stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Veikko Kokkola

| Veikko Kokkola |
| --- | --- |
 Veikko Kokkola vuonna 1970 Kotkassa.
Kotkan kaupunginjohtaja
 1967–1972  
Edeltäjä:  Martti Viitanen
Seuraaja:  Tauno Pulkki
Kansanedustaja
 21.7.1951–22.3.1970  
Ryhmä/puolue:  Sosialidemokraattinen eduskuntaryhmä
Vaalipiiri:  Kymen läänin vaalipiiri
Henkilötiedot
Syntynyt: 2. tammikuuta 1911 Kotka
Kuollut: 19. helmikuuta 1974 (63 vuotta) Kotka
Ammatti:  Kaupunginjohtaja
Arvonimi: Kaupunkineuvos (1972)
Puoliso:  Elsa Maria Höysti (1940–1974)
Tiedot
Puolue:  SDP
Veikko Johan Kokkola (2. tammikuuta 1911 Kotka – 19. helmikuuta 1974 Kotka) oli suomalainen kaupunginjohtaja ja kaupunkineuvos, joka toimi Kotkan kaupunginkamreerina ja myöhemmin kaupunginjohtajana. Hän oli myös pitkäaikainen sosialidemokraattien kansanedustaja.
Perhe

Kokkolan vanhemmat olivat työmies Juhana Kokkola ja Hilma Josefina Petman. Hän oli naimisissa vuodesta 1940 Elsa Maria Höystin kanssa.
Opiskelu ja työura

Kokkola kävi kansakoulun ja suoritti 1930 kauppakoulun ja 1937 Kulutusosuuskuntien Keskusliiton osuuskauppakoulun. Kokkola aloitti työuransa toimien osuusliikkeen konttoristina ja myymälänhoitajana 1932–1935 sekä Työväen Urheiluliiton Kymenlaakson piirin piirisihteerinä vuosina 1933–1935. Hän oli sitten Kotkan kaupungin palveluksessa ensin kaupungin kansakoulujen taloudenhoitajana ja johtokunnan sihteerinä 1938–1945, kaupunginkamreerina 1945–1967 sekä lopulta Kotkan kaupunginjohtajana 1967–1972. Kokkola sai kaupunkineuvoksen arvonimen 1972.
Kokkola oli kansanedustajana vuosina 1951–1970 Kymen läänin vaalipiiristä. Hän toimi eduskunnan 1. varapuhemiehenä 1966–1969 sekä verovaliokunnan puheenjohtajana 1961 ja ulkoasiainvaliokunnan puheenjohtajana 1966. Kokkola toimi myös sosialidemokraattisen eduskuntaryhmän puheenjohtajana sekä eduskunnan pankkivaltuusmiesten puheenjohtajana. Hän kuului valtiontilintarkastajiin, Suomen Pankin tilintarkastajiin ja oli Yleisradion hallintoneuvoston jäsen.
Kokkola oli presidentin valitsijamiehenä vuosien 1950, 1956 ja 1968 presidentinvaaleissa. Hän kuului Kotkan kaupunginhallitukseen ja sosialidemokraattisen puolueen puolueneuvostoon. Hän oli muun muassa Suomen Työväen Säästöpankin ja Säästöpankkiliiton hallituksen jäsen. Kokkola kuului useiden yritysten hallituksiin ja oli tilintarkastajana Neste Oy:ssä, Rikkihappo Oy:ssä ja Kansaneläkelaitoksella.
Kokkolale myönnettiin osallistumisestaan pitkäaikaisena toimijana TUL:n toimintaan Suomen urheilun kultainen ansioristi vuonna 1958.
Seurakuntapastori

Pappeus
Yleinen pappeus
Erityinen pappeus
Papinvirat
Seurakuntapastori
Kappalainen
Kirkkoherra
Lääninrovasti
Tuomiorovasti
Piispa
Arkkipiispa
n
k
Seurakuntapastori (lyhennetään srk-past.) on Suomen evankelis-luterilaisessa kirkossa seurakunnan tai seurakuntayhtymän papin virka. Viran kelpoisuusehtona on teologian maisterin tutkinto ja pappisvihkimys. Seurakuntapastorin virkanimike korvasi vuoden 1994 kirkkolakiuudistuksessa entiset virallisen apulaisen ja ylimääräisen apulaisen virkanimikkeet. Virka on virkamiesoikeudelliselta luonteeltaan "apupapin" kaltainen, mikä näkyy virantäyttömenettelyssä ja siinä, että seurakuntapastorin viran hoitaja voidaan periaatteessa tuomiokapitulin määräyksellä siirtää toiseen seurakuntaan.
Seurakuntapastorin virkaa hoidetaan virkamääräyksellä, jonka hiippakunnan tuomiokapituli antaa papille. Seurakunnalla on oikeus antaa lausunto virkamääräyksestä ennen sen antamista. Seurakuntapastorin virka, toisin kuin kappalaisen virka, voidaan täyttää ilman viran julkista auki julistamista.
Seurakuntapastorin viran tehtävät eivät välttämättä nykyään eroa kappalaisen viran tehtävistä. Merkittävin ero on virkoihin vaadittavassa vähimmäispätevyydessä. Seurakuntapastorin virkaan voi hakea myös teologian maisteri, jolla ei ole pappisvihkimystä. Valituksi tultuaan tuomiokapituli lyhyen ns. ordinaatiokoulutuksen jälkeen vihkii hakijan papiksi. Sen sijaan kappalaisen virkaan voi hakea vain kokenut pappi, joka on seurakuntapastorin työn ohessa suorittanut kappalaisen viran pätevöitymisopintoina pastoraalitutkinnon. Yleensä sen suorittamiseen seurakuntapastorin työn ohessa menee noin neljä vuotta.
Koska avoimiin kappalaisen virkoihin on usein kova kilpailu, niin monet kokeneetkin pastoraalitutkinnon suorittaneet papit ovat seurakuntapastorin virassa aina eläkeikään saakka. Taustalla ovat usein myös perhe- ja muut syyt, joiden myötä ei ole mahdollista muuttaa kirkollisessa urakehityksessä edetäkseen. Kappalaisen virkojen vähyys verrattuna seurakuntapastorin virkoihin on perua vanhasta menettelystä, jolla seurakuntakirkkoa tai kappelia kohti oli vain yksi riittävää kokemusta ja suoritettua kirkollista jatkokoulutusta edellyttävä papinvirka, jona toimi juuri kappalaisen virka. Näin turvattiin, että jokaista kirkkoa kohti oli vähintään yksi kokenut pappi.
Konstantin Tšernenko

| Konstantin Tšernenko |
| --- | --- |

Neuvostoliiton kommunistisen puolueen 6. pääsihteeri
 13. helmikuuta 1984 – 10. maaliskuuta 1985  
Edeltäjä:  Juri Andropov
Seuraaja:  Mihail Gorbatšov
Neuvostoliiton korkeimman neuvoston presidiumin puheenjohtaja
 11. huhtikuuta 1984 – 10. maaliskuuta 1985  
Edeltäjä:  Juri Andropov
Seuraaja:  Andrei Gromyko
Henkilötiedot
Syntynyt: 24. syyskuuta 1911  Bolšaja Tes, Venäjän keisarikunta
Kuollut: 10. maaliskuuta 1985 (73 vuotta)  Moskova, Neuvostoliitto
Puoliso:  Anna Dmitrevna Ljubimova
Tiedot
Puolue:  NKP
 Nimikirjoitus
Konstantin Ustinovitš Tšernenko (ven. Константи́н Усти́нович Черне́нко; 24. syyskuuta (J: 11. syyskuuta) 1911 Bolšaja Tes, Siperia – 10. maaliskuuta 1985 Moskova) oli neuvostoliittolainen poliitikko ja NKP:n pääsihteeri 13. helmikuuta 1984 lähtien kuolemaansa asti.
Tšernenkosta tuli keskuskomitean ehdokasjäsen vuonna 1966 ja täysjäsen 1971. Hän liittyi politbyroohon lokakuussa 1977 ja tuli täysjäseneksi marraskuussa 1978. Leonid Brežnevin kuoleman jälkeen 1982 hän hävisi valtataistelun Juri Andropoville, joka nousi valtaan, mutta kuoli vain 15 kuukautta myöhemmin helmikuussa 1984.
Poliittinen ura

Tšernenko liittyi Komsomoliin vuonna 1926 ja kommunistipuolueeseen vuonna 1931. Hän palveli rajavartiostossa Neuvostoliiton Kiinan-vastaisella rajalla ja toisen maailmansodan ajan Leonid Brežnevin adjutanttina. Poliittisen uransa hän aloitti paikallistasolla. Hänet kutsuttiin vuonna 1960 Moskovaan, jossa hän työskenteli Leonid Brežnevin lähimpänä alaisena. Hänestä tuli kommunistisen puolueen keskushallinnon henkilöstöjohtaja vuonna 1965. Tšernenko jatkoi työtään sihteerinä ja vahvisti poliittista asemaansa. Hänellä oli tietoa kaikista kommunistipuolueen johtohenkilöistä, ja hän muodosti oman poliittisen suhdeverkostonsa. Hänen päätyönään oli satojen dokumenttien allekirjoittaminen joka päivä: hän teki tätä työtä 20 vuotta. Brežnevin kuoltua vuonna 1982 Tšernenko menetti poliittisen valta-asemansa KGB:n ja puna-armeijan antibrežneviläisille voimille. KGB:n muodollinen johtaja Juri Andropov nimitettiin pääsihteeriksi Brežnevin jälkeen. Andropov kuitenkin kuoli hoidettuaan virkaa alle 15 kuukautta. Tšernenko valittiin hänen tilalleen huolimatta huonosta terveydentilasta.
Pääsihteerinä

Tšernenko edusti paluuta takaisin Brežnevin ajan kovan linjan politiikkaan. Hän suosi työläisiä. Tšernenko muokkasi koulutusta kommunistisen ideologian mukaiseksi ja kasvatti jo ennestään raskasta byrokratiaa. Ulkopolitiikassa hän kiihdytti asevarustelukilpaa Yhdysvaltain kanssa. Hän solmi kauppasopimuksen Kiinan kansantasavallan kanssa. Tšernenkon heikko terveys esti häntä hallitsemasta tehokkaasti. Toistuvat poissaolot virasta merkitsivät hänen valtansa jakamista konservatiivien ja uudistajien välillä. Ainoan huomattavan henkilövaihdoksen hän teki erottamalla Neuvostoliiton asevoimien komentajan Nikolai Ogarkovin, joka vaati kansalaisten elintarvikkeiden vähentämistä ja rahojen ohjaamista asevarusteluun ja -kehitykseen.
Suomen presidentti Mauno Koivisto tapasi Tšernenkon ensimmäisenä länsimaisena valtionpäämiehenä vieraillessaan Moskovassa keväällä 1984. Koivisto kutsui Tšernenkon vierailulle Suomeen, mutta tämä vierailu ei koskaan toteutunut. Saman vuoden syyskuussa Tšernenko nosti Suomen Yleisradion esittämässä televisiolausunnossa Suomen ja Neuvostoliiton välisen YYA-sopimuksen malliesimerkiksi kaikkien maailman maiden ja kansojen välisille suhteille. Kyseinen lausunto oli ensimmäinen, jonka Neuvostoliiton valtionpäämies oli koskaan antanut läntiselle televisioyhtiölle.
Viimeiset kuukaudet ja kuolema

Tšernenkon poliittinen vastustaja, politbyroon jäsen Viktor Grišin kohteli Tšernenkoa julmasti. Hän miltei raahautti kuolemansairaan Tšernenkon sairasvuoteelta äänestämään vaaleissa 1985. Tšernenko esiintyi televisiossa 28. helmikuuta 1985. Tšernenkon loppukautta leimasivat neuvostohallinnolle muutenkin ominaiset lahjonta ja johtajien terveydentilan salailu. Tyypillistä on, että Tšernenkon lyhyeltä virkakaudelta on hyvin harvoja valokuvia hänestä.
Konstantin Tšernenkon aikana pysähtyneisyyden, stagnaation, voi sanoa saavuttaneen syvimmän vaiheensa Neuvostoliitossa. Sitäkin toivoa herättävämpänä ja raikkaampana näyttäytyi etenkin ulkomailla hänen seuraajansa Mihail Gorbatšovin kausi.
Tšernenko on haudattu Kremlin muurin viereen pääsihteerien rivistöön.
Teokset

Tšernenko, K. U.: Kansa ja puolue kuuluvat yhteen: Puheita ja kirjoituksia.  Weilin+Göös, 1985.  ISBN 951-35-3303-4
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Konstantin Tšernenko Wikimedia Commonsissa
| n k  Neuvostoliiton johtajat |
| --- | --- | --- |
|  Lenin (1922–1924)  Stalin (1929–1953)  Malenkov (1953–1956)  Hruštšov (1957–1964)  Brežnev (1964–1982)  Andropov (1982–1984)  Tšernenko (1984–1985)  Gorbatšov (1985–1991)  |  Lenin (1922–1924)  Stalin (1929–1953)  Malenkov (1953–1956)  Hruštšov (1957–1964)  Brežnev (1964–1982)  Andropov (1982–1984)  Tšernenko (1984–1985)  Gorbatšov (1985–1991)  |  |
| n k  Neuvostoliiton valtionpäämiehet |
| --- | --- | --- |
|  Kalinin (1922–1946)  Švernik (1946–1953)  Vorošilov (1953–1960)  Brežnev (1960–1964)  Mikojan (1965–1965)  Podgornyi (1965–1977)  Brežnev (1977–1982)  Andropov (1983–1984)  Tšernenko (1984–1985)  Gromyko (1985–1988)  Gorbatšov (1988–1991)  |  Kalinin (1922–1946)  Švernik (1946–1953)  Vorošilov (1953–1960)  Brežnev (1960–1964)  Mikojan (1965–1965)  Podgornyi (1965–1977)  Brežnev (1977–1982)  Andropov (1983–1984)  Tšernenko (1984–1985)  Gromyko (1985–1988)  Gorbatšov (1988–1991)  |  |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  SNAC  IdRef
Mount Tarawera

Mount Tarawera
Tarawera, Edgecumbe ja White Island, Uusi-Seelanti 10. maaliskuuta 2005.
| --- | --- |
Sijainti:  Bay of Plenty, Uusi-Seelanti Uusi-Seelanti
Korkeus merenpinnasta:  1 111 m
Purkautunut viimeksi:  10. kesäkuuta 1886
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Mount Tarawera on 1 111 metriä korkea tulivuori Uuden-Seelannin Pohjoissaarella 24 kilometriä Rotoruan kaupungista kaakkoon.  Tulivuoren kraatteri on 6 kilometriä pitkä koillis-kaakkoissuuntainen halkeama. Huomattavimmat huiput ovat Tarawera Peak ja Wahanga Peak. Tulivuori purkautui viimeksi vuonna 10. kesäkuuta 1886.
Tulivuorta ympäröi sarja pieniä järviä, joista moni syntyi tai suuresti muuttui vuoden 1886 purkauksessa. Näitä järviä ovat mm. Tarawera, Rotomahana, Rerewhakaaitu, Okataina, Okareka, Tikitapu (Blue Lake) ja Rotokakahi (Green Lake). Tarawerajoki virtaa Tarawerajärvestä koilliseen vuoren pohjoissivustaa pitkin.
Vuoden 1886 purkaus

Juuri puolenyön jälkeen 10. kesäkuuta 1886 aamulla sarja pieniä maanjäristyksiä vavisutti Rotoruan aluetta. Kello 1:30 aamulla tapahtui suurempi maanjäristys mitä seurasi purkauksen ääni. Kello 2:30 mennessä aamulla Mount Taraweran kolme vuorenhuippua olivat purkautuneet syösten kolme toisistaan erottuvaa savu- ja tuhkapatsasta tuhansien metrien korkeuteen taivaalle. Kello 3:30 aamulla Rotomahanajärven pohja purkautui räjähdysmäisesti. Purkaus kuultiin Blenheimissa asti ja tuhkapilven vaikutuksia havaittiin ilmassa etelässä aina Christchurchissa asti, yli 800 kilometrin päässä. Aucklandissa jotkut kuvittelivat tulivuorenpurkauksen ääntä ja välähtelevää taivasta venäläisten sotalaivojen hyökkäykseksi.
Tulivuorenpurkauksen uskotaan surmanneen yli 120 henkeä ja se mm. hautasi alleen maorikylä Te Wairoan. Usean tulivuorta ympäröivän järven muoto muuttui purkauksessa suuresti. Purkaus tuhosi myös Uuden-Seelannin tärkeimmän turistikohteen, luonnon kahdeksantena ihmeenä pidetyn Tarawerajärvellä sijainneen Pink and White Terracesin.
Purkauksen legendoihin liittyy myös aavekanootti. Yhdeksän päivää ennen purkausta Terracesista palaava turisteja täynnä oleva alus näki heitä lähestyvän sotakanootilta näyttävän veneen joka katosi näkyvistä muutaman sadan metrin päässä.
Aiheesta muualla

Rotoruan museon sivusto - mm. Taraweran purkauksen näyttely. (englanniksi)
Anheizen, purkaukselle omistettu sivusto (englanniksi)
Vuoden 1886 purkaus (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
taiteilija Charles Blomfieldin silminnäkijähavaintoihin perustuva maalaus vuodelta 1888.
Norjan politiikka

Osa politiikan artikkelisarjaa
Perustuslaki
Norjan perustuslaki
Norjan kruununperimysjärjestys
Monarkia
Norjan kuningas:
Harald V
Kruununprinsssi
Haakon
Norjan kuningasperhe
Norjan hovi
Toimeenpanovalta
Norjan pääministeri:
Jonas Gahr Støre
Norjan hallitus
Støren hallitus
Norjan ministeriöt
Norjan viranomaiset
Lainsäädäntövalta
Stortinget
Perustuslakivaliokunta
Norjan oppositiojohtaja
Tuomiovalta
Norjan korkein oikeus
Norjan korkein hallinto-oikeus
Aluejako
Norjan läänit
Norjan alueet
Norjan kunnat
Vaalit
Norjan suurkäräjävaalit 2021
Luettelo Norjan puolueista
Muita aiheita
Norjan energiapolitiikka
Norjan ulkopolitiikka
Norjan saamelaisparlamentti
Norjan asevoimat
Norjan poliisi
n
k
Norja on perustuslaillinen monarkia, jonka muodollinen päämies on kuningas. Nykyinen kuningas on Harald V. Poliittista valtaa kuninkaalla ei ole. Ylin valta on parlamentilla eli suurkäräjillä (norj. Stortinget), johon valitaan 169 edustajaa 19 maakunnasta, sekä pääministerin johtamalla hallituksella. Vuoden 2009 suurkäräjävaalit voitti 64 paikkaa saanut työväenpuolue. Edistyspuolue  sai 41 paikkaa, konservatiivipuolue Høyre 30 paikkaa ja sosialistinen vasemmistopuolue ja keskustapuolue kumpikin 11 paikkaa.
Norja luopui 21. toukokuuta 2012 valtionkirkosta. Muutosta kannattivat sekä Norjan kirkon ylin päätäntäelin kirkolliskokous että suurkäräjien selvä enemmistö. Vain kolme kansanedustajaa vastusti muutosta. Perustuslain muutoksen myötä Norjan hallitus ei enää päätä piispannimityksiä, hallituksessa ei jatkossa ole erityistä kirkkoministeriä, eikä hallituksen ministereiden enemmistön tarvitse enää kuulua kirkkoon.
Kuningas ja hallitus

Norja on parlamentaarinen perustuslaillinen monarkia. Vuoden 1814 perustuslain mukaan kuningas valtionpäämiehenä valitsee ministerit hallitukseen, mutta parlamentarismiin siirtymisen jälkeen tulee hallituksella käytännössä olla suurkäräjien enemmistön tuki.
Kuninkaalla on perustuslain nojalla varsin laajat hallintaoikeudet: hän on muun muassa Norjan puolustusvoimien ylipäällikkö, mutta käytännössä hänellä ei nykyisin ole poliittista valtaa, vaan hänen toimenkuvansa on pelkästään seremoniallinen.
Hallitus (norj. regjeringen) muodostuu pääministeristä ja vähintään seitsemästä muusta kuninkaan nimittämästä ministeristä. Vuodesta 1905 alkaen kuningas on harvoja poikkeuksia lukuun ottamatta nimittänyt pääministerin ehdottaman hallituksen.
Suurkäräjät

Vuoteen 2007 saakka suurkäräjät oli lainsäädäntöasioiden kannalta kaksikamarinen niin, että ylähuoneeseen (norj. Lagtinget) kuului neljäsosa ja alahuoneeseen (norj. Odelstinget) kolme neljäsosaa edustajista. Valtion budjetti ja perustuslain muutokset käsiteltiin kuitenkin yksikamarisessa täysistunnossa. Vuoden 2009 alussa voimaan astuneiden perustuslain muutosten jälkeen lainsäädäntötyö tapahtuu yksikamarisesti.
Vuoden 2017 suurkäräjävaaleissa vähemmistöhallituspohja sai parlamenttivaaleissa äänestäjien kannatuksen, vaikka Høyre menetti hieman kannatusta. Tukipuolueineen se saa 88 paikalla enemmistön suurkäräjien 169 paikasta. Työväenpuolue tukipuolueineen saa 81 paikkaa.
Tuomioistuimet

Norjan korkeimpaan oikeuteen (norj. høyesterett) kuuluu 18 vakituista tuomaria sekä presidentti (norj. justitiarius), erityinen Kjæremålsutvalg, kuusi hovioikeutta (norj. lagmannsrett), käräjäoikeudet (norj. tingrett) sekä siviilijuttuja käsittelevät forliksrådit. Lisäksi on olemassa työtuomioistuin sekä joukko erityistuomioistuimia.
Norjassa on myös erityinen valtionoikeus (norj. statsrett), joka käsittelee suurkäräjien, hallituksen ja korkeimman oikeuden virkarikoksia, mutta sitä ei ole asetettu vuoden 1927 jälkeen.
Asevoimat

Norjan puolustusvoimat muodostuvat maavoimista (norj. Hæren), laivastosta (norj. Sjøforsvaret) ja ilmavoimista (norj. Luftforsvaret) sekä kodinturvajoukoista (norj. Heimevernet, HV). 18–44-vuotiaat miehet ovat asevelvollisia, varusmiespalvelus kestää periaatteessa 12 kuukautta, mutta lyhennetään usein kuuteen tai yhdeksään. Norja on kuulunut Natoon vuodesta 1949. Kevääseen 2008 asti se valvoi Naton puolesta Itämeren ilmatilaa F-16-hävittäjillään, mutta nykyisinmilloin? sen aktiivisin panos on 550 sotilaan joukko Naton Afganistanin operaatiossa.
Vuonna 2016 Norjassa myös naiset tulivat asevelvollisiksi siten, että kutsunnat koskevat kaikkia 19-vuotiaita sukupuolesta riippumatta ja noin joka kuudes sitten valitaan palvelukseen. Käytännössä halukkaita on ollut enemmän kuin on voitu ottaa palvelukseen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Norjan politiikka Wikimedia Commonsissa
Maailman kommunistiset ja työväenpuolueet

| Maailman kommunistiset ja työväenpuolueet |
| --- | --- |

Järjestämistiheys:  vuosittainen
Ensimmäisen kerran:  1998
Kotisivut
Maailman kommunistiset ja työväenpuolueet  (engl. International Meeting of Communist and Workers' Parties, IMCW) on vuosittainen konferenssi, johon osallistuu kommunistisia ja työväenpuolueita useista maista. Se sai alkunsa vuonna 1998, kun Kreikan kommunistinen puolue kutsui puolueita yhteiseen vuosittaiseen kokoukseen. Vuonna 2019 siihen osallistui 74 eri puoluetta 58 maasta, Suomesta Suomen kommunistinen puolue.
Aiheesta muualla

http://www.solidnet.org/home/
Joukkoäly

Joukkoäly on ryhmässä olevien yksilöiden itsenäisten mielipiteiden myötä luotua yhteistä tietämystä. Joukkoälyä hyödyntämällä saadut tulokset (esimerkiksi määrien arvioinnissa) ovat yleisesti vähintään yhtä hyviä tai parempia kuin yksilöiden tulokset. Siinä ryhmän jäsenten välillä ei tapahdu kommunikaatiota, joka vaikuttaisi yksilöiden riippumattomiin mielipiteisiin. Joukossa voi vallita myös täysi anonyymisyys, joka edesauttaa itsenäisten mielipiteiden syntymistä.
Perinteisesti joukkoälyä on hyödynnetty ongelmanratkaisussa ja erityisesti numeerisessa arvioinnissa. Sitä on mahdollista hyödyntää myös yleisemmällä tasolla: yksittäisistä ratkaisuista voidaan koostaa yhteinen, tehokkaampi ratkaisumalli tai tunnistaa yksittäisten ratkaisujen perusteella ratkaisu, joka on lähimpänä muita yksittäisiä ratkaisuja. Tämä mahdollistaa joukkoälyn hyödyntämisen arkielämän moniulotteisissa ongelmissa.
Määritelmä

Joukkoäly on mahdollista määritellä eri tavoin. Terminä se on mahdollista sekoittaa kollektiiviseen älykkyyteen, jossa taas luodaan kommunikaation kautta koko ryhmälle yhteinen mielipide. Verrattuna kollektiiviseen älykkyyteen, joukkoäly ei kadota ryhmän hiljaisempien jäsenien mielipiteitä, eikä myöskään vahvista enemmän äänessä olevien mielipiteitä.
Surowieckin  mukaan joukon mielipiteen avulla saadaan luotettavampia vastauksia ongelmiin kuin kysymällä pelkästään yksittäisiltä jäseniltä. Toisaalta joukosta löytyy lähes aina jäseniä, joiden näkemykset ovat tarkempia kuin joukon kokonaisuudessaan, mutta samoin myös niitä, joiden näkemykset ovat joukkoa epätarkempia.
Historia

Ajatus ryhmän älykkyydestä on arveltu heränneen 1900-luvun alussa brittiläisen tiedemiehen Francis Galton vieraillessa maaseutunäyttelyssä. Hän oli erityisesti kiinnostunut fyysisten ja psyykkisten asioiden mittaamisesta sekä jalostuksesta, mikä lopulta sai hänet osallistumaan tapahtumaan. Näyttelyssä järjestettiin kilpailu, jossa oli tarkoituksena arvata härän paino. Halukkaat osallistujat saivat ostaa lipukkeen, jolle he kirjoittaisivat arvauksensa. Lähimmäksi arvannut voitti palkinnon. Arvauksia tehtiin noin kahdeksansataa.
Galtonin aiemmat tutkimukset eivät puhuneet keskivertoihmisten älykkyyden puolesta ja siten hänen mielestään vallan ja kontrollin tuli pysyä harvoilla älykkäillä henkilöillä.  Vieraillessaan näyttelyssä Galton kuitenkin kiinnostui keskivertoäänestäjän arvauksesta. Hän sai käsiinsä vierailijoiden vastauslipukkeet ja teki niiden perusteella tilastollisia testejä. Hän epäili, että keskivertoarvaus ei olisi lähelläkään oikeaa vastausta, sillä joukko älykkäiden, keskivertoälykkäiden sekä tyhmien arvauksia johtaisi varmasti tyhmään vastaukseen. Hän kuitenkin erehtyi, sillä keskivertoarvauksen mukaan härkä olisi painanut 1197 paunaa ja oikea vastaus oli 1198 paunaa. Tämä tarkoitti sitä, että ihmisjoukon arvaus oli melkein täydellinen.
Esimerkki

Haluatko miljonääriksi? -visailuohjelma on esimerkki joukkoälyn hyödyntämisestä. Vanhemmissa, ennen vuotta 2016 julkaistuissa jaksoissa pelaajalla oli koko kilpailunsa aikana käytettävissä erilaisia oljenkorsiaselvennä. Kilauta kaverille -oljenkorsi tarjoaa mahdollisuuden kysyä apua ennalta valitulta ystävältä. Kysy yleisöltä puolestaan antaa koko yleisön mielipiteen oikeasta vastauksesta. Kysy kaverilta -oljenkorsi tarjosi tutkimuksen mukaan oikean vastauksen 65 % todennäköisyydellä. Kysy kaverilta -oljenkortta pidettiin yleisesti parempana oljenkortena kuin yleisöltä kysymistä, joka tutkimusten mukaan oli kuitenkin virheellinen olettamus. Sattumanvaraisesti valituista ihmisistä koostuvalta yleisöltä kysyttäessä oikea vastaus tuli 91 prosentin todennäköisyydellä.
Hyödyntäminen

Joukkoälyä voidaan hyödyntää lukuisissa käyttökohteissa. Hyödyntämistilanteille ominaista on ideoiden ja palautteen kerääminen tai jonkin ongelman ratkaisu. Joukkoälyn hyödyntämistä on myös skaalattu jo laajemmaksikin muodostaen järjestelmä, jonka avulla suurista joukoista saadaan työvoimaresursseja.  Löytyipä aiheeseen ratkaisumalleja tai vastauksia vain muutama tai suurikin joukko, niin joukkoälyn avulla päästään hyviin tuloksiin. Joukkoälyn avulla pystytään saamaan yhtä hyviä tai parempia vastauksia kuin mihin yksittäiset ihmiset pystyisivät, joten aina henkilökohtaista ongelmanratkaisua tehdessä voisi olla järkevää tutkia myös joukkoälyn avulla saatu ratkaisu.
Aiheesta muualla

http://archive.boston.com/bostonglobe/ideas/articles/2010/12/19/group_iq/?page=2
http://www.talouselama.fi/uutiset/joukkoaly-auttaa-3380236
http://www.hs.fi/tiede/a1348457652268
Kalevi Laitinen (luistelija)

Veikko Kalevi Laitinen (3. lokakuuta 1919 Kuusankoski – 17. kesäkuuta 1995 Kauniainen) oli suomalainen pikaluistelija.
Kalevi Laitinen aloitti uransa Helsingin Luistelijain edustajana ennen sotia vuonna 1938. Jatkosodassa hän menetti toisen silmänsä, mutta jatkoi sodan jälkeen luistelu-uraansa Laitinen edusti Suomea pikaluistelijana kaksissa olympialaisissa. Sankt Moritzin 1948 kisoissa hän oli parhaimmillaan seitsemäs 1 500 metrin matkalla ajalla 2.20,3. Oslon 1952 kisoissa hänen paras sijoituksensa oli 21:s 500 metrin matkalla. Maailmanmestaruuskilpailuissa hän sijoittui 5 000 metrillä viidenneksi Oslossa 1947 ja oli yhteispisteissä yhdeksäs Helsingissä 1948. Suomen mestaruuden hän voitti yhteispisteissä neljästi ja lisäksi 11 matkamestaruutta vuosina 1945–1951. Merkittävää oli myös se, että hän rikkoi vuonna 1949 Ossi Blomqvistin vuonna 1928 luisteleman 10 000 metrin matkan Suomessa luistellun Suomen ennätyksen ajalla 17.42,9.