stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lamborghini

| Automobili Lamborghini S> p.A. |
| --- | --- |

Perustettu:  1963
Perustaja:  Ferruccio Lamborghini
Toimitusjohtaja:  Stefano Domenicali
Kotipaikka:   Sant’Agata Bolognese, Italia
Toimiala:  autoteollisuus
Henkilöstö:  1 146 (2015)
Omistaja:  Audi
Kotisivu:  www.lamborghini.com/en-en/
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Automobili Lamborghini S.p.A. on Audin omistuksessa oleva italialainen urheiluautojen valmistaja, jonka toimipaikka sijaitsee pienessä Sant'Agata Bolognese -nimisessä kylässä lähellä Bolognaa.  Lamborghini valmisti alun perin vain traktoreita, mutta traktoriliiketoiminta myytiin pois vuonna 1972. Nykyään Lamborghini-traktoreita valmistaa Same Deutz-Fahr Group.
Lamborghini on antanut nimensä käyttöoikeuden monille automaailman ulkopuolisille tuotteille, kuten esimerkiksi polkupyörille, kelloille, aurinkolaseille ja kannettaville tietokoneille.
Historia

Lamborghini Trattori S.p.A. -traktoritehtaan perusti vuonna 1949 Ferruccio Lamborghini (1916–1993), joka ei vielä tuolloin tiennyt alkavansa myöhemmin valmistaa urheiluautoja.  Yritys laajensi myöhemmin lämmitys- ja ilmanvaihtoalalle ja menestyi hyvin. Varsinaisen autotehtaansa, Automobili Ferruccio Lamborghini S.p.A.:n, Lamborghini perusti vuonna 1963 Modenan lähelle (Enzo Ferrarin kotikaupunki).
Ferruccio Lamborghini oli intohimoinen urheiluautojen harrastaja.  Hän omisti muun muassa Ferrarin mutta ei ollut siihen täysin tyytyväinen. Eräänä päivänä hän valitti autostaan itse Enzo Ferrarille. Ferrari vastasi hänelle, ettei vika ollut autossa vaan ajajassa, ja huomautti, että Lamborghini oli pelkkä traktorintekijä, joka ei ymmärrä mitään insinööritaidoista. Seurauksena Lamborghini päätti voittaa Ferrarin tämän omalla kentällä.
Ferruccio Lamborghini rakasti härkätaisteluita, ja siksi useimpien mallien nimet viittaavat maineikkaisiin taisteluhärkiin ja yhtiön logossakin on härkä. Lamborghini oli myös horoskooppimerkiltään härkä.
Mallit

Lamborghinin ensimmäinen automalli oli vuonna 1964 Geneven autonäyttelyssä esitelty 350GT. Tämän 3,5-litraisella, 280 hevosvoiman V12-moottorilla varustetun kaksipaikkaisen Coupén huippunopeus oli valmistusajankohtansa huomioiden jopa 250 km/h. Se olikin teknisesti ja suorituskyvyltään edellä kaikkia Ferrarin silloisia malleja ja täydellinen näpäytys Enzo Ferrarin suuntaan Lamborghinin ”insinööritaidoista”.
Lamborghinin ensimmäinen varsinainen ns. superauto oli vuonna 1965 Torinon autonäyttelyssä esitelty ja vuonna 1966 tuotantoon tullut keskimoottorinen Miura, jonka 350 hevosvoiman V12-moottori mahdollisti autolle todella hurjan 280 km/h huippunopeuden. Vielä tuolloin keskimoottorisia autoja näki lähinnä kilparadoilla. Auton muotoilusta vastasi kuuluisa italialainen suunnittelija Marcello Gandini.
Lamborghinin muita tunnettuja malleja ovat mm. 1970- ja 1980-lukujen superauto Countach, joka oli peräti 15 vuotta tuotannossa, sekä sen seuraajana vuonna 1990 esitelty Diablo. Yksi ehkä erikoisimmista malleista on vuonna 1986 esitelty raskaan sarjan maasturi LM002, jota Yhdysvalloissa kutsuttiin Rambo-Lamboksi sen militaristisen tyylin, massan ja tehojen ansiosta. Sen lähin kilpailija olikin alun perin sotilaskäyttöön kehitetty Hummer-maastoauto.
Tällä hetkellä tuotannossa ovat vuonna 2012 Murciélagon seuraajana esitelty Lamborghini Aventador sekä pienempi malli Gallardo, joka tuli tuotantoon vuonna 2003, sekä sen avomalli Gallardo Spyder. Kyseisten mallien muotoilusta vastasi Lamborghinin muotoiluosaston, Centro Stile Lamborghinin, silloinen pääsuunnittelija, belgialainen Luc Donckerwolke. Nykyisin pääsuunnittelijana toimii italialainen Walter de’Silva, joka on jo antanut esimakua tulevasta suunnittelemalla Miurasta modernisoidun version. Se esiteltiin konseptiasteella Pohjois-Amerikan autonäyttelyssä Detroitissa tammikuussa 2006.
Lamborghini esitteli vuoden 2007 Frankfurtin autonäyttelyssä tehokkaimman ja kalleimman koskaan valmistamansa auton, Reventónin, joka tuli rajoitettuun tuotantoon vuonna 2008. Valmistajan lehdistötiedotteen mukaan autoja valmistettaisiin vain 20 kappaletta. Auton veroton hinta on noin miljoona euroa. Auton tekniikka perustuu Murciélago LP640:een, mutta siinä on hieman tehokkaampi moottori. Lamborghinin perinteiden mukaisesti auton nimi on kuitenkin peräisin Reventon-nimisestä taisteluhärästä.
Mallit > Tuotannossa olevat tai tuotantoon tulevat mallit

Lähde:
| Malli | Tuotannon aloitus | Moottori | Tilavuus (kuutiosenttimetriä) | Hevosvoimia |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Urus | 2018 | V8 Twin-turbo | 3 996 | 650 hv |
| Huracán | 2014 | V10 | 5 204 | 602 hv |
| Revuelto | 2022 | V12 | 6498 | 1 001 hv |
Mallit > Tuotannosta poistuneet mallit

Lähde:
| Malli | Tuotannossa | Tuotanto- määrät | Moottori | Tilavuus (kuutiosenttimetriä) | Hevosvoimia |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 350GT | 1964–1967 | 120 | V12 | 3 464 | 280 hv |
| 400GT | 1966–1967 | 23 | V12 | 3 939 | 320 hv |
| 400GT 2+2 | 1965–1968 | 224 | V12 | 3 939 | 320 hv |
| Miura | 1966–1973 | 765 | V12 | 3 929/3 939 | 350/370/385 hv |
| Espada | 1968–1978 | 1 217 | V12 | 3 939 | 325/350 hv |
| Islero | 1968–1970 | 225 | V12 | 3 939 | 320/365 hv |
| Jarama | 1970–1978 | 327 | V12 | 3 929 | 350/365 hv |
| Urraco | 1970–1979 | 776 | V8 | 2 463/2 995/1 994 | 182/220/260 hv |
| Countach | 1974–1989 | 1 975 | V12 | 3 929/4 754/5 167 | 353/375/455 hv |
| Silhouette | 1976–1977 | 52 | V8 | 2 996 | 260 hv |
| Jalpa | 1982–1989 | 410 | V8 | 3 485 | 255 hv |
| LM002 | 1986–1992 | 301 | V12 | 5 167 | 450 hv |
| Diablo | 1990–2001 | 2 100  | V12 | 5 707/5 992 | 492–575 hv |
| Murciélago | 2001–2010 | 4 099 | V12 | 6 192/6 496 | 580/670 hv |
| Gallardo | 2003–2013 | 14 022 | V10 | 4 961 | 500/570 hv |
| Reventón | 2008–2009 | 20 | V12 | 6 496 | 650hv |
| Sián | 2020 | 82 | V12 | 6 498 | 808hv |
| Aventador | 2011-2022 | 11 465 | V12 | 6 498 | 700hv |
Mallit > Kuvia

Vuoden 2008 Lamborghini Reventón
Vuoden 2004 Lamborghini Gallardo
Vuoden 2005 Lamborghini Murciélago Roadster
Vuoden 1999 Lamborghini Diablo GT
Lamborghini Countach LP500S
Lamborghini Miura SVJ Spider
Lamborghini 350GT
Lamborghini-traktori
Yhtiön omistajia

Lamborghini on vaihtanut vuosien mittaan useasti omistajaa.
Ferruccio Lamborghini 1963–1972
Georges-Henri Rossetti & René Leimer 1972–1977
Konkurssi 1977–1984
Patrick Mimram (konkurssipesä 1980–1984) 1984–1987
Chrysler Corporation 1987–1994
Megatech (Indonesia) 1994–1995
V'Power, Mycom 1995–1998
Audi (Volkswagen-konserni) vuodesta 1998
Traktorit

Traktoreiden valmistus eriytettiin vuonna 1972 omaksi yrityksekseen, kun Ferruccio Lamborghini luopui koko Lamborghini-liiketoiminnastaan ja uudet omistajat Georges-Henri Rossetti ja René Leimer päättivä myydä traktoritehtaan pois.  Nykyisin tehtaan omistaa italialainen Same Deutz-Fahr Group (SDF), joka edelleen valmistaa Lamborghini-traktoreita muiden merkkien rinnalla.  Automobili Lamborghini S.p.A.:lla ja Lamborghini-traktoreilla ei enää ole muuta yhteistä kuin tuotemerkki ja logo.
Traktorimerkkinä Lamborghini on suosittu varsinkin kaupunkitraktoreissa.
Lamborghini Suomessa

Suomen tunnetuimmat Lamborghinit ovat olleet yrittäjä Jaakko Rytsölän (keltainen auto) ja hänen veljensä Antti Rytsölän (sininen) omaisuutta. Toinen Lamborghineista (keltainen Diablo Roadster) myytiin Tuurin kyläkaupan omistajalle Vesa Keskiselle. Vuonna 2005 Keskinen luovutti auton Miljoona Kiitos -hyväntekeväisyyshaastekampanjan arpajaispalkintona. Kampanjan tarkoitus oli kiinnittää huomio sotaveteraaneihin ja heidän hyvinvointiinsa. Huomion kiinnittäjänä toimi keltainen Lamborghini, joka arvottiin kampanjan päätteeksi. Auto asetettiin myöhemmin näytteille Vehoniemen automuseoon.
Kilpailevia italialaisia merkkejä

Ferrari S.p.A.
Pagani Automobili S.p.A.
Tšerez vse vremena

| Tšerez vse vremena Arija |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 2014
 Julkaistu: 2014
 Tyylilaji: heavy metal, hard rock, speed metal
 Kesto: 60.00
 Levy-yhtiö: M2BA
Arijan muut julkaisut
| Feniks 2011 | Tšerez vse vremena 2014 | Prokljatie morei 2018 |
Tšerez vse vremena (Через все времена) on venäläisen heavy metal -yhtye Arijan 12. albumi, joka julkaistiin vuonna 2014.
Kappaleet

Через все времена – 5.42
Город – 7.12
Блики солнца на воде – 6.10
Не сходи с ума! – 5.30
Время затмений – 4.29
Точка невозврата – 5.10
Ангелы неба – 4.48
Атака мертвецов – 6.51
Зов бездны – 7.40
Бегущий человек – 6.22
Точка невозврата (sinfoninen versio)
Arvostelut

InterMedia
Kokoonpano

Mihail Žitnjakov – laulu
Vladimir Holstinin – kitara
Vitali Dubinin, – basso,
Sergei Popov – kitara
Maksim Udalov – rummut
Teologia

Osa-alueita
Eksegetiikka
Kirkkohistoria
Käytännöllinen teologia
Systemaattinen teologia
Uskontotiede
Uskonnoittain
Juutalainen teologia
Kristillinen teologia
Islamilainen teologia
Buddhalainen ajattelu
Hindulainen filosofia
näytä
keskustele
Osa artikkelisarjaa
Teologia (m.kreik. θεολογία) tarkoittaa alun perin jumaluusoppia eli järjestelmällistä jumalan ja jumalaan liittyvien aiheiden tutkimusta (θεος, theos, ”jumala”, + λογος, logos, ”sana”, ”järki”, ”keskustelu”, ”oppi”).
Nykyisin teologia voidaan sanana jakaa kahteen merkitysluokkaan. Tieteenalana teologia ei ole uskonnon harjoittamista, vaan uskontoa, erityisesti kristinuskoa, uskomuksia ja uskonnollisuutta tutkiva oppiala. Uskonnollinen teologia puolestaan on jonkun tietyn uskonnon opillista järjestelmää tai ajattelua koskevaa, uskonnollisen yhteisön itsensä harjoittamaa tutkimusta.
Nykyaikainen akateeminen teologinen tutkimus on luonteeltaan kuvailevaa, toisin sanoen se tutkii kohteena olevan uskonnon uskomuksia käyttäen apunaan myös muiden tutkimusalojen menetelmiä. Se eroaa normatiivisesta eli uskon sisältöä määrittävästä teologiasta, joka tähtää oppijärjestelmien luomiseen, kehittämiseen ja arvioimiseen, ja kuuluu uskonnollisille yhteisöille itselleen. Jaottelu ei kuitenkaan ole aina ehdoton.
Tieteenalana teologia eroaa uskontotieteestä ennen kaikkea kahdella tavalla. Ensiksi, teologia rajautuu yleensä tutkijoiden omaan uskonnolliseen perinteeseen, usein kristinuskoon. Tällöin tutkitaan kristinuskon perusteita, kuten sen historiaa, sisältöä ja ilmenemismuotoja. Uskontotieteen tutkimuskohteena ovat puolestaan kaikki maailman uskontoperinteet. Toiseksi, teologia ei tavallisesti ”vertaile” uskontoja. Uskontojen vertailua voidaan tehdä uskontotieteen alalla.
Suomessa teologian maisteriksi valmistunutta kutsutaan teologiksi. Useimmat Suomen evankelis-luterilaisen kirkon papeista ovat suorittaneet vähintään teologian maisterin tutkinnon, osalla on aikaisempi korkeakoulututkinto sekä teologian kandidaatin opinnot.
Historia > Uskonnollisen teologian historian vaiheita

Klassinen teologia
Klassinen kreikkalainen teologia (noin 700 eaa.–323 eaa.)
Hellenistinen teologia (323 eaa.–529 jaa.)
Juutalainen teologia
Kristillinen teologia
Varhaiskristillinen teologia (noin vuoteen 500)
Uuden testamentin teologia, apostolit
Patristinen teologia (noin 100 – noin 500)
Nikean kirkolliskokousta edeltäneet kirkkoisät
Nikean kirkolliskokouksen jälkeinen teologia
Khalkedonin kirkolliskokouksen jälkeinen teologia
Keskiajan teologia (noin 500 – noin 1500)
Skolastiikka
Bysanttilainen teologia
Reformaatio, vastauskonpuhdistus ja reformaation jälkeinen aika (noin 1500 – noin 1750)
Protestanttisen puhdasoppisuuden aika (muun muassa luterilainen ortodoksia)
Valistusajan teologia (noin 1750 – noin 1900)
Moderni teologia (noin 1900–)
Islamilainen teologia
Buddhalainen ajattelu
Hindulainen filosofia
Teologian tieteellisyys

Kokemuksellinen testattavuus on eräs tieteen perusperiaatteista. Jumala, kuolemanjälkeinen elämä ja näiden kaltaiset väitteet ovat kokemukseen perustumattomia. Filosofi Sami Pihlström on sanonut, että jos teologia on tunnustuksellista ja pyrkii uskontotieteen kaltaisen kulttuuritutkimuksen sijasta olemaan tiedettä jostakin yliluonnollisesta, se muuttuu tieteestä uskonnonharjoittamiseksi. Uskontotieteilijät puhuvat menetelmällisestä ateismista, jossa todellisuutta koskeviin kuvauksiin vältetään sekoittamasta mitään viittauksia yliluonnolliseen. Suomessa luterilaisen kirkon edustama uskonnollisuus on Pihlströmin mukaan pyrkinyt ”rauhanomaiseen rinnakkaiseloon” tieteen kanssa. Ilkka Niiniluodon mukaan rauhanomainen rinnakkaiselo uskonnon ja tieteen todellisuuskäsitysten välillä ei kuitenkaan ole mahdollista. Hänen mukaansa uskontojen pyhiin kirjoituksiin nojautuva käsitys todellisuutta koskevan tiedon muodostamisesta on väistämättä ristiriidassa tieteen epädogmaattisen menetelmän kanssa.
Nykyaikaisten teologien mukaan teologia oppina jumalasta (eli teologia antiikin merkityksessä) tai teologia, joka käyttää peruslauseinaan ilmoituksen kautta uskottuja totuuksia (eli teologia keskiaikana hyväksytyssä merkityksessä), eivät kuulu tieteelliseen tutkimukseen. Sen sijaan ne ovat nykyaikaisen akateemisen teologian, erityisesti systemaattisen teologia, tutkimuskohteita. Puolueettoman, tieteellisen teologisen tutkimuksen mahdollisuutta on kuitenkin myös arvosteltu. Esimerkiksi Wolfhart Pannenberg on katsonut, että teologian tehtävänä on etsiä sitä, mitkä Jumalaa ja jumalallisia asioita koskevat asiat ovat tosia ja mitkä epätosia.
Opetus ja tutkimus

Teologia on vanhassa akateemisessa arvojärjestyksessä ensimmäinen ja teologiset tiedekunnat ovat länsimaiden yliopistoissa usein vanhimpia. Monissa maissa teologiset tiedekunnat ovat tunnustuksellisia, mutta Pohjoismaissa on yleisesti noudatettu periaatetta teologisen tiedekunnan tunnustuksettomuudesta. Suomessa suurin osa teologian opiskelijoista on luterilaisia.
Akateemisen teologian tutkimuskohteena on ihmisten uskonnollisen uskon ilmaukset ja erilaiset yksityiset ja yhteiskunnalliset uskon ja uskonnollisen käyttäytymisen ilmenemismuodot menneisyydessä ja nykyaikana. Teologia luetaan humanististen alojen joukkoon siinä merkityksessä, että teologia tutkii ihmisen ajattelua ja toimintaa.
Teologia ei tutki ensisijaisesti uskonnollisen uskon psykologisia syntyprosesseja, sillä se kuuluu psykologian ja uskontotieteen alaan. Kuitenkin on olemassa esimerkiksi uskonnonpsykologiaa ja pastoraalipsykologiaa, joita harjoitetaan teologian piirissä. Jumalan olemassaolon kysymyksiä tutkitaan uskonnonfilosofiassa.
Opetus ja tutkimus > Teologia yliopistoissa

Euroopassa teologiaa on perinteisesti opetettu yliopistoissa ja pappisseminaareissa. Suurin osa Länsi-Euroopan keskiajalla perustetuista yliopistoista kasvoivat katedraalikouluista ja muista kirkon perustamista laitoksista. Ne oli perustettu nuorten miesten kouluttamiseksi kirkon palvelukseen teologian ja lainopin (usein kanonisen lain) aloilla. Teologia oli näin yliopistojen tärkein oppiaine ja sitä pidettiin ”tieteiden kuningattarena” (regina scientiae). Muita aineita, kuten filosofiaa ja vapaita taiteita, opetettiin ensi sijassa teologian tueksi. Valistusaikana yliopisto-opetus alkoi muuttua humanistiseksi. Teologia ei ollut enää yliopistojen pääaine, vaan yliopistot alkoivat palvella myös muita tarpeita kuin papiston koulutusta. Näin teologiasta tuli ainoa oppiaine, joka säilytti tunnustuksellisen perustan muutoin maallistuneissa laitoksissa.
Teologialla yliopistollisenakin oppiaineena on kahtalainen luonne. Teologian opetuksen historia on voimakkaasti sidoksissa kristillisten kirkkojen pappiskoulutukseen. Useissa maissa teologinen yliopistollinen tutkimus tapahtuu edelleen kirkkokuntien ylläpitämissä teologisissa tiedekunnissa, joissa teologialla saattaa olla enemmän tai vähemmän tunnustuksellinen luonne. Tällaisissa tilanteissa akateemista ja kokemusperäistä tiedettä on yleensä edustanut uskontotiede tai filosofiassa harjoitettava uskonnonfilosofia. Yhdysvalloissa teologiaa ei harjoiteta valtion tuella perustuslain luonteen vuoksi. Teologisia opintoja voi harjoittaa useissa yksityisissä yliopistoissa, mutta niissä teologien akateeminen vapaus voi olla rajoitettu. Mikäli yliopistoa ylläpitävä kristinuskon suuntaus katsoo teologin olevan harhaoppinen, hänen urakehityksensä saattaa vaikeutua. Yhdysvallat on kuitenkin maailmansotien jälkeen noussut merkittäväksi akateemisen teologian maaksi.
Protestanttiset valtionkirkot ovat yleensä järjestäneet pappien koulutuksen yhdessä yliopistojen kanssa, kun taas katolinen kirkko on käyttänyt seminaareja. Euroopan maallistuminen on kuitenkin johtanut teologisten tiedekuntien sulkemiseen useissa maissa, kun taas katolinen kirkko on lisännyt yliopisto-opetusta perustamalla useita omia yliopistoja. Saksaa on perinteisesti pidetty yliopistoteologian johtavana maana. Tärkeimmät modernit teologit tulivat Saksasta ja monia teologisia menetelmiä on kehitetty siellä. Erityisesti Suomessa ja Ruotsissa valtionyliopistojen teologiset tiedekunnat kouluttavat teologeja muun muassa uskonnonopettajiksi ja tutkijoiksi kirkkojen tehtäviin suuntautuvien rinnalla. Koska yliopistollinen teologia Pohjoismaissa on akateeminen oppiala, teologisista tiedekunnista valmistuneet ovat voineet työllistyä myös muun muassa liike-elämän, markkinoinnin ja hallinnon palvelukseen.
Teologia ja muut uskonnot kuin kristinusko

Akateemisissa teologisissa piireissä on keskusteltu siitä, onko teologia lähinnä kristinuskolle ominainen tutkimusala. Tällöin kristillinen teologia tulisi erotella muista. Monet ovat katsoneet teologian tutkimusalana soveltuvan nimensä mukaisesti lähinnä jumalan (theos) ja jumaluskon tutkimiseen, jolloin se ei soveltuisi samassa määrin uskontoihin, jotka rakentuvat toisella tapaa, kuten uskontoihin, joissa ei ole jumaluuksia tai jotka kieltävät, että asioita voi tutkia loogisesti. Esimerkiksi buddhalaisuutta tutkivat suosivat usein nimitystä ”buddhalainen filosofia” buddhalaisen teologian sijaan, koska buddhalaisuudessa ei ole samanlaista ajatusta jumalasta kuin suurissa yksijumalaisissa uskonnoissa.
Termin ’teologia’ soveltaminen kristinuskoa muistuttaviin uskontoihin voi olla yhtä lailla harhaanjohtavaa. Islamin piirissä kristillistä teologista keskustelua vastaava teologis-filosofinen keskustelu on ollut vähäistä ja jopa jossain määrin huonomaineista toimintaa nimeltään kalam. Islamin varsinainen oma vastine kristilliselle teologialle olisi pikemminkin islamilaisen lain tutkimus eli fiqh.
Juutalaisuudessa poliittisten mahtien puute on johtanut siihen, että teologinen keskustelu on sijoittunut enimmäkseen juutalaisiin yhteisöihin ja synagogiin akateemisten laitosten sijaan. Juutalainen teologia on kuitenkin ollut historiallisesti hyvin toimeliasta ja vaikuttanut paljon sekä kristilliseen että islamilaiseen teologiaan. Myös juutalaisuuden tapauksessa kristillinen teologia vertautuisi parhaiten rabbiiniseen keskusteluun juutalaisesta laista sekä juutalaisiin raamattukommentaareihin.
Helsingin yliopiston systemaattisen teologian laitos toteaa, että sen alueeseen kuuluvat kristillisten tai muiden oppien ja käsitysten sisältöä sekä rakennetta tutkivat teologiset tieteet. Laitoksella on myös tehty systemaattisen teologian alaan kuuluva islamia käsittelevä väitöskirja.
Kirjallisuutta

McGrath, Alister: Kristillisen uskon perusteet. Johdatus teologiaan.  (Christian Theology. An Introduction. First edition 1995, third edition 2001.)  Suomentanut Satu Norja. Suomenkielisen laitoksen toimittanut Reijo Työrinoja. 2. tarkistettu painos. Helsinki:  Kirjapaja, 1999.  ISBN 951-625-616-3
McGrath, Alister (toim.): Modernin teologian ensyklopedia.  (The Blackwell Encyclopedia of Modern Christian Thought, 1993.)  Suomentanut Satu Norja ja Kia Sammalkorpi-Soini. Helsinki:  Kirjapaja, 2000.  ISBN 951-625-495-0
Pihkala, Juha: Uskoa tiedosta ja tietoa uskosta. Johdatus dogmatiikkaan.  Helsinki:  Edita, 2009.  ISBN 978-951-37-5561-4
Raunio, Antti & Luomanen, Petri (toim.): Teologia. Johdatus tutkimukseen.  4. uudistettu painos. Helsinki:  Edita, 2010.  ISBN 978-951-37-5637-6
Vainio, Olli-Pekka & Kemppainen, Lauri (toim.): Modernin teologian suuntauksia.  Helsinki:  Kirjapaja, 2014.  ISBN 978-952-247-447-6
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
Teologia.fi. Suomalaista yliopistoteologiaa esittelevä palvelu.
Teologiset tiedekunnat Suomessa
Helsingin yliopiston teologinen tiedekunta.
Itä-Suomen yliopiston filosofisen tiedekunnan teologinen osasto.
Åbo Akademi, teologiska fakulteten (Arkistoitu – Internet Archive). (ruotsiksi)
Teologinen Aikakauskirja.
Computer-Assisted Theology. Internet Resources for the Study and Teaching of Theology. (englanniksi)
Albert Suuri, läntinen kristillisten teologien suojeluspyhimys.
Nuestra Señora de Atocha

Aluksen kanuuna
Nuestra Señora de Atocha oli espanjalainen 1622 Florida Keysin edustalla uponnut kaljuuna, jonka lastina oli kuparia, hopeaa, kultaa, tupakkaa, helmiä, jalokiviä ja indigoa. Alus oli nimetty Madridissa sijaitsevan Atochan seurakunnan mukaan. Hylky löydettiin vuonna 1985.
Viimeinen matka

Hankaluuksien sarja piti Atochan Veracruzissa ennen kuin se pystyi kohtaamaan Tierra Firmen laivaston Havannassa, jossa alukselle aiheutui lisää viivästyksiä. Kuusi viikkoa myöhässä oleva 28 aluksen saattue lähti 4. syyskuuta 1622 Espanjaan.
Saattue joutui 6. syyskuuta ankaran hurrikaaniin koralliriutalla Dry Tortugasilla, noin 56 kilometriä Key Westistä länteen. Aluksen runko vaurioitui pahoin ja se upposi nopeasti. Miehistöstä selvisi hengissä vain kolme merimiestä ja kaksi orjaa.
Kiskonjoen–Perniönjoen vesistö

| Kiskonjoen–Perniönjoen vesistö  (Suomen päävesistö: 24) |
| --- | --- |

Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Varsinais-Suomi, Uusimaa
Vesistöalueen tai valuma−alueen tietoja
Merialue:  Itämeren valuma-alue
Päävesistöalue:  Kiskonjoen−Perniönjoen vesistö (24)
Vesistöjako:  Kiskonjoen alue (24.01), Kirkkojärven alue (24.02), Kurkelanjoen alue (24.03), Perniönjoen alue (24.04), Asteljoen valuma-alue (24.05), Hirsijärven valuma−alue (24.06), Aneriojoen valuma-alue (24.07)
Laskujoki:  Perniönjoki
Vesistöreitti:  ←Kiskonjoki ←Kurkelanjoki ←Kärkelänjoki ←Nummijärvi ←Myllyjoki ←Enäjärvi ←Suomusjärvenjoki
Laskupaikka:  Särkisalo, Laukanlahti, Saaristomeri 
Koordinaatit:  60°08′13″N, 23°01′44″E
Mittaustietoja
Valuma-alue:  1 046,91 km²  
Järvisyys:  5,67 % 
Alueen pituus:  55 km  
Alueen leveys:  30 km  
Pääuoma:  noin 75 km
Keskiylivirtaama:  29 m³/s  
Keskivirtaama:  5,6 m³/s  
Keskialivirtaama:  0,2 m³/s  
 fiJoki laskee Saaristomereen Särkisalon lähellä. 
Kiskonjoen–Perniönjoen vesistö (vesistöaluetunnus 24) on Suomen päävesistöalue, joka sijaitsee Lounais-Suomessa Varsinais-Suomen ja Uudenmaan maakunnissa. Vesistö koostuu kahdesta jokisysteemistä, Kiskonjoesta (valuma-alue 630 km²) ja siihen laskevasta Perniönjoesta (417 km²). Vesistö rajautuu länsipuolella Uskelanjoen ja itäpuolella Karjaanjoen vesistöön. Alueen järvisyys on 5,67 %.
Valuma-alue > Yleistä

Kiskonjoen–Perniönjoen vesistön valuma-alueen pinta-ala on 1 046 km², josta järvialaa on 59,3 km² (5,7 %). Vesistössä on yhteensä 191 järveä tai lampea, joiden pinta-ala on yli hehtaari. Valuma-alueen pinta-alasta on peltoa 257 km² (24,6 %) ja metsää noin 70 %. Muihin Lounais-Suomen vesistöihin verrattuna Kiskonjoen–Perniönjoen valuma-alueella on selvästi keskimääräistä enemmän järviä ja metsää. Peltoalasta suurin osa sijaitsee Perniönjoen valuma-alueen puolella.