stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kontran toinen puoli
Kappaleet

| --- | --- |
 A-puoli Do-Re-Mi – 3.34  Mikko Mielevän autokorjaamo – 2.50 (alkup. Ben Crawleys Steel Company)  Kuulen ruohon kasvun – 3.26 (alkup. I Can Hear the Grass Grow)  Mökö ja Luru – 2.06 (alkup. Let's Make the Water Turn Black)  Lahjakkuus on hyve – 3.21 (alkup. Talent Is an Asset)  Mun pippeli – 3.11 (alkup. My Ding-a-Ling) :  B-puoli Jerry Cotton – 3.05 (alkup. Jack the Idiot Dunce)  Suuret pallit tulessa – 1.37 (alkup. Great Balls of Fire)  Sekobileet – 2.51 (alkup. Freakin' at the Freakers' Ball)  Iso harmaa tamma – 3.13 (alkup. Long Gray Mare)  Hirviömuhennos – 4.42 (säv. Monster Mash)  Kuoleva haikara – 3.10 (alkup. Little White Duck)
Jumaluuskompleksi

Jumaluuskompleksi on mielentila, jossa henkilö uskoo, että hänellä on yliluonnollisia voimia tai jumalallisia kykyjä. Tällainen henkilö usein uskoo olevansa yhteiskunnan sääntöjen yläpuolella ja ansaitsevansa erikoista huomiota. Leimallisia piirteitä ihmisissä, jotka potevat jumalakompleksia, ovat itsekeskeisyys, manipulatiivuus, välinpitämättömyys ja empatian puute.
Aiheesta muualla

McLemee.com (Arkistoitu – Internet Archive) - 'The Shrink with a God Complex' Ronald Hayman Newsday, (April 22, 2001)
News-Service.Stanford.edu (Arkistoitu – Internet Archive) - 'Did Caligula have a God complex?  Stanford, Oxford archaeologists find evidence that depraved tyrant annexed sacred temple', John Sanford (September 10, 2003)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: sv:Gudskomplex
Käännös suomeksi
Knaresborough

| Knaresborough |
| --- | --- |

Valtio:  Yhdistynyt kuningaskunta
Osa:  Englanti
Hallintoalue:  Yorkshire ja Humber
Kreivikunta:  North Yorkshire
Hallintopiiri:  Harrogate
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  12,2 km²
Väkiluku (2017):  15 492
 – Väestötiheys:  1 270 as./km²
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Knaresborough on noin 15 000 asukkaan vanha markkinakaupunki Harrogaten hallintopiirissä Pohjois-Englannin Yorkshiressä. Kaupunki sijaitsee Niddjoen varrella, ja siellä on 1100-luvulla rakennettu linna, Knaresborough Castle.
Tunnettuja kaupunkilaisia

Hugh de Morville, joka murhasi neljän ritarin kanssa Canterburyn arkkipiispan Thomas Becketin 29. joulukuuta 1170.
Mother Shipton, joka oli profeetta. Hänen ennustuksistaan on kirjallisia muistiinpanoja. Hän syntyi vuonna 1488 luolassa, joka on vieläkin suosittu turistikohde (Mother Shipton’s Cave).
Blind Jack (Sokea Jack), joka oli oikealta nimeltään John Metcalf. Hän sokeutui kuusivuotiaana, mutta siitä huolimatta hän rakensi 1700-luvulla useita teitä ja siltoja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Knaresborough Wikimedia Commonsissa
Kukka (täsmennyssivu)

Kukka voi tarkoittaa seuraavia:
kukka, kasvin osa
Kukka, naisen etunimi
Kukka, yhtye
Kukka, sukunimenä:
Niko Kukka (s. 1987), suomalainen jalkapalloilija
Sami Kukka (s. 1960), suomalainen laulaja, lauluntekijä ja äänitarkkailija.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Kukka”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Kisaragi (1925)

| Kisaragi / 如月 |
| --- | --- |
 Kisaragi

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Maizurun laivastoarsenaali
Kölinlasku:  3. kesäkuuta 1924
Laskettu vesille:  5. kesäkuuta 1925
Palveluskäyttöön:  21. joulukuuta 1925
Loppuvaihe:  upotettu 11. joulukuuta 1941
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 336 t (standardi) 1 468 t (kuormattu)
Pituus:  102,16 m (kokonaispituus)
Leveys:  9,16 m
Syväys:  2,96 m
Koneteho:  38 500 ihp
Nopeus:  37,2 solmua
Miehistöä:  154
Aseistus
Aseistus:  4 × 120 mm/45 type 3 2 × 7,7 mm type 92 6 × 61 cm torpedoputkea
Kisaragi (jap. 如月, helmikuu) oli Keisarillisen Japanin laivaston Mutsuki-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin Maizurun laivastontelakalta, missä köli laskettiin 3. kesäkuuta 1924. Se laskettiin vesille 5. kesäkuuta 1925 ja otettiin palvelukseen vielä saman vuoden lopulla 21. joulukuuta.
Palvelus

Alus lähti 29. marraskuuta 1941 Japanin 4. laivaston 6. hävittäjälaivueen 30. hävittäjäviirikön, jonka muut alukset olivat Mutsuki, Yayoi ja Mochizuki, mukana Trukilta Kwajaleiniin, jonne se saapui 3. joulukuuta. Kwajaleinilta jatkettiin matkaa 8. joulukuuta Wakelle. Osastoon kuuluivat 30. hävittäjäviirikön lisäksi 18. risteilijäviirikkö, 29. hävittäjäviirikkö, kaksi kuljetusaluksiksi muutettua hävittäjää, sukellusveneiden emälaiva Jingei, apuristeilijä Kongōmaru ja kuljetusalus Kinriymaru.
Alus tulitti Pealen ja Wilkesin saaria, mutta rannikkotykistön osuttua Yayoihin viirikkö vetäytyi. Ilmahyökkäysten ja rannikkotykistön tulen vuoksi maihinnousuosaston komentaja Kaijoka keskeytti maihinnousun ja määräsi osaston vetäytymään kauemmas. Yhdysvaltain merijalkaväen lentokoneiden hyökätessä 11. joulukuuta Kisaragia vastaan alukseen osui kello 05.37 pommi, joka tuhosi pääosan komentosillasta. Muutamaa minuuttia myöhemmin kello 05.42 alus upposi vieden mukanaan 156 miestä mukaan lukien aluksen päällikön Yoichiro Ogawan.
Waken taistelun ensimmäinen vaihe 11. joulukuuta 1941
Komendant Piłsudski

| ORP Komendant Piłsudski |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Crichton AB, Turku
Laskettu vesille:  24. tammikuuta 1917
Palveluskäyttöön:  3. marraskuuta 1920
Poistui palveluskäytöstä:  Upotettu 16. syyskuuta 1944
Tekniset tiedot
Uppouma:  342 t
Pituus:  50 m
Leveys:  7 m
Syväys:  2,9 m
Koneteho:  150 hevosvoimaa
Propulsio:  2 × höyrykattila ja 2 × höyrymoottoria
Nopeus:  15 solmua
Toimintamatka:  700 meripeninkulmaa
Miehistöä:  49
Aseistus
Aseistus:  1 x 75 mm tykki 1 x 40 mm ilmatorjuntatykki
ORP Komendant Piłsudski oli vuosina 1921–1939 Puolan merivoimien ja myöhemmin Saksan laivaston tykkivene.
Valmistus

Venäjän keisarikunnan laivasto tilasi  Filin-luokan vartiolaivan Turusta ja se sai nimen Lun. Se laskettiin vesille 24. tammikuuta 1917.
Palvelus

Alus myytiin 1921 Puolalle, joka liitti sen merivoimiinsa Puolan-Venäjän sodan sankarin mukaan  ORP Komendant Piłsudskina. Aluksen aseistukseksi vaihdettiin 1925 kaksi 75 millimetrin tykkiä, kaksi 13,2 millimetrin raskasta konekivääriä, neljä muuta konekivääriä sekä 30 miinaa.
Alus upotettiin 1. lokakuuta 1939, mutta saksalaiset nostivat hylyn ja nimesivät sen Heisternestiksi ja myöhemmin muuttivat sen nimeksi M 3109. Yhdysvaltain ilmavoimien pommikoneet upottivat aluksen 16. syyskuuta 1944 Nantesissa Ranskassa.
Jennifer Higdon

Jennifer Higdon (s. 31. joulukuuta 1962 Brooklyn, New York) on yhdysvaltalainen säveltäjä. Hän on voittanut lukuisia palkintoja, kuten vuoden 2010 musiikin Pulitzer-palkinnon viulukonsertostaan; samana vuonna hän sai lyömäsoitinkonsertolla Grammyn parhaan nykyklassisen sävellyksen kategoriassa. Vuonna 2019 lyömäsoitinkonserton levytys (2008) valittiin mukaan Yhdysvaltain kongressin kirjaston National Recording Registry -kokoelmaan, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä yhdysvaltalaisia äänitteitä.
Higdon työskentelee Curtis Institute of Musicissa Philadelphiassa.
Higdon opetteli 15-vuotiaana itsenäisesti soittamaan huilua. Muodolliset opintonsa hän aloitti 18-vuotiaana, ja säveltämisen hän aloitti vasta 21-vuotiaana. Hän on avoimesti lesbo, ja hänellä on elämänkumppani, Cheryl Lawson.
Kopparmatte

Kopparmatte Tukholman kaupunginmuseossa.
Kopparmatte on alun perin vuonna 1603 kuparista valmistettu patsas, joka esittää risukimppua heiluttavaa miestä. Se seisoi häpeäpaalun päällä Tukholman Stortorgetilla. Vuonna 1648 patsas valettiin uudelleen pronssista. Se siirrettiin 1776 nykyiselle Norrmalmstorgille ja 1810 Roslagstorgille. Nykyisin se on esillä Tukholman kaupunginmuseossa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kopparmatte Wikimedia Commonsissa
Jouko Rämö

Jouko Viljo Rämö (2. heinäkuuta 1911 Muolaa – 17. heinäkuuta 1990 Imatra) oli suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.
Rämön vanhemmat olivat seppä, metallimies Ville Rämö ja emäntä Matilda Juhontytär Jyvonen ja puoliso vuodesta 1934 Helmi Ovaska. Rämö perusti vuonna 1935 veljiensä kanssa konepajan Äyräpään Vuosalmeen, erityisesti maatalous- ja huopatehdaskoneiden valmistusta ja korjausta varten. Talvi- ja jatkosodan aikana yritys korjasi armeijan tarpeisiin aseita ja autoja, vaikka Rämö olikin itse rintamapalveluksessa. Talvisodan jälkeen Kausalaan siirtynyt yritys rakensi välirauhan aikana uudet tilat Äyräpäähän, mutta joutui siirtymään sieltä Noormarkun kautta Imatralle. Yhteistyö Ovakon terästehtaan kanssa osoittautui tärkeäksi, joskin yrityksen liiketoiminta laajeni sekä sisaryritysten että monien asiakkuuksien kautta muutenkin nopeasti. Yritys valmisti muun muassa betoniteräsverkkoja, rautatielaitteita ja muita metalliteollisuustuotteita sekä tarjosi kunnossapito- ja huoltopalveluita. Vienti Neuvostoliittoon avautui Svetogorskin ja Kostamuksen alihankintatöillä. Rämö, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen 1979, osallistui yrityksen toimintaan kuolemaansa saakka. Hän oli aktiivinen myös alansa järjestö- ja yhteistyössä.
Aiheesta muualla

Rämö Oy
Korvua

Korvua on kylä Suomussalmen kunnassa Kainuussa. Se sijaitsee lähellä Suomussalmen ja Taivalkosken kunnanrajaa Korvuanjärven etelärannalla, linnuntietä mitattuna noin 33 kilometriä kaakkoon Taivalkosken keskustasta, ja noin 52 kilometriä pohjoiseen Suomussalmen  keskustaajamasta. Lähin toinen kylä on neljän kilometrin päässä sijaitseva Pyhäkylä. Entinen Korvuan rautatieasema sijaitsee kymmenen kilometrin päässä kylän länsipuolella Taivalkosken kunnassa.
Kopparnäs-Störsvik

Kopparnäs-Störsvik
| --- | --- |
Sijainti:  Uudenmaan maakunta Suomi
Lähin kaupunki:  Espoo
Pinta-ala:  23 km²
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Kopparnäs-Störsvik on Inkoossa ja Siuntiossa läntisellä Uudellamaalla sijaitseva virkistys- ja luonnonsuojelualue. Kopparnäs on Inkoon puolella ja Störsvik Siuntion puolella.
Kopparnäs-Störsvikistä vesialuetta on noin 15 neliökilometriä, mannerta runsaat 7 neliökilometriä ja saaria 0,7 neliökilometriä. Ilmeeltään alue on monimuotoinen kallioisine merenrantoineen, saaristoineen, niittyineen, soineen, metsineen ja pienine sisävesineen. Saarista suurin on Stora Halsö, sisävesistä laajin on Kvarnträsk alueen pohjoisosassa. Kopparnäsin lounaisosassa on helppopääsyinen Berguddenin näköalapaikka.
Toisen maailmansodan jälkeen Kopparnäs ja Störsvik kuuluivat Porkkalan vuokra-alueeseen. Tuolloin Kopparnäsin manneralue paloi lähes täysin, mutta Störsvik ei, joten sen metsät ovat merkittävästi vanhempia kuin Kopparnäsin. Alueella on myös pronssikautisia hautaröykkiöitä. Kopparnäs-Störsvik siirtyi Uudenmaan virkistysalueyhdistyksen ja Metsähallituksen hallintaan 2000-luvun alussa.
Störsvikissä esiintyy uhanalaisiksi luokiteltuja luontotyyppejä. Nisäkkäistä alueella on havaittu muun muassa liito-oravia, minkkejä, valkohäntäkauriita ja hirviä. Linnuista alueella on havaittu muun muassa eri tikka- ja haukkalajeja. Alueen kasvistoon kuuluvat muun muassa uhanalaiset korpihohtosammal ja partanaava.
Kopparnäs-Störsvikin etäisyys Helsingin keskustasta on noin 40 kilometriä länsilounaaseen.
1970-luvun puolivälissä Kopparnäs oli vahva ehdokas pääkaupunkiseudulle suunnitellun ydinvoimalan sijoituspaikaksi. Vuosina 1986–2001 Kopparnäsin tuulivoimapuistossa tutkittiin tuulivoimaloiden rakentamista ja käyttöä ensimmäistä kertaa Suomessa.
Aiheesta muualla

Kopparnäsin virkistysalue
Joseph Morgan

Joseph Morgan (2011)
Joseph Morgan (synt. Joseph Martin, 16. toukokuuta 1981 Lontoo, Englanti) on englantilainen näyttelijä ja tullut tunnetuksi mm. televisiosarjasta Vampyyripäiväkirjat ja Vampyyrien sukua näytellessään Klaus Mikaelsonia.
Morgan on syntynyt Lontoossa, mutta muutti sitten Morristoniin, Swanseaan Walesissa ja asui siellä 11 vuotta. Morgan on naimisissa näyttelijä Persia Whiten kanssa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Joseph Morgan Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
CV ja näyttelijäprofiili
Kim Hak-sun

| Kim Hak-sun |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 20. lokakuuta 1924 Jilin, Kiina
Kuollut: 16. joulukuuta 1997 (73 vuotta)
Ammatti:  ihmisoikeusaktivisti
Muut tiedot
Aktiivisena:  1991–1997
Kim Hak-sun (kor. 김학순, Gim Hak-sun; 20. lokakuuta 1924 Jilin, Kiina – 16. joulukuuta 1997) on korealainen ihmisoikeusaktivisti, joka oli vuonna 1991 ensimmäisenä todistajana nostamassa esiin japanilaisten 1930- ja 1940-luvun järjestämällisen seksiorjakäytännön. Kim oli toisen maailmansodan aikana Kiinassa japanilaisten sotilaiden seksiorjana eli niin sanottuna ”lohtunaisena”. Hän salasi asian 50 vuoden ajan, sillä korealaisessa kulttuurissa seksuaaliväkivallassa kärsineiden tuli elää hiljaa häpeässä. Kim päätti kuitenkin tulla julkisuuteen kuultuaan vuonna 1991 uutisen, jonka mukaan Japani kieltää hankkineensa sota-aikana lohtunaisia. Kim todisti kokemuksistaan 14. elokuuta 1991. Tämän jälkeen julkisuuteen on tullut satoja muitakin seksiorjia. Kim jatkoi itse elämänsä loppuun asti Japanin painostamista historiansa tunnustamiseen sekä korvauksien ja anteeksipyynnön antamiseen.
Nuoruus ja opiskelu

Kim Hak-sun syntyi vuonna 1924 Kiinan Jilinin maakunnassa, mihin hänen vanhempansa olivat paenneet Koreasta Japanin julmaa valloituskautta. Kimin isä kuoli pian tämän syntymän jälkeen, ja Kim muutti äitinsä kanssa takaisin Koreaan. Kim kävi Pjongjangissa lähetyssaarnajien koulua.
Kim ei sopeutunut elämään äitinsä ja tämän uuden miehen kanssa, ja hänet lähetettiin kasvattiperheeseen. Kim oli 15-vuotias, kun kasvattiperhe lähetti hänet gisaengeja kasvattaneeseen kouluun. Siellä nuoret nappivat oppivat, kuinka yläluokkaisia miehiä viihdytetään, ja he saivat opetusta laulusta, tanssista, instrumenteista ja runojen kirjoittamisesta. Kim valmistui vuonna 1941, ja hänen ottoisänsä vei hänet Pekingiin etsimään töitä. Japanilaiset kuitenkin kaappasivat Kimin ja perheen toisen ottolapsen.
Seksiorjana ja sodan jälkeen

Tytöt vietiin niin sanottuina ”lohtunaisina” japanilaiseen sotilasyksikköön, missä upseeri raiskasi Kimin heti ensimmäisenä yönä. Yksilössä oli viisi korealaista naista, joista vähintään kolme oli vielä teini-ikäisiä. Sotilaat vartijoivat heitä, toivat heille ruokaa ja käyttivät seksiorjina. Kimin mukaan jopa 10–15 sotilasta saattoi käyttää heitä sotaretkien jälkeen. Sotilaat kohtelivat naisia käytännösäs objekteina ja tekivät näille, mitä tahtoi. Lääkäri tarkasti naiset kerran viikossa seksitautien varalta.
Kim oli vankina neljä kuukautta, ja hän pystyi pakenemaan korealaisen miehen avulla. Miehestä tuli lopulta myös Kimin puoliso, ja he saivat kaksi lasta. Kimin mukaan hänen miehensä ei ollut helppo puoliso, sillä tämä kutsui häntä humalassa tai loukkaantuneena likaiseksi sotilashuoraksi. Kim asettui vuonna 1945 miehensä kanssa Souliin. Heidän lapsensa kuolivat pieninä ja Kimin mies Korean sodan aikana. Kim teki tämän jälkeen monia erilaisia töitä, ja vuonna 1987 hän asui slummissa almujen ja tilapäisten töiden varassa.
Aktivismi

Kim kuuli vuonna 1991 uutisen, jossa Japanin hallitus kielsi ”lohtunaisten” käyttämisen. Kim otti tämän jälkeen yhteyttä naisten oikeuksia ajavaan järjestöön ja kertoi haluavansa protestoida japanilaisia vastaan. Kim todisti julkisuudessa 14. elokuuta 1991 oltuaan 50 vuotta hiljaa japanilaisten seksiorjuudesta. Suurin osa ”lohtunaisista” oli pysynyt hiljaa, koska korealaisessa kulttuurissa seksuaalisen väkivallan uhrien odotettiin elävän häpeässä ja hiljaisuudessa.
Kimin voimakas todistus televisiokameroiden edessä oli ensimmäinen, jossa japanilaisten entinen seksiorja toi tapahtumat julkisuuteen. Kim antoikin kasvot monille Japanin valloituskaudella kärsineille naisille. Hänen todistuksen jälkeen monet muutkin uskalsivat tulla esiin, ja yhteensä noin 200 uhria Filiippineiltä, Singaporesta, Taiwanista, Kiinasta, Koreasta ja Alankomaista rekisteröityi ”lohtunaisiksi”. Historioitsijoiden mukaan japanilaiset houkutteli tai pakotti 1930-luvun alusta toisen maailmansodan loppuun noin 200 000 naista asevoimien raiskauskeskuksiin.
Kim jatkoi naisten oikeuksien ja oikeudenmukaisuuden puolesta todistuksensakin jälkeen. Hän oli mukana muun muassa vuonna 1991 Tokion käräjäoikeuteen viedyssä jutussa, jossa vaadittiin Japanilta vahingonkorvauksia ja anteeksipyyntöä. Kim oli myös useasti puhumassa Japanin Soulin-suurlähetystön järjestetyissä mielenosoituksissa. ”Lohtunaiset” ovat kokoontuneet suurlähetystön eteen keskiviikon mielenosoitukseen joka viikko vuodesta 1992.
Kim kuoli keuhkosyöpään joulukuussa 1997. Hänen muistonsa kunniaksi Etelä-Koreassa on vuodesta 2018 vietetty 14. elokuuta entisten ”lohtunaisten” kansallista muistopäivää. Kimin merkitys japanilaisten kaameuksien esiintuonnissa on valtaisia, ja esimerkiksi Korean ja Japanin välisiin suhteisiin keskittynyt professori Alexis Dudden on kutsunut Kimiä yhtenä 1900-luvun rohkeimmista ihmisistä. Kimin lausunto sai tutkijat etsimään todisteita väitteiden puolustamiseksi ja toisaalta prosessin, jossa on vaadittu Japanin myöntävän osallisuutensa sotarikokseen ja rikokseen ihmisyyttä vastaan.
Japanin urheilu

Urheilu on Japanissa suosittu vapaa-ajanviettotapa niin liikuntana kuin penkkiurheilunakin. Jalkapallo on 1990- ja 2000-luvuilla noussut yhdeksi maan suurimmista lajeista. Suosittuja ovat sekä perinteiset japanilaiseen kulttuuriin kuuluvat lajit, esimerkiksi judo, sekä uudemmat tulokkaat, kuten baseball. Japanilaiset myös seuraavat trendejä, ja lajien suosio saattaakin joissakin tapauksissa vaihtua nopeasti.
Japanissa ei ole virallista kansallisurheilulajia, mutta Japanin sumopainiliitto määrittää sumopainin maan kansallisurheiluksi.  Katsojamäärillä mitattuna suosituin laji on baseball.
Historia > Ennen Meiji-restauraatiota

Ennen Edo-kautta sumopaini liitettiin šintolaisuuteen. Näin ollen sumopainiottelut olivat sekä uskonnollisia- että urheilutapahtumia. Uskotaan, että jotkut sumo-ottelut olivat täysin uskonnollisia, ja että niiden tulos oli sovittu etukäteen kami-jumalolentojen tyydyttämiseksi. Joskus sumo-otteluista myös ennustettiin: jos esimerkiksi kalastaja ja maanviljelijä ottelivat ja kalastaja voitti, oli tälle tiedossa hyvää kalastusonnea.
Kamakura-kaudella syntyivät monet taistelulajit. Kyūdō oli kyūjutsu-nimellä samuraiden vapaa-ajanvietettä. Yabusame (jousiammunta hevosen selässä) oli myös aluksi urheilua, mutta nykyään uskonnollinen seremonia. Metsästyskin kasvatti suosiotaan urheilulajina, jossa käytettiin apuna koiria: metsästys tunnettiin nimellä inuoimono, kirjaimellisesti takaa-ajo koiralla.
Edo-kaudella urheileminen ajanvietteenä kasvatti suosiotaan. Urheilu yhdistettiin kuitenkin usein uhkapeliin. Shōgunit ja daimiot suosivat kyūdōta ajanvietteenä, ja lajissa järjestettiin kilpailuja ja ennätysyrityksiä. 26. huhtikuuta 1686 samurai Wasa Daihachirō teki lyömättömän ennätyksen ampumalla vuorokauden aikana 13 053 nuolta, joista 8 133 osui maaliinsa. Huomionarvoista on, että ennätys tehtiin 2,2 metriä korkeassa ja 120 metriä pitkässä käytävässä. Nykyajan olympialaisissa jousiampujien etäisyys maaliin on ”vain” 70 metriä. Itsepuolustuslajit, kuten jūjutsu, olivat Edo-kaudella suosittuja.
Historia > Meiji-restauraation jälkeen

Meiji-restauraation jälkeen Japaniin alkoi saapua useita länsimaisia urheilulajeja. Urheileminen liitettiin koulujen toimintaan ja yliopistojen väliset ottelut tulivat suosioon. 1870-luvun aikana japanilaisille esiteltiin yleisurheilu, jalkapallo, rugby union, kriketti ja luistelu. Vuonna 1911 itävaltalainen henkilö antoi Japanin armeijalle hiihto-opetusta. Tuohon aikaan urheileminen oli maassa harvinaista, mutta urheilun lisääminen koulutusohjelmiin lisäsi sen suosiota ympäri maan. Läntisiä urheilulajeja pidettiin aluksi henkisen kurin harjoitusmuotona, mutta nykyisin japanilaiset ovat ymmärtäneet urheilun virkistyskäytön. Ammattilaisurheilutoiminta alkoi 1920-luvulla, mutta huhut lahjuksista ja yleinen mielipide siitä, että urheilun pitäisi olla vain amatööreille, elivät vahvoina. Jopa toisen maailmansodan jälkeen, kun urheilulähetykset televisiossa ja radiossa yleistyivät, koulujenväliset urheilutapahtumat houkuttelivat ammattilaisurheilua enemmän yleisöä.
Japaniin saapui myös pienempiä urheilulajeja, kuten pöytätennis ja miekkailu. Vaikka näiden lajien näkyvyys ei olekaan maanlaajuista, on niillä silti maassa hieman suosiota. Baseball ja ammattilaispaini näkyivät usein Japanin television alkuaikoina, ja nyrkkeilyä sekä sumopainia näytettiin kausiluontoisesti. Alun perin vallalla oli käsitys, että urheilutapahtumien televisiointi vähentäisi katsojien kiinnostusta lähteä paikan päälle ja jäädä kotiin katsomaan samaa tapahtumaa ilmaiseksi. Kävi kuitenkin päinvastoin, ja kiinnostus urheilua kohtaan lisääntyi, oheistuotteita myytiin enemmän ja urheilulähetykset yleistyivät.
Judo liitettiin virallisten olympialajien perheeseen vuonna 1964 Tokion kesäolympialaisissa. Keirin-pyöräilylaji taasen pääsi olympiaohjelman virallisten lajien listalle vuoden 2000 Sydneyn olympialaisissa.
Moottoriurheilu on kasvattanut suosiotaan Japanissa etenkin 1900-luvun jälkipuoliskolla. Maan autonvalmistajat käyttävät eri kilpasarjoja tuotteidensa markkinoimiseen, ja monet nuoret ajavat amatöörisarjoissa kuluttaen ajokkeihinsa huomattavia summia. Japanista kotoisin oleva moottoriurheilulaji drifting on leviämässä ulkomaille.
Ammattilaisurheilu

Suosituimmat ammattilaisurheilulajit Japanissa ovat baseball, jalkapallo ja sumopaini. Huomioitavaa on, että monien budō-lajien opettajat eivät ole ammattilaisia, ja että niitä harjoittavat pääasiassa amatöörit. Joitain palloilulajeja, kuten rugbya ja koripalloa, pelataan puoliammatillisella tasolla.
| Lempiurheilulaji | 2005 | 2007 |
| --- | --- | --- |
| Baseball (NPB) | 51,7 % | 51,1 % |
Jalkapallo (J. League): 22,8 %
| Sumopaini | 17,1 % | 18,3 % |
| Golf (Japan Golf Tour) | 16,9 % | 14,4 % |
| Nyrkkeily | 7,8 % | 9,3 % |
| Moottoriurheilu | 6,2 % | 8,1 % |
| Showpaini | 4,2 % | 6,0 % |
| Muu | 8,0 % | 4,5 % |
| Ei ole | 24,4 % | 22,2 % |
Suurimpia järjestettyjä urheilutapahtumia

| Vuosi | Tapahtuma | Paikkakunta | Muuta |
| --- | --- | --- | --- |
| 1940 | Kesäolympialaiset | Tokio | peruttiin |
| 1940 | Talviolympialaiset | Sapporo | peruttiin |
| 1958 | Aasian kisat | Tokio |  |
| 1964 | Kesäolympialaiset | Tokio |  |
| 1972 | Talviolympialaiset | Sapporo |  |
| 1992 | Jalkapallon Aasian-mestaruuskilpailut | Hiroshiman prefektuuri |  |
| 1991 | Yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailut | Tokio |  |
| 1998 | Talviolympialaiset | Nagano |  |
| 2001 | World Games | Akita |  |
| 2002 | Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailut | 10 paikkakuntaa | yhdessä Etelä-Korean kanssa |
| 2007 | Yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailut | Osaka |  |
| 2020 | Kesäolympialaiset | Tokio | Siirrettiin vuodelle 2021 |
Olympialaiset

Japani on osallistunut jokaisiin olympiakisoihin vuodesta 1912 lähtien neljää poikkeusta lukuun ottamatta: väliin jäivät vuoden 1948 talvi- sekä kesäolympialaiset, vuoden 1924 talviolympialaiset ja vuoden 1980 kesäolympialaiset. Japanin mitalisaldo olympialaisista on 394 mitalia, ja maa on olympialaisten kaikkien aikojen mitalitilastossa toiseksi parhaana aasialaisena maana sijalla 15. Japani on isännöinyt olympialaisia neljä kertaa: Tokio isännöi vuosien 1964 sekä 2020 kesäolympialaisia, Sapporo vuoden 1972 talviolympialaisia ja Nagano vuoden 1998 talviolympialaisia.
Japanin menestyslajeja kesäolympialaisissa ovat olleet judo, telinevoimistelu, uinti ja vapaapaini, joissa kaikissa maan edustajat ovat voittaneet ainakin 20 kultamitalia. Talviolympialaisissa japanilaisten parhaita lajeja ovat olleet mäkihyppy sekä pikaluistelu.