stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ali Hasan al-Majid

| Ali Hasan al-Majid |
| --- | --- |

Kuwaitin kuvernööri
 Elokuu 1990 – Helmikuu 1991  
Edeltäjä:  virka perustettu
Seuraaja:  virka lakkautettu
Mukhabaratin johtaja
 1995 – 9. huhtikuuta 2003  
Edeltäjä:  Sabawi Ibrahim al-Tikriti
Seuraaja:  virka lakkautettu
Irakin puolustusministeri
 1991 – 1995  
Edeltäjä:  Saadi Tuma Abbas
Seuraaja:  Sultan Hashim Ahmad
Irakin sisäministeri
 Maaliskuu 1991 – Huhtikuu 1991  
Henkilötiedot
Syntynyt: 30. marraskuuta 1941 Tikrit
Kuollut: 25. tammikuuta 2010 Kazimiyya, Bagdad
Tiedot
Puolue:  Baath
Sotilaspalvelus
Palvelusmaa(t):   Irak
Puolustushaara:  Maavoimat
Palvelusvuodet:  1959–2003
Sotilasarvo:   Kenraalieversti
Taistelut ja sodat:  Iranin-Irakin sota Persianlahden sota Irakin sota
Ali Hasan al-Majid (arab. علي حسن عبد المجيد التكريتي‎, ʿAlī Ḥasan ʿAbd al-Majīd al-Tikrītī) (30. marraskuuta 1941 – 25. tammikuuta 2010) oli irakilainen poliitikko ja sotilasjohtaja Saddam Husseinin hallinnon aikana. Ali Hasan al-Majid oli Saddam Husseinin serkku ja toimi muun muassa Irakin puolustus- ja sisäministerinä sekä maan tiedustelupalvelun, Mukhabaratin pääjohtajana. Hänet tunnettiin liikanimellä Kemikaali-Ali, koska hän määräsi tuhansia kurdeja Halabjassa tappaneen myrkkykaasuhyökkäyksen vuonna 1988 ollessaan kurdialueiden johtajana. Hän johti Kuwaitin miehitystä vuosina 1990 ja 1991 ja oli maan sotilaskuvernöörinä elokuusta marraskuuhun 1990. Persianlahden sodan jälkeen hän komensi Irakin tasavaltalaiskaartin divisioonia, jotka kukistivat šiiamuslimien kapinan etelässä.
Majid jäi vuoden 2003 Irakin sodan aikana Yhdysvaltojen johtaman liittouman joukkojen vangiksi. Hänet luovutettiin Irakin viranomaisille ja hän sai myöhemmissä oikeudenkäynneissä kaikkiaan neljä kuolemantuomiota. Majid teloitettiin tammikuussa 2010.
Elämäkerta > Nuoruus

Ali Hasan al-Majid syntyi Irakin Tikritin kaupungissa 30. marraskuuta 1941. Al-Majid kuului Albu Nasir-heimon Bejat-klaaniin. Myöhempi Irakin diktaattori Saddam Hussein oli hänen serkkunsa ja kuului samaan klaaniin. Tikritistä tuli yksi irakilaisen Baath-puolueen tärkeimmistä tukialueista. Monet paikalliset kohosivat myöhemmin korkeisiin asemiin puolueessa. Monien muiden paikallisten tapaan al-Majid itse liittyi puolueeseen vuonna 1958. Vielä samana vuonna hän liittyi myös Irakin armeijaan. Vuonna 1963 Irakissa tehtiin vallankaappaus, joka nosti valtaan eversti Abd al-Salam Arifin. Arif piti Baath-puoluetta kilpailijanaan ja alkoi vainota sen jäseniä. Tässä yhteydessä al-Majid tuli pidätetyksi.
Elämäkerta > Saddamin hallinnossa

Baath puolue nousi valtaan Irakissa vallankaappauksella vuonna 1968. Al-Majid nousi nopeasti merkittäviin tehtäviin. Hän täytti eri virkoja valtion turvallisuuteen ja tiedusteluun liittyen. 1970-luvun puolivälillä hän oli kohonnut Irakin turvallisuuspalvelun johtajaksi. Vuonna 1978 hän oli noussut edelleen Baath-puolueen alueellisen sihteeristön johtajaksi ja valmistui myöhemmin samana vuonna kansallisesta puolustusakatemiasta siirtyen tehtäviin puolustusvirastossa. Saddam Hussein nousi Irakin johtoon kuuluisaksi tulleessa Baath-puolueen kokouksessa vuonna 1979 syrjäyttäen Ahmad al-Hassan Bakrin. Al-Majidin uralle tämä merkitsi edelleen jatkuvaa nousua. Kun Saddam Hussein yritettiin salamurhata vuonna 1983, al-Majid johti kostotoimenpiteitä salaliittolaisia tai sellaiseksi väitettyjä henkilöitä vastaan. Vuosien 1984 ja 1987 välillä hän johti Irakin sisäistä turvallisuuspalvelua ollen yksi Saddamin hallinnon tärkeimmistä tukipilareista.
Elämäkerta > Kapinoinnit ja etniset puhdistukset

Vuonna 1987 al-Majidista tuli Baath-puolueen Pohjois-Irakin alueen johtaja. Pohjoinen-Alue käsitti myös niin sanotun Irakin Kurdistanin alueen. Tuolloin parhaillaan käynnissä ollut Irakin–Iranin sota oli kiihdyttänyt aluetta asuttavien kurdien aseellista liikehdintää keskushallintoa vastaan. Al-Majid johti kurdien liikehdinnän tukahduttamiseen tähdänneitä toimenpiteitä, jotka tulivat tunnetuksi al-Anfalina. Al-Majid määräsi esimerkiksi kurdisiviilejä vastaan tehtävän sinappikaasuhyökkäyksiä. Erityisen verisessä kaasuiskussa Halabjassa kuoli joidenkin arvioiden mukaan yli 5 000 henkilöä. Toiminnastaan al-Majid sai liikanimen "Kemikaali-Ali". Kaasuiskuja ja muita sotilaallisia toimenpiteitä seurasi edelleen alueen arabilaistaminen, jonka aikana kurdeja pakkosiirrettiin kotiseuduiltaan ja heidän tilalleen tuotiin arabeja.
Irak hyökkäsi Kuwaitiin elokuussa 1990 ja maan valtauksen jälkeen Kuwaitista tehtiin Irakin 19. maakunta. Al-Majidista tehtiin Kuwaitin maakunnan kuvernööri. Hänen alaisina irakilaisjoukot syyllistyivät esimerkiksi ryöstelyihin. Paikallinen oppositio tukahdutettiin. Yhdysvaltojen johtamat joukot murskasivat irakilaiset vuoden 1991 Persianlahden sodassa. Tappiota seurasi šiialaisten irakilaisten laaja kapina Irakin eteläosissa. Saddam Hussein teki al-Majidista sisäministerinsä ja asetti hänet Irakin asevoimien eteläisten joukkojen johtoon. Kapinointi murskattiin al-Majidin johdolla verisesti. Vuosien 1993 ja 1995 välillä hän oli puolestaan Irakin puolustusministeri.
Al-Majid nautti Saddamin luottamusta ja pääsi näin hyvin merkittäviin asemiin. Toisaalta Saddamin vainoharhaiselle hallinnolle oli silti tyypillistä eri virkojen hoitajien, myös al-Majidin virkojen, jatkuva vaihteleminen. Vuonna 1995 hänet erotettiin virastaan syytettynä kaupankäynnistä Iranin kanssa. Kuitenkin vuonna 1998 hän oli jälleen kohonnut virkaan Etelä-Irakin kuvernöörinä. Saddam oli ennen vuotta 2003 tehnyt Irakin aluehallinnon uudistuksen, jossa Irak jaettiin neljään eri osaan. Alue oli tuolloin osa Yhdysvaltojen ja sen liittolaisten asettamaa lentokieltoaluetta ja keskushallinnon ote alueesta oli löyhä. Vuonna 2003 alkoi Irakin sota, eli Yhdysvaltojen johtama Irakin miehitykseen tähdännyt hyökkäys.
Vangitseminen ja tuomio

Al-Majidin uutisoitiin aluksi kuolleen liittouman pommituksissa Basrassa keväällä 2003. Liittouman joukot vangitsivat hänet 21. elokuuta 2003 ja hänet luovutettiin edelleen Irakin viranomaisille. Al-Majid sai syytteen sotarikoksista, rikoksista ihmisyyttä vastaan ja joukkotuhonnasta eli kansanmurhasta.
Irakilainen oikeusistuin tuomitsi 24. kesäkuuta 2007 al-Majidin, Irakin entisen puolustusministerin Sultan Hashim Ahmadin ja entisen armeijan komentajan Hussein Rashid al-Tikritin hirtettäviksi liittyen Al-Anfal-kampanjaan, jossa Irakin armeija oli vuoteen 1988 mennessä arvioiden mukaan tuhonnut 4 000 kurdikylää, tappanut 180 000 ja karkottanut 1,5 miljoonaa ihmistä.
Joulukuussa 2008 Al-Majid tuomittiin toistamiseen kuolemaan osallisuudestaan šiiamuslimien kapinan murskaamiseen Persianlahden sodassa, ja maaliskuussa 2009 hän sai kolmannen kuolemantuomionsa Bagdadin Sadr Cityn alueen šiiamurhista vuodelta 1999. Al-Majidin kuolemantuomio pantiin käytäntöön 25. tammikuuta 2010. Viimeisen neljännen kuolemantuomionsa al-Majid sai tammikuussa 2010. Kuolemantuomiot pistettiin täytäntöön 25. toukokuuta 2010.
Malenga

Malenga (ven. Ма́ленга) on pieni maaseututaajama ja entinen asutushallintoalue Karjalan tasavallan Belomorskin piirin itäisimmässä osassa Venäjällä. Taajama sijaitsee Arkangelin alueen tuntumassa Malenga-joen rannalla 131 kilometriä Belomorskista kaakkoon. Vuonna 1996 siellä oli noin 400 asukasta. Nykyään Malenga kuuluu Suman kuntaan.
Malengan pohjoispuolelta kulkee rautatie Belomorskista Vologdan–Arkangelin radalla olevalle Obozerskajan asemalle. Radalla on taajaman kohdalla Malengan rautatieasema.
Historia

Malengan kylä kuului Njuhtšan kuntaan, joka lakkautettiin 1920-luvulla ja liitettiin Sorokan piiriin. Malengan asema perustettiin vuonna 1942.
Malengasta rakennettiin 1950-luvulla laaja kapearaiteinen kolmihaarainen metsärataverkko kohti lounasta.lähde? Pisimmillään rata ulottui lähelle Hiisjärveä. Metsärata kuului Karelles-yhtymälle. Se purettiin 1970–1980-luvulla. Radalla käytettiin muun muassa Suomessa Neuvostoliittoon sotakorvauksena 750 mm raideleveydelle valmistettuja kapearaidevetureita.lähde?.
Kyproksen maantiede

Kypros on Välimeren kolmanneksi suurin saari Sisilian ja Sardinian jälkeen. Se sijaitsee Välimeren itäosan koilliskulmauksessa Turkin ja Syyrian rannikoiden kainalossa. Saari kuuluu maantieteellisesti Lähi-itään ja Aasiaan, mutta poliittisesti ja kulttuurillisesti sen katsotaan kuuluvan Eurooppaan. Saaren pinta-ala on 9 251 km² ja asukasluku noin 1 221 549 (2017).
Kyproksen saari kuuluu de jure kokonaisuudessaan Kyproksen tasavallalle, mutta saaren pohjoisosassa on Turkin vuonna 1974 miehittämä alue, joka on julistautunut itsenäiseksi nimellä Pohjois-Kyproksen turkkilainen tasavalta.
Kallioperä ja maastonmuodot

Kyproksen saaren pinta-ala on 9 251 km². Tästä noin 5 896 km² kuuluu Kyproksen tasavaltaan ja noin 3 355 km² Pohjois-Kyprokseen. Kokonaispinta-ala tekisi yhdistyneestä Kyproksesta maailman 170. suurimman valtion. Kyproksen pinta-alasta noin 9 241 km² on maapinta-alaa ja vain noin 10 km² sisävesiä. Pinta-alasta noin 13,4 % on maanviljelysmaata ja noin 18,8 % metsää.
Kyproksen suurin pituus koillis-lounaissuunnassa on noin 227 kilometriä ja suurin leveys luoteis-kaakkoissuunnassa noin 97 kilometriä. Saaren rannikon pituus on noin 648 kilometriä. Saaren koillisosan muodostaa pitkä Karpasían niemimaa. Sen kärki tunnetaan Apóstolos Andréaksen niemenä. Länsipäässä sijaitsee Akámaksen niemi, etelärannikolla Akrotírin niemi ja saaren kaakkoiskulmassa Kávo Gkrékon niemi. Itärannikolla Karpasían eteläpuolella sijaitsee Famagustanlahti, etelärannikolla Lárnakanlahti, Akrotírinlahti ja Episkopínlahti, ja luoteisrannikolla Chrysochoúnlahti ja Mórfounlahti.
Kyproksen korkein vuoristo on Tróodos-vuoristo, jonka alue kattaa valtaosan eteläisestä Kyproksesta. Tróodoksen massiivi on hyvin mineraalipitoinen veden alla syntynyt doomi. Vuoristossa sijaitsee muun muassa saaren korkein kohta, Ólympos (1 951 m). Kyproksen pohjoisreunaa pitkin koko saaren pituudelta kulkee kalkkikivinen Pentadáktylos-vuorijono eli Kyrenianvuoret. Pentadáktyloksen eteläpuolella sen ja Tróodoksen välissä sekä länsirannikon Mórfoun ja itärannikon Famagustan kaupunkien välissä sijaitsee hedelmällinen Mesaorían tasanko.
Kyproksen metsien vuosisatojen ajan jatkunut tuhoaminen on heikentänyt maaston vedenpidätyskykyä, ja nykyisin kaikki saaren joet kuivuvat kesäksi. Saaren suurimpien jokien, kuten pisimmän joen Pediaíoksen, alkulähteet sijaitsevat Tróodos-vuorilla, josta virtaa talvipuolella vuotta jokia eri suuntiin. Pediaíos virtaa Mesaorían tasangolla ja laskee Famagustanlahteen saaren itärannikolla. Maanviljelyn vedentarpeen tyydyttämiseksi on rakennettu monia patoja ja kanavia.
Kulttuurimaantiede

Kypros kuuluu maantieteellisesti Lähi-itään ja Aasiaan, mutta poliittisesti ja kulttuurillisesti sen katsotaan kuuluvan Eurooppaan. Etäisyys Kyprokselta pohjoiseen Turkin rannikolle on noin 75 kilometriä, itään Syyriaan noin 105 kilometriä, etelään Egyptiin noin 300 kilometriä ja länteen Kreikan Ródokselle noin 380 kilometriä. Manner-Kreikkaan matkaa on noin 770 kilometriä.
Koko Kyproksen saaren väkiluvuksi on arvioitu vuonna 2017 noin 1 221 549 henkeä. Vuoden 2011 väestönlaskennassa Kyproksen tasavallan väkiluku oli 856 857 ja Pohjois-Kyproksen väkiluku 286 257. Yhteenlaskettu väkiluku tekee Kyproksesta maailman 159. suurimman valtion.
Kypros on jaettu hallinnollisesti kuuteen alueeseen (eparchía), joista de facto kaksi sijaitsee kokonaan Kyproksen tasavallan puolella, kolme osittain sen ja osittain Pohjois-Kyproksen puolella, ja yksi kokonaan Pohjois-Kyproksen puolella. Alueet on jaettu kuntiin (dímos) ja yhdyskuntiin (koinótita).
Kyproksen saaren suurin kaupunki on kummankin tasavallan pääkaupunkina toimiva Nikosia eli Lefkosía (116 392 as., josta kreikkalaisella puolella 55 014 as. ja turkkilaisen Pohjois-Nikosian puolella 61 378 as.). Muut suurimmat kaupungit ovat kreikkalaisella puolella Limassol eli Lemesós (101 000 as.), Stróvolos (67 904 as.), Lárnaka (51 468 as.), Lakatámeia (38 345 as.) ja Páfos (32 892 as.), ja turkkilaismiehityksen alla olevan pohjoisosan alueella Famagusta eli Gazimağusa/Ammóchostos (40 920 as.), Kyrenia eli Girne/Kerýneia (33 207 as.) ja Mórfou eli Güzelyurt (18 946 as.) (2011). Saaren väestö on keskittynyt Nikosian, Páfoksen, Limassolin ja Lárnakan alueille.
Kyproksen tasavallan ja Pohjois-Kyproksen välillä kulkee noin 156 kilometriä pitkä rajavyöhyke, joka tunnetaan vihreänä linjana.
Ilmasto

Kyproksella vallitsee välimerenilmasto, jonka myötä talvet ovat sateisia ja kesät kuivia ja lämpimiä. Meren läheisyys tasapainottaa ilmastoa sen verran, ettei varsinkaan saaren länsirannikolla ole kesäisin niin kuuma kuin muualla. Myös korkeus vaikuttaa lämpötiloihin: kilometrin nousu korkeudessa aiheuttaa noin viiden asteen laskun lämpötilassa. Kesäaikaan keskimääräinen päivän ylin lämpötila vaihtelee Mesaorían tasangon 29 °C :sta Tróodoksen vuorten 22 °C:seen.
Luonto ja luonnonsuojelu

Kyproksen kasvilajien kartoitus on käynnissä. Siellä on tavattu jo 1 900 eri kasvilajia ja niiden alalajia, joiden joukossa 140 kotoperäistä lajia. Kyproksen arvostetuin ja kerätyin sienilaji on männynleppärousku. Myös suppilohaperoa kerätään paljon. Kuningasosterivinokas kasvaa villinä Kyproksella.
Kyproksen eläinkuntaan kuuluu noin 30 nisäkäslajia, 25 matelijaa ja sammakkoeläintä, 370 lintulajia, 250 kalalajia ja suunnilleen 6000 hyönteislajia. Se sijaitsee tärkeän lintujen muuttoreitin varrella. Hanhikorppikotka, joka oli aikaisemmin saarella yleinen, on nyt erityisen suojelun kohteena.
Muinaisina aikoina saarella on elänyt paljon kauriita ja villisikoja. Nykyisin ainoa suurikokoinen nisäkäs on muflonin sukuinen agrino (Ovis orientalis ophion). Uhanalaiset valekarettikilpikonna  ja liemikilpikonna pesivät saarella.
Kyproksen tasavallan metsäosasto hallinnoi kymmentä kansallispuistoa, jotka on tarkoitettu ennen kaikkea virkistysalueiksi. Suurin niistä on yli 90 neliökilometrin laajuinen Tróodoksen kansallispuisto. Puistoalueilla on merkittyjä vaellusreittejä, leirintäalueita ja eväsretkipaikkoja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kyproksen maantiede Wikimedia Commonsissa
Kyproksen topografinen kartta.
Väentiheys Kyproksen tasavallan alueella.
Nikosian ilmastodiagrammi.
Malin demokratialiike

Malin demokratialiike oli poliittisista ryhmistä, opiskelijoista ja ammattiliitoista koostunut kansanliike, joka kaatoi Malin presidentin Moussa Traorén hallinnon vuonna 1991.
Presidentti Traorén yksipuoluejärjestelmän vastainen oppositio alkoi järjestäytyä 1980-luvun puolivälissä. Maanalaisina toimineet ryhmät perustivat vuonna 1986 Dakarissa Front national démocratique et populaire (FNDP) -yhteenliittymän, joka tuomitsi Traorén hallinnon väärinkäytökset, korruption ja epäonnistuneen taloudenhoidon.
Itä-Euroopan kommunistivallan murentuessa Malissa ryhdyttiin muiden Afrikan maiden tapaan vaatimaan demokratiaa. François Mitterrandin johtaman Ranskan painostuksesta Moussa Traoré alkoi vuoden 1990 alussa puhua pluralismin sallimisesta hallitsevan Malin kansan demokraattisen liiton puitteissa. Riippumattomassa Les Échos -sanomalehdessä julkaistiin elokuussa 1990 175 henkilön allekirjoittama avoin kirje, jossa vaadittiin uutta perustuslakia ja monipuoluevaaleja.
Lokakuussa 1990 muodostettiin kaksi demokratiaryhmää, FNDP:stä kehittynyt Alliance pour la démocratie au Mali (ADEMA) ja Comité national d’initiative démocratique (CNID). Niihin liittyivät ulkomailla toimineet ryhmät kuten Rassemblement pour la démocratie et le progrès, parempia etuja ja työllistymismahdollisuuksia vaatineet opiskelijajärjestö Association des élèves et étudiants du Mali (AEEM) ja ammattiliitto Union nationale des travailleurs du Mali (UNTM) sekä säästötoimenpiteiden takia työttömiksi jääneet julkisen sektorin työntekijät.
ADEMA:n ja CNID:n koolle kutsumat mielenosoitukset alkoivat joulukuussa 1990. Ammattiliitto UNTM järjesti tammikuussa 1991 kahden päivän yleislakon. Malin pohjoisosan tuaregikapinaan keskittynyt Moussa Traoré vastasi painostukseen nimittämällä hallitukseen kovan linjan kannattajia kuten sisäministeri Sékou Lyn. Opiskelijajärjestö AEEM:n mielenilmaukset muuttuivat maaliskuussa 1991 väkivaltaisiksi mellakoiksi, joissa sai surmansa ainakin 200 ihmistä. Traoré julisti maahan poikkeustilan ja oppositio muodosti presidentin eroa vaatineen yhteistyöelimen Comité de coordination des associations et organisations démocratiques.
Everstiluutnantti Amadou Toumani Tourén johtamat sotilaat ottivat vallan käsiinsä maaliskuun 25. ja 26. päivän välisenä yönä. He pidättivät presidentti Traorén ja hallituksen johtajat, mitätöivät vuoden 1974 perustuslain sekä hajottivat kansalliskokouksen ja hallitsevan puolueen. Armeija muodosti hallitsevan kansallisen sovun neuvoston. Demokratialiikkeen ja ulkomaiden painostamana se joutui pian luovuttamaan vallan siviileistä ja sotilaista koostuneelle siirtymävaiheen komitealle, joka johdatti Malin monipuoluejärjestelmään vuoteen 1992 mennessä.
Malin lippu

Nykyinen lippu
Vuosina 1959–1961 käytetty lippu
Malin lippu on Malin kansallistunnus vaakunan, moton ja kansallislaulun ohella. Se otettiin käyttöön 1. maaliskuuta 1961. Sitä ennen oli käytetty samankaltaista lippua, jossa tosin oli tyylitelty musta ihmishahmo, kanaga. Kuva poistettiin vuonna 1960, koska ihmisen kuvia pidetään islamissa, Malin valtauskonnossa, sopimattomina. Panafrikkalainen vihreä-kelta-punainen pystytrikolori viittaa lippuun, jota Malin entinen emämaa käyttää. Vihreä väri symboloi ympäröivää luontoa, keltainen mineraalivaroja ja puhtautta ja punainen taas itsenäisyyden puolesta tehtyjä uhrauksia ja rohkeutta.
Maja (nimi)

| Maja |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  2. heinäkuuta
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Maj
Vastineita eri kielissä:  Maia, Maya
Nimen alkuperä:  Maria, Margit tai kreikkalaisen mytologian Maia
Infobox OKNimi-testi OK: 
Maja on naisen etunimi, joka on käytössä muun muassa Ruotsissa, Norjassa, Tanskassa, Saksassa, Puolassa, Sloveniassa ja Kroatiassa. Nimen suomen­kielinen vastine on Maija.
Maja-nimen alku­perästä on olemassa useita selityksiä. Se käsitetään usein heprealaisperäisen, Raamatusta tunnetuksi tulleen Maria-nimen (alkujaan Miriam) muunnokseksi, mutta se saattaa yhtä hyvin olla peräisin kreikka­laisesta myto­logiasta, jossa Maia oli vanhin Plejadeista, Hermeksen äiti. Maja voi olla myös Margit-nimen muunnos.
Suomessa Maja-nimisiä naisia on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan ollut vuoden 2019 loppuun mennessä 687. Majan nimi­päivä on suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan 2. heinäkuuta, joka on myös Marian nimi­päivä.
Tunnettuja Maja-nimisiä

Maja Alm (s. 1988), tanskalainen suunnistaja
Maja Benedičič, o.s. Sorkmo (s. 1969), norjalainen maastohiihtäjä
Maja Blagdan (s. 1968), kroatialainen poplaulaja
Maja Bogdanović (s. 1982), serbialainen sellisti
Maja Dahlqvist (s. 1994), ruotsalainen maastohiihtäjä
Maja Ekelöf (1918–1969), ruotsalainen kirjailija
Maja Genetz (1901–1970), suomalainen yritysjohtaja ja kauppaneuvos
Maja Grønbæk (s. 1971), tanskalainen käsipalloilija
Maja Göthberg (s. 1977), ruotsalainen jalkapalloilija
Maja Hagerman (s. 1960), ruotsalainen journalisti, kirjailija ja televisiotuottaja
Maja Ivarsson (s. 1979), ruotsalainen laulaja ja sanoittaja
Maja Kai, oik. Fanny Leväsalo (s. 1900), suomalainen kirjailija
Maja Kersnik (s. 1981), slovenialainen sulkapalloilija
Maja Keuc (s. 1992), slovenialainen laulaja
Maja Kildemoes (s. 1996), tankalainen jalkapalloilija
Maja Lunde (s. 1975), norjalainen kirjailija
Maja Ognjenović (s. 1984), serbialainen lentopalloilija
Maja Reichard (s. 1991), ruotsalainen näkövammainen uimari
Maja Rydman (1911–1948), suomalainen runoilija
Maja Salvador (s. 1988), filippiiniläinen näyttelijä, malli, laulaja ja tanssija
Maja Trochimczyk (s. 1957), puolalais-yhdysvaltalainen musiikkitieteilijä ja runoilija
Maja Vtič (s. 1988), slovenialainen mäkihyppääjä
Maja Wasander (1885–1960), suomalainen psykologi ja nuortenkirjailija
Maja Åström (s. 1982), ruotsalainen jalkapallomaalivahti
Maja yhdysnimen jälkiosana

Anna-Maja Henriksson (s. 1964), suomalainen juristi, kansanedustaja ja ministeri
Kuvitteellisia Maja-nimisiä

Maja, päähenkilö Larysa Denysenkon lastenkirjassa Maja ja ystävät
Die Biene Maja (suom. Maija Mehiläinen), päähenkilö Waldemar Bonselsin eläinsadussa
Krösa-Maja (suom. Pöperö-Maija), hahmo Astrid Lindgrenin Vaahteramäen Eemeli -tarinoissa
Maja Gräddnos (suom. Maija Maitoparta), kissa Gösta Knutssonin Pekka Töpöhäntä -kirjasarjassa
Stormskärs Maja (suom. Myrskyluodon Maija), päähenkilö Anni Blomqvistin Myrskyluoto-romaaneissa ja niihin perustuvassa televisiosarjassa
Muita

Alaston Maja (La maja desnuda), Francisco de Goyan maalaus
Puettu Maja (La maja vestida), Francisco de Goyan maalaus
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Maja (nimi) Wikimedia Commonsissa
Malin vallankaappaus 1991

Malin vuoden 1991 vallankaappauksessa Amadou Toumani Tourén johtamat sotilaat syrjäyttivät Malin presidentin Moussa Traorén ja kumosivat maan yksipuoluejärjestelmän. Maliin perustettiin sotilaiden ja siviilien siirtymähallinto, joka johdatti sen monipuoluedemokratiaan vuonna 1992.
Itä-Euroopan kommunistivallan murentuessa myös Malissa ryhdyttiin vaatimaan demokratiaa. Presidentti Moussa Traorén hallintoa vastustanut oppositio järjestäytyi kolmeksi liikkeeksi: Alliance pour la démocratie au Mali, Comité national d’initiative démocratique ja Rassemblement pour la démocratie et le progrès. Demokratiaa vaativat myös opiskelijajärjestö Association des élèves et étudiants du Mali ja ammattiliitto Union nationale des travailleurs du Mali.
Opposition järjestämät mielenosoitukset ja yleislakot alkoivat joulukuussa 1990. Mielenosoitukset muuttuivat maaliskuussa 1991 väkivaltaisiksi mellakoiksi, joissa sai surmansa ainakin 200 ihmistä. Everstiluutnantti Amadou Toumani Tourén johtamat sotilaat ottivat vallan käsiinsä maaliskuun 25. ja 26. päivän välisenä yönä. He pidättivät presidentti Traorén ja muut hallituksen johtajat, mitätöivät vuoden 1974 perustuslain ja hajottivat kansalliskokouksen sekä hallitsevan puolueen Malin kansan demokraattisen liiton.
Sotilaat muodostivat Amadou Toumani Tourén johtaman kansallisen sovinnon neuvoston. Demokratialiikkeen ja ulkomaiden painostuksesta se joutui 30. maaliskuuta luovuttamaan vallan Tourén johtamalle siirtymävaiheen komitealle, jossa enemmistön muodostivat siviilit. Huhtikuun alussa muodostettiin Soumana Sakon johtama uusi hallitus, joka koostui etupäässä virkamiehistä ja upseereista. Siirtymävaiheen komitea salli poliittisten puolueiden toiminnan ja ilmoitti yhdeksän kuukauden kuluttua järjestettävistä vaaleista. Traorén kannattajat yrittivät vapauttaa syrjäytetyn presidentin kesäkuussa ja ministeri Lamine Diabira teki epäonnistuneen vallankaappausyrityksen heinäkuussa.
Heinä-elokuussa 1991 järjestetty kansallinen konferenssi laati Malille uuden perustuslain, joka hyväksyttiin tammikuussa 1992 pidetyssä kansanäänestyksessä. Adéma-PASJ -puolue voitti suurimman osan paikoista pian sen jälkeen järjestetyissä paikallisvaaleissa. Siirtymäkautta jouduttiin jatkamaan vaalijärjestelmän keskeneräisyyden ja maan pohjoisosan tuaregikapinan takia. Helmi-maaliskuussa 1992 pidetyissä kansalliskokousvaaleissa Adéma-PASJ sai 75 kaikkiaan 116 edustajanpaikasta. CNID sai yhdeksän paikkaa ja uudelleen perustettu Sudanin liitto kahdeksan. Huhtikuussa presidentiksi valittu Adéma-PASJ:n ehdokas Alpha Oumar Konaré astui virkaan 8. kesäkuuta 1992 korvaten väliaikaisena valtionpäämiehenä toimineen Amadou Toumani Tourén. Konaré nimitti uudeksi pääministeriksi Younoussi Tourén.
Malin korkein oikeus vahvisti toukokuussa 1993 entiselle presidentti Traorélle ja hänen kolmelle apurilleen langetetut kuolemantuomiot 106 henkilön murhista maaliskuun 1991 demokratiamielenosoitusten aikana. Presidentti Konaré muutti tuomiot elinkautiseksi vankeudeksi vuonna 1997 ja ne kumottiin vuonna 2002.
Mallaig

Mallaig (gaeliksi Malaig) on rannikkokylä Länsi-Skotlannissa. Kylästä on lauttayhteys Rùmin saarelle sekä Armadalin kylään Skyen saarelle.