stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Canis Canem Edit

| Canis Canem Edit |
| --- | --- |
 PlayStation 2 -version kansikuva.
Kehittäjä:  Rockstar Vancouver
Julkaisija:  Rockstar Games
Tuottaja:  Jeronimo Barrera Steve Martin
Suunnittelija:  Mike Skupa Sergei Kuprejanov
Käsikirjoittaja:  Dan Houser Jacob Krarup
Taiteilija:  Steven Olds
Säveltäjä:  Shawn Lee
Ohjelmoija:  Mike Slett Peter Grant
Pelimoottori:  RenderWare Gamebryo (Scholarship Edition)
Julkaistu:  PlayStation 2 NA 17. lokakuuta 2006 EU 25. lokakuuta 2006 AUS 27. lokakuuta 2006 JP 24. heinäkuuta 2008 Scholarship Edition Wii & Xbox 360 NA 4. maaliskuuta 2008 EU 7. maaliskuuta 2008 AUS 7. maaliskuuta 2008 JP 24. heinäkuuta 2008 Microsoft Windows NA 21. lokakuuta 2008 EU 31. lokakuuta 2008 JP 4. joulukuuta 2008 PlayStation 3 (PSN) NA 18. joulukuuta 2012 PlayStation 4 (PSN) 22. maaliskuuta 2016 Anniversary Edition Android, iOS & Nvidia Shield WW 8. joulukuuta 2016
Lajityyppi:  toimintaseikkailu, avoin pelimaailma
Pelimuoto:  yksinpeli, moninpeli (vain Wii & Xbox 360)
Ikäluokitus:  ESRB: T   OFLCA: M   OFLCZ: R13   BBFC: 15   USK: 16   PEGI: 16
Alusta:  PlayStation 2, Wii, Xbox 360, Microsoft Windows, PlayStation Network, Android, iOS, Shield Portable, Shield Android TV, Shield Tablet
Jakelumuoto:  DVD, optinen levy
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK       : 
Canis Canem Edit on Rockstar Vancouverin kehittämä ja Rockstar Gamesin julkaisema avoimeen pelimaailmaan sijoittuva toimintaseikkailupeli, joka julkaistiin lokakuussa 2006. Peli julkaistiin alun perin PlayStation 2 -konsolille. Pohjois-Amerikassa peli tunnetaan sen alkuperäisellä nimellä Bully. Rockstar muutti nimen Canis Canem Editiksi Euroopassa ja Australiassa eikä ole antanut tarkkaa syytä nimenmuutokseen.
Pelistä julkaistiin päivitetty versio nimellä Bully: Scholarship Edition Windowsille, Xbox 360:lle ja Wiille maaliskuussa 2008. Scholarship Editioniin on lisätty muutamia uusia tehtäviä ja PC sekä Xbox 360 -versioissa grafiikkaa on paranneltu. Lisäksi mukana on neljä uutta oppituntia: matematiikka, maantieto, musiikki ja biologia. Peli julkaistiin PlayStation 2 -klassikkona PlayStation Networkissa 20. joulukuuta 2012 ja PlayStation 4:lle 22. maaliskuuta 2016.
Pelaaminen

Canis Canem Edit sijoittuu Bullworth-nimiseen sisäoppilaitokseen, jossa pelaaja ohjaa 15-vuotiasta Jimmy Hopkinsia. Pelin tarina jakaantuu kuuteen eri kappaleeseen. Osion läpäisee päihittämällä vihollisjengin, mistä palkkioksi saa voitetun jengin puolelleen ja uusi alue kaupungista avautuu.
Koulussa on mahdollista käydä tunneilla, joiden aineet ovat äidinkieli, kuvaamataito, kemia, liikunta, valokuvaus ja mekaniikka. Jokaisesta oppitunnista hyötyy jotain, esimerkiksi liikuntatunneilla oppii uusia taisteluliikkeitä. Koulussa ja sen ulkopuolella on myös mahdollista pelata pelejä, tehdä töitä esimerkiksi postinkantajana, pikaruokalan mainospoikana tai ruohonleikkaajana ja ottaa osaa pyörä- tai karting-kisoihin.
Tarina > Maailma

Bullworth Academy on kallis sisäoppilaitos ja yksi Yhdysvaltain arvostetuimmista kouluista. Siellä ovat käyneet monet kuuluisat lakimiehet ja poliitikot, mutta tämä hieno koulu ei ole niin täydellinen kuin miltä se päälle päin näyttää, sillä se on täynnä koulukiusaamista sekä ankaria ja lahjottavia opettajia. Bullworth Academyyn kuuluu päärakennus, liikuntasali, jalkapallokenttä, kirjasto, autopaja, tähtitorni, Harrington House sekä tyttöjen ja poikien asuntolat.
Tarina > Jengit ja ryhmät

Bullworth Academyn opiskelijat ovat jakaantuneet ryhmiin, jotka vaikeuttavat opiskelua ja viihtymistä. On viisi erilaista jengiä: nörtit, koulukiusaajat, snobit, rasvaletit ja urheilijat. Koulussa on myös oppilaita, jotka eivät kuuluu yhteenkään jengiin. Koulun ulkopuolelta löytyy myös yksi jengi, kaupunkilaiset, jotka eivät ole koulun oppilaita.
Koulukiusaajat (Bullies) on yksi koulun suurimmista jengeistä. He käyttävät yleensä aseinaan nyrkkejä, ritsoja ja pesäpallomailoja. Heitä liikkuu ympäri koulua ja kaupunkia. Jengin johtaja on koulun suurikokoisin ja pelätyin oppilas Russell Northrop, joka "päivystää" aina tietyillä alueilla. Kun Jimmy päihittää Russellin ensimmäisen kappaleen lopussa, hänellä on mahdollisuus palkata Russell ja muut kiusaajat suojelemaan häntä muilta jengeiltä.
Nörtit (Nerds) muodostavat koulun heikoimman jengin, joka joutuu usein muiden jengien kiusanteon kohteeksi. Nörtit ovat huonoja tappelemaan, mutta osaavat valmistaa erilaisia aseita, joita muut eivät pysty valmistamaan kuten esimerkiksi pullotykkejä, hajupommeja ja raketteja. He viettävät suurimman osan ajastaan kirjastolla tai Dragon Wings Comics -nimisessä sarjakuvaliikkeessä. Heidän johtajansa on Earnest Jones.
Snobit (Preppies) ovat koulun rikkaimpia oppilaita, joiden vanhemmat myös ovat varakkaita ja kuuluisia. He ylenkatsovat alemmasta yhteiskuntaluokasta tulevia ja useimmat heistä puhuvat brittiaksentilla osoittaakseen ylemmyyttään muihin. Snobit tappelevat yleensä nyrkeillä, mutta toisinaan he heittelevät myös kananmunia. He vihaavat yli kaiken rasvalettejä ja oleskelevat yleensä "Harrington Housella" koululla, "Old Bullworth Valella" tai nyrkkeilysalilla. Heidän johtajansa on Derby Harrington.
Rasvaletit (Greasers) muodostavat hiljaisen ja omissa oloissaan viihtyvän amerikanitalialaisen jengin. He pukeutuvat tyypillisesti nahka- tai farkkutakkeihin ja korjaavat mielellään autoja sekä muita kulkuvälineitä. Snobit ovat heidän päävihollisensa. Rasvaletit oleskelevat koululla sijaitsevalla autopajalla tai "Bullworth Townissa" ja "New Coventryssä". Heidän johtajansa on Johnny Vincent.
Urheilijat (Jocks) ovat amerikkalaisen jalkapallon pelaajia, joita vihataan ja pelätään. He ovat koulun kovimpia ja vahvimpia oppilaita ja siten vaikeimpia vastustajia tappeluissa. He viettävät aikaansa pääasiassa liikuntahallilla ja urheilukentällä. Heidän johtajansa on Ted Thompson.
Kaupunkilaiset (Townies) eivät käy sisäoppilaitoksessa, vaan viettävät aikansa kaupungilla. He eivät pidä "Bullworth Academyn" oppilaista ja haastavat näille jatkuvasti riitaa. Kaupunkilaiset oleskelevat "Blue Skies Industrial Arealla" ja joskus "Bullworth Townissa". Heidän johtajansa on Edgar Munsen.
Valvojat (Prefects) ovat koulun valvojia, jotka partioivat koulun sisätiloissa ja pihalla. He yrittävät ottaa kiinni sääntöjen rikkojat ja vievät lintsaajat tunneille.
Tarina > Juoni

Jimmy Hopkins on 15-vuotias häirikkö, joka on joutunut vaihtamaan koulua lukuisia kertoja. Jimmyn äiti lähtee vuoden kestävälle kuherruskuukaudelle uuden miehensä kanssa ja jättää Jimmyn Bullworth Academy -nimiseen sisäoppilaitokseen. Jimmy huomaa nopeasti, että koulu on täynnä jengejä, jotka tekevät kaikkensa tehdäkseen hänen lukuvuodestaan epämiellyttävän. Uusien ystäviensä Garyn ja Peten avulla Jimmy päättää taltuttaa kaikki jengit tehdäkseen koulusta elinkelpoisen ja siedettävän paikan. Tavoite osoittautuu vaikeaksi, eikä kehenkään voi luottaa.
Ääninäyttelijät

| Hahmo | Ääninäyttelijä |
| --- | --- |
Jimmy Hopkins: Gerry Rosenthal
Gary Smith: Peter Vack
Pete Kowalski: Matt Bush
Johnny Vincent: Rocco Rosanio
Derby Harrington: John Lavelle
Russell Northrop: Cody Melton
Earnest: Jesse R. Tendler
Algie: Brett Tabisel
Lola: Phoebe Strole
Beatrice: Caitlin Greer
Mandy: Elena Franklin
Zoe: Molly Fox
Tohtori Crabblesnitch (Rehtori): Ralph Gunderman
Herra Hattrick: Charles Turner
Neiti Danvers: Lori Funk
Vastaanotto

Canis Canem Edit aiheutti ennakkoon kohua koulukiusaamiseen viittaavan aiheensa vuoksi. Myös pelissä oleva seksuaalinen sisältö herätti keskustelua; pelaaja voi suudella sekä tyttöjä että poikia.  Peli joutuikin asianajaja Jack Thompsonin nostaman oikeusjutun kohteeksi.
Vastaanotto > Palkinnot

IGN: Paras PlayStation 2 -toimintapeli 2006.
GameSpot: Paras videopelimusiikki 2006.
GameSpot: Finalisti kisassa vuoden 2006 paras peli.
Aiheesta muualla

Viralliset kotisivut (englanniksi)
IGN:n PS2 profiili pelistä (englanniksi)
Canis Canem Edit Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Bullworth Academyn opiskelijoita.
Xbox 360:n Bully: Scholarship Edition kansikuva.
Katariina Parr

Katariina Parr, Englannin kuningatar 1543–1548, oli Henrik VIII:n kuudes ja viimeinen puoliso.
Katariina Parr, engl. Catherine Parr, (noin 1512 – 5. syyskuuta 1548 Sudeley Castle) oli Englannin kuningas Henrik VIII:n kuudes ja viimeinen puoliso.  Englannin leskikuningattarena hänellä on eniten avioliittoja kaikista Englannin kuningattarista, sillä hän oli naimisissa kaikkiaan neljästi.
Lapsuus ja perhe

Katariina syntyi noin vuonna 1512 joko Kendalin linnassa Parrissa St Helensissä tai Blackfriarsissa Lontoossa.
Katariinan isä oli sir Thomas Parr Kendalin Westmorlandista ja hänen äitinsä Maud Green. Kendalissa uskotaan, että Katariina syntyi itse Kendalin linnassa. Katariinalla oli kaksi sisarusta, veli William Parr, Northamptonin 1. markiisi, ja sisar Anne Parr, joka meni myöhemmin naimisiin Pembroken 1. jaarlin William Herbertin kanssa.
Katariinan isovanhemmat isän puolelta olivat sir William Parr Kendalista ja Elizabeth Fitzhugh, jonka vanhemmat olivat Henry FitzHugh, kuudes lordi FitzHugh, sekä Alice Neville. Alicen vanhemmat olivat puolestaan Salisburyn viides jaarli Richard Neville ja Salisburyn kreivitär Alice Montagu.
Aiemmat avioliitot

Katariina vihittiin noin viisitoistavuotiaana Edwardin, lordi Borough’n kanssa. Lordi Borough’n kuoltua vuonna 1529 Katariina avioitui vuosien 1530 ja 1533 välillä John Nevillen, lordi Latimerin kanssa, joka puolestaan kuoli vuonna 1542. Lordi Latimerin kuoltua tämän rikas leski aloitti suhteen Thomas Seymourin kanssa, joka oli kuningatarvainaja Jane Seymourin veli. Kuningas kuitenkin ihastui leskeen, jonka täytyi myöntyä kuninkaan kosintaan. Katariina Parr veti kuninkaan huomioon puoleensa muun muassa pyydettyään kuningasta estämään veljeään Williamia teloituttamasta avionrikkojavaimoaan.
Englannin kuningattarena

Katariina Parr ja Henrik VIII vihittiin avioliittoon 12. heinäkuuta 1543 Hampton Courtissa. Kuningattarena Katariina vastasi osaltaan siitä, että Henrik paranteli välejään kahdesta ensimmäisestä avioliitosta syntyneiden tyttäriensä kanssa, joista toisesta tuli myöhemmin Englannin kuningatar Maria I ja toisesta Elisabet I. Katariinalla oli myös lämpimät välit prinssi Edvardin kanssa. Kun hänestä tuli kuningatar, hänen sedästään Hortonin paroni Parrista tuli hänen kamariherransa.
Kolmen kuukauden ajan heinäkuusta syyskuuhun 1544 Katariina Parr toimi sijaishallitsijana Henrikin lähdettyä viimeiselle ja epäonniselle sotaretkelleen Ranskaan. Henrikin vaimoista vain Katariina Aragonialainen ja Katariina Parr saivat kunnian toimia sijaishallitsijoina. Koska Katariina Parrin setä oli nimetty sijaishallitsijan neuvostoon ja koska neuvoston jäsenet Thomas Cranmer ja Hertfordin jaarli suhtautuivat häneen myötämielisesti, hän sai neuvoston hallintaansa ja johti sitä niin kuin parhaaksi katsoi. Hän hoiti monia Ranskan sotaan liittyviä seikkoja, kuten raha-asioita, allekirjoitti viisi kuninkaallista julistusta ja oli jatkuvasti yhteydessä pohjoisen komentajaan, Shrewsburyn jaarliin Skotlannin epävakaan ja monimutkaisen tilanteen vuoksi. Uskotaan, että hänen toimintansa sijaishallitsijana sekä hänen luonteensa lujuus ja arvokkuutensa tekivät suuren vaikutuksen hänen tytärpuoleensa, josta tuli Elisabet I.
Katariina Parrin uskonnolliset näkemykset olivat monimutkaisia, eikä niistä ole paljon todisteita. Vaikka hänet oli varmastikin kasvatettu katoliseksi sen vuoksi, että hän oli syntynyt ennen uskonpuhdistusta, hän suhtautui myöhemmin myönteisesti uuteen uskoon ja kiinnostui siitä. Hänellä oli varmasti hyvin protestanttisia ajatuksia Henrikin kuoltua, sillä hän julkaisi vuonna 1547 kirjan Lamentations of a Sinner (suomeksi Syntisen valituksia). Hän pyysi Erasmuksen töitä käännettäväksi, mikä osoittaisi hänen olleen humanismin ja herännäisyyden kannattajia.
Katariina Parr oli tarpeeksi uudistusmielinen, jotta katoliset ja protestanttien vastustajat, kuten piispa Stephen Gardiner ja kansleri, Southamptonin ensimmäinen jaarli Thomas Wriothesley yrittivät kääntää kuninkaan häntä vastaan vuonna 1546. Häntä varten laadittiin pidätysmääräys, mutta hän onnistui lepyttämään kuninkaan vannottuaan, että oli kinastellut uskonnosta miehensä kanssa vain siirtääkseen tämän ajatukset pois tätä kiusaavasta jalkasärystä.
Neljäs avioliitto ja kuolema

Katariina Parr jäi kolmannen kerran leskeksi Henrik VIII:n kuollessa 28. tammikuuta 1547 ja saattoi naida vanhan rakkautensa Thomas Seymourin, josta oli tuolloin tullut Sudeleyn paroni ja amiraali. Hänen onnensa oli kuitenkin lyhytaikaista. Hän riiteli miehensä veljen vaimon Anne Stanhopen kanssa. Sitten Thomas Seymouria syytettiin liiallisesta tuttavuudesta teini-ikäisen prinsessa Elisabetin kanssa, joka asui tuolloin heidän luonaan. Thomas Seymour ilmeisesti juonitteli voidakseen naida vaimonsa tytärpuolen. Katariina Parrin luona asui myös lady Jane Grey, josta tuli Englannin kuningatar yhdeksän päivän ajaksi Edvard VI:n kuoltua.
Katariina ei ollut saanut lapsia kolmessa ensimmäisessä avioliitossaan ja tuli raskaaksi ensimmäistä kertaa yli kolmenkymmentävuotiaana neljännessä liitossaan. Katariinan ainoa lapsi Mary Seymour syntyi 30. elokuuta. Katariina kuoli synnytyksen jälkeen lapsivuodekuumeeseen 5. syyskuuta 1548 Sudeleyn linnassa Gloucestershiressa, minne hänet myös haudattiin.
Lapsi Mary Seymour ei ilmeisesti elänyt monta vuotta äitinsä jälkeen. Tyttären isä Thomas Seymour teloitettiin ennen kuin tytär oli täyttänyt vuoden, minkä jälkeen tytär vietiin asumaan äitinsä läheisen ystävän ja Suffolkin herttua Charles Brandonin toisen vaimon Catherine Willoughbyn luo. Tämän jälkeen hänestä ei tiedetä mitään, joten useimmat historioitsijat ovat olettaneet hänen kuolleen lapsena.
Maalliset jäännökset

John Lucas löysi vuonna 1782 kuningatar Katariinan arkun Sudeleyn linnan kappelin raunioista. Hän avasi arkun ja huomasi ruumiin olevan 234 vuoden jälkeen hämmästyttävän hyvässä kunnossa: hänen toisen käsivartensa sanotaan olleen yhä valkoinen ja kostea. Otettuaan talteen muutaman suortuvan kuningattaren hiuksista Lucas sulki arkun ja laski sen takaisin hautaan.
Arkku avattiin vielä muutamia kertoja seuraavien kymmenen vuoden aikana, ja vuonna 1792 pari humalaista hautasi sen huolettomasti ylösalaisin. Kun arkku avattiin virallisesti uudestaan vuonna 1817, jäljellä oli vain luuranko. Silloin arkku siirrettiin linnan silloisen suvun jäsenen lordi Chandosin hautaan. Myöhemmin sir John Scott rakensi kappelin uudestaan, ja kuningatar Katariinalle rakennettiin asiallinen hautapaikka.
Katariina Parr historiankirjoituksessa

Suositun myytin mukaan Katariina oli miehelleen enemminkin sairaanhoitaja kuin aviovaimo. Myytti sai alkunsa 1800-luvulla Agnes Stricklandin kirjassa ja on elänyt siitä pitäen sitkeästi, kunnes sen haastoi David Starkey kirjassaan Six Wives. Starkey osoittaa, että sellainen olisi ollut Tudorien ajan Englannissa aivan mieletöntä, sillä Henrikillä oli palveluksessaan valtava määrä lääkäreitä, ja Katariinan puolestaan odotettiin elävän niin kuin kuningattaren arvovallalle sopikin. Katariinan apteekkarinlaskut eivät olleet Henrikin hoitoon vaan hänen omaa talouttaan varten.
Katariinan tervejärkisyys, rehtiys, intohimoinen uskonnollisuus ja vahva lojaaliuden ja kiintymyksen taju ovat tuoneet hänelle paljon ihailijoita historioitsijoiden parissa, esimerkiksi David Starkey, feministi Karen Lindsey, lady Antonia Fraser, Alison Weir ja Alison Plowden.
Katariina Parr elokuvataiteessa ja televisiossa > Elokuvat

Alexander Kordan The Private Life of Henry VIII (1933), Katariinan roolissa Evelyn Gregg ja kuninkaana Charles Laughton
Young Bess (1952)
Henrik VIII:n kuusi vaimoa (1972), matriarkka Katariinana Barbara Leigh-Hunt ja kuninkaana Keith Michell
Katariina Parr elokuvataiteessa ja televisiossa > Televisio

Catherine Parr (1970, osa televisiosarjaa Henrik VIII:n kuusi vaimoa), Katariinana Rosalie Crutchley ja kuninkaana Keith Michell
Elizabeth R (1971), Katariinana Rosalie Crutchley
Elizabeth: Red Rose of the House of Tudor (2000), Katariinan amerikkalaisessa nuorten televisiodraamassa Jennifer Wigmore
The Six Wives of Henry VIII (2001), Katariinan roolissa David Starkeyn neliosainen dokumenttisarjassa Charlotte Lintott
Henry VIII (2003), BBC:n kaksiosaisessa televisiosarjassa pääosin kolmatta ja viidettä vaimoa käsittelevässä toisessa osassa Katariina Parrin pienessä roolissa Clare Holman ja kuninkaana Ray Winstone
Teokset

Prayers and Mediatations (1545)
Lamentations of a Sinner (1547)
Kirjallisuutta

Fraser Antonia (1990): The Six Wives of Henry VIII
Weir Antonia (1991): The Six Wives of Henry VIII
Lindsey Karen (1995): Divorced, Beheaded, Survived. A Feminist Reinterpretation
Starkey David (2004): Six Wives: The Queens of Henry VIII
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Katariina Howard | Henrik VIII:n vaimot 12. kesäkuuta 1543–  28. tammikuuta 1547 | Seuraaja: – |
Katariina Parrin kolmas aviomies Henrik VIII.
Kansas–Nebraska Act

| Kansas–Nebraska Act of 1854 |
| --- | --- |
Oikea nimi:  An Act to Organize the Territories of Nebraska and Kansas
Vaikutusalue:   Yhdysvallat
Voimassa:  30. toukokuuta 1854
Lainsäädäntö
Ehdottaja:  Stephen Douglas (D–IL)
Yhdysvaltain kartta vuodelta 1856. Harmaalla orjuuden hyväksyneet osavaltiot, vaaleanpunaisella orjuuden kieltäneet osavaltiot ja vihreällä Yhdysvaltain territoriot, joista valkoisella on merkitty Kansasin territorio.
Kansas-Nebraska Act oli Yhdysvalloissa vuonna 1854 hyväksytty lainmuutos, joka antoi Kansasin ja Nebraskan alueille territorioaseman. Orjuusmyönteisen demokraattipuolueen Stephen Douglasin alulle panema lainmuutos hyväksyttiin presidentti Franklin Piercen tuella. Lainmuutos avasi Kansasin ja Nebraskan alueet uudisasukkaille ja mahdollisti rautateiden rakentamisen alueelle. Samalla uusien territorioiden suhtautuminen orjuuteen annettiin alueen asukkaiden päätettäväksi, mikä kumosi aiemman voimassa olleen Missourin kompromissin vuodelta 1820.
Päätös antaa orjuuskysymys alueen asukkaiden ratkaistavaksi koitui lopulta kohtalokkaaksi. Kun sekä orjuuden vastustajat että kannattajat ryntäsivät alueelle vain äänestääkseen orjuudesta, tilanne muuttui väkivaltaiseksi. Orjuuden kannattajien ja vastustajien kokoamat aseelliset ryhmät terrorisoivat aluetta neljän kuukauden ajan, ennen kuin alueelle saatiin liittovaltion joukkoja.
Poliittisesti laki oli valtava tappio Douglasille ja häntä tukeneella presidentti Franklin Piercelle. Yhdysvaltain tuleva presidentti, orjuutta vastustanut Abraham Lincoln onnistui käyttämään lakia hyvin edukseen.
Lain valmistelu ja hyväksyminen

Demokraattipoliitikko Stephen A. Douglas teki Kansas-Nebraska lakiehdotuksen 4. tammikuuta 1854. Lakiehdotuksessa Nebraskan territoriolle olisi myönnetty territorioasema, mikä olisi mahdollistanut koko Amerikan mantereen ylittävän rautatien valmistamisen. Rautatie olisi liittänyt erillään olleet Kalifornian ja Oregonin osavaltiot muuhun Yhdysvaltoihin. Orjuutta kannattaneen etelän kongressiedustajat kuitenkin vastustivat lakiehdotusta: vuonna 1820 hyväksytyn Missourin kompromissin mukaisesti Nebraskan osavaltiossa olisi tällöin kielletty orjien omistaminen. Saadakseen etelän tuen lakiehdotukselleen Douglas muokkasi ehdotustaan niin, että Nebraskan territoriosta irrotettaisiin erillinen Kansasin territorio ja kummankin territorion asukkaat saisivat itse päättää suhtautumisestaan orjuuteen. Kongressiedustajat olettivat, että pohjoisemman Nebraskan asukkaat kieltäisivät orjuuden, kun taas eteläisemmän Kansasin asukkaat sallisivat sen. Tämän ansiosta lakiehdotus sai sekä demokraattien että whiggien tuen. Lakiehdotus hyväksyttiin presidentti Franklin Piercen tuella 3. toukokuuta 1854.
Seuraukset > Väkivaltaisuudet

Kansas-Nebraska Actin ongelmaksi muodostui se, että laki kumosi aiemman Missourin kompromissin, joka oli kieltänyt orjuuden Kansasin ja Nebraskan alueilla. Tämä aiheutti sen, että tuhannet orjuuden kannattajat ja vastustajat (niin kutsutut "rajaräyhääjät") muuttivat Kansasiin vain äänestääkseen kansanäänestyksessä maaliskuussa 1855. Kansas ajautui lopulta taistelukentäksi orjuuden kannattajien ja vastustajien välillä. Pienet aseelliset ryhmät taistelivat toisiaan vastaan erityisesti eteläisessä Kansasissa lähes neljän kuukauden ajan. Kun presidentti Pierce viivytteli liittovaltion joukkojen lähettämistä alueelle, tilanne räjähti myös Washingtonissa; toukokuussa 1856 Etelä-Carolinan edustaja pahoinpiteli orjuutta vastustaneen senaattori Charles Sumnerin senaatissa. Vaikka alueen kuvernööriksi valittu John W. Geary sai lopulta liittovaltion joukkojen avulla suurimmat yhteenotot Kansasissa päättymään, nähtiin alueella pienempiä väkivallantekoja aina sisällissodan alkamiseen asti.
Seuraukset > Poliittiset muutokset

Koska Pierce oli tukenut pahasti epäonnistunutta lainmuutosta, ei häntä valittu enää uudelleen demokraattien presidenttiehdokkaaksi. Sen sijaan puolue asetti ehdokkaakseen James Buchananin, joka ei ollut ottanut Kansas-Nebraska Actiin kantaa puoleen eikä toiseen. Koska Douglas oli mitätöinyt pitkään toimineen Missourin kompromissin, hänen suosionsa erityisesti pohjoisessa romahti. Kun Douglas yritti lain hyväksymisen jälkeen pitää puhetta Chicagossa, vihainen väkijoukko esti puheen kokonaan.
Yhdysvaltain tulevalle presidentille, Abraham Lincolnille Kansas-Nebraska Actin epäonnistumisesta oli paljon hyötyä. 16. lokakuuta pitämässään puheessa Lincoln kritisoi lakia kovin sanoin, todeten muun muassa lakiehdotuksen syrjäyttäneen hyvin toimineet Northwest Ordinancen ja Missourin kompromissin (kumpikin laki määritteli tietyn rajan, jonka yläpuolella orjuus oli kielletty ja alapuolella sallittu). Lincolnin mielestä pelkästään tarkkaan laadittu laki estäisi orjuuden hyväksymisen. Lisäksi Lincoln nosti esille orjuuden moraalisuuden. Douglas käytti tummaihoisista puhuessaan termiä black man (suom. Musta mies), johon Lincoln puheessaan tarttui: "If the negro is a man, why then my ancient faith teaches me that `all men are created equal`" (suom. "Jos neekeri on mies, miksi ikivanha uskoni opettaa minulle että 'kaikki miehet on luotu tasavertaisiksi'". Huomioitavaa on, että Lincolnin käyttämä nimitys neekeri oli vielä tuolloin yleisesti hyväksytty).
Lain seurauksena useat vanhoista orjavastaisista puolueista hajosivat ja tilalle syntyi uusi republikaaninen puolue.
Karl Millöcker

Karl Millöcker  (29. huhtikuuta 1842 – 31. joulukuuta 1899) oli itävaltalainen säveltäjä.
Millöcker syntyi Wienissä ja opiskeli alun perin huilunsoittoa. Hän sai leipänsä kapellimestarina ja saavutti ensimmäisen huomattavan menestyksensä säveltäjänä operetillaan Der Bettelstudent (1882). Bettelstudentin tulojen turvin hän saattoi siirtyä vapaaksi säveltäjäksi vuonna 1883. Siitä läjtien hän asui osan vuodesta Badenissa ja testamenttasi omaisuutensa sikäläiselle musiikkiyhdistykselle.
Der Bettelstundent on pysynyt Millöckerin tunnetuimpana teoksena, mutta hänen tuotantoonsa kuuluu myös lukuisia muita operetteja. Hän kuoli Baden bei Wienissä ja sai hautapaikan Zentralfriedhofissa.