stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Peloponnesolaissota (Thukydides)
Sisältö

»Ateenalainen Thukydides on kirjoittanut tämän kertomuksen sodasta, jota peloponnesolaiset ja ateenalaiset kävivät toisiaan vastaan. Hän ryhtyi tehtävään heti sodan puhjettua otaksuen että sota olisi suuri ja merkittävämpi kuin mitkään aikaisemmat; hän päätteli tämän siitä, että kumpikin puoli oli silloin varustautunut kaikin tavoin mitä parhaimmin taisteluun, ja havaitsi muunkin Hellaan asettuvan jommallekummalle puolelle – –»
Thukydideen teos on jaettu kahdeksaan kirjaan. Kirjassa I kuvataan lyhyesti Kreikan varhaishistoriaa, kuten Troijan sotaa, kansojen vaelluksia, yhteiskunnan ja kaupunkivaltioiden kehitystä sekä sotilaallisen järjestäytymisen ja liittoutumisen kehitystä. Thukydides aloittaa huomauttamalla, että peloponnesolaissota oli siihenastisen historian merkittävin sota, minkä hän pyrkii osoittamaan kerratessaan kreikkalaisten varhaisemman historian. Samalla hän täydentää Herodotoksen Historiateosta. Myyttisiä aikoja kuvatessaan Thukydides ei esitä epäilyksiä Hellenin ja hänen poikiensa, Minoksen ja tämän merivallan tai Troijan sodan historiallisuudesta, vaan kertoo tapahtumista aikansa yleisen käsityksen mukaan. Hänen teoksensa varsinaisen aiheen kannalta ne ovat kuitenkin epäoleellisia.
Tämän jälkeen Thukydides kuvaa peloponnesolaissotaan johtanutta kehitystä, Ateenan ja Spartan välien kiristymistä sekä sodan välittömiä syitä. Tavoitteitaan kuvatessaan Thukydides nostaa esille sen, että tapahtumat voivat myöhemmin sattua samalla tai samanlaisella tavalla. Näin historiateos voi toimia politiikan alan oppiteoksena tulevaisuutta varten. Sodan varsinaiseksi syyksi Thukydides nostaa Ateenan suuruuden kasvun, ja katsoo sen pelottaneen spartalaisia ja pakottaneen heidät sotaan. Kerrottuaan siitä, kuinka spartalaiset päätyivät aloittamaan sodan, Thukydides poikkeaa kuvaamaan Ateenan nousua saavuttamaansa johtoasemaan. Hänen mukaansa aiemmat historioitsijat, kuten Hellanikos, olivat sivuuttaneet tämän tai kertoneet siitä vajavaisesti.
Thukydideen teoksen varsinainen esitys sodasta alkaa kirjan II alusta, melkein täsmälleen siitä, mihin Herodotoksen Historiateos päättyy. Thukydides kuvaa peloponnesolaissodan tapahtumia vaihe vaiheelta suhteellisen tiukassa aikajärjestyksessä. Kirjat II–V kuvaavat sodan alkuvaihetta eli niin kutsuttua ”Arkhidamoksen sotaa” vuosina 431–421 eaa., päättyen Nikiaan rauhaan. Kirjan V loppuosa käsittelee eräänlaista ”kylmän sodan” aikaa vuosina 421–416 eaa. Kirja VI kuvaa Sisilian historiaa ja Ateenan Sisilian sotaretkeä. Kirja VII kertoo sotaretken lopusta. Kirja VIII kuvaa niin kutsutun ”Dekeleian sodan” alkua eli vuosien 413–411 eaa. tapahtumia. Thukydideen tavoitteena oli sisällyttää teokseensa koko sota, mutta se päättyy kesken vuoden 411 eaa. talveen eli yli kuusi ja puoli vuotta ennen sodan päättymistä.
Sisältö > Tyyli

Peloponnesolaissodassa on paljon viittauksia peloponnesolaissotaa varhaisempaankin historiaan sekä maantieteeseen ja politiikkaan. Teoksessa ei, päin vastoin kuin Herodotoksella, esiinny kreikkalaisen mytologian jumalia. Sen sijaan Thukydides esittää historian olevan seurausta eri henkilöiden tekemistä valinnoista ja teoista. Hän osoittaa suurta kiinnostusta sekä ihmisluonteisiin että sodan teknisiin yksityiskohtiin. Thukydides poikkeaa kertomuksessaan vain vähän sivuhuomautuksiin. Joskus hän käsittelee lyhyesti poliittisia tai eetillisiä seikkoja, jotka tarkastelevat tekojen motiiveja ja toimijoiden luonteita.
Lähteinään Thukydides hyödynsi omia kokemuksiaan ja havaintojaan sodassa sekä muiden silminnäkijöiden kertomuksia. Joissakin tapauksissa lähteinä ovat muutkin kuin silminnäkijät. Lähteisiinsä Thukydides suhtautui hyvin kriittisesti, ja tarkisti tosiseikat huolellisesti. Myös tiukassa aikajärjestyksessä pitäytyminen kertoo huolellisuudesta. Näin teosta pidetään varsin luotettavana historianesityksenä. Teokseen kuuluvat lukuisat pitkät puheet ja keskustelut ovat Thukydideen lähteidensä perusteella sepittämiä. Monet niistä ovat samalla poliittisia tutkielmia, eivät pelkästään hänen mielikuvitustaan retorisen vaikutelman aikaansaamiseksi. Thukydides itse sanoo pyrkineensä esittämään sen mitä oli puhuttu niin tarkasti kuin mahdollista, ja useita puheista hän oli ollut paikalla kuuntelemassa.
Thukydideen kerronta on lyhyttä ja tiivistä, ja siinä jokaisella sanalla on tarkoituksensa. Hän esittää usein vain yksinkertaiset tosiseikat pienimmällä mahdollisellä määrällä sanoja koristelematta niitä tai korostamatta oman työnsä vaikeuksia, vaikka useissa tapauksissa yhden luvun kirjoittaminen on vaatinut päivien tai viikkojenkin työn. On huomautettu, että myöhemmin esitys yhtä laajasta aiheesta olisi kirjoitettu paljon pidemmäksi ja moniosaiseksi, jolloin se olisi samalla tuhottu. Usein Thukydideen kuvaukset ovat vaikuttavia ja traagillisia, mikä vaikutelma syntyy siitä, että esitys on yhtä aikaa korutonta ja täynnä yksityiskohtia; esimerkkejä tällaisesta ovat Ateenan kulkutaudin sekä Sisilian sotaretken ja erityisesti sen onnettoman päätöksen kuvaukset.
Thukydideen käyttämä kieli on runollista ja arkaisoivaa, ja sanajärjestys on usein omintakeinen. Tämän sekä tekstin tiiviyden vuoksi Thukydides on joskus epäselvä, ja todennäköisesti oli sitä myös aikalaisilleen. Monet lauseet ovat mutkikkaita, ja niiden osien väliset suhteet jäävät epäselviksi. Muun muassa Cicero, joka osasi hyvin kreikkaa, piti teosta vaikeana: hän sanoo puheiden sisältävän niin paljon hämäriä ja läpipääsemättömiä lauseita, että ne ovat hädin tuskin ymmärrettävissä.
Teoksessa on useita klassikkokirjallisuudeksi kuuluvia kohtia, kuten kaunopuheisuuden taidonnäyte Perikleen hautajaispuhe ja kovaa poliittista realismia ilmentävä Melos-dialogi. Thukydideen ansalla viitataan teoksen kuvaamaan tilanteeseen, jossa sotaan ajaudutaan ikään kuin väistämättömyyden pakosta, kun toinen osapuoli pelkää toisen suuruuden kasvua.
Sisältö > Rakenne

Thukydides itse jakoi teoksensa kronologisesti kesiin ja talviin ja tätä kautta vuosiin. Kesä vastaa aina aikaa kevätpäiväntasauksesta syyspäiväntasaukseen ja talvi vastaavasti aikaa syyspäiväntasauksesta kevätpäiväntasaukseen. Teoksen jako kirjoihin ja lukuihin on todennäköisesti myöhempi ja peräisin aleksandrialaisilta tekstikriitikoilta, eikä käy aina kovin hyvin yksiin alkuperäisen vuodenaikoihin perustuneen jaon kanssa. Thukydideen vuosi vaihtuu kesken kirjojen esimerkiksi kohdissa II.47 ja VIII.7. Myös lainauksista nähdään, ettei kirjajakoa ollut tehty vielä Kratippoksen aikana, mutta se oli olemassa, kun Dionysios Halikarnassoslainen ja Diodoros Sisilialainen lainaavat teosta. Teoksesta tunnetaan myös jako yhdeksään kirjaan sekä vielä myöhempi jako 13 kirjaan. Käsikirjoituksissa teokselle esiintyy monenlaisia otsikoita, muun muassa Kertomus (Συγγραφή, Syngrafē), mikä vastaa sanoja, joilla Thykudides aloittaa teoksensa.
Tärkeimmät tapahtumat kirjoittain ovat:
Sisältö > Rakenne > Kirja I

Kreikan tila varhaisista ajoista peloponnesolaissotien alkuun (osio tunnetaan myös nimellä Arkhaiologia): Heimojen vaellukset. Minos ja minolaisten merivalta. Mykene ja Troijan sota. Heimojen vaellukset Troijan sodan jälkeen. (1.1–19).
Historiantutkimus ja kriitillinen menetelmä (1.20–23).
Sodan syyt (433–432 eaa.) (1.24–66).
Tapahtumat Epidamnoksessa (1.24–55).
Tapahtumat Poteidaiassa (1.56–66).
Peloponnesolaisliiton kokous Spartassa (1.67–88).
Korinttilaisten puhe (1.68–71).
Ateenan lähettiläiden puhe (1.73–78).
Arkhidamoksen puhe (1.80–85).
Sthenelaidaan puhe (1.86).
Aika persialaissotien lopusta peloponnesolaissodan alkuun (pentekontaetia ) (1.89–117).
Ateenan nousu johtavaksi valtioksi ja suurvallaksi.
Toinen kokous Spartassa ja korinttilaisten puhe (1.119–125).
Diplomaattisia siirtoja (1.126–139).
Ekskurssi Kylonista (1.126–127).
Ekskurssi Pausaniaasta ja Themistokleesta (1.128–138).
Perikleen ensimmäinen puhe (1.140–145).
Sisältö > Rakenne > Kirja II (431–428 eaa.)

Sota alkaa Theban hyökkäyksellä Plataiaihin (2.1–6).
Varustautuminen sotaan sekä luettelo osapuolista liittolaisineen (2.7–9).
Ensimmäinen hyökkäys Attikaan eli Ateenan kaupunkivaltion alueelle (2.10–23).
Arkhidamos johtaa peloponnesolaisten armeijan Attikaan (2.10–12).
Ateenalaisten valmistautuminen ja Attikan maaseudun evakuointi (2.13–14).
Ekskurssi Ateenan synoikismoksesta (2.15–16).
Maaseudulta tulleiden evakoiden vaikeat olosuhteet Ateenassa (2.17).
Arkhidamos hyökkää Oinoeen ja Akharnaihin (2.18–20).
Ateenalaisten suuttumus Perikleehen (2.21–22).
Ateenalaisten vastahyökkäykset merillä Peloponnesoksen rannikolla ja saarilla (2.23–32).
Perikleen hautajaispuhe (2.34–46).
Ateenan kulkutauti (2.47–54).
Toinen hyökkäys Attikaan ja ateenalaisten vastahyökkäykset meritse (2.55–58).
Perikleen kolmas puhe, jossa hän puolustaa asemaansa ja politiikkaansa (2.59–64).
Thukydideen arvio Perikleen ominaisuuksista sekä Ateenan lopulta kärsimän tappion syistä (2.65).
Diplomatiaa ja kiistelyä Traakiassa, saarilla ja lännessä eli Joonianmeren puolella (2.66–69).
Poteidaian kukistuminen (2.70).
Peloponnesoslaisten sotaretki Plataiaihin (2.71–78).
Formionin laivastovoitot Joonianmeren puolella (2.80–92).
Pelko hyökkäyksestä Pireukseen (2.93–94).
Traakialaisten sotaretki Makedoniaan Sitalkeen johdolla (2.95–101).
Sisältö > Rakenne > Kirja III (428–425 eaa.)

Vuotuinen hyökkäys Attikaan (3.1).
Mytilenen kapina (3.2–50).
Mytilenen lähettiläiden puheet spartalaisille Olympiassa, pyytäen apua (3.9–14).
Sparta hyväksyy lesboslaiset liittolaisikseen ja nämä valmistautuvat kohtaamaan ateenalaiset (3.15).
Mytilene antautuu Ateenalle huolimatta Spartan tuesta (3.28).
Keskustelu mytileneläisten rankaisemisesta (3.37–50).
Plataiain kukistuminen (3.20–24, 3.52–68).
Osa plataiailaisista pakenee (3.20–24).
Plataiai antautuu (3.52).
Plataiailaisten oikeudenkäynti ja teloittaminen (3.53–68).
Plataiailaisten puhe (3.53–59).
Thebalaisten puhe (3.61–67).
Vallankumous Korkyrassa (3.70–85).
Thukydideen selonteko sisällissotien ongelmista (3.82–84).
Ateenalaisten sotatoimet Sisiliassa (3.86, 3.90, 3.99, 3.103, 3.115–116).
Malianlahden tsunami (426 eaa.) ja arvio sen syistä (3.89).
Demostheneen sotaretket läntisessä Kreikassa (3.94–98, 3.100–102, 3.105–114).
Spartalaiset perustavat Herakleia Trakhinian kaupungin (3.92–93).
Ateenalaiset puhdistavat Deloksen (3.104).
Sisältö > Rakenne > Kirja IV (425–423 eaa.)

Vuotuinen hyökkäys Attikaan (4.2).
Sisiliaan matkalla olevat ateenalaiset valtaavat Pyloksen Peloponnesoksella (4.2–6).
Kuningas Agis keskeyttää spartalaisten hyökkäyksen Attikaan palatakseen Peloponnesokselle (4.6).
Spartalaiset hyökkäävät ateenalaisia vastaan Pyloksessa (Pyloksen taistelu) (4.8–15).
Demosthenes johtaa Pyloksen puolustusta ja kannustaa Ateenan joukkoja puheella (4.9–10).
Spartalaisten johtaja Brasidas kunnostautuu sodassa (4.11–12).
Ateenalaiset torjuvat spartalaisten hyökkäyksen Pyloksessa ja motittavat spartalaiset Sfakterian saarelle (4.13–14).
Spartalaiset ovat huolissaan saarelle jääneiden miestensä kohtalosta, suostuvat aselepoon ja lähettävät lähetystön Ateenaan neuvottelemaan rauhasta (4.13–22).
Spartan lähettiläs ehdottaa rauhaa ja liittoa Ateenan kanssa vastineeksi Sfakteriaan jääneiden miesten palauttamisesta (4.17–20).
Ateenalainen Kleon puhuu kansankokoukselle ja kehottaa ateenalaisia vaatimaan, että spartalaiset palauttavat Ateenan alueet, jotka piti luovuttaa ensimmäisen peloponnesolaissodan lopuksi (4.21–22).
Tapahtumat Sisiliassa (4.24–25).
Sfakteriaan jääneiden piiritys jatkuu ilman lopputulosta (4.26–27).
Kleon ottaa johdon Pyloksessa (4.27–29).
Sfakterian taistelu päättyy saarelle jääneiden spartalaisten vangitsemiseen (4.29–41).
Nikias johtaa ateenalaisten hyökkäystä Korinttiin (4.42–45).
Korkyran vallankumouksen loppu (4.46–48).
Ateenalaiset valtaavat Kytheran saaren Peloponnesoksen rannikolla sekä Thyrean kaupungin Peloponnesoksella. Sparta on uhattuna joka puolelta ja epätoivoinen (4.53–57).
Sisilian kaupungit tekevät rauhan kokouksessa Gelassa, mikä tekee Ateenan suunnitelmat saarella tyhjiksi (4.58–65).
Hermokrateen puhe Gelassa (4.59–64).
Ateenalaiset hyökkäävät Megaraan (4.66–74).
Megaran sataman Nisaian valtaus (4.69).
Megara välttää vallatuksi tulemisen (4.74).
Boiotialaisten hyökkäys (4.76, 4.89–4.101).
Delionin taistelu johtaa siihen, että ateenalaiset hakevat turvaa temppelistä. Boiotialaiset hyökkäävät ja polttavat temppelin (4.90–100).
Brasidas marssii Thessalian läpi Traakiaan ja saa siellä monet Ateenan valtapiiriin kuuluneet kaupungit kapinoimaan (4.78–88).
Brasidaan puhe Akanthoksen asukkaille (4.85–87).
Amfipolis kukistuu ja joutuu Brasidaalle (4.102–108).
Brasidas jatkaa menestyksekkäitä toimiaan Traakiassa (4.111–135).
Brasidas saa Toronen varuskunnan kapinoimaan (4.110–116).
Yhden vuoden aselepo Ateenan ja Spartan välillä (4.117–118).
Skione kapinoi ja siirtyy Ateenan puolelta Brasidaalle (4.120–123).
Aselepo rikotaan (4.122–123).
Ateenalaiset valtaavat Menden takaisin ja piirittävät Skionea (4.129–131).
Sisältö > Rakenne > Kirja V (422–415 eaa.)

Kleonin ja Brasidaan kuolema (5.10).
Nikiaan rauha (5.13–24).
Spartan vastaiset tunnelmat Peloponnesoksella (5.25–27).
Mantineian, Eliksen, Argoksen ja Ateenan liitto (5.27–48).
Mantineian taistelu ja liiton hajoaminen (5.63–81).
Melos-dialogi (5.84–113).
Meloksen kohtalo (5.116).
Sisältö > Rakenne > Kirja VI (415–414 eaa.)

Sisilian sotaretki (6.8–52).
Sisilian varhaisempi historia (6.1–6).
Nikiaan ja Alkibiadeen puheet (6.8–26).
Hermien turmelemisen tapaus (6.27–29, 6.53).
Lähtö Sisilian sotaretkelle (6.30–32).
Hermokrateen ja Athenagoraan puheet Syrakusassa (6.33–41).
Ateenalaisten saapuminen Sisiliaan (6.42–52).
Ekskurssi Harmodioksesta ja Aristogeitonista (6.53–58).
Alkibiadeen takaisinkutsuminen ja pako (6.60–61).
Ateenan voitto Syrakusassa (6.62–71).
Hermokrateen ja Eufemoksen väittely Kamarinassa (6.72–88).
Alkibiades Spartassa (6.88–93).
Ateenalaisten voitot Syrakusassa (6.94–103).
Spartalaiset lähettävät Gylippoksen Sisiliaan ja ottavat Ateenaa vastaan Argoksessa (6.104–105).
Sisältö > Rakenne > Kirja VII (414–413 eaa.)

Gylippoksen saapuminen Syrakusaan (7.1–3).
Dekeleian linnoittaminen (7.19–30).
Syrakusalaisten saavuttamat voitot.
Demostheneen saapuminen.
Ateenalaisten tappio Epipolaissa (7.42–59).
Nikiaan mielettömyys ja itsepintaisuus.
Taistelut Syrakusan Suuressa satamassa.
Ateenalaisten pako ja tuho (7.72–87).
Arviointeja

Peloponnesolaissotaa pidetään varhaisen historiankirjoituksen merkkiteoksena. Thukydides pyrkii esityksessään totuuteen, tosin dramatisoi tapahtumia. Suomennoksen esipuheen kirjoittanut Holger Thesleff arvioi, että historiankirjoitus on saavuttanut vasta uudella ajalla uudelleen sen kriittisen tarkkanäköisyyden, jota Thukydides ilmentää. Näin teoksen ainoalaatuinen asema historiankirjoituksessa on tullut ajan myötä vain ilmeisemmäksi.
Thukydides ilmoitti itse pyrkineensä kirjoittamaan teoksensa sellaiseksi, että se kestäisi aikaa, sanoen: ”En ole laatinut kertomustani vain hetkellisesti kuultavaksi kilpakirjoitukseksi, vaan arvonsa pysyvästi säilyttäväksi omistukseksi”. Tässä tavoitteessaan hänen voidaan katsoa onnistuneen, sillä teoksesta on tullut historiankirjoituksen suuria klassikoita.
Arviointeja > Suomennoksesta

Antiikintutkija Heikki Koskenniemi arvosteli Hollon suomennosta Suomalaisessa Suomessa vuonna 1965. Hän kritisoi Hollon tapaa jättää alkutekstin pitkät virkkeet sellaisiksi myös suomennoksessa ja antoi omia käännösnäytteitään mielestään paremmista ratkaisuista. Toisaalta Hollo on Koskenniemen mukaan seurannut Thukydideen tyyliä liiankin uskollisesti, toisaalta hän taas toteaa, että monet Thukydideen tyylipiirteet on käännöksessä hävitetty, minkä tuloksena se on ”kuivakiskoinen ja lattea”. Arvostelussa luetellaan myös lukuisia käännösvirheitä. Paavo Numminen arvioi Hollon teosta Turun sanomissa. Hän valitti, että Hollon antiikinkäännökset eivät kohoa tämän muun käännöstuotannon tasolle. Syyksi hän arveli liian nopeaa työtahtia. Peloponnesolaissodan heikkouksiksi hän luki monet väärin tulkitut kohdat ja kielen kankeuden.
Kirjallisuutta > Suomennokset

Thukydides: Peloponnesolaissota.  (Suomentanut J. A. Hollo. Johdannon kirjoittanut Holger Thesleff. 2. painos (1. painos 1964). Laatukirjat)  Porvoo Helsinki:  WSOY, 1995.  ISBN 951-0-19871-4
Thukydides: Peloponneesolais-sota osat I–II.  Suomentanut Emil Hårdh. Helsinki:  Suomentaja, 1912.
Kirjallisuutta > Muita käännöksiä ja tekstilaitoksia

Thucydides: History of the Peloponnesian War.  (Volume I: Books 1–2. Translated by C. F. Smith. Loeb Classical Library 108)  Cambridge, MA:  Harvard University Press, 1919.
Thucydides: History of the Peloponnesian War.  (Volume II: Books 3–4. Translated by C. F. Smith. Loeb Classical Library 109)  Cambridge, MA:  Harvard University Press, 1920.
Thucydides: History of the Peloponnesian War.  (Volume III: Books 5–6. Translated by C. F. Smith. Loeb Classical Library 110)  Cambridge, MA:  Harvard University Press, 1921.
Thucydides: History of the Peloponnesian War.  (Volume IV: Books 7–8. General Index. Translated by C. F. Smith. Loeb Classical Library 169)  Cambridge, MA:  Harvard University Press, 1923.
Thucydides: The Peloponnesian War.  (Oxford World's Classics. Revised edition. Editor P. J. Rhodes, translation Martin Hammond)  Oxford University Press, 2009.  ISBN 978-0192821911
Kirjallisuutta > Muuta kirjallisuutta

Balot, Ryan Krieger & Forsdyke, Sara & Foster, Edith Marie (toim.): The Oxford Handbook of Thucydides.  (Oxford handbooks)  Oxford University Press, 2017.  ISBN 9780199340385
Dewald, Carolyn: Thucydides' War Narrative: A Structural Study.  (Joan Palevsky Imprint in Classical Literature)  University of California Press, 2006.  ISBN 9780520930971
Rood, Tim: Thucydides : Narrative and Explanation.  OUP Oxford, 2004.  ISBN 9780191588884
Thucydides: Oxford Bibliographies Online Research Guide.  (Oxford Bibliographies Online Research Guides)  Oxford University Press, USA, 2010.  ISBN 9780199803217
Zagorin, Perez: Thucydides: An Introduction for the Common Reader.  Princeton University Press, 2009.  ISBN 9781400826797
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Thukydideen Peloponnesolaissota Wikimedia Commonsissa
Thucydides: The Peloponnesian War. Perseus. (muinaiskreikaksi)
Thucydides: The Peloponnesian War. Perseus. (englanniksi)
Thucycides: The History of the Peloponnesian War (Arkistoitu – Internet Archive) Project Gutenberg (englanniksi)
Thukydides. Kopio roomalaisaikaisesta rintakuvasta, n. 100 jaa.
Peloponnesolaissodan käsikirjoitusta 900- tai 1000-luvulta Perikleen hautajaispuheen kohdalta. München, Bayerische Staatsbibliothek, Cod. graec. 430, fol. 53v.
Peloponnesolaissodan käsikirjoitus 900-luvulta.
Hjalmar Löfving

Hjalmar Edvard Löfving (26. tammikuuta 1896 Helsinki – 29. tammikuuta 1968) oli suomalainen piirtäjä, sarjakuvataiteilija ja animaattori. Hänen vanhempansa olivat poliisikomissaari August Teodor Löfving ja Ida o.s. Tiitinen. Hän kävi Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulun 1913–1917.
Löfvingin tunnetuin sarjakuva oli Olli Pirteä, joka ilmestyi Sirkassa 1926–1945. Tämän jälkeen Olli Pirteä ilmestyi vielä jonkin aikaa lehdessä Lasten Maailma. Löfvingin surrealistisia piirteitä sisältänyt Olli Pirteä oli saanut selvästi vaikutteita Winsor McCayn Pikku Nemosta. Olli Pirteästä julkaistiin vuonna 2011 postimerkki. Muita Löfvingin sarjakuvia olivat Pikku Timo, Pörröpää-Iivari, Pekka Ponteva, Risto Reippaan seikkailut, Tommi Typykkä, Olli Viikarinen, Kalle Kujeinen, Sankari ja Nuoli, Putte Mökkönen Hollywoodissa, Pullen ihmeelliset seikkailut, Matin matka maailmalle, Sipi ja Sopi -muurahaiset, Pompus ja Nökö, Pike Pallean seikkailut sekä Bimbo seikkailee.
Pilapiirroksia Löfving teki 1910- ja 1920-luvuilla Tuulispäähän ja Kurikka-lehteen. Ne olivat joko yksi- tai monikuvaisia, yhteiskunnallisia ja satiirisia. Henkilöiden sympaattisuus riippui kuvan tilanneen lehden poliittisesta kannasta.
Löfving oli varsin tuottelias ja piirsi hyvin paljon kuva-arvoituksia eri lehtien tehtäväsivuille. Valokuvaaja Magnus Löfving, Hjalmarin poika, kertoo että isällä oli tapana tehdä töitä iltaisin lasten mentyä nukkumaan ja lähteä seuraavana aamuna tarjoamaan töitään myyntiin. Hjalmarille riitti muutaman tunnin yöuni. Magnus Löfving kertoo: "Isäni oli myös aina hyvällä tuulella. Hän oli positiivinen ihminen, joka osasi nauttia elämästä. Ja hänellä oli hyvä huumorintaju, eihän hän ilman sitä olisi voinut tehdä pilapiirroksiaankaan."
Löfving oli myös suomalaisen animaatioelokuvan uranuurtajia yhdessä Eric Vasströmin, Yrjö Nortan ja Ola Fogelbergin kanssa. Vuonna 1927 hän aloitti harjoittelun Suomi-Filmin työhuoneissa ja piirsi joitakin lyhyitä ja pari pidempää mainoselokuvaa. Kolme minuuttia pitkä Muutama metri tuulta ja sadetta (1932) animaatio kuvaa, kuinka kaupungilla kävelyllä oleva väki joutuu sateen yllättämäksi. Muutama metri tuulta ja sadetta esitettiin Tesvisiossa 23.4.1964. Filmi on entisöity Suomen elokuva-arkistossa 1975. Se on ainut todistetusti selluloidi-tekniikalla valmistettu suomalainen animaatio ennen toista maailmansotaa.
Löfving on haudattu Malmin hautausmaalle Helsinkiin.
Aiheesta muualla

Kvaak - Hjalmar Löfving
Piirros Suomen Kuvalehdessä nro 36/1942 5.9.1942 s.1097
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Ranska  BnF data 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Uppslagsverket Finland
Lönnrotin koulu

| Lönnrotin koulu |
| --- | --- |
 Lönnrotin koulu sisäpihalta katsottuna
Sijainti:  Lönnrotinkatu 1, Leiri, Lappeenranta
Koordinaatit:  61°03′32.5″N, 028°10′48.1″E
Tyyppi:  peruskoulu
Perustettu:  1888
Rehtori:  Jari Husu
Luokat:  1–9 
Oppilaita:  157 
Verkkosivut
Lönnrotin koulu on noin 160 oppilaan peruskoulu Lappeenrannassa. Se sijaitsee Leirin kaupunginosassa Rakuunamäen kasarmialueen, Lappeenrannan kirkon ja Lyseon lukion välissä. Koulu on osa Lappeenrannan linnoitus- ja varuskuntakaupungin valtakunnallisesti merkittävää rakennettua kulttuuriympäristöä.
Lönnrotin koulu on Lappeenrannan vanhin edelleen käytössä oleva koulu. Se toimii vuonna 1888 kansakouluksi valmistuneessa arkkitehti Waldemar Backmanssonin suunnittelemassa rakennuksessa, joka edustaa uusrenessanssista sorvi- eli nikkarityyliä. Koulun keskisiiven juhlasalissa on kasettikatto, pilasterikoristeet ja musiikkilehteri. Rakennukseen kuului alun perin myös koristeellinen katos kadunpuoleisella julkisivulla, mutta se purettiin vuonna 1932. Vuonna 1908 pihapiiriin valmistui rakennusmestari Edvin Jaakkolan suunnittelema jugendtyylinen lisärakennus, johon tulivat koulun voimistelu- ja käsityötilat. Päärakennuksen toinen siipi tuhotui talvisodan pommituksissa vuonna 1940. Koulutyö korjatussa koulussa jatkui jo samana kesänä, mutta tuhoutunut siipi rakennettiin uudelleen vasta vuonna 2004 Seija Nuutinen-Kuikan suunnitelmin. Samassa yhteydessä koulussa tehtiin peruskorjaus.
Lönnrotin koulu on yksi Kesämäen palvelualueen kuudesta alakoulusta. Koulun oppilasalue ulottuu Leirin lisäksi Linnoituksen, Keskuksen, Pallon–Tyysterniemen, Tykin–Kiviharjun ja Kuusimäen kaupunginosiin. Alueen yläkoululaiset käyvät Kesämäenrinteen koulua Kesämäessä.
Keisari Aleksanteri III ja puolisonsa Maria Fjodorovna vierailivat Lönnrotin koulussa järjestetyssä käsityönäyttelyssä vuoden 1891 vierailunsa aikana.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lönnrotin koulu Wikimedia Commonsissa
Lönnrotin koulu (Arkistoitu – Internet Archive)