stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kansallisrunoilija
Luettelo kansallisrunoilijoista > Eurooppa

| Maa (tai alue) | Runoilija |
| --- | --- |
 Alankomaat: Joost van den Vondel, Jacob Cats
 Albania: Gjergj Fishta, Naim Frashëri
 Andorra: Albert Salvadó
 Armenia: Grigor Narekilainen, Sayat-Nova, Hovhannes Tumanyan, Yeghishe Charents
 Belgia: Emile Verhaeren, Maurice Maeterlinck
 Bosnia ja Hertsegovina: Mak Dizdar, Izet Sarajlić, Aleksa Šantić
 Bulgaria: Hristo Botev, Ivan Vazov
 Dagestan: Rasul Gamzatov
 Englanti: Geoffrey Chaucer, William Shakespeare, William Blake, William Wordsworth, Samuel Taylor Coleridge
 Espanja: Miguel de Cervantes, Lope de Vega, Federico García Lorca
 Flanderi: Hendrik Conscience, Guido Gezelle, Hugo Claus
 Friisinmaa : Gysbert Japiks
 Färsaaret: William Heinesen
 Galicia: Rosalía de Castro, Eduardo Pondal, Alfonso X Viisas, Castelao
 Georgia: Shota Rustaveli
 Gibraltar: Héctor Licudi
 Guernsey: George Métivier
 Irlanti: Thomas Moore, William Butler Yeats, Seamus Heaney
 Islanti: Egill Skallagrímsson, Jónas Hallgrímsson, Hallgrímur Pétursson
 Italia: Vergilius, Dante Alighieri, Francesco Petrarca, Giovanni Boccaccio, Giosuè Carducci, Giacomo Leopardi, Ugo Foscolo, Gabriele D'Annunzio
 Itävalta: Franz Grillparzer, Peter Rosegger, Johann Nestroy
 Jersey: Wace
 Katalonia: Ausiàs March, Vicent Garcia, Jacint Verdaguer
 Kosovo: Din Mehmeti, Ali Podrimja
 Kreikka: Homeros, Dionysios Solomos
 Kroatia: Marko Marulić, Miroslav Krleža
 Kypros: Vasilis Michaelides
 Latvia: Rainis, Andrejs Pumpurs
 Liechtenstein: Peter Kaiser
 Liettua: Kristijonas Donelaitis, Maironis, Juozas Tumas-Vaižgantas, Justinas Marcinkevičius
 Luxemburg: Edmond de la Fontaine, Michel Rodange, Michel Lentz
 Malta: Dun Karm Psaila
 Mansaari: Thomas Edward Brown
 Moldova: Grigore Vieru, Mihai Eminescu
 Monaco: Louis Notari
 Montenegro: Pietari II Petrović-Njegoš
 Norja: Henrik Wergeland
 Oksitania: Frédéric Mistral
 Pohjois-Makedonia: Kočo Racin, Georgi Pulevski ja Kole Nedelkovski
 Pohjois-Ossetia-Alania: Kosta Khetagurov
 Portugali: Luís de Camões, Fernando Pessoa
 Provence: Frédéric Mistral
 Puola: Jan Kochanowski, Adam Mickiewicz, Juliusz Słowacki, Zygmunt Krasiński, Cyprian Norwid
 Ranska: Charles Baudelaire, Victor Hugo
 Romania: Mihai Eminescu
 Ruotsi: Carl Michael Bellman, Gustaf Fröding, Verner von Heidenstam, Esaias Tegnér, Evert Taube
 Saksa: Johann Wolfgang von Goethe, Friedrich von Schiller
 San Marino: Pio Chiaruzzi
 Serbia: Pietari II Petrović-Njegoš, Vladislav Petković Dis, Desanka Maksimović
 Skotlanti: Robert Burns, Hugh MacDiarmid
 Slovakia: Pavol Országh Hviezdoslav
 Slovenia: France Prešeren
 Suomi: Eino Leino, Johan Ludvig Runeberg
 Sveitsi: Gottfried Keller, Carl Spitteler
 Tanska: Adam Oehlenschläger, Søren Kierkegaard
 Tšekki: Karel Hynek Mácha, Božena Němcová, Jan Neruda
 Turkki: Mehmet Akif Ersoy, Nâzım Hikmet
 Ukraina: Taras Ševtšenko, Ivan Franko, Lesja Ukrajinka
 Unkari: Sándor Petőfi, János Arany
 Valko-Venäjä: Janka Kupala, Jakub Kolas
 Venäjä: Aleksandr Puškin
 Viro: Kristjan Jaak Peterson, Lydia Koidula, Friedrich Reinhold Kreutzwald
 Wales: Dylan Thomas, Dafydd ap Gwilym
Luettelo kansallisrunoilijoista > Etelä-Amerikka

| Maa | Runoilijat |
| --- | --- |
 Argentiina: José Hernández ,Jorge Luis Borges, Leopoldo Lugones
 Brasilia: Gonçalves Dias, Olavo Bilac, Carlos Drummond de Andrade, Machado de Assis
 Chile: Pablo Neruda, Gabriela Mistral
 Ecuador: José Joaquín de Olmedo, Jorge Enrique Adoum
 Guyana: Martin Carter
 Kolumbia: Rafael Pombo, José Asunción Silva
 Peru: César Vallejo
 Suriname: Trefossa
 Uruguay: Juan Zorrilla de San Martín
 Venezuela: Rómulo Gallegos, Andrés Eloy Blanco
Luettelo kansallisrunoilijoista > Oseania

| Maa | Runoilijat |
| --- | --- |
 Australia: Henry Lawson, Adam Lindsay Gordon, Dorothea Mackellar, A. B. Paterson
 Uusi-Seelanti: James K. Baxter, Allen Curnow
Luettelo kansallisrunoilijoista > Pohjois-Amerikka

| Maa (tai alue) | Runoilijat |
| --- | --- |
 Barbados: Kamau Brathwaite
 Costa Rica: Aquileo J. Echeverría, Carmen Lyra
 Dominikaaninen tasavalta: Pedro Mir
 Grönlanti: Henrik Lund
 Guatemala: Miguel Ángel Asturias
 Haiti: Oswald Durand, Jacques Roumain
 Jamaika: Claude McKay
 Kanada: Pauline Johnson, John McCrae, Margaret Atwood, Lucy Maud Montgomery
 Kuuba: José Martí, Lezama Lima, Nicolás Guillén
 Meksiko: Ramón López Velarde, Octavio Paz
 Nicaragua: Rubén Darío
 Panama: Ricardo Miró
 Puerto Rico: Julia de Burgos, Giannina Braschi, Juan Antonio Corretjer, Lola Rodríguez de Tió, Nimia Vicéns
 Quebec: Gilles Vigneault, Félix Leclerc, Gaston Miron, Gérald Godin, Émile Nelligan, Octave Crémazie
 Saint Lucia: Derek Walcott
 Yhdysvallat: Walt Whitman, Emily Dickinson, Francis Scott Key, Robert Frost, Langston Hughes, Maya Angelou, Gwendolyn Brooks
Tauno Karanko

Tauno Savolainen myöh. Karanko  (8. maaliskuuta 1897 Valtimo – 7. joulukuuta 1939) oli suomalainen jääkärikapteeni. Hänen vanhempansa olivat kansakoulunopettaja, maanviljelijä Pekka Savolainen ja Aino Maria Piironen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1932 Hellin Pitkäsen ent. Lahti kanssa.
Opinnot

Savolainen kävi kaksi luokkaa Nurmeksen yhteiskoulua ja suoritti viidennen luokan Joensuun lyseossa vuonna 1931. Hän suoritti viestiupseerikurssin Santahaminassa vuonna 1929 ja Taistelukoulun luutnanttikurssin vuonna 1932 sekä kapteenikurssin Suojeluskuntain päällystökoulussa vuosina 1936–1937.
Jääkärikausi

Savolainen työskenteli harjoittelijana valtionrautateillä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 21. tammikuuta 1917, josta hänet siirrettiin pataljoonan 3. komppaniaan 12. kesäkuuta 1917 ja lähetettiin Polangenissa järjestetyille erikoiskursseille (pommarikurssi).
Suomen sisällissota

Savolainen saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan ensin koulutusaliupseeriksi ja myöhemmin joukkueen varajohtajaksi 1. Jääkärirykmentin 1. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Lempäälässä ja Säiniöllä sekä Viipurissa, jossa hän haavoittui taistelussa 28. huhtikuuta 1918.
Sisällissodan jälkeinen aika

Savolainen siirrettiin sisällissodan jälkeen 21. kesäkuuta 1918 Sallan rykmenttiin, josta muodostettiin myöhemmin Lapin 1. rajavartiopataljoona. Hänet määrättiin 16. syyskuuta 1918 alkaen Lapin ryhmän 2. pataljoonan esikuntavääpeliksi ja edelleen 5. huhtikuuta 1919 alkaen koulutusaliupseeriksi sekä 17. syyskuuta 1919 alkaen  nuoremmaksi upseeriksi Kainuun rajavartiostoon. Tässä elämänsä vaiheessa hän muutti nimensä yhdessä veljensä Toivo Savolaisen kanssa Karangoksi. Seuraavaksi hänet siirrettiin 1. lokakuuta 1921 samanlaiseen toimeen Keski-Suomen rykmenttiin, josta hän erosi 7. heinäkuuta 1922 ja astui 17. elokuuta 1922 nuorempana upseerina Lapin rajavartioston palvelukseen, josta hänet siirrettiin 28. helmikuuta 1930 Joensuun rajavartiostoon ja 20. elokuuta 1933 alkaen Kainuun rajavartiostoon. Kainuun rajavartiostossa hänet nimitettiin 2. komppanian päälliköksi 29. elokuuta 1933.
Talvisota

Karanko osallistui talvisotaan Ryhmä Ilomäen viestiupseerina Erillis-Pataljoona 14:ssa, jonka riveissä hän kaatui viestipartiomatkalla taistelussa Kuhmon Hotakkavaarassa yöllä 7. joulukuuta 1939.   Hänet haudattiin Valtimolle.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Aliupseeri 11. helmikuuta 1918  Varavääpeli 21. heinäkuuta 1918  Vääpeli 1. lokakuuta 1918  Vänrikki 17. syyskuuta 1919  Luutnantti 16. toukokuuta 1921  Kapteeni 7. helmikuuta 1936 |      |  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera  Vapaudenmitali 1. lk.  Vapaudenmitali 2. lk.  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Jääkärimerkki  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi  Unkarin ensimmäisen maailmansodan muistomitali |
Kurssilaisia räjäytysharjotuksessa. Etuoikealla kouluttaja luutnantti Mellis
William Penney

William Penneyn passikuva Los Alamosin (LANL) salaiseen ydintutkimusyksikköön.
William "Bill" George Penney (24. kesäkuuta 1909 – 3. maaliskuuta 1991) oli brittiläinen matemaatikko ja ydinfyysikko, joka osallistui Manhattan-projektiin, jonka niin kutsuttu alaprojekti Projekti Alberta oli. Häntä on luonnehdittu brittien atomipommin isäksi. Koeräjäytys nimeltä "Operaatio Hurrikaani" tehtiin vuonna 1952. Penneyn matemaattisia kykyjä tarvittiin jo Yhdysvaltain atomipommihankkeessa.
Penney oli toinen Nagasakin atomipommin pudottamiseen osallistuneista brittitarkkailijoista Leonard Cheshiren ohella.
Saavutuksiensa vuoksi William Penney sai paronin aatelisarvon Brittiläiseltä Kansainyhteisöltä. Tämä tarkoitti myös Sir-etuliitettä nimen yhteydessä, lordin tittelin ohella. Atomivakooja Klaus Fuchs toimi varsin ilmeisesti hänen työtoverinaan. Brittien omat ydintutkimusyksiköt sijaitsivat Harwellissa ja Aldermastonissa. Ydinpommien koeräjäytyksiä toteutettiin muun muassa Australian Maralingassa ja Joulusaarilla.
Aiheesta muualla

http://www.freebase.com/view/en/william_george_penney (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
http://pagerankstudio.com/Blog/2011/04/william-george-penney-baron-penney-biography/ (englanniksi)
http://www.britannica.com/EBchecked/topic/450065/William-Penney-Baron-Penney (englanniksi)
http://www-history.mcs.st-and.ac.uk/history/Biographies/Penney.html (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Japani  Alankomaat 
Tieteilijät:  CiNii  MathSciNet  Mathematics Genealogy Project  zbMATH 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  UK Parliament
Erkki Aura

| Erkki Aura> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Erkki Olavi Aura
Syntynyt: 18. marraskuuta 1942 Tampere
Kuollut: 19. heinäkuuta 2024 (81 vuotta)
Ammatti:  teatteriohjaaja, näytelmäkirjailija
Aiheesta muualla
Elonet
Erkki Olavi Aura (18. marraskuuta 1942 Tampere – 19. heinäkuuta 2024) oli suomalainen teatteriohjaaja ja näytelmäkirjailija.
Elämä ja ura

Erkki Auran vanhemmat olivat rautatievirkamies Leo Olavi Aura ja konttoristi Evamaria Levanttila. Hän valmistui ylioppilaaksi vuonna 1964, teatteriohjaajaksi 1968 ja filosofian maisteriksi 1981.
Auran tuotanto kattaa kymmenittäin näytelmiä, draama- ja kuunnelmakäännöksiä ja useita musikaaleja. Näytelmistä mainittakoon Sopimus ja Pitsiliperit ja musikaaleista Puhtaana käteen!. Aura niinikään käänsi useita teoksia, kuten Henrik Ibsenin Kansanvihollinen. Hän teki myös omia runoja ja laulujen sanoituksia.
Auralla oli useita kiinnityksiä. Vuosina 1969–1970 hän toimi ohjaajana Vaasan suomalaisessa teatterissa, Riihimäen teatteria hän johti 1975–1977, Kokkolan kaupunginteatteria 1977–1979, Seinäjoen kaupunginteatteria 1984–1989 ja Liekkiteatteria vuodesta 1989.
Auran teatterirooleja olivat professori Henry Higgins (Pygmalion), Tevje (Viulunsoittaja katolla), Murhaaja (Murhaajan päiväkirja) ja useat muut. Hänen teatteriohjauksiaan olivat muun muassa Punainen viiva, Viulunsoittaja katolla, Spoon River ja Hamlet. Lisäksi hän toimi lavastajana muun muassa kappaleessa Ulvova mylläri.
Aura näytteli muutamissa kokoillan elokuvissa. Hänellä oli kultasepän rooli Matti Kassilan ohjaamassa rikoselokuvassa Kaikki pelissä (1994) ja luonnonparantajan rooli Esko Favénin ohjaamassa draamassa Rakastunut rampa (1975). Yle TV2:lle Aura ohjasi elokuvat Siihen aikaan kun isä lampun osti ja Kaapataan kaupungininsinööri.
Penedo
Kirjallisuutta

Peltoniemi, Teuvo: Kohti parempaa maailmaa.  (Utopiayhteisöjen historia ja suomalaiset ihannesiirtokunnat)  Helsinki:  Otava, 1985.  ISBN 951-1-08551-4
Suomalaiset utopiayhteisöt maailmalla. Jouni Korkiasaari Siirtolaisuusinstituutti
H. D. Pennanen : Fazenda Penedo: suomalainen maanviljelystila Brasiliassa. Työkansan Kirjapaino, Tampere 1929
Eva Hildén : A saga de Penedo: a história da Colônia Finlandesa no Brasil. Fotografia Brasileira, Rio de Janeiro 1989 ISBN 85-85268-01-8
Penedo: suomalaiskylä Brasiliassa, toim. Airi-Karina Savelius. Suomi-Brasilia seura ry:n julkaisu. 2. uud. painos Helsinki 2001 ISBN 951-96977-2-1
Penedo: colônia finlandesa no Brasil. Associação Finlândia, cop. Helsinki 2002 ISBN 951-96977-3-X
Petri Hottola : Penedo: suomalaista kulttuuria Brasilian matkailussa.  	Matkailualan verkostoyliopiston julkaisuja, n:o 7. Joensuun yliopisto, matkailualan opetus- ja tutkimuslaitos, Joensuu 2006 ISBN 952-458-853-6
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Penedo Wikimedia Commonsissa
Penedon kadotetun paratiisin pelasti turismi Ylen Elävä arkisto:
Penedo 70 vuotta : suomalainen utopia Brasiliassa 1929–1999, Siirtolaisuusinstituutti 1999 (Doria)
Sen piti olla paratiisi. Lähes sata vuotta sitten joukko suomalaisia myi omaisuutensa ja seilasi rahtilaivalla Brasiliaan etsimään paratiisia, jonka saarnaaja Toivo Uuskallio oli nähnyt unessaan. Paratiisissa elettäisiin onnellisina alasti ja hedelmiä syöden, Uuskallio maalaili. Se ei mennyt ihan niin. Helsingin Sanomat 13.3.2021, Sara Vainio ja Pauliina Siniauer, teksti, Jenni Toivonen, kuvat ja videot
Elsa Vähänen : "Lopulta hukkui inspiraatio pulloon". Jääskeläinen maanviljelijä ja taiteilija Toivo Suni lähti 1920-luvulla utopiasiirtolaiseksi Brasilian Penedoon, missä alkoholi koitui monen suomalaisen kohtaloksi. Alkoholi 1/2017
kotisivu (portugaliksi)
Suomalainen maatila Brasiliassa. Kuvia Fazenda Penedosta, Suomen Kuvalehti, 27.4.1929, nro 17, s. 21, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Paratiisillinen Penedo. Suomalaisen siirtokunnan vieraana, Helsingin Sanomat, 5.12.1937, nro 329, s. 33, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Käynnillä Brasilian suomalaissiirtolassa, Aamulehti, 17.12.1938, nro 340, s. 10, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
David Moore

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 23. marraskuuta 1976 (ikä 48)
Syntymäpaikka: Birmingham, Englanti, Iso-Britannia
Pelipaikka: keskuspuolustaja
Pituus: 182 cm
Junioriseurat
1992–1995: Aston Villa
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1995–1996 | Aston Villa | 0 | (0) |
| 1996 | MyPa | 19 | (1) |
| 1997 | JJK | 5 | (0) |
| 1997 | FC Lahti | 11 | (0) |
| 1997 | Worcester City |  |  |
| 1998 | Kettering Town | 14 | (2) |
| 1998–1999 | TPV | 47 | (1) |
| 1999–2000 | Stourbridge |  |  |
| 2000–2003 | FC Kuusankoski | 93 | (7) |
| 2007 | SCR | 4 | (0) |
| Yhteensä | Yhteensä | 193 | (11) |
Valmennusura
2007–2008: SCR
2009: ÅIFK (apuv.)
2010: PIF
2012–2013: FC Lahti (B-jun.)
2014: SalPa (apuv.)
2015–2016: SalPa
2018–2019: FC Inter (A-jun.)
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
David Moore (s. 23. marraskuuta 1976 Birmingham, Englanti, Iso-Britannia) on englantilainen jalkapallovalmentaja ja entinen jalkapalloilija. Pelaajaurallaan Moore oli pelipaikaltaan keskuspuolustaja.
Mooren ensimmäinen seura oli Aston Villa FC, jonka juniorijoukkueissa hän teki ensiesiintymisensä koulupoikana kaudella 1992–1993. Varsinaisen sopimuksen Aston Villan kanssa Moore solmi seuraavaksi kaudeksi. Kahden sopimuskauden jälkeen hän nousi yli-ikäisenä reservijoukkueeseen, jossa pelasi vuoden verran. Mooren sopimusta ei enää jatkettu ja hän siirtyi Veikkausliigassa pelanneen Myllykosken Pallon riveihin. Kauden päätteeksi Moore juhli SM-hopeaa joukkueensa kanssa.
Kaudeksi 1997 Moore teki sopimuksen Ykkösen Jyväskylän Jalkapalloklubin kanssa. Hän ehti pelata JJK:ssa vain viidessä sarjaottelussa ennen siirtymistään heinäkuussa saman sarjatason FC Lahteen. Syyskuussa Moore esiintyi edustuskelvottomana loppusarjan ottelussa Varkauden Työväen Palloilijoita vastaan, sillä FC Lahti ei ollut pitänyt kirjaa hänen alkukaudesta saamistaan varoituksista JJK:ssa ja Mooren olisi kuulunut kärsiä pelikiellosta kyseisessä pelissä. FC Lahti tuomittiin hävinneeksi ottelun 3–0.
Pelaajauransa jälkeen Moore on toiminut valmentajana SC Raisiossa, Åbo IFK:ssa, Pargas IF:ssä ja Salon Palloilijoissa sekä Kaarinan Poikien, Turun Palloseuran ja FC Lahden junioreissa.
Saavutukset

SM-hopea 1996
Radovan Karadžić

| Radovan Karadžić> Радован Караџић |
| --- | --- |
 Radovan Karadžić vuonna 2016
Serbitasavallan 1. presidentti
 7. huhtikuuta 1992 – 19. heinäkuuta 1996  
Seuraaja:  Biljana Plavšić
Henkilötiedot
Syntynyt: 19. kesäkuuta 1945 (ikä 79) Petnjica, Montenegro, Jugoslavia
Ammatti:  psykiatri
Puoliso:  Ljiljana Zelen Karadžić
Tiedot
Puolue:  Serbian demokraattinen puolue
Uskonto:  ortodoksi
 Nimikirjoitus
Radovan Karadžić (serb. Радован Караџић, s. 19. kesäkuuta 1945) on serbialainen poliitikko ja Bosnian Serbitasavallan entinen presidentti. Koulutukseltaan hän on psykiatri, mutta on myös kirjoittanut ja julkaissut kirjoja ja runoja. Kiihkeän serbikansallismielinen Karadžić pyrki luomaan itsenäistyvään Bosniaan serbivaltion Serbian tuella vuosina 1992–1995 käyttämällä hyväksi armeijaa ja puolisotilaallisia järjestöjä, jotka ajoivat kodeistaan ja murhasivat muihin kansoihin kuuluvia. Karadžić menetti Slobodan Miloševićin virallisen tuen jo 1994, koska ei suostunut rauhaan.
Sodan jälkeen Karadžić pakoili vuosien ajan virkavaltaa, kunnes hänet vuonna 2008 pidätettiin Serbiassa. Vuonna 2016 Karadžić tuomittiin Haagin YK-tuomioistuimessa Bosnia-Hertsegovinan sisällissodassa suoritetuista sotarikoksista, mm. kansanmurhasta ja etnisistä puhdistuksista 40 vuoden vankeuteen. Vuonna 2019 YK:n valitustuomioistuin kovensi tuomion elinkautiseksi vankeudeksi.
Tausta

Radovan Karadžić syntyi vuonna 1945 montenegrolaiseen serbiperheeseen, ja hänen isänsä Vuko oli toisessa maailmansodassa tšetnikki. Karadžić alkoi opiskella lääketiedettä Sarajevossa 1960. Vanhempiensa mukana 15-vuotiaana maalta muuttanut Karadžić lienee tuntenut itsensä aliarvostetuksi Sarajevon kulttuuripiireissä. Karadžić osallistui vuoden 1967 nationalistiseen opiskelijamielenosoitukseen Sarajevossa, ja 1970-luvulla hän jatkoi opintojaan ulkomailla. Hän opiskeli esimerkiksi Yhdysvalloissa Columbian yliopistossa lääketiedettä ja runoutta, ja myöhemmin luki runojaan BBC:ssäkin.lähde?
Karadžićista toimi Belgradin Punaisen tähden jalkapallojoukkueen psykiatrina ja eli melko ylellistä elämää. Vapaa-aikanaan hän harrasti muun muassa šakkia, runoutta ja lyyran soittoa sekä kirjoitti lastenkirjoja. Palattuaan Jugoslaviaan Karadžić omaksui kansallismielisiä ajatuksia kirjailija Dobrica Ćosićilta. Näin Karadžić liittyi perinteiseen Suur-Serbiaa kannattavaan serbiälymystöön, mutta seurusteli myös Bosnian vihreän puolueen kanssa. Eräässä lausunnossa Karadžić jopa tuomitsi kuuluisan Kosovon serbejä tukevan Sanu-muistion julistaen kommunismin pahaksi ja nationalismin vielä pahemmaksi
Karadžić istui 1980-luvulla vankilassa valtion antamien psykiatrian tutkimus- ja maataloustukien väärinkäytöstä, ei poliittisista syistä niin kuin esimerkiksi hänen vastustajansa Alija Izetbegović. Maatalouspetoksessa Karadžićin kumppanina oli kaivosyhtiö Energoinvestin johtaja Momčilo Krajišnik, joka myös syyllistyi rikoksiin  Bosnian sodassa.
Bosnian sota

Slobodan Miloševićin kanssa ystävystynyt Radovan Karadžić perusti Demokraattisen Serbipuolueen (SDS) 1989. Kommunistisen Jugoslavian hajotessa 1991 hän oli Bosnian serbitasavallan päämies 1992–1996. Jyrkkää serbikansallismielistä linjaa ajanut Karadžić ei hyväksynyt Bosnia-Hertsegovinan itsenäistymistä, sillä se pirstoi serbien asuma-alueet eri valtioihin. Serbikansallismieliset katsoivat muslimien uhkaavan serbejä. Siksi Karadžić pyysi vuoden 1991 lopulla parlamentissa itsenäistymisen peruuttamista muslimeihin kohdistuvan kuolemaa ja kärsimystä tuottavan sodan uhalla.
Serbian kiihkokansallismieliset pyrkivät luomaan serbivaltion Bosniaan vaikka väkivalloin vapauttamalla ja puhdistamalla alueita muista kansoista. Tämä esiteltiin usein pyhänä taisteluna muun muassa islamia vastaan. Karadžić suunnitteli ja johti yhdessä Ratko Mladićin kanssa bosniakkeihin ja kroaatteihin kohdistuneet etniset puhdistukset ja Srebrenican kansanmurhan. Sodan aikana Karadžić pyöritti Bosniassa pulan keskellä tuottoisaa mustan pörssin kauppaa. Karadžić piti Jugoslavian presidenttinä toiminutta Slobodan Miloševićia petturina, sillä Milošević lopetti tuen Bosnian serbivähemmistölle nähtyään, ettei siitä ollut hänelle enää poliittista ja taloudellista hyötyä.
Pidätys

Karadžić oli vuosia etsintäkuulutettuna sotarikoksista, mutta hänen onnistui vältellä kiinnijäämistä paikallisten asukkaiden turvin. Serbian poliisi pidätti Karadžićin pitkän etsintäoperaation tuloksena 21. heinäkuuta 2008. Karadžić näytti pidätyshetkellä silmälaseissaan ja parrassaan aivan toiselta kuin Bosnian sodan aikana. Hän oli asunut Serbian pääkaupungissa Belgradissa väärennetyn henkilöllisyyden turvin käyttäen nimeä Dragan Dabić ja pitänyt yksityistä psykiatrian ja vaihtoehtolääketieteen vastaanottoa. Serbian sotarikossyyttäjä ilmoitti 22. heinäkuuta, että Karadžić luovutetaan Haagin Jugoslavia-tuomioistuimelle, jossa häntä vastaan on luettu syytteet sotarikoksista.
Oikeudenkäynti ja tuomio

Karadžić sanoi Haagissa muun muassa, että "serbien asia on oikeutettu ja pyhä". Hän myös kiisti Sarajevon saarron ja Srebrenican joukkomurhan ja väitti sotarikoksia muslimien tekemiksi lavastuksiksi. Karadžić sanoi, ettei kadu mitään, väitti pyrkineensä estämään sodan, ja että hänet pitäisi palkita hyvistä töistään. Karadžić myös sanoi vähentäneensä sodan uhrimäärää ja ettei hänellä suvaitsevaisena, lempeänä miehenä ollut mitään muslimeja ja kroaatteja vastaan.
YK:n tuomioistuimen syyttäjä syytti Karadžićia 11. heinäkuuta 2013 toistamiseen kansanmurhasta, rikoksista ihmisyyttä vastaan ja sotarikoksista koko Bosnia-Hertsegovinan alueella uusien todisteiden nojalla. Puolustus ja syytetty vaativat syytteiden peruuttamista. Karadžićille vaadittiin elinkautista. Karadžić sanoi oikeudessa olevansa muslimien ystävä. Hän kielsi kehottaneensa joukkojaan tappamaan Srebrenicassa, mutta pyysi silti anteeksi uhrien omaisilta. Karadzic sanoi, ettei tiennyt Srebrenican joukkomurhasta.
Karadžić tuomittiin 24. maaliskuuta 2016 Haagissa kansanmurhasta ja yhdeksästä muusta sotarikoksesta, muun muassa rikokseen ihmisyyttä vastaan. Hänet todettiin syylliseksi kymmeneen kohtaan niistä yhdestätoista, joista häntä syytettiin. Tuomio on 40 vuotta vankeutta. Karadžić valitti tuomiosta. YK-tuomioistuimen käsittelyssä tuomio koveni elinkautiseksi.Karadžić istuu vankeustuomiotaan Wightsaarella, Englannissa.
Kirjallisuutta

Marita Vihervuori: Tervetuloa helvettiin: välähdyksiä Jugoslavian perintösodasta, Otava 1999, ISBN 951-1-16390-6
Slavenka Drakulić: Eivät tekisi pahaa kärpäsellekään – sotarikolliset tuomiolla (alkuteos They would never hurt a fly), suom. Petri Stenman, Suomen rauhanpuolustajat 2005, Pystykorvakirja, Like Helsinki 2005 ISBN 952-471-612-7
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Radovan Karadžić Wikimedia Commonsissa
Sitaatteja aiheesta Radovan Karadžić Wikisitaateissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Australia  Kreikka  Kroatia  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  Trove 
Muut:  IdRef
Pengerkatu

Pengerkatua lounaan suuntaan. Kuvassa kadun kaikki kolme tasoa ja osa rinteeseen rakennetusta Pengerpuistosta. Yrjö Sadeniemen piirtämä koulurakennus yläoikealla. Keskellä näkyvä vihertävä kerrostalo sijaitsee Pengerkadun ja Agricolankadun risteyksessä.
Pengerkatu (ruots. Terrassgatan) on asuin- ja liikekatu Helsingissä Kallion kaupunginosassa. Pengerkatu on samansuuntainen sen itäpuolella sijaitsevan Hämeentien kanssa. Katu on pengerretty rinteeseen, joka kohoaa Hämeentieltä jyrkästi lännen suuntaan.