stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Rusopahtasammal

| Rusopahtasammal |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen 
Suomessa::  Vaarantunut 
   
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Ryhmä::  Sammalet Bryobionta
Kaari::  Lehtisammalet Bryophyta
Lahko::  Palmikkosammalten lahko Hypnales
Heimo::  Palmikkosammalten heimo Hypnaceae
Suku::  Pahtasammalet Orthothecium
Laji::  rufescens
Kaksiosainen nimi
 Orthothecium rufescens  (Dicks. ex Brid.) Schimp. 
Katso myös
   Rusopahtasammal Wikispeciesissä   Rusopahtasammal Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Rusopahtasammal (Orthothecium rufescens) on lehtisammallaji palmikkosammalten heimossa (Hypnaceae). Sitä esiintyy Maan pohjoispuoliskolla vuoristoissa ja arktisilla alueilla. Suomen alueella laji on harvinainen ja erittäin uhanalainen (EN).
Rusopahtasammalen väri on punertavanruskeasta vihreänruskeaan tai kuparinkiiltoinen. Se kasvaa enimmillään kymmenen senttimetriä pitkäksi ja on vain vähän haarova. Lehdet ovat keskisuonettomat, leveän kolmiomaiset, pitkittäispoimuiset ja pitkäkärkiset. Itiöpesäkkeitä kasvaa harvoin. Pesäkkeet ovat pystyjä.
Karl Ruda

Karl Evert Ruda (28. tammikuuta 1892 Lohja – 11. marraskuuta 1949) oli suomalainen jääkärieverstiluutnantti. Hänen vanhempansa olivat rakennusmestari Frans Victor Ruda ja Augusta Adolfina Warelius. Hänet vihittiin ensimmäisen kerran avioliittoon vuonna 1923 Hjördis Coustanec Erikssonin kanssa (kuoli vuonna 1926). Toisen kerran hän avioitui ensimmäisen vaimon kuoltua vuonna 1932, Aini Raatikaisen kanssa.
Opinnot

Hän kävi kansakoulun ja suoritti yksityisesti kuudennen luokan Helsingin uudessa ruotsalaisessa oppikoulussa vuonna 1921. Hän suoritti taktiikan sovoltamiskurssin Suojeluskuntain päällystökoulussa vuonna 1927. Hän suoritti komentajakurssin Suojeluskuntain päällystökoulussa vuonna 1944.
Jääkäriaika

Tämä helsinkiläinen varastonhoitaja liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 11. marraskuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Hän kuului myös pataljoonan soittokuntaan.
Suomen sisällissota

Hän astui Suomen armeijan palvelukseen 11. helmikuuta 1918 aliupseeriksi ylennettynä ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan ensin esikuntavääpeliksi ja myöhemmin lähettiupseeriksi 1. Jääkärirykmentin 3. jääkäripataljoonan esikuntaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Tampereella, Kämärän kylässä ja Viipurissa.
Sisällissodan jälkeinen aika

Sisällissodan jälkeen hän toimi adjutanttina armeijan uudelleen järjestelyn jälkeen Suomen valkoisen kaartin 1. pataljoonassa, josta hänet siirrettiin 15. heinäkuuta 1919 alkaen 7. komppanian päälliköksi. Hänet siirrettiin 23. tammikuuta 1926 Kaartin Jääkäripataljoonan 1. komppanian päälliköksi. Armeijasta hän erosi 5. joulukuuta 1928 ja siirtyi liikemieheksi Helsinkiin ja vuodesta 1936 Konehuolto oy:n toimitusjohtajaksi.
Talvi- ja jatkosota

Hän toimi ylimääräisten harjoitusten aikana Täydennys Jalkaväkirykmentti 2:n pataljoonan komentajana , josta hänet siirrettiin Täydennys Jalkaväkirykmentti 1:een  ja edelleen Jalkaväkirykmentti 63:een. Talvisodassa hän osallistui taisteluihin Haparaisissa, Volossulassa, Taipaleessa, Terentilässä ja Vuosalmella. Välirauhan aikana hän toimi samassa tehtävässä ja myöhemmin Pohjois-Satakunnan suojeluskuntapiirin Virtain aluepäällikkönä. Jatkosodan syttyessä hänet komennettiin pataljoonan komentajaksi Jalkaväkirykmentti 60:een ja edelleen jalkaväkirykmentti 50:een. Kunnes hänet komennettiin toimistoupseeriksi 17. Divisioonan esikuntaan ja vuonna 1941 pataljoonan komentajaksi 61:een jalkaväkirykmenttiin. Sodan loppupuolella hänet siirrettiin Erillinen Pataljoona 27:n komentajaksi, josta hänet siirrettiin vielä samana vuonna 17. Divisioonan suunnittelu-upseeriksi ja edelleen Henkilötäydennyskomppania 4:n komentajaksi. 2. Divisioonan opaselimen päälliköksi hänet siirrettiin vielä vuonna 1944. Hän osallistui Taisteluihin jatkosodassa Terussa ja Äänislinnassa sekä asemasotaan Shemenskissä sekä Karjalankannaksella Juustilassa ja Lavolassa. Hän erosi vakinaisesta palveluksesta vuonna 1944.
Sotien jälkeinen aika

Hän toimi sotien jälkeen Konehuolto Oy:n toimitusjohtajana. Hänet haudattiin Helsinkiin.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Aliupseeri 11. helmikuuta 1918  Vääpeli l. huhtikuuta 1918  Vänrikki 1918  Luutnantti 27. toukokuuta 1918  Kapteeni 6. joulukuuta 1921  Majuri 1940  Everstiluutnantti 1943 |     |  Vapaudenristi 2. lk. tammenlehvien kera  Vapaudenristi 2. lk.  Vapaudenristi 3. lk.  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Talvisodan muistomitali  Jääkärimerkki  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi |
Jääkäripataljoona 27:n soittokunta.
Rusalka
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rusalka Wikimedia Commonsissa
Slaavilainen mytologia ja kansanperinne
| --- | --- |
Pääjumalat:  Perun  Veles  Jarilo  Morana  Svarog  Dažbog  Svantovit  Triglav  Zorja 
Muita jumalia:  Belobog  Tšernobog  Hors  Lado  Mokoš  Porenut  Porewit  Radegast  Rod  Rugievit  Stribog 
Legendojen sankarit:  Bogatyr  Aljoša Popovitš  Dobrynja Nikititš  Ilja Muromets  Lech, Čech ja Rus  Libuše  Marko Kraljević  Nastasja Korolevitšna  Nastasja Mikulišna  Polenitsa  Sadko  Vasilisa Mikulišna 
Taruolennot:  Alkonost  Baba Jaga  Baš Tšelik  Tulilintu  Koštšei Kuolematon  Simargl  Sirin  Solovei-Razboinik  Zmei 
Henget ja paholaiset:  Bannik  Domovoi  Drekavac  Karzełek  Kikimora  Lešii  Liho  Polevoi  Rusalka  Vila  Vampyyrit  Vodjanoi 
Hallitsijat ja muut:  Kalin-tsaari  Ruhtinas Vladimir Krasno(e) Solnyško  Zabava Putjatišna
Helmi Kuusi

| Helmi Kuusi |
| --- | --- |
 Helmi Kuusi
Henkilötiedot
Syntynyt: 8. tammikuuta 1913 South Range, Michigan, Yhdysvallat
Kuollut: 21. huhtikuuta 2000 (87 vuotta) Helsinki, Suomi
Kansalaisuus:  suomalainen
Taiteilija
Ala:  taidemaalari, taidegraafikko
Palkinnot
 Pro Finlandia 1963 
Ruotsin kuninkaallisessa taideakatemiassa 
 opiskelleita suomalaisia
Johan Jacob Ahrenberg, Anton Wilhelm Arppe, Charles Bassi, Johan Zacharias Blackstadius, Edla Blommér, Erik Cainberg*, Theodor Decker, Robert Wilhelm Ekman*, Erik Enroth, Gustaf Wilhelm Finnberg, Johan Erik Hedberg, Johan Gustav Hedman, Gustaf Erik Hedman, Theodor Höijer, Karl Emanuel Jansson, Johan Knutson, Unto Koistinen, Helmi Kuusi, Aleksander Lauréus*, Johan Erik Lindh, Frans Wilhelm Lüchow, Erik Johan Löfgren, Karl Peter Mazér, Hjalmar Munsterhjelm, Martti Mäki, Victorine Nordenswan, Johan Oldenburg, Antero Olin, Erik Palmstedt, Jacob Rijf, Mathilda Rotkirch, Carl Axel Setterberg, Carl Eneas Sjöstrand, Frans Sjöström, Anita Snellman, Erland Stenberg, Johan Henrik Strömer, Emanuel Thelning, Isak Wacklin, Ferdinand von Wright, Magnus von Wright, Wilhelm von Wright 
 * agré
Helmi Martta Kuusi (8. tammikuuta 1913 South Range, Michigan, Yhdysvallat – 21. huhtikuuta 2000 Helsinki) oli suomalainen taidegraafikko ja taidemaalari.
Helmi Kuusen vanhemmat olivat pastori Mauno Ilmari Kuusi ja Martta Kuusi o.s. Salonheimo. Kuusen perhe asui hänen syntymänsä aikaan Michiganin South Rangessa. Kuusi opiskeli taidetta vuodesta 1931 alkaen Helsingissä, Turussa ja Lontoossa. Sotien jälkeen hän jatkoi opintojaan Ruotsissa ja Pariisissa. Hän toimi myös opettajana.
Kuusi aloitti taidegraafikkona ja keskittyi maalaamiseen 1950-luvulla, mutta häntä pidetään ensisijaisesti taidegraafikkona. Hänen työnsä ovat erityisesti kertovia ja henkilökuvia, ja aiheet ovat lähtöisin hänen omasta muististaan. 1960-luvulla alkoivat aiheet tulla luonnosta; tuon vaiheen taiteilijana häntä on luonnehdittu luonnonlyyrikoksi, jonka teoksissa keskeisinä elementteinä olivat pohjoinen valo sekä syksyn ja alkutalven tumma hämäryys.
Helmi Kuusen serkkuja olivat kansanrunoudentutkija ja akateemikko Matti Kuusi sekä sosiaalipoliitikko ja Alkon pääjohtaja Pekka Kuusi. Hänen setänsä oli sosiaalipoliitikko Eino Kuusi ja isoisänsä kansansivistys- ja raittiusmies Aksel August Granfelt.
Ura > Opinnot

Helmi Kuusi opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa vuosina 1931 ja 1937–1938, Taideteollisuuskeskuskoulussa 1931–1932, Turun Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1936–1937 ja Chelsea Polytechnicumissa Lontoossa 1935. Sotien jälkeen hän jatkoi opintojaan Ruotsin kuninkaallisessa taideakatemiassa Tukholmassa vuonna 1948 sekä Académie Julianissa Pariisissa 1949–1950 ja 1954. Hän on toiminut opettajana ABC-piirustuskoulussa 1953–1965 sekä Imatran ja Lappeenrannan taidekouluissa 1955–1956.
Ura > Työskentely

Ensimmäisen kerran Kuusen töitä oli esillä näyttelyssä vuonna 1933. Ensimmäinen yksityisnäyttely avattiin tammikuussa 1946 Bäcksbackan Taidesalongissa Bulevardilla. Taiteilijan teoksia oli runsaasti esillä näyttelyissä Suomessa ja ulkomailla. Vaikka Kuusen maalauksia ei enää 1960-luvun jälkeen nähty näyttelyissä ja grafiikkaakin harvoin, hän kuitenkin työskenteli elämänsä viimeisiin vuosiin asti.
Helmi Kuusi opetti ABC-piirustuskoulussa vuosina 1953–1965, Imatran ja Lappeenrannan taidekoulussa 1955–1956 sekä toimi Imatran taidemuseon intendenttinä 1955–1956. Hän teki kuvituksia ja toimi taidearvostelijana.
Ura > Jäsenyydet

Helmi Kuusi oli Suomen Taidegraafikoiden jäsen ja sihteeri, Taidemaalariliiton jäsen, Suomen Taiteilijaseuran hallituksen varajäsen ja edustajiston jäsen, Suomen Pohjoismaisen Taideliiton hallituksen ja edustajiston jäsen sekä Kuvataiteilijaseniorien sihteeri.
Tuotanto

Helmi Kuusi halusi olla yhtä lailla taidemaalari kuin graafikkokin ja pitää nämä kaksi aluetta erillään, myös aihemaailmassa.
Tuotanto > Piirtäjä

Helmi Kuusi tunnetaan ilmiömäisenä piirtäjänä. Täyteen piirrettyjä lehtiöitä on säilynyt yli 300 kappaletta. Ne ulottuvat 1950-luvulta 1990-luvulle, mutta piirroksia on myös edeltäviltä vuosikymmeniltä. Kuusi piirsi kaikkea mitä hän näki. Piirustuspaikkoja olivat muun muassa Helsingin katu- ja puistomaisemat ja Mäntyharjun rantamaisemat. Monissa luonnoksissa on itäsuomalaista vaaramaisemaa ja maanviljelysmiljöötä. Kuusen piirrosten maailmassa on 1950-luvun Suomen hiljaisuutta ja kiireettömyyttä.
Tuotanto > Graafikko

Kuusi teki ensimmäiset grafiikkansa opiskellessaan Lontoossa, Chelsea Polytechnicum -opistossa 1934-35. Pääasiallisesti hän keskittyi kuivaneulatekniikkaan, mutta käytti myös muita syväpainomenetelmiä, kuten viivasyövytystä. Kuusen grafiikan vedokset syntyivät usein luonnospiirrosten pohjalta, joita hän kehitteli ja työsti teoksiksi joskus vasta vuosienkin jälkeen. Piirtäminen toimi tärkeänä apuvälineenä näköhavaintojen ja elämysten tallettamisessa. Keskeinen elementti Kuusen grafiikoissa on valo, jonka avulla hän loi teoksiinsa erilaisia herkkiä, valonhämyisiä tunnelmia. Kuusen kuivaneulatekniikalla tehdyille teoksille ominaista on ilmeikäs ja epäsystemaattinen pirustustekniikka sekä hennot ja hauraan tuntuiset viivat. 1970-luvulla Kuusi otti kuivaneulan tueksi mezzotintorouhimen, jonka seurauksena teosten viiva pehmeni edelleen ja lopulta melkein hävisi. 1930-luvulla Kuusi teki pääasiassa henkilöaiheista grafiikkaa. Teoksissa toistuivat usein muun muassa äiti ja lapsi -teema sekä erilaiset henkilösommitelmat. 1940-luvulta lähtien Kuusi keskittyi grafiikassaan enemmän maisemakuvaukseen.
Tuotanto > Taidemaalari

Maalauksissaan Kuusi korosti värien merkitystä tunteiden ilmentäjinä. Pääasiassa Kuusen maalaukset ovat maisemia, joissa taiteilija ei pyrkinyt realistiseen esitystapaan vaan tavoittamaan voimakkaiden värien avulla maisemien häneen jättäneen tunnelman, maisemakokemuksen. Toisinaan Kuusen maisemamaalauksissa esiintyy myös henkilöhahmoja.
Palkinnot ja tunnustukset

1. palkinto dukaattikilpailussa 1945
3. palkinto valtion taidekilpailussa 1945
2. palkinto valtion taidekilpailussa 1950
lunastus PYP:n seinämaalauskilpailussa 1951
Valtion taiteilijaeläke 1974
Suomen Taideyhdistyksen tunnustuspalkinto 1976
Valtionpalkinto taidegrafiikassa 1982
Pro Finlandia 1963
Teoksia

Madonna, 1936
Enkeli, 1937
Kolme neitoa rannalla, 1937
Tulitikkutyttö, 1937
Ateljeeri, 1937
Paimenia kedolla, 1937
Pitkäperjantai, 1937
Kaksi kulkijaa, 1938
Kukkaismummo, 1938
Vedenhaku, 1939
Puisto, 1940
Maisema Kivennalta, 1942
Ratsulähetti, 1942
Haaveilija, 1944
Russell Trust -säätiö

William Huntington Russell, toinen perustaja sekä Russell Trust -säätiön kaima
Russel Trust -säätiö on aputoiminimi New Havenissa, Connecticutissa, perustetulle Skull and Bones -seuralle, joka rekisteröitiin vuonna 1856.
Rusovarstasammal

| Rusovarstasammal |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen 
Suomessa::  Silmälläpidettävä
   
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Ryhmä::  Sammalet Bryobionta
Kaari::  Lehtisammalet Bryophyta
Luokka::  Aitosammalet Bryopsida
Lahko::  Hiirensammalten lahko Bryales
Heimo::  Lehväsammalten heimo Mniaceae
Suku::  Varstasammalet Pohlia
Laji::  melanodon
Kaksiosainen nimi
 Pohlia melanodon  (Brid.) A. J. Shaw 
Katso myös
   Rusovarstasammal Wikispeciesissä   Rusovarstasammal Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Rusovarstasammal (Pohlia melanodon) on lehtisammallaji lehväsammalten heimossa (Mniaceae). Sen levinneisyysaluetta on Maan pohjoispuoliskon lauhkea ja viileä vyöhyke.
Suomen alueella rusovarstasammal on harvinainen ja levinneisyydeltään eteläinen. Sitä esiintyy Ahvenanmaalla, Uudellamaalla, Etelä-Hämeessä ja Etelä-Pohjanmaalla. Uhanalaisluokituksessa laji on silmälläpidettävä (NT).
Francon aika – näin sen koimme

| Francon jälkeen – Alcántaran perhe> Cuéntame cómo pasó |
| --- | --- |


Tyyli:  draama, historia
Kestoaika:  90 minuuttia
Luoja(t):  Miguel Ángel Bernadeu
Pääosissa:  Imanol Arias Ana Duato Pablo Rivero Irene Visedo Ricardo Gómez María Galiana
Alkuperämaa:   Espanja
Alkuperäiskieli:  espanja
Verkko:   Suomi: Yle Teema
Esitetty:  13. syyskuuta 2001 – 29. marraskuuta 2023
Jaksoja:  411 (2022)
Aiheesta muualla
IMDb 
Francon aika – näin sen koimme (esp. Cuéntame cómo pasó, "Kerro miten kävi"), myöhemmin Francon jälkeen – Alcántaran perhe, on espanjalainen sosio-historiallis-yhteiskunnallinen draamasarja. Ensiesitys Espanjan yleisradio Televisión Españolan kanavalla La1 oli 13. syyskuuta 2001. Suomessa sarjaa on esittänyt Yle Teema syksystä 2007 alkaen.
Sarja kuvaa mikro- ja makrohistorian kautta Espanjan yhteiskunnan muuttumista vuodesta 1968 eteenpäin. Pääosassa on madridilainen Alcántaran perhe. Entinen köyhä maatalousmaa Espanja on 1960-luvulla vaurastunut huomattavasti, mikä näkyy yhteiskunnan yleiseurooppalaistumisena ja modernisoitumisena. Caudillo, generalissimo Francisco Franco on vanhentunut ja hänen Espanjan sisällissodan loppumisesta 1939 alkanut falangistinen valtakautensa alkaa olla jo lopuillaan.
Henkilöt > Alcantaran perhe

Alcántarat ovat taustaltaan köyhää pienviljelijäsukua, lähtöisin Albacetesta, Kastilia-La Manchasta. Yleiseurooppalaisen rakennemuutoksen aikaan, jolloin muuttoliike suuntautui maaseuduilta kaupunkeihin, Alcántarat muuttavat paremman elämän toivossa Madridissa sijaitsevaan kuvitteelliseen San Genaron lähiöön, jonka asukkaat ovat kotoisin alun perin maaseudulta.
Alcántarat ovat alempaan keskiluokkaan kuuluvia "valkokaulustyöläisiä", jotka kipuavat keskiluokkaa kohti.
Henkilöt > Antonio

Antonio Alcántara Barbadillo (s. 1926, esittäjä Imanol Arias) on syntynyt kuvitteellisessa Sagrillasin kylässä, Albacetessa. Hänen isänsä Eusebio ja veljensä kuolivat Espanjan sisällissodan aikana hänen ollessaan vielä lapsi. Näistä kokemuksista hän on omaksunut jyrkän kielteisen kantansa politiikkaan ja korostaa aina, että perheen elättäminen ja paremman elintason hankkiminen on paljon tärkeämpää kuin sekaantuminen politiikkaan. Espanjan hallintoon ja Francoon hän suhtautuu neutraalin kunnioittavasti. Nuorena miehenä hän muutti köyhästä kylästä tuoreen vaimonsa Mercedesin ja tämän äidin, anoppinsa Herminian kanssa Madridiin jättäen oman äitinsä Purificaciónin kotikylään. Madridia ja kotikyläänsä pidemmäksi Antonio ei ole juurikaan matkustanut lukuun ottamatta kahden vuoden armeijakomennusta Pohjois-Afrikassa 1940-luvun puolivälissä. Antonio on vaatimaton virkamies maatalousministeriössä.
Henkilöt > Mercedes

Mercedes "Merche" Fernández de Alcántara (s. 1929, esittäjä Ana Duato) on Antonio Alcántaran vaimo. Hän meni nuorena naimisiin itseään hieman vanhemman kotikylän Antonion kanssa ja muutti miehensä sekä äitinsä Herminian kanssa Madridiin. Sarja kuvaa erityisesti ensimmäisissä jaksoissa Mercedesin kautta millainen naisen asema oli perinteisessä espanjalaisessa yhteiskunnassa Francon aikana. Nainen oli kodin henki, joka yhdessä äitinsä ja tyttäriensä kanssa vastasi kotitöistä kuten kaupassa käynnistä, ompelemisesta, pyykkäämisestä, siivoamisesta ja ennen kaikkea ruoanlaitosta. Merchellä on intohimoja muuhunkin ja hänestä tulee sarjan aikana liikenainen.
Henkilöt > Herminia

Herminia López (s. 1899/1902, esittäjä María Galiana, jota kutsutaan koko Espanjan isoäidiksi) on myös kotoisin Sagrillasin kylästä. Hän kuuluu sisällissodan raskaasti kokeneeseen sukupolveen ja hänen sukuunsa on kuulunut surmansa saaneita tasavaltalaisia. Herminian opetti vuonna 1936, lähes 40-vuotiaana lukemaan tasavaltalainen Don Samuel. Aviomies Rafael kuoli sairauteen vuonna 1947.
Herminia ei suhtaudu nykyaikaistumiseen kriittisesti, vaan hänen mielestään monet keksinnöt, kuten e-pillerit olisivat saaneet olla jo hänen aikanaan. Hän joutui itse tekemään laittoman abortin kaksi kertaa. Uusiin keksintöihin hän suhtautuu ensin nuivasti, mutta lopulta omaksuu ne itselleen.
Francoon hän suhtautuu neutraalin kunnioittavasti ja pitää Caudillon hallintoa rauhan sekä hyvinvoinnin takeena. Herminia pelkää uutta sotaa, mikä näkyy hänen reaktionaan Pariisin vuoden 1968 opiskelijamellakoihin, eikä hän suostu kuvittelemaan aikaa ilman Francoa. Kun Franco sitten kuolee 1975, Herminia on kauhuissaan siitä että vuoden 1936 tapahtumat vielä kertautuvat. Hän kuitenkin on myötämielinen sille, että poika Antonio pyrkii politiikkaan Adolfo Suárezin keskustademokraattisen puoleen (UCD) riveissä. Vuonna 1981 Herminia saa taas kauhukohtauksen kun hänen pojanpoikansa Toni raportoi radiossa Antonio Tejeron sotilasvallankaappauksesta.
Herminia ei viihdy uudessa hienossa kerrostalossa, johon Antonio ja Merche muuttavat. Hän ei suostu käyttämään hissiä.
Henkilöt > Inés

Inés (s. 1948, esittäjä Irene Visedo) on perheen lapsista vanhin. Aluksi hän seurustelee Galerías Preciados -tavaratalossa työskentelevän Jésusin kanssa, mutta panee suhteen poikki, koska ei halua vielä morsiameksi ja nuoreksi kotiäidiksi perinteiseen espanjalaiseen tapaan. Hän on pakollisen koulun jälkeen joutunut menemään jo teinityttönä töihin. Hän työskenteli Nievesin kampaamossa ystävättärensä Pilin kanssa, kunnes kumpikin siirtyi töihin Meyni-vaateliikkeeseen. Inés on perheen vapaa sielu, jolla on jalat tukevasti maan pinnalla.
Inésillä on poika Oriol Domingo Alcántara (s. 1975, esittäjä Javier Lorenzo) Eugenio Domingon kanssa. Poika kasvaa isänsä, Inésin kotikylän entisen papin ja tämän tyttöystävä Karolan perheessä Ranskassa ja muuttaa 10-vuotiaana äitinsä luokse kun isä kuolee. Oriolista tulee mellakoiva skinhead.
Henkilöt > Toni

Toni (Antonio) (s. 1950, esittäjä Pablo Rivero) on perheen vanhin poika ja nimetty isänsä mukaan. Hän on menestynyt koulussa hyvin ja pääse lopulta opiskelemaan yliopistoon oikeustieteelliseen tiedekuntaan. Hän on ensimmäinen koulutettu Alcántara. Pian yliopistoon tultuaan hän ihastuu ja lopulta rakastuu Marta-nimiseen tyttöön, joka on marxistiopiskelijajohtaja. Martan mukana Toni alkaa pyöriä vasemmistolaisissa opiskelijapiireissä ja osallistua politiikkaan vastoin isänsä neuvoja. Tonilla on poliittista kunnianhimoa ja hänestä tulee toimittaja antifrancolaiseen Pueblo sanomalehteen. Vuoden 1982 sotilasvallankaappausyrityksen jälkeen Toni muuttaa vähäksi aikaa Lontooseen, koska pelkää joutuvansa poliittisesti pidätetyksi kuten hänelle ja Martalle tapahtui 1970-luvulla. Lontoossa hän tapaa tulevan vaimonsa Deborahin.
Henkilöt > Carlos

Carlos (s. 1960, esittäjä Ricardo Gómez) tunnetaan lempinimellä Carlitos. Moottoripyöriä aiemmin intohimoisesti harrastanut teinipoika pärjää kouluopinnoissaan niin hyvin että hän pääsee opiskelemaan filologiaa yliopistoon. Carlitos kuitenkin pestautuu vapaaehtoisena armeijan ilmavoimiin kahdeksi vuodeksi. Armeijan jälkeen isä Antonio neuvoo poikaa opiskelemaan liiketaloutta, mutta poika perustaa Fly Bar -nimisen baarin. Myöhemmin Carlitos menestyy kirjailijana. Teinivuosien tyttöystävä Karina liittyy Carlitoksen elämään monessa vaiheessa.
Henkilöt > María

María (s. 1971, esittäjät Esmeralda García, Paula Gallego ja Carmen Climent) on opiskelija San Genaron lukiossa, hänen parhaat kaverinsa ovat Gala ja Fan Fan.
Henkilöt > Miguel

Miguel Alcántara Barbadillo (s. 1920 - k. 1986, esittäjä Juan Echanove) on Antonion vanhempi veli.
Vastaanotto

Francon aika on saanut useita kansallisia ja kansainvälisiä tunnustuksia, joihin kuuluvat Espanjan kulttuuriministerin vuonna 2009 myöntämä Premio Nacionál de Televisión, kahdesti voitettu Premios Ondas (Kansainvälinen TV-palkinto 2002 ja Paras kotimainen TV-sarja 2003), kolmesti saatu New York Latin ACE Award (2008, 2009 ja 2010) ja Soulin kansainvälisillä draamafestivaaleilla 2007 voitettu parhaan draamasarjan Silver Bird -palkinto. Se myös oli ehdokkaana parhaan kansainvälisen draamasarjan Emmyn saajaksi vuonna 2003. Yhteensä sarja, sen esittäjät ja tekijät ovat saaneet 70 palkintoa.
Aiheesta muualla

Francon aika YLE Teeman sivustolla. (Arkistoitu – Internet Archive)
Ruostekaktukset

| Ruostekaktukset |
| --- | --- |
 Haageocereus pacalaensis -ruostekaktus.
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Streptophyta
Kaari::  Versokasvit Embryophyta
Alakaari::  Putkilokasvit Tracheophyta
Luokka::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alaluokka::  Koppisiemeniset Angiospermae
Lahko::  Caryophyllales
Heimo::  Kaktuskasvit Cactaceae
Alaheimo::  Cactoideae
Tribus::  Trichocereeae
Suku::  Ruostekaktukset Haageocereus  Backeb. (1934)
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ruostekaktukset (Haageocereus) on eteläamerikkalainen kaktuskasvisuku, joka on saanut tieteellisen nimensä erään saksalaisen kaktuskasvattajan, Walther Haagen, mukaan.
Tuntomerkit

Ruostekaktukset ovat pensasmaisia tai puumaisia kaktuksia, joiden varret voivat olla maanmyötäisiä, kohenevia tai pystyjä. Pitkittäisuurteita niissä on paljon, ja areolit ovat tiheässä. Myös piikkejä on paljon kussakin areolissa. Kukkivissa areoleissa on lisäksi sukasia. Kukat puhkeavat lähelle varren kärkeä ja ovat avoinna vain yhden yön. Muodoltaan ne ovat putkimaisia tai suppilomaisia ja avautuvat ratasmaisiksi. Niiden väri vaihtelee vaaleanpunaisesta kirkkaampaan punaiseen. Kukkapohjus on tukeva ja mehevä ja siinä on karvoja ja paljon suomuja. Hetiö on yksikiehkurainen; emin vartalot pistävät ulos kukasta. Hedelmä on pallomainen ja mehevä, ja sen pinnalla on muutama suomu ja karvoja sekä kuihtuneet kukan jäänteet. Siemenet ovat munamaisia, kiiltävän mustia ja epäsäännöllisen kuoppapintaisia.
Levinneisyys

Ruostekaktukset kasvavat Perun ja Pohjois-Chilen länsiosien alavilla mailla. Joidenkin lajien levinneisyys on hyvin rajallinen; esim. H. tenuis esiintyy liikkuvilla hiekkadyyneillä ilmeisesti vain yhden neliökilometrin kokoisella alueella. Se on vaarantunut, sillä sen kasvupaikat hupenevat ihmisen toiminnan vaikutuksesta.