stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Itsemurha
Yleisyys > Maailmanlaajuisesti

Miesten itsemurhien suhteellinen yleisyys (2018).
Naisten itsemurhien suhteellinen yleisyys (2018).
Maailman terveysjärjestö WHO:n mukaan maailmassa tehdään vuosittain yli 700 000 itsemurhaa ja moninkertainen määrä yrityksiä. Yleisimpiä tekotapoja ovat hirttäytyminen, ampuminen sekä lääkkeiden yliannostus. Noin 20 prosenttia kaikista itsemurhista tehdään nielemällä torjunta-aineita. Kyseinen tapa on erityisen yleinen köyhillä, maatalousvaltaisilla alueilla. Tekovälineiden saatavuuden vaikeuttaminen on tehokas tapa estää itsemurhia.
Eniten itsemurhia suhteessa väkilukuun tehdään Lesothossa, jossa 0,7 promillea väestöstä teki itsemurhan vuonna 2021. Seuraavana tulivat Guyana (0,4 promillea), Swazimaa ja Etelä-Korea (0,29), Kiribati ja Mikronesia (0,28), Liettua (0,26), Suriname ja Venäjä (0,25) sekä Etelä-Afrikka (0,24). Noin 80 prosenttia itsemurhista tehdään köyhissä tai keskituloisissa maissa. Väkilukuun suhteutettuna itsemurhat ovat kuitenkin yleisimpiä maissa, jotka menestyvät onnellisuustutkimuksissa hyvin ja joiden inhimillisen kehityksen indeksi on korkea. Vuonna 2017 julkaistun tutkimuksen mukaan itsemurhakuolleisuus oli erittäin korkean indeksin maissa 11,64/100 000 henkeä ja korkean indeksin maissa 13,94, mutta keskisuuren indeksin maissa vain 7,93. Kansainvälisissä tutkimuksissa on toisaalta havaittu taloudellisen hyvinvoinnin vähentävän itsemurhia, mitä on selitetty parantuneella terveydenhuollolla. Lamat ja taantumat voivat vastaavasti lisätä ihmisten kokemaa stressiä ja siten itsemurhia.
Itsemurhat ovat maailmanlaajuisesti 15–19-vuotiaiden kolmanneksi yleisin kuolinsyy. Suurinta itsemurhakuolleisuus on 41–45-vuotiailla ja yli 75-vuotiailla miehillä sekä 46–50-vuotiailla naisilla. Arviolta noin 4,5 prosenttia ihmisistä yrittää itsemurhaa vähintään kerran elämänsä aikana. Miesten itsemurhayritykset onnistuvat naisten yrityksiä useammin. Tämä liittyy osaksi siihen, että miesten käyttämät väkivaltaiset tekotavat tappavat niin nopeasti, ettei kukaan ehdi puuttua asiaan. Naiset esimerkiksi omistavat aseen harvemmin kuin miehet, eivätkä siksi yleensä käytä sellaista itsemurhaa yrittäessään. Maailmanlaajuisesti miesten itsemurhakuolleisuus on noin 3,5-kertainen naisiin verrattuna.
Itsemurhariski jakautuu köyhissä ja rikkaissa maissa eri väestöryhmien välille eri tavoin. Kehittyneissä maissa itsemurhat ovat yleisiä 15–24-vuotiailla ja yleisimpiä vanhusten keskuudessa. Lisäksi miesten itsemurhariski on kehittyneissä maissa moninkertainen naisiin verrattuna. Kehitysmaissa itsemurhat ovat yleisimpiä alle 30-vuotiailla ja sukupuolten välinen epäsuhta on pienempi. Kiina on ainoita ellei ainoa maa, jossa naiset tekevät itsemurhan miehiä useammin.
Yleisyys > Suomessa

Itsemurhan seurauksena kuoli vuonna 2019 noin 0,16 promillea suomalaisista. Arviolta noin 20 000 suomalaista yrittää tehdä vuosittain itsemurhan ja 800 kuolee sen seurauksena. Vuonna 2004 itsemurhat olivat 20–34-vuotiaiden miesten yleisin yksittäinen kuolinsyy. Suomessa tehtiin vuonna 2021 väkilukuun suhteutettuna arviolta 25. eniten itsemurhia maailmassa.
Itsemurha-ajatuksia esiintyi noin kymmenellä prosentilla 20–54-vuotiaista suomalaisista. Lähes 20 prosenttia suomalaisista on harkinnut joskus vakavasti itsemurhaa. Itsetuhoisuus on lisääntynyt nuoremmissa ikäluokissa, sillä vastaava osuus 18–34-vuotiailla oli 33 prosenttia.
Suomen itsemurhakuolleisuus oli aiemmin moninkertaista muihin Pohjoismaihin verrattuna, mutta ero on 2000-luvulla kaventunut. Tilastoitujen itsemurhien määrän huippu oli Suomessa vuonna 1990, ja itsemurhakuolemien määrä on sen jälkeen puolittunut. Yhtenä syynä saattaa olla vuosina 1986–1996 toteutettu valtakunnallinen itsemurhien ehkäisyprojekti. Lisäksi on arvioitu masennukseen liittyvän stigman vähentyneen, koska siitä on alettu puhua yhä enemmän julkisuudessa.
Kolme neljästä itsemurhan tehneestä suomalaisesta on miehiä. Itsemurhayritykset sen sijaan ovat naisilla yleisempiä. Miesten itsemurhakuolleisuus on laskenut 1990-luvun alun jälkeen nopeasti, mutta naisten itsemurhakuolleisuudessa ei ole tapahtunut merkittäviä muutoksia. Miesten itsemurhakuolleisuudessa on ylipäätään ollut koko itsenäisen Suomen historian ajan suurta vaihtelua. Naisten itsemurhakuolleisuus kaksinkertaistui 1950-luvulla ja on sen jälkeen pysynyt melko tasaisena.
Itsemurhakuolleisuuden on havaittu vähenevän yhteiskunnallisesti vaikeina aikoina kuten laman tai sotatilan vallitessa ja lisääntyvän taloudellisten nousukausien aikana.
Syyt ja riskitekijät > Selitysmallit

Itsemurhan syistä on esitetty vaihtelevia tulkintoja. Psykologisissa teorioissa painotetaan persoonallisuuden ja tunne-elämän merkitystä. Sosiologit ovat puolestaan korostaneet yhteiskunnallisten paineiden ja kulttuuristen tekijöiden vaikutusta.
Aiempi itsemurhayritys on tärkein itsemurhariskiä lisäävä tekijä. Kerran itsemurhaa yrittäneistä 10 prosenttia tekee lopulta itsemurhan.
Syyt ja riskitekijät > Sairaudet

Fyysiset sairaudet lisäävät itsemurhariskiä. Somaattisista sairauksista aivovammoilla on havaittu olevan suurin yhteys lisääntyneeseen itsemurhariskiin, sillä niistä kärsivien itsemurhakuolleisuus on neljätoista kertaa tavanomaista suurempaa. Osa lisääntyneestä riskistä liittyy siihen, että aivovammoista kärsivillä esiintyy tavallista enemmän mielenterveyden häiriöitä ja päihdeongelmia. Jos edellä mainittujen ongelmien vaikutus poistetaan aineistosta, aivovammasta kärsivillä on edelleen yhdeksän kertaa normaalia suurempi itsemurhakuolleisuus. ME-tautia eli kroonista väsymysoireyhtymää sairastavien itsemurhakuolleisuus on seitsemän kertaa tavanomaista suurempi. Unihäiriöiden kohdalla riskiluvut ovat noin 3,7/2,06, AIDS:in kohdalla 3,4/2,15, epilepsian 3,3/1,8 ja migreenin 2,7/1,9. Krooninen selkäkipu korostuu Itsemurhatapausten kokonaismäärässä, koska kyseessä on hyvin yleinen sairaus ja sitä sairastavien riskiluku on 2/1,37.
Yhdysvalloissa on arvioitu, että seitsemän prosenttia masennusdiagnoosin saaneista yhdysvaltalaisista miehistä ja yksi prosentti naisista toteuttaa ennen pitkää onnistuneen itsemurhan. Kliinistä masennusta sairastavien itsemurhakuolleisuus on siten keskimäärin 20 kertaa tavallista suurempi. Masennuksen itsenäisestä itsemurhariskiä lisäävästä vaikutuksesta ei ole kuitenkaan tietoa, koska osa itsemurhista selittyy sillä, että siihen päätyneet sairastavat jotain muutakin elämänlaatua heikentävää sairautta tai he kärsivät päihdeongelmasta .
Myös masennus ja muut mielenterveyden häiriöt lisäävät itsemurhariskiä. Arviolta noin 5 prosenttia masennustiloista kärsivistä päätyy lopulta itsemurhaan, vakava-asteisissa masennustiloissa itsemurhariski on jopa 15–20 prosenttia.
Syyt ja riskitekijät > Vastoinkäymiset

Itsemurhaa yrittävälle ihmiselle on tyypillisesti kasautunut useita vakavia ongelmia, kuten sairastelu, ihmissuhdeongelmat, ulkopuolisuuden kokemus ja epäonnistuminen opinnoissa tai työelämässä. Toisaalta itsemurha saattaa olla impulsiivinen reaktio yllättävään vastoinkäymiseen. Suuret elämänmullistukset, kuten avioero, läheisen kuolema, onnettomuudet ja seksuaalisen väkivallan uhriksi joutuminen lisäävät itsemurhariskiä. Usein itsemurhayritys on joko tietoinen tai tiedostamaton avunpyyntö.
Syyt ja riskitekijät > Yhteiskunnallinen osattomuus

Itsemurhat ovat keskimääräistä yleisempiä heikko-osaisten tai syrjintää kohtaavien ryhmien joukossa. Yksinäisyys, taloudelliset vaikeudet ja lapsettomuus lisäävät itsemurhan riskiä. Kohonneesta itsemurhariskistä kärsiviä ryhmiä ovat esimerkiksi autismin kirjon henkilöt, pakolaiset, maahanmuuttajat, vangit ja alkuperäiskansat sekä seksuaali- ja sukupuolivähemmistöt. Ne homo- ja biseksuaalit, joiden perhe suhtautui heihin hyljeksivästi kun he olivat nuoria, yrittävät itsemurhaa yli kahdeksan kertaa useammin kuin ne, joiden vanhemmat suhtautuivat hyväksyvämmin heidän seksuaaliseen suuntautumiseensa.
Suurissa kaupungeissa asuvat tekevät eniten itsemurhia. Vaurailla asuinalueilla tehdään itsemurhia enemmän kuin köyhillä ja korkean elintason maissa enemmän kuin köyhissä, mikä viittaa siihen, että ihmisen kokema hyvinvointi ei perustu pelkästään hänen omaan elintasoonsa vaan myös siihen, kuinka hyvin hän pärjää muihin ihmisiin verrattuna.
Syyt ja riskitekijät > Muita riskitekijöitä

Uutiset tunnettujen ihmisten itsemurhista lisäävät itsemurhia selvästi ainakin kuukauden ajan. Itsemurhatapauksista uutisoitaessa onkin syytä miettiä tarkkaan, mitä on kerrottava ja mikä kannattaa jättää sanomatta. Esimerkiksi teon välineistä ei tulisi kertoa yksityiskohtaisesti.
Lääkäreiden itsemurhakuolleisuus on Yhdysvalloissa lähes kaksi kertaa keskivertoväestöä suurempaa. Selitys johtuu ainakin osaksi siitä, että lääkäreiden on tavallista helpompi hankkia potentiaalisesti hengenvaarallisia lääkkeitä.
Ehkäisy

Psyykkisten ongelmien tunnistaminen ja hoitaminen mahdollisimman varhaisessa vaiheessa on keskeisimpiä itsemurhien ehkäisykeinoja. Monissa maissa toimii itsemurhien estämiseen erikoistuneita järjestöjä ja muita palveluja, jotka tarjoavat matalan kynnyksen tukea yksinäisille ja masentuneille. Itsetuhoista ihmistä ei pitäisi vain kehottaa hakemaan apua, vaan häntä tulisi auttaa avun hakemisessa mahdollisimman konkreettisesti.
Ihminen saattaa hautoa itsemurhaa pitkän aikaa. Monet itsemurhaa suunnittelevat antavat suunnitelmistaan vihjeitä ja yrittävät kertoa pahasta olostaan, vaikka eivät suoraan tuo esiin itsetuhoisia ajatuksiaan.
Suhtautuminen itsemurhaan

Itsemurhaan on perinteisesti suhtauduttu kielteisesti, ja se on monissa uskonnoissa ja lakijärjestelmissä kielletty teko. Nykyään siihen suhtaudutaan kuitenkin länsimaissa ymmärtäväisesti. Mielenterveysongelmiin ja itsemurhiin liittyy tästä huolimatta voimakas stigma. Monissa maissa itsemurha on edelleen vaiettu aihe, ja WHO:n mukaan vuonna 2019 vain 38 valtiolla oli erillinen kansallinen ohjelma itsemurhien ehkäisemiseksi. Itsemurhien tilastointi on monissa maissa puutteellista.
Itsemurha on edelleen rikos noin puolessa maailman valtioista. Itsemurhan kieltävä lainsäädäntö on yleinen erityisesti Afrikassa ja Aasiassa. Useimmissa maissa epäonnistuneesta itsemurhayrityksestä ei kuitenkaan käytännössä nosteta syytettä. Malesiassa tuomio on yleensä enintään puolen vuoden mittainen vankeus, kun taas Saudi-Arabiassa jo pelkkä itsemurhalla uhkaaminen voi johtaa ruoskintaan. Yhdysvalloissa joidenkin osavaltioiden tapaoikeus periaatteessa kieltää itsemurhan. Länsimaiden lainsäädännöstä itsemurhan rangaistavuus poistui vähitellen Ranskan vallankumouksesta (1789) alkaen. Viimeisenä Euroopan maana itsemurhan dekriminalisoi Britannia vuonna 1961.
Suomessa itsemurhan yrittäminen dekriminalisoitiin, kun rikoslaki säädettiin vuonna 1889. Sitä edeltäneen vuoden 1734 lain Pahanteon kaaren mukaan myös kuollut voitiin tuomita oikeudessa itsemurhasta. Rangaistuksena oli jälkeläisten tekeminen perinnöttömiksi eli omaisuuden siirtyminen valtiolle sekä hautaaminen muualle kuin ”siunattuun maahan”. Viimeinen kuolemanjälkeinen tuomio itsemurhasta annettiin Suomessa vuonna 1883.
Juutalaisuus, kristinusko ja islam pitävät itsemurhaa syntinä. Tätä perustellaan sillä, että elämä on Jumalan lahja ihmiselle.
Uutena moraalisena kysymyksenä on noussut esiin vakavasti sairaiden ihmisten avustettu itsemurha. Eutanasia on sallittua muutamissa valtioissa, kuten Alankomaissa ja Kolumbiassa. Monissa maissa lainsäädäntö kieltää itsemurhassa avustamisen.
Historiallisia käytäntöjä

Joissakin kulttuureissa itsemurha on hyväksytty tietyissä tilanteissa tai sitä on pidetty jopa suotavana. Hindulaisuuteen kuului sati-niminen seremonia, jossa leskinainen teki vapaaehtoisesti itsemurhan miehensä kuoleman jälkeen. Todellisuudessa sati ei aina ollut vapaaehtoinen, ja käytäntö on Intiassa nykyään laiton. Antiikin aikana monet juutalaiset tekivät ennemmin itsemurhan kuin antautuivat roomalaisille vihollisilleen. Sama ilmiö toistui ristiretkien aikana, jolloin eurooppalaiset valloittajat yrittivät pakolla käännyttää juutalaiset kristinuskoon.
Pohjois-Euroopassa ja erityisesti Ruotsin valtakunnassa yleistyivät 1600- ja 1700-luvuilla niin sanotut suisidaalimurhat. Niissä henkilö surmasi viattoman sivullisen tavoitteenaan saada teostaan kuolemantuomio. Ilmiön taustalla oli se, että itsemurhaa pidettiin vakavana syntinä, kun taas teloituksen katsottiin sovittavan synnit. Tyypillinen suisidaalimurhan tekijä oli nuori nainen ja uhri leikki-ikäinen lapsi. Tekijä oli usein huono-osainen, köyhä tai muuten elämän kolhima. Ruotsissa suisidaalimurhia yritettiin suitsia rankaisemalla niistä kuolemantuomion lisäksi myös ankarilla ruumiinrangaistuksilla.
Japanissa tunnetaan seppuku-niminen perinne, jossa samurai surmasi itsensä rituaalisesti. Sen avulla soturiyläluokka saattoi osoittaa uskollisuutta kuolleelle isännälleen tai välttää nöyryyttävän vihollisen käsiin joutumisen. Samurai voitiin myös määrätä tekemään seppuku, jolloin kyseessä oli tavanomaista teloitusta kunniallisempi tapa kuolla. Toisessa maailmansodassa japanilaiset käyttivät kamikazeksi kutsuttua itsemurhataktiikkaa, jossa lentäjä ohjasi koneensa vihollislaivaa päin tarkoituksenaan upottaa se.
Maailmansotien jälkeen itsemurhapommitukset ovat yleistyneet terrori-iskujen välineenä. Menetelmää ovat suosineet erityisesti islamilaiset ääriryhmät. Buddhalaiset munkit ovat ajoittain tehneet polttoitsemurhia protestina yhteiskunnallisille vääryyksille. Joukkoitsemurhia on myös toisinaan nähty uususkonnollisten ryhmien toteuttamina. Tunnettuja tapauksia ovat esimerkiksi Kansan temppeli vuonna 1978 ja Heaven’s Gate vuonna 1997.
Kirjallisuutta

Kilpeläinen, Tapani: Itsemurhan filosofia.  Tampere:  Niin & näin, 2012.  ISBN 978-952-5503-68-5
Myllykangas, Mikko: Rappeutuminen, tiedostamaton vai yhteiskunta? : lääketieteellinen itsemurhatutkimus Suomessa vuoteen 1985. Oulun yliopisto, 2014. ISBN 978-952-62-0446-8.
Salmela, Anu: Kuolemantekoja: naisten itsemurhat 1800-luvun jälkipuolen tuomioistuinprosesseissa. Turun yliopisto, 2017. ISBN 978-951-29-6877-0.
Vuori, Katariina & Pulkkinen, Jonna: Kourallinen tabuja. Kertomuksia itsemurhasta.  Jyväskylä:  Atena, 2014.  ISBN 978-952-300-031-5
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Itsemurha Wikimedia Commonsissa
Sitaatteja aiheesta Itsemurha Wikisitaateissa
Käypä hoito -suositus: Itsemurhien ehkäisy ja itsemurhaa yrittäneen hoito
Mieli maassa, mikä avuksi? (Depressio, masennus) Käyvän hoidon potilasversiot
Miten auttaa itsemurhaa harkitsevaa Mielenterveys ry
Läheisen itsemurha Mielenterveys ry
WHO-raportti – Väkivalta ja terveys maailmassa (.pdf)
Stanford Encyclopedia of Philosophy: Suicide (englanniksi)
Suicide and the Internet British Medical Journal, 2008
Koskinen, Maria: Itsemurha lääketieteellisissä ja kaunokirjallisissa teksteissä 1870–1914. niin & näin 3/1999, 34–38.
Saresma, Tuija: Kuoleman kutsusta, lähtemisestä ja jäämisestä – Voiko itsemurhaa ymmärtää? niin & näin 1/2000, 64–67.
Samurai valmistautuu seppukuun. Japanilainen puupiirros 1850-luvulta.
Tornberg

Tornberg on yksi ruotsinpuoleisen Tornionjokilaakson vanhimmista pappissuvuista. Suvun kantaisänä pidetään oululaista kauppiassukua edustanutta Nicolaus Nicolai Ulopolitanusta (1605-1676). Suvun jäsenet ovat vaikuttaneet pappeina, kauppiaina ja virkamiehinä muun muassa Tornionjokilaaksossa, Kautokeinossa ja Kuusamossa. Kautokeinossa suvun jälkeläiset kantavat nimeä Tornensis. Suvun vaiheita on tutkinut mm. Erkki I. Aikkila.
Suvun tunnettuja jäseniä

Prikaatinkenraali Clyde F. Autio
professori Anna-Karin Tornberg
mäkihyppääjä Jouko Törmänen
Norjan saamelaiskäräjien presidentti Aili Keskitalo
Ruotsin valtiopäiväedustaja Stefan Tornberg
Juristi, rajatarkastaja ja Tornion pormestari Ali Tornberg
Aslak Hætta, toinen teloitetuista Koutokeinon kapinan johtajista
Kirjallisuutta

Erkki I. Aikkila: Kautokeinon kautta maailmalle. Seinäjoki: E. Aikkila, [1995 ISBN 952-90-6280-X
Erkki I. Aikkila: Vallesmannin perilliset: Tornbergin suku. 2, [E. Aikkila],], 2000. ISBN 952-91-2044-3 (Nimiösivulla: Tornbergin suku)
Aiheesta muualla

Tornbergin Sukuseura ry (Arkistoitu – Internet Archive)
Carlos Torre Repetto

Carlos Torre Repetton saama suurmestarin arvo 1977
Carlos Torre Repetto (23. marraskuuta 1905 Mérida – 19. maaliskuuta 1978 Mérida) oli meksikolainen shakinpelaaja.
Torren kansainvälinen uran shakin huipulla kesti vain vähän yli vuoden. Voitettuaan 1924 vakuuttavasti turnauksen Detroitissa ja jätettyään siellä taakseen muiden muassa Samuel Reshevskyn, pelasi hän 1925 Baden-Badenin, Marienbadin ja Moskovan turnauksissa. Vaikka Torre ei saavuttanutkaan kokonaisvoittoa missään näistä suurista turnauksista, hänen taitonsa saivat ansaitun huomion. Erityisen suuren kohun herätti hänen vaikuttava voittonsa entisestä maailmanmestarista Emanuel Laskerista Moskovan turnauksessa. Johtuen psyykkisestä sairaudesta, jonka syytä ei tarkasti tiedetä, Torre vetäytyi pian kaiken tämän jälkeen pois kilpashakista 1926. Mitä silminnäkijöiden kertomuksiin voidaan luottaa, hän osoitti häiriintyneitä ruokailutottumuksia ja eli etupäässä makeisia syömällä. Sen jälkeen kun Torre oli bussimatkalla New Yorkin halki kaiken kansan nähden hankkiutunut eroon vaatteistaan, passitettiin hänet muutamaksi viikoksi sairaalaan. Sieltä kotiuduttuaan Torre matkusti takaisin Meksikoon ja vietti kotimaassaan koko loppuelämänsä, pelaamatta enää koskaan yhtäkään shakkiottelua tosissaan.
Vähän ennen kuolemaansa Carlos Torre Repetto sai 1977 suurmestarin arvonimen, jonka Maailman shakkiliitto FIDE myönsi hänelle kunniatittelinä. Hänestä tuli Meksikon ensimmäinen tämän tittelin haltija. Torren pelien perusteella laskettu "historiallinen" Elo-luku oli parhaimmillaan 2668. Tämän hän saavutti toukokuussa 1926, jolloin hänen voidaan laskea olleen maailman kymmenen parhaan shakinpelaajan joukossa.
Torren mukaan on nimetty vielä nytkin suosittu shakkiavaus, Torre-aloitus. Lisäksi hän esitteli Baden-Badenissa pelinalun 1. d2-d4 Rg8-f6 2. c2-c4 Rb8-c6, jota kutsutaan meksikolaiseksi torjunnaksi (saksaksi Mexikanische Verteidigung, englanniksi yleensä Black knight's tango siinä hyödynnettävien mustien ratsujen mukaan).
Voittaessaan sensaatiomaisesti Laskerin hän teki tunnetuksi pelitavan, jota saksaksi kutsutaan nimellä Zwickmühle ("mylly"). Torreen liittyy myös eräs historian kuuluisimmista shakkiotteluista, jossa hänen väitetään olleen toisena osapuolena jo 1920: Adams – Torre, New Orleans 1920. Tätä ottelua ei kuitenkaan välttämättä koskaan edes pelattu.
Vuoden 1925 Moskovan turnauksessa kuvattiin Neuvostoliitossa elokuva Šahmatnaja gorjatška, jossa Torre esiintyy eräiden muiden huippupelaajien tavoin pelaamassa shakkia. Kotimaassaan Meksikossa Carlos Torre Repetto muistetaan edelleen maansa suurimpana shakinpelaajana, ja Gabriel Velasco on kirjoittanut hänen elämästään ja shakkiotteluistaan kirjan Vida Y Partidas De Carlos Torre.
Kirjallisuutta

Gabriel Velasco: Vida Y Partidas De Carlos Torre. Incaro 1993, ISBN 978-968-6985-01-6
(Käännös) Gabriel Velasco: The life and games of Carlos Torre. Milford 2000, ISBN 1-888690-07-0
Aiheesta muualla

Carlos Torren muistoturnaus
Torren elämäkerta (Arkistoitu – Internet Archive)
Carlos Torre Repetto ChessGames.com-sivustolla (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Yhdysvallat  Latvia  Alankomaat
Torittu

Torittu on kylä Padasjoen kunnassa Päijät-Hämeen maakunnassa.
Toritun kylän historia on yhtä vanha kuin Padasjoen historia. Hallintopitäjän perustamisvuotena pidetään vuotta 1442. Tuolloin Padasjoen käräjillä vahvistettiin Toritun isäntien kauppa, jolla he olivat ostaneet neljänneksen hauholaisilta Lummene-metsästä. Loput Lummene-metsästä harmoslaiset ja torittulaiset ostivat vuonna 1558, jolloin pitäjän raja muodostui nykyiseksi. Vuoden 1539 maakirjan mukaan Toritussa oli Rekolan ja Pastilan talot, joista muodostettiin 1580-luvulla kaksi taloa lisää.
Toritun kylän keskeisimmäksi paikaksi on muodostunut Sepänmäki eli kyläsepän museoalue, jonka vanhimmat rakennukset ovat peräisin 1700-luvulta. Kyläyhdistys pitää avoinna kesäisin Toritun kyläsepän museota ja järjestää mm. pärekattotalkoita ja muita museon hoitotalkoita sekä yhteisiä juhlia museopihalla kesäasukkaiden kanssa. Museoalueelle on myös kunnostettu sepän paja, jossa pidetään kursseja.
Toritun vuonna 1905 rakennettu koulu lakkautettiin vuonna 1970 ja vuodesta 1979 asti siellä on toiminut Nuutisen kutomo.
Toritulla on aktiivisen kyläyhdistyksen lisäksi myös aktiivinen ja toimiva metsästysseura. Kyläyhdistyksen ja metsästysseuran Leader-projektina valmistamalla Toritun luonto- ja kulttuurireitillä on peräti 27 km taivallettavaa luonto- ja kulttuurikohteista toisiin.
Metsätalouden merkitys on suuri Toritun kylälle. Kylällä on monia pieniä järviä ja rantaa myös Lummene-järvestä, niinpä kylällä on paljon kesäasukkaita. Kutomon lisäksi kylällä on matkailuyrittämistä.
Toritun kulttuurimaisema

Toritun kulttuurimaisemaa hallitsevat laajat, metsiin rajautuvat kumpuilevat peltovainiot ja niiden laitamilla sijaitsevat tilakeskukset. Kylän keskivaiheilla sijaitsevan ulkoilmamuseon rakennukset kuuluivat Pastilasta 1920-luvun alussa itsenäistyneeseen Seppälä-nimiseen torppaan, jossa asui kylän seppä vuoteen 1955 asti. Alueen vanhimmat rakennukset ovat 1700-luvulta.
Seppälän koillispuolella, mäen harjanteella sijaitsee Toritun vuonna 1905 rakennettu koulu. Alkuperäisellään oleva rakennus on tyhjillään, ja sitä vastapäätä on Nuutisen kutomon 1980-luvulla rakennettu asuin- ja tehdasrakennus.
Toritun eteläosassa, maantien länsipuolella sijaitsevat laajojen peltojen ympäröimät Ylätalon ja Vainion tilakeskukset, joiden päärakennukset lienee rakennettu 1800–1900-lukujen molemmin puolin.
Pastilan kantatilan rakennuskanta lienee 1950–1960-luvuilta. Toritun pohjoisosassa sijainnut Alhon 1600-luvulle palautuvan yksinäissäterin päärakennus on purettu.
Aiheesta muualla

Kyläyhdistyksen sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Sepänmäki (Arkistoitu – Internet Archive)
Toritun kulttuurimaisema[vanhentunut linkki]
Aiheesta muualla > Kirjallisuutta

Pastila, Pekka & Perälä, Minna: Toritun kyläkirja : elämää Padasjoella. Toritun kyläyhdistys, 2012. ISBN 978-952-93-0767-8.
Padasjoen kylät
Ala-Porasa
Alho
Arrakoski
Auttoinen
Hirtniemi
Ilmoila
Jokioisten Saksala
Kailankulma
Kasiniemi
Kaukela
Kaurate
Kellosalmi
Keskusta
Koiravuori
Laivaranta
Maakeski
Mainiemi
Neroskulma
Nyystölä
Pappila
Palsa
Porasa
Purola
Savikko
Syrjäntaka
Romonkulma
Tarus
Taulu
Torittu
Vesijako
Virmaila
Vähäsalo
Totila

Totila. Keskiaikaisen Nuova Cronica -käsikirjoituksen kuvitusta.
Totila (k. 552) oli ostrogoottien kuningas vuosina 541–552. Hänen alkuperäinen nimensä oli Baduila, ja tätä nimeä hän käytti lyöttämissään kolikoissa. Jälkimaailma tuntee hänet kuitenkin Totilana, sillä bysanttilainen historioitsija Prokopios kutsui häntä tällä nimellä.
Totila valtasi vuosina 542–550 Bysantilta Rooman ja melkein koko Apenniinien niemimaan Ravennaa lukuun ottamatta. Hän valloitti myös Sisilian, Sardinian ja Korsikan. Vuonna 544 keisari Justinianus lähetti kenraalinsa Belisariuksen Italiaan tekemään lopun goottien valloituksista. Totila pystyi silti valloittamaan Rooman vielä kahdesti, vuosina 546 ja 550. Belisarius valloitti välissä Rooman takaisin Bysantille, mutta vuonna 549 hänet kutsuttiin takaisin Konstantinopoliin. Totila jatkoi Bysantin uhmaamista, ja lopulta Justinianuksen oli vuonna 551 lähetettävä iäkkään Narseksen johtama armeija gootteja vastaan. Totila menetti laivastonsa Sena Gallician luona ja kaatui Taginaen taistelussa Narseksen johtamia bysanttilaisia vastaan. Totilan kuoltua hänen seuraajakseen valittiin Teja.