stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Roomalainen teatteri
Kehitys

Roomalainen teatteri kehittyi kreikkalaisesta teatterirakennuksesta omaksi lajityypikseen. Roomalaiset käyttivät teatterirakennuksissaan alkuperän mukaisia käsitteitä ja osia soveltaen niitä roomalaisen rakennustekniikan ja taiteen vaatimuksiin.
Alun perin roomalaiset teatterit olivat puusta rakennettuja tilapäisrakennuksia. Rooman ensimmäinen pysyvä teatterirakennus oli Pompeiuksen rakennuttama ja hänen mukaansa nimetty teatteri, joka on sittemmin hävinnyt. Marcelluksen teatteri on sen sijaan säilynyt meidän päiviimme.
Keskeiset osat

Roomalainen teatteri rakennettiin kreikkalaisesta poiketen useimmiten tasamaalle käyttäen hyväksi holveja, jotka kannattivat katsomoa (cavea) ja yleisön poistumisteitä (vomitorium). Cavea oli osittain katettu ja sen pohjakaava oli tasapäinen puolikaari, toisin kuin kreikkalainen theatron (θέατρον), jonka kehä jatkui pidemmälle.
Kreikkalaisen teatterin orkestra (ὀρχήστρα) teki täyden ympyrän, ja se oli varattu tanssijoille ja kuorolle. Roomalaisessa teatterissa orchestra oli pienempi ja siitä tuli osa katsomoa, jonne sijoitettiin yläluokan, kuten senaattorien, istuimet. Orchestrassa ei myöskään ollut thymeleä (θυμέλη), joka kreikkalaisessa teatterissa oli varattu Dionysoksen alttarille.
Näyttämö (proscaenium) oli roomalaisen teatterin keskipiste. Se oli korotettu ja katettu, ja sen taustalla katsomoa vastapäätä oli koko teatterin levyinen monitahoinen koristeltu seinä scaenae frons.
Esimerkkejä teattereista

Roomalaiset rakensivat teattereitaan kaikkialle valtakunnan alueelle, ja niitä on säilynyt lukuisia. Parhaimpia esimerkkejä roomalaisesta teatteriarkkitehtuurista on Orangen teatteri. Muita hyvin säilyneitä teattereita on Pompejissa, Aspendoksessa, Thuggassa eli Douggassa, Taorminassa (Taorminan teatteri) ja Miletoksessa (Miletoksen teatteri, alun perin kreikkalainen teatteri).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta roomalaiset teatterit Wikimedia Commonsissa
Aspendoksen teatterin cavea Turkissa, lähellä Belekiä
Richard Roth

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Richard Roth vuonna 1964. |  Richard Roth vuonna 1964. |  Richard Roth vuonna 1964. |  |
Maa:   Yhdysvallat
Miesten uinti
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Tokio 1964 | 400 m sekauinti |  |
Richard William "Dick" Roth (s. 26. syyskuuta 1947 Palo Alto, Kalifornia) on yhdysvaltalainen uimari ja olympiavoittaja.
Roth ui 400 metrin sekauinnissa vuonna 1964 maailmanennätyksen 4.48,6. Tokion olympialaisissa 1964 hän sairastui umpilisäketulehdukseen mutta lykkäsi hänelle määrättyä leikkausta kolmella päivällä päästäkseen osallistumaan olympialaisissa 400 metrin sekauintiin, jossa hän voitti kultaa uudella maailmanennätysajalla 4.45,4.
Toussunlinnan kalliomaalaus

| Toussunlinnan kalliomaalaus> Sijainti |
| --- | --- |
 Toussunlinnan kalliomaalaus
Koordinaatit:  62°32′47.1371″N, 26°47′18.1012″E
Valtio:  Suomi
Historia
Tyyppi:  kalliomaalaus
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Toussunlinnan kalliomaalaus sijaitsee Pohjois-Savossa Rautalammilla Hankaveden etelään ulottuvan 6,5 kilometriä pitkän kapean salmen puolivälissä kohdassa, joka on 8,5 kilometriä Rautalammin kirkolta etelään. Timo Jussila ja Timo Sepänmaa löysivät maalauksen arkeologisen inventoinnin aikana.
Muinainen ympäristö

Maalaus sijaitsee 97,5 m merenpinnan yläpuolella. Muinainen Suur-Saimaa laski vetensä ennen eteläisten laskujokien puhkeamista Muinais-Päijänteen vesistöön Hankaveden kautta vuoteen 4400 eaa. saakka. Silloin oli myös Hankaveden pinta nykyistä korkeammalla. Seudun vesistöhistoria tunnetaan niin huonosti, ettei maalauksen ajoittamista korkeuden mukaan ole luotettavaa.
Timo Jussilan inventointiraportin mukaan karkea arvio maalauksen iälle saadaan hänen käyttämän maankohoamiskaavion perusteella. Sen mukaan maalausta ei voitu maalata Päijänteen vedenpinnan huippuvuosina 5000 eaa. Sen sijaan otollisia hetkiä tarjoutui paljon tätä ennen, jolloin Hankavesi saattoi olla melkein kaksi metriä matalampana tai myöhemmin, kun Hankavesi kuroutuu taas erilleen Päijänteestä 4800 eaa. alkaen. Voidaan siis sanoa, että maalauksen ikä on vielä määrittelemätön.
Kalliomaalaus saattaa liittyä 2,2 kilometriä etelämpänä sijaitseviin kivikautisiin Myhinkosken, Myhinniemen ja Myhinrannan asuinpaikkoihin. Myös Peura- ja Punasaaressa on ollut asutusta.
Maalaukset

Maalattu kallio erottuu lähistön muista kalliosta, koska siinä on muun muassa sileää kalliopintaa ja se on maalatusta kohdasta ympäröivää kalliota vaaleampaa. Maalauksen yläpuolella on kalliossa lohkeamisen seurauksena syntynyt kolo ja kalliopinnan pohjoispäässä työntyy ulos komea lippa (kuva).
Maalauksen eteläreunalla on selkeä ihmiskuvio. Hahmon alareuna on 77 cm terassin yläpuolella ja 17 cm kalliokolon yläreunasta. Ihmishahmon korkeus on 43–44 cm ja leveys käsien kohdalla 21 cm ja jalkojen kohdalta 15 cm. Ihmishahmon pohjoispuolella on punamaalisuttua, jonka yksityiskohtia ei erotu jäkälän alta.
Ihmishahmo levittää käsiään alaspäin kyynärpäät sivuille nostettuina. Jalat aukeavat haaralleen ja ovat polvista taitettuina. Vaikka maalaus on katkelmallinen, on vaikutelma "tanssiva" (kuva).
Aiheesta muualla

Toussunlinna Retkipaikka.fi
Luettelo Suomen kalliomaalauksista ja ns. punamultaläikistä Suomen muinaistaideseura ry. Arkistoitu 30.10.2013. Viitattu 1.5.2011.
Luukkainen, Ismo: Suomen kalliomaalauksia, valokuvia
Rohingyat

Rohingyat tai rohingat ovat etninen ryhmä, joka asuu pääasiassa Myanmarissa Rakhinen osavaltiossa Bangladeshin vastaisella rajalla. Rohingyoja on arviolta noin 1,4–1,7 miljoonaa. He puhuvat indoarjalaista rohingyan kieltä, ja suurin osa heistä on islaminuskoisia.
Myanmariin joko 1800-luvulla tai jo 800-luvulla saapuneet rohingyat ovat kokeneet maassa toistuvia etnisiä vainoja. Väkivaltaisuuksien takia monet rohingyat asuvat nykyisin Myanmarin ulkopuolella pakolaisina tai laittomina siirtolaisina. Väkivalta kiihtyi, kun islamistikapinalliset alkoivat toimia ja samalla buddhalainen linja jyrkkeni. Vuonna 2017 Myanmarista pakeni satoja tuhansia rohingyoita, kun armeija puhdisti rohingyakyliä kapinallisista, surmaten tuhansia siviilejä.
Asuinalue ja lukumäärä

Nykyisin rohingyoja on eri arvioiden mukaan 1,4–1,7 miljoonaa. Myanmarissa eli Burmassa rohingyat asuvat Rakhinen osavaltiossa ja siellä etenkin Maungdawin, Buthidaungin ja Rathedaungin alueita osavaltion pohjoisosissa. Noin kolmasosa kaikista rohingyoista asuu nykyisin Myanmarin ulkopuolella pakolaisina enimmäkseen Bangladeshissa, Pakistanissa, Saudi-Arabiassa, Malesiassa ja Thaimaassa.
Historia > Tulo Myanmariin

Rohingyoiden historiasta on ristiriitaisia tietoja. Myanmarin hallinnon virallisen kannan mukaan he polveutuvat Chittagongin alueelta  tulleista bengalilaisista siirtolaisista, joita muutti nykyisille alueilleen Britannian vallattua Rakhinen alueen vuosina 1824–1826. Heitä ei siten viranomaisten mukaan voida pitää aitona myanmarilaisena etnisenä ryhmänä. Rohingyoiden mukaan he polveutuvat puolestaan alueelle 800-luvulta lähtien muuttaneista arabeista ja muista etnisistä ryhmistä. Rakhinen ja osia nykyisestä Bangladeshista aikanaan hallinneen Arakanin kuningaskunnan rajojen sisällä tiedetään olleen muslimiyhteisöjä satoja vuosia ennen brittien tuloa alueelle.
Historia > Ensimmäiset vainot

Britannian siirtomaavalta suosi Bengalin muslimeita   siirtymistä töihin Myanmarin Rakhineen. 1800-luvulta 1920-luvulle tultaessa Myanmariin oli vaeltanut suuri määrä muslimeita. Jatkuva toisuskoisten maahanmuutto herätti buddhalaisissa vihaa. Intialaiset olivat Burmassa usein maanomistajia. 1920- ja 1930-luvuilla itsensä uhatuksi tuntenut buddhalaisväestö alkoi vainota rohingyoita.
Historia > Toisen maailmansodan jälkeen

Toisen maailmansodan alkukuukausina rohingyoiden ja Rakhinen buddhalaisten välillä puhkesi yhteenottoja. Sodan aikana rohingyat tukivat brittejä, kun taas buddhalaiset rakhinet tukivat japanilaisten Burman itsenäisyysarmeijaa. Burman itsenäistymisen jälkeen Pohjois-Rakhinessa toimi asejoukkoja, jotka yrittivät perustaa alueelle sharialain alaista autonomista valtiota.
Vuonna 1978 Myanmarin armeija aloitti operaation nimeltä Naga Min ("Lohikäärme"), jonka virallisena tarkoituksena oli puhdistaa alue laittomista siirtolaisista. Operaation takia 200 000-300 000 rohingyaa pakeni Bangladeshin puolelle, jossa he asuivat pitkään pakolaisleireillä. Samankaltainen operaatio vuosina 1991–1992 tuotti 280 000 uutta pakolaista.
Vuonna 2001 muslimit räjäyttivät kaksi buddhalaisten temppeliä. Tämä laukaisi perinteiset muslimivainot, joita on maassa toistunut noin 10 vuoden välein. Tällä kertaa vaino ei hiipunut muutamassa vuodessa. Jyrkän kansallismielinen, rasistinen buddhalaismunkki Wirathu alkoi lietsoa rohingyoiden vainoa. Armeija alkoi tukea Wirathua.
Myös väkivaltaisuudet muslimien ja buddhalaisten välillä vuonna 2012 aiheuttivat pakolaisvirtoja
Historia > Vuosien 2016–2017 kriisi

Vuonna 2017 Myanmar karkotti väkivallalla ja sillä uhkaamalla ainakin 600 000 rohingyaa. Viimeisimmät väkivaltaisuudet alkoivat rohingyataustaisten kapinallisten hyökättyä useille poliisiasemille. Vastauksena kapinallisten toimintaan hallitus määräsi armeijan kukistamaan kapinan. Armeija ja siihen liittyvät muut ihmiset polttivat rohingyojen kyliä.
Myanmarin hallitus syytti palosta rohingyoita itseään. Arakan Rohingya Salvation Army eli ARSA ilmoitti olevansa poliisilaitoksia vastaan suunnattujen hyökkäysten toteuttaja. Joidenkin lähteiden mukaan järjestöllä on yhteyksiä jihadistiryhmiin, mutta järjestön itsensä mukaan se ajaa vain rohingyojen tunnustamista etnisenä ryhmänä.Myanmarin armeijan sotilaat tappoivat ja raiskasivat summamutikassa. Tappaminen tapahtui yleensä ampumalla, mutta myös mm. heittämällä lapsia palaviin taloihin. Lähes 7 000 rohingyaa kuoli puhdistuksissa, joissa armeija ajoi 650 000 pakoon. YK:n turvallisuusneuvosto vaati 7. marraskuuta 2017 Myanmaria lopettamaan rohingyoihin kohdistuneen ylimitoitetun väkivallan. Myös Yhdysvallat syytti Myanmarin armeijaa etnisestä puhdistuksesta ja pisti vuoden lopussa joillekin kenraaleille pakotteita. Myanmar ja Bangladesh sopivat rohingya-pakolaisten paluusta 23. marraskuuta 2017. Mutta Myanmarin armeija jatkoi rohingyoihin kohdistamiaan vainoja. Se poltti vuoden loppuun mennessä satoja rohingya-koteja.
Historia > Vuodet 2018–2019

Armeija pyrki vuonna 2018 estämään rohingyoja pääsemästä riisipelloilleen, jolloin näiden oli pakko paeta. Tammikuussa vuonna 2019 sissit tekivät iskuja Rakhinessa. Niissä kuoli 13 poliisia. Helmikuussa kerrottiin armeijan tulittaneen rohingya-kyliä Rakhinessa.
Kulttuuri

Rohingyat harjoittavat islamin uskoa, mikä erottaa heitä heidän valtaosin buddhalaisista ja osittain kristityistä naapurikansoista. Rohingyojen naapuristoissa ja kylissä on tavallisesti moskeija ja islamilainen koraanikoulu.
Sukupuolet erotellaan, ja naiset rukoilevat joko yksin kotonaan tai muiden naisten kanssa. Suuri osa naisista käyttää myös hijabia eli pään ja ruumiin peittävää asua. Islamin uskoon liittyy myös sianlihan kielto, rukoilu viisi kertaa päivässä sekä osallistuminen kylän Samaan eli eräänlaiseen hyväntekeväisyysjärjestöön, joka jakaa ruokaa köyhille, tukee leskiä ja lapsia sekä toimittaa hää- ja hautajaismenoja.
Kuten monet muutkin paikalliset kansat, rohingyat saavat elantonsa pääasiassa maanviljelyksestä. Tärkein viljelykasvi on riisi. Viimevuosikymmenien aikana osa rohingyaviljelijöistä on kuitenkin jäänyt maattomaksi, kun maan hallitus on takavarikoinut maata buddhalaisille. Tämä on ajanut monet muille aloille, kuten esimerkiksi sepiksi tai kalastajiksi. Syrjinnän takia monilla muillakin aloilla rohingyojen mahdollisuudet elannon ansaitsemiseksi ovat kuitenkin niukat. Rohingyat eivät esimerkiksi saa matkustaa maassa vapaasti tai työskennellä hallinnossa tai armeijassa.
Rohingyat puhuvat indoarjalaista rohingyan kieltä, jota on joskus pidetty bengalin kielen murteena. Kielessä on useita lainasanoja arabiasta, urdusta, hindistä, persiasta, burmasta ja englannista.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rohingyat Wikimedia Commonsissa
Rohingya-pakolaisia Rakhinessa.
Rossoš

| Rossoš Россошь |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Belgorodin alueen sijainti, alla taajaman sijainti alueen sisällä.
 Rossoš
 Koordinaatit: 50.1964°N, 39.5801°E 
Valtio:  Venäjä
Subjekti:  Voronežin alue
Piiri:  Rossošin piiri
Kaupungiksi:  1923
Väkiluku:  62 865
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Rossoš (ven. Россошь) on kaupunki ja Rossošin piirin piirikeskus Voronežin alueen eteläosassa Venäjällä. Kaupunki sijaitsee Donin vesistöön kuuluvan Tšornaja Kalitva -sivujoen (Чёрная Калитва) varrella kohdassa, jossa siihen liittyy Suhaja Rossoš -sivuhaara (Сухая Россошь). Rossošissa asui 62 865 ja koko Rossošin piirissä 94 694 ihmistä (vuonna 2010).
Rossošin rautatieasema.
Ortodoksinen kirkko (1864/1876) Rossošissa.
Rossošissa sijaitsee esimerkiksi Moskovan ja Donin Rostovin välisen rautatien rautatieasema ja vuonna 1864 (1876) valmistunut ortodoksinen kirkko.
Rossoš sijaitsee linnuntietä runsas 40 kilometriä Ukrainan Luhanskin alueen pohjoispuolella. Rajalle johtaa useita maantieyhteyksiä. Venäjän hyökkäyssodan (2022–) aikana venäläiset maahantunkeutujat hyökkäsivät Ukrainaan myös näitä kulku-uria hyödyntäen. Miehittäjät pitivät Ukrainan Luhanskin aluetta hallussaan vielä elokuussa 2022.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rossoš Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Israel  Yhdysvallat
HMS Rose (1740)

| HMS Rose |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Henry Bird, Rotherhithe
Kölinlasku:  31. lokakuuta 1739
Laskettu vesille:  14. elokuuta 1740
Palveluskäyttöön:  15. heinäkuuta 1740
Poistui palveluskäytöstä:  myytiin 1755
Tekniset tiedot
Uppouma:  448 44/94 bm
Pituus:  32,31 m (tykkikansi) 26,68 m (köli)
Leveys:  9,46 m
Syväys:  2,87 m
Miehistöä:  140
Aseistus
Aseistus:  tykkikansi: 20 × 9 naulan tykkiä
HMS Rose oli vuonna 1740 vesillelaskettu Britannian kuninkaallisen laivaston 20-tykkinen kuudennen luokan sotalaiva.
Valmistus

Alus tilattiin 4. lokakuuta 1739 Henry Birdiltä Rotherhithestä. Sen köli laskettiin 31. lokakuuta 1739, ja alus laskettiin vesille 14. elokuuta 1740. Se valmistui 27. elokuuta Deptfordin telakalla. Aluksen valmistuskustannukset olivat 3 879 puntaa ja varustamiskustannukset 3 052 puntaa ja 5 šillinkiä.
Palvelus

Alus otettiin palvelukseen 15. heinäkuuta 1740 päällikkönään vasta kapteeniksi ylennetty Thomas Frankland. Ensimmäiseksi tehtäväkseen hän sai viedä Bahaman uudeksi kuvernööriksi nimitetyn John Tinkerin saarille. Purjehdus Atlantin yli aiheutti kiinnityksiin pieniä vaurioita, jotka korjattiin joulukuussa Falmouthissa, Antigualla.
Noihin aikoihin Britannia ja Espanja kävivät Karibian ja Uuden mantereen alueella sotaa, joka tunnetaan sotana Jenkinsin korvasta. Sota sai alkunsa Britannian orjakauppaoikeuksia koskevista kiistoista, ja yhtenä sen laukaisevista tekijöistä oli 9. huhtikuuta 1731 sattunut tapaus, jossa Espanjan rannikkovartiosto nousi Havannan edustalla kapteeni Robert Jenkinsin kauppalaivaan ja syytti tätä salakuljetuksesta. Jenkinsin mukaan espanjalaisten kapteeni Juan de León Fandiño leikkasi häneltä korvan irti ja käski viedä sen terveisinä Englannin kuninkaalle. Jenkins palasi Englantiin, missä hän kävi vuosien ajan lehdistön avustuksella propagandakampanjaa Espanjaa vastaan. Sota puhkesi maiden välille vuonna 1739.
Thomas Frankland ja HMS Rose jäivät sotimaan Jenkinsin korvan sotaa Karibialle ja Uuden mantereen vesille suojellen brittien laivastoa ja alueita Espanjan rannikkovartiolta sekä kaappareilta. 15. kesäkuuta 1742 Frankland yhytti espanjalaisen saattueen ja päätti hyökätä. Tunteja kestäneen taistelun jälkeen HMS Rose jahtasi pakenevaa San Juan Bautistaa saaden sen lopulta kiinni. Espanjalaislaiva antautui, ja Frankland sai vangiksi Juan de León Fandiñon, jonka hän lähetti tuomittavaksi Britanniaan.
Vuonna 1743 Frankland kaappasi kaapparilaivaksi muokatun sluupin, joka oli terrorisoinut Pohjois-Amerikan rannikkoa, ja hollantilaisen kauppalaivan, joka oli tehnyt kauppaa espanjalaisten kanssa. Alukselta saatiin saaliina 5 000 dollaria ja kuivatavaralasti. Maaliskuussa 1744 HMS Rose kaappasi espanjalaissluupin, joka vietiin Charlestonin satamaan. Seuraavana vuonna jäi saaliiksi espanjalainen Conception, joka kuljetti valtavaa aarretta. Noihin aikoihin sota siirtomaissa rauhoittui ja siirtyi Eurooppaan, kun sekä Britannia että Espanja liittyivät vastapuoliksi lähinnä vanhalla mantereella käytyyn Itävallan perimyssotaan. 1. kesäkuuta 1745 HMS Rose purjehti arvokkaan lastin kera takaisin Englantiin, missä sen sanottiin olevan rikkain Amerikasta Englantiin saapunut laiva. Frankland siirtyi samana vuonna pois alukselta.
Alus palasi palvelukseen tammikuussa 1746 komentajanaan John Montagu, jonka korvasi elokuussa O'Brien Dudley. Aluksen päällikkö vaihtui marraskuussa 1747 Thomas Hutchensoniksi. Alus oli John Buxtonin telakalla Deptfordissa joulukuusta 1747 toukokuuhun 1748 palaten palvelukseen maaliskuussa 1749 William Blackwellin alaisuudessa. Alus oli Välimerellä kesäkuussa 1749 ja Pohjois-Amerikan vesillä vuonna 1750. Vuonna 1751 alus oli Leewardsaarilla, kunnes se poistettiin palveluksesta kesäkuussa 1752.
HMS Rose tarkastettiin 14. syyskuuta 1752, mutta sitä ei palautettu palvelukseen. Alus tarkastettiin seuraavan kerran 12. kesäkuuta 1755 ja asetettiin myyntiin 16. kesäkuuta 1755 Deptfordissa 480 punnalla. HMS Rose myytiin 29. heinäkuuta 1755, jolloin sen nimi muutettiin.
Rôtanak Kiri

Maakunnan sijainti Kambodžassa
Rôtanak Kiri (khmeriksi រតនគិរី) on yksi Kambodžan 24:stä maakunnasta. Ratanakiri sijaitsee maan koillisosassa, pohjoisessa sitä reunustaa Laos, idässä Vietnam, etelässä Môndôl Kirin maakunta ja lännessä Stŏeng Trêngin maakunta. Maakunnan pinta-ala on 10 782 neliökilometriä ja sen alueella asui 149 997 ihmistä vuonna 2008. Maakunnan pääkaupunki on Banlung, jossa asuu noin 17 000 ihmistä. Erityisesti pääkaupungin lähettyvillä kasvatetaan munuais-, kahvi-, maapähkinä- ja kumipuita.
Alueella elää 12 eri heimoa, joita kutsutaan yhteisellä nimellä Khmer Loeu. Heimojen asukkaat muodostavat yli 80 prosenttia maakunnan väestöstä. Useat heimoista elävät vuorilla ja harjoittavat kaskiviljelyä ja metsästävät varsijousilla.
Ratanakirin kartta
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rôtanak Kiri Wikimedia Commonsissa
Kambodžan maakunnat
| --- | --- |
Maakunnat:   Bântéay Méancheăy   Băt Dâmbâng   Kâmpóng Cham  Kâmpóng Chhnăng   Kâmpóng Spœ   Kâmpóng Thum   Kâmpôt  Kândal   Kaôh Kông   Krâchéh  Môndôl Kiri  Ŏtâr Méancheăy  Preăh Vihéar  Poŭthĭsăt   Prey Vêng  Rôtanak Kiri   Siĕm Réab  Stŏeng Trêng  Svay Riĕng   Takêv 
Maakuntatasoiset kunnat:   Kêb  Pailĭn  Phnom Penh  Sihanoukville
Romanovin kivet

| Romanovin kivet |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:  Aleksi Mäkelä
Käsikirjoittaja:  Kalle Chydenius Aleksi Mäkelä Santeri Kinnunen
Tuottaja:  Pertti Pasanen
Säveltäjä:  Hannu Korkeamäki
Kuvaaja:  Kari Sohlberg
Leikkaaja:  Jari Innanen
Tuotantosuunnittelija:  Pertti Hilkamo
Lavastaja:  Pertti Hilkamo
Erikoistehosteet:  Timo Jyllikoski
Pääosat:  Samuli Edelmann   Santeri Kinnunen   Katariina Kaitue   Kari-Pekka Toivonen
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Suomi
Tuotantoyhtiö:  Spede-Tuotanto Oy
Levittäjä:  Finnkino
Ensi-ilta:   26. marraskuuta 1993
Kesto:  95 min
Alkuperäiskieli:  suomi
Budjetti:  5 172 445 mk
Katsojat:  57 202
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Romanovin kivet on vuonna 1993 julkaistu Spede Pasasen tuottama ja Aleksi Mäkelän ohjaama toimintakomedia. Paul Jyrälä voitti elokuvasta parhaan äänisuunnittelun Jussin.
Juoni

Miljonääri Roivas kerää tsaarinaikaisia taideaarteita. Lainkuuliaisen julkisivun taakse kätkeytyy laaja rikollisliiga, joka keinoja kaihtamatta yrittää täyttää häikäilemättömän miehen toiveet. Pohjois-Lapissa on myytävänä Roivaksen kauan havittelemat Romanovin tsaarisuvun kultaisen kotkaveistoksen jalokivet.
Patrick (Samuli Edelmann) on Roivaksen palkkaama ammattirikollinen, jonka tehtävänä on arvokkaiden kivien hankkiminen.
Hakumatkalle palkataan myös Roivaksen oikea käsi Marco ja Patrickin vihaama sekopää Tony (Santeri Kinnunen). Roivas on kuitenkin suunnitellut vain yhtä paluulippua. Tony ja Patrick selviytyvät ansasta ja kahden vuoden päästä he palaavat hakemaan saalista ja kostamaan.
Tuotanto

Jo pojankoltiaisina Heikki Kinnusen videokameralla leikkineet Santeri Kinnunen ja Samuli Edelmann saivat Spede Pasasen innostumaan ensimmäisen suomalaisen toimintaelokuvan tuottamisesta. Nuoret näyttelijät olivat kovassa nosteessa, ja rahaa tuli myös Suomen elokuvasäätiöltä. Mukaan saatiin kolmanneksi käsikirjoittajaksi poikien kaveri Kalle Chydenius, ja ensimmäinen käsikirjoitusversio oli parisataasivuinen. Spede ehdotti ohjaajaksi Hannu Seikkulaa, mutta suostui luottamaan poikien ystävään Aleksi Mäkelään, jonka esikoisohjaus Romanovin kivet on. Kuvaajaksi ja äänittäjäksi saatiin konkarit Kari Sohlberg ja Paul Jyrälä. Spede ei jäänyt valvomaan kuvauksia vaan lähti golflomalle, ja elokuva ylitti budjettinsa raskaasti. Sinnikkäästä markkinoinnista huolimatta elokuva keräsi vain 50 000 teatterikatsojaa ja jäi raskaasti tappiolliseksi.
Arvioita

Elokuva sai melko nihkeät arvostelut. Helsingin Sanomien Helena Ylänen otsikoi oman arvionsa ”Tupu Hupu ja Lupu jalokivivarkaina” ja sanoi elokuvan olevan kokonaisuutena ”hakkelusta”. Variety-lehden David Stratton piti Aleksi Mäkelää seuraamisen arvoisena ohjaajana tulevaisuudessa. Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano kutsuu elokuvaa pintatyylikkääksi mutta hieman jäykästi näytellyksi action-paketiksi. Hän antaa sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Aiheesta muualla

Romanovin kivet Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Romanovin kivet Elonet. (suomeksi)
| n k Aleksi Mäkelän ohjaamat elokuvat |
| --- | --- |
 Uimataidoton (1988)  1249 km (1989)  Olinkin jo lähdössä (1990)  Romanovin kivet (1993)  Esa ja Vesa – auringonlaskun ratsastajat (1994)  Häjyt (1999)  Talossa on Saatana (1999)  Lomalla (2000)  Pahat pojat (2003)  Vares – yksityisetsivä (2004)  Matti (2006)  V2 – Jäätynyt enkeli (2007)  Älä unta nää (2008)  Rööperi (2009)  Kotirauha (2011)  Kaappari (2013)  Kummeli V (2014)  Love Records – Anna mulle Lovee (2016)  95 (2017)  Olen suomalainen (2019)  Laitapuolen hyökkääjä (2022)  Kummeli esittää: Kontio & Parmas -elokuva (2022)  Häjyt 2 (2025)
Rostiophus

Saxo Grammaticuksen (n. 1150 – n. 1220) kirjoittaman Gesta Danorumin kansilehti Pariisissa 1514 julkaistusta kirjasta.
Rostiophus (Rostjof, Rostiofi, Hrossþjófr) on kuvitteellinen tai mytologinen tietäjä-kuningas muinaisessa pohjolassa. 1100-luvulla elänyt Saxo Grammaticus mainitsee hänet laatimassaan Tanskan historiassa (Gesta Danorum). Saxon mukaan Rostiophus oli "finni" (phinnicus). Yleisimmin katsotaan, että 1100- ja 1200-lukujen skandinaavisessa kirjallisuudessa tämä nimitys viittasi Skandinavian niemimaan ja Lapin pyyntiväestöihin, jotka voi yhdistää lähinnä saamelaisiin.
Gesta Danorumissa Rostiophus mainitaan Odinin pojan syntymän ennustaneena tietäjänä. Tuntemattoman tekijän Suomen kronikassa 1600-luvulta Rostiophus mainitaan nimellä Rostiofi ja hänet on ylennetty kuninkaaksi. Tässä kronikassa kansallisuusnimi phinnicus on nykyaikaiseen tapaan ymmärretty "suomalaista" tarkoittavaksi.
Daniel Juslenius mainitsee vuonna 1700 julkaistussa väitöskirjassaan Rostiofin Suomen kuninkaana, joka hallitsi Turusta käsin.