollut raskauttavaa teknistä näyttöä, ja tuomio perustui pääasiassa yhden todistajan kertomukseen. Monet Italiassa ovat suhtautuneet tuomioon epäillen.
Fioravanti ja Mambro menivät naimisiin vankilassa. He ovat sittemmin vapautuneet.
Muita epäiltyjä murhia

Valerio Fioravantia ja Gilberto Cavallinia syytettiin myös Sisilian aluehallituksen johtajan Piersanti Mattarellan vuonna 1980 tehdystä murhasta, jonka NAR:n väitettiin suorittaneen mafian tilauksesta, mutta oikeus vapautti heidät syytteistä vuonna 1995 samassa yhteydessä kun murhan tilanneet mafiajohtajat tuomittiin. Entinen mafian jäsen Francesco Marino Mannoia nimesi vuonna 1993 Mattarellan surmaajiksi neljä mafian jäsentä, joita ei kuitenkaan ole tuomittu teosta todisteiden puuttumisen vuoksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nuclei Armati Rivoluzionari Wikimedia Commonsissa
Nuclei armati rivoluzionari (NAR) (italiaksi) Rete degli archivi Per non dimenticare
Bolognan pommi-iskun tuhoja raivataan.
August Eklöf (yritys)

August Eklöf o.-y., ruots. Aug. Eklöf aktiebolag (1910–1968) oli suomalainen yritys, jonka kotipaikka oli Porvoon maalaiskunta. Se harjoitti saha-, puusepän-, selluloosa-ja hevosenkenkäteollisuutta sekä laivanvarustusta ja myös maanviljelystä yhtiön maatiloilla.
Yrityksen perusti tammisaarelainen käsityöläisenpoika August Eklöf, joka vuonna 1854 muutti 16-vuotiaana Porvooseen. Eklöf oli aluksi kauppa-apulaisena, hankki itselleen perusteelliset tiedot kaupan alalta opiskellen muun muassa Berliinissä, ja hän perusti vuonna 1864 oman liikkeen. Eklöfin liike harjoitti aluksi tuontikauppaa ja laivanvarustusliikettä, mutta muutaman vuoden kuluttua liike siirtyi puutavarakaupan alalle ja tätä varten 1864 rakennettiin saha Porvooseen. Vuonna 1870 rakennettiin Porvoon höyrysahan, jonka Eklöf muutti 1910 osakeyhtiöksi. Osakkeet olivat lähes kaikki perustajan perillisten omistuksessa.
Yritys omisti 1910-luvulla noin 24 000 ha maata Uudenmaan, Hämeen ja Vaasan lääneissä sekä Porvoon (1870), Tolkisten (1881) ja Hämeenlinnan (1894) höyrysahat, Porvoon selluloosatehtaan (1893) ja Porvoon hevosenkenkätehtaan (1895). Osakepääoma oli 7 720 000 mk. (1919). Yhtiön toimitusjohtajia olivat alkuvaiheissa Torsten, Harry ja Hjalmar Eklöf. Työntekijöitä oli vuonna 1913 noin 1 200. Yrityksellä oli asuntoja työntekijöille, ja se myös ylläpiti tuolloin kansakouluja, lukusaleja ja kirjastoja.
Fiskars osti 1964 Aug. Eklöfin konepajan ja Haikan kultalistatehtaan (aikaisemmin Oy Haikka Ab). Yhtiö fuusioitu Oy Tampella Ab:hen 1967. Sellutehdas suljettiin 1975. Tampella myi 1993 sahan Enso-Gutzeit Oy:lle. Se lopetettiin vuoden 2009 alussa.
Roundhay Garden Scene

| Roundhay Garden Scene |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Louis le Prince
Tuottaja:  Louis Le Prince
Kuvaaja:  Louis Le Prince
Leikkaaja:  Louis Le Prince
Pääosat:  Harriet Hartley  Adolphe Le Prince  Joseph Whitley  Sarah Whitley
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdistynyt kuningaskunta
Ensi-ilta:  1888
Kesto:  n. 2 sekuntia
Alkuperäiskieli:  (mykkäelokuva)
Aiheesta muualla
IMDb 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Roundhay Garden Scene on vuonna 1888 valmistunut Louis le Princen lyhytelokuva, jota pidetään maailman ensimmäisenä säilyneenä elokuvana. Filminpätkä kestää vain kaksi sekuntia.
Louis le Princen pojan Adolphen mukaan elokuva kuvattiin Oakwood Grange Roadilla, Roundhayssa, Leedsissä, Englannissa 14. lokakuuta 1888. Elokuvassa näkyvät Adolphe le Prince, Sarah Whitley, Joseph Whitley ja Harriet Hartley kävelemässä ja nauramassa puutarhassa. Louis le Princen anoppi Sarah Whitley kuoli kymmenen päivää myöhemmin.
Roundhay Garden Scene (1888)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Roundhay Garden Scene Wikimedia Commonsissa
Roundhay Garden Scene YouTubessa
Louis le Prince Centre (englanniksi)
Luettelo Kempeleen julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä

Luettelo Kempeleen julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Kempeleen kunnassa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat.
Julkiset taideteokset ja muistomerkit

Tämä luettelo on osa valtakunnallista Suomen julkisten taideteosten ja muistomerkkien luettelointia. Luettelossa on pysyvästi julkisilla paikoilla olevia taideteoksia, muistomerkkejä ja muistolaattoja sekä hautausmailla olevia yleisiä muistomerkkejä ja patsaita. Luettelossa ei mainita rakennusten sisällä ja suljetuilla sisäpihoilla olevia julkisia teoksia eikä yksittäisten hautojen veistoksia. Teokset ovat luettelossa nimensä mukaisessa aakkosjärjestyksessä. Sijaintipaikka on puiston, aukion, rakennuksen tai muun vastaavan nimi ja/tai katuosoite. Alue tarkoittaa kaupunginosaa/kunnanosaa, taajamaa, kylää, osa-aluetta tai asuinaluetta. Karttalinkki osoittaa teoksen sijaintipaikan kymmenien metrien tarkkuudella. Paljastusvuosi on teoksen julkistuksen tai paljastuksen vuosi sijaintipaikalla (suluissa on mainittu valmistumisvuosi, jos se poikkeaa huomattavasti paljastusvuodesta).
| Julkinen teos | Paikka | Alue | Kartalla | Tekijä | Paljastusvuosi | Kuva | WD |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Elämän langat | Kempeleen koulukeskus | Kirkonseutu | 64.9176°N, 25.4817°E | Koch, AriAri Koch | 1982 |  |  |
| Kempeleläisten miesten talvisotaanlähtöpaikka | Rasvatie 2 | Ristisuo | 64.9136°N, 25.5161°E |  | 1994 |  |  |
| Muualle haudattujen muistomerkki | Kokkokankaan hautausmaa, Köykkyrintie 40 | Kokkokangas | 64.9081°N, 25.5637°E |  |  |  |  |
| Sankarihautojen muistomerkki | Kempeleen vanha kirkon sankarihautausmaa, Piriläntie 190 | Kirkonseutu | 64.9166°N, 25.4854°E | Tarvainen, MarttiMartti Tarvainen | 1952 |  |  |
| The Last Meter (Viimeinen metri) | Polar Electro Oy:n pääkonttorin edusta, Professorintie 5 | Vihiluoto | 64.9424°N, 25.4448°E | Romppanen, EinoEino Romppanen | 1999 |  |  |
| Tiilen poltto | Tiilitien ja Kirkkotien risteys | Kempeleen keskustaajama | 64.9135°N, 25.4988°E | Tiltti, JuhoJuho Tiltti | 2021 |  |  |
| Vapaudenpuiston muistomerkki | Vapaudenpuisto | Kempeleen keskustaajama | 64.9118°N, 25.5074°E |  | 2007 |  |  |
| Vapaussodan muistomerkki | Kirkonmäen hautausmaa, Piriläntie 190 | Kirkonseutu | 64.9165°N, 25.4853°E |  | 1920 |  |   |
Juna saapuu asemalle

| Juna saapuu asemalle> L'Arrivée d'un train en gare de La Ciotat |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Auguste Lumière Louis Lumière
Tuottaja:  Auguste Lumière Louis Lumière
Kuvaaja:  Louis Lumière
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Ranska
Tuotantoyhtiö:  Lumièren veljekset
Ensi-ilta:  tammikuu 1896
Kesto:  50 s
Alkuperäiskieli:  -
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Juna saapuu asemalle (L'arrivée d'un train en gare de La Ciotat) on Auguste ja Louis Lumièren vuonna 1895 ohjaama ja tuottama mustavalkoinen mykkäelokuva. Se esitettiin ensimmäisen kerran tammikuussa 1896. Elokuva muistetaan parhaiten tarinasta, jonka mukaan ensiesityksessä yleisö meni paniikkiin luullessaan oikean junan tulevan heitä kohti. Tarina ei tiettävästi kuitenkaan pidä paikkaansa.
50 sekuntia kestävä elokuva esittää höyryveturin vetämää junaa saapumassa rautatieasemalle La Ciotat'n rannikkokaupungissa Ranskassa. Elokuva koostuu yhdestä leikkaamattomasta otoksesta.
Juna saapuu asemalle. Ensimmäinen versio (1895).
Kolmas versio (1897).
Aiheesta muualla

Elokuva kokonaisuudessaan YouTube.
Juna saapuu asemalle Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Carl Fredrik Hagen

| Carl Fredrik Hagen |
| --- | --- |
 Carl Fredrik Hagen 2016.
Henkilötiedot
Syntynyt: 26. syyskuuta 1991 (ikä 33)
Kansalaisuus:   Norja
Pyöräilijä
Pituus:  180 cm
Paino:  65 kg
Joukkue:  lopettanut uransa
Laji:  maantie
Rooli:  ajaja
Ura
Amatöörijoukkue(et)
2011–2013:  Team Oslo Sportslager
Ammattilaisjoukkue(et)
2015–2016 2017–2018 2019–2020 2021–2022  2023–2024:  Team Sparebanken Sør Joker-Icopal Lotto Soudal Iarael Start-Up Nation / Israel - Premier Tech Q36.5 Pro Cycling Team
 Tiedot päivitetty: 6. tammikuuta 2025 
Carl Fredrik Hagen (s. 26. syyskuuta 1991 Oppegård) on norjalainen maantiepyöräilijä. Hän edusti norjalaisia Team Sparebanken Sør -joukkuetta 2015–2016 ja Joker-Icopalia 2017–2018. Vuosina 2019–2020 hän kilpaili Lotto Soudal -tallissa, 2021–2022 Iarael Start-Up Nation / Israel - Premier Tech -joukkueessa ja viimeisinä ammattilaisvuosinaan 2023–2024 Q36.5 Pro Cycling Teamissa.
Saavutuksia

Lähteet: Pro Cycling Stats, Cycling Archives
Predikaatti (lauseenjäsen)

Predikaatti, suomeksi aiemmin myös maine, on lauseenjäsen. Se on lauseen ykkösargumentti, eli jokaisessa lauseessa on vähintään predikaatti ja subjekti. Predikaatti ilmaisee tavallisesti subjektin toimintaa, ominaisuutta tai tilaa: esim. lintu lentää  Poikkeuksena ovat persoonattomat lauseet, jotka liittyvät yleensä säähän, esimerkiksi “Sataa.” jolloin lauseessa on vähintään predikaatti.
Lauseen predikaatti on aina persoonamuodossa oleva verbi eli teonsana. Suomen kielessä predikaattiin voi myös sisältyä subjekti verbin taipuneessa muodossa (kuten “juoksen”) eikä ilmisubjektia tällöin tarvita. Predikaatti on suomen kielessä välttämätön, toisin kuin subjekti, joka on esimerkiksi ruotsissa tai englannissa myös pakollinen. Predikaatti sijoittuu lauseessa predikaattipositioon. Suomessa, joka on SVO-kieli, tyypillinen predikaattipositio on subjektin ja objektin välissä. Suhteellisen vapaan lausekejärjestyksen vuoksi predikaatin paikka voi suomen kielessä kuitenkin vaihdella haluttaessa painottaa eri lauseenjäseniä.
Garage Inc.

| Garage Inc>  Metallica |
| --- | --- | --- |

Cover-albumin tiedot
 Äänitetty : lokakuu 1984 – 1998 The Plant Studios, Sausolito, Kalifornia
 Julkaistu: 24. marraskuuta 1998
 Tuottaja(t): Bob Rock, James Hetfield, Lars Ulrich, Mark Whitaker
 Tyylilaji: heavy metal
 Kesto: 136.37
 Levy-yhtiö: Elektra
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 1.
Metallican muut julkaisut
| ReLoad 1997 | Garage Inc. 1998 | S&M 1999 |
Singlet albumilta Garage Inc.
 ”Turn the Page” Julkaistu: 16. marraskuuta 1998  ”Whiskey in the Jar” Julkaistu: 1. helmikuuta 1999  ”Die, Die My Darling” Julkaistu: 7. kesäkuuta 1999
Garage Inc. on Metallican vuonna 1998 julkaisema cover-kappaleita sisältävä tupla-albumi. Sen kappaleet on äänitetty aikavälillä 1984–1998. Albumi myi Suomessa kultaa, ja sitä on myyty yli 27 000 kappaletta, kun taas maailmanlaajuisesti albumia on myyty 8 miljoonaa kappaletta. Kappaleille ”Whiskey in the Jar” ja ”Turn the Page” kuvattiin musiikkivideot.
Albumi nousi Suomen virallisen listan ykköspaikalle ja vietti listalla yhteensä 24 viikkoa.
Albumi otettiin hyvin vastaan myös alkuperäisten esittäjien keskuudessa.
Kappaleet

Sulkeissa on merkitty artisti tai yhtye, jonka esittämä kappale alun perin on.
| --- | --- |
 CD 1 Free Speech for the Dumb – 2.35 (Discharge)  It's Electric – 3.33 (Diamond Head)  Sabbra Cadabra – 6.20 (Black Sabbath)  Turn the Page – 6.06 (Bob Seger)  Die, Die My Darling – 2.29 (The Misfits)  Loverman – 7.52 (Nick Cave and the Bad Seeds)  Mercyful Fate – 11.11 (Mercyful Fate)  Astronomy – 6.37 (Blue Öyster Cult)  Whiskey in the Jar – 5.04 (irlantilainen kansanlaulu)  Tuesday's Gone – 9.05 (Lynyrd Skynyrd)  The More I See – 4.49 (Discharge) :  CD 2 Helpless – 6.38 (Diamond Head)  The Small Hours – 6.43 (Holocaust)  The Wait – 4.55 (Killing Joke)  Crash Course in Brain Surgery – 3.10 (Budgie)  Last Caress/Green Hell – 3.29 (The Misfits)  Am I Evil? – 7.50 (Diamond Head)  Blitzkrieg – 3.36 (Blitzkrieg)  Breadfan – 5.41 (Budgie)  The Prince – 4.25 (Diamond Head)  Stone Cold Crazy – 2.17 (Queen)  So What – 3.08 (Anti-Nowhere League)  Killing Time – 3.03 (Sweet Savage)  Overkill – 4.04 (Motörhead)  Damage Case – 3.40 (Motörhead)  Stone Dead Forever – 4.51 (Motörhead)  Too Late Too Late – 3.12 (Motörhead) 
Motörhead-coverit (kappaleet 13-16) ovat soitettu livenä Lemmy Kilmisterin 50- vuotissyntymäpäiväjuhlissa vuonna 1995.
Kokoonpano

James Hetfield - Laulu, kitara
Kirk Hammett - Kitara, taustalaulu
Jason Newsted - Basso, taustalaulu
Cliff Burton - Basso kappaleissa ”Am I Evil?”, sekä ”Blitzkrieg”
Lars Ulrich - Rummut
Vierailevia muusikoita kappaleella ”Tuesday’s Gone”

Pepper Keenan – Taustalaulu
Jerry Cantrell – Kitara
Sean Kinney – Toinen perkussionisti
Jim Martin — Kitara
John Popper – Harmonikka
Gary Rossington – Toinen kitara
Les Claypool – banjo
Arvostelut

Allmusic:
Entertainment Weekly: B–
NME: 5/10
Rolling Stone:
Soundi:
Saavutukset > RIAA:n sertifikaatit

| RIAA:n sertifikaatti | Myöntämispäivä  |
| --- | --- |
Kultaa: 19. helmikuuta 1999
Platinaa: 19. helmikuuta 1999
Nelinkertaista platinaa: 19. helmikuuta 1999
Viisinkertaista platinaa: 27. tammikuuta 2000
Aiheesta muualla

Garage Inc. Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Garage Inc. Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
| n k Metallica |
| --- | --- |
 Lars Ulrich  James Hetfield  Kirk Hammett  Robert Trujillo   Entiset jäsenet: Dave Mustaine  Ron McGovney  Cliff Burton  Jason Newsted 
Studioalbumit:  Kill ’Em All  Ride the Lightning  Master of Puppets  ...And Justice for All  Metallica  Load  ReLoad  Garage Inc.  St. Anger  Death Magnetic  Hardwired...to Self-Destruct  72 Seasons 
Livealbumit:  Live Shit: Binge & Purge  S&M  Orgullo, Pasión y Gloria: Tres Noches en la Ciudad de México  The Big 4 Live from Sofia, Bulgaria 
EP:t:  Garage Days Re-Revisited  Some Kind of Monster  Beyond Magnetic 
Videot:  Cliff ’em All  Cunning Stunts  The Videos: 1989–2004  Metallica: Some Kind of Monster  Quebec Magnetic 
Muuta:  diskografia  demot  kappaleet  konsertit Suomessa 
  Luokat
Myllytullin koulu

| Myllytullin koulu> Oulun suomalainen tyttökoulu |
| --- | --- |

Sijainti:  Myllytulli, Oulu
Koordinaatit:  65°00′57″N, 025°28′38″E
Tyyppi:  yhtenäiskoulu
Perustettu:  1879
Rehtori:  Helena Pirilä
Luokat:  1-9
Oppilaita:  550
Verkkosivut
Uudempi rakennus.
Myllytullin koulu eli entinen Oulun tyttölyseo on yksi yhdeksästä Oulun kaupungin ylläpitämästä 1.–9. luokkien yhtenäiskoulusta.  Koulun painopistealueita ovat kuvataide ja vieraat kielet ja nykyisenä rehtorina toimii Helena Pirilä.
Koulun perustaminen

Oulun suomalainen tyttökoulu perustettiin 1879, jolloin Oulu oli Suomen viidenneksi suurin kaupunki, asukkaita siellä oli 7 493.   Koulun perustamisen taustalla olivat lehtori ja rouva Hällfors, rehtori Anton Forsman, pastori William Lindstedt ja lehtori (myöhemmin rehtori) Mauno Rosendal. Suomessa oli tuolloin vain neljä tyttökoulua: Jyväskylässä, Helsingissä, Hämeenlinnassa ja Kuopiossa, jonne suomenkielinen oppilaitos perustettiin samana vuonna kuin Ouluun. Mikkelin tyttökoulu aloitti myös toimintansa vuonna 1879, mutta sai virallisen toimiluvan vasta seuraavana vuonna. Kutsu tulla keskustelemaan koulun perustamisesta julkaistiin oululaisessa sanomalehti Kaiussa 19. huhtikuuta 1879, kokoukseen tuli 60 henkeä.
Koulurakennukset

Syyskuun 8. päivänä ensimmäiset 18 (sanomalehti Kaiun mukaan vain 17) oppilasta aloittivat koulun leipuri A.E. Siversonin vuokraamassa  leipomon yläkerran huoneistossa Isokatu 37:ssä. Toisen lukuvuoden koulu toimi  Fellmanin talossa Kirkkokadun ja Kajaaninkadun kulmassa ja sitten vielä Hedmansonin talossa Torikatu 19:ssä. Koulun ensimmäinen oma rakennus oli kaupungininsinööri O. Rehnbinderin piirtämä ja vuonna 1883 valmistunut koulutalo Aleksanterinkadun ja Albertinkadun kulmassa, johon rakennettiin 1890 eli vasta seitsemän vuotta myöhemmin rakennusmestari Albert Grönholmin suunnittelema juhla- ja voimistelusali.
Marraskuun 11. 1901 vihittiin sitten käyttöön valtion rakennuttama ja Oulun lääninarkkitehti Johan Jacob Ahrenbergin piirtämä kaksikerroksinen ja lähinnä uusgoottilaista tyylisuuntaa edustava kivinen koulurakennus Kirkko-ja Isokatujen kulmauksessa. Vuonna 1933 saatiin lisätiloiksi pormestari Appelgrenin rakennuttamat ja sittemmin Åströmeille kuuluneet kaksi läheistä rakennusta.  Vuonna 1960  saatiin taas lisätiloja, kun arkkitehti Liisa Oikkosen suunnittelema ns. uusi puoli otettiin käyttöön.
Koulumuodot

Alkuperäinen viisiluokkainen suomalainen tyttökoulu muutettiin senaatin vuonna 1915 tekemällä päätöksellä asteittain kuusiluokkaiseksi. Ensimmäisen kerran koulu toimi kokonaan tällaisena lukuvuonna 1920–1921. Seuraavana vuonna nimestä jäi pois sana ”suomalainen”. Vuodesta 1931 alkaen koulu muuttui asteittain yhdeksänluokkaiseksi tyttölyseoksi ja 1971 siitä tuli asteittain kahdeksanluokkainen yhteislyseo, nimeltään Myllytullin yhteislyseo. Kuitenkin jo 1974 peruskoulujärjestelmään siirryttäessä lukio-opetus siirtyi viereiseen Oulun lyseon lukioon, kun taas Myllytullin koulu sai lyseon keskikouluosan. Koulun nimi muuttui Myllytullin yläasteeksi.
Jo aivan alkuajoista lähtien pyrittiin koulun päättäneille tytöille järjestämään jatko-opetusta Helsinkiin 1881 perustetun suomalaisen jatko-opiston mallin mukaisesti. Oulun suomalaisen tyttökoulun jatko-opisto avattiinkin 14. syyskuuta 1892 Santaholman talossa Aleksanterikadun ja Pakkahuoneenkadun kulmassa. Oppilaita oli 14, johtajattarena toimi Mimmi Bergh. Myöhemmin jatko-opisto muutti kadun toiselle puolelle tehtailija Lindgrenin eli Karhin taloon, ja sitten rehtoreiden Rosendalin ja Westerlundin taloon Aleksanterin- ja Kauppurienkadun kulmaan. Vuodesta 1901 lähtien oppilaat saivat suorittaa ylioppilastutkinnon ilman eri anomusta. Kolmiluokkainen jatko-opisto oli siis yliopistoon johtava oppilaitos. Toiminta lakkasi vuonna 1920, mutta aloitettiin uudelleen neljä vuotta myöhemmin. Vihdoin vuonna 1933 jatko-opisto lopetti kokonaan toimintansa, koska Oulun tyttölyseo oli kehittynyt kolmiluokkaiseksi. Tämän vaiheen aikana jatko-opisto toimi mm. Bergdahlin kirjakaupan piharakennuksessa. Koulun koko toiminnan aikana siitä ehti valmistua yhteensä 526 oppilasta.
Opettajia ja oppilaita

Oulun suomalaisen tyttökoulun ensimmäiset oppilaat vuonna 1879 olivat: Olga Aho, Anna Alatalo, Jenny Alin, Hilma Björkman, Siina Helander, Aura Jurva, Sofia Jurvelius, Alina Korhonen, Maria Levonius, Olga M. Luoma, Maria Merenoja, Hilda Mönkkänen, Anna Simelius, Ida Simelius, Ida Stenfelt, Fanni Tuomela, Sofia Yrjänäinen ja Anna Österbladh.
Koulun ensimmäinen johtajatar oli Jenny Ingman vuosina 1879–1882 ja toinen Angelika Wenell 1883–1922. Anna Hägg toimi johtajattarena 1922–1929 ja rehtorina 1929–1939. Seuraavat rehtorit olivat Eevi Matinlassi 1939–1959, Anna Leinonen 1959–1964 ja Rakel Siilasvuo, kenraali Hjalmar Siilasvuon tytär 1964–1986.
Oulun ensimmäiset kolme naisylioppilasta, Greta von Fieandt (Suolahti), Hanna Liuski (Junnelius) ja Alfrid Vilander valmistuivat 1895, suoritettuaan tyttökoulun 1887–1892 ja mentyään sitten vasta perustettuun koulun jatko-opistoon. Ylioppilastutkintoon valmistautumista varten he saivat erityisluvan seurata opetusta, tosin omassa luokkahuoneessaan, Oulun lyseon ylimmällä luokalla ja joutuivat anomaan senaatilta luvan osallistua ylioppilaskirjoituksiin lyseolaisten kanssa. Jatko-opiston ensimmäiset oppilaat vuodelta 1892, edellä mainittujen kolmen lisäksi, olivat: Lydia Hägg, Inna Lindqvist, Hilja Ripatti, Thyra Rydman, Aino Spets, Sigrid Winckelman, Armida Sandberg ja Adelina Zins.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Myllytullin koulu Wikimedia Commonsissa
Kaiku-lehden 19.4.1879 sivu 4, jolla julkaistiin kutsu neuvottelukokoukseen tyttökoulun perustamisesta https://digi.kansalliskirjasto.fi/sanomalehti/binding/447061?page=4
Myllytullin koulun kotisivu
Koulun sisäpihaa ja rakennuksia.
Garum

Garum-amforaa esittävä mosaiikki Pompejista. Astian teksti: Garum, villa Aulus Umbricius Scaurus, Pompeii; G(ari) F(los) SCAM(bri) SCAURI
Kaksi Pomejista löydettyä garum-amforaa.
Garumin valmistukseen erikoistunut paikka Baelo Claudiassa, Espanjassa.
Garum (lat. < kr. garon tai garos, jonkin tuntemattoman kalan nimi) oli antiikin kreikkalaisten ja roomalaisten käyttämä kalakastike. Se oli suosittua etenkin Roomassa. Se valmistettiin fermentoimalla kalanperkeitä viikkokausia auringossa. Tämän jälkeen niistä puristettiin käynyttä nestettä pulloon. Se tarjoiltiin usein maidossa ja hunajassa liotetun hanhenmaksan kera.
Roomassa garumin teko oli ainakin jossain vaiheessa kielletty kotioloissa sen kuvottavan hajun takia. Lopputuote oli kuitenkin verrattain miedon hajuista ja makuista, ja parhaat garumit olivat hinnaltaan yhtä kalliita kuin hajuvesi. Garum tuotti umami-makuaistimuksen.
Pompeji oli tunnettu garumistaan. Ainakin Plinius vanhempi ja Martialis ovat kirjoituksissaan kuvailleet garumia. Apiciuksessa on 350 garumia tarvitsevaa reseptiä.
Nykyisin garumia vastaavaa kalakastiketta käytetään yleisesti ruoanlaitossa erityisesti Thaimaassa (nam pla) ja Vietnamissa  (nuoc mam).
Loisten levittäjänä

Kalojen loinen, lapamato, oli levinnyt roomalaisajalla yllättävän laajalle, varsinkin verrattuna Roomaa edeltäneisiin pronssi- ja rautakauden kulttuureihin. Garumin raakana valmistamisen ja säilömisen vuoksi loisen munat säilyivät, joten lapamato levisi kastikkeen mukana.  Kaakkoisaasialaisessa keittiössä käytettävän samantyyppisen kastikkeen korkea suolapitoisuus tuhoaa loisten munat.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Garum Wikimedia Commonsissa
Michael Billig

Michael Billig (s. 1947) on brittiläinen sosiaalipsykologi ja sosiaalitieteiden professori Loughborough’n yliopistossa. Hänet tunnetaan erityisesti klassisen retoriikan tutkimuksen yhdistämisestä sosiaalipsykologiaan.