stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mark Coleman
Showpaini > All Japan Pro Wrestling (2002–2003)

Coleman paini seuraavan kerran All Japan Pro Wrestlingissä kahden ottelun verran yhdessä seurakaverinsa Kevin Randlemanin kanssa. Ensin marraskuussa 2002 he kohtasivat WRESTLE-1 -tapahtumassa pariottelussa Hiroshi Hasen ja Satoshi Kojiman. Coleman hävisi Randlemanin kanssa yli 16 minuuttia kestäneen ottelun. Toisen ottelun kaksikko kävi AJPW 2ND WRESTLE-1 -tapahtumassa, joka esitettiin 19. tammikuuta 2003. Coleman ja Randleman kohtasivat Jan The Giant Convictin ja Singh The Giant Convictin. Singh paiskasi Colemanin "Powerbomb" -liikkeellä kahdesti, mutta kolmannella yrittämällä Coleman onnistui pinnaamaan Singhin hurricanranan päätteeksi.
Showpaini > Hustle ja Pro Wrestling Zero1 (2004–2005)

Coleman jatkoi showpainiuraansa yksityisessä Hustlessa ja yhteistyöpromootion Pro Wrestling Zero-Onessa. Hän oli osana roistohahmo Generalissimo Takadan Monster Army joukkoja ja kohtasi ensimmäisessä ottelussaan Toshiaki Kawadan tammikuussa 2004. Coleman hävisi ottelun tuomarin päätöksellä kuuden minuutin jälkeen. Hän jatkoi paripainia muiden Monster Army tallin painijoiden kanssa, kuten Dan Bobish, Commander An Jo ja Giant Silva. Myöhemmin toukokuussa 2005 Coleman potkittiin tallista pois hävittyään Naoya Ogawalle. Hän kohtasi seuraavaksi Wataru Sakatan, jolle hävittyään Coleman liittyi hänen talliinsa. Kaksikko muodostivat parijoukkueen, jonka alku oli hankala hävittyään ensin heinäkuussa Demon Spiderille ja Monster C:lle, sekä toisessa ottelussa syyskuussa Masato Tanakalle ja Tetsuhiro Kurodalle. Tämän jälkeen parivaljakko voitti kolme ottelua peräkkäin, kunnes Coleman lähti promootiosta.
Showpaini > Hustle ja Inoki Genome Federation (2007)

Hän palasi takaisin 2007 Hustleen naamiohahmona Coleman, joka oli osa supersankarimaista ryhmää. Coleman paini yhdessä Kevin Randlemanin kanssa kaksi vastaan kolme painiottelussa Giant Vaboa, Kohei Satoa ja Tajiria vastaan kesäkuussa 2007. Vajaa seitsemän minuuttia kestänyt ottelu päättyi Colemanin ja Randlemanin voittoon. Neljä päivää myöhemmin Coleman ja Randleman hävisivät kaksi vastaan kaksi ottelun Anjonosuke & Tiger Jeet Singh kaksikolle. 17. päivä Coleman kohtasi yhdessä Kintamanin, Kurodamanin ja Randlemanin kanssa Giant Vabon, Kohei Saton, Monster C:n ja Onigumon ryhmää vastaan, jolle Colemanin joukkue hävisi.
Coleman paini myös kesäkuun lopussa Inoki Genome Federationissa, jossa hän hävisi ensin IGF Toukon Bom-Ba-Ye -tapahtumassa Naoya Ogawalle tuomarin päätöksellä. Toisen ottelunsa Coleman kävi syyskuussa 2007 IGF Genome -tapahtumassa. Hän voitti kolme minuuttia kestäneen ottelun Tadao Yasudaa vastaan.
Saavutukset > Vapaaottelu

UFC
UFC 10 turnauksen mestari
UFC 11 turnauksen mestari
Raskaansarjan mestaruus (ensimmäinen mestari)
UFC Hall of Fame
Pride
Avoimen turnauksen voittaja
Nopein voitto (0:02)
Saavutukset > Paini

NCAA
1986 NCAA Division I turnauksen 4. sija
1988 NCAA Big Ten mestaruus
1988 NCAA Division I mestaruus
Pan-Amerikan mestaruuskilpailut
1990 Pan American mestaruus (alle 90 kg)
1991 Pan American mestaruus (alle 100 kg)
1991 Pan American kisojen mestaruus (alle 100 kg)
1992 Pan American mestaruus (alle 100 kg)
Olympialaiset
1992 kesäolympialaiset 7. sija (alle 100 kg)
Muut kilpailut
1991 U.S.A. National vapaapainin mestaruus (alle 100 kg)
1991 FILA World vapaapainin turnaus hopeaa (alle 100 kg)
Saavutukset > Muuta

UFC Viewer's Choice -palkinto
Yksi kahdesta ottelijasta, joka on voittanut mestaruuden Pridessa ja UFC:ssä
Michael Jung

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Michael Jung vuonna 2014  |  Michael Jung vuonna 2014  |  Michael Jung vuonna 2014  |  |
Maa:  Saksa
Kenttäratsastus
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Lontoo 2012 | yksilökilpailu |  |
|  Kultaa | Lontoo 2012 | joukkuekilpailu |  |
|  Kultaa | Rio 2016 | yksilökilpailu |  |
|  Kultaa | Pariisi 2024 | yksilökilpailu |  |
|  Hopeaa | Rio 2016 | joukkuekilpailu |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Lexington 2010 | yksilökilpailu |  |
|  Kultaa | Normandia 2014 | joukkuekilpailu |  |
|  Hopeaa | Normandia 2014 | yksilökilpailu |  |
| EM-kilpailut   | EM-kilpailut   | EM-kilpailut   |  |
|  Kultaa | Luhmühlen 2011 | yksilökilpailu |  |
|  Kultaa | Luhmühlen 2011 | joukkuekilpailu |  |
|  Kultaa | Malmö 2013 | yksilökilpailu |  |
|  Kultaa | Malmö 2013 | joukkuekilpailu |  |
|  Pronssia | Fontainebleau 2009 | yksilökilpailu |  |
Michael Jung (s. 31. heinäkuuta 1982 Bad Soden am Taunus) on saksalainen kenttäratsastaja ja olympiavoittaja. Jung on 170 senttimetriä pitkä ja painaa 68 kilogrammaa.
Jung voitti vuoden 2012 kesäolympialaisista kultaa sekä henkilökohtaisesta että joukkuekilpailusta hevosellaan La Biothesque Sam. 30:ntenä syntymäpäivänään Jung teki historiaa olemalla ensimmäinen kenttäratsastaja, joka on hallitseva mestari sekä olympialaisissa, MM-kilpailuissa ja EM-kilpailuissa. Vuoden 2016 kesäolympialaisista Rio de Janeirosta Jung saavutti kultaa yksilökilpailusta ja hopeaa joukkuekilpailusta. MM-kilpailuista Jung on saavuttanut yhden yksilökullan, yhden joukkuekullan ja yhden yksilöhopean. EM-kilpailuista hänellä on kaksi yksilö- ja joukkuekultaa sekä yksi henkilökohtainen pronssi.
Jungin valmentajana toimii hänen isänsä Joachim Jung.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Michael Jung Wikimedia Commonsissa
Mika Hietaniemi

Mika Hietaniemi Kalevan kisoissa 2018 Jyväskylässä
Mika Tapani Hietaniemi (s. 28. elokuuta 1993) on suomalainen entinen korkeushyppääjä. Hän on vuodesta 2016 alkaen edustanut Espoon Tapioita ja hänen valmentajinaan toimivat Mikael Rajala ja Reijo Jokela.
Sisäratojen SM-kilpailuista Hietaniemi on saavuttanut pronssia korkeushypyssä vuonna 2018. Hänen ennätyksensä ulkoradoilla on 211 cm (2016) ja sisäradoilla 207 cm (2014).
Kesällä 2019 Hietaniemi sijoittui Kalevan kisoissa viidenneksi tuloksella 206. Samana kesänä hän edusti Suomea Suomi-Ruotsi-maaottelussa, jossa hän sijoittui 4:nneksi hyppäämällä 210 cm. Hietaniemi lopetti aktiiviuransa tämän jälkeen.
Michael K. Williams

| Michael Williams |
| --- | --- |
 Williams vuonna 2012
Henkilötiedot
Koko nimi:  Michael Kenneth Williams
Syntynyt: 22. marraskuuta 1966 Brooklyn, New York, New York, Yhdysvallat
Kuollut: 6. syyskuuta 2021 (54 vuotta) Brooklyn, New York, New York, Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Merkittävät roolit:  Langalla Boardwalk Empire
Aiheesta muualla
Viralliset kotisivut
IMDb
Michael Kenneth Williams (22. marraskuuta 1966 Brooklyn, New York, New York – 6. syyskuuta 2021 Brooklyn, New York) oli yhdysvaltalainen näyttelijä.
Williams tunnettiin erityisesti roolistaan Omar Littlenä televisiosarjasta The Wire. Hän näytteli lisäksi muun muassa Albert ”Chalky” Whiten roolissa televisiosarjassa Boardwalk Empire. Lisäksi hän näytteli kymmenissä elokuvissa. 12 Years a Slave -elokuvan näyttelijäkaartille myönnettiin Parhaan näyttelijäkokoonpanon SAG-palkinto vuonna 2013. Broadwalk Empiren näyttelijät palkittiin SAG-palkinnolla vuosina 2011 ja 2012 (Paras näyttelijäkokoonpano draamasarjassa). Hänet myös tunnettiin kapteeni Kimble ”Irish” Gravesin ääninäyttelijänä videopeleissä Battlefield 4 sekä Battlefield 2042.
Williams löydettiin kuolleena asunnostaan New Yorkissa. Asunnosta löytyi huumeiden käyttöön viittaavia tarvikkeita ja New Yorkin oikeuslääkärin mukaan Williams kuoli tahattomaan huumeiden yliannostukseen. Williams oli aiemmin kertonut avoimesti julkisuudessa huumeiden käytöstään ja sen tuomista ongelmista.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Michael Kenneth Williams Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Williamsin viralliset kotisivut (englanniksi)
Merikarvia-lehti

Merikarvia-lehti on Merikarvialla Satakunnassa ilmestyvä paikallislehti. Lehti ilmestyy kerran viikossa torstaisin ja sen levikki vuonna 2013 oli 3 379. Merikarvia-lehti kuului Alma Media -konserniin vuoden 2020 maaliskuuhun saakka, jolloin se myytiin Sanomalle. Lehden nykyinen päätoimittaja on Juho Pekka Mikola, joka seurasi tehtävässään Jarkko Ambrusinia.
Lehden päätoimittaja 2010-luvulla oli Kaisla-Kaarina Rostedt joulukuuhun 2014 asti, jolloin hän kuoli 60-vuotiaana. Rostedt oli myös Noormarkussa ilmestyvän Luoteisväylä-lehden päätoimittaja. Rostedt nimitettiin sekä Luoteisväylän että Merikarvia-lehden päätoimittajaksi syyskuussa 2012. Sitä ennen hän oli Luoteisväylän toimittaja siitä alkaen, kun hänen oma lehtensä Luoteis-Satakunta yhdistyi Uutismarkkuun ja sai nimekseen Luoteisväylä.
Lehden sidottuja vuosikertoja on Merikarvian kirjaston kotiseutukokoelmassa.
Aiheesta muualla

Lehden verkkosivut
Mika Holopainen

Olli Mika Einar Holopainen (23. joulukuuta 1963 Helsinki – 27. joulukuuta 2017 Jyväskylä) oli suomalainen voimisteluvalmentaja ja voimistelija. Holopainen aloitti valmennusuransa voimistelu-uransa päätyttyä. Holopaisen valmennusuran huippuhetki oli Jani Tanskasen rekin maailmanmestaruus vuonna 1997. Holopainen toimi valmennuspäällikkönä Jyväskylän Voimistelijoissa. Hän oli mukana myös Suomen maajoukkueen valmennuksessa. Holopainen kuoli sairauskohtaukseen 27. joulukuuta 2017.
Moldova lasten Eurovision laulukilpailussa

| Moldova lasten Eurovision laulukilpailussa |
| --- | --- |

Paikallinen TV-asema:  TRM
Esiintymiset
Ensiesiintyminen:  2010
Esiintymiskerrat:  4
Paras sijoitus:  6. (2011)
Huonoin sijoitus:  11. (2013)
Paras pistemäärä:  78
Huonoin pistemäärä:  41
Moldova on osallistunut lasten euroviisuihin vuodesta 2010. Sen paras sijoitus on vuodelta 2011, kun Lerika sijoittui kuudenneksi kappaleella No, No. Maan huonoin sijoitus on vuodelta 2013, kun Rafael Bobeica sijoittui yhdenneksitoista kappaleellaan Cum să fim.
Osallistujat

| Vuosi | Esittäjä | Kappale | Sijoitus | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2010 | Ştefănel Roşcovan | "Ali Baba" | 8. | 54 |
| 2011 | Lerika | "No, No" | 6. | 78 |
| 2012 | Denis Midone | "Toate vor fi" | 10. | 52 |
| 2013 | Rafael Bobeica | "Cum să fim" | 11. | 41 |
Comédie de l’innocence

| Comédie de l’innocence |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Raúl Ruiz
Käsikirjoittaja:   Raúl Ruiz  François Dumas 
Perustuu:  Massimo Bontempellin romaaniin Il figlio di due madri (1929)
Tuottaja:   Antoine de Clermont-Tonnerre  Martine de Clermont-Tonnerre 
Säveltäjä:  Jorge Arriagada
Kuvaaja:  Jacques Bouquin
Leikkaaja:  Mireille Hannon
Pääosat:   Isabelle Huppert  Jeanne Balibar  Charles Berling 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Ranska
Tuotantoyhtiö:   Canal+  CNC  Les Films du Camélia  Mact Productions  Procirep  TF1 International 
Levittäjä:  Netflix
Ensi-ilta:   2000-9-11. syyskuuta 2000 (Venetsian elokuvajuhlat, Italia)  2001-2-2828. helmikuuta 2001 (Ranska)  
Kesto:  100 minuuttia
Alkuperäiskieli:  ranska
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Comédie de l’innocence on vuonna 2000 ensi-iltansa saanut Raúl Ruizin ohjaama ranskalainen draamaelokuva, jonka pääosissa ovat Isabelle Huppert, Jeanne Balibar ja Charles Berling. Elokuva perustuu löyhästi Massimo Bontempellin romaaniin Il figlio di due madri (1929), jonka pohjalta Raúl Ruiz ja François Dumas sovittivat elokuvan käsikirjoituksen. Elokuvan tuottajina olivat Antoine ja Martine de Clermont-Tonnerre. Comédie de l’innocence sai ensi-iltansa vuoden 2000 Venetsian elokuvajuhlilla, missä Raúl Ruiz oli ehdokkaana pääkilpailussa parhaan elokuvan Kultaisen leijonan saajaksi.
Juoni

Ariane ja Pierre D’Orville (Isabelle Huppert ja Denis Podalydès) ovat kiireinen aviopari, jolla on 9-vuotias poika Camille (Nils Hugon). Camille tuntee itsensä laiminlyödyksi vanhempiensa kiireen keskellä ja vetäytyy lähinnä omiin maailmoihinsa mielikuvitusystäviensä kanssa. Eräänä päivänä Ariane hätkähtää, sillä Camille ilmoittaa haluavansa asua hänen ”oikean” äitinsä kanssa. Camille johdattaa äitinsä asuntoon toiselle puolelle kaupunkia, missä Ariane tapaa Isabella Stirner -nimisen naisen (Jeanne Balibar). Camille näyttää tietävän ja tuntevan kaiken Isabellan asunnossa, ja Isabella väittääkin Camillen olevan hänen Paul-poikansa, joka todellisuudessa hukkui kaksi vuotta sitten. Ariane on epävarma mitä tekisi, joten hän päättää olla leikissä mukana. Hän menee niinkin pitkälle, että antaa Isabellan tulla hänen perheensä kotiin. Samalla hän yrittää selvittää Camillen dilemmaa psykiatriveljensä Sergen (Charles Berling) avulla.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Isabelle Huppert  | … |  Ariane D’Orville   |
|  Jeanne Balibar  | … |  Isabella Stirner   |
|  Charles Berling  | … |  Serge   |
|  Nils Hugon  | … |  Camille D’Orville   |
|  Denis Podalydès  | … |  Pierre D’Orville   |
|  Édith Scob  | … |  Laurence   |
|  Laure de Clermont-Tonnerre  | … |  Hélène   |
|  Chantal Bronner  | … |  Martine   |
|  Bruno Marengo  | … |  Alexandre   |
Tuotanto

Comédie de l’innocencen kuvaukset alkoivat 8. joulukuuta 1999 ja päättyivät 26. tammikuuta 2000. Elokuva kuvattiin Pariisissa työnimellä Fils de deux mères ou Comédie de l’innocence ja 2 140 000 euron budjetilla. Elokuvan tuotantoyhtiöinä olivat Canal+, CNC, Les Films du Camélia, Mact Productions, Procirep ja TF1 International. Comédie de l’innocencen virallinen traileri julkaistiin 20. helmikuuta 2001.
Julkaisu

Comédie de l’innocence sai ensi-iltansa Venetsian elokuvajuhlilla Italiassa 1. syyskuuta 2000. Elokuva sai ensi-iltansa Ranskassa 28. helmikuuta 2001 ja oli Haut et Courtin teatterilevittämä. Elokuva keräsi Ranskassa teatterikierroksensa aikana 92 049 katsojaa. Elokuva on kiertänyt useita elokuvajuhlia ympäri maailman, kuten vuoden 2000 Toronton elokuvajuhlat.
Comédie de l’innocence julkaistiin Ranskassa DVD:lle 12. maaliskuuta 2002.
Aiheesta muualla

Comédie de l’innocence Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Comédie de l’innocence Elonet.
Comédie de l’innocence AllMoviessa. (englanniksi)
Comédie de l’innocence AlloCinéssä (ranskaksi)
Comédie de l’innocence UniFrancessa (ranskaksi)
Comédie de l’innocence JP’s Box-Officessa (ranskaksi)
Mega Lo Mania

| Mega Lo Mania |
| --- | --- |
Kehittäjä:  Sensible Software
Julkaisija:  Image Works (Mirrorsoft)
Säveltäjä:  Richard Joseph
Ohjelmoija:  Chris Chapman
Julkaistu:  1991
Lajityyppi:  reaaliaikainen strategiapeli, jumalpeli
Pelimuoto:  yksinpeli
Alusta:  Amiga, Atari ST, FM Towns, NEC PC-9801, Sharp X68000, Sega Mega Drive, SNES
Jakelumuoto:  Levyke
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Mega lo Mania (myös Mega-Lo-Mania) on Sensible Softwaren kehittämä reaaliaikainen strategiapeli. Peli julkaistiin 1991 Amigalle ja myöhemmin käännettiin useille muille alustoille.
Peli on julkaistu nimellä Tyrants: Fight Through Time Pohjois-Amerikassa ja nimellä jap. メガロマニア -時空大戦略-, Mega lo Mania: Jikū Daisenryaku Japanissa.
Peli tukee SNES-hiirtä SNES-alustalla.
Pelaaminen

Pelaaja on yksi neljästä jumalasta, jotka tavoittelevat planeetan hallintaa taistelemassa sarjasta saaria. Saaret alkavat linnasta, jonka asukkaille voi asettaa erilaisia töitä kuten raakamateriaalin keruu tai aseiden suunnittelu. Jouten olevat asukkaat tuottavat lisää asukkaita. Vastustajan kohdatessaan nämä taistelevat heittelemällä kiviä jos aseita ei ole. Asukkaita ei voi hallita suoraan ja aseistus ratkaisee voiton taistelussa.
Pelissä on yhdistelmä reaaliaikaista strategiaa ja eepokkeja sekä tekniikkapuita ennen paremmin tunnettuja Civilizationia ja Command & Conquer -pelejä, joista jälkimmäinen toi reaaliaikaisen strategian valtavirtaan.
Vastaanotto

Peli on saanut 91% Amiga Format -lehden arvostelussa.
Peli on saanut 90% Amiga Power -lehden arvostelussa.
Peli on saanut 93% CU Amiga -lehden arvostelussa.
Mega-lehti sijoitti pelin 34. sijalle 50 kaikkien aikojen parhaan Sega Mega Drive -pelin joukkoon.
Aiheesta muualla

Mega lo Mania MobyGamesissa (englanniksi)
Mega Lo Mania Hall of Light -sivustolla (englanniksi)
Moldova Suverană

Lehden 80-vuotisjuhlalle omistettu ehiömerkki.
Moldova Suverană (”Suvereeni Moldova”) on Moldovan pääkaupungissa Chișinăussa ilmestyvä romaniankielinen sanomalehti.
Lehti perustettiin Odessassa vuonna 1924 nimellä Plugarul Roșu (”Punainen kyntäjä”). Se siirtyi seuraavana vuonna Baltaan, jossa siitä tuli Ukrainan kommunistipuolueen Moldavian aluekomitean ja Moldavian autonomisen sosialistisen neuvostotasavallan toimeenpanevan keskuskomitean äänenkannattaja. Vuonna 1929 lehti muutti Tiraspoliin, ja vuonna 1930 se sai nimen Moldova Socialistă (”Sosialistinen Moldavia”).
Moldavian SNT:n perustamisen yhteydessä vuonna 1940 lehti siirtyi Chișinăuhun. Saksalaisten hyökättyä Neuvostoliittoon se ilmestyi aluksi etelän rintamalla ja vuodesta 1942 lähtien Moskovassa. Lehteä levitettiin lentokoneista miehitetyn alueen asukkaille ja partisaaneille. Se palasi Chișinăuhun vuonna 1944.
Moldova Socialistă oli Moldavian kommunistisen puolueen, korkeimman neuvoston ja ministerineuvoston äänenkannattaja. Kuudesti viikossa ilmestyneen lehden painosmäärä oli 265 000 kappaletta vuonna 1973. Sen rinnalla julkaistiin venäjänkielistä Sovetskaja Moldavijaa.
Moldovan itsenäistyessä vuonna 1991 lehdestä tuli maan hallituksen äänenkannattaja ja se sai nimen Moldova Suverană. Se ilmestyi aluksi viidesti ja vuodesta 1994 lähtien neljä kertaa viikossa. Lehti yksityistettiin vuonna 2005, jolloin se sai nimen Moldova Suverană – Serie Nouă (”Suvereeni Moldova – Uusi Jakso”). Vuodesta 2012 lehden on omistanut päätoimittaja Ion Berlinski.
Aiheesta muualla

Lehden sivusto
Moldovajoki

| Moldovajoki |
| --- | --- |
 Moldovajoki lähellä Romania.
Alkulähde:  Karpaatit
Laskupaikka:  Siretjoki
Maat:  Romania
Pituus:  237 km
Virtaama:  32 m³/s
Valuma-alue:  4 315 km²
Moldovajoki on 237 kilometriä pitkä joki Romanian pohjoisosissa. Joki saa alkunsa Karpaateilta ja se laskee Siretjokeen. Joki on antanut nimensä muinaiselle Moldovan ruhtinaskunnalle.
Moldovajoen sijainti
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Moldovajoki Wikimedia Commonsissa
Melonta kesäolympialaisissa 2016 – miesten koskimelonnan kanadalaiskaksikko

Miesten kanadalaiskaksikko Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 kilpailtiin 8. – 11. elokuuta. Kilpailuun osallistui kaksitoista kaksikkoa. Olympiakultaa voittivat slovakialaiset serkukset Ladislav Škantár ja Peter Škantár. Hopeaa saavuttivat isobritannialaiset David Florence ja Richard Hounslow, ja pronssille sijoittuivat ranskalaiset Gauthier Klauss ja Matthieu Péché.
Aikataulu ja radat

Ensimmäinen kierros käytiin 8. elokuuta. Ensimmäinen kierros koostui kahdesta erästä, joista paras tulos jäi voimaan. Välierät ja finaali melottiin 11. elokuuta.
Tulokset

| # | Nimi | Alkuerät> 1. lasku | Alkuerät> Rangaistus | Alkuerät> 2. lasku | Alkuerät> Rangaistus | Alkuerät> Paras | Alkuerät> # | Välierät> Aika | Välierät> Rangaistus | Välierät> # | Finaali> Aika | Finaali> Rangaistus | Finaali> # |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 Kultaa |  Ladislav Škantár & Peter Škantár Slovakia (SVK) | 100.89 | 0 | 106.00 | 8 | 100.89 | 1 | 110.42 | 4 | 6 | 101.58 | 0 | 1 |
| 2 Hopeaa |  David Florence & Richard Hounslow Iso-Britannia (GBR) | 103.27 | 0 | DNS | - | 103.27 | 3 | 109.60 | 2 | 3 | 102.01 | 0 | 2 |
| 3 Pronssia |  Gauthier Klauss & Matthieu Péché Ranska (FRA) | 103.35 | 2 | 102.43 | 0 | 102.43 | 2 | 110.19 | 4 | 5 | 103.24 | 0 | 3 |
| 4 |  Franz Anton & Jan Benzien Saksa (GER) | 103.43 | 0 | 114.35 | 4 | 103.43 | 5 | 107.93 | 0 | 1 | 103.58 | 0 | 4 |
| 5 |  Marcin Pochwała & Piotr Szczepański Puola (POL) | 115.36 | 2 | 159.68 | 52 | 115.36 | 11 | 110.17 | 0 | 4 | 104.97 | 0 | 5 |
| 6 |  Mikhail Kuznetsov & Dmitry Larionov Venäjä (RUS) | 167.26 | 54 | 107.39 | 0 | 107.39 | 8 | 112.39 | 6 | 8 | 106.70 | 0 | 6 |
| 7 |  Luka Božič & Sašo Taljat Slovenia (SLO) | 105.21 | 0 | 113.41 | 2 | 105.21 | 6 | 111.14 | 4 | 7 | 107.73 | 2 | 7 |
| 8 |  Jonáš Kašpar & Marek Šindler Tšekki (CZE) | 104.32 | 0 | 103.43 | 4 | 103.43 | 4 | 108.09 | 4 | 2 | 108.35 | 4 | 8 |
| 9 |  Lukas Werro & Simon Werro Sveitsi (SUI) | 158.47 | 54 | 110.56 | 2 | 110.56 | 9 | 115.40 | 4 | 9 | 111.52 | 0 | 9 |
| 10 |  Casey Eichfeld & Devin McEwan Yhdysvallat (USA) | 112.33 | 4 | 117.19 | 6 | 112.33 | 10 | 116.26 | 2 | 10 | 119.85 | 8 | 10 |

| 11 |  Charles Corrêa & Anderson Oliveira Brasilia (BRA) | 107.71 | 2 | 106.14 | 2 | 106.14 | 7 | 116.49 | 6 | 11 | Ei selviytynyt | Ei selviytynyt | Ei selviytynyt |

| 12 |  Shota Sasaki & Tsubasa Sasaki Japani (JPN) | 122.04 | 12 | 119.04 | 6 | 119.04 | 12 | Ei selviytynyt | Ei selviytynyt | Ei selviytynyt | Ei selviytynyt | Ei selviytynyt | Ei selviytynyt |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Melonta kesäolympialaisissa 2016 – miesten koskimelonnan kanadalaiskaksikko Wikimedia Commonsissa
Rata ensimmäisellä kierroksella. Punaisella on merkitty vastavirtaan mentävät portit, vihreällä myötävirtaan.
Rata välierissä ja finaaleissa.
Meiolania

| Meiolania |
| --- | --- |
 Meiolania platyceps
 Neogeeni – Kvartääri Mioseeni – Pleistoseeni  PreЄ Є O S D C P T J K Pg N      
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Matelijat Reptilia
Alaluokka::  Diapsidit Diapsida
Kladi::  Testudinata
Kladi::  †Meiolaniformes
Heimo::  †Meiolaniidae
Suku::  †Meiolania  Owen, 1886
Synonyymit
 Ceratochelys Huxley, 1887 (nomen novum)  Miolania Boulenger, 1887 (nomen novum) 
Lajit
 †M. brevicollis Megirian, 1992  †M. mackayi Anderson, 1925  †M. platyceps Owen, 1886 
Katso myös
   Meiolania Wikispeciesissä   Meiolania Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Meiolania (nimen merkitys: ”pieni vaeltaja”) on sukupuuttoon kuollut kilpikonnamaisten matelijoiden suku, joka eli keskiseltä mioseenilta myöhäiselle pleistoseenille ja mahdollisesti holoseenille asti. Sen fossiileja on löydetty Oseaniasta. Meiolania ei ollut varsinainen kilpikonna (Testudines), mutta se edusti läheistä kehityshaaraa, jonka uskotaan eronneen kilpikonnista varhaisjurakaudella.
Meiolanian kuvasi ensimmäisen kerran Richard Owen vuonna 1886, joka tuolloin piti eläintä jonkinlaisena liskona. Owen vertasi eläintä aiemmin nimeämäänsä Megalania-jättiläisvaraaniin (”suuri vaeltaja”), ja antoi uudelle suvulle nimeksi Meiolania (”pieni vaeltaja”).
Ulkonäkö ja koko

Suurin Meiolania-laji oli eräs Queenslandissa elänyt nimeämätön laji, jonka kilven pituus oli noin kaksi metriä. Se oli siis samaa kokoluokkaa kuin Megalochelys atlas, suurin koskaan elänyt maakilpikonna. Pienin laji puolestaan oli Uudessa-Kaledoniassa elänyt M. mackayi, jonka kilven pituus oli noin 70 senttiä. Suurta kokoaan lukuun ottamatta Meiolanian huomiota herättävin piirre olivat sen päätä koristaneet sarvet ja kyhmyt. Kaksi sarvea sojotti kallon sivuille kuten lehmällä, joten on epätodennäköistä, että Meiolania olisi pystynyt vetämään päänsä kilven alle nykyisten kilpikonnien tapaan. Eläimen häntä oli luurenkaiden ympäröimä ja päättyi piikikkääseen nuijaan.
Levinneisyys ja sukupuutto

Meiolania ilmestyi Australian mantereella, jossa sen fossiileja on löydetty Pohjoisterritoriosta ja Queenslandista. Lisäksi suku levittäytyi Tyynenmeren saarille (Lord Howelle ja Uuteen-Kaledoniaan), mahdollisesti kelluen samalla tavalla kuin nykyiset jättiläiskilpikonnat ovat saapuneet asuinsijoilleen.
Meiolania hävisi Australian mantereelta myöhäisellä pleistoseenilla luultavasti pääasiassa ihmisen liiallisen hyödyntämisen takia, mutta myös elinympäristön kuivuminen on saattanut vaikuttaa sen katoamiseen. Lord Howen saarella elänyt M. platyceps kuoli sukupuuttoon jo ennen ihmisen tuloa sen elinalueelle.
Elintavat

Meiolania oli luultavasti kasvinsyöjä. Sitä on pitkään pidetty maaeläimenä, mutta tarkempi tutkimus viittaa sen sittenkin eläneen vedessä. Se käveli mahdollisesti veden pohjassa kuten nykyiset Chelydra-suvun näykkijäkilpikonnat. Se saattoi elää matalilla laguuneilla nykyisen merileguaanin tapaan.