stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Amos Kipruto

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Amos Kipruto Dohan MM-kilpailuissa 2019. |  Amos Kipruto Dohan MM-kilpailuissa 2019. |  Amos Kipruto Dohan MM-kilpailuissa 2019. |  |
Maa:   Kenia
Miesten yleisurheilu
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Doha 2019 | maraton |  |
Amos Kipruto (s. 16. syyskuuta 1992) on kenialainen kestävyysjuoksija. Hän saavutti maratonilla pronssia Dohan MM-kilpailuissa 2019 ajalla 2.10.51. Hän voitti vuonna 2016 Rooman maratonin ajalla 2.08.12 ja vuonna 2017 Soulin maratonin silloisella ennätyksellään 2.05.54. Hänen ennätyksensä on 2.03.13, jonka hän juoksi sijoittuessaan Tokiossa toiseksi maaliskuussa 2022.
A Glimpse of Glory

| A Glimpse of Glory Ken Hensley & Visible Faith |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : The Upper Room Studios
 Julkaistu: syyskuu 1999
 Tuottaja(t): Ken Hensley
 Tyylilaji: rock
 Kesto: 58.00
 Levy-yhtiö: H.I.S. Records
Ken Hensleyn muut julkaisut
| From Time to Time 1994 | A Glimpse of Glory 1999 | The Anthology 2000 |
A Glimpse Of Glory on Ken Hensleyn albumi, joka julkaistiin syyskuussa 1999. Levystä julkaistiin Revised version vuonna 2002.
Kappaleet

It's Up To You (Hensley) 6.20
Moving In  (Hensley) 4.06
One Tender Moment  (Hensley) 4.44
Guard Your Heart (Liston) 4.43
Shakey Ground  (Liston) 4.39
Think Twice (Hensley) 5.15
Get A Line (Hensley) 4.37
Believe In Me  (Hensley) 4.10
Win Or Lose (Liston) 4.06
The Cost Of Loving (Hensley) 4.24
The Return (Hensley) 5.07
The Joy Of Knowing Jesus (Hensley) 6.19
Revised version 2002

Overture: La Tristeza Secreta De Un Corazon Gitano Part 2
Jesus (Again & Again)
The Joy Of Knowing Jesus
(Because Of) Who I Know
Guard Your Heart
Shakey Ground
Think Twice
Get A Line
Carry Me
Believe In Me
Win Or Lose
One Tender Moment
The Cost Of Loving
The Return
Instruments Of Peace
Kokoonpano

Ken Hensley – kitara, koskettimet, syntetisaattori, hammond urut, laulu
Hunter Joseph Sprenger – basso (3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10 & 12)
Pat Liston – laulu (4),
Danny Liston – laulu, kitara (5 & 9)
David Karns – basso (1, 2 & 11)
Mike Johnson – rummut (1, 2 & 11)
Preston Vaden – rummut (3, 5, 6, 7, 8, 9, 10 & 12)
Jerry Hamm – akustinen kitara (4)
Betsy Bircher & Julie Moreno – taustalaulu (3 & 6)
"Something Special" of St. Louis – taustalaulu (5, 7, 8 & 12),
Rich McDonough – slide kitara (5)
Steve Nelson – kitara (5 & 9)
J. Hayes – kitara (12)
Vähä Mäyriänjärvi

| Vähä Mäyriänjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Kuhmoinen
Koordinaatit:  61°31′35″N, 25°03′39″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Kukkian reitin valuma-alue (35.78)
Laskujoki:  oja Lummenneen 
Järvinumero:  35.784.1.047
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  148,9 m  
Rantaviiva:  0,562 km  
Pinta-ala:  1,666 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiVähä Mäyriänjärvi 
Vähä Mäyriänjärvi on Pirkanmaalla Kuhmoisissa sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 1,7 hehtaaria ja se on 200 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 550 metriä ja sen rannat ovat metsämaata. Länsirannalla on yksi vapaa-ajan asunto, jolle tulee tie etelästä seututieltä 325.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Kukkian reitin valuma-alueella (35.78), jonka Vesijaon valuma-alueeseen (35.784) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 148,9 metriä mpy. Pohjoispuolinen Iso Mäyriänjärvi laskee siihen ojaa pitkin. Vähän Mäyriänjärven laskuoja lähtee sen eteläpäästä ja laskee 1,7 kilometrin päässä Lummenneen Vuohilahteen. Laskuojan pudotus on 34,8 metriä.
Historiaa

Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa järvi oli merkitty nimettömänä. Vuosien 1965 ja 1985 peruskartoissa se oli autio.
Albrecht Haushofer

Albrecht Haushofer (7. tammikuuta 1903 München – 23. huhtikuuta 1945 Berliini) oli saksalainen tohtori, opettaja, näytelmäkirjailija ja runoilija, joka oli osallisena Adolf Hitlerin salamurhaa vuonna 1944 yrittäneessä heinäkuun 20. päivän salaliitossa.
Haushoferin isä oli eläkkeellä oleva kenraali Karl Haushofer (1869–1946) ja äiti Martha Haushofer (1877–1946). Hänellä oli yksi veli nimeltä Heinz. Karl Haushofer opetti 1900-luvun alussa geopolitiikkaa, jolloin yksi hänen oppilaistaan oli Rudolf Hess.
Epäonnistuneen Hitlerin salamurhayrityksen jälkeen Haushofer piileskeli SS-joukoilta. SS löysi hänet lopulta Baijerista joulukuussa 1944. Hänet teloitettiin ampumalla 23. huhtikuuta 1945.
Aatamin puvussa... ja vähän Eevankin (vuoden 1931 elokuva)

| Aatamin puvussa> .. ja vähän Eevankin |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Jaakko Korhonen
Käsikirjoittaja:  Jaakko Korhonen
Perustuu:  Agapetuksen romaaniin Aatamin puvussa ja vähän Eevankin (Otava 1928)
Tuottaja:  Erkki Karu
Säveltäjä:  Martti Similä
Kuvaaja:  Eino Kari
Lavastaja:  Carl Fager
Pääosat:  Joel Rinne Elsa Segerberg Yrjö Tuominen Kaarlo Saarnio
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Suomi-Filmi Oy
Levittäjä:  Suomi-Filmi
Ensi-ilta:  2. helmikuuta 1931
Kesto:  104 min
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Aatamin puvussa... ja vähän Eevankin on Jaakko Korhosen ohjaama suomalainen mustavalkoelokuva vuodelta 1931. Se pohjautuu Agapetuksen romaaniin Aatamin puvussa ja vähän Eevankin vuodelta 1928. Romaanista on tehty neljä elokuvaa, yksi Saksassa, ja tämä on niistä ensimmäinen. Elokuva on Suomen ensimmäinen äänielokuva, jossa on kuitenkin vain muutama repliikki ja laulu. Siinä kohtaavat lomailevat virkamiehet ja omalla lomalla olevat vankikarkurit.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Joel Rinne  | … |  Himanen   |
|  Elsa Segerberg  | … |  Alli, nimismiehen tytär   |
|  Yrjö Tuominen  | … |  luutnantti Paavo Kehkonen   |
|  Kaarlo Saarnio  | … |  asemapäällikkö Viirimäki   |
|  Uuno Montonen  | … |  Kalle Vikström, vankikarkuri   |
|  Heikki Välisalmi  | … |  nimismies   |
|  Anja Similä  | … |  Liisa, nimismiehen emännöitsijä   |
|  Runar Idefelt  | … |  konstaapeli Lehtinen    |
|  Ellen Sylvin  | … |  konstaapeli Lehtisen tytär    |
|  Olga Leino  | … |  torpan eukko    |
|  Kaija Suonio  | … |  konstaapeli Lehtisen vaimo    |
Tuotanto

Pääosaa esittänyt Elsa Segerberg kuoli 1934 tuberkuloosiin ja ehti tehdä vain kaksi elokuvaa, joista ensimmäinen oli hänen miehensä Carl von Haartmanin ohjaama mykkäelokuva Kajastus (1930).
Vastaanotto

Kriitikko Jussi Karjalainen luonnehtii elokuvaa ”absurdiksi pönttöilyksi” ja arvelee sen suosion syyksi nakuilua. Iltalehden Jyrki Laelma arvioi sen olevan nykyisin elokuvallisesti lähinnä historiallinen kuriositeetti.
Žibek Žolyn metroasema

| Žibek Žoly (Жибек Жолы) |
| --- | --- |

 Almatyn metro 
Perustiedot
Metrolinjat:  Linja 1
Avattu:  1. joulukuuta 2011
Rakenne
Tyyppi:  tunneliasema
Žibek Žoly (kaz. Жібек Жолы: Silkkitie, ven. Жибек Жолы) on yksi Almatyn metron asemista. Se avattiin 1. joulukuuta 2011.
Aiheesta muualla

(venäjäksi)
(venäjäksi)
Vittorio Alfieri

| Vittorio Alfieri |
| --- | --- |
 Kreivi Vittorio Alfierin muotokuva, François-Xavier Fabren tekemä öljymaalaus vuodelta 1797.
Henkilötiedot
Syntynyt: 16. tammikuuta 1749 Asti
Kuollut: 8. lokakuuta 1803 (54 vuotta) Firenze
Ammatti:  näytelmäkirjailija, runoilija, esseisti, teatterinäyttelijä
Kirjailija
Tuotannon kieli: ranska, italia
Tyylilajit:  tragedia, komedia, satiiri
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
www.fondazionealfieri.it
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Vittorio Alfieri (16. tammikuuta 1749 Asti – 8. lokakuuta 1803 Firenze) oli italialainen näytelmäkirjailija, runoilija, esseisti ja näyttelijä. Hänen tunnetuimmat teoksensa ovat tragedioita, ja häntä pidetään Italian teatterihistorian merkittävimpänä tragediakirjailijana. Alfieri kirjoitti kuitenkin myös useita satiireja, komedioita, runoutta ja poliittisia esseitä. Hän oli omaksunut ranskalaisilta valistusfilosofeilta vapauden ja ajatuksen, ja hänen itsevaltiudensa vastustus näkyi useissa hänen teoksissaan.
Elämä > Nuoruus

Alfieri syntyi 1749 arkistokraattiseen perheeseen. Hän opiskeli joitakin kursseja Torinon kuninkaallisessa akatemiassa. Vuonna 1766 Alfieri aloitti niin sanotun grand tour -matkan Italiassa ja muualla Euroopassa. Alfieri matkusteli vuoteen 1775. Se ei ollut kuitenkaan tyypillinen ajan yläluokkalaisten matkustuskiertue, sillä omaelämäkertansa mukaan hän pakeni matkallaan jatkuvaa tyytymättömyyttään.
Matkojensa aikana Alfieri löysi Englannista poliittisen vapauden, josta tuli hänen ihanteensa. Rankassa hän tutki kirjallisuutta, joka vaikutti häneen syvästi. Hän luki Voltairea, Jean-Jacques Rousseauta ja Montesquieutä.
Elämä > Ura kirjailijana

Alfieri palasi 1775 Torinoon ja kirjoitti tragedian Cleopatra, jota esitettiin Carignano-teatterissa. Teos oli suosittu, ja sen ansiosta Alfieri jatkoi kirjallista uraansa ja suuntautui tragediaan sijasta satiirin, jota hän oli kokeillut jo teoksessaan Esquisse du jugement universal (1773).
Alfierin ensimmäinen kypsä teos on tragedia Filippo. Sen hän sai valmiiksi 1775, mutta muokkasi sitä kolmesti vuosien 1776–1781 välisenä aikana. Se kertoi Alfierin teokselle tyypillisesti voimakkaasta tyrannista, jollaiset hallitsivat hänen tragedioitansa loppuun asti.
Alfieri asui 1781–1783 Roomassa, missä hän näytteli Antigonessa ja missä hänet valittiin 1783 Accademia dell’Arcadiaan nimellä Filacrio Eratrastico. Alfieri julkaisi ensimmäiset kymmenen tragediaansa Sienassa 1783. Filippon lisäksi merkittävimmät teoksista olivat kirjoitettu kreikkalaisten tragedioiden pohjalta. Alfieri ei osannut kreikkaa, joten hän oli tutustunut tragedioihin Pierre Brumoyn Théâtre des Grecs -teoksen kautta.
Alfieri asui 1787–1792 Pariisissa. Hän ei ollut tyytyväinen tragedioidensa Sienan-painoksiin, vaan valvoi Pariisissa henkilökohtaisesti laajempaa toista painosta teoksistaan. Siinä oli kymmenen jo julkaistun näytelmän lisäksi yhdeksän uutta näytelmää. Siinä julkaistiin ensimmäisen kerran myös Alfierin mestariteoksina pidetyt Saul ja Mirra.
Alfieri eli Pariisissa Englannin kruununtavoittelijan Charles Edward Stuartin vaimon Louise Stolberg-Gedernin kanssa. Ranskassa Alfieri seurasi myös innostuneena Ranskan vallankumousta, kunnes pakeni takaisin Italiaan.
Alfieri asettui Firenzeen, jossa jatkoi uraansa kirjailijana. Siellä hän kirjoitti toisen osan lyhyistä epigrammeistaan, Ranskan väkivaltaa satirisoineen teoksen Il misogallo ja kuusiosaisen teoksen Commedie. Hän kirjoitti myös omaelämäkertaansa Vita scritta da esso, joka julkaistiin postuumisti 1806. Sen lisäksi hän opiskeli kreikkaa ja käänsi kreikkalaisia tragedioita.
Elämä > Kuolema

Alfieri kuoli vuonna 1803, ja hänen hautamuistomerkkinsä Basilica di Santa Croceen veisti Antonio Canova.
Tyyli ja merkitys

Alfieria pidettiin aikanaan uutena Sofokleena, ja hän on Italian teatteritaiteen merkittävin tragediakirjailija. Alfieri uudisti Euroopan dramaturgista perinnettä kuoleman esittämisen suhteen. Hän irtautui topoksesta, jossa sankarit kokivat ”kauniin kuoleman”. Hänen teoksissaan monet sankareista puukottavat itsensä kuoliaaksi.
Alfieri hajotti teksteissään yksitoistatavuiset vuorosanat, jotta hän sai aikaan jopa viisi muutosta yhteen vuoroon. Hän käytti myös usein vuoropuheessa yksitavuisia sanoja, erityisesti persoonapronomineja ja adverbejä. Näin Alfieri loi ”epätodellisen” ja intensiivisen kielen, jonka tarkoituksena oli osoittaa hahmojen esittämien hyveiden ja paheiden äärimmäisyys. Alfierin tyylin tarkoituksena oli dramatisoida hänen ajatuksensa despotismista ja ancien régimen mahdollisesta lopusta.
Valikoidut teokset > Suomennettu tuotanto

Teoksessa Italian kirjallisuuden kultainen kirja (toim. Tyyni Tuulio, Helsinki: WSOY 1945) on kaksi tekstinäytettä Alfierin tuotannosta:
Saul (katkelma näytelmästä Saul)
Matka Pohjolassa (ote teoksesta Vita)
Valikoidut teokset > Näytelmät

Tragedie, vol. 1 (julkaisuvuosi 1783; teokset Filippo, Polinice, Antigone ja Virginia)
Tragedie, vol. 2 (1783; teokset Agamennone, Oreste ja Rosmunda)
Tragedie, vol. 3 (1785; teokset Ottavia, Timoleone ja Merope)
Tragedie, vol. 4 (1788; teokset La congiura dei Pazzi, Don Garzia, Saul, Agide ja Sofonisba)
Tragedie, vol. 5 (1789; teokset Bruto Primo, Mirra ja Bruto Secondo)
Commedie (1807; teokset La finestrina, Il divorzio, L’uno ja L’antidoto)
Cleopatra (1814)
Valikoidut teokset > Runot

”L’America libera” (1788)
”Parigi sbastigliato” (1789)
”L’Etruria vendicata” (1789)
”Rime” (1788–1789)
”Il Misogallo” (1814)
Valikoidut teokset > Esseet

Parere sull’arte comica in Italia (1787)
Pangegirico di Plinio a Trajano (1787)
La virtú sconosciuta (1788)
Del principe delle lettere (1789)
Della tirannide (1790)
Valikoidut teokset > Omaelämäkerta

Vita scritta da esso (1806)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vittorio Alfieri Wikimedia Commonsissa
Alfieri Gutenberg-projektin sivuilla (englanniksi)
Alfierin teoksia äänikirjoina (englanniksi)
Antonio Canovan veistämä Alfierin hautamuistomerkki.
Vittorio Alfieri, in Le opere di Vittorio Alfieri, 1809
1769

| --- | --- |
Vuosisadat: 1500-luku · 1600-luku · 1700-luku · 1800-luku · 1900-luku
Vuosikymmenet: 1690-luku · 1700-luku · 1710-luku · 1720-luku · 1730-luku · 1740-luku 1750-luku · 1760-luku · 1770-luku · 1780-luku · 1790-luku · 1800-luku
Vuodet: 1690 · 1691 · 1692 · 1693 · 1694 · 1695 · 1696 · 1697 · 1698 · 1699 1700 · 1701 · 1702 · 1703 · 1704 · 1705 · 1706 · 1707 · 1708 · 1709 1710 · 1711 · 1712 · 1713 · 1714 · 1715 · 1716 · 1717 · 1718 · 1719 1720 · 1721 · 1722 · 1723 · 1724 · 1725 · 1726 · 1727 · 1728 · 1729 1730 · 1731 · 1732 · 1733 · 1734 · 1735 · 1736 · 1737 · 1738 · 1739 1740 · 1741 · 1742 · 1743 · 1744 · 1745 · 1746 · 1747 · 1748 · 1749 1750 · 1751 · 1752 · 1753 · 1754 · 1755 · 1756 · 1757 · 1758 · 1759 1760 · 1761 · 1762 · 1763 · 1764 · 1765 · 1766 · 1767 · 1768 · 1769 1770 · 1771 · 1772 · 1773 · 1774 · 1775 · 1776 · 1777 · 1778 · 1779 1780 · 1781 · 1782 · 1783 · 1784 · 1785 · 1786 · 1787 · 1788 · 1789 1790 · 1791 · 1792 · 1793 · 1794 · 1795 · 1796 · 1797 · 1798 · 1799 1800 · 1801 · 1802 · 1803 · 1804 · 1805 · 1806 · 1807 · 1808 · 1809
Tapahtumia

James Watt patentoi ensimmäisenä nykyaikaisen höyrykoneen.
Ranskalainen Nicolas-Josef Cugnot rakensi ensimmäisen höyryauton.
Qing-dynastian hallitsema Kiina valloitti Xinjiangin.
Italialainen Brescian kaupunki tuhoutui, kun San Nazaron kirkkoon osui salamanisku. Kirkon tulipalossa räjähti kirkossa ollut 90 tonnin ruutivarasto. Onnettomuus pakotti katolisen kirkon muuttamaan kielteistä kantaansa ukkosenjohdattimiin.
Aikansa suurin sotalaiva, espanjalainen Nuestra Señora de la Santísima Trinidad laskettiin vesille.
Kakskerran kirkko valmistui.
Pappi ja kirjallisuusmies Antti Lizelius aloitti toimintansa Mynämäen kirkkoherrana.
Kökarin kirkkoa alettiin rakentaa.
11. huhtikuuta – James Cook saapui ensimmäisellä tutkimusmatkallaan Tahitille.
19. toukokuuta – Giovanni Vincenzo Antonio Ganganelli valittiin paaviksi, joka otti nimekseen Klemens XIV.
3. kesäkuuta – Venuksen ylikulku, jonka aikana muun muassa James Cook suoritti Tahitilla mittauksia Auringon vuorokautisen parallaksin entistä tarkemmaksi mittaamiseksi.
lokakuussa – James Cook saapui Uuteen-Seelantiin.
Kuolleita

16. tammikuuta – Johan Pasch, ruotsalainen taidemaalari (s. 1706)
2. helmikuuta – Klemens XIII, paavi (s. 1693)
5. helmikuuta – Cajsa Warg, ruotsalainen taloudenhoitaja ja keittokirjailija (s. 1703)
8. helmikuuta – Johan Tillander, suomalainen teologian professori ja Turun akatemian rehtori (s. 1704)
28. maaliskuuta – Otto Wilhelm De Geer, ruotsalainen vapaaherra, valtaneuvos ja maaherra (s. 1710)
3. huhtikuuta – John Spilsbury, brittiläinen kartantekijä, kaivertaja ja palapelien keksijä (s. 1739)
3. huhtikuuta – Gerhard Tersteegen, saksalainen reformoitu mystikko, kauppias, nauhankutoja, kirjailija ja virsirunoilija (s. 1697)
20. huhtikuuta – Pontiac, ottawa-intiaanien päällikkö
24. huhtikuuta – Philipp Friedrich Hiller, saksalainen pappi ja runoilija (s. 1699)
17. kesäkuuta – Gustaf Fredrik von Rosen, ruotsalainen sotilas, valtaneuvos ja Suomen kenraalikuvernööri (s. 1688)
17. elokuuta – Vasili Trediakovski, venäläinen runoilija, esseisti ja näytelmäkirjailija (s. 1703)
22. elokuuta – Gustaf Gisselkors, suomalainen upseeri ja uskonnollinen vaikuttaja (s. 1693)
27. syyskuuta – Anna Karolina Orzelska, puolalainen kreivitär ja seikkailijatar, Puolan kuningas August Väkevän tytär (s. 1707)
28. syyskuuta – Abraham Achrenius, suomalainen herännäispappi, virsirunoilija ja pietistijohtaja (s. 1706)
13. joulukuuta – Christian Fürchtegott Gellert, saksalainen runoilija ja filosofi (s. 1715)
17. joulukuuta – Per Ståhlfot, suomalainen valtiopäivämies ja Porin pormestari (s. 1690)
Péter Bod, unkarilainen reformoitu pappi, kirkko- ja kirjallisuushistorioitsija (s. 1712)
Albrecht Penck

| Albrecht Penck |
| --- | --- |
 Albrecht Penck vuonna 2011.
Henkilötiedot
Syntynyt: 25. syyskuuta 1858 Reudnitz, Saksan liitto
Kuollut: 7. maaliskuuta 1945 (86 vuotta) Praha, Tšekkoslovakia
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Leipzigin yliopisto   Münchenin yliopisto
Väitöstyön ohjaaja:  Ferdinand Zirkel
Instituutti:  Wienin yliopisto   Fredrik Vilhelm -yliopisto
Tutkimusalue:  maantiede, geologia
Tunnetut työt:  Alppien jäätiköitystutkimus
Friedrich Karl Albrecht Penck (25. syyskuuta 1858 Reudnitz, Saksan liitto – 7. maaliskuuta 1945 Praha, Tšekkoslovakia) oli saksalainen maantieteilijä ja geologi. Hänet tunnetaan erityisesti Alppien jäätiköitymistutkimuksista.
Penck syntyi 1858 Reudnitzissa Leipzigin lähellä. Hän valmistui 1875 Leipzigin yliopistosta pääaineen geologia ja väitteli 1878 tohtoriksi Münchenin yliopistosta. Jääkausista puhunut Otto Torell vaikutti merkittävästi Penckin uraan opiskeluaikana.
Valmistumisensa jälkeen Penck opetti hetken Münchenin yliopistossa, mutta vuonna 1885 hänet nimitettiin Wienin yliopiston fyysisen maantieteen professoriksi. Penck tutki kvärtäärikauden geologiaa ja julkaisi monia jääkausia käsitteleviä tutkimuksia. Hänen julkaisujaan Über die Vergletscherung der deutschen Alpen (1882), Die Eiszeit in den Pyrenäen (1884) ja Eduard Brücknerin kanssa tekemä Die Alpen im Eiszeitalter (1901–1906) pidetään jääkausitutkimuksen klassikkotöinä. Viimeksi mainitussa teoksessa Penck ja Brückner esittelivät neljä pleistoseenikaudella vallinnutta jääkautta, jotka he nimesivät Günz-, Mindel-, Riss- ja Würm-kausiksi niiden jokilaaksojen mukaan, joista he olivat löytäneet todisteet jääkaudesta. Penckin sanotaan myös kehittäneen termin geomorfologia, joka esiintyi hänen teoksessaan Morphologie der Erdoberfläche (1894).
Penck korvasi 1906 Ferdinand von Richthofenin Fredrik Vilhelm -yliopiston maantieteen laitoksen johtajana ja aloitti samalla myös yliopiston uuden Meritieteellisen museon ja instituutin johtajana. Ensimmäisen maailmansodan tuho ja hänen poikansa maantieteilijä Walther Penckin vuonna 1923 tapahtunut traaginen kuolema vaikuttivat suureti Penckiin.
Penck vaikutti meritieteellisen museon johtajana myös meritieteessä. Hän oli mukana Friedrich Schmidt-Ottin ja Alfred Merzin kanssa suunnittelemassa saksalaista Etelä-Atlantin tutkimusmatkaa, joka tehtiin 1925–1927. Penck itse jäi eläkkeelle vuonna 1927.
1768

| --- | --- |
Vuosisadat: 1500-luku · 1600-luku · 1700-luku · 1800-luku · 1900-luku
Vuosikymmenet: 1690-luku · 1700-luku · 1710-luku · 1720-luku · 1730-luku · 1740-luku 1750-luku · 1760-luku · 1770-luku · 1780-luku · 1790-luku · 1800-luku
Vuodet: 1690 · 1691 · 1692 · 1693 · 1694 · 1695 · 1696 · 1697 · 1698 · 1699 1700 · 1701 · 1702 · 1703 · 1704 · 1705 · 1706 · 1707 · 1708 · 1709 1710 · 1711 · 1712 · 1713 · 1714 · 1715 · 1716 · 1717 · 1718 · 1719 1720 · 1721 · 1722 · 1723 · 1724 · 1725 · 1726 · 1727 · 1728 · 1729 1730 · 1731 · 1732 · 1733 · 1734 · 1735 · 1736 · 1737 · 1738 · 1739 1740 · 1741 · 1742 · 1743 · 1744 · 1745 · 1746 · 1747 · 1748 · 1749 1750 · 1751 · 1752 · 1753 · 1754 · 1755 · 1756 · 1757 · 1758 · 1759 1760 · 1761 · 1762 · 1763 · 1764 · 1765 · 1766 · 1767 · 1768 · 1769 1770 · 1771 · 1772 · 1773 · 1774 · 1775 · 1776 · 1777 · 1778 · 1779 1780 · 1781 · 1782 · 1783 · 1784 · 1785 · 1786 · 1787 · 1788 · 1789 1790 · 1791 · 1792 · 1793 · 1794 · 1795 · 1796 · 1797 · 1798 · 1799 1800 · 1801 · 1802 · 1803 · 1804 · 1805 · 1806 · 1807 · 1808 · 1809
Tapahtumia

Virolahden kirkko valmistui.
Nepal itsenäistyi.
Venäjä aloitti sodan Turkkia vastaan.
Korsika siirtyi Genovan omistuksesta Ranskalle.
Stellerinmerilehmä kuoli sukupuuttoon.
26. elokuuta – James Cook lähti Plymouthista ensimmäiselle tutkimusmatkalleen Tyynellemerelle.
Syntyneitä

7. tammikuuta – Joseph Bonaparte, Napoleonin veli, Espanjan kuningas 1808–1813 (k. 1844)
25. tammikuuta – Charlotta Malm-Reuterholm, suomalainen taiteilija (k. 1845)
28. tammikuuta – Fredrik VI, Tanskan ja Norjan kuningas (k. 1839)
12. helmikuuta – Frans I, viimeinen Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari 1792–1806 ja ensimmäinen Itävallan keisari 1804–1835 (k. 1835)
13. helmikuuta – Édouard Mortier, Ranskan marsalkka ja pääministeri (k. 1835)
maaliskuussa – Tecumseh, shawnee-intiaanien johtaja ja Kanadan kansallissankari (k. 1813)
18. helmikuuta – Julius Conrad Antell, suomalainen lakimies ja tullihallituksen ylijohtaja (k. 1835)
10. maaliskuuta – Domingos Sequeira, portugalilainen taidemaalari (k. 1837)
17. maaliskuuta – Kaʻahumanu, Havaijin kuningatar (k. 1832)
21. maaliskuuta – Jean Baptiste Joseph Fourier, ranskalainen fyysikko ja matemaatikko (k. 1830)
4. huhtikuuta – Bernhard Christian Schleep, saksalainen eläin- ja lintutieteilijä (k. 1838)
18. huhtikuuta – Daniel Murray, irlantilainen katolinen arkkipiispa (k. 1852)
3. toukokuuta – Charles Tennant, skotlantilainen kemisti ja teollisuusmies (k. 1838)
17. toukokuuta – Caroline von Braunschweig, Britannian kuningas Yrjö IV:n puoliso (k. 1821)
4. kesäkuuta – Johan Erik Bolinder, ruotsalainen miniatyyrimaalari (k. 1801)
20. toukokuuta – Dolley Madison, Yhdysvaltain presidentti James Madisonin puoliso (k. 1849)
16. kesäkuuta – Jacob Gustaf De la Gardie, ruotsalainen kreivi, kenraali ja maamarsalkka (k. 1842)
24. kesäkuuta – Lazare Hoche, ranskalainen kenraali (k. 1797)
30. kesäkuuta – Elizabeth Monroe, Yhdysvaltain presidentti James Monroen puoliso (k. 1830)
4. heinäkuuta – François-René de Chateaubriand, ranskalainen kirjailija, poliitikko ja diplomaatti (k. 1848)
9. heinäkuuta – Kaarle August, Ruotsin kruununprinssi (k. 1810)
18. heinäkuuta – Fredrik Lorenz Nyberg, suomalainen senaattori ja kamarineuvos (k. 1831)
27. heinäkuuta – Charlotte Corday, ranskalainen vallankumouksellinen (k. 1793)
27. heinäkuuta – Joseph Anton Koch itävaltalainen taidemaalari (k. 1839)
10. elokuuta – Johann Michael Vogl, itävaltalainen oopperalaulaja (k. 1840)
17. elokuuta – Louis Desaix, ranskalainen kenraali (k. 1800)
17. syyskuuta – Gustaf Hjärne, suomalainen senaattori (k. 1845)
11. marraskuuta – Joseph Henri Joachim Lainé ranskalainen asianajaja ja poliitikko (k. 1835)
13. marraskuuta – Jiaqing, Kiinan keisari (k. 1820)
21. marraskuuta – Friedrich Schleiermacher, preussilainen teologi ja filosofi (k. 1834)
17. joulukuuta – Johann Philipp Palm, saksalainen kirjakauppias (k. 1806)
Edward Donovan, irlantilaissyntyinen kirjailija, taiteilija, matkailija ja amatöörieläintieteilijä (k. 1837).