stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lynette McClements

| Mitalit> Maa:   Australia.Naisten uinti. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Australia.Naisten uinti. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Australia.Naisten uinti. Olympialaiset  | Maa:   Australia> Naisten uinti. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | México 1968 | 100 m perhosuinti |  |
|  Hopeaa | México 1968 | 4×100 m sekauinti |  |
Lynette McClements (s. 11. toukokuuta 1951) on entinen australialainen uimari ja olympiavoittaja.
Lynette McClements voitti Méxicon 1968 olympialaisissa kultaa 100 metrin perhosuinnissa ajalla 1.05,5. Yhdysvaltain Ellie Daniel hävisi hänelle 0,3 sekuntia. Hopeaa hän sai 4 × 100 metrin sekauintiviestissä, jossa hän otti toisella osuudella hieman kiinni Yhdysvaltain etumatkaa. Yhdysvallat voitti kuitenkin Australian 1,7 sekunnin erolla.
Maxi

Maxin viimeinen logo 2001–2004. Käytössä Maxi Isossa Omenassa sen alusta lähtien ja muissa Maxeissa vuoden 2002 alusta.
Maxin logo 1993–2001. Maxi Hakaniemen logossa värit olivat käänteiset ja Maxi-sana sininen.
Maxi oli aluksi Rake Oy:n ja vuodesta 1982 Osuusliike Elannon omistama hypermarketketju, joka toimi vuosina 1971–2004. Helsingin Osuuskaupan ja Elannon yhdistyessä vuonna 2004 Maxit muutettiin Prismoiksi, lukuun ottamatta Hakaniemen tavaratalomuotoista Maxia, josta tehtiin Hakaniemen Sokos ja S-market.
Ensimmäinen Maxi-market sijaitsi Espoon Leppävaarassa, ja se avattiin marraskuussa 1971. Se oli aikanaan Suomen järjestyksessä toinen automarket, ensimmäinen oli joulukuussa 1970 avattu Anttila-ketjuun kuulunut Raketti Hämeenlinnassa. Vuonna 1975 Leppävaaran Maxi oli liikevaihdoltaan Suomen neljänneksi suurin tavaratalo.
Leppävaaran jälkeen seuraava Maxi avattiin muutama vuosi myöhemmin Helsingin Kannelmäkeen, aluksi Eka-Marketin nimisenä. Sittemmin myös Elannon Hakaniemen tavaratalo muutettiin Maxi-marketiksi Elannon luottokriisin jälkimainingeissa vuonna 1996.
Maxi oli vuosina 1995–2004 Tradekan Euromarketin sisarketju, jota johdettiin sen kanssa yhtenä kokonaisuutena. Maxi-marketeja oli 2000-luvun alussa neljä kappaletta, Hakaniemessä, Isossa Omenassa, Kannelmäessä ja Leppävaarassa. Aiemmin Maxeja on ollut myös muun muassa Itäkeskuksessa, Keravalla ja Tikkurilassa (Itäkeskuksen ja Tikkurilan Maxit lopetettiin 90-luvun puolivälissä ja Keravan Maxi muutettiin Prismaksi jo vuonna 2001). Vuonna 1990 avatun Keravan Maxin liiketoiminta oli siirtynyt helmikuussa 1996 Elannolta Tradekan haltuun, koska se sijaitsi pääkaupunkiseudun ulkopuolella. Viimeinen uusi Maxi-market avattiin kauppakeskus Isoon Omenaan vuonna 2001. Leppävaaran Maxin vanha rakennus purettiin vuonna 2003 kauppakeskus Sellon toisen vaiheen tieltä. Silloin Maxi muutti Sellon ensimmäisen vaiheen rakennukseen K-Citymarketia vastapäätä, jossa se ehti toimia noin vuoden kunnes Helsingin Osuuskauppa ja Elanto yhdistyivät. Myös Kannelmäen Maxin/Prisman vanha rakennus purettiin vuonna 2009 nykyisen kauppakeskus Kaaren tieltä. Kannelmäen Prisma toimii nykyisin Kaaren suurimpana liikkeenä.
Maxi-marketit

Espoo
Iso Omena (2001–2004, muuttui Prismaksi)
Leppävaara (alkuperäinen rakennus 1971–2003, kauppakeskus Sellossa 2003–2004, muuttui Prismaksi)
Helsinki
Hakaniemi (1996–2004, aiemmin Elannon tavaratalo, muuttui Sokokseksi, S-marketiksi ja Expertiksi Sokos ja Expert lopetettiin 2013)
Itäkeskus (1984–1996, myöhemmin Maxi Plus ja viimeisenä Ruoka-Maxi, muuttui Valintatalo Plussaksi, nykyisin tilalla S-market)
Kannelmäki (1973–2004, alun perin 80-luvun puoleenväliin asti Eka-Market, muuttui Prismaksi)
Kontula (1993–1996, Ruoka-Maxi, muuttui Valintatalo Plussaksi, nykyisin tilalla S-market)
Kerava (1990–2001, liiketoiminta siirtyi Elannolta Tradekalle 1996, muuttui Prismaksi)
Vantaa
Tikkurila (1986–1995, myöhemmin Maxi Plus ja viimeisenä Ruoka-Maxi, tilalle avattiin Tarjoustalo, nykyisin paikalla Tokmanni)
Kotka
Jumalniemi (1973–1976, sisälsi sisäluisteluradan, nykyisin tilalla K-Citymarket)
Aiheesta muualla

Markku Salmi: Muistojen Maxi: Kaikkien automarkettien äiti. Leppävaara-seura 2019
Tony Hagerlund: Kadonnut Espoo: Leppävaaran Maxi-market. 23.8.2020
Helsingin Sanomat: Muistatko vielä Maxi-marketin? Keskelle espoolaista peltoa perustettiin mullistava automarket 1971, suurimpia ihmeitä oli itsepalvelu-Alko. 8.11.2020
Lapinverkkoperhonen

| Lapinverkkoperhonen |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Päiväperhoset Papilionoidea
Heimo::  Täpläperhoset Nymphalidae
Alaheimo::  Aitotäpläperhoset Nymphalinae
Tribus::  Melitaeini
Suku::  Kirjokaiset Euphydryas
Laji::  iduna
Kaksiosainen nimi
 Euphydryas iduna  (Dalman, 1816) 
Katso myös
   Lapinverkkoperhonen Wikispeciesissä   Lapinverkkoperhonen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lapinverkkoperhonen (Euphydryas iduna) on täpläperhosten heimoon kuuluva keskikokoinen päiväperhonen.
Koko ja ulkonäkö

Lapinverkkoperhosen siipien kärkiväli on noin 32–46 mm. Naaraat ovat koiraita suurempia. Siipien yläpinnan pääväri on vaaleankeltainen tai valkoinen, jossa kirjaukset ovat oranssinruskeita ja mustia. Siipien yläpinnan keskisarassa on kaksi leveää oranssinruskeata täplää ja ulkoreunassa oranssinruskea reunajuova. Siipien alapinnan kirjaukset ovat samantyyppisiä, mutta niissä on vähemmän mustaa kehnää.
Euphydryas iduna  ♀
Euphydryas iduna  ♀ △
Levinneisyys

Lapinverkkoperhonen on subarktinen laji. Sitä esiintyy hajanaisin kannoin Fennoskandian pohjoisosissa ja sen lisäksi Kaukasus-, Altai-, ja Sajan-vuoristoissa. Suomessa sitä esiintyy pohjoisimmassa Lapissa.
Elinympäristö

Lapinverkkoperhosen elinympäristöä ovat tunturialueen koivuvyöhykkeet, suomaasto koivuvyöhykkeessä tai hieman sen yläpuolella, vuorenrinteet ja jokivarsien pensaikkoisten niittyjen reunat.
Lentoaika ja elintavat

Lentoaika on kesä–heinäkuussa riippuen säistä. Toukka talvehtii seittisuojuksessa. Perhoset kuoriutuvat kesän saapuessa.
Ravintokasvi

Lapinverkkoperhosen toukan ravintokasveja ovat tunturitädyke (Veronica alpina), varputädyke (Veronica fruticans), juolukka (Vaccinium uliginosum), mustikka (Vaccinium myrtillus), pajut (Salix) ja punakko (Bartsia alpina).
Aiheesta muualla

Suomen Perhoset: Lapinverkkoperhonen
Luontotupa.net Perhosopas: Lapinverkkoperhonen (Euphydryas iduna) (Arkistoitu – Internet Archive)
LuontoPortti: Lapinverkkoperhonen (Euphydryas iduna)
UniProt, Taxonomy: Euphydryas iduna (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1796589  Wikispecies: Euphydryas iduna  BioLib: 51599  BOLD: 26902  EoL: 4074319  EUNIS: 90950  Fauna Europaea: 441624  Fauna Europaea (new): 0f95b422-eb34-4071-b529-85e37c302cac  GBIF: 4535807  iNaturalist: 484085  MaBENA: EuphyIduna  NCBI: 104510  Observation.org: 80882  Open Tree of Life: 351921  Laji.fi: MX.60930
Robert McGregor

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Robert McGregor vuonna 1966. |  Robert McGregor vuonna 1966. |  Robert McGregor vuonna 1966. |  |
Maa:   Iso-Britannia
Miesten uinti
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Tokio 1964 | 100 m vapaauinti |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Utrecht 1966 | 100 m selkäuinti |  |
|  Hopeaa | Leipzig 1962 | 4×100 m vapaauinti |  |
Robert "Bobby" McGregor (s. 3. huhtikuuta 1944 Falkirk, Skotlanti) on brittiläinen kilpauimari, joka saavutti vapaauinnissa olympiahopeaa vuonna 1964 ja voitti Euroopan-mestaruuden vuonna 1966.
McGregor osallistui kaksiin olympialaisiin. Tokiossa 1964 hän saavutti hopeaa 100 metrin vapaauinnissa ajalla 53,5, millä hän hävisi Yhdysvaltain Don Schollanderille 0,1 sekunnilla. Tokion kisojen viesteissä hän sijoittui seitsemänneksi 4 × 100 metrin vapaauinnissa ja kahdeksanneksi 4 × 100 metrin sekauinnissa sekä karsiutui 4 × 200 metrin vapaauinnin alkuerissä. Méxicon olympialaisissa 1968 McGregor sijoittui neljänneksi 100 metrin vapaauinnissa ajalla 53,5 ja 4 × 100 metrin vapaauinnissa sekä karsiutui 4 × 100 metrin sekauinnin ja 4 × 200 metrin vapaauinnin alkuerissä.
McGregor saavutti EM-kilpailuissa Leipzigissa 1962 hopeaa 4 × 100 metrin vapaauinnissa ja voitti Utrechtissa 1966 kultaa 100 metrin vapaauinnissa. Vuoden 1967 universiadeissa hän saavutti kolme hopeaa ja yhden pronssin, joista yksi hopea tuli 100 metrin vapaauinnista ja loput mitalit viesteistä..
McGregor paransi useasti Euroopan-ennätystä 100 metrin vapaauinnissa vuosina 1963–1964, parhaimmillaan aikaan 53,9. Hän menetti ennätyksen syyskuussa 1964 ranskalaiselle Alain Gottvallèsille, joka ui maailmanennätyksen 52,9.
McGregorin isä David McGregor kilpaili olympialaisissa vesipalloilijana vuonna 1936.
Mazirbe

Mazirbe Latvian kartalla
Liiviläisten liiton päämaja Mazirbessa, yksi kylän keskeisistä rakennuksista
Mazirbe (liiviksi Irē, saks. Klein-Irben) on kylä Latviassa Itämeren rannalla Dundagan kunnassa, 18 kilometriä Kolkasta lounaaseen. Se on yksi kahdestatoista perinteisestä Liivinrannan liiviläiskylästä ja nykyinen liiviläiskulttuurin keskus. Alue on historiallista itämerensuomalaista liivinkielistä aluetta.
Mazirbe kasvoi voimakkaasti kalastusteollisuuden avulla 1900-luvun alussa. Liiviläisten liitto perustettiin Mazirbessä vuonna 1923, ja sillä on kylässä päämaja joka rakennettiin sinne vuonna 1938. Samassa rakennuksessa toimii myös museo. Kylässä pidetään liiviläisten festivaalit vuosittain elokuun ensimmäisellä viikolla.
Aiheesta muualla

Ziemelkurzeme: Mazirbe (Arkistoitu – Internet Archive)
Liiviläisten talo muistuttaa suomalaisesta heimotyöstä. Jorma Virtanen 2.8.1998
Ūžkilā (Jaunciems)
Kūolka (Kolka)
Kūoštrõg (Košrags)
Īra (Lielirbe)
Lūžkilā (Lūžņa)
Irē (Mazirbe)
Mustānum (Melnsils)
Pizā (Miķeļtornis)
Pitrõg (Pitrags)
Sǟnag (Saunags)
Sīkrõg (Sīkrags)
Vaid (Vaide)
Hiram Maxim

Hiram Maxim kehittämänsä konekiväärin ääressä.
Hiram Stevens Maxim (5. helmikuuta 1840 Maine, Yhdysvallat – 24. marraskuuta 1916 Lontoo, Iso-Britannia) oli brittiläinen keksijä ja ensimmäisen nykyaikaisena pidetyn konekiväärimallin kehittäjä.
Elämäkerta

Maxim oli mekaanikkoisänsä vanhin poika. Hän osoitti keksijänlahjoja jo nuorella iällä ja haki ensimmäisen patenttinsa suunnittelemaansa hiuskähertimeen jo 26-vuotiaana.
Muutettuaan Lontooseen Maxim alkoi pohdiskella konetuliaseisiin liittyviä ongelmia. Työn seurauksena valmistui Maxim-konekivääri 1884. Keksintö oli yksinkertaisuudessaan nerokas. Panoksen räjähtämisen tuottaman kaasupurkauksen rekyyliä käytettiin voimana, joka sai mekanismin poistamaan hylsyn, lataamaan uuden panoksen ja virittämään aseen seuraavaa laukausta varten. Aikaisempia konekiväärimalleja kuten Gatling oli jouduttu käyttämään ulkoisen voimanlähteen avulla. Vyösyöttöinen ja vesijäähdytteinen Maxim-konekivääri toimi itsenäisesti ja sen ensimmäisen version käytännöllinen tulinopeus oli 300 laukausta minuutissa.
Paul Vieille oli keksinyt savuttoman ruudin samana vuonna. Hiram Maximin veli Hudson Maxim kehitti edelleen savuttoman patruunan 1891, joka täydensi Maxim-konekiväärin tehokkuutta. Maxim myi uuden aseensa brittiarmeijalle, vaikka upseeriston keskuudessa riitti arvostelijoita.
Maxim jatkoi myös muiden keksintöjen kehittelyä. 1890-luvulla hän suunnitteli höyryvoimalla toimineen lentokoneen. Tuhansien keksintöjen jälkeen kuningatar Viktoria löi hänet ritariksi 1901. Yksi keksinnöistä oli nykyäänkin käytössä oleva jousiviritteinen hiirenloukku.
Maximin oman yhtiön liityttyä Vickers-yhtiöön Hiram Maxim toimi sen johtajana. Vickers-konekivääri oli brittiarmeijan perusaseita 1900-luvun alkupuolen sodissa. Maxim kuoli Lontoossa 1916.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hiram Maxim Wikimedia Commonsissa
Lindell, Ismo: Sähkön pitkä historia, s. 316.  Helsinki:  Otatieto, 2009.  ISBN 978-951-672-358-0
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  SNAC  IdRef
Jimmy McHugh

| Jimmy McHugh |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 10. heinäkuuta 1894 Boston
Kuollut: 23. toukokuuta 1969 (74 vuotta) Beverly Hills
Ammatti:  Säveltäjä
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
James Francis ”Jimmy” McHugh (1894 Boston – 23. toukokuuta 1969 Beverly Hills) oli yhdysvaltalainen populaarimusiikin säveltäjä.
McHugh syntyi Bostonissa ja työskenteli ennen säveltäjäksi ryhtymistään McHugh Bostonin oopperatalossa harjoituspianistina. Hän työskenteli Bostonissa Irving Berlinin julkaisuyhtiössä ja vuonna 1921 muutti New Yorkiin. Hänen ensimmäinen menestyskappaleensa oli Irving Millsin ja Gene Austinin sanoittama ”When My Sugar Walks Down the Street” vuonna 1924.
Hän kirjoitti yhdessä sanoittaja Dorothy Fieldsin kanssa musiikin Broadway-näytelmään Blackbirds of 1928, joka sisälsi muun muassa kappaleen ”I Can’t Give You Anything But Love”. McHugh ja Fields toimivat pitkään yhdessä kirjoittaen New Yorkissa muun muassa hittikappaleet ”On the Sunny Side of the Street” (1930), ”Exactly Like You” (1930) ja ”Don’t Blame Me” (1932). He muuttivat Hollywoodiin 1930-luvun alussa. McHugh’n ja Fieldsin elokuvamusiikkikappale ”I’m in the Mood for Love” nousi listalla ensimmäiselle sijalle vuonna 1935.
1930-luvun puolivälissä McHugh aloitti yhteistyön sanoittaja Harold Adamsonin kanssa. He kirjoittivat musiikin yhteensä 19 elokuvaan. Frank Sinatra lauloi heidän kappaleensa ”I Couldn’t Sleep a Wink Last Night” ja ”This Is a Lovely Way to Spend an Evening” vuoden 1943 elokuvassa Sano se iskusävelin (engl. Higher and Higher). Toisen maailmansodan aikana McHugh ja Adamson kirjoittivat isänmaallisia lauluja, muun muassa ”Coming In On a Wing and a Prayer” vuonna 1943. He saivat sodanaikaisesta työstään President’s Certificate of Merit -kunniamitalin presidentti Harry Trumanilta. McHugh työskenteli toisinaan myös muiden sanoittajien kuten Johnny Mercerin, Ted Koehlerin, Ned Washingtonin ja Frank Loesserin kanssa.
McHugh’n sävellystyö vähentyi 1950-luvulla ja hän keskittyi enemmän musiikin julkaisemiseen. Hän perusti hyväntekeväisyyssäätiö Jimmy McHugh Polio Foundationin vuonna 1951. Hän oli jäsenenä Beverly Hillsin kauppakamarin johtokunnassa ja toimi vuosina 1950–1952 sen puheenjohtajana. Hän oli myös muusikkojärjestö ASCAP:n puheenjohtaja vuodesta 1960 lähtien. Jimmy McHugh kuoli Beverly Hillsissä 23. toukokuuta 1969.
Markus Mattsson

| Markus Mattsson> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 30. heinäkuuta 1957 (ikä 67) Suoniemi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Kimi
Pelipaikka:  maalivahti
Hanska:  oikea
Pituus:  183 cm
Paino:  83 kg
Pelinumero:  19/35/30
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1973–1987
Seurat:  Ilves (SML),  Winnipeg Jets (WHA/NHL), Tulsa Oilers (CHL), Quebec Nordiques (WHA),  Minnesota North Stars (NHL),  Birmingham South Stars (CHL),  Los Angeles Kings (NHL),  New Haven Nighthawks (AHL), Tappara (SML)
NHL-varaus:  87, 1977 New York Islanders
Markus Mattsson (s. 30. heinäkuuta 1957 Suoniemi) on suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, samoin kuin ammattilaisuransa lopettanut jääkiekkomaalivahti. Mattsson oli ensimmäinen suomalaismaalivahti Pohjois-Amerikan ammattilaiskaukaloissa.
Ura

Mattsson pelasi Suomessa vain tamperelaisjoukkueissa. Ilvestä hän edusti kaudet 1973–1977 ja Tapparaa Pohjois-Amerikasta paluunsa jälkeen 1984–1987. Tapparassa Mattsson voitti kaksi Suomen mestaruutta. Yhteensä hän pelasi SM-sarjassa ja -liigan runkosarjassa 199 ottelua, joista 155 kentällä. Pudotuspeleissä hän oli kentällä jokaisessa pelaamassaan 17 ottelussa.
Pohjois-Amerikassa Mattsson pelasi seitsemän kautta. Kesällä 1977 hänet varattiin sekä NHL:ään että WHA:han. Mattsson siirtyi WHA:n Winnipeg Jetsiin samana vuonna 12. lokakuuta. Hänet kaupattiin kesken kauden Quebec Nordiquesiin, josta hänet kuitenkin myytiin takaisin Winnipegiin vielä samana keväänä. Winnipegissä hän pelasi vuoden 1981 loppuun. Mattsson voitti WHA:n mestaruuden 1979 ja jatkoi joukkueessa, kun Winnipeg siirtyi pelaamaan NHL:n puolelle liigojen yhdistyessä. Kauden 1981–1982 Mattsson pelasi CHL-liigassa. Seuraavaksi kaudeksi hän siirtyi Minnesota North Starsiin ja sieltä edelleen Los Angeles Kingsiin, jossa lopetti NHL-uransa. Tammikuussa 1984 Mattsson jäi historiankirjoihin, kun hän pysäytti Wayne Gretzkyn 51 ottelun pisteputken. Pelejä Mattssonille kertyi NHL:n runkosarjassa 92 ja WHA:ssa 68.
Mattsson pelasi maajoukkueessa yhteensä 45 ottelua. Hän puki Suomen paidan päälleen kuitenkin vain kerran MM-kisoissa ja kahdesti Kanada Cupissa.
Muuta

Pelaajauransa jälkeen Mattsson on toiminut perheyritys Insta Group Oy:n hallituksen kokopäiväisenä puheenjohtajana. Mattsonilla on kaksi lasta, Niklas ja Nora, jotka ovat myös jo Insta Groupin hallituksessa. Markus Mattsson on saanut isänsä Finn Mattssonin tavoin teollisuusneuvoksen arvonimen.
Saavutukset ja palkinnot

2 Suomen mestaruutta (1986, 1987)
1 SM-hopea
1 WHA:n mestaruutta, Avco Trophyä (1979)
SM-sarjan vuoden tulokas (1975)
Lynces Academicin parhaan maalivahdin patsas (1986)
Valinta SM-liigan All Stars -kentälliseen (1986)
New York Islanders varasi Mattssonin NHL:ään numerolla 87 vuonna 1977
Suomen Jääkiekkoleijona #111
Lapinnokiperhonen

| Lapinnokiperhonen |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Päiväperhoset Papilionoidea
Heimo::  Täpläperhoset Nymphalidae
Alaheimo::  Heinäperhoset Satyrinae
Tribus::  Satyrini
Suku::  Nokiperhoset Erebia
Laji::  pandrose
Kaksiosainen nimi
 Erebia pandrose  (Borkhausen, 1788) 
Katso myös
   Lapinnokiperhonen Wikispeciesissä   Lapinnokiperhonen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lapinnokiperhonen (Erebia pandrose) on täpläperhosten heimoon ja heinäperhosten alaheimoon kuuluva pienehkö päiväperhonen. Laji esiintyy palearktisella alueella.
Levinneisyys

Lapinnokiperhosen levinneisyys ulottuu laikuttaisesti Keski- ja Etelä-Euroopan korkeisiin vuoristoihin, Fennoskandian vuoristo- ja tunturialueille, Kuolan niemimaalle sekä Keski-Aasiaan. Suomessa laji esiintyy suunnilleen napapiirin pohjoispuolella, paikoitellen etelämpänäkin Pudasjärvellä ja Kuusamossa.
Koko ja ulkonäkö

Lapinnokiperhosen etusiiven pituus on yleensä 20–25 mm. Suomessa on mitattu siipien kärkiväliksi 34,5–44,5 mm. Siipien yläpuolen pohjaväri on koirailla harmahtavan ruskea, naarailla vaaleampi. Etusiipien yläpuolen postdiskaalialan ruskeankeltainen juova on leveä ja sen sisäreunassa on usein kapea tumma juova. Ruskeankeltaisen juovan keskellä on koirailla terättömiä mustia silmätäpliä. Takasiipien yläpuolella koirailla on yleensä muutamia mustia täpliä, mutta ne voivat myös puuttua kokonaan. Naarailla etusiiven yläpuolen täplät puuttuvat joskus ja takasiiven yläpuolelta ne puuttuvat yleisesti. Takasiiven alapuolen pohjaväri on koirailla hopeanharmaa, naarailla kellahtavanharmaa. Siinä on näkyvissä leveä keskijuova, jonka reunat erottuvat tummanruskeina ohuina juovina. Naarailla leveä keskijuova on usein tummempi kuin koirailla.
Elinympäristö

Lapinnokiperhosen elinympäristöä ovat Keski- ja Etelä-Euroopassa vuoristojen kiviset rinteet ja alppiniityt 2 000 metrin korkeudelta ylöspäin. Fennoskandiassa laji esiintyy tuntureiden koivuvyöhykkeessä ja niityillä, kangasmailla, soiden laitamilla ja jokivarsiniityillä.
Lentoaika ja elintavat

Lentoaika on kesäkuun lopulta elokuun alkupuolelle riippuen esiintymisalueesta. Lentoaika Suomessa on keskimäärin kesäkuun lopulta heinäkuun puoliväliin. Laji talvehtii kahdesti toukkana.
Ravintokasvi

Toukan ravintokasveja ovat nadat (Festuca) ja nurmikat (Poa).
Aiheesta muualla

Suomen Perhoset: Lapinnokiperhonen
P. Pakkanen: Lapinnokiperhonen (Erebia pandrose)[vanhentunut linkki]
Luontoportti: Lapinnokiperhonen (Erebia pandrose)
Perhosopas: Lapinnokiperhonen (Erebia pandrose)[vanhentunut linkki]
Iltalehti: Lapinnokiperhonen (Erebia pandrose) (Arkistoitu – Internet Archive)
UniProt, Taxonomy: Erebia pandrose (englanniksi)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Erebia pandrose:  Wikidata: Q368970  Wikispecies: Erebia pandrose  BioLib: 51745  BOLD: 29609  EoL: 3660445  EUNIS: 90796  Fauna Europaea: 441430  Fauna Europaea (new): d072d3c5-c16f-41d0-b88c-cda0f2e9575d  GBIF: 7738295  iNaturalist: 334019  IUCN: 174366  MaBENA: ErebiPandr  NCBI: 242258  Observation.org: 80962  Open Tree of Life: 614964  Laji.fi: MX.60986 
Papilio pandrose:  Wikidata: Q109585169  GBIF: 8261791 
Siipien alapuolta
Bob McMillen

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Bob McMillen vuonna 1951. |  Bob McMillen vuonna 1951. |  Bob McMillen vuonna 1951. |  |
Maa:   Yhdysvallat
Miesten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Helsinki 1952 | 1 500 metriä |  |
Robert ”Bob” McMillen (5. maaliskuuta 1928 – 1. huhtikuuta 2007) oli yhdysvaltalainen keskimatkojen juoksija ja olympiamitalisti.
McMillen saavutti 1 500 metrin juoksussa olympiahopeaa Helsingissä 1952 ajalla 3.45,2. Hänen entinen ennätyksensä oli 3.49,3. Hän hävisi olympiafinaalissa 0,1 sekunnilla toiselle yllättäjälle, Luxemburgin Joseph Barthelille, mutta voitti 0,2 sekunnilla vielä loppusuoran alussa johtaneen maailmanennätysmiehen Werner Luegin.
Lapuan rautatieasema

Lapuan rautatieasema (ruots. Lappo järnvägsstation, lyh. Lpa) sijaitsee Seinäjoen ja Kokkolan välisellä rataosuudella. Etäisyyttä Seinäjoelle on noin 25 kilometriä ja Kokkolaan noin 110 kilometriä. Asema avattiin marraskuussa 1886 Pohjanmaan radan yhteydessä, ja asemarakennus on rakennettu Knut Nylanderin tyyppipiirustusten mukaan.
Matkustajapalvelut

Lapuan asemalla pysähtyy parhaimmillaan arkisin viisi päiväjunaa Seinäjoen suuntaan ja neljä Oulun suuntaan. Tämän lisäksi asemalla pysähtyy Helsinki-Rovaniemi yöjunavuoropari IC 273/IC 266. Aseman lipunmyynti lakkautettiin 1. lokakuuta 2008 ja odotustila suljettiin elokuun 2021 lopussa.
Paikkakunnalla käytiin pitkään keskustelua matkakeskuksen rakentamisesta. Uusi matkakeskus otettiin käyttöön maanantaina 12. maaliskuuta 2012 aivan rautatieaseman vieressä. Aikaisemmin rautatieasemalta oli noin 400 metriä matkaa vanhalle linja-autoasemalle. Matkakeskuksessa sijaitsee myös lippuautomaatti.
Aikaisemmin aseman erikoisuutena oli ohittava pääraide, joka kulki ratapihan itäpuolitse. Raiteen linjaus muuttui vuonna 2015, kun ratapiha uusittiin täysin osana Seinäjoki-Oulu -ratahanketta. Nykyään Lapuan aseman henkilöliikenteen laituri on esteetön; se on pidennetty 450-metriseksi, korotettu sekä päällystetty. Asemalle on lisäksi asennettu uudet odotuskatokset (3 kpl), kuulutusjärjestelmä, valaistus, laiturinäytöt ja valaistut aikataulukaapit (molempia 2 kpl), polkupyörätelineet, penkit sekä kohokivetykset näkövammaisille. Laituri sijaitsee pääraiteen vieressä ratapihan länsireunalla.
Lapuan junaturmat

Lapualla sattui vuonna 1986 kaksi junaturmaa. Ensimmäinen sattui tammikuussa, jolloin tapahtui henkilö- ja tavarajunan yhteentörmäys. Toinen sattui saman vuoden joulukuussa, kun pohjoiseen matkalla ollut erikoispikajuna EP 57 Lapponia ajoi ylinopeudella poikkeavalle raiteelle. Kaksi ihmistä loukkaantui.
Aiheesta muualla

Vaunut.org: kuvia Lapualta