stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Memín Pinguín

Memín Pinguín on afromeksikolainen (tai meksikonkuubalainen) sarjakuvahahmo. Hahmon loi alun perin Alberto Cabrera 1940-luvulla. Memín esiintyi aluksi sarjakuvastripissä ”Almas de niño". Myöhemmin Sixto Valencia Burgos alkoi piirtää sarjakuvaa Memínistä yhteistyössä Yolanda Vargas Dulchén kanssa. Dulché oli saanut inspiraation hahmoon tutustuttuaan kuubalaisiin lapsiin käydessään Kuubassa. Nimen hahmoon hän otti miehensä Guillermo de la Parran lempinimestä ja pingviinin pienennysmuodosta. Sarjakuvaa painettiin myös esimerkiksi Filippiineillä. Hahmo oli suosittu Meksikossa erityisesti 1960-1980 –luvuilla. Vuonna 2005 viikoittain ilmestyvää sarjakuva-albumia myytiin viikossa arvioiden mukaan noin 80 000 kappaletta. Memínin hahmoa on myös esitetty televisiossa ja hahmon paluuta on suunniteltu televisioon.
Memín Pinguín on köyhä afromeksikolainen poika, joka seikkailee valkoihoisten ystäviensä kanssa. Hän työskentelee kengänkiillottajana, myy välillä sanomalehtiä ja menestyy heikosti koulussa. Meksikolaiset pitävät Memínin hahmoa tärkeänä osana kulttuuriaan. Hahmoa on pidetty myös rasistisena sen ulkoisten piirteiden (esimerkiksi isojen huulien ja korvien) takia. Memínin hahmosta nousi kohu, kun Meksiko julkaisi postimerkin vuonna 2005 Memínin kunniaksi. Yhdysvalloissa suhtauduttiin hyvin kriittisesti postimerkin julkaisuun. Valkoisen talon lehdistösihteeri Scott McClellan piti asiaa Meksikon sisäisenä asiana, mutta sanoi pitävänsä Memínin hahmoa loukkaavana ja vihjasi sen edustavan rodullisia ennakkoluuloja. Kansalaisoikeusaktivisti, pastori ja poliitikko Jesse Jackson matkusti Meksikoon pyrkien taivuttamaan presidentti Vicente Foxia vetämään postimerkin pois ja pyytämään anteeksi sen aiheuttamaa mielipahaa. Fox kieltäytyi sanoen, että Memín on meksikolaisille rakas hahmo ja kehotti kriitikoita tutustumaan hahmoon paremmin.  Postimerkkejä ei kuitenkaan painettu enempää. Sarjakuvan puolustajat ovat kiistäneet hahmon rasistisuuden ja verranneet sitä esimerkiksi Speedy Gonzales –sarjakuvahahmoon, joka edustaa stereotyyppistä kuvaa meksikolaisista. Sarjakuvan puolustajien mukaan Yhdysvaltojen antirasistiset näkemykset eivät edes päde Meksikon kohdalla. Puolustajat näkevät Meksikon rotujen välisen kanssakäymisen historian erilaisena suhteessa Yhdysvaltoihin. Heidän mielestään rodut ovat Meksikossa olleet keskenään historiallisesti varsin tasa-arvoisia. Sarjakuvahahmosta nousi uusi kohu vuonna 2008. WalMartin myymälässä myytiin Memín Pinguín –sarjakuva-albumia, jonka nimi oli ”Memín para presidente” (”Memín presidentiksi”). WalMartin myymälässä asioinut Shawnedria McGinty koki sarjakuvan rasistiseksi. WalMart veti lopulta sarjakuvan pois myynnistä.  Sarjakuvan piirtäjä Sixto Valencia Burgos kiisti hahmon olevan rasistinen. Hän korosti hahmon hyvyyttä ja löysi sarjakuvasta myös antirasismia. Esimerkeiksi hän otti numeron, joissa Memínin valkoihoiset kaverit puolustavat Memínia hänen kokiessaan rasismia Teksasissa ja sarjakuvan, jossa pappi vastaa Memínille, enkeleiden olevan värittömiä.
Megan Boone

| Megan Boone |
| --- | --- |
 Megan Boone
Henkilötiedot
Syntynyt: 29. huhtikuuta 1983 (ikä 41) Michigan, Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Aktiivisena:  2001–
Merkittävät roolit:  Elizabeth Keen, Blacklist
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Megan Boone (s. 29. huhtikuuta 1983) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänen tunnetuin rooli on FBI:n rikostutkija Elizabeth Keen NBC:n televisiosarjassa Blacklist (suom. 'musta lista') jossa hän oli mukana vuosina 2013 - 2021 yhteensä 174 jaksossa.
Boonen isoisä on miljardööri H. Gary Morse ja perhe on asunut The Villagesissa eläkeläisten asuma-alueella Floridassa ollakseen lähellä perheen vanhempaa sukupolvea.
Ura

Hän on näytellyt jaksoja muutamassa televisiosarjassa, mm. Blue Bloods, Todistettavasti syyllinen ja The Cleaner. Elokuvarooleja on ollut myös useita, mm. My Bloody Valentine, Sex and the City – Sinkkuelämää 2 ja Step Up Revolution.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Megan Boone Wikimedia Commonsissa
Lapsen ruumissaatto

| Lapsen ruumissaatto |
| --- | --- |

Nimi:  Lapsen ruumissaatto
Tekijä:  Albert Edelfelt
Valmistumisvuosi:  1879
Taiteenlaji:  öljymaalaus
Korkeus:  120 cm
Leveys:  204 cm
Sijainti:  Ateneumin taidemuseo
Paikkakunta:  Helsinki
Lapsen ruumissaatto on taiteilija Albert Edelfeltin (1854–1905) öljyvärimaalaus, 120 × 204 cm. Teos on valmistunut noin 1879. Sitä voidaan pitää ensimmäisenä pääosin ulkona maalattuna suomalaisena näyttelyteoksena. Edelfelt teki teoksen silmällä pitäen seuraavaa Pariisin salongin näyttelyä. Vuoden 1880 Salongissa taulu palkittiin kolmannen luokan mitalilla. Se oli ensimmäinen kerta, kun suomalainen taiteilija menestyi Pariisin salongin näyttelyssä näin hyvin. Teos kuuluu Ateneumin taidemuseon Antellin kokoelmiin, johon se on tallennettu vuonna 1907.
Maalaus

Tunnelmaltaan rauhallisessa maalauksessa kuusi ihmistä kuljettaa lapsen ruumisarkkua soutuveneellä sinertävällä autereisen tyynellä merellä. Ihmiset ovat pukeutuneet pyhävaatteisiinsa. Miehillä on yllään valkoiset paidat sekä mustat liivit ja hatut. Nuorilla naisilla on yllään valkoiset huivit ja valkoiset esiliinat. Vanha nainen on pukeutunut kokonaan mustaan vaatetukseen ja veneen keskellä istuu pieni punaposkinen tyttö sinertävissä vaatteissa. Maalaus on yleisilmeeltään vaatimattoman arvokas teos, jossa ihmiset lapsen kuolemaan alistuneina ovat kuljettamassa hänen ruumisarkkuaan hautausmaalle. Tyynehkö kesäpäivä ja maalauksen henkilöt rauhallisesti istumassa veneessä luovat kunnioittavan, hiljaisen, eteenpäin katsovan tunnelman tähän maalaukseen.
Tausta

Edelfelt maalasi teoksen ulkoilmassa Haikossa Porvoon lähellä kartanossa, jonka hänen äitinsä oli vuokrannut hänelle. Edelfelt pyrki maalaamaan maalauksen kokonaan luonnon mukaan realistisesti. Hän oli ollut ulkoilmarealismin ihailija jo 1870-luvun lopulta. Tässä asiassa hän oli kokenut muutoksen, koska hän oli hakeutunut 1870-luvun alussa ulkomaille oppiin tarkoituksenaan kouluttautua historiamaalariksi.
Kirjallisuutta

Ett barns likfärd Albert Edelfelts brev. Elektronisk brev- och konstutgåva (Albert Edelfeltin kirjeet. Elektroninen julkaisu).  2014−2020. Maria Vainio-Kurtakko & Henrika Tandefelt & Elisabeth Stubb, Svenska litteratursällskapet i Finland. (ruotsiksi)
Aiheesta muualla

Teos Ateneumin taidemuseon sivulla
Miami Fusion

Miami Fusionin tunnus
Miami Fusion oli yhdysvaltalainen jalkapalloseura, jonka joukkue pelasi Major League Soccerissa vuosina 1998–2001. Fusion ja toinen floridalaisseura Tampa Bay Mutiny lopettivat toimintansa kannattamattomuuden vuoksi liigan päätöksellä kauden 2001 jälkeen.
Fusion menestyksekkäin kausi MLS:ssä oli sen viimeinen kausi 2001, jolloin se voitti liigan runkosarjan ja ylsi pudotuspeleissä välieriin. Seuran hondurasilaishyökkääjä Álex Pineda Chacón valittiin kaudella 2001 liigan arvokkaimmaksi pelaajaksi. Cup-kilpailu U.S. Open Cupissa Fusion oli loppuottelun häviävänä osapuolena vuonna 2000.
Fusionin kotipaikka oli eteläisen Floridan suurimmasta kaupungista Miamista noin 40 kilometriä pohjoiseen sijaitseva Fort Lauderdale. Se pelasi kotiottelunsa Lockhart Stadiumilla.
Miesten viisiottelu Kalevan-ottelussa 1910

Viisiottelu oli yleisurheilun SM-kisoissa ohjelmassa ensimmäistä kertaa kesällä 1910. Pituushypyssä ja heittolajeissa sallittiin kilpailijoille vain yksi yritys kummaltakin puolelta. Tulos määräytyi yhteistuloksen perusteella. Kokonaiskilpailussa laskettiin kussakin kilpailussa saavutetut sijaluvut yhteen. Neljän lajin jälkeen viisi parasta urheilijaa kelpuutettiin painiin, mutta näistäkin Kukko ja Halme luopuivat sovinnolla. Mestariksi urheili Tampereen Pyrintöä edustanut Urho Aaltonen.
Lopputulokset

Lajit järjestyksessä: pituushyppy, keihäänheitto, kiekonheitto, 190 m juoksu ja paini.
| Sija | Nimi | Seura | 1 | # | 2 | # | 3 | # | 4 | # | 5 | Tulos |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 01 1 | Urho Aaltonen | TP | 12,18 | 2 | 79,15 | 2 | 61,06 | 2 | 24,2 | 8 | 1 | 15 |
| 02 2 | Eino Pekkala | TP | 12,02 | 3 | 65,37 | 7 | 61,92 | 1 | 23,5 | 4 | 2 | 17 |
| 03 3 | Emil Kukko | HKV | 12,24 | 1 | 69,70 | 6 | 51,42 | 11 | 22,5 | 1 | 4 | 23 |
| 04 4 | Julius Saaristo | TP | 10,57 | 9 | 81,29 | 1 | 56,99 | 7 | 24,5 | 9 | 3 | 29 |
| 05 5 | Juho Halme | HKV | 11,99 | 4 | 73,17 | 4 | 44,23 | 13 | 24,1 | 7 | 5 | 33 |
Kurikan kirjasto

Kurikan kaupunginkirjasto koostuu Kurikan pääkirjastosta, Jurvan kirjastosta, Jalasjärven kirjastosta ja vuonna 2022 käyttöönotetusta uudesta kirjastoauto Saimasta. Saima korvasi kaksi vanhaa kirjastoautoa Präntin ja Puukstaavin, ja liikennöi koko Kurikan alueella. Kurikan kirjastot kuuluvat vuonna 2017 toimintansa aloittaneeseen Eepos-kirjastokimppaan.
Palvelut > Aineistoja

Kirjastojen kokoelmiin kuuluu kirjoja, äänikirjoja, elokuvatallenteita (dvd ja blu-ray), musiikkiaineistoa (musiikkikirjoja, nuotteja ja äänitteitä), konsoli- ja lautapelejä, liikuntavälineitä ja lehtiä. Kurikan kirjastojen erikoisuuksia ovat lainattavat metallinpaljastimet, pizzauuni ja kirkasvalolamppu. Laina-ajat vaihtelevat aineistolajeittain.
Kaikissa kirjastoissa on oma kotiseutukokoelmansa, johon on talletettu paikallista aineistoa. Kotiseutukokoelman aineistot eivät ole lainattavissa, mutta niihin voi tutustua kirjastossa. Pääkirjastosta löytyy Kurikka-lehti mikrofilmeinä vuodesta 1928 alkaen.
Kurikan kirjastojen asiakkaat saavat kirjastokortillaan käyttöönsä myös Eepos-kirjastojen yhteiset e-aineistot eli äänikirjat ja e-kirjat, musiikkiaineistot ja elokuvapalvelun. Ajantasaisen listauksen käytössä olevista palveluista löytää Eepos-Finnan sivuilta .
Palvelut > Tapahtumia

Kurikan kirjastot tunnetaan alueellaan tapahtumamyönteisyydestään. Kirjastojen kattojen alla järjestetäänkin mm. satutuokioita, digiopastuksia, lukupiirejä, kirjailijavierailuita, asiantuntijaluentoja, musiikkitapahtumia ja kirjavinkkauksia. Lukukoiralle pääsee lukemaan Jalasjärven ja Jurvan kirjastoissa. Tapahtumia järjestetään kaiken ikäisille.
Palvelut > Muut palvelut

Kaikista kirjastoista löytyy lehtilukusali, asiakastietokoneita tulostusmahdollisuudella ja kopiointimahdollisuus. Pääkirjastossa ja Jurvan kirjastossa on varattavat kokous-/ryhmätilat, joita pystyy käyttämään kirjaston henkilökunnan ollessa paikalla.
Kaikissa Kurikan kirjastoissa otettiin tammikuussa 2021 käyttöön omatoimikirjastojärjestelmät, joiden ansiosta aukioloaikoja saatiin pidennettyä omatoimisella asioinnilla aamuisin, iltaisin ja viikonloppuisin. Omatoimikirjastot ovat käytettävissä vuoden jokaisena päivänä, mutta ennen kuin palvelun saa käyttöönsä, siitä tulee tehdä erillinen sopimus kirjastossa asioimalla.
Kirjastoista löytyy myös maksuttomat mediapajat, joiden laitteistokapasiteetti vaihtelee yksiköittäin. Laajin laitteistovalikoima löytyy pääkirjastosta. Mediapajan laitteilla saa mm. muunnettua LP-levyjä, kasetteja ja VHS-kasetteja digitaaliseen muotoon.
Pääkirjaston historiaa

Kurikan kirjasto on perustettu kansankirjastojen perustamisen vuosikymmenenä, 1860-luvulla. Silloin Suomeen perustettiin 242 kirjastoa. Tarkalleen ottaen Kurikan kirjasto perustettiin 1863. Kirjaston ensimmäiset 60 kirjaa hankki Kappalainen Fredrik Johan Leidenius, ja ne olivat pääasiassa uskonnollisia. Kirjaston alkuperäinen sijoituspaikka oli kirkon sakaristo, mutta käytännössä se ei  sijainnut siellä, vaan Herman Hermaninpoika Plosila piti kirjastoa auki kotonaan yhden tunnin viikossa, kirkon menojen jälkeen sunnuntaisin.
Toimintavuosiensa aikana Kurikan kirjasto on muuttanut useita kertoja. Kirjasto on sijainnut 1880-luvulla Kankaan kansakoululla, 1935-1951 kunnantalolla osoitteessa Seurapuistikko 4, vuosina 1951-1958 Nuorisoseurantalossa nykyisen kirjaston paikalla osoitteessa Seurapuistikko 2 sekä vuosina 1958-1982 entisellä Kirkonkylän koululla eli nykyisessä nuorisotalo Kurnussa. Kurikan nykyisen kirjastotalon rakentaminen aloitettiin marraskuussa 1981, ja asiakkaille kirjasto avautui joulukuussa 1982. Rakennuksen on suunnitellut arkkitehti Saara Juola.
Kunta on ollut mukana kirjaston arjessa vuodesta 1875, jolloin se ryhtyi antamaan pienen osan saamistaan viinavoittovaroista kirjanhankintaan. Kunnantalolla kirjasto oli kunnan omistuksessa, ja se vastasi jo nykyistä kunnallista kirjastoa. 1920-luvulla nimetty toimikunta luetteloi kirjavarat, kortistoi ne ja laati kirjastolle sääntöehdotuksen. Lähde ei kerro, oliko säännöstö luotu kirjaston henkilökunnalle vai lainaajille. Kunnantalon vuosiin mahtuu yksi vuosi, jolloin kirjaston toiminta oli keskeytetty, luultavimmin sodan takia.
Kunnantalolta kirjasto siirtyi Nuorisoseurantalolle, jossa kirjoja lainattiin 7 vuotta. Kirjasto oli tällöin auki myös päivällä. 1958 kirjat siirrettiin entisen Kirkonkylän koulun toiseen kerrokseen. Tätä pidettiin suurena askeleena, olihan tilat varta vasten saneerattu kirjaston käyttöön. Tässä kirjastossa oli tilaa 250 neliömetriä ja kirjoja yli 50 000 kappaletta..
Kurikan nykyisessä kirjastossa Seurapuistikolla tilat palvelevat hyvin tänäkin päivänä. Alkuperäistä tilajakoa on vuosien varrella jonkin verran muutettu palvelemaan paremmin kirjaston tarpeita muuttuvassa maailmassa.
Kuntaliitosten myötä Jurvan kirjasto tuli osaksi Kurikan kaupunginkirjastoa vuoden 2009 alusta ja Jalasjärven kirjasto vuoden 2016 alusta lähtien.
Aiheesta muualla

Kurikan kirjasto, Krannin verkkokirjasto (Arkistoitu – Internet Archive)
https://www.facebook.com/Kurikankirjasto?fref=ts].
Kurikan kirjasto täyttää 150 vuotta. Yle
Mickey Madden

| Mickey Madden |
| --- | --- |
 Madden vuonna 2007
Henkilötiedot
Syntynyt: 13. toukokuuta 1979  Austin, Texas, Yhdysvallat
Ammatti:  muusikko
Muusikko
Aktiivisena:  1994–2020
Tyylilajit:  pop, poprock, funk, neo soul, alternative rock
Soittimet:  basso
Yhtyeet:  Maroon 5, Collapsing Scenery, Historics
Aiheesta muualla
maroon5.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Michael Allen ”Mickey” Madden (s. 13. toukokuuta 1979 Austin, Texas) on yhdysvaltalainen muusikko, joka tunnetaan parhaiten popyhtye Maroon 5:n entisenä basistina. Hän soitti yhtyeessä sen perustamisesta vuodesta 1994 vuoteen 2020 asti.
Diskografia > Kara’s Flowers

The Fourth World (1997)
Diskografia > Maroon 5

Songs About Jane (2002)
It Won’t Be Soon Before Long (2007)
Hands All Over (2010)
Overexposed (2012)
V (2014)
Red Pill Blues (2017)
Metsäjärvi (Parkano)

| Metsäjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Parkano
Koordinaatit:  61°56′07″N, 22°43′12″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Laskujoki:  oja Kuusijokeen 
Järvinumero:  35.555.1.003
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  128,3 m 
Rantaviiva:  3,48 km 
Pinta-ala:  0,21376 km² 
 fiMetsäjärvi 
Metsäjärvi  eli Alanen-Kuusijärvi  on Pirkanmaalla Parkanossa Saukonkylässä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Kovesjoen valuma-alueeseen. Metsäjärvi on osa Kuusijoen valuma-aluetta.
Maantietoa

Järven pituus on 1,4 kilometriä, leveys 250 metriä ja sen pinta-ala on 21 hehtaaria. Se sijaitsee metsämaastossa pitkänomaisen painauman eteläpäässä. Järveen laskee ympäröiviltä soilta lukuisia suo- ja metsäojia. Järven oma laskuoja lähtee sen luoteispäästä ja yhtyy 1,6 kilometrin jälkeen Kuusijokeen. Järvessä on kaksi pikkuluotoa ja yksi yli 30 metriä pitkä saari. Rantaviivan pituus on 3,5 kilometriä. Itärannalla on mäkiä, mutta länsiranta on alavaa maata ja siellä on rannassa soita. Erityisesti järven pohjoispäässä on rannoilla kapeita avosuon alueita ja pohjoispään lahdelmassa ranta on ruohottunutta ja kosteikkoa. Rannoille on rakennettu yli kymmenen vapaa-ajan asuntoa. Niille johtaa tiet valtatieltä 23 lähteviltä kyläteiltä.
Historiaa

Vanhassa 1800-luvun pitäjänkartassa järven nimi oli "Kuusijärvi". Nimi on sama kuin Kuusiluoman eli Kuusijoen yläjuoksulla sijainneella "Kuusijärvellä". Tämä selittänee lisämääreen "Alanen", mitä käytettiin myös järven nimessä. Nimi Metsjärvi on tuoreempi nimenvaihto. Kuusijärvi näyttää pitäjänkartassa olevan Autiojärvi. Lännessä on maatalo "Kuusiluoma".
Maun luiska

Maun luiska on osa Itä-Afrikan hautavajoaman länsiharjannetta Keniassa.
Maun luiska (engl. Mau Escarpment) on Itä-Afrikan hautavajoaman itäharjanteen yli 3 000 metrin korkeudelle nouseva jyrkkä luonnonvalli Keniassa, Nakurun kaupungin länsi- ja eteläpuolella. Maun luiskan alue on suurelta osin laajan metsän peittämää. Etelää kohti metsäisyys vähenee ja maasto muuttuu avoimemmaksi tasangoksi.
Maun luiskaa Brittiläisen Itä-Afrikan valokuvassa vuodelta 1906.
Maun luiska on eräs Kenya Tea Boardin (’Kenian teetoimikunta’) luettelemista Kenian teetuotantoalueista.
Miesten yleisluistelun maailmanmestaruuskilpailut 1904

Pikaluistelun maailmanmestaruudesta kilpailtiin Kristianiassa 6.-7. helmikuuta 1904. Vain miehet kilpailivat ja kaikki osanottajat olivat norjalaisia. Kaikilla matkoilla nopein oli Petter Sinnerud, mutta hänen todettiin osallistuneen kerran ammattilaisten kilpailuun Yhdysvalloissa, jolloin hänen suorituksensa hylättiin. Mestaruuden vei kolmella matkavoitolla Sigurd Mathisen.
Miesten yleismestaruus

| Sijoitus | Kilpailija | Maa | 500 m | 5 000 m | 1 500 m | 10 000 m |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Sigurd Mathisen |  Norja | 48.2 (2) | 9:28.2 (1) | 2:35.8 (1) | 19:31.0 (1) |
| NC | Rudolf Gundersen |  Norja | 46.6 (1) | 9:37.6 (4) | 2:35.8 (1) | 19:47.4 (2) |
| NC | Rudolf Røhne |  Norja | 49.0 (3) | 9:55.0 (6) | 2:39.0 (3) | 19:58.6 (4) |
| NC | Olaf Hansen |  Norja | 51.2 (5) | 9:31.2 (2) | 2:43.4 (4) | 19:54.6 (3) |
| NC | Magnus Johansen |  Norja | 53.0 (8) | 10:10.2 (8) | 2:59.2 (10) | NS |
| NC | Thor Poulsen |  Norja | 56.4 (10)* | 10:29.0 (12) | 2:48.8 (7) | NS |
| NC | Dagfinn Klaussen |  Norja | 51.6 (6) | 9:55.0 (6) | 2:45.6 (5) | NS |
| NC | Nils Gundersen |  Norja | 54.9 (9) | 9:49.8 (5) | 2:47.0 (6) | NS |
| NC | Johan Kaspersen |  Norja | 1:00.4 (11)* | 10:53.0 (13) | 3:01.2 (11) | NS |
| NC | Olaf Johansen |  Norja | NF | 10:14.4 (11) | 2:50.2 (8) | NS |
| NC | Olaf Johansen |  Norja | 51.8 (7) | 10:13.4 (10) | NF | NS |
| NC | Oluf Steen |  Norja | 49.2 (4) | 9:36.0 (3) | NS | NS |
| NC | Julius Hansen |  Norja | NS | 10:10.8 (9) | 2:54.6 (9) | 19:58.6 (4) |
| DQ | Petter Sinnerud |  Norja | 46.2 (DQ) | 9:26.4 (DQ) | 2:34.8 (DQ) | 19:15.2 (DQ) |
Mare Kandre

Mare Kandren hauta Tukholman Norra begravningsplatsenilla.
Mare Ingrid Kandre (27. toukokuuta 1962 Söderala, Hälsingland – 24. maaliskuuta 2005 Tukholma) oli ruotsalainen kirjailija.
Kandre eli lapsuutensa ja nuoruutensa Göteborgissa. Hänen vanhempansa ovat diplomi-insinööri Olof Hansson ja virolaissyntyinen fysiologi Tiiu Hansson, omaa sukua Kandre.
Lukuisia kirjallisuuspalkintoja voittaneen Kandren romaanit ovat saaneet huomiota myös Ruotsin ulkopuolella. Romaaneiden lisäksi myös hänen novelleissaan ja lyhytproosassaan kuvataan usein lasten, etenkin tyttöjen, aikuiseksi kasvamista. Keskiössä ovat naisen roolin tarkastelu sekä traumatisoituneet ja syrjäytyneet, yhteiskunnan odotuksien suhteen poikkiteloin asettuneet henkilöt.
Kandren kerrontatavassa on vahva metafyysinen ulottuvuus, jota runollinen kieli ja kuvaamistapa korostavat.kenen mukaan? Eksistentiaaliset kysymyksenasettelut nivoutuvat ajankohtaisiin yhteiskunnallisiin aiheisiin. Tuotannon keskeistä tematiikkaa on naisen rooliin sopeutuminen, sisäinen vieraantuminen ja viettien merkitys. Kandre debytoi 22-vuotiaana romaanilla I ett annat land, minkä myötä häntä alettiin kutsua kirjalliseksi ihmelapseksi. Kandren kolmatta romaania Bübins unge on verrattu Kafkaan ja Dostojevskiin. Aliide, Aliide on puolestaan palkittu lapsuuskuvaus.
Kandren viimeiseksi jäänyt romaani Xavier on myös suomennettu (suom. Hannimari Heino, 2014, Eithe). Ennen kirjailijanuraansa Mare Kandre oli mukana Global Infantilists -nimisessä yhtyeessä. Mare Kandren muistoksi on vuodesta 2006 lähtien jaettu Mare Kandre -palkinto, joka myönnetään Kandren hengessä kirjoittavalle kirjailijalle.
Tuotanto

1984 – I ett annat land
1986 – Bebådelsen
1987 – Bübins unge
1988 – Det brinnande trädet
1991 – Aliide, Aliide (myös norjaksi)
1992 – Deliria
1994 – Quinnan och Dr Dreuf (myös ranskaksi, tanskaksi, viroksi ja venäjäksi)
1994 – Djävulen och Gud (myös saksaksi ja slovakiaksi)
1999 – Bestiarium
2001 – Hetta och vitt
2002 – Xavier (suom. Xavier, Eithe 2014)
Palkinnot

Aftonbladets litteraturpris 1991
De Nios Vinterpris 1996
Kallebergerstipendiet, Svenska Akademien 1999
Göteborgs-Postens litteraturpris 2000
Doblougska priset, Svenska Akademien 2003
Kirjallisuutta

90-tal, nr 9 1993. Intervju med och texter av Mare Kandre.
00-tal, nr 23 2006. Tema: Mare Kandre.
Poeter och profeter : från Platon till Mare Kandre (utg. Anna Carlstedt, Anders Cullhed), Gidlunds 2010
Mattias Fyhr Skitigt vackert mörker. Om Mare Kandre, Ellerströms 2012
Aiheesta muualla

http://www.marekandre.se/Start.html
Det är jag som är ett geni! En film om Mare Kandre. En film om Mare Kandre av Johan von Sydow. http://vimeo.com/38362505
”Hon låtsades aldrig”. Dagens Nyheter.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: sv:Mare Kandre
Käännös suomeksi
Kuriirishakki

Kuriirishakki oli Saksassa 1100-luvulta 1800-luvulle pelattu shakin muunnos. Pelin tavoite oli vastustajan kuninkaan saattaminen mattiin, kuten nykyäänkin shakissa. Mahdollisesti pelissä on myös ollut niin sanottu ryöstövoitto eli vastustajan kaikkien nappuloiden lyönti (kuningasta lukuun ottamatta) on voittanut.
Nappulat

Kuriirishakkia pelattiin 12x8 ruudun laudalla. Valkean oikea nurkkaruutu on valkoinen ja linjat voidaan nykykäytännön mukaan merkitä kirjaimilla a-l, 12 ensimmäisen kirjaimen mukaan. Kuriiripelin nappulat olivat a1-ruudusta lukien: torni, ratsu, norsu, kuriiri, mies, kuningas, visiiri, neuvonantaja, kuriiri, norsu, ratsu ja torni. Mustalla oli samat nappulat 8. rivillä. Valkealla oli 12 sotilasta toisella rivillä ja mustalla vastaavasti 12 sotilasta seitsemännellä rivillä. Torneja, ratsuja, norsuja ja kuriireja kummallakin oli kaksi, loppuja neljää upseeria yksi kummallakin.
Kuriiri liikkui kuten lähetti ja mies-nappula kuten kuningas - se voitiin lyödä tavallisen nappulan tapaan. Visiiri liikkui yhden askeleen vinottain. Torni, ratsu ja kuningas liikkuivat kuten nykyshakissa.
Norsu liikkui kaksi askelta vinottain, riippumatta siitä oliko välissä olevassa ruudussa nappulaa vai ei, eli norsu hyppäsi yhden ruudun yli. Alkuruudussaan j1 sijainneella norsulla oli vain 12 ruutua laudalla: j1 j5 l3 l7 h3 h7 f1 f5 d3 d7 b1 b5. Kaikki neljä norsua pystyivät liikkumaan vain 12 ruutuun, eivätkä eriväriset norsut kohdanneet toisiaan.
Neuvonantaja (saksaksi Schleich) siirtyi yhden ruudun ylös, sivulle tai alas, neljään suuntaan, ei vinottain. Esimerkiksi ruudusta e4 neuvonantaja siirtyi ruutuihin e5, d4, f4 ja e3. Tätä nappulaa ei käytetty keskiajan shakissa, joten se on kuriirishakin oma nappula.
Sotilaat liikkuivat vain yhden ruudun kerrallaan. Sotilas korottui viimeisellä rivillä todennäköisesti visiiriksi, mutta asiasta ei ole varmuutta .
Linnoitusta ei keskiajan kuriirishakissa tunnettu. Kuningas ei saanut hypätä ensimmäisellä siirrollaan, kuten joissain keskiajan shakin muunnelmissa.
Alkupeli

Pelissä pelattiin tavallisesti alkupeli. Valkea siirsi sotilaansa a2-a4, g2-g4 ja l2-l4 sekä visiirin ruutuun g3, musta vastaavat siirrot a7-a5, g7-g5, l7-l5 ja visiiri g6:een. Tämän jälkeen alkoi varsinainen peli.
Historia

Pelin alkuperä on hämärä. Kuriirishakkia tiedetään pelatun Saksassa 1100-luvulta 1800-luvulle, viimeksi Ströbeckin kylässä lähellä Halberstadtin kaupunkia 1800-luvulla. Selenus mainitsee peliä pelatun myös Saksan naapurimaissa .
Kuriirishakki taiteessa

Todennäköisesti ensimmäisen shakkiaiheisen öljyvärimaalauksen Shakinpelaajat maalasi hollantilainen Lucas van Leyden vuonna 1508. Maalauksessa pelataan kuriirishakkia.
Aiheesta muualla

Chessvariants, Courier chess