stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kaarankajärvi
Maantiede

Kaarankajärven suurin ulottuvuus etelästä pohjoiseen on noin 3,8 kilometriä. Järven länsirannalla sijaitsee Kaaranka-niminen asutus ja koillisrannalla Puolivälinperä. Mainittavia saaria ei ole. Järven pohjoinen osa on keski- ja eteläosaa leveämpi.
Kaarankajärven rannoilla on melko runsaasti pientaloja ja peltomaata. Sen eteläpuolella on soita, kuten Laskuojankonto ja Erkinnneva, jonka halki virtaa tulouoma. Pohjoisesta Niskannevalta Kaarankajärveen laskee Kirvespuro. Järven luusua sijaitsee luoteessa, mistä alkaa länteen Kuortaneenjärveen (75,8 metriä merenpinnan yläpuolella) virtaava Kaarankajoki. Järvien välinen etäisyys on yhdeksisen kilometriä.
Kaarankajärvi (44.043.1.003) kuuluu Kaarankajoen valuma-alueeseen (44.043), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Lapuanjoen vesistössä (44). Toinen jakovaihe on Kuortaneenjärven alue (44.04). Kaarankajoen valuma-alueeseen kuuluu kolme vähintään hehtaarin laajuista vakavettä. Kaksi muuta ovat alle kymmenen hehtaarin laajuiset Hallisenlampi ja Kainuunlampi.
Kaarankajärvi ja Kyllikki Saari

Kaarankajärvi sijaitsee noin 120 kilometriä Isojoelta koilliseen. Kyllikki Saari murhattiin Isojoella 17. toukokuuta 1953. Muuan maanviljelijä kuuli 18. toukokuuta 1953 järveltä huutoja ja laukauksia. Järvi naarattiin perinpohjin syyskuussa 1953, koska sen uumoiltiin liittyvän henkirikokseen. Mitään ei löytynyt.
King Satan

| King Satan> Tiedot |
| --- | --- |
Toiminnassa:  2015–
Tyylilaji:  industrial metal, aggrotech, death metal, elektroninen musiikki
Kotipaikka:  Tampere
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  King Aleister Satan, laulu  Hekate Boss, syntetisaattori, laulu  EF-13, kitara  Jerry Rock’n’roll, basso  Pete Hellraiser, rummut 
Levy-yhtiö:  Saturnal Records (2016–2019)  Inverse Records (2019–2022)  Blood Blast Distribution (2022–2024)  Electric Spark Records (2022–2024)  Hemelvlam  (2022–2024)  Noble Demon (2024–)
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
King Satan on tamperelainen industrial metal -yhtye, jonka laulaja ja multi-instrumentalisti King Aleister Satan perusti vuonna 2015. Yhtye yhdistelee musiikissaan aggrotechia, death metalia, black metalia ja hard rockia.
Yhtye kiinnitettiin Saturnal Recordsille toukokuussa 2016. Yhtyeen esikoisalbumi King Fucking Satan julkaistiin 26. toukokuuta 2017 maailmanlaajuisesti , pois lukien Iso-Britannia ja Irlanti, joissa albumi julkaistiin 30. kesäkuuta 2017.
King Satan julkaisi toisen albuminsa I Want You To Worship Satan Inverse Recordsin kautta 22. marraskuuta 2019. Yhtye julkaisi kolmannen albuminsa Occult Spiritual Anarchy 8. huhtikuuta 2022 Blood Blast Distributionin (digitaalinen) sekä Electric Spark Recordsin (vinyyli) ja Hemelvlamin (CD) kautta.
Yhtye kiinnitettiin saksalaiselle Noble Demonille 18. kesäkuuta 2024 ja se julkaisi neljännen albuminsa The Devil’s Evangelion 8. marraskuuta 2024.
Jäsenet

King Aleister Satan (a.k.a. fra. Zetekh) – laulu (live, 2015–), kitara, syntetisaattori, basso, rummut, biitit, ohjelmointi
Hekate Boss – syntetisaattori, laulu, tanssi (2016–)
EF-13 – kitara (2019–)
Jerry Rock’n’roll – basso (2017–)
Pete Hellraiser – rummut (2019–)
Jäsenet > Livejäsenet

Strangerfriend – kitara (2025)
Infinite Rivals – syntetisaattori (2022)
Jack Heretic – perkussiot (2019– 2020)
Jäsenet > Entiset jäsenet

Dalai Daimonicus (a.k.a. Jesse J. Heikkinen) – kitara (2018–2019)
Sir Change McKenna – rummut, perkussiot (2017–2019)
Magister Demaniac – ohjelmointi, tuotanto (2016–2017), kitara (2017–2018)
Martin Shemhamforash – syntetisaattori, basso (2017–2017)
John Oscar Dee – kitara, basso (2015–2017)
B.B. Kill – kitara (2016–2017)
DJ Instixx – biitit (2016)
Tomax Xamot – basso (2016)
Captain Veisalgia – basso (2015–2016)
Diskografia > Studioalbumit

King Fucking Satan (2017)
I Want you to Worship Satan (2019)
Occult Spiritual Anarchy (2022)
The Devil’s Evangelion (2024)
Diskografia > Singlet

”Enter Black Fire” (2015)
”Psygnosis” (2016)
”Satanized (Praise Hail Satan!)” (2017)
”Dance With The Devil” (2017)
”The Killing of God” (2019)
”Fuck Yoga” (2019)
”All Magick is Chaos Magick” (2019)
"Psychosadomasochism" (2019)
”This is Where the Magick Happens” (2021)
”The Faces of the Devil” (2022)
”The Pagan Satan” (2022)
"Left Hand Path Symphony" (2022)
”New Aeon Gospel” (2024)
"Chaos Forever Now" (2024)
"Abyss of the Souls" (2024)
"Destroy the World" (2024)
Diskografia > Demot

We Are King Satan and We Fuck the World (2015)
Aiheesta muualla

King Satanin virallinen kotisivu
Prix Médicis

Prix Médicis on ranskalainen kirjallisuuspalkinto, joka on saanut nimensä italialaisesta Medicien suvusta. Palkinto jaetaan vuosittain marraskuussa l'Hôtel Crillonissa. Sen perustivat 1958 Gala Barbisan ja Jean-Pierre Giraudoux nostaakseen esiin sellaista ranskalaista kirjallisuutta, joka jää laadukkuudestaan huolimatta liian vähälle julkisuudelle. Sittemmin on perustettu kaksi muutakin sarjaa. Vuonna 1970 perustettiin ulkomaisille kirjailijoille Prix Médicis étranger ja 1985 Prix Médicis essai muulle kuin kaunokirjallisuudelle.
Palkitut > Prix Médicis étranger

Ranskaksi käännettyjen teosten sarja.
| vuosi | kirja | kirjailija | Maa |
| --- | --- | --- | --- |
| 1970 | Salto mortale | Luigi Malerba | Italia |
| 1971 | Ei jaettu |  |  |
| 1972 | Cobra | Severo Sarduy | Kuuba |
| 1973 | Elämä on toisaalla | Milan Kundera | Tšekkoslovakia |
| 1974 | Libro de Manuel | Julio Cortázar | Argentiina |
| 1975 | Edwin Mullhouse : the life and death of an American writer | Steven Millhauser | Yhdysvallat |
| 1976 | Kultainen muistikirja | Doris Lessing | Britannia |
| 1977 | Le Traité des saisons | Hector Bianciotti | Argentiina |
| 1978 | L'Avenir radieux | Aleksandr Zinovjev | Neuvostoliitto |
| 1979 | El arpa y la sombra | Alejo Carpentier | Kuuba |
| 1980 | Valkoinen, kuiva kausi | André Brink | Etelä-Afrikka |
| 1981 | Le Jour de la comtesse | David Shahar | Israel |
| 1982 | Ruusun nimi | Umberto Eco | Italia |
| 1983 | La route bleue | Kenneth White | Britannia |
| 1984   | Aracoeli | Elsa Morante | Italia |
| 1985 | Herra tietää | Joseph Heller | Yhdysvallat |
| 1986 | Aventures dans le commerce des peaux en Alaska | John Hawkes | Britannia |
| 1987 | Intialainen yösoitto | Antonio Tabucchi | Italia |
| 1988 | Alte Meister | Thomas Bernhard | Itävalta |
| 1989 | La Neige de l'amiral | Álvaro Mutis | Kolumbia |
| 1990 | Les feux du Bengale | Amitav Ghosh | Intia |
| 1991 | ei jaettu |  |  |
| 1992 | Lögner i krigstid | Louis Begley | Puola |
| 1993 | Leviatan | Paul Auster | Yhdysvallat |
| 1994 | Sömnens broder | Robert Schneider | Itävalta |
| 1995 | Vredens slott | Alessandro Baricco | Italia |
| 1996 | Himmelfarb | Michael Kruger | Saksa |
| 1996 | Sonietchka | Ludmila Ulitskaja | Venäjä |
| 1997 | The Tortilla Curtain | T. Coraghessan Boyle | Yhdysvallat |
| 1998 | Unen talo | Jonathan Coe | Britannia |
| 1999 | Le capitaine et les rêves | Björn Larsson | Ruotsi (alkuteos ranskaksi) |
| 2000 | Anilin varjo | Michael Ondaatje | Kanada |
| 2001 | La noce du poète | Antonio Skarmeta | Chile |
| 2002 | Ihmisen tahra | Philip Roth | Yhdysvallat |
| 2003 | Le Mal de Montano | Enrique Vila-Matas | Espanja |
| 2004 | Histoire d'une vie | Aharon Appelfeld | Israel |
| 2005 | Lumi | Orhan Pamuk | Turkki |
| 2006 | Return of the Hooligan | Norman Manea | Romania |
| 2007 | The Lost: A Search for Six of Six Million | Daniel Mendelsohn | Yhdysvallat |
| 2008 | Un garçon parfait | Alain Claude Sulzer | Sveitsi |
| 2009 | What Is the What: The Autobiography of Valentino Achak Deng | Dave Eggers | Yhdysvallat |
| 2010 | Sukkwan Island | David Vann | Yhdysvallat |
| 2011 | Sinne missä maa päättyy | David Grossman | Israel |
Palkitut > Prix Médicis essai

| vuosi | kirja | kirjailija | Maa |
| --- | --- | --- | --- |
| 1985 | ei jaettu |  |  |
| 1986   | Les Cinq Sens  | Michel Serres | Ranska |
| 1987   | Le Soleil sur Aubiac ' | Georges Borgeaud | Sveitsi |
| 1989   | Traité des courtes merveilles  | Václav Jamek | Tšekkoslovakia |
| 1990 | Shakespeare, les feux de l'envie | René Girard | Ranska |
| 1991 | La Valse des éthiques  | Alain Etchegoyen | Ranska |
| 1992 | Le Nouvel Ordre écologique   | Luc Ferry | Ranska |
| 1993 | La Sculpture de soi   | Michel Onfray | Ranska |
| 1994 | Pour Jean Prévost | Jérôme Garcin | Ranska |
| 1995 | [La Tentation de l'innocence | Pascal Bruckner | Ranska |
| 1996 | L'Horreur économique | Viviane Forrester | Ranska |
| 1997 | Siècle des intellectuels | Michel Winock | Ranska |
| 1998 | Une histoire de la lecture | Alberto Manguel | Argentiina |
| 1999 | Gens de la Tamise | Christine Jordis | Ranska |
| 2000 | Le Zoo des philosophes | Armelle Lebras Chopard | Ranska |
| 2001   | Secrets de jeunesse | Edwy Plenel | Ranska |
| 2002 | Kafka et les jeunes filles | Daniel Desmarquet | Ranska |
| 2003 | Morts imaginaires | Michel Schneider | Ranska |
| 2004 | Aurore et George | Diane de Margerie | Ranska |
| 2005 | La Vie sauve | Marie Desplechin Lydie Violet | Ranska |
| 2006 | Frère du précédent | Jean-Bertrand  Pontalis | Ranska |
| 2007 | L'Année de la pensée magique | Joan Didion | Yhdysvallat |

| 2008 | Warhol Spirit | Cécile Guilbert | Ranska |
| 2009 | Mémoire d'un fou d'Emma | Alain Ferry | Ranska |
| 2010 | La Couleur de nos souvenirs | Michel Pastoureau | Ranska |
| 2011 | Dans les forêts de Sibérie | Sylvain Tesson | Ranska |
Medinan perustuslaki

Muhammedin jäljitelty kirje Munzir ibn Sawa Al Tamimille ja tekstin transkriptio. Perimätiedon mukaan Muhammed kirjoitti tällaisia kirjeitä hallitsijoille kehottaen heitä kääntymään islamiin. (Jemenin Sotilasmuseo Sanaassa).
Medinan perustuslaki tai oikeammin sopimus on Ibn Ishaqin Muhammed-elämäkertaan sisältyvä dokumentti.  Muodoltaan se on pian hidžran jälkeen vuonna 622 tehty sopimus Medinan klaanien ja Muhammedin välillä. Ibn Hisham mainitsee lyhyesti sopimuksen 800-luvulla, mutta ei selosta sitä tarkemmin.
Muslimit ovat luonnehtineet sopimusta (kitāb eli "kirja") "maailman ensimmäiseksi perustuslaiksi", koska se edelsi Magna Cartaa sadoilla vuosilla. Ensimmäisen perustuslain asema kuuluu silti luultavasti Ateenalle, jolle Solon oli kirjoittanut sellaisen tuhat vuotta aikaisemmin. Medinan perustuslakia on myös ylistetty suvaitsevaisuuden ja uskonnollisen moniarvoisuuden merkkipylvääksi. Opetushallituksen mukaan "Medinan perustuslaissa muiden uskontojen harjoittajia koskivat samat poliittiset ja kulttuuriset oikeudet kuin muslimeja". Todellisuudessa sopimus ei kohdellut kaikkia uskontoja samanarvoisina, vaan jakoi ihmiset niihin, jotka kuuluivat ummaan ja niihin, jotka eivät kuuluneet. Näihin ryhmiin sovellettiin erilaisia juridisia määräyksiä.
Medinan sopimuksen teksti sopii huonosti yhteen islamin muun perimätiedon kanssa muun muassa siksi, että siinä myös juutalaisia pidettiin ummaan kuuluvina. Dokumentti onkin herättänyt kysymyksiä sen alkuperästä.
Teksti

Ibn Ishaqin 760-luvun version lisäksi Medinan perustuslaista on säilynyt 800-luvulla tehty teksti Abu Ubaydin kirjassa Kitab al-amwal. Se on lyhyempi, mutta sisältää kertojaketjut (isnad), jotka Ibn Ishaqilta puuttuvat. Katkelmia perustuslaista on lisäksi 800-luvulla kirjatuissa lyhyissä haditheissa, mutta niissä asiayhteydet ovat kadonneet. Tilalle tulee esimerkiksi sellainen šiialainen tieto, että Muhammed oli luovuttanut dokumentin Alille, joka säilytti sitä miekkansa tupessa.
Orientalisti Hans Jansenin mukaan sopimus herättää aitouden vaikutelman. Hän katsoo, että jos kyseessä on väärennös, se on taitavasti tehty, mutta ei sulje sitäkään pois. Jansen pitää tekstiä hyvin vanhana. Sopimus ei sisällä mitään viittauksia historiallisiin tapahtumiin lukuun ottamatta Muhammedin hidžraa Medinaan 622. Jansen pitää dokumenttia mahdollisesti vanhimpana islamilaisena tekstinä Koraanin ohella.
Teksti on kirjoitettu arkaaisella arabialla, jota on mahdoton täsmällisesti kääntää. Se sisältää myös paljon toistoa, mistä syntyy vaikutelma, että dokumentti on yhdistetty useista itsenäisistä osista.
Sopimuksen sisältö

Sopimuksessa muhajirun eli Muhammedia Mekasta Medinaan seuranneet muslimit hyväksytään Medinan kahdeksan klaanin kanssa tasa-arvoisiksi muslimiyhteisön (umma) jäseniksi. Muista klaaneista käytetään nimeä ansarit eli auttajat. Medinan juutalaisklaanit tunnetaan myöhemmissä historioissa nimillä Nadri, Qainuqa ja Quraiza. Näitä klaaneja ei kuitenkaan sopimuksessa mainita, mikä voisi viitata siihen, että sopimus on peräisin muualta kuin Medinasta ja mahdollisesti myös ajalta ennen Koraania.
Sopimuksen sisältö > Juutalaiset

Sopimus sisältää sääntöjä Medinan juutalaisten asemasta. Juutalaiset asetetaan sopimuksessa huonompaan asemaan kuin muslimit, ja heihin kohdistuu epäluottamusta.  Hämmennystä on herättänyt se, että sopimusteksti lukee juutalaiset silti muslimien kanssa samaan uskonyhteisöön, ummaan, erotuksena kaikista muista. Koraanissa umma tarkoittaa aina vain uskovien yhteisöä. Ibn Ishaqin mukaan Muhammed myöhemmin karkotti tai tappoi kaikki Medinan juutalaisheimot.
Yhteistä ummaa koskeva maininta katosi monista myöhemmistä sopimuksen kuvauksista, kuten tapahtui muun muassa al-Waqidilla, al-Baladhurilla ja al-Tabarilla. Uri Rubin arvelee, että syynä oli islamin myöhempi vihamielisyys juutalaisia kohtaan.
Yhteensopivuus perimätiedon kanssa

Sopimuksen tieto juutalaisista umman jäseninä ei ole ainoa epäselvyys suhteessa muuhun perimätietoon. Jansen toteaa, että sopimus ei lakiteknisesti nojaudu šariaan, vaan edustaa tapaoikeutta, jossa sovitaan heimojen ja klaanien välisistä suhteista. Jos teksti olisi väärennös, väärentäjän on pitänyt ajatella, että šaria ei ollut  Medinassa voimassa. Toinenkin seikka puhuu sen puolesta, ettei kyseessä ole väärennös: Muhammedin katsotaan olleen lukutaidoton, mutta sopimus luo vaikutelman, että sopimuskumppanit olivat luku- ja kirjoitustaitoisia. Lisäksi sopimus käsittelee muun muassa sotavangeista saatavia lunnaita ja puhutaan Medinaan kohdistuneesta hyökkäyksestä. Ibn Ishaqin elämäkerrassa ensimmäinen tällainen hyökkäys olisi Uhudin taistelu, mutta siinä vaiheessa muslimien suhteet juutalaisiin olivat jo muuttuneet vihamielisiksi, toisin kuin sopimuksessa kuvataan.
Klaara Höglund

| Klaara Höglund> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 2014 tai 2015
Sukulaiset:  Eedla Höglund
Näyttelijä
Merkittävät roolit:  Heinähattu, Vilttitossu ja kana
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Klaara Höglund (s. 2014 tai 2015) on suomalainen lapsinäyttelijä, joka näytteli Vilttitossua vuoden 2024 elokuvassa Heinähattu, Vilttitossu ja kana. Hän on näytellyt myös mainoksissa ja sivurooleissa. Höglundin isosisko Eedla Höglund on myös lapsinäyttelijä.
Vuosina 2024-2025 Turun Kaupunginteatterissa hän oli Hildur-näytelmän Björk
Aiheesta muualla

Klaara Höglund Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Elonet
Besermanit

Besermaneja perinnevaatteissa.
Besermanit (udmurtiksi бесерманъёс, besermanjos) ovat udmurteille läheinen etninen ryhmä Udmurtian luoteisosassa ja Kirovin alueella Venäjällä. He puhuvat suomalais-ugrilaisen udmurtin kielen besermanin murretta, jossa on eräitä turkkilaisten kielten piirteitä. Besermanit pitävät itseään yleensä udmurteista erillisenä etnisenä ryhmänä.
Besermanit asuvat Vjatkan sivujoen Tšeptsan varrella Udmurtian Balezinon, Glazovin, Jarin ja Jukamenskojen piireissä sekä Kirovin alueen lähiseuduilla. Monissa besermanikylissä asuu myös muita udmurtteja, tataareja ja venäläisiä. Vuonna 1926 besermaneja laskettiin olleen 10 000 henkeä, mutta myöhemmissä Neuvostoliiton väestönlaskennoissa heidät luettiin udmurteiksi. Venäjän vuoden 2002 väestönlaskennassa rekisteröitiin 3 100 besermania.
Venäläisissä 1200–1400-lukujen kronikoissa mainitaan Volgan varrella ja Kaman alajuoksulla asunut besermanien kansa. 1600-luvun lähteissä he esiintyvät Tšeptsajoen varrella, jossa heitä nimitettiin usein tšuvasseiksi. Nykytietämyksen valossa he ovat alun perin eteläisiin udmurtteihin kuulunut ryhmä, johon turkkilaiset kansat ovat vaikuttaneet voimakkaasti. Volgan Bulgariassa osa eteläudmurteista omaksui islamin, johon myös ryhmän nimitys perustunee (venäjän musulmane, basurmany ’muslimit’). Venäläisiä nimityksiä besermjane, besermene, bisurmene on käytetty myös monista muista Volgan–Uralin seudulla asuneista kansanryhmistä. Mongolien hävitettyä Volgan Bulgarian besermanit pakenivat nykyiselle asuinseudulleen.
1700-luvulla besermanit käännytettiin ortodokseiksi, mutta he ovat säilyttäneet myös perinteisiä uskomuksia ja islamin tapoja. Mullahit vierailivat vuosittain besermanikylissä ja heidän osallistumistaan hautajaisiin pidettiin välttämättömänä. Uskonto näkyi myös ruokakulttuurissa. Besermanit eivät 1900-luvun alkuun saakka syöneet sianlihaa, mutta valmistivat tataarien tavoin hevosenlihasta tehtyjä ruokalajeja. Aineellinen kulttuuri ei merkittävästi poikennut muista udmurteista.
Viime aikoina besermanien kansallinen itsetunto on lujittunut. Vuonna 1990 perustettiin oma kulttuuriseura ja vuonna 1992 Udmurtian korkein neuvosto tunnusti heidät erilliseksi kansaksi. Vuonna 2000 Venäjän hallitus myönsi besermaneille Venäjän vähälukuisen alkuperäiskansan aseman.
Ohjelmasarjan Suomensukuiset 30 päivässä (2013) neljännessä jaksossa näyttelijä Ville Haapasalo kuvausryhmineen yrittää tutustua besermanien elämään Balezinon piirin Jundan kylässä. Jundan maalaiskunnassa, jonka keskuksena tämä kylä toimii, asui vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 1 503 henkeä.
Aiheesta muualla

Lehtinen, Ildikó: Marit, mordvalaiset ja udmurtit: Perinteisen kulttuurin tietosanakirja, s. 10–12.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2005.  ISBN 951-746-644-7
Vera Konstantinovna Romanova

| Vera Konstantinovna Romanova |
| --- | --- |
 Venäjän ruhtinatar
 Vera Konstantinova vuonna 1926
Syntynyt:  Vera Konstantinovna Romanova 24. huhtikuuta 1906 Pavlovskin palatsi, Pauluskoi, Venäjä
Kuollut:  11. tammikuuta 2001 (94 vuotta) Nyack, New York, Yhdysvallat
Hautapaikka:  Nanuet, New York
Suku:  Romanov
Isä:  Konstantin Nikolajevitš
Äiti:  Elisabet Saksi-Altenburg
Uskonto:  ortodoksisuus
Ruhtinatar Vera Konstantinovna Romanova (24. huhtikuuta 1906 Pavlovskin palatsi, Pietari, Venäjän keisarikunta – 11. tammikuuta 2001 Nyack, Orangetown, Rockland County, New York, Yhdysvallat) oli venäläinen Romanov-sukuun kuulunut aatelinen.
Suku

Hän oli suuriruhtinas Konstantin Konstantinovitš Romanovin ja herttuatar Elisabeth Saksi-Altenburgin nuorin lapsi. Hänellä oli kahdeksan sisarusta, joista kolme veljeä teloitettiin vallankumouksen aikana.
Vallankumous ja maanpako

Åiti Elisabet, veli ruhtinas Georgi ja ruhtinatar Vera asuivat Pavlovskin palatsissa koko sodan ja vallankumouksen ajan. Syksyllä vuonna 1918 bolševikit vapauttivat heidät ja he matkustivat Tallinnan, Helsingin ja Maarianhaminan kautta Ångermanland-laivalla Ruotsiin kuningatar Viktorian kutsusta. Tukholman satamassa perhe tapasi prinssi Gustaf Adolfin, joka vei heidät kuninkaalliseen palatsiin.
He asuivat Ruotsissa kaksi vuotta, ensin Tukholmassa ja sitten Saltsjöbadenissa. Ruotsissa asuminen oli liian kallista, joten he muuttivat Belgiaan kuningas Albert I:n kutsusta, ja asettuivat myöhemmin Altenburgiin Saksaan, jossa perhe asui 30 vuotta, paitsi kahta vuotta Englannissa. Äiti Elisabeth kuoli syöpään vuonna 1927 Leipzigissa.
Veli ruhtinas Georgi kuoli umpilisäke leikkaukseen 35-vuotiaana New York Cityssä vuonna 1938. Vera asui Saksassa aina toisen maailmansodan päättymiseen asti, jolloin hän pakeni Itä-Saksan neuvostomiehitystä Hampuriin ja muutti sieltä Yhdysvaltoihin vuonna 1951.
Ruhtinatar Vera Konstantinovna Romanova kuoli 94-vuotiaana naimattomana Nyackissa, New Yorkin osavaltiossa Tolstoi-säätiön vanhainkodissa vuonna 2001. Hänet on haudattu veljensä, ruhtinas Georgi Konstantinovitšin viereen Novo-Diveevon luostarin ortodoksiselle hautausmaalle Nanuetissa, New Yorkissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vera Konstantinovna Romanova Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat  Tšekki
Laukunkankaan kaivos

Laukunkankaan nikkeli-kuparikaivos sijaitsi Enonkoskella, ja se oli toiminnassa 1984–1994. Malmia louhittiin toiminta-aikana 6,66 miljoonaa tonnia. Malmin pitoisuudet olivat 0,76 % nikkeliä ja 0,22 % kuparia. Kaivoksen malmimineraaleja olivat kuparikiisu, magneettikiisu ja pentlandiitti. Laukunkankaalta tehtiin ensimmäinen malmilöydös jo 1969, mutta pääesiintymä löytyi vasta 1980. Kaivoksen omisti Outokumpu Oy. Kaivos työllisti parhaimmillaan 100 henkilöä.
Laukunkankaan kaivoksen maakerroksella peitetyillä läjitysalueilla on noin 6,6 miljoonaa tonnia rikastushiekkaa. Sinne on sijoitettu myös Hälvälän ja Telkkälän kaivosten tuottamat rikastushiekat.
Malmilöytö

Outokumpu Oy:n malminetsintä etsi nikkeliä koko Suomesta 1960-luvulla. Vuonna 1969 etsinnät johtivat Haukivedelle, ja Enonkosken Laukunkankaalta löydettiin kiisupitoinen noriittimuodostuma. Löydön jälkeen tehtiin tutkimuksia kahdessa vaiheessa. Ensimmäinen vaihe alkoi heti vuonna 1969. Riittävän rikasta malmia ei kuitenkaan löytynyt, ja tutkimukset lopetettiin vuonna 1971. Mineraalivarantoarvio oli 4.5 miljoonaa tonnia köyhää nikkelimalmia (Ni 0.33 %, Cu 0.10 %).
Toinen vaihe alkoi vuonna 1980, kun vanhoja kairausnäytteitä tutkittiin tarkemmin. Tällöin huomattiin, että esiintymän itäosa oli lupaavampi nikkelin löytymisen kannalta. Alueella tehtiin lisää geofysikaalisia mittauksia. Uusien kairauksien avulla löydettiinkin parempaa malmia: verkkopirotteista oliviininoriittia ja peridotiittia sekä massiivisia kiisumalmeja. Koko todettu mineraalivaranto käsitti 9.4 miljoonaa tonnia (Ni 0.67 %, Cu 0.18 %, Co 0.029 %, S 5.2 %).
Rikastamo

Rikastamon suunnittelun lähtökohtana oli alun perin 480 000 malmitonnin vuosituotanto, mutta rakennusvaiheessa tavoitekapasiteetti nostettiin 700 000 tonniin. Rikastusprosessissa pyrittiin hyödyntämään yhtiön muilta laitoksilta vapautuvia laitteita, korkeaa automaatioastetta ja täysautogeenijauhatusta, jossa malmi jauhaa itse itsensä.
Laboratoriokokeiden ja Kotalahden rikastamolla tehdyn koeajon perusteella päädyttiin luontaisessa pH:ssa tapahtuvaan Ni-Cu-yhteisvaahdotukseen, jossa nikkeli ja kupari erotetaan samanaikaisesti malmista vaahdottamalla. Alkuvaiheessa käytettiin myös Ni-Cu-erotusvaahdotusta ja sulfidien erotusvaahdotusta, mutta myöhemmin siirryttiin pelkästään Ni-Cu-yhteisvaahdotukseen.
Kaksi myllyä (kooltaan 4.0 m x 6.0 m) saatiin Vuonoksen kaivokselta. Rikasteen vedenpoisto tehtiin 20 m sakeuttimessa ja 22 m2 painesuotimella. Rikastamon jäte pumpattiin 44 hehtaarin rikastushiekka-altaaseen. Selkeytysvesi johdettiin 20 hehtaarin vesialtaaseen, joka toimi myös prosessiveden varastoaltaana. Ylimäärävesi neutraloitiin kalkkimaidolla ja johdettiin toiseen selkeytysaltaaseen metallien saostamista varten. Sieltä vesi ilmastettiin ja johdettiin Sortavalanjärveen ja edelleen Haukiveteen vesienlaskuluvan mukaisesti.
Rikastamon henkilöstömäärä oli aluksi 26, mutta laski alle 20:een viimeisinä vuosina. Rikastamo jaettiin jauhimo- ja vaahdottamo-osastoihin, joiden välissä oli eristetty valvomo-laboratorio-konttori-huoltotila. Lattiaratkaisut ja lietepumppujen sijoittelu nopeutti pumppujen vaihtoa ja lyhensi seisokkeja. Rikastamon käyntiaste oli 95-96%.
Valmis rikaste kuljetettiin kuorma-autoilla Silvolaan Kerimäen asemalle ja sieltä junalla Harjavaltaan.
Geologia

Laukunkankaan malmiesiintymä sijaitsee luode-kaakko-suuntaisessa ruhje- ja siirrosvyöhykkeessä, jossa kallioperä on rikkoutunut ja lohkot ovat liikkuneet toistensa suhteen. Tällä vyöhykkeellä on useita pienempiä nikkeliesiintymiä ja myös suurempia, kuten Kotalahden esiintymä.
Laukunkankaalla on noriittinen gabrointruusio, joka on maanpinnalta katsottuna soikion muotoinen ja kallistuu aluksi jyrkästi ja syvemmällä loivemmin (noin 40 astetta) länteen. Intruusiota leikkaavat useat pystysuorat, grafiittipitoiset siirrokset ja loivasti kallistuneet graniittipegmatiittijuonet. Lisäksi alueella on ainakin kahdensuuntaisia diabaasijuonia, joita edellä mainitut juonet leikkaavat. Päämalmio jatkuu Syväpirotemalmiona alaspäin länteen.