stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jaská

Jaská on saamelainen naisen etunimi. Jaská tarkoittaa saamenkielellä hiljaista. Digi- ja väestötietoviraston mukaan Jaská-nimeä ei ole annettu kenellekään suomalaiselle.
Jesus Christ Superstars

| Jesus Christ Superstars Laibach |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 28. lokakuuta 1996
 Tuottaja(t): Laibach
 Tyylilaji: industrial, Heavy metal, Industrial Metal
 Kesto: 46.40
 Levy-yhtiö: Mute
Laibachin muut julkaisut
| NATO 1994 | Jesus Christ Superstars 1996 | WAT 2003 |
Jesus Christ Superstars on lokakuussa 1996 julkaistu Laibach-yhtyeen albumi. Levyn sanoitukset käsittelevät kristinuskoa eri näkökulmista. Musiikillisesti levy on yhtyeen muuhun tuotantoon nähden enemmän metallimusiikki-vaikutteinen.
Kappaleet

Kappaleiden nimien perässä tekijä
God is God – 3.43  (Ben Watkins/Nick Burton, sävellyksen muokkaus: Laibach ja Slavko Avensik nuorempi, sanoituksen muokkaus: Laibach ja Chris Bohn)
Jesus Christ Superstar – 5.45  (musiikki: Andrew Lloyd Webber, sanat: Tim Rice)
Kingdom of God – 5.37  (musiikki: Laibach ja Slavko Avensik nuorempi, sanat: Laibach ja Chris Bohn)
Abuse and Confession – 6.14  (musiikki: Laibach ja Slavko Avensik nuorempi, sanat: Laibach ja Chris Bohn)
Declaration of Freedom – 5.33  (musiikki: Laibach, sanat: Laibach ja Chris Bohn)
Message from the Black Star – 5.50  (musiikki: Laibach, sanat: Laibach ja Chris Bohn)
The Cross – 4.54  (musiikki ja sanat: Prince)
To the New Light – 5.00  (musiikki: Laibach ja Slavko Avensik nuorempi, sanat: Laibach ja Chris Bohn)
Deus Ex Machina – 4.00  (musiikki: Slavko Avensik nuorempi ja Laibach)
Tekijät

Tuotanto: Laibach
Slavko Avensik nuorempi: orkesteri- ja kuorosovitukset
Melina Todorovska: englannintorvi (Kingdom of God)
Studio CD:n kuoro: taustalaulu
Peter Penko: kitarasovitukset ja kitara
Peter Penko, Gregor Zemljič: rytmiohjelmointi
Monti: rumpusovitukset ja rummut
Felix Casio: analogisyntetisaattorin ääni
Andy Wright: pianosovitus ja piano (Jesus Christ Superstar)
Andrei Samsonov: klarinetti (Brother of Mine)
Kaimar Saag

Kaimar Saag (s. 5. elokuuta 1988 Viljandi, Viron SNT, Neuvostoliitto) on virolainen jalkapalloilija, joka on kotimaansa lisäksi pelannut seuratasolla Tanskassa, Ruotsissa, Norjassa ja Färsaarilla. Hän pelaa hyökkääjänä.
Ennen siirtymistään tanskalaiseen Silkeborgiin tammikuussa 2008 Saag pelasi SK Kirm Suure-Jaanissa, JK Viljandi Kodugaasassa ja FC Levadiassa. Kaudella 2007 hän oli Levadiasta lainassa JK Tallinna Kaleville. Hän on voittanut Levadiassa Viron cupin vuonna 2005.
Saag on kuulunut Viron maajoukkueeseen. Pelejä hän on maajoukkueurallaan pelannut 46. Maaottelumaaleja hän on tehnyt kolme,  joista ensimmäisen Färsaaria vastaan EM-karsinnoissa 11. elokuuta 2010.
Juhani Jylhä

| Juhani Jylhä |
| --- | --- |
 Jylhä 1960-luvun lopulla.
Henkilötiedot
Syntynyt: 28. syyskuuta 1946 Rauma, Suomi
Kuollut: 18. tammikuuta 2018 (71 vuotta)
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  hyökkääjä
Pituus:  175 cm
Paino:  87 kg
Pelinumero:  15
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1963–1976
Seurat:  Lukko HIFK
Juhani Jylhä (28. syyskuuta 1946 Rauma – 18. tammikuuta 2018) oli suomalainen jääkiekkoilija, joka pelasi hyökkääjänä SM-sarjassa aikana 1963–1976. "Jussi" Jylhä edusti Rauman Lukkoa ja HIFK:ta. Hän voitti kaksi Suomen-mestaruutta ja yhteensä kuusi mitalia. Jylhä edusti Suomea MM-kilpailuissa vuosina 1966 ja 1969.
Jylhä muodosti IFK:ssa Esa Isakssonin ja Juha Rantasilan kanssa joukkueen kärkikolmikon. Jylhä ja Isaksson olivat nuoruudesta saakka hyviä ystäviä. He pelasivat yhdessä myös Lukossa sekä maajoukkueessa.
Tilastot ja saavutukset

| Kausi | Sarja | Seura | O | M | S | P | R |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1963‑1964 | SM-sarja | Lukko | 18 | 9 | 3 | 12 | 6 |
| 1964-1965 | SM-sarja | Lukko | 18 | 4 | 1 | 5 | 8 |
| 1965-1966 | SM-sarja | Lukko | 20 | 13 | 8 | 21 | 6 |
| 1966-1967 | SM-sarja | Lukko | 21 | 11 | 5 | 16 | 28 |
| 1967-1968 | Suomensarja | Lukko | 12 | 12 | 10 | 22 | 4 |
| 1968-1969 | SM-sarja | HIFK | 22 | 12 | 12 | 24 | 37 |
| 1969-1970 | SM-sarja | HIFK | 22 | 18 | 7 | 25 | 32 |
| 1970-1971 | SM-sarja | HIFK | 30 | 27 | 13 | 40 | 47 |
| 1971-1972 | SM-sarja | Lukko | 32 | 11 | 8 | 19 | 59 |
| 1972-1973 | Suomensarja | Lukko | 14 | 14 | 8 | 22 | 20 |
| 1973-1974 | SM-sarja | Lukko | 23 | 11 | 3 | 14 | 11 |
| 1974-1975 | SM-sarja | Lukko | 32 | 7 | 13 | 20 | 20 |
| 1975-1976 | SM-liiga | Lukko | 34 | 14 | 10 | 24 | 20 |
| YHT. (SM) |  |  | 272 | 137 | 83 | 220 | 274 |
2 Suomen-mestaruutta (HIFK 1969, 1970)
1 SM-hopea (Lukko 1966)
2 SM-pronssia (Lukko 1965, HIFK 1971)
Ahearne Cup -mestaruus (HIFK 1970)
Aiheesta muualla

Juhani Jylhä Eurohockey.com. (englanniksi)
Jaska Oinonen

| Jaakko Oinonen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 12. toukokuuta 1962 (ikä 62)
Muusikko
Soittimet:  Basso
Yhtyeet:  Sensuuri Kohu-63
Levy-yhtiöt:  Poko Rekords Stay Free Underground Records
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Jaakko "Jaska" Oinonen (s. 12. toukokuuta 1962) on suomalainen muusikko. Hänet tunnetaan punkyhtyeiden Sensuuri, sekä Kohu-63 basistina.
Jälkikuva

Jälkikuva on näköaistimus joka jatkuu sen aiheuttaneen ärsykkeen lakattua vaikuttamasta. Jälkikuva on ihmissilmän verkkokalvolla nähdystä kohteesta säilyvä kuva. Kun kohde vaihtuu riittävän nopeasti, ei ihminen tajua kuvia erillisinä vaan yhtenäisenä liikkeenä. Jälkikuva-aistimusta hyödynnetään elokuvassa ja animaatiossa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jälkikuva Wikimedia Commonsissa
Jesus Revolution

| Jesus Revolution |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Jon Erwin Brent McCorkle
Käsikirjoittaja:  Jon Gunn Jon Erwin
Perustuu:  Ellen Santilli Vaughnin ja Greg Laurien kirjaan Jesus Revolution
Tuottaja:   Kewin Downes  Jon Erwin  Andrew Erwin  Daryl Lefever  Josh Walsh  Jerilyn Esquibel  Katelyn Botsch  Bekah Hubbell 
Säveltäjä:  Brent McCorkle
Kuvaaja:  Akis Konstantakopoulos
Leikkaaja:  John Pucket
Pääosat:   Joel Courtney  Jonathan Roumie  Kimberly Williams-Paisley  Anna Grace Barlow  Kelsey Grammer 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Kingdom Story Company
Levittäjä:  Lionsgate
Ensi-ilta:   2023-02-1515. helmikuuta 2023 (Grauman's Chinese Theatre)  2023-02-2424. helmikuuta 2023 (Yhdysvallat)  
Kesto:  120 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  15 miljoonaa dollaria
Tuotto:  53 miljoonaa dollaria
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Jesus Revolution on vuonna 2023 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen elokuva kristillinen draama-elokuva, jonka ovat ohjanneet Jon Erwin ja Brent McCorkle. Elokuva juoni perustuu tositapahtumiin 1970-luvun alun hengelliseen herätykseen Etelä-Kaliforniassa ja sen taustoihin teini-ikäisten hippien yhteisöissä.
Elokuva sai Suomen ensi-iltansa 29. syyskuuta 2023.
Juoni

Elokuvan tapahtumat sijoittuvat ajalliset huhtikuun 1966 ja heinäkuun 1971 väliin. Elokuva kertoo eteläkalifornialaisen pastori Chuck Smithin ja hänen Calvary Chapel-seurakuntansa kasvutarinan.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Joel Courtney  | … |  Greg Laurie   |
|  Jonathan Roumie  | … |  Lonnie Frisbee   |
|  Kimberly Williams-Paisley  | … |  Charlene   |
|  Anna Grace Barlow  | … |  Cathe   |
|  Kelsey Grammer  | … |  Chuck Smith   |
|  Nic Bishop  | … |  Dick   |
|  Jackson Robert Scott  | … |  Nuori Greg   |
|  Nicholas Cirillo  | … |  Charlie   |
|  Ally Ioannides  | … |  Janette Smith   |
|  Julia Campbell  | … |  Kay   |
|  Mina Sundwall  | … |  Dodie   |
|  DeVon Franklin  | … |  Josiah   |
|  Charlie Morgan Patton  | … |  Connie   |
|  Jolie Jenkins  | … |  Pilar   |
|  Sidney Floyd  | … |  Malaika   |
|  Erin Schaut  | … |  Janis Joplin   |
|  Randall Newsome  | … |  Roger Hersh   |
|  Brian Shoop  | … |  Isä Malone   |
Jean-Baptiste Prevost de Sansac

Jean Baptiste Prevost de Sansac, Traversayn markiisi (ven. Иван Иванович де Траверсе) Ivan Ivanovitš de Traversay (24. heinäkuuta 1754 – 19. toukokuuta 1831) oli ranskalaissyntyinen upseeri, joka teki uraa ensin Ranskan ja myöhemmin Venäjän laivastoissa. Hän oli ranskalaista kreoliperäistä sukua. Hän taisteli laivaston upseerina Ranskan kuninkaallisen laivaston riveissä Yhdysvaltain vapaussodan aikana, pakeni vuonna 1791 Ranskan vallankumousta ja liittyi Venäjän keisarilliseen laivastoon nousten Mustanmeren laivaston ylipäälliköksi vuonna 1802. Vuonna 1809 hänet nimitettiin merivoimien ministeriksi, jossa virassa hän toimi 18 vuotta.
Elämäkerta > Lapsuus

Jean-Baptiste Prevost de Sansac de Traversay syntyi Ranskan Karibian saarella Martiniquella, ensimmäisenä de Traversayn perheen yhdeksästä lapsesta. Hänen isänsä Jean-Francois de Traversay (1725–1776) oli Martiniquelle sijoitettu Ranskan laivaston luutnantti, josta tuli myöhemmin saaren sotilaallinen kuvernööri. Jean-Francois'n äiti omisti mittavia sokeriruokoviljelmiä ja tuli vanhasta laivastosuvusta nimeltä Duquesne; hänen sukuunsa kuuluivat kapteeni Abraham Duquesne (1570–1635) ja amiraali Abraham Duquesne-Guitton (1651–1724). Prevost de Sansac de Traversayn nimi juontaa juurensa Hugh Prevostiin (k. 1086).
Jean-Baptiste Prevost de Sansac de Traversay oli viisivuotias saapuessaan Ranskaan vuonna 1759. Hänen isänsä lähetti hänet benediktiiniläiseen sisäoppilaitokseen Sorèzeen. Vuonna 1766 hän siirtyi laivaston korkeakouluun Rochefortissa.
Valmistuttuaan vuonna 1773 ja purjehdittuaan kolme vuotta kuljetusaluksilla Karibian saarille ja takaisin hän liittyi Rochefortissa vapaamuurareihin ja hänet määrättiin amiraali d'Orvilliersin johtamaan laivastoon.
Elämäkerta > Amerikan vapaussota

Kun Ranska ja Yhdysvallat allekirjoittivat sopimuksen toukokuussa 1778, ne päätyivät sotaan Britannian kanssa. Traversay liittyi Vengeur-aluksen miehistöön ja näki ensimmäisen varsinaisen taistelunsa Ushantin taistelussa. Kaksi viikkoa myöhemmin hän purjehti Antilleille fregatti Iphigénien ensimmäisenä upseerina.
14. joulukuuta 1778 Iphigénie vangitsi brittiläisen korvetin HMS Ceresin, joka liitettiin Ranskan laivastoon nimellä Cérès.  Traversay sai korvetin komentoonsa ja takavarikoi sen avulla lukuisia brittiläisiä kuljetuksia. Syyskuussa 1779 Cérès oli mukana epäonnistuneessa maihinnousussa Savannahissa, huhti- ja toukokuussa 1780 Martiniquen taistelussa ja kahdessa myöhemmässä yhteenotossa Ranskan ja Britannian laivastojen välillä.
Maaliskuussa 1781 Traversay sai komentoonsa Aigretten, nopean 26-tykkisen fregatin, joka oli määrätty amiraali de Grassen laivastoon. Fregatilla seurattiin brittien laivojen liikkeitä ja siirrettiin kultaa Havannaan.
30. elokuuta 1781 ranskalainen laivasto saapui Chesapeakenlahdelle. Ranskalaiset joukot nousivat maihin piirittääkseen kenraali Corwallisin brittijoukot. Aigrette, joka sijaitsi Cape Henryssä, takavarikoi kaksi sluuppia, brigin ja korvetin. Syyskuun 5. päivän aamulla Aigrette oli ensimmäinen ranskalainen alus, joka havaitsi amiraali Gravesin lähestyvän laivaston. Seuraava Chesapeaken taistelu oli briteille strateginen tappio. Pian taistelun jälkeen Aigrette otti haltuunsa HMS Irisin, 34-tykkisen fregatin (alun perin USS Hancock, jonka britit valloittivat vuonna 1777). Traversay otti Irisin komennon ja jätti Aigretten ensimmäisen upseerinsa käsiin.
Sodan viimeisinä kuukausina Iris osallistui St. Kittsin taisteluun. Saintesin taistelun aattona de Grasse irrotti Iriksen saattamaan  joukkojen kuljetuksia. Sodan loppuvaiheessa Iris jatkoi tiedustelua, palkkionmetsästystä ja suoritti diplomaattisen tehtävän tulitaukoneuvotteluista Britannian miehittämään New Yorkiin.
Traversaylle myönnettiin jäsenyys Ranskan Saint Louisin ritarikuntaan ja American Society of the Cincinnatiin. Hänestä tuli ykkösluokan kapteeni vuonna 1786, vain 32-vuotiaana.
Elämäkerta > Venäjän Baltian laivasto

Ranskan vallankumouksen puhjetessa Traversay sijoitettiin kotiinsa Martiniquelle Active-aluksen kapteenina. Kun uutiset Bastillen kaatumisesta saapuivat saarelle, paikalliset ranskalaiset joukot kapinoivat ja kotiutettiin Traversayn Activella. Ranskassa myös Ranskan laivasto oli hajoamassa; Traversay lähetti perheensä turvalliseen paikkaan Sveitsiin.
Venäjän keisarinna Katariina, joka pelkäsi ruotsalaisten ja brittien välistä liittoa, siirsi vuonna 1790 englantilaista syntyperää olevia upseereita Itämereltä Mustanmeren laivastoon. Vuonna 1791 Traversay sai kutsun Venäjän palvelukseen ranskalaiselta emigrantilta amiraali Nassau-Siegeniltä; Venäjällä Traversay sai kenraalimajurin ja amiraalin arvon.
Tämä toimeksianto ei kestänyt kauan. Kesällä 1791 Britanniaa ei enää nähty välittömänä vihollisena, ja kun englantilaiset palasivat Pietariin, Nassau-Siegenistä ja Traversaystä tuli ei-toivottuja vieraita; elokuussa 1791 Traversay lähti Venäjältä Coblenziin palvelemaan yhteyshenkilönä Katariinan ja Conden armeijan välillä.
Traversay palasi heinäkuussa 1793 perheineen Venäjälle ja vuonna 1795 nimitettiin Ruotsinsalmessa (nykyinen Kotka) sijaitsevan laivueen komentajaksi; vuodesta 1797 hän toimi Ruotsinsalmen sotilaskuvernöörinä, joka vastasi siellä sijaitsevan merilinnoituksen rakentamisesta ja hallinnasta.
Elämäkerta > Yksityiselämä

Traversay meni naimisiin ensimmäisen vaimonsa Marie Madeleinen, amiraali Jean-Joseph de Riouffen tyttären kanssa Rochefortissa vuonna 1783. Kaksi heidän Ranskassa ja Sveitsissä syntyneistä lapsistaan, Claire (1785–1842) ja Jean-Francois (tuleva Alexander Ivanovich de Traversay, vanhempi), elivät tarpeeksi kauan saadakseen Venäjän kansalaisuuden. Marie Madeleine kuoli synnyttäessään vuonna 1796, mutta vastasyntynyt poika Aleksander selvisi hengissä. Aleksanterin kummi, keisarinna Katariina, antoi lahjaksi lapselle merivoimien upseerin arvon. Traversay kuitenkin pelkäsi, että myös vastasyntynyt menehtyisi, ja pyysi keisarinnaa siirtämään lahjansa Jean-Francois'lle, joka nimettiin uudelleen Aleksanderiksi. Kun Aleksander-vauva selvisi, joten perheeseen kuului kaksi Aleksanderia: Aleksander Sr. (1791–1850) ja Aleksander Jr. (1796–1866). Molemmat liittyivät lopulta Venäjän laivastoon.
Neljä vuotta myöhemmin Traversay meni naimisiin Loviisa Ulriikka Bruunin (Louise Ulrica de Bruine) kanssa. Hän oli Elisabeth Fabritiuksen ja porvari, liikemies Kaarle Bruunin tytär Haminasta. Bruunit omistivat Valkealan Oravalan kartanon. Tästä avioliitosta syntyi kaksi lasta, Frederic eli Fyodor (1803–1858, laivaston virkamies) ja Marie (1807–1871). Louise Ulrica kuoli vuonna 1821. Myöhemmin Louise Ulrican veljenpojasta Theodor Bruunista tuli Suomen ministerivaltiosihteeri ja hänet nimitettiin paroniksi.
Traversay otti Venäjän kansalaisuuden vuonna 1811. Hän pysyi roomalaiskatolisena ja puhui huonosti venäjää, mutta hänen lapsensa kastettiin ja kasvatettiin ortodoksiseen uskoon. Traversayn jälkeläisiä asuu Ranskassa, Kiovassa ja Oršassa (Valko-Venäjä).
Traversaysaaret osana Eteläisiä Sandwichsaaria on nimetty Traversayn mukaan vuonna 1819.
Aiheesta muualla

(ranskaksi) Madeleine Du Chatenet. L'amiral Jean-Baptiste de Traversay, un Français, Ministre de la marine des tsars. Tallandier, 1 novembre 1996.  ISBN 978-2-235-02159-3
(venäjäksi) Мадлен дю Шатне. Жан Батист де Траверсе министр флота Российского. - М., Наука, 2003.  ISBN 5-02-008874-9
Roche: Dictionnaire des bâtiments de la flotte de guerre française de Colbert à nos jours.  Group Retozel-Maury Millau, 2005.  165892922.  ISBN 978-2-9525917-0-6.  (1671-1870)
(venäjäksi) Олег Траверсе, Мадлен дю Шатне. Адмирал де Траверсе - главный командир Черноморского флота // Зеркало недели, No. 25 (500) 26 июня — 2 июля 2004.
(englanniksi) Blazon and bookplate of Marquis de Traversay
(ranskaksi) Genealogy of Prevost de Sansac family
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Jean-Baptiste Prevost de Sansac
Traversaysaaret.
Käännös suomeksi
John Lee Hooker

| John Lee Hooker |
| --- | --- |
 John Lee Hooker esiintyy vuonna 1997.
Henkilötiedot
Syntynyt: 22. elokuuta, 1917
Kuollut: 21. kesäkuuta 2001 (83 vuotta)
Muusikko
Tyylilajit:  blues, rhythm and blues
Soittimet:  kitara, basso ja rumpusetti 
Levy-yhtiöt:  Charly Records, Chess Records, Flair Records ja Modern Records 
Aiheesta muualla
www.johnleehooker.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
John Lee Hooker (22. elokuuta, 1917 – 21. kesäkuuta, 2001) oli yhdysvaltalainen blues-muusikko, laulaja ja kitaristi. Häntä on pidetty yhtenä vaikutusvaltaisimmista blues-artisteista.
Elämä ja ura > Varhaiset vaiheet

Hooker syntyi 22. elokuuta, 1917 Mississippin Clarksdalen lähettyvillä sijainneessa Coahoma Countyssä. Hän oli William Hooker (1871–1923) -nimisen maanviljelijän ja baptistisaarnaajan 11-lapsisen perheen kuopus. Hooker ja hänen sisarensa saivat koulutuksensa kotonaan. Kotona lasten ei annettu kuunnella muuta kuin hengellistä musiikkia, ja Hookerin ensi kosketukset musiikin esittämiseen tulivatkin kirkossa laulettujen negrospirituaalien kautta.
Vuonna 1921 perheen vanhemmat erosivat ja Hookerin äiti meni naimisiin blueslaulaja William Mooren kanssa. Moorelta John Lee sai ensimmäiset opinnot kitaransoitossa. Vielä myöhemminkin Hooker sanoi erikoisen soittotyylinsä juontuneen William Moorelta saaduista vaikutteista. Johnin biologinen isä William Hooker kuoli vuonna 1923. John Lee jätti äitinsä ja kasvatti-isänsä 15 vuoden iässä, jolloin hän karkasi kotoa. Hän ei nähnyt heitä enää sen koommin.
1930-luvulla Hooker eli Memphisissä, jossa hän esiintyi blues-klubeistaan tunnetulla Beale Streetillä. Toisen maailmansodan aikaan Hooker oli töissä tehtaissa useissa eri kaupungeissa, ajautuen lopulta vuonna 1948 Detroitiin, jossa hän toimi Ford Motor Companyn leivissä. Hän tunsi olonsa kotoisaksi asuessaan itäisen Detroitin mustan väestön ajanviettopaikkana toimineen Hasting Streetin blues-kuppiloiden läheisyydessä. Pianisteista kuuluisassa kaupungissa kitaransoittajat olivat harvassa. Hooker soitti Detroitin klubeissa ja sai nopeasti suosiota. Hän hankki itselleen sähkökitaran etsiessään kovempiäänistä instrumenttia akustisen kitaransa tilalle.
Elämä ja ura > Levytysura alkaa

Hookerin levytysura alkoi vuonna 1948, jolloin hänen nauhoittamansa demonauha päätyi Modern Recordsin omistaneiden Bihari-veljesten käsiin. Hooker pääsi levyttämään Modern-merkille ”Boogie Chillen” -kappaleensa, joka on Hookerin ensimmäinen single. Kappale on Hookerin tunnetuimpia ja se kertoo pojasta, joka haluaa viettää aikaa Hasting Streetin musiikkibaareissa äitinsä antamasta kiellosta huolimatta. Toiseksi tunnetuin varhaisvuosien levytys on ”I'm in the Mood”. Vaikka Hooker oli lukutaidoton, hän oli bluesin mittakaavassa merkittävä kappaleiden sanoittaja laatien uusia kappaleita - tai variaatioita vanhoista - usein huomattavalla vauhdilla. Koska mustille muusikoille maksettiin huonosti, Hooker vaelteli studiosta toiseen, tarjoten uusia kappaleitaan levytettäväksi. Levytyssopimuksensa takia hän levytti muille yhtiöille salanimillä, kuten ”John Lee Booker”, ”Johnny Hooker” ja ”John Cooker”.
Hooker pysyi uransa alkuvaiheessa harvoin perinteisessä rytmissä ja vaihteli tempoa tiuhaan kappaleen tarpeiden mukaan. Tämä teki taustamuusikoiden käytön vaikeaksi. Varhaisia Hookerin kappaleita äänittänyt Bernie Besman laittoi Hookerin jalan alle puulevyn, jolloin Hookerin jalasta tuli jonkinlainen perkussiosoitin joka toi selkeyttä musiikkiin. Hookerin rytmikäs soittotyyli on pyritty usein yhdistämään pianolla soitettuun boogie woogieen. Hooker soittaa bassolinjoja peukalollaan hieman boogie-pianisteja muistuttavalla tavalla muiden sormien soittaessa sointuja. Säkeet loppuvat usein kitaran trilleihin. Kappaleissa on perinteisen blueskaavan sijaan usein vain yhtä sointua. Hookerin vokaalityöskentely on usein jonkinlaista laulun ja puheen välimuotoa. Normaalisti puhuessaan hän kärsi änkytyksestä.
Vaikka Hooker asui Detroitissa, joka on pohjoinen kaupunki, hän ei edustanut tyyliltään Chicago bluesia, vaan pysytteli lähempänä etelän maaseudun tyyliä. Sähkökitaran soittajana hänen tyylinsä on katsottu olevan jotain country bluesin ja uudemman sähköisen bluesin väliltä. Hooker jatkoi soolouraansa pitkin 1950-lukua, ja sai 1960-luvun alussa lisää suosiota vanhasta folk- ja blues-musiikista kiinnostuneen valkoisen yleisön piirissä. Hooker siirtyi esiintymään pelkän kitaransa sijasta varsinaisen taustayhtyeen kanssa. Hänen tyylinsä kuitenkin säilyi rytmillisesti varsin flegmaattisena, eikä yhtyetovereilla ollut aina helppoa pysyä Hookerin perässä. Hookerin tavaramerkeiksi muodostuneita yhtyeen kanssa soitettuja kappaleita olivat esimerkiksi ”Boom, Boom, Boom” ja ”One Bourbon, One Scotch, One Beer”.
Suomessa Hooker esiintyi ainoan kerran myöhemmän uransa huippukaudella: Järvenpään Puistobluesissa 29. kesäkuuta, 1991 yhtyeenään ”The Coast to Coast Blues Band”.
Elämä ja ura > Myöhempiä vaiheita

Vuonna 1980 Hooker esiintyi lyhyesti kuuluisassa Blues Brothers -elokuvassa. Soittotyylinsä takia hänen osuuttaan ei nauhoitettu playbackina vaan normaalin live-esityksen tapaan. Hookerin ulkoasu - silmälasit ja hiustyyli - antoi vaikutteita John Belushin elokuvassa esittämän Jake Bluesin hahmolle.
Tunnetuin myöhempien aikojen levytys Hookerilta oli vuonna 1989 levytetty albumi The Healer, joka sai Grammy-palkinnon. Levyllä oli mukana Keith Richards ja Carlos Santana. Hooker teki vuosien varrella paljon yhteistyötä myös Van Morrisonin kanssa.
Pitkän uransa aikana Hooker ehti levyttää peräti sata levyä. Hän kuoli 83-vuotiaana, juuri ennen suunniteltua Euroopan kiertuetta.
Kuolemansa aikoihin Hooker oli noussut jo bluesin suurimpien legendojen joukkoon. Hänen kappaleistaan ovat tehneet covereita esimerkiksi MC5, The Doors, Led Zeppelin, Van Morrison, The Yardbirds, The Animals, R. L. Burnside, The Pointer Sisters, Dr. Feelgood ja Jon Spencer Blues Explosion.
Hookerin kappale "Boom Boom" on otettu myös peliin Mafia II.
Aiheesta muualla

Viralliset John Lee Hooker sivut
John Lee Hooker Resource Page
Hooker Blues Foundationin Hall of Famessa [vanhentunut linkki]
The Boom Boom Room Hookerin perustama yökerho San Franciscossa
Jaskari

Jaskari on suomenkielinen sukunimi. Jaskari-nimisiä suomalaisia henkilöitä:
Aaro Jaskari (1880–1925), maanviljelijä ja Edistyspuolueen kansanedustaja
Harri Jaskari (s. 1964), kokoomuspoliitikko
Jaakko Jaskari (s. 1943), jääkiekkoilija
Juhani Jaskari (1930–1988), kääntäjä
Mikko Jaskari (1866–1936), maanviljelijä, kansanedustaja ja kokoomuspoliitikko
Mikko Jaskari (1902–1979), juristi ja K. J. Ståhlbergin kyydityksen johtaja, kansanedustaja Mikko Jaskarin poika
Osmo V. Jaskari (1926–2011), taloustieteilijä, professori
P. K. Jaskari (1920–1998), Kamera-lehden päätoimittaja
Tauno Jaskari (s. 1934), painija.
Jesus Perversions

| Jesus Perversions Azazel |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 22. lokakuuta 2012
 Tyylilaji: black metal
 Kesto: 57.18
 Levy-yhtiö: Werewolf Records
Azazelin muut julkaisut
| Azazel / Goatmoon 2011 | Jesus Perversions 2012 | Witches Deny Holy Trinity 2015 |
Jesus Perversions on Azazelin ensimmäinen täyspitkä albumi, joka julkaistiin 22. lokakuuta 2012 levymerkillä Werewolf Records.
Kappaleet

Jesus Perversions – 5.08
Rotting Nazarene – 4.26
Black Metal Night – 2.55
Philosophy of Dark and Light – 2.54
Raping the Virgin Mary – 2.27
Christian Slut – 4.10
Father Satan – 3.46
Satan’s Little Cunts – 2.25
Palace of Blasphemy – 4.40
(Hidden track) – 24.27
Muusikot

Lord Satanachia – laulu
Wakboth – kitara
Sandh – kitara, basso
Zetekh – basso
Shu-Ananda – rummut, kitara
+
Werwolf – taustalaulu, miksaaja
Aiheesta muualla

Albumi Jesus Perversions Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)