stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jaarli
Ruotsin valtakunnanjaarlit > Muita ruotsalaisia jaarleja

Ragnvald vanha – Itä-Götanmaan jaarlina noin 1010–1020, kuningas Stenkilin isä
Stenkil – Svitjodin jaarli, myöhemmin kuningas
Kaarle Sverkerinpoika – Götanmaan jaarli, myöhemmin kuningas
Norjalaisia jaarleja

Håkon Grjotgardsson, Norjan ladejaarli.
Sigurd Håkonsson, Norjan ladejaarli. Håkon Grjotgardssonin poika.
Haakon Sigurdinpoika eli Haakon-jaarli, Norjan jaarli 970–995.
Eerik Haakoninpoika, Norjan ladejaarli 1000–1012, Haakon-jaarlin poika
Håkon Eriksson, Norjan ladejaarli 1012–1015, Eerik Haakoninpojan poika
Sven Haakoninpoika, Haakon-jaarlin poika
Skule Tostesson, Norjan jaarli 1000-luvulla
Erling Skakke, Norjan jaarli 1160-luvun paikkeilla Maunu Erlinginpojan ollessa kuninkaana. Norjan kuninkaan Maunu Erlinginpojan isä
Filip Birgersson (Bjälbo), Norjan jaarli vuoden 1200 paikkeilla Sverre Sigurdinpojan ollessa kuninkaana.
Haakon Hullu, Norjan jaarli 1204-1214 Guttorm Sigurdssonin ollessa kuninkaana.
Filippus Simonsson, Norjan jaarli 1204-1207.
Knut Håkonsson, Norjan jaarli 1239-1261, Haakon Hullun poika.
Englantilaisia jaarleja

Eadric Streona, Mercian jaarli
Godwin, Wessexin jaarli
Harald Godwininpoika, Wessexin jaarli
Leofric, Mercian jaarli
Svein Godwininpoika, Northumbrian jaarli
Tostig Godwininpoika, Herefordshiren jaarli
Giants Stadium

| Giants Stadium> The Meadowlands |
| --- | --- |

Rakennuksen tiedot
Sijainti:  10 Murray Hill Parkway, East Rutherford, New Jersey, Yhdysvallat
Koordinaatit:  40°48′44″N, 74°4′37″W
Rakennustyöt aloitettu:  1972
Avattu:  1976
Purettu:  2010
Kustannukset:  72 miljoonaa dollaria
Käyttäjät
 New York Giants (NFL), New York Jets (NFL), Red Bull New York (MLS) 
Katsojakapasiteetti
 80 242 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Giants Stadium oli stadion East Rutherfordissa, New Jerseyn osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Se kuului Meadowlands Sport Complexiin yhdessä Izod Center -areenan ja Meadowlands Racetrack -hevosurheiluradan kanssa. Muun muassa NFL-joukkueet New York Giants ja New York Jets sekä MLS-joukkue Red Bull New York pelasivat stadionilla kotiottelunsa. Stadionille mahtui 80 242 katsojaa ja se oli täten ennen purkamistaan yksi NFL:n suurimmista stadioneista.
Vuoden 1994 jalkapallon MM-kisoissa pelattiin yhdeksän ottelua Giants Stadiumilla. Myös lukuisat musiikin maailmantähdet esiintyivät stadionilla. Yleisöennätys, 84 472, tehtiin 24. syyskuuta 2009 U2-yhtyeen esiintyessä stadionilla. Aiempi ennätys, 82 948, oli tehty 5. lokakuuta 1995 jolloin paavi Johannes Paavali II toimitti stadionilla messun.
Giants Stadium avattiin vuonna 1976 ja se oli käytössä vuoteen 2010 asti, jolloin se purettiin. Silloin East Rutherfordiin valmistui uusi stadion, New Meadowlands Stadium.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Giants Stadium Wikimedia Commonsissa
Meadowlands Sports Complex (Arkistoitu – Internet Archive)
Isha Koppikar

| Isha Koppikar |
| --- | --- |
 Isha Koppikar vuonna 2013.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Isha Koppikar
Syntynyt: 19. syyskuuta 1976 (ikä 48) Bombay, Maharashtra, Intia
Ammatti:  näyttelijä malli
Puoliso:  Timmy Narang (2009–)
Lapset:  1
Näyttelijä
Taiteilijanimet:  Eesha Koppikhar
Aktiivisena:  1998–
Aiheesta muualla
IMDb 
Isha Koppikar (s. 19. syyskuuta 1976 Bombay, Maharashtra) on intialainen näyttelijä ja malli. Hän on esiintynyt hindin-, tamilin-, kannadan-, telugun- ja marathinkielisissä elokuvissa.
Yksityiselämä

Koppikar meni naimisiin Timmy Narangin kanssa 29. marraskuuta 2009. Heidän tyttärensä syntyi vuonna 2014.
Filmografia

| Vuosi | Elokuva | Rooli | Kieli | Muuta |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1998 | Ek Tha Dil Ek Thi Dhadkan |  | Hindi |  |
| 1998 | Chandralekha | Lekha | Telugu |  |
| 1998 | Kaadhal Kavithai | Jothi | Tamili | Parhaan naistulokkaan Filmfare Awards South -palkinto |
| 1999 | En Swasa Kaatre | Madhu | Tamili |  |
| 1999 | Nenjinile | Nisha | Tamili |  |
| 1999 | Jodi |  | Tamili | Erikoisesiintyminen |
| 2000 | Surya Vamsha | Padma | Kannada |  |
| 2000 | Hoo Anthiya Uhoo Anthiya |  | Kannada |  |
| 2000 | O Nanna Nalle | Rangu | Kannada |  |
| 2000 | Fiza | Gitanjali | Hindi |  |
| 2001 | Prematho Raa | Swetha | Telugu |  |
| 2001 | Narasimha | Vanmathi | Tamili |  |
| 2001 | Rahul |  | Hindi | Erikoisesiintyminen |
| 2001 | Pyaar Ishq Aur Mohabbat | Rubaina | Hindi |  |
| 2001 | Aamdani Atthani Kharcha Rupaiyaa | Anjali | Hindi |  |
| 2002 | Company |  | Hindi | Erikoisesiintyminen |
| 2002 | Kaante |  | Hindi | Erikoisesiintyminen laulussa ”Ishq Samundar” |
| 2003 | Pinjar | Rajjo | Hindi |  |
| 2003 | Dil Ka Rishta | Anita | Hindi |  |
| 2003 | Qayamat: City Under Threat | Laila | Hindi |  |
| 2003 | Darna Mana Hai | Abhilasha | Hindi |  |
| 2003 | LOC Kargil | Santho | Hindi |  |
| 2004 | Rudraksh | Lali | Hindi |  |
| 2004 | Krishna Cottage | Disha | Hindi |  |
| 2004 | Hum Tum | Diana Fernandez | Hindi |  |
| 2004 | Girlfriend | Tanya | Hindi |  |
| 2004 | Ek Se Badhkar Ek | Tracy/Shalini Mathur | Hindi |  |
| 2004 | Inteqam: The Perfect Game | Avantika Suryavansh/Pinky | Hindi |  |
| 2005 | Kyaa Kool Hai Hum | Urmila Martodkar | Hindi |  |
| 2005 | D | Gunjan | Hindi |  |
| 2005 | Maine Pyaar Kyun Kiya? | Nishika | Hindi |  |
| 2006 | Darna Zaroori Hai |  | Hindi |  |
| 2006 | 36 China Town | Sonia Chang | Hindi |  |
| 2006 | Don | Anita | Hindi |  |
| 2006 | Haseena Smart, Sexy, Dangerous | Haseena | Hindi |  |
| 2007 | Gahraee | Nishi | Hindi |  |
| 2007 | Salaam-E-Ishq | Phoolwati | Hindi |  |
| 2007 | Darling | Ashwini | Hindi |  |
| 2008 | Hello | Esha | Hindi |  |
| 2008 | Ek Vivaah… Aisa Bhi | Chandini Shrivastava | Hindi |  |
| 2010 | Right Yaaa Wrong | Anshita | Hindi |  |
| 2010 | Hello Darling | Satvati | Hindi |  |
| 2011 | Shabri | Shabri | Hindi |  |
| 2013 | Maat |  | Marathi |  |
| 2017 | Keshava | Sharmila Mishra | Telugu |  |
| 2017 | FU: Friendship Unlimited | Sheena Mam | Marathi |  |
| 2018 | Looty | ACP Bhavani | Kannada |  |
| 2019 | Kavacha | Gowri | Kannada |  |
| 2020 | Assi Nabbe Poorey Sau | Sangli | Hindi |  |
| 2020 | Ayalaan |  | Tamili |  |
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Isha Koppikar Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Frederico Gil

| Frederico Gil |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 24. maaliskuuta 1985  Lissabon 
Kansalaisuus:   Portugali
Tennispelaaja
Pituus:  178 cm
Paino:  70 kg
Kätisyys:  oikea
Ammattilaisena:  2003–
Palkintorahat:  1 500 163 USD
Kaksinpeli
Paras sijoitus:  62. (25.4.2011)
Turnausvoittoja:  0
Voitot/tappiot:  67–74
Grand Slam -turnauksissa
Australian avoimet:  3. kierros (2012)
Ranskan avoimet:  1. kierros (2008, 2009, 2011)
Wimbledon:  1. kierros (2008, 2009, 2010, 2011)
Yhdysvaltain avoimet:  1. kierros (2008, 2009, 2010, 2011)
Nelinpeli
Paras sijoitus:  105  (9. syyskuuta 2015)
Voitot/tappiot:  23–36
Aiheesta muualla
ITF
ATP
Frederico Gil (s. 24. maaliskuuta 1985 Lissabon) on portugalilainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on sijoittunut ATP-maailmanlistalla kaksinpelissä sijalle 62 huhtikuussa 2011. Kaksinpelissä hän on kerran pelannut ATP-turnauksen finaalissa. Grand Slam -turnauksissa hän on kerran selviytynyt kolmannelle kierrokselle.
Estoril Openissa 2010 Gil saavutti toistaiseksi uransa ainoan finaalipaikkansa voitettuaan välierissä Guillermo García-Lópezin. Finaalissa hän hävisi Albert Montañésille kolmessa erässä. Monte Carlo Mastersissa 2011 Gil selviytyi puolivälieriin voitettuaan kolmannella kierroksella maailmanlistan kymmenenneksi sijoitetun Gaël Monfilsin. Puolivälierässä hän hävisi maailmanlistan neljänneksi sijoitetulle Andy Murraylle.
Gillesgården

| Gillesgården |
| --- | --- |
Tyyppi:  Museo, paikallismuseo, kulttuurihistoriallinen museo 
Osoite:  Skarpkullantie 301, 10620 Raasepori  
Sijainti:  Raasepori 
Koordinaatit:  60°03′36″N, 23°24′04″E
 fiGillesgården 
  
Gillesgården on maatalous- ja kotiseutumuseo, joka sijaitsee Skarpkullassa Kuninkaantien varreessa. Museon näyttelyt kertovat pääasiassa maataloudesta ja sen kehityksestä entisen Pohjan kunnan alueella, nykyisessä Raaseporissa.
Museorakennukset ja kokoelmat

Museokokonaisuus muodostuu seitsemästä rakennuksesta. Kokoelmiin kuuluu yhteensä yli 3 200 esinettä.
Asuinrakennus on Fiskars-yhtiöihin kuuluneen Skarpkulla Storgård Östergård -tilan entinen päärakennus, jonka Pohjan Kotiseutuyhdistys osti vuonna 1964. Rakennus on ajoitettu 1700-luvun loppupuolelle. Talossa on muun muassa talonpoikaisesineitä 1800- ja 1900-luvuilta.
Fiskars lahjoitti aittarakennuksen Länsi-Uudenmaan kansanopistolle vuonna 1926. Alun perin rakennus on pohjois-Pohjasta, Lönnhammarista. Kansanopiston siirtyessä Karjaalle rakennus museoesineineen lahjoitettiin Pohjan Kotiseutuyhdistykselle. Aitassa on piian kesähuone.
Kaksikerroksinen vilja-aitta siirrettiin Brödtorpista vuonna 1988. Alakerran näyttelyssä on muun muassa auroja ja äkeitä ja yläkerrassa metsästys-ja kalastusvälineitä.
Moratalo-tyyppinen Muonamiehentalo siirrettiin museolle Nygårdista vuonna 1983. Talossa on esillä vanhoja käyttöesineitä.
Vuonna 1987 rakennettuun halliin on sijoitettu Dalkarbyn tilan ajoneuvoja, vaunuja ja kärryjä. Hallissa on myös esillä moponäyttely sekä moottorisahakokoelma. Samassa tilassa toimii museon kahvila. 1975 rakennetussa maataloushallissa on paikallisessa maataloudessa käytettyjä välineitä.
Formula Academy Finland

| Formula Academy Finland |
| --- | --- |
Luokka:  Formula 4
Maa:   Suomi
Ensimmäinen kausi:  2018
Viimeinen kausi:  2022
Moottoreiden valmistajat:  Abarth
Rengasvalmistaja(t):  H Hankook
Kuljettajien mestari:   Aleksi Jalava
Virallinen kotisivu
Formula Academy Finland oli suomalainen rata-autoilusarja. Sarja oli Formula 4 -luokan sarja. Sarja alkoi loppukeväästä 2018 ja päättyi syksyllä 2022.[lähde? ] Sarjan promoottorina toimi pitkän linjan moottoriurheilumies Marko Koiranen. Kauteen kuului yhteensä 5 osakilpailua, jotka ajettiin pääasiassa AKK-Motorsportin Rata-SM -sarjan yhteydessä yhtenä lisäluokkana. Sarjan oli tarkoitus olla suomalaisten juniorikuljettajien ponnahduslautana kartingista kohti suurempia formulasarjoja ja lopulta kuninkuusluokkana pidettyä Formula 1 -luokkaa.
Sarjan kuljettajien oli oltava vähintään 15-vuotiaita. Säännöt mukailevat Pohjois-Euroopan Formula 4 -mestaruussarjaa. Tavoite oli mitata nimenomaan kuljettajan ajotaitoa, joten kaikki osallistujat ajoivat samanlaisilla autoilla ja samoilla säädöillä. Formula Academy Finland ajetaan Tatuus F4-T014 / Fiat Abarth -kalustolla.
Sarjan ensimmäisen kauden voittajaksi ajoi venäläinen kuljettajanuori Michael Belov. Kauden 2019 mestaruuden voitti Markus Laitala. Kauden 2022 mestaruuden vei Aleksi Jalava.
Mestarit

| Kausi | Kuljettaja |  |
| --- | --- | --- |
| 2018 |  Michael Belov |  |
| 2019 |  Markus Laitala |  |
2020-2021: 
| 2022 |  Aleksi Jalava |  |
Aiheesta muualla

https://www.tekniikkatalous.fi/uutiset/formula-4-tallainen-auto-on-nuoren-kuljettajan-ensiaskel-formuloiden-maailmaan/10364761-b3c2-3817-9570-c111163f2bcf
https://www.talouselama.fi/uutiset/formulat-ajoivat-ensi-kertaa-kymi-ringilla-entinen-f1-kuljettaja-mika-salo-tykitti-avauskierrokset-en-nae-syyta-miksi-tama-ei-kavisi-vaikka-f1lle/a740d7e9-4fc7-42b0-a41f-2746e5a20881
https://www.is.fi/muutlajit/art-2000006080721.html
https://www.mtvuutiset.fi/artikkeli/uusi-formulasarja-suomeen-kalustona-kansainvaliset-mitat-tayttavat-f4-autot/6842308
Ikaalisten taistelut

Eversti Ernst Linder Savon ryhmän hihanauhassa.
Ikaalisten taistelut olivat Suomen sisällissodan taisteluita, jota käytiin 16. helmikuuta – 24. maaliskuuta 1918 Ikaalisten kauppalan, Ikaalisten maalaiskunnan sekä Hämeenkyrön ja Viljakkalan kuntien alueella. Noin 18 kilometrin levyinen rintamalinja ulottui lännestä Ikaalisten Vatulasta Kyrösjärven itäpuolella sijaitsevaan Viljakkalan Luhalahteen. Ikaalisten rintaman taistelut olivat osa valkoisten Satakunnan rintaman itäistä lohkoa. Punaiset operoivat aluksi käytännössä omatoimisesti, kunnes joukot siirrettiin maaliskuun hyökkäysvaiheessa Tampereen esikunnan alaisuuteen. Heidän tarkoituksenaan oli edetä valkoisten vahvimmalle tukialueelle Etelä-Pohjanmaalle, mutta hyökkäys pysähtyi jo Ikaalisten eteläpuolelle. Valkoiset käynnistivät oman suurhyökkäyksensä 15. maaliskuuta tarkoituksenaan katkaista Porin rata ja näin sulkea Tampereen saartorengas. Ikaalisten rintaman viimeiset taistelut käytiin Hämeenkyrössä, jonka jälkeen punaiset perääntyivät Tampereelle.
Taustaa > Ikaalinen

Ikaalinen oli jakaantunut epäitsenäiseen kauppalaan ja sitä ympäröivään maalaiskuntaan, joissa oli yhteensä vajaat 13 000 asukasta. Heistä ainoastaan 500 asui kauppalassa tai sen vieressä sijaitsevassa kirkonkylässä. Maalaiskunnan alueella oli noin 400 itsellistä tilaa ja lähes 900 torppaa. Poliittisen enemmistön muodostivat sosialidemokraatit, jotka eduskuntavaaleissa saivat Ikaalisissa parhaimmillaan lähes 65 prosenttia äänistä. 11. heinäkuuta 1917 maalaiskunnassa käynnistyi kymmenen päivää kestänyt maatalouslakko, jonka aikaisten levottomuuksien johdosta maataloustuottajat perustivat elokuun lopussa suojeluskunnan. Sen ensimmäisenä päällikkönä toimi poliisikonstaapeli Otto Ivalo ja varapäällikkönä mekaanikko Paavo Granstedt. Kauppalan työväestö puolestaan perusti marraskuun yleislakon aikana parinkymmenen miehen vahvuisen työväen järjestyskaartin, jonka päälliköksi tuli jo kesän maatalouslakkoa johtanut valokuvaaja Nestori Karlsson.
Sisällissodan käynnistyessä tammikuun 1918 lopussa kauppala ja kirkonkylä jäivät suojeluskunnan haltuun, jolloin niiden puolustusta ryhtyi organisoimaan päätoimittaja Matti M. Ilkka. Ikaalisten suojeluskuntaan kuului noin 280 miestä, jotka olivat pääosin aseistamattomia. Ikaalisten punakaartissa oli noin 400 miestä, joille kansanedustaja Juho Lautasalo toi asekuorman Kyröskoskelta. Tukikohta perustettiin Kyrösjärven itäpuolella Viljakkalan rajalla sijaitsevaan Luhalahden kylään, jossa esikunta asettui työväentalolle. Luhalahdesta käsin punaisten partiot valvoivat Parkanon ja Tampereen välistä maantietä neljän kilometrin päässä sijaitsevaan Iso-Röyhiöön saakka.
Taustaa > Hämeenkyrö ja Viljakkala

Hämeenkyrössä oli noin 9 000 asukasta, joista suuri osa asui Kyröskosken paperitehtaan ympärille syntyneessä teollisuustaajamassa. Syksyllä 1917 paikkakunnalle perustettiin sekä suojeluskunta että työväen järjestyskaarti, joka yleislakon aikana luopui aseistaan tehtaan johdon vaatimuksesta. Sodan käynnistyessä muodostettiin yhdeksän punakaartin komppaniaa, joissa oli parhaimmillaan noin 800 miestä. Päällikkönä toimi aluksi Taavetti Lahtinen. Sodan alkupäivinä punaiset ottivat haltuunsa koko Hämeenkyrön suojeluskuntalaisten paetessa metsiin tai pyrkiessä rintamalinjan yli omiensa puolelle. Nimismies Väinö Nyström pidätettiin ja tilalle valittiin puolueettomana pidetty paperitehtaan sähkölaitoksen hoitaja Kaarlo Leivo. Punaisten esikunta perustettiin Hämeenkyrön nuorisoseurantalolle, josta se pian siirrettiin Kyröskosken paperitehtaalle. Marraskuun 1917 yleislakon yhteydessä perustetusta Viljakkalan järjestyskaartista tuli Hämeenkyrön punakaartin II komppania, jonka esikunta asettui Upan taloon. Erkki Raiteen johtamaan komppaniaan kuului aluksi noin 30 miestä, mutta sodan kuluessa vahvuus nousi lähes 70 mieheen ja naiseen.
Taistelut käynnistyvät

Ensimmäinen yhteenotto käytiin aamulla 16. helmikuuta Luhalahdessa, jonne Otto Ivalon johtama Ikaalisten suojeluskunnan osasto hyökkäsi Kyrösjärven jäältä. Luhalahden työväentaloa tulitettiin Huopionkosken sillan tuntumasta, mutta punaisten onnistuessa kiertämään hyökkääjien selustaan, joutuivat valkoiset perääntymään. Taistelussa kaatui Ivalo sekä kaksi muuta suojeluskuntalaista ja kolme haavoittui. Toinen valkoisten osasto hyökkäsi samaan aikaan hieman lännempänä Helteenkylässä, mutta sekin joutui perääntymään. Neljä päivää myöhemmin valkoiset saivat lisää aseistusta, kun jääkärivänrikki Akseli Isopuro saapui Kankaanpäässä sijainneesta Satakunnan rintaman päämajasta mukanaan 250 kivääriä. Samana päivänä alettiin kokoamaan eversti Ernst Linderin johtamaa Satakunnan ryhmää, joka otti vastuun valkoisen armeijan sotatoimista.
Punaisten tavoitteena oli eversti Mihail Svetšnikovin laatiman suunnitelman mukaisesti edetä Hämeenkyröstä ja Viljakkalasta Etelä-Pohjanmaalle, joka oli valkoisten vahvin tukialue. 23. helmikuuta Viljakkalan punakaarti miehitti 15 kilometrin päässä Luhalahdelta sijaitsevan Kallionkielen kylän, josta oli tarkoitus jatkaa valkoisten huoltoreittinään käyttämälle Ikaalisten ja Parkanon väliselle maantielle. 26. helmikuuta he joutuivat Kyrösjärveltä hyökänneen luutnantti Karl Lillierin hiihtojoukkueen yllättämäksi. Valkoiset saivat vangiksi viisi punakaartilaista, joista kolme miestä teloitettiin Viljakkalan punakaartin päällikön Erkki Raiteen seuratessa tapahtumia talon alle piiloutuneena. Seuraavaksi paikalle ilmestyi jäältä hiihtänyt Turun punakaartin osasto, jota valkoiset luulivat omikseen ja lähtivät vastaan. Punaisten avattua tulen kaatui kolme valkoista muiden paetessa.
Saavuttamastaan voitosta huolimatta punaiset jättivät Kallionkielen miehittämättä. He eivät enää pyrkineet etenemään Kyrösjärven itäpuolella, vaan hyökkäsivät suoraan Ikaalisten kauppalaan. Kyröskosken joukkoja vahvistettiin niin, että alueella oli lopulta noin 1 000 punakaartilaista sekä 80 tykki- ja konekiväärimiehinä toiminutta venäläistä. Paikallisten lisäksi rintamalle oli saapunut joukkoja myös muualta Satakunnasta, sekä Tampereen, Helsingin ja Turun seuduilta. Tampereelta lähetettiin rintamapäälliköksi metallimies Anton Leinonen, joka sai avukseen Venäjän armeijassa palvelleiden upseerien A. Sokolovin, I. Bergmanin ja J. Kannolan muodostaman ”kenttäkollegion”. Hyökkäystä valmisteltiin valtaamalla helmi–maaliskuun vaihteessa Ikaalisten eteläpuolella sijaitsevat Vatulan, Haapimaan ja Sikurin kylät.
Punaisten hyökkäykset Ikaalisiin > Ensimmäinen vaihe

Punaisten hyökkäys käynnistyi lauantaina 2. maaliskuuta kello 4.30. Turun ja Kiskon punakaartilaisten muodostama 250 miehen osasto eteni Ikaalisten kauppalaan etelästä, kun taas 400 Siuron ja Hämeenkyrön punakaartilaista koukkasi lounaasta Vatulan suunnasta. Kauppalaan suunnannut osasto sai puolenpäivän jälkeen haltuunsa Sarkkilan ja pääsi iltaan mennessä reilun kilometrin päähän nykyisestä Vanhakauppalan kaupunginosasta. Vatulasta koukanneita punaisia oli Viljalassa vastassa noin 100 valkoista, jotka joutuivat kiivaan taistelun jälkeen perääntymään hieman pohjoisemmaksi Kilvakkalaan. Punaisten tappiot päivän aikana olivat ainakin 10 kaatunutta ja 11 haavoittunutta.
Hyökkäys jatkui aamulla, mutta valkoisten saatua yön aikana vahvistuksia punaiset onnistuivat etenemään kauppalan suuntaan vain parin talon verran. Osapuolten välinen rintamalinja jäi kulkemaan hautausmaan ja sen itäpuolella sijaitsevan Hakumäen välille. Kirjailija Juuse Tammisen mukaan paikkakunnan valkoiset olivat jo laittaneet hevosensa lähtövalmiiksi pakomatkaa varten. Seuraavana päivänä valkoiset valtasivat uudelleen Viljalan ja saivat vielä haltuunsa Vatulan, kun Hämeenkyrön punakaartin komppanianpäällikkö Edvard Seppälä komensi miehensä takaisin majapaikkaan. Vuorokautta myöhemmin yhdeksänvuotias tyttö sai surmansa valkoisten luodista, kun ilta-askareissaan liikkuneita maatalon lapsia luultiin punaisten koukkauspartioksi. Tapaus sattui rintamalinjojen välisellä alueella kirkonseudun tuntumassa.
Punaisten rintamapäällikkö Leinonen oli suunnitellut uutta hyökkäystä juuri 5. maaliskuuta, mutta joutuikin järjestelemään joukkojaan uudelleen, kun miehet jättivät kauppalan tuntumassa olleet asemat. Paikalla olleiden Turun punakaartin osastojen perääntyminen sai ilmeisesti alkunsa, kun Pispalan punakaartin komppania kyllästyi esikunnan sekavaan toimintaan ja palasi vain vuorokauden rintamalla oltuaan takaisin Tampereelle. Uudelleenjärjestelyä suojatakseen punaisten tykistö tulitti kauppalaa Sarkkilasta ja Läykkälän Palomäeltä käsin. Seuraavan neljän päivän aikana ammuttiin yli 800 kranaattia, mutta ne eivät aiheuttaneet suurta vahinkoa, sillä kyseessä oli lähinnä ilmassa räjähtäviä srapnelleja.
Hyökkäyksen alkaessa valkoisten taistelujoukoissa oli vain 200 miestä, joista 170 oli Ikaalisten, ja loput Hämeenkyrön ja Viljakkalan suojeluskuntalaisia. Seuraavan viikon kuluessa vahvuus kasvoi 740 mieheen, kun Jämijärveltä saapui jääkäri Aarne Peltosen komentama Porin rykmentin Turun pataljoona, ja Parkanosta ruotsalaisen luutnantti Karl Lillierin hiihtojoukkue. Muodostetun Ikaalisten osaston päälliköksi määrättiin everstiluutnantti Waldemar Appelgren.
Punaisten hyökkäykset Ikaalisiin > Toinen vaihe

Punaiset hyökkäsivät uudelleen perjantaina 8. maaliskuuta, jolloin tykistö tulitti myös Viljalassa olleita valkoisten asemia. Lauantai-iltaan mennessä etenemistä tapahtui vain Hakumäen suunnalla, jossa punaisten 600 miehen päävoimia oli vastassa noin 700 valkoista. Hyökkäystä jatkettiin seuraavana aamuna, jolloin Leinonen lähti hakemaan Tampereelta lisävoimia. Valkoiset puolestaan tekivät vastaiskun punaisten vasemmalla sivustalla pakottaen heidät jättämään asemansa Kurkelan ja Haapimaan kylissä.
Kankaanpään päämajassa oleskellut eversti Linder saapui Ikaalisiin 10. maaliskuuta yhdessä maaherra Mikko Collanin kanssa. Illalla hän lähetti 300 miehen hiihto-osaston punaisten selustaan Sikuriin ja Sarkkilaan, joista nämä perääntyivät saarrostuksen pelossa Kyröskoskelle. Siuron punakaartin komppania jatkoi edelleen Tampereelle saakka, jossa esikuntaa johtanut Hugo Salmela syytti heitä niskuroinnista. Salmela riisui komppanian aseista ja erotti sen venäläisen päällikön, jonka syyksi vetäytyminen laitettiin. Aamulla 11. maaliskuuta Leinonen lähetti Sikuriin osaston, jonka suojaamana hän pystyi ryhmittämään joukkonsa uudelleen.
Punaisten hyökkäyksen tauottua Ikaalisiin saapui Etelä-Pohjanmaalta Vähänkyrön, Kauhavan ja Jalasjärven miehiä, niin että lopulta alueella oli noin 900 valkoista. 14.–15. maaliskuuta Ikaalisissa pidettiin vielä yleiset kutsunnat, mutta niiden avulla saatiin vain 100 miestä lisää. Samaan aikaan Leinonen vahvisti joukkojaan Kyrösjärven itäpuolella Luhalahdessa, josta puolestaan Pispalan punakaartin I komppania eteni Vähä-Röyhiön kylään. Tarkoituksena oli käynnistää uusi hyökkäys 17. maaliskuuta, mutta punaiset joutuvatkin puolustamaan asemiaan valkosten aloitettua oman suurhyökkäyksensä 15. maaliskuuta.