stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hypatia Aleksandrialainen
Varhaiset tietolähteet > Damaskios

Kreikkalainen uusplatoninen filosofi Damaskios (s. 480) kirjoitti lyhyesti myös Hypatiasta tämän aviopuolisosta Isidoros Miletoslaisesta kirjoittamassaan elämäkerrassa. Teksti on peräisin Bysantissa vuoden 1000 vaiheilla kootusta ja osin säilyneestä Suda-ensyklopediasta. Damaskioksen mukaan Hypatias oli Theon Aleksandrialaisen tytär, tunnettu filosofi ja filosofi Isidoroksen puoliso. Koska hänen älynsä oli laajempi kuin isällään, hän ei rajoittunut matematiikkaan vaan omistautui myös filosofialle ja tunsi Aristoteleen, Platonin ja "minkä tahansa filosofin, mistä kuulijat halusivat tietää". Damaskioksen mukaan Hypatias murhattiin kateudesta hänen oppineisuuttaan kohtaan; erityisen kateellisia oltiin hänen tähtitieteen tuntemuksestaan.
Kirjallinen tuotanto

Damaskioksen mukaan Hypatia kirjoitti Astronomiseen kaanonin, ja kommentaareja Diofantoksen Arithmetikaan ja Apollonioksen Konikaan. ”Astronominen kaanon” on luultavimmin Ptolemaioksen Almagestin tai hänen Almagestiin perustuvan taulukkoteoksensa editio, yhteistyö isän ja tyttären välillä.
Hypatian oppilaan Synesioksen kirjoittamia kirjeitä on säilynyt, mutta yhtään Hypatian kirjoituksista ei ole säilynyt edes fragmentteina. Arabiankielisinä käännöksinä on kuitenkin tallentunut neljä kirjaa tai lukua Hypatia Aleksandrialaisen kommentaareista Diofantoksen Arithmetika -teokseen. Ne eivät olleet tieteellisesti merkittäviä ja sisälsivät vain oppilaille tarkoitettua matematiikan alkeiden opetusta. Onkin arveltu, että Hypatian jälkimaine perustuu enemmänkin legendoihin kuin hänen tieteellisiin ansioihinsa.
Opettaja

Theon on viimeinen varmasti tiedetty Aleksandrian Museion-instituutin johtaja. Kuuluisa Aleksandrian kirjasto oli Museionin osa. Museionin lakkauttamisen jälkeen kaupungissa ei ollut kouluja. Hypatia opettikin omassa kodissaan ja kaupungin luentosaleissa. Oppilaita Hypatia sai ympäri helleenisen maailman, pitkien matkojen takaakin, kirjoittaa Sokrates Skolastikko. Oppilaita tiedetään tulleen Egyptistä, Syyriasta, Konstantinopolista ja Kyrenestä.
Hypatian oppilaat tulivat yläluokasta, eliitistä. Tavallisella köyhällä kansalla ei ollut mahdollisuutta saada opetusta sillä se oli kallista ja maksullista. Moni Hypatian oppilaista sijoittui korkeaan asemaan joko kirkossa tai hallinnossa. Edellä mainitusta Synesioksesta tuli piispa.
Damaskios kuvaa Hypatiaa selvä-ääniseksi, kaunopuheiseksi, harkitsevaksi ja kohteliaaksi. Sukupuoli väistämättä vaikutti hänen työhönsä. Sokrates Skolastikon mukaan hän ei kuitenkaan joutunut miesten seurassa hämilleen. Damaskios kertoo eräästä Hypatian oppilaasta, joka rakastui syvästi opettajaansa. Tällöin, Damaskioksen mukaan,
Poliittinen taustavaikuttaja

Monien muiden filosofien tapaan Hypatia osallistui kotikaupunkinsa politiikkaan. Hypatialla ei ollut Aleksandriassa virkaa hoidettavanaan, mutta hän neuvoi monia sekä paikallisia että valtakunnallisia virkamiehiä. Vaikuttaisi siltä, että Hypatialla oli huomattava moraalinen auktoriteetti. Damaskios ylistää hänen kansalaishyveitään.
Sokrates Skolastikon mukaan Hypatialla oli hyvät suhteet prefekti Oresteen kanssa. Kaupungin poliisituomari antoi Hypatian toimia Aleksandriassa vapaasti, vaikka hän ei ollutkaan kristitty. Yhteistyö Orasteneen kanssa johti kuitenkin poliittiseen kateuteen ja teki Hypatiasta tavallisen kansan keskuudessa epäsuositun.
Jälkimaine

Uudella ajalla Hypatiasta on kasvanut legenda: humanismin, tieteiden ja feminismin varhainen esitaistelija. Muun muassa Voltaire ja Edward Gibbon ovat historioissaan nostaneet häntä esiin. Hypatian nimiin on pantu useita luonnontieteellisiä saavutuksia, esimerkiksi astrolabi. Todellisuudessa astrolabin keksivät  helleenit jo satoja vuosia aikaisemmin. Toisaalta on katsottu, että Hypatian maine perustuu legendoihin eikä  tieteellisiin ansioihin, joista ei ole säilynyt tietoa.
Feminismin piirissä Hypatia on muuttunut sankariksi, ja hänen mukaansa on nimetty kaksi feminististä tieteellistä julkaisua, Hypatia: Feminist Studies ja  Hypatia: A Journal of Feminist Philosophy.
Hypatia on päässyt myös kaunokirjallisuuteen. Suomeksikin on julkaistu Charles Kingsleyn Hypatia eli uusia vihollisia vanhassa hahmossa (WSOY 1908). Hypatia on pääosassa vuonna 2009 valmistuneessa elokuvassa Agora. Elokuvassa hän oivaltaa päivää ennen kuolemaansa, että planeetat kiertävät elliptisillä radoilla. Keksinnön teki 1 200 vuotta myöhemmin Johannes Kepler.
Aiheesta muualla

Biografista kirjallisuutta
Damaskios: Hypatian elämä (Arkistoitu – Internet Archive), katkelma teoksesta Isidoroksen elämä (englanniksi)
Johannes, Nikean piispa: Hypatian elämä (Arkistoitu – Internet Archive), katkelma teoksesta Kronikat, 84.87-103 (englanniksi)
Justice, Faith L.: The Lady Philosopher of Alexandria (englanniksi)
Landman, Howard A.: Hypatia of Aleksandria (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Lindemann, Kate (toim.): Hypatia of Alexandria Women Philosophers (englanniksi)
O’Connor, John J. & Robertson, Edmund F.: Hypatia of Alexandria MacTutor History of Mathematics archive. (englanniksi)
Sokrates Skolastikko: Hypatian elämä (Arkistoitu – Internet Archive), katkelma teoksesta Kirkollinen historia (englanniksi)
Muita artikkeleita
Heikura, Pekka T.: Kuka murhasi filosofi Hypatian? – Piispa Kyrillos ja Hypatian kuolema. niin & näin 4/2000, 30–33.
Antiikin filosofia  Platonismi
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 2  3  4  5  6 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Kroatia  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Tieteilijät:  MathSciNet  zbMATH 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  IdRef 
Yksityiskohta Ateenan koulua esittävästä Rafaelin freskosta vuodelta 1509. Taustalla oleva vaalea-asuinen nainen on Hypatia.
Charles William Mitchell, Hypatia, 1885. Maalaus ei ole historiallisesti oikea, koska Hypatia oli kuollessaan 60-vuotias.
Hyvinkään rautatieasema

Hyvinkään rautatieasema (lyh. Hy, ruots. Hyvinge järnvägsstation) on rautatieasema Helsinki–Riihimäki-radan varrella Hyvinkäällä. Asema on yksi vuonna 1862 valmistuneen Helsinki–Hämeenlinna-radan alkuperäisistä asemista, sijaiten melko tarkkaan radan puolivälissä. Se rakennettiin arkkitehti Carl Albert Edelfeltin laatimien Riihimäen aseman piirustusten mukaan. Asemalla sijaitsi myös postitoimisto, kunnes sen eteläpuolelle valmistui erillinen postitalo vuonna 1907. Asemalla pysähtyvät pääradan lähijunat R, D ja T. Helsinkiin liikennöidään raiteelta 1 ja Riihimäelle raiteelta 4. Ohittavat kaukojunat käyttävät raiteita 2 ja 3, joilla ei ole laituria. Raide 5 ei ole käytössä. Hyvinkäältä on yhteys Helsinkiin, Karjaalle ja Riihimäen kautta Tampereelle sekä Lahteen ja Kouvolaan. VR Hyvinkään konepaja sijaitsee pari kilometriä asemalta pohjoiseen. Aseman tuntumassa sijaitsee myös Suomen Rautatiemuseo entisellä Hanko–Hyvinkää-radan Hyvinkään aseman alueella, minkä lisäksi rautatieasema toimii Hyvinkään kaupunkiliikenteen keskeisenä risteyspaikkana ja kaikkien paikallisbussilinjojen lähtöpaikkana.
Alkuperäisistä pääradan asemista Järvenpään ja Hyvinkään asemat ovat ainoat, jotka ovat yhä alkuperäisessä käytössään. Hyvinkään rautatieasemat ovat myös yksi Museoviraston vuonna 2009 määrittelemistä valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä.
Lähellä rautatieasemaa sijaitsi vuonna 1911 avatun yksityisen Hyvinkää-Karkkila-radan Hyvinkään-asema, joka purettiin radan lakkauttamisen jälkeen 1960-luvun lopulla.
Hyvinkään asema on Helsinki–Riihimäki-rataosan korkeimmalla sijaitseva rautatieliikennepaikka (111 metriä merenpinnan yläpuolella).
Kulkuyhteydet

Asemalta lähtevät Hyvinkään paikallisliikenteen bussilinjat:
1 Asema – (Sairaala / Vehkoja) – Hyvinkäänkylä
2/2A Asema – Sahanmäki – Mustamännistö
2B Asema – Sahanmäen teollisuusalue
3 Asema – Talvisilta – Nummenkärki – Veikkari
4 Asema – Hakala
5 Asema – Pavinmäki – Martti
6 Asema – Paavola
7 Asema – Hakakallio – Metsäkalteva (kutsuohjattu linja)
Asemarakennus

Arkkitehti Carl Albert Edelfelt laati Hyvinkään asemarakennuksesta piirustukset, jotka vahvistettiin 15. maaliskuuta 1860. Näitä piirustuksia ei kuitenkaan koskaan käytetty, vaan asema rakennettiin Edelfeltin Riihimäkeä varten laatimien suunnitelmien pohjalta vuosina 1860-1862. Aseman vuoraus tapahtui vuonna 1863. Alkuperäistä asemarakennusta on myöhemmin laajennettu ja alkujaan sveitsiläisvaikutteista asemaa muutettiin enemmän uusrenessanssityyppiseksi asemaksi. Myöhemmin aseman laiturikatos purettiin, ikkunoiden jako ja vuorilaudat vaihdettiin ja aseman katolla ollut kello poistettiin. Myös aseman sisäosat on remontoitu.
Bandidos

| Bandidos |
| --- | --- |
 Bandidosin kerhotalo Bochumissa Länsi-Saksassa.
Perustettu:  1966  San Leon, Texas, Yhdysvallat
Perustaja:  Donald Eugene Chambers
Vuodet toiminnassa:  1966–
Alue:   Alankomaat    Australia    Belgia    Brunei    Costa Rica    Espanja    Filippiinit    Indonesia    Irlanti    Italia    Kazakstan    Kosovo    Kreikka    Malesia    Norja    Panama    Paraguay    Ranska    Ruotsi    Saksa    Singapore    Suomi    Tanska    Thaimaa    Ukraina    Uusi-Seelanti    Venäjä    Yhdistyneet arabiemiirikunnat    Yhdysvallat
Bandidos MC on vuonna 1966 Texasissa perustettu maailmanlaajuinen moottoripyöräkerho
Järjestön tunnusvärit ovat punainen ja kulta sekä tunnuslause ”We are the people our parents warned us about” (suom. ”Me olemme ne joista vanhempamme varoittivat”). Bandidosin logossa on meksikolainen mies viidakkoveitsi ja pistooli kädessään sekä teksti ”Bandidos MC” ja salmiakkikuviossa lukema ”1%”. Yhdysvaltain keskusrikospoliisi FBI luokittelee Bandidosin rikolliseksi moottoripyöräkerhoksi. Järjestö täyttää myös Euroopan unionin järjestäytyneen rikollisuuden kriteerit.
Historia

Donald Eugene Chambers perusti Bandidosin Texasin Houstonissa vuonna 1966. Järjestön johtajaksi tuli Chambersin jälkeen Ronny Hodge, joka laajensi toimintaa kansainväliseksi. Kerholla on yli 200 alaosastoa eri puolilla maailmaa ja siihen kuuluu yli 2 000 jäsentä. Pohjoismaissa Bandidos MC soti tukikerhojensa kera Helvetin enkeleitä ja sen kannattajia vastaan Tanskassa, Norjassa, Suomessa ja Ruotsissa vuosina 1994–1997. Jengisodassa kuoli 11 henkeä ja haavoittui noin 100. Suomessa kuoli yksi Bandidosin jäsen.
Bandidosin Suomen alaosaston perusti Marko Hirsma, joka toimi kerhon johtajana 1990-luvulla tullen lopulta erotetuksi riitojen vuoksi vuonna 1999. Bandidosilla on Suomessa 14 jaostoa: Helsingissä (vuodesta 1995), Tampereella (vuodesta 2001), Harjavallassa (vuodesta 2002), Nokialla (vuodesta 2006), Hyvinkäällä (vuodesta 2007), Lohjalla (vuodesta 2007), Hangossa (vuodesta 2008), Tuusulassa (vuodesta 2009), Vantaalla (vuodesta 2013), Porissa (vuodesta 2015), Oulussa (vuodesta 2016), Kuopiossa (vuodesta 2016), Turussa (vuodesta 2016) ja Espoossa (vuodesta 2020). Suomen alaosasto on kansainvälisesti niin arvostettu, että sen presidentti Tapio Haapanen nousi yhdeksi Euroopan Bandidosin johtajista.
Bandidos julkisuudessa

Bandidosin Suomen alaosaston presidentti Tapio Haapasta haastateltiin televisio-ohjelma Ajankohtaisessa kakkosessa tammikuussa 2008. Hän esitteli lähetyksessä ensimmäistä kertaa kerhon tiloja televisiokameroille. Perussuomalaisten kansanedustaja Teuvo Hakkarainen kävi helmikuussa 2012 Bandidosin kerhotiloissa Helsingin Kyläsaaressa. Osapuolten kertomukset erosivat toisistaan: Hakkaraiselle oli hänen mukaansa yritetty myydä seksiä, mutta tapaukseen liittynyt nainen kertoi asian olleen päinvastoin.
Bandidosin Tampereen jaosto vietti 10-vuotisjuhliaan huhtikuussa 2012. Tapahtuma pääsi julkisuuteen väärin pysäköityjen moottoripyörien sekä jengiläisten pahoinpitelemien nuorten seurauksena.
Bandidosin laajentuminen Itä-Suomessa esiintyi uutisissa 2010-luvun lopulla. Bandidos on laajentunut tai laajentamassa toimintaansa Mikkeliin, jossa sillä on jo omat kerhotilat. Järjestö on ollut jo pidempään vahvasti edustettuna etenkin Pohjois-Savossa. Sen jäsenet eivät ole kuitenkaan nousseet Kuopiossa esille rikosten vuoksi. Savon Sanomien julkisista rekistereistä haettujen tietojen mukaan monella jäsenistä on yritystoimintaa rakennusalalla sekä tekemisiä päivätöissä.
Bandidosin asema

Yhdysvaltain keskusrikospoliisi FBI pitää Bandidosia yhtenä suurimmista rikollisista moottoripyöräkerhoista.  Suomessakin poliisi katsoo Bandidosin merkittäväksi järjestäytyneen rikollisuuden ryhmäksi.
Vaikka monia Bandidosin jäseniä on pidätetty eri rikoksista, järjestö on saanut kuitenkin toimia monissa maissa melko vapaasti.lähde?
Alankomaat kielsi alueellaan bandidosin 20. joulukuuta 2017. Saksan sisäministeriö lakkautti sikäläisen Bandidos-alaosaston toiminnan vuonna 2021.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Bandidos MC
Bandidos MC Finland
Yle Elävä arkisto: Bandidosien päämajassa
Kaarlo Vahevaara

Kaarlo Erkki Vahevaara (s. 22. heinäkuuta 1932 Vaasa) on suomalainen yritysjohtaja, joka on saanut kauppaneuvoksen arvonimen.
Vahevaaran vanhemmat olivat vahtimestari Kaarlo Samuel Vahevaara ja kirjeenvaihtaja Ester (Essi) Westerlund. Hän avioitui ensin 1954 Hjördis Irene Lindroosin kanssa ja sittemmin Liisa Helena Koskisen kanssa.  Vahevaara tuli ylioppilaaksi Vaasan lyseosta 1952 ja opiskeli Helsingin yliopiston matemaattis-luonnontieteellisellä osastolla. Hän on saanut myös sekä farmasian että liikkeenjohdon koulutusta. Vahevaara oli Keskon palveluksessa, Maatalouden tutkimuskeskuksen laborantti 1960–1962, Suomen UCB Oy:n lääke-esittelijä 1962–1964 ja kenttäpäällikkö 1964–1966 ja Oy Hoechst Fennica Ab:n lääke-esittelijä 1966–1968, tiedotuspäällikkö 1968–1977, osastonjohtaja 1978–1979, pääosastonjohtaja 1980–1981, varatoimitusjohtaja 1981–1990 ja toimitusjohtaja 1990–1994. Vahevaara toimi myös yhtiön hallituksen jäsenenä ja toimitusjohtajan tehtävät jätettyään hallituksen puheenjohtajana. Hänellä on ollut lisäksi useita lääke- ja kemikaalialan luottamus- ja asiantuntijatehtäviä. Kauppaneuvoksen arvonimen Vahevaara sai 1992.
Vahevaara oli vuoden 1995 eduskuntavaaleissa ehdolla Helsingissä RKP:n vaaliliiton sitoutumattomana ehdokkaana.
Kingdom of Heaven – Taivas maan päällä

| Kingdom of Heaven – Taivas maan päällä> Kingdom of Heaven |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Ridley Scott
Käsikirjoittaja:  William Monahan
Tuottaja:  Ridley Scott
Säveltäjä:  Harry Gregson-Williams
Kuvaaja:  John Mathieson
Leikkaaja:   Dody Dorn  Chisako Yokoyama (ohjaajan versio) 
Tuotantosuunnittelija:  Arthur Max
Pukusuunnittelija:  Janty Yates
Pääosat:   Orlando Bloom  Eva Green  Jeremy Irons  David Thewlis  Marton Csokas  Brendan Gleeson  Alexander Siddig  Ghassan Massoud  Edward Norton  Jon Finch  Michael Sheen  Liam Neeson 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat  Saksa  Espanja  Yhdistynyt kuningaskunta 
Tuotantoyhtiö:  20th Century Fox
Levittäjä:  InterCom 20th Century Studios Disney+
Ensi-ilta:  6. toukokuuta 2005
Kesto:   144 minuuttia  194 minuuttia (ohjaajan versio) 
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kingdom of Heaven – Taivas maan päällä (Kingdom of Heaven) on William Monahanin käsikirjoittama ja Ridley Scottin ohjaama eeppinen ristiretkiaikaa käsittelevä elokuva. Se sai ensi-iltansa toukokuussa 2005. Tapahtumat sijoittuvat kolmannen ristiretken aikaan, ja elokuvassa esiintyviä historiallisia henkilöitä, joita on muokattu elokuvan tarkoituksia varten varsin paljon, ovat muun muassa Jerusalemin kuningatar Sibylla ja kuningas Balduin IV, kuningas Guy de Lusignan, Temppeliherrain ritarikunnan suurmestari Gerard de Ridefort sekä muslimihallitsija Saladin.
Elokuvassa näyttelevät muun muassa Orlando Bloom, Eva Green, Jeremy Irons, David Thewlis, Marton Csokas, Brendan Gleeson, Alexander Siddig, Ghassan Mas'ud, Edward Norton, Jon Finch, Michael Sheen, Jouko Ahola ja Liam Neeson.
Elokuva on vahvasti fiktiivinen kuvaus kolmanteen ristiretkeen johtavista tapahtumista, ja se keskittyy pääasiassa Balian d'Ibeliniin, joka taistelee puolustaakseen Jerusalemin kuningaskuntaa Aijubidi-sulttaani Saladia vastaan.
Kuvaukset tehtiin Ouarzazatessa, Marokossa ja Espanjassa, Loarren linnassa (Huesca), Segoviassa, Ávilassa, Palma del Ríossa sekä Sevillan Casa de Pilatosissa ja Alcázarissa. 20th Century Fox julkaisi elokuvan 6. toukokuuta 2005, ja se sai vaihtelevia arvosteluja elokuvateatteri ensi-illan yhteydessä. Elokuva tuotti maailmanlaajuisesti 218 miljoonaa dollaria.  Ridley Scott julkaisi 23. joulukuuta 2005 45 minuuttia pidemmän ohjaajan version elokuvasta, jota monet arvostelijat kutsuivat elokuvan lopulliseksi versioksi.
Näyttelijät

Monet elokuvan hahmoista ovat pelkästään kuvitteellisia versioita oikeista historiallisista henkilöistä:
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|   Orlando Bloom   | … |   Balian d'Ibelin   |
|   Eva Green   | … |   Jerusalemin kuningatar Sibylla   |
|   Jeremy Irons   | … |   Tripolin kreivi Raymond III ("Tiberias")   |
|   David Thewlis   | … |   Johanniitta-ritari   |
|   Brendan Gleeson   | … |   Raynald de Châtillon ("Reynald")   |
|   Marton Csokas   | … |   Guy de Lusignan   |
|   Edward Norton   | … |   Jerusalemin kuningas Balduin IV   |
|   Michael Sheen   | … |   pappi   |
|   Liam Neeson   | … |   Barisan d'Ibelin ("Godfrey")   |
|   Velibor Topić   | … |   Almaric   |
|   Ghassan Mas'ud   | … |   Saladin   |
|   Alexander Siddig   | … |   Saladinin kansleri Imad ad-Din al-Isfahan   |
|   Khaled Nabawy   | … |   mullah   |
|   Kevin McKidd   | … |   englantilainen kersantti   |
|   Michael Shaeffer   | … |   nuori kersantti   |
|   Jon Finch   | … |   Jerusalemin patriarkka Heraklius   |
|   Ulrich Thomsen   | … |   Gerard de Ridefort ("Temppeliritareiden suurmestari")   |
|   Nikolaj Coster-Waldau   | … |   kylän sheriffi   |
|   Martin Hancock   | … |   haudankaivaja   |
|   Nathalie Cox   | … |   Balianin vaimo   |
|   Eriq Ebouaney   | … |   Firuz   |
|   Jouko Ahola   | … |   Odo   |
|   Giannina Facio   | … |   Saladinin sisar   |
|   Philip Glenister   | … |   tilanherra   |
|   Bronson Webb   | … |   oppipoika   |
|   Steven Robertson   | … |   enkelimäinen pappi   |
|   Iain Glen   | … |   Englannin kuningas Rikhard I Leijonamieli   |
|   Angus Wright   | … |   Rikhardin ritari   |
Historioitsijoiden antamaa kritiikkiä

Akateemisen tutkimuksen kritiikki on keskittynyt sekä ohjaajan tyylillisiin ja taiteellisiin valintoihin että rauhanomaisen suhteen kuvaamiseen kristittyjen ja muslimien välillä Jerusalemissa ja muissa kaupungeissa.
Historiallinen henkilö kuningatar Sibylla oli uskollinen ja omistautunut puolisolleen Guy de Lusignanille, mutta elokuvantekijät halusivat hahmon olevan "vahvempi ja viisaampi". Sibyllan hahmo muokattiin uudelleen sopimaan kuvaan eksoottisesta Lähi-idän alueen naisesta. Historiallisesti Sibylla ja Balduin IV kuuluivat selvästi muusta väestöstä poikkeavaan länsimaiseen yläluokkaan, joka pyrki erottumaan Lähi-idän kulttuurista. Lisäksi, vaikka kuningas Balduin kuvataan aikalaistensa kertomuksissa nuorena miehenä joka oli tarmokas spitaalistaan ​​huolimatta, hänet kuvataan elokuvassa passiivisena, androgyyninä ja kammioonsa vetäytyneenä. Hänen ole kerrottu käyttäneen naamiota sairautensa peittämiseksi.
Ristiretkien historian arvostettu tutkija Jonathan Riley-Smith kuvaili The Daily Telegraphin lainaamana elokuvaa "vaaralliseksi arabisuhteille" ja kutsui elokuvaa "Osama bin Ladenin versioksi historiasta", joka "ruokkisi islamilaisia ​​fundamentalisteja". Riley-Smith kommentoi elokuvan historiallista paikkansapitävyyttä ​​ja totesi, että "useimpien elokuvan kristittyjen fanaattisuus ja heidän vihansa islamia kohtaan on se, mitä islamistit haluavat uskoa. Uskontojen välisen jännitteen aikana tällainen hölynpöly vain vahvistaa olemassa olevia myyttejä", ja väitti, että elokuva perustui romanttiseen näkemykseen ristiretkistä, jota Walter Scott edisti teoksessaan Talismani, joka julkaistiin vuonna 1825. Nykytutkijat arvostelevat sitä teoksena, "jossa muslimit kuvataan hienostuneina ja sivistyneinä, ja ristiretkeläiset ovat kaikki raakoja barbaareja. Sillä ei ole mitään tekemistä todellisuuden kanssa."
Saksan liittopäivävaalit 2025

Saksan liittopäivävaalit 2025 järjestettiin 23. helmikuuta 2025. Saksassa on järjestetty ennenaikaiset liittopäivävaalit viimeksi vuonna 2005.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Saksan liittopäivävaalit 2025 Wikimedia Commonsissa
Abu Ghraibin vankilan kidutusskandaali

Vangit käskettiin esimerkiksi muodostamaan ihmispyramidi.
Abu Ghraibin vankilan kidutusskandaali paljastui huhtikuussa 2004 CBS:n 60 Minutes II -ohjelman julkaistua yhdysvaltalaisten sotilasvanginvartijoiden ottamia valokuvia vankien pahoinpitelyistä ja kidutuksista irakilaisessa, nykyään Bagdadin maakuntaan kuuluvan Abu Ghraibin piirikunnan vankilassa. Vankilaan teljettyjä vankeja oli kidutettu esimiesten määräyksestä tai oma-aloitteisesti. Tapahtumista levisi myös internetissä valokuvia, ja se aiheutti maailmanlaajuisen kohun.
Abu Ghraibin vankila

Abu Ghraibin vankila sijaitsee Irakissa 32 kilometriä länteen Bagdadista. Vankilakompleksin rakensi brittiläinen urakoitsija 1960-luvulla, se on pinta-alaltaan 1,15 neliökilometriä. Vankilassa säilytettiin Saddam Husseinin valtakautena tuhansia poliittisia vankeja, ja siellä on teloitettu jopa 4 000 vankia pelkästään vuonna 1984.lähde? Saddamin kaudella vankilassa oli 40 000–60 000 vankia.
Liittouman joukkojen otettua Irakin haltuunsa vankilan nimi muutettiin Baghdad Central Confinement Facilityksi (BCCF). Liittouman johdolla vankilassa pidettiin 7 000 vankia, osa vastarintataistelijoita, osa rikollisia ja osa ilman syytteitä. Vankilaa valvoi yksi sotilaspoliisipataljoona.
Vankila suljettiin elokuussa 2006 ja tyhjä vankilarakennus luovutettiin irakilaisille. Se nimettiin uudelleen Bagdadin keskusvankilaksi ja otettiin käyttöön vuonna 2009. Uusittuun vankilaan mahtuu 13 000–14 000 vankia.
Vankien kohtelu

Tammikuussa 2004 Yhdysvaltain asevoimien sotilaspoliisi kersantti Joseph Darby sai haltuunsa CD-ROM:in jolle oli tallennettu valokuvia vankien kidutuksista. Hän ilmoitti kuvista esimiehilleen, jolloin liittouman komentaja kenraaliluutnantti Ricardo Sanchez määräsi asiasta tutkinnan. Kenraalimajuri Antonio Taguba luovutti 4. huhtikuuta 53-sivuisen raportin, joka määrättiin salaiseksi.lähde?
Taguban raportin valmistuessa 17 sotilasta, mukaan lukien laitoksen aiempi johtaja, prikaatikenraali Janis Karpinski vapautettiin palveluksesta. Taguba nimesi myös muita, mutta skandaalin tultua julki osa nimetyistä oli edelleen töissä vankilassa.
Tapaus sai kansainvälistä huomiota 60 Minutes II -ajankohtaisohjelman julkaistua vankilasta otettuja valokuvia. Valokuvista tunnistettiin ainakin korpraali Lynndie England ja spesialisti Charles Graner. Valokuvia julkaistiin tiedotusvälineissä ympäri maailman. Vankilan vankeja oli kuvattu häpeällisissä tilanteissa, ja toisinaan kuvissa esiintyi hymyileviä sotilaita.
Yhdysvaltalainen kirjailija Susan Sontag on analysoinut näiden kuvien voimaa esseessä Muiden kidutusta katsellen (Kulttuurivihkot 4-5/2004 s. 33-39).
Vankien kohtelu > Kuvat

Keskeinen osa väärinkäytöksiä oli nöyryyttävien kuvien ottaminen kidutuksen uhreista. Kidutusskandaalin aiheuttaneet kuvat ovat levinneet laajalle niin perinteisessä mediassa kuin Internetissäkin. Alla eräitä kuvia tapahtumista.
Charles Graner poseeraa kuolleen sotavangin vieressä
Lynndie England pitää sotavankia lieassa
Sotilaat uhkaavat sotavankia koirilla
Sotavanki ruskean aineen tahrimana
Ivan Frederick istuu sotavankien päällä