stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Khust
Historia

Historiallisesti Khust-nimisiä paikkoja tunnetaan eri puolilta Afganistania. Nimi on johdettu ilmeisesti sanskritin sanasta suvāstu, joka tarkoittaa vapaasti kääntäen "hyvää paikkaa". Samasta juuresta on johdettu myös Swat. Khust-nimisiä paikkoja on historiallisissa lähteissä Afganistanin pohjoisosissa.
Khust tunnettiin aikanaan hyvin konservatiivisena seutuna. Vuonna 1924 Khustissa puhkesi alueen Mangal-paštujen kapina kuningas Aman Allahin uudistuksia vastaan. Aman Allahin joukkojen onnistui tukahduttaa kapinointi tammikuuhun 1925 mennessä.
Afganistanin sodan aikana alueella käytiin kiivaita taisteluja. Kaupunki itsessään tunnettiin lempinimellä pikku-Moskova, koska monet Afganistanin kommunistihallinnon jäsenistä olivat kotoisin paikkakunnalta. Hallinnon vastaiset alkoivat piirittää Khustia vuonna 1986 ja sitä jouduttiin huoltamaan ilmateitse. Kaupunki kukistui maaliskuussa 1991 sen puolustajien antauduttua Džalal al-Din Haqqanin joukoille.
Talibanin joukot valtasivat Khustin syyskuussa 1996 ja hieman myöhemmin kukistuivat myös Kabul ja Jalalabad. Taliban syöstiin vallasta Yhdysvaltojen hyökättyä maahan, mutta talibanin kukistumista seurasi eri heimopäälikköjen yhteenotot. Sittemmin taliban ja Isis ovat tehneet kaupungissa pommi-iskuja.
Väestö

Yhdistyneiden kansakuntien asuinyhdyskuntaohjelman arvio Khustin asukasluvusta oli vuonna 2014–2015 alemman arvion mukaan 88 403 ja ylemmän arvion mukaan  106 083. Alueen asukkaat ovat pääasiassa paštuja. Alueella on useita eri heimoja. Monilla heimoista on yhteyksiä Waziristanin pohjoisosiin Pakistanin puolella.
Kaupungissa sijaitsee Khustin yliopisto.
Khustin yliopiston henkilökuntaa ja oppilaita.
0 (luku)

| Kokonaisluvut |
| --- | --- |
 0 ← 0 1 2 3 4 5 6 7 8 9 → 
Kardinaaliluku:  nolla
Järjestysluku:  nollas
Numeromerkin nimi:  nolla
Alkutekijät:  ei ole
Binääriluku:  0
Oktaaliluku:  0
Duodesimaaliluku:  0
Heksadesimaaliluku:  0
Vigesimaaliluku:  0
Nollan esittäminen seitsen­segmentti­näytöllä.
Nolla ilmaisee lukumäärää ”ei yhtään”. Nollaa alettiin käyttää suhteellisen myöhään ja tapa on peräisin intialaisilta.lähde? Nollaa ei ole perinteisesti pidetty luonnollisena lukuna ja vasta 1800-luvun lukuteoreetikot alkoivat keskustella sen asemasta. Kyseessä on heidänkin mukaansa lähinnä määrittelykysymys.
Vaikka nolla ilmaisee määrän ”ei mitään”, on sen mukaanotto paikkamerkinnässä vaikuttanut merkittävästi laskutoimitusten sujuvuuteen. Monet laskutoimituksien algoritmit vaativat nolla-merkin käyttöä lukuesityksessä toimiakseen ilman poikkeussääntöjä. Laskuja on voitu tehdä kirjoittamalla paperille välitulokset muistiin ja viemällä laskut loppuun ilman apuvälineitä. Laskemisesta on näin tullut suurten ihmisjoukkojen opittavissa oleva taito.
Nolla desimaalijärjestelmässä

Luvun desimaaliesityksen paikkamerkinnässä nolla ilmaisee puuttuvaa kymmenpotenssikerrointa. Esimerkiksi luvussa 4206 nollalla on merkitty kymmenien lukumäärää. Luku muodostetaan siten, että lasketaan yhteen 4 tuhatta, 2 sataa ja 6. Kymmeniä ei luvun muodostamiseen tarvita, joten niiden lukumäärää merkitään nollalla.
Monissa muinaisissa paikkamerkintää käyttävissä lukujärjestelmissä ei nollaa aina käytetty. Muun muassa babylonialaiset luvut kirjoitettiin jättämällä tyhjä paikka puuttuvalle kertoimelle.
Nollan aritmetiikka

Luonnollisen luvun määritelmässä ei oteta nollaa aina mukaan, mutta joskus näin tehdään. Nolla on suurin ei-positiivinen luku ja pienin ei-negatiivinen luku. Nolla itse ei ole positiivinen eikä negatiivinen.
Nolla on parillinen luku. Nolla on myös ainoa luku, joka on sekä reaaliluku että imaginaariluku, koska  \scriptstyle 0=0i.
Yhteenlaskussa toinen operandi voi olla nolla. Nolla ei vaikuta summaan, joka saa toisen operandin arvon. Nollaa kutsutaankin yhteenlaskussa neutraalialkioksi.
Vähennyslaskussa nolla liittyy vastaluvun käsitteeseen.
Kun kertolaskussa toinen operandi on nolla, saadaan tuloksi nolla.
Jakolaskussa nolla voi olla vain osoittajana.
Jos nolla asetetaan nimittäjäksi, on tulos määrittelemätön. Potenssimerkinnässä sallitaan kaksi nollan käyttötapaa.
Jos molemmat ovat nollia, on tulos määrittelemätön. Nollan kertoma eli
määritelmän mukaan.
Nollan aritmetiikka > Nollalla jakaminen

Nollalla ei voi jakaa, koska on mahdotonta määritellä reaalilukujen jakolaskua siten, että nollalla jakaminen olisi mahdollista ja että tutut jakolaskun laskusäännöt olisivat yhä voimassa. Asiaa havainnollistetaan joskus esittämällä nollalla jakamisen absurdeja seurauksia. Esimerkkinä ”osoitetaan” seuraavassa, että  1=0.
Historia > Nollan tulo Eurooppaan

Kreikkalaiset tunsivat nollan käsitteen babylonialaisista numeroista, mutta he eivät pitäneet nollan käsitteestä filosofisena käsitteenä. Monet Zenonin paradokseista selittyvät sillä, että nollan käsite oli hämärä. Roomalaisiin numeroihin ei alun perin kuulunut nollaa numerona, mutta latinan kielestä löytyvät sanat nullus ("ei lainkaan"), sine ("ilman") ja nihil ("ei-mikään"), ja he tunsivat olemattomuuden juridisena, mutta eivät matemaattisena, käsitteenä.
Ensimmäinen länsimaalainen, joka tunnusti nollan luvuksi, on ollut Dionysius Exiguus vuonna 525. Hän käytti latinan kirjainta N (sanasta "nullus") nollan merkkinä pääsiäisen laskukaavassaan. Myös Beda Venerabilis käytti kirjainta N nollan merkkinä vuonna 725.
Nollan tulosta Eurooppaan tiedetään yhtä vähän kuin numeromerkkien alkuperästä. Ensimmäinen indoarabialaista lukujärjestelmää Euroopassa käsitellyt kirjoittaja oli luultavasti Gerbert d’Aurillac (940–1003). Hän opiskeli Espanjassa, missä hän tutustui luonnontieteisiin ja arabien matematiikkaan, mutta ei välttämättä nollaan. Myöhemmin hän toimi muun muassa Otto III:n hovissa ennen valintaansa Paavi Sylvester II:ksi vuonna 999. Intialais-arabialainen järjestelmä tuotiin Eurooppaan varmuudella 1200-luvulla useiden oppineiden toimesta. Yksi heistä oli Leonardo Pisalainen eli Fibonacci, joka kirjoitti vuonna 1202 kirjassaan Liber abaci arabialaisista numeroista ja paikkamerkinnästä. Hän mainitsee nollan arabialaisen nimen zephirum, joista saatiin eurooppalaisiin kieliin nimet cipher ja zero.
Eurooppalaisia nollaa mainitsevia tekstejä on vain muutamia ennen sen yleistä käyttöä laskemisessa. Vuodelta 1247 olevasta teoksesta löytyy sauvanumeroilla kirjoitettuna luku 1 405 536 siten, että nollana käytettiin soikeaa ympyrää. 1300-luvun Bysantissa käytettiin jo kymmenjärjestelmää ja sen numeroina yhdeksää ensimmäistä kreikkalaista kirjainta. Nollan virkaa hoiti ylösalaisin kirjoitettu h-merkki. Nicolas Chuquet esitteli vuonna 1484 julkaistussa Triparty’ssa arabialaiset numerot ja nollan sanoen sen olevan ”ei mitään” tai ”se ei tarkoita arvoa” tai ”numero, jolla ei ole arvoa”.
Suomen sana "nolla" pohjautuu latinan sanaan nullus. Elias Lönnrot ehdotti vuonna 1839 suomen kielen nolla-sanaksi tyhjykkää.
Muuta

Radioamatöörien kutsumerkeissä 0 on piirinumero Ahvenanmaan maakunnan (ent. Ahvenanmaan lääni) alueella.
Kirjallisuutta

Rikkonen, Harri: Matematiikan pitkä peruskurssi II – Reaalimuuttujan funktioiden differentiaalilasku.  Helsinki:  Otakustantamo, 1969.  ISBN 951-671-022-0
Pitkäranta, Juhani: Calculus Fennicus – TKK:n 1. lukuvuoden laaja matematiikka (2000–2013) (pdf) Helsinki:  Avoimet oppimateriaalit ry.. ISBN 978-952-7010-12-9
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Radiohiiliajoitus pidensi nollan ikää puolella vuosituhannella Yle, 2017
Esimerkki nollasta kreikkalaisesta käsikirjoituksesta noin 200 jaa. Nollamerkki löytyy tekstin oikeasta alakulmasta.
Vasikka

Friisiläisrotuinen vasikka.
Vasikka tarkoittaa eritoten sorkkaeläimiin kuuluvan naudan poikasta. Tiineeksi tullessaan lehmä odottaa yhdeksän kuukautta, kuten ihminenkin, ja synnyttää sitten yleensä yhden vasikan; kaksosia syntyy likimain yhtä usein kuin ihmisilläkin.lähde? Vastasyntyneet vasikat ovat noin 40-kiloisia.
Lehmän ensimaito, jota erittyy heti poikimisen jälkeen, on nimeltään ternimaitoa. Se eroaa koostumukseltaan tavallisesta maidosta ja on paljon ravinteikkaampaa. Vasikka on syntyessään enemmän yksimahainen kuin märehtijä. Se on aluksi riippuvainen nestemäisestä ravinnosta eikä se voi sulattaa muuta kuin maitoa. Kuivaa rehua vasikka alkaa syödä 1–2 viikon iässä, jonka seurauksena sen etumahat ja mahojen keskinäiset suhteet muuttuvat ja se alkaa kehittyä märehtijäksi. Vasikka voidaan vieroittaa juotolta noin kahden kuukauden iässä.
Vasikka vieroitetaan emästään yleensä heti, luomutuotannossa sen annetaan olla emänsa kanssa muutamasta päivästä viikkoon. Lehmä leimaantuu vasikkaansa heti, mutta vasikalla leimautuminen kestää pari päivää. Mitä pidempään vasikka ja lehmä viettävät yhdessä, sitä stressaavampaa vieroitus on vasikalle.
Lihantuotanto

Vasikat ovat välitysvalmiita 1–2 kuukauden iässä, jolloin suurin osa sonnivasikoista ja osa lehmävasikoista viedään lihanjalostukseen erikoistuneille tiloille jatkokasvatettaviksi ja sieltä lopulta teurastettavaksi. Loput jäävät maidontuotantoon ja poikimaan.
Juottovasikka eli lihotusvasikka on hyvin maukkaan lihan saamiseksi maidolla ruokittu nuori nauta. Sitä ruokitaan 2–5 kuukauden ikäiseksi lähinnä kuorimattomalla maidolla, mutta myös kuoritulla maidolla ennen teurastusta. Vasikalle voidaan antaa myös viljaväkirehuja nopeuttamaan kasvua. Korsirehun tarjoamista vältetään, koska se huonontaa lihan laatua. Vasikan kasvettua kaksi kuukautta sille aletaan kuitenkin syöttää heiniä 200 grammaa päivässä.
Ruohovasikka on kevättalvella syntynyt vasikka, joka kasvaa kesän laidunruokinnalla ja teurastetaan syys–lokakuun vaihteessa teuraspainon ollessa alle 80 kilogrammaa.
Čarikar

| Čarikar |
| --- | --- |
 Čarikar ilmakuvassa.
 Čarikar
 Koordinaatit: 35°0′47″N, 69°10′8″E 
Valtio:   Afganistan
Maakunta:  Parvan
Korkeus:  1 550 m
Väkiluku (2014/2015):  80 033–96 039
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Čarikar (dariksi ‏چاریکار‎, Cārīkar, pašt. ‏چاریکار‎) on kaupunki Afganistanissa ja Parvanin maakunnan hallinnollinen keskus. Sen asukasluku oli vuonna 2014/2015 Yk:n arvion mukaan 80 033–96 039.
Maantiede

Čarikar sijaitsee Afganistanissa noin 63 kilometriä maan pääkaupunki Kabulista pohjoiseen. Čarikar on Parvanin maakunnan hallinnollinen keskus. Kaupungin korkeus merenpinnasta on 1 550 metriä. Alue on Kohdamanin painannetta.
Historia

Kohdamanin painanteen alueella on ollut kaupunkiasutusta jo pitkään. Seudulla sijaitsi esimerkiksi kušanojen pääkaupunki Kapisi. Kaupunkiasutuksesta Čarikarin kohdalla ei ole kuitenkaan merkkejä ennen 1500-lukua. Vanhemmissa historiallisissa lähteissä ei mainita Čarikaria. Sen sijaan niissä esiintyy Parvan, eli nykyinen Jabal al-Seraj, sekä (H)opian. Čarikar mainitaan ensimmäisen kerran mogulihallitsija Akbarin valtakaudella. Kansanperinteen mukaan kaupungin perusti Opianin emiiri. Nimen merkityksestä ei ole täyttä selvyyttä. Mahdollisesti nimen osa Chār on johdettu hindustanita ja se on viitannut tulliasemalta saatuun kulkulupaan. Nimen perusteella on mahdollista, että kaupunki on saanut alkunsa karavaanien pysähdyspaikkana.
1800-luvun alussa kaupungin asukasluku oli eri arvioiden mukaan 3 000–10 000. Kaupunkia kuvailtiin vauraaksi ja se sisälsi suurehkon basaarin. Britit miehittivät sen ensimmäisen afgaanisodan aikana. Čarikar oli pohjoisin brittien tuolloin miehittämistä paikkakunnista Afganistanissa. Britit joutuivat evakuoimaan kaikki joukkonsa yleisen brittivastaisen kansannousun takia marraskuussa 1841. Britit palasivat ranskaisuretkellään ja hävittivät kaupunkia lokakuussa 1842.
Abd al-Rahman Khan julisti itsensä Afganistanin emiiriksi Čarikarissa 20. heinäkuuta 1880. Kaupunki alkoi kasvaa seuraavalla vuosisadalla Salangin asfalttipäällysteisen tien rakentamisen ja autoliikenteen myötä. Tie halkoo kaupunkia etelästä pohjoiseen ja nykyisin sen liike-elämä on keskittynyt vanhan basaarin sijaan tien tuntumaan.
Talous

Kaupungin teollista kasvua on rajoittanut viereinen Kabul, jossa monet paikalliset käyvät töissä. Čarikar tuli 1900-luvulla tunnetuksi käsityöläisten valmistamista tuotteista, kuten veitsistä ja saksista. Perinteinen käsityöläisyys on kuitenkin kärsinyt teollistumisen myötä. Aikanaan merkittävä tekstiiliteollisuus on puolestaan kärsinyt puuvillan viljelyn vähenemisestä. Kaupungissa on lintutori, jolla myydään lintuja etenkin muuttolintujen kulkiessa alueen poikki keväisin. Maakuntakeskuksena kaupungissa on hallinnon alan työpaikkoja. Aikanaan kaupunki ja etenkin lähistön vuorenrinteet kukkivine juudaksenpuineen (Cercis griffithii) tunnettiin myös Kabulin keskiluokan matkailukohteena.
Väestö

Yhdistyneiden kansakuntien asuinyhdyskuntaohjelman arvio Čarikarin asukasluvusta oli vuonna 2014–2015 alemman arvion mukaan 80 033 ja ylemmän arvion mukaan 96 039. Kaupungin asukkaat ovat tadžikkeja, uzbekkeja, kizilbašeja ja hazaroja. Kaupungissa on asunut myös hindulaisia kauppiaita.
Sotilas ja poliisi kaupungin basaarilla.
Sudanin historia

Sudanin historia kattaa ajan alueen ensimmäisistä asukkaista kymmenien tuhansien vuosien takaa. Itsenäinen valtio Sudan on ollut vuodesta 1956.
Kristinuskon ja islamin saapuminen

Kristinusko levisi Sudaniin vielä Meroën kuningaskunnan loppuvaiheessa. Alueelle saapuneet kristityt olivat lähinnä pohjoisen vainoja pakenevia, mutta Rooman keisari Konstantinus Suuren käännyttyä kristityksi pakolaisvirta väheni ja kauppiaiden ja saarnaajien osuus lisääntyi. Lähetyssaarnaajia lähetettiin Sudaniin edelleen 500-luvulla Justianianuksen hallintokaudella, jolloin Sudanin kolme edellä mainittua kuningaskuntaa omaksuivat koptilaisuuden ja valtiot yhdistyivät Nubiaksi ja Alawaksi.
Vain vuosisata myöhemmin syntyi nykyisen Saudi-Arabian alueella uusi uskonto, islam. Se levisi erittäin nopeasti Lähi-idässä, Pohjois-Afrikassa ja eteni aina Espanjaan saakka. Islam saapui Nubiaan vasta perustetun islamilaisen Egyptin armeijan voimin. Nubialaiset muodostivat voimakkaan vastarinnan ja onnistuivat torjumaan hyökkäyksen. On löydetty lisäksi todisteita siitä, että nubialaisia olisi taistellut kristittyjen rinnalla ristiretkien aikaan. Islam sai kuitenkin jalansijan alueella, islamilaiset esimerkiksi valloittivat kristinuskoisen Alawan itselleen, ja islamia on siitä asti harjoitettu etenkin Pohjois-Sudanin alueella, vaikka miehittäjät menettivätkin Alawan nopeasti afrikkalaisille funjeille vuonna 1504 (Sinnarin kuningaskunta). Funjit pitivät otteensa aina vuoteen 1821 saakka, jolloin ottomaanit ja egyptiläiset yksissä tuumin valloittivat ja liittivät sen Egyptiin.
Osana Egyptiä

Funj-sulttaanien maat rajoittuivat pienehkölle alueelle. Heidän käsissään olivat ainoastaan lyhyt kaistale Vanha-Dunqulahin Niilin mutkasta pääkaupunki Sinnarin eteläpuolelle. Tämä tuli kuitenkin muuttumaan ratkaisevasti, kun Ottomaanien kuningaskuntaan kuuluneen Egyptin varakuningas Muhammad Ali löi funjit vuonna 1820 aloittamallaan hyökkäyksellä, ja vastarinta kukistui lopulta 1821. Vallanvaihdon seurauksena valtakunnan rajat laajenivat ja nykyiset rajat alkoivat hiljalleen muotoutua, vaikka pohjoinen olikin tiukemmin Egyptin hallinnassa. Uusi isäntä vaati kovalla kädellä sudanilaisilta veroina kultaa, karjaa ja orjia. Tämä ei miellyttänyt kansaa ja he alkoivat kapinoida hallintoa vastaan. Hallinto tukahdutti kapinan alut eikä vastarinta onnistunut saamaan johtajahahmoa, joten liike hiljeni. Vuonna 1826 kenraalikuvernööriksi nimitettiin ʿAlī Khūrshīd Āghā, jonka verohelpotukset olivat sudanilaisten mieleen. Hän uudisti maan maataloutta ja modernisoi tekniikkaa, minkä lisäksi siirsi pääkaupungin Khartumiin. Eläköidyttyään 1838 hän jätti seuraajalleen vauraan ja hyvinvoivan valtion.lähde?
Aḥmad Pasha Abū Widān jatkoi toimessaan ja jatkoi Āghān aloittamia projekteja. Hän oli kuitenkin kovakourainen ja Muḥammad ʿAlī arveli, ettei hän ollut luottamuksen arvoinen. Hän erotti Āghān, joka kuoli sen jälkeen hämärissä olosuhteissa. Sittemmin Sudan joutui kahdeksi vuosikymmeneksi kehityksestä jälkeen, kun kenraalikuvernöörit vaihtuivat niin verkkaisesti, ettei kukaan oikein ehtinyt aloittaa projektejaan eikä valtiolla tuntunut olevan minkäänlaista suuntaa.lähde?
Suurvallat, Britannia etunenässä, vaativat taloudellisesti keskeisen elinkeinon eli orjakaupan kieltämistä Sudanissa. Britannia vaati myös varakuningas Ismail paššan erottamista ja hänen poikansa Tewfik paššan nimittämistä. Tämä onnistui, mutta korruptio ja hänen huonot kykynsä johtivat Orabi-kapinaan. Tewfik pyysi apua Britannialta, joka vastasi pyyntöön lopulta miehittäen Egyptin vuonna 1882.lähde?
Mahdivaltio

Ulkovaltojen läsnäolo ja orjuuden kielto nostattivat kapinaliikkeen, jonka nokkamiehenä oli Muhammad Ahmad ibn Abd Allah. Sudanin sodassa vuosina 1881–1885 hän onnistui päämäärässään nujertaa ulkovaltojen hallinto ja alkoi itse rakentaa islamiin perustuvaa teokratiaa. Hän julisti itsensä mahdiksi, jonka sudanilaiset tulkitsivat pimeiden aikojen lopun ennustetuksi pelastajaksi. Hänen valtaanastumisensa osui yhteen islamilaisen kalenterin 1200-luvun lopun kanssa, joka oli tulkittu uskonnollisen uudistuksen kaudeksi, joten Muhammad Ahmad sai täyden tuen islamilaiselta kansaltaan. Pitkään hän ei kuitenkaan elänyt, sillä hän kuoli jo kuuden kuukauden päästä Khartumin kukistamisen jälkeen.
Valtiota Ahmadin kuolema ei romuttanut, vaan hänen seuraajansa laittoivat asevoimansa liikkeelle valloittamaan alueita kaikista ilmansuunnista vannomalla pyhän sodan nimeen tarkoituksenaan uudistaa koko islam. Joidenkin hetkellisten voittojen jälkeen vuonna 1889 lakannut laajentumissota johti kaikilla rintamilla tappioihin. Tappioita seurasi laajempi kurjuus, sillä huonot sadot ajoivat kansan nälänhätään ja tautikuolemiin. Kansan edessä Ahmadin seuraajan Abdallahi ibn Muhammad suosio ei laskenut, vaan heidän silmissään hän oli uusi mahdi. Mahdivaltio kukistui imperialistipyrkimyksiään jouduttavalle Britannialle pääkaupunki Omdurmanissa käydyssä taistelussa vuonna 1898.
Angloegyptiläinen Sudan

Britit perustivat Sudaniin yhteishallinnon Egyptin kanssa. Brittien tarkoituksena oli jatkaa turkkilais-egyptiläisen Sudanin perintöä ja yhdistää molemmat Niilin laakson valtiot. Sudan pysyi Brittiläisen imperiumin kiikarissa myös sen vuoksi, että sen avulla voitaisiin turvata suunniteltu keinokastelupatohanke Assuaniin ja varmistaa niin sanottu Kap–Kairo-suunnitelman toteutuminen. Ranskalla oli oma siirtomaasuunnitelma, se halusi itselleen alueet Senegalista Punaiselle merelle. Suunnitelmat aiheuttivat sodanuhan Fašodassa. Britit onnistuivat taivuttelemaan ranskalaiset luopumaan omasta hankkeestaan. Egyptin kanssa luotu yhteishallinto onnistui rauhoittamaan maan aiemmin epävakaiset olot pohjoisessa, mutta vastarinta etelässä pitkittyi.lähde?
Uuden Sudanin ensimmäinen kenraalikuvernööri oli lordi Kitchener, mutta hänen tilalleen nousi 1899 Sudanin tilanteen hyvin tuntenut ja kansaan ymmärtäväisesti suhtautunut Reginald Wingate. Hän ei jouduttanut uudistamishankkeita ja piti verotuksen kevyenä. Rautatieverkkoa laajennettiin ja viestintäyhteyksiä parannettiin, mutta maa oli taloudellisesti riippuvainen Egyptistä. 1900-luvun alussa perustettiin myös peruskouluja, jotka tuottivat maahan länsimaisen sivistyneistön yläluokan, joka vieraantui perinteisistä heimokulttuurista ja -elämästä. Egyptiläisten nationalismin nousun hengessä nämä oppineet synnyttivät oman kansallishengen Sudaniin. Sudanilaisten nationalistien kapinat laajenivat maailmansotien välissä, mutta ne tukahdutettiin. Yhtenä liikkeenä oli Valkolippuliitto. Egyptiläiset nationalistit liittoutuivat sudanilaisten nationalistien kanssa kahden erillisen valtion perustamiseksi. Toisessa maailmansodassa Sudanin vuonna 1925 perustettu armeija otti osaa Itä-Afrikan taisteluihin.
Etelä-Sudanin itsenäistyminen

Tammikuussa 2011 järjestetty kansanäänestys päätyi tukemaan itsenäisyyttä selvällä enemmistöllä. Sudanin presidentti Omar al-Bashir hyväksyi äänestystuloksen, joten Etelä-Sudan itsenäistyi 9. heinäkuuta 2011.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sudanin historia Wikimedia Commonsissa
Afrikan historia maittain
Algeria
Angola
Benin
Botswana
Burkina Faso
Burundi
Djibouti
Egypti
Eritrea
Etelä-Afrikka
Etelä-Sudan
Etiopia
Gabon
Gambia
Ghana
Guinea
Guinea-Bissau
Kamerun
Kap Verde
Kenia
Keski-Afrikan tasavalta
Komorit
Kongon demokraattinen tasavalta
Kongon tasavalta
Lesotho
Liberia
Libya
Madagaskar
Malawi
Mali
Marokko
Mauritania
Mauritius
Mosambik
Namibia
Niger
Nigeria
Norsunluurannikko
Päiväntasaajan Guinea
Ruanda
Sambia
São Tomé ja Príncipe
Senegal
Seychellit
Sierra Leone
Somalia
Sudan
Swazimaa
Tansania
Togo
Tšad
Tunisia
Uganda
Zimbabwe
Sudanista löydetty nubialaisen kuninkaan patsas.
Muhammad Ahmad ibn Abd Allah
Carl Larsson

| Carl Larsson |
| --- | --- |
 Carl Larssonin omakuva, 1895.
Henkilötiedot
Syntynyt: 28. toukokuuta 1853 Tukholma, Ruotsi
Kuollut: 22. tammikuuta 1919 (65 vuotta) Sundborn, Ruotsi
Kansalaisuus:  Ruotsalainen
Taiteilija
Ala:  Kuvataiteilija
Taidesuuntaus:  Arts and Crafts
 Nimikirjoitus
Carl Olof Larsson (28. toukokuuta 1853 Tukholma – 22. tammikuuta 1919 Sundborn, Taalainmaa) oli ruotsalainen kuvataiteilija. Hänet tunnetaan ennen kaikkea värikkäistä kotia ja perhettä kuvaavista akvarelleistaan. Larsson on koristellut myös monia Tukholman julkisista rakennuksista freskoin ja seinämaalauksin.
Elämä ja ura > Varhaisvuodet

Larsson kasvoi köyhässä kodissa Tukholman vanhassakaupungissa. Lapsuutta leimasivat vaikea isäsuhde ja epävarmuus. 13-vuotiaana Larsson pyrki opettajansa kehotuksesta taideakatemiaan, jossa hän opiskeli vuodesta 1869 vuoteen 1876 saakka. Rahoittaakseen opintojaan Larsson joutui samanaikaisesti työskentelemään valokuvien retusoijana, graafikkona ja kuvittajana. Hän kuvitti esimerkiksi H. C. Andersenin satuja (1875–1876) ja Topeliuksen Välskärin kertomuksia (1883–1884). Vielä myöhemminkin uran lähdettyä jo käyntiin Larsson teki kuvituksia, muun muassa Viktor Rydbergin Singoallaan (1894).
Vuonna 1877 Larsson muutti vuodeksi Pariisiin, jossa ei kuitenkaan saavuttanut menestystä. Hän palasi pettyneenä Tukholmaan ja teki parin vuoden ajan kuvitustöitä. Vuonna 1880 Larsson lähti takaisin Ranskaan ja alkoi maalata. Kotipaikaksi valikoitui pieni taiteilijakylä Grèz-sur-Loing Pariisin lähettyviltä, jossa Larsson tapasi myös tulevan vaimonsa, taiteilija Karin Bergöön (1859–1928).
Vaikka Larssonin lapsuus oli onneton ja mieli masennukseen taipuvainen, pyrki hän korostamaan taiteessaan valoisuutta, kepeyttä ja iloisuutta. Ranskassa Larsson siirtyi öljymaalauksista akvarelleihin ja kehitti tunnusomaisen runsaan ja piirustuksellisen tyylinsä.
Elämä ja ura > Grèz-sur-Loing ja avioituminen

Grèz oli rauhallinen asuinpaikka, jossa Larssonin oli helppoa löytää maalausaiheita; puutarhat, kukat ja hedelmäpuut, uimarannat, talot verantoineen ja köynnöskehikkoineen, vanhat huvimajat ja laiturit, vesistöt pienine vesiputouksineen, puukenkäiset miehet ja auringonvalossa kylpevät nuoret naiset innoittivat taiteilijaa. Akvarellitekniikalla saavutettu keveys ja hienostunut värienkäyttö laitettiin pian merkille Ranskassa.
Vuonna 1883 Larsson avioitui Bergöön kanssa. Pari sai kahdeksan lasta, joista yksi kuoli jo vauvana. Perheestä tulikin pian keskeisin aihe Larssonin teoksille. Perhe-elämä innoitti maalaamaan intiimejä muotokuvia, joiden joukossa ovat muun muassa Bruden (1883) ja Lilla Suzanne (1885).
Vuodesta 1885 vuoteen 1888 asti Carl Larsson oleskeli Ruotsissa ja maalasi tunnelmakuvia eteläisestä Tukholmasta. 1886 hän otti vastaan johtajanpaikan taidekorkeakoulussa Göteborgissa ja toimi virassa vuoteen 1891 saakka. Hänen taiteellinen identiteettinsä oli monimuotoisen työtaustan johdosta kuitenkin yhä hajanainen. Suuret freskot ja seinämaalaukset olivat viehättäneet Larssonia jo lapsesta saakka, ja hän tiesi haluavansa työskennellä monumentaalitaiteenkin parissa.