stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Liikenne Valko-Venäjällä
Rautatieliikenne

Valko-Venäjällä on varsin kattava ja runsaasti käytetty rautatieverkko. Rautatiet ovat Valko-Venäjän taloudessa ja liikennejärjestelmässä keskeinen. Maan rahtisuoritteesta ja matkustajakilometreistä yli kolmannes syntyy junien avulla. Kaukojunaliikenteen rinnalla pääkaupunki Minskin lähistöllä - ulottuu tosiasiallisesti selvästi Minskin aluetta laajemmalle - toimii kattava sähkö- ja dieselvetureilla ajettava Minskin lähijunaliikenne (puhekielessä junat lyhennetään käyttöenergian perusteella joko muotoon ven. электрицка, elektritska tai ven. дизель, dizel). Vastaavasti useimmilla suurista kaupungeista on oma paikallisjunaverkostonsa. Rataverkon kokonaispituus on 5 537 kilometriä , mistä 897 kilometriä on sähköistetty. Raideleveys on 1 520 millimetriä. Rautateitä liikennöi ja rataverkkoa ylläpitää Valko-Venäjän kansallinen rautatieyhtiö Belaruskaja Tšyhunka (БЧ).
Maantieliikenne > Maantiet

Valko-Venäjän maanteistä vastaa Valko-Venäjän Liikenne- ja tietoliikenneministeriön Belavtodor-osasto. Sen mukaan maassa on maanteitä yhteensä 85 668 kilometriä. Tästä kansallisiksi maanteiksi (valtatiet ja suurimmat kantatiet) luokiteltiin 15 476 kilometriä ja paikallisteiksi 70 192 kilometriä. Kaikki kansalliset tiet on päällystetty, sen sijaan paikallisteistä 11 402 kilometriä on vielä maapohjaisia. Toisen (yhdysvaltalaisen) lähteen mukaan Valko-Venäjän maanteiden kokonaispituus oli vuonna 2005 yhteensä 94 797 kilometriä. Tästä 84 028 kilometriä on päällystettyä tietä ja 10 769 km hiekkatietä.
Suurimmat valtatiet, kuten eurooppatiet (E 28, E 30, E 85, E 95, E 271) ja muut Valko-Venäjän valtatiet (M1-M12), ovat yleensä hyvässä kunnossa. Enemmistö kantateistäkin on vähintään kohtalaisessa kunnossa, etenkin pääkaupungin Minskin lähistöllä. Pienemmillä teillä samoin kuin kaupunkien syrjäisillä kaduilla ja kylien sivuteillä päällysteen laatu ja tien kuoppaisuus vaihtelee enemmän.[lähde? ]
Valko-Venäjän valtiolla oli aiemmin monopoli liikennepolttoaineiden valmistuksessa, mutta nyttemmin ainakin joillakin venäläisyrityksillä, kuten Gazprom Neftilla, on jalostamokapasiteettia Valko-Venäjällä. Huoltamoketjuista suurimpia ovat valkovenäläinen Belorusneft (Belneftehim-konerni) ja venäläinen Lukoil. Huoltamoilla myydään yleensä lyijytöntä 80, 92 ja 95 oktaanista bensaa sekä dieseliä. Oktaaniluvultaan korkeampaa 98-oktaanista bensaa myydään silti joillain asemilla, muun muassa Gasprom Neftin asemilla).
Maan ajoneuvokanta on asukasmäärään nähden pieni, joten maantiet ovat usein väljiä. Kaupunkisuunnittelussa ei toisaalta olla huomioitu vähitellen kasvavan autokannan aiheuttamaa asukaspysäköintitarvetta kunnolla. Tieliikenteen onnettomuustilastoissa Valko-Venäjä edustaa silti kohtalaista itäeurooppalaista tasoa. Unescon tilastojen mukaan kuolemaanjohtavia liikenneonnettomuuksia tapahtuu väestöön verrattuna selvästi naapurimaita Liettuaa, Latviaa ja Venäjää vähemmän. Erityisesti kevyen liikenteen uhreja saadaan ja pimeän ajan onnettomuuksia sattuu silti selvästi Pohjoismaiden tasoa runsaammin. Turvavöitä ja heijastimia käytetään varsin vähän, mikä osaltaan lisää onnettomuuksia. Myös rautateiden tasoristeyksiä on runsaasti.[lähde? ]
Maantieliikenne > Kaupunkien väliset ja kansainväliset linja-autoreitit

Junien ohella linja-autot ja linja- eli reittitaksit ("maršrutkat", ven. маршрутное такси) ovat keskeinen osa Valko-Venäjän julkista liikennettä sekä kaupunkien sisäisessä että kaupunkien välisessä liikenteessä. Esimerkiksi Minskin keskeisiltä linja-autoasemilta (Keskusasema Minskin keskusrautatieaseman vieressä, Moskovan linja-autoasema ja Itäinen linja-autoasema) lähtee kymmeniä säännöllisesti liikennöiviä busseja ja maršrutkoja eri puolille Valko-Venäjää. Vastaavasti eri maakunnissa tai kaupungeissa on oma ympäröivän alueen reittiverkostonsa.
Pikavuoron busseilla ajetaan myös kansainvälisiä linja-autoreittejä. Esimerkiksi Minskiin pääsee vaikka Tallinnasta, Pärnusta, Riiasta, Daugavpilsistä, Vilnasta, Kaunasista, Varsovasta, Kiovasta, Pietarista, Pihkovasta tai Moskovasta myös bussilla. Kesällä 2011 bussilippu Tallinnasta Minskiin maksoi noin 35 euroa. Tunnettuja kansainvälisen pikavuoroliikenteen liikennöitsijöitä Baltiassa, Valko-Venäjällä ja Puolassa on Ecolines.
Julkinen liikenne kaupungeissa > Minskin metro, bussit, trollikat ja raitiovaunut

Pääkaupunki Minskissä on hyvin toimiva, kaksilinjainen metroverkko. Myös bussireitistö on kattava: toista sataa bussireittiä (linjanumerot 1-589)  ja yli viisikymmentä johdinbussireittiä (trollikkalinjat 1-65). Raitiovaunureittejä on kahdeksan (linjat 1-7 ja 11).
Julkisella liikenteen käyttäminen on matkailijalle edullista; maaliskuussa 2010 kertalippu maksoi etukäteen ostettuna 700 BYR tai kuljettajalta ostettuna 750 BYR (eli alle 0.20 EUR); pikabussivuoroihin 1100 BYR.
Vesiliikenne ja satamat

Kaupalliselle vesiliikenteelle sopivia jokiväyliä on noin 2500 km. Pienemmille aluksille maan jokiverkko tarjoaa paljon tätä kattavamman väylästön.
Liikenteellistä merkitystä on seuraavilla Valko-Venäjällä joilla: Dnepr, Berezina, Sož, Pripet, Väinäjoki, Nieman ja Muhavetš. Myös Dnepr–Bug-kanavaa pitkin pääsee proomulla Brestistä Pinskiin ja Dneprille, mutta yhteys länteen Puolan puolelle Veikselin Bug-haaran kautta ei vielä ole navigoitavassa kunnossa ammattiliikenteelle. Jokisatamista on syytä mainita ainakin:
Babruisk - Berezinan varrella
Brest - Muhavetšin ja Bugin risteyksessä
Homel (Gomel) - Sožilla
Hrodna - Niemen-joella
Mikaševitšy - Pripetillä
Mahiljou - Dneprillä
Mozyr - Pripetilla
Pinsk - Pripetilla
Retšytsa - Dneprillä
Vitsebsk - Väinäjoella
Lentoliikenne > Lentokentät

Valko-Venäjällä on yhteensä 67 lentokenttää, joista 35 on päällystettyä. Tunnetuimmat lentoasemat ovat Minskin kansallinen lentoasema (Minsk-2), Minskin (vanha) lentoasema (Minsk-1), Homelin lentoasema ja Hrodnan lentoasema. Nämä ovat samalla kansainvälisen matkustajaliikenteen kenttiä. Vuoden 2010 alussa näiltä kentiltä lähti vähintään yksi ulkomaan reittiliikenteen lento viikoittain. Lisäksi Brestissä, Mahiljoussa ja Vitsebskissä on maakunnallinen lentokenttä.
Lentoliikenne > Kansalliset lentoyhtiöt

Valkovenäläisistä lentoyhtiöistä matkustajaliikennettä harjoittavat valtion omistamat Belavia ja Gomelavia. Rahtiliikenteessä toimii lisäksi valtiollinen TransAVIAexport Airlines. Muita valkovenäläisiä lentoyhtiöitä ovat esimerkiksi Hrodnan lentoasemalta operoiva valtiollinen Aviakompania Grodno.
Öljyn, öljytuotteiden ja maakaasun siirtoputkistot

Valko-Venäjä on merkittävä hiilivetyjen kauttakulkumaa Keski-Euroopan maiden kuten Puolan ja Saksan energianhuollolle. Energiavarmuus on yksi Euroopan unionin ja Valko-Venäjän välisistä yhteistyöalueista itäinen kumppanuus -politiikkaan kuuluen. Valko-Venäjällä kulki vuonna 2013 maakaasun siirtoputkistoa yhteensä 5 386 kilometriä; näitä operoi venäläisen Gazprom-konsernin tytäryhtiö Gazprom Transgaz Belarus (aiemmin Valko-Venäjän valtion Beltransgaz). Öljynputkistojen pituus on amerikkalaislähteen mukaan 1 589 kilometriä ja öljynjalostustuotteiden siirtoputkistoa on 1 730 kilometriä. Valko-Venäjän öljyputkiyhtiöistä merkittävin on maan eteläosien läpi kulkevasta öljyputkistosta vastaava Gomeltransneft Družba.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Liikenne Valko-Venäjällä Wikimedia Commonsissa
Ulkoministeriön matkustusohje Valko-Venäjälle (Arkistoitu – Internet Archive)
Getting to Belarus - Kuinka pääsen Valko-Venäjälle (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (belarus.by)
Valko-Venäjän liikenneministeriön sivu (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Autoliiton Matkustusopas (verkkoversio) - Valko-Venäjä (Arkistoitu – Internet Archive) (osin vanhentunutta tietoa)
UNECE: Number of passenger cars per 1000 inhabitants, year 2009 (englanniksi) (unece.org)
Minskin metron sivut (venäjäksi) (minsk-metro.net)
Minskin liikenteen sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi) (minsktrans.by)
Valko-Venäjän tiesää (venäjäksi) (pogoda.by)
Customs (tietoa Venäjän + Valko-Venäjän tulliunionin tulliselvityksestä) (englanniksi)
Valko-Venäjällä on kattava rautatieverkko. Retšytsan asema sijaitsee Valko-Venäjän eteläosia halkovalla Brest-Homel radalla.
Eurooppatieverkko Valko-Venäjällä.
Tärkeimmät valtatiet M1-M12 (punaisella) Valko-Venäjällä.
Huoltamoilla myydään yleensä matalaoktaanista bensaa (80, 92 ja 95) sekä dieseliä. Polttoaineiden hinnat olivat heinäkuussa 2011 noin kaksinkertaiset kuvan tasoon verrattuna, esimerkiksi 95-oktainen maksoi 4650 BYR/l eli noin 0.65 EUR/l
Siltojen liukkaudesta varoittava liikennemerkki Valko-Venäjällä.
Kylän tai kaupungin valkoinen nimikyltti - kuten tämä Strubki (valkoven.  Струбкі) - tarkoittaa taajamarajoitusta (60 km/h)!
Minskin metroa.
Trollikat eli johdinautot ovat yleinen bussityyppi Minskissä.
Useat Valko-Venäjän kaupungit sijaitsevat navigointikelpoisten jokien äärellä. Kuva Vitsebskistä, liikennettä Itämereen laskevalla Väinäjoella.
Belavian laivastoon kuuluva Boeing 737-300 Frankfurtissa.
Malesian kansallinen eläintarha

| Malesian kansallinen eläintarha> Zoo Negara Malaysia |
| --- | --- |

Sijainti:  Malesia
Perustettu:  1963
Organisaatio
Malesian kansallisen eläintarhan sisäänkäynti
Sundaniibishaikara Malesian kansallisessa eläintarhassa
Malesian kansallinen eläintarha (malaijiksi Zoo Negara Malaysia) on eläintarha, joka sijaitsee 110 eekkerin maa-alueella Ulu Klangissa Kuala Lumpurin koillispuolella kaupungista viiden kilometrin päässä. Sitä ylläpitää Malesian eläintieteellinen seura.
Malesian kansallisen eläintarhan avasi virallisesti pääministeri Tunku Abdul Rahman 14. marraskuuta 1963. Ympäristönsä vuoksi eläintarhaa kutsuttiin silloin "Eläintarhaksi viidakossa". Miljoonannen kävijänsä eläintarha vastaanotti 14. marraskuuta 1966. Toinen pääministeri Abdul Razak Hussein vihki 14. marraskuuta 1972 käyttöön eläintarhan akvaarion. Sen alkuperäinen nimi oli Akuarium Negara (Kansallisakvaario), mutta vuonna 1984 akvaarion nimi muutettiin ensimmäisen pääministerin kunniaksi muotoon Akuarium Tunku Abdul Rahman. Alun perin Tunku Abdul Rahmanin mukaan nimetty akvaario oli toiminut Penangissa, mutta se jouduttiin sulkemaan rakenteisiin liittyneiden turvallisuushuolien johdosta.  Akvaariossa oli vuonna 2021 esillä yli 130 eri lajia edustaneita yksilöitä.
Malesian kansallisen eläintarhan lintutalo valmistui lintupuiston nimellä vuonna 1987. Eläintarhaan kuuluu myös matelijatalo. Eläintarha sai turismin kultapalkinnon vuonna 1988 voitettuaan parhaan turistikohteen äänestyksen. Vuoden 2021 tiedon mukaan Malesian kansallisessa eläintarhassa oli yli 5 000 eläinyksilöä, jotka edustivat 459 eri eläinlajia. Merkittävä osuus eläimistä oli tuolloin paikallisia.
Madain Saleh

| Madain Saleh |
| --- | --- |

Maailmanperintökohde
Sijainti:   Saudi-Arabia  26°47′1″N, 37°57′1″E
Tyyppi:  Kulttuuri
Kriteerit:  (ii)(iii)
Tunnusnumero:  1293
Valintahistoria
Valintavuosi:  2008
 
Madain Saleh (arab. مدائن صالح‎) on historiallinen kaupunki ja arkeologinen kohde Saudi-Arabiassa, Hijazin alueen pohjoisosassa. Madain Saleh valittiin ensimmäisenä saudiarabialaisena kohteena Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 2008.
Madain Saleh tunnettiin aiemmin nimellä Hegra ja se oli merkittävä nabatealaiskaupunki. Kohteessa on 111 hautamonumenttia, joiden koristeelliset julkisivut ovat ensimmäiseltä vuosisadalta ennen ja jälkeen ajanlaskun. Alueella on myös piirtokirjoitusta ja kalliomaalauksia nabatealaisten valtakautta edeltäneelta ajalta.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Madain Saleh UNESCOn maailmanperintöluettelon sivuilla (englanniksi) (ranskaksi)
Tietosivu Nabataea.netissä (englanniksi)
Kuvia alueelta mauritanilaiselta valokuvaajalta Zubeyr Kureemunilta (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Louis-Nicolas Davout

Louis-Nicolas Davout
Louis-Nicolas d’Avout, vuodesta 1792 Davout, Auerstädtin herttua, Eckmühlin prinssi (10. toukokuuta 1770 Annoux Ranskan kuningaskunta – 1. kesäkuuta 1823 Pariisi) oli ranskalainen sotilas ja Napoleonin marsalkka.
Hän oli taitava sotapäällikkö jota kutsuttiin ”Rautamarsalkaksi”. Häntä pidetään Jean Lannesin ja André Massénan ohella yhtenä Napoleonin parhaista marsalkoista.
Elämä

Davout syntyi Annouxin kaupungissa Yonnen maakunnassa vuonna 1770. Hänen isänsä Jean-François d’Avout (1739–1779) ja äitinsä Adélaïde Minard de Velars (1741–1810) olivat menneet naimisiin vuonna 1768, ja kuuluivat kumpikin aatelissukuun. Hän sai koulutuksen École Royale Militaire´ssa eli Ranskan kuninkaallisessa sota-akatemiassa.
Louis-Nicholas Davout liittyi Ranskan armeijaan 18-vuotiaana aliluutnanttina vuonna 1788. Kun Ranskan vallankumous syttyi, hän omaksui sen periaatteet. Hän oli vapaaehtoiskomppanian päällikkö vuoden 1792 sotaretkellä. Hänet oli juuri ylennetty prikaatin kenraaliksi, kun hänet siirrettiin syrjään aatelistaustansa takia. Samaan aikaan hän vaihtoi sukunimensä kirjoitusasun d'Avoutista Davoutiksi, jotta ei vaikuttaisi liian aateliselta.
Hän osallistui kuitenkin Reinin sotaretkeen vuosina 1794–1797 ja hän seurasi Louis Desaixia Napoleonin sotaretkelle Egyptiin.
Napoleonin keisarikunnan palveluksessa

Palattuaan Napoleon Bonaparten kanssa Ranskaan vuonna 1799 Bonaparte teki samana vuonna vallankaappauksen. Vuonna 1800 Davout avioitui Louise-Aimée Leclercin kanssa, joka oli Napoleonin sisaren Pauline Bonaparten käly.
Vuonna 1800 Davout osallistui Marengon taisteluun Napoleonin komennossa. Napoleon huomasi Davoutin taidot ja teki tästä divisioonan kenraalin hyvin pian Marengon taistelun jälkeen. Vuonna 1801 Napoleon nimitti Davoutin konsulin kaartin kenraaliksi (Napoleonista tuli konsuli vuonna 1799, ja keisari vasta 1804). Kun Napoleonista tuli keisari, Davout oli yksi niistä kenraaleista, jotka saivat Ranskan marsalkan arvonimen, ja hänestä tuli Grande Arméen kolmannen armeijakunnan päällikkö, jona hän teki suurimmat saavutuksensa.
Austerlitzin taistelussa, neljännen liitokunnan sodassa, kolmas armeijakunta vähensi liittoutuneiden etenemisen haittavaikutuksia. Auerstädtin taistelussa hän löi preussilaisten pääarmeijan. Davoutin joukkojen vahvuus oli 26 000 miestä, ja preussilaisilla lähes 60 000 miestä. Tästä voitosta hän sai vuonna 1808 Auerstädtin herttuan arvon. Davoutilla oli merkittävä rooli myös Eylaun ja Friedlandin taisteluissa.
Vuonna 1807 Davoutista tuli Tilsitin jälkeen Varsovan herttuakunnan kenraalikuvernööri. Vuonna 1809 Davout oli mukana Eckmühlin ja Wagramin taisteluissa, joissa hänellä oli tärkeä osuus ja hänelle annettiin Eckmühlin prinssin arvonimi.
Venäjä ja satapäiväinen keisarikunta

Davout auttoi Napoleonia kokoamaan suuren Grande Arméen Venäjän sotaretkelle vuonna 1812. Venäjällä Davout komensi ensimmäistä armeijakuntaa, joka oli vahvuudeltaan yli 70 000 miestä. Davout voitti venäläiset Mogiljovissä, ennen kuin hänen joukkonsa liittyivät pääarmeijaan. Moskovasta vetäytymisen jälkeen, vuonna 1813 hän johti Hampurin alueen puolustusta, mitä seurasi Hampurin piiritys lokakuusta 1813 toukokuuhun 1814 saakka. Hän tarjoutui kuningas Ludvig XVIII:n palvelukseen kuultuaan että Napoleon oli syrjäytetty huhtikuussa 1814. Kuningas kuitenkin kieltäytyi vastaanottamasta hänen palveluksiaan.
Kun Napoleon palasi maanpaosta Elbalta Davout liittyi välittömästi tämän kannattajiin. Hän oli Napoleonin satapäiväisessä keisarikunnassa sotaministerinä, ja organisoi Ranskan armeijan uudestaan. Napoleon käski Davoutin pysyä Pariisissa. Waterloon taistelun jälkeen Davout yritti turhaan puolustaa Pariisia hyökkäyksiltä ja vetäytyi armeijansa kanssa etelään Loiren laaksoon. Pariisin valtauksen jälkeen vuonna 1815 Davout luopui kaikista arvonimistään, hänet erotettiin armeijasta ja karkotettiin Keski-Ranskaan. Toisin kuin Michel Ney ja Joachim Murat, häntä ei teloitettu. Kun sota oli loppunut saivat Bourbonit suostuteltua Davoutin palvelukseensa.
Vuonna 1819 Davoutin arvonimet palautettiin hänelle takaisin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Louis-Nicolas Davout Wikimedia Commonsissa
Grande Arméen tunnus
Lowell Bailey

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Lowell Bailey vuoden 2016 MM-kilpailuissa. |  Lowell Bailey vuoden 2016 MM-kilpailuissa. |  Lowell Bailey vuoden 2016 MM-kilpailuissa. |  |
Maa:   Yhdysvallat
Miesten ampumahiihto
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Hochfilzen 2017 | normaalimatka |  |
Lowell Bailey (s. 15. heinäkuuta 1981) on yhdysvaltalainen ampumahiihtäjä ja lajinsa maailmanmestari. Hän kilpaili maailmancupissa vuosina 2002–2018. Bailey voitti normaalimatkan maailmanmestaruuden Hochfilzenin MM-kilpailuissa 2017.
Arvokilpailut

Bailey on osallistunut Torinon 2006, Vancouverin 2010, Sotšin 2014 ja Pyeongchangin 2018 talviolympialaisiin sekä yksitoista kertaa ampumahiihdon maailmanmestaruuskilpailuihin. Sotšin olympialaisissa hän oli normaalimatkalla kahdeksas ja Pyeongchangissa miesten viestissä kuudes. MM-kilpailuissa hän sijoittui kuudenneksi viestissä Hanty-Mansijskissa 2011, 13:nneksi takaa-ajokilpailussa ja yhteislähdössä Nové Městossa 2013 sekä yhteislähdössä Kontiolahdella 2015. Oslossa 2016 hän sijoittui yhteislähtökilpailussa kymmenenneksi ja normaalimatkalla 15:nneksi. Hochfilzenin MM-kilpailuissa 2017 hän voitti nolla-ammunnalla normaalimatkan maailmanmestaruuden 3,3 sekunnin erolla Ondřej Moraveciin. Lisäksi hän oli pikakilpailussa neljäs sekä takaa-ajossa ja yhteislähdössä kuudes.
Bailey saavutti Euroopan-mestaruuskilpailuissa pronssia pariviestissä 2018.
Maailmancup

Bailey on sijoittunut ampumahiidon maailmancupin yhteistuloksissa parhaimmillaan kahdeksanneksi kaudella 2016–2017. Normaalimatkan cupissa hän oli samalla kaudella kolmas. Hän saavutti ensimmäisen palkintosijansa ampumahiihdon maailmancupissa oltuaan kolmas Kontiolahden pikakilpailussa kaudella 2013–2014. Tätä ennen hänen paras sijoituksensa maailmancupin osakilpailuissa oli viides sija, jonka hän saavutti kaudella 2011–2012 kahdesti. Hochfilzenin maailmanmestaruus oli samalla hänen ensimmäinen maailmancupvoittonsa. Myöhemmin samalla kaudella hän oli toinen Pyeongchangin pikakilpailussa.
Bailey lopetti uransa ampumahiihtäjänä keväällä 2018.
Aiheesta muualla

Lowell Baileyn verkkosivut
Lurøy

Lurøy on Norjan kunta Nordlandin läänissä. Se on jakautunut mannermaalle sekä 1 375 saarelle, joista suurimmat ovat Aldra, Lurøya ja Stigen.
Kunnan rajanaapureita ovat koillisessa Rødøy ja idässä Rana. Vuonojen toisella puolella etelässä sijaitsevat Nesna ja Dønna ja lännessä merellä Træna. Kunta sijaitsee juuri napapiirin eteläpuolella. Kunnantalo on Onøya-saarella. Maantie Riksvei 17 menee kunnan ja Stokkvågenin taajaman halki.
Kuvia

Lurøyn saaret ilmasta.
Lurøyn kirkko
Kunnan väkiluku vuosina 1951–2010.
Tunnettuja henkilöitä

Bjørnar Skjæran (s. 1966), poliitikko
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lurøy Wikimedia Commonsissa
Nordlandin läänin kunnat
Alstahaug
Andøy
Ballangen
Beiarn
Bindal
Bodø
Brønnøy
Bø
Dønna
Evenes
Fauske
Flakstad
Gildeskål
Grane
Hadsel
Hamarøy
Hattfjelldal
Hemnes
Herøy
Leirfjord
Lurøy
Lødingen
Meløy
Moskenes
Narvik
Nesna
Rana
Rødøy
Røst
Saltdal
Sortland
Steigen
Sømna
Sørfold
Tjeldsund
Træna
Tysfjord
Værøy
Vefsn
Vega
Vestvågøy
Vevelstad
Vågan
Øksnes
Norjan läänit | Norja
Luettelo suomalaisista rakennustuotevalmistajista liikevaihdon mukaan

20 suurinta suomalaista rakennusalan tuotteita valmistavaa yritystä vuoden 2007 liikevaihdon mukaan.
| Sijoitus 2007 | Yritys (tärkeimmät tytäryhtiöt) | Liikevaihto 2007 /milj>  € | Tulos ennen satunnaisia eriä 2007 /milj>  € | Henkilökunta 2007 | Lähde |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Kone Oyj | 4079 | 473 | 32600 |  |
| 2. | Finnforest | 1399,5 | 8,0 | 4471 |  |
| 3. | Uponor Oyj | 1219,3 | 151,0 | 4581 |  |
| 4. | Ruukki Construction | 1042,0 | 150,0 | 5278 |  |
| 5. | Paroc Group | 461,7 | 12,1 | 2282 |  |
| 6. | Rudus-konserni | 427,0 | 20,0 | 1290 |  |
| 7. | Oy KWH Pipe Ab | 282,0 | 4,0 | 1424 |  |
| 8. | Maxit Oy Ab | 254,2 | 44,0 | 720 |  |
| 9. | Ensto | 232,7 | 14,0 | 1524 |  |
| 10. | Parma Oy | 211,4 | 41,0 | 936 |  |
| 11. | PRT-Forest-konserni | 1735 | 13,3 | 885 |  |
|  | * Kontiotuote Oy |  |  |  |  |
|  | * Lappli-talot Oy |  |  |  |  |
|  | * Piklas Oy |  |  |  |  |
|  | * PRT-Lami Oy |  |  |  |  |
| 12. | Harjavalta-konserni | 173,0 | 7,2 | 510 |  |
| 13. | Finnsementti Oy | 157,1 | 5,7 | 220 |  |
| 14. | Halton-konserni | 148,0 | 9,0 | 1059 |  |
| 15. | Oras-konserni | 143,6 | 20,7 | 1180 |  |
| 16. | Fläkt Woods Holdings Oy | 143,0 | 10,8 | 573 |  |
| 17. | Lujabetoni-konserni | 139,2 | 16,1 | 647 |  |
| 18. | Lemminkäinen Rakennustuotteet | 133,8 | 11,2 | 749 |  |
|  | * Forssan Betoni Oy |  |  |  |  |
| 19. | Inwido Finland Oy | 108,0 |  ? |  ? |  |
|  | * Pihla |  |  |  |  |
|  | * Tiivi |  |  |  |  |
|  | * Eskopuu |  |  |  |  |
| 20. | Peikko Group | 94,1 |  ? | 755 |  |
Madagaskarinkiuru

| Madagaskarinkiuru |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Kiurut Alaudidae
Suku::  Varpuskiurut Eremopterix
Laji::  hova
Kaksiosainen nimi
 Eremopterix hova  (Hartlaub, 1860) 
Synonyymit
 Mirafra hova 
Katso myös
   Madagaskarinkiuru Wikispeciesissä   Madagaskarinkiuru Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Madagaskarinkiuru (Eremopterix hova) on Madagaskarin kotoperäinen varpuslintu. Gustav Hartlaub kuvaili lajin holotyypin Madagaskarin St Augustine Baysta 1860.
Luettelo jääkiekon Suomi-sarjassa pelanneista joukkueista

Lueteltuna kaikki Suomi-sarjassa jääkiekkoa pelanneet joukkueet. Tilanne kauden 2019–2020 jälkeen.
| Seura | Kausien määrä |
| --- | --- |
Koovee, Tampere: 18
Seinäjoen Hockey Team/S-Kiekko: 17
JHT, Kalajoki: 16
RoKi: 15
Raahe-Kiekko: 15
Ketterä: 14
Titaanit, Kotka: 14
FPS: 12
TuusKiekko / Bewe TuusKi / KJT, Tuusula: 11
VG-62, Naantali: 11
Hunters, Porvoo: 11
Pyry: 11
EtPo-72, Ylitornio: 10
Ahmat: 9
Jeppis HT, Pietarsaari: 8
Hermes: 8
Karhu HT: 8
HeKi: 7
D-Kiekko, Jyväskylä: 7
Savonlinnan Pallokerho: 6
Kiekko-Oulu: 6
Vermuntilan Tempo HT: 6
HCK/HC Kerava: 6
IPK: 6
HCIK: 6
KoMu HT, Mustaraasi: 5
HC Montreal/HCM, Tampere: 5
Kiekko-Laser, Oulu: 5
HC Satakunta: 5
Waasa Red Ducks: 5
AaKoo, Anjalankoski: 4
Ylivieskan Jääkarhut: 4
LLuja, Huittinen: 4
Jokipojat, Joensuu: 4
Kajaanin Hokki: 4
Laser HT, Liminka: 4
Riemu: 4
Kuusamon Pallo-Karhut: 3
Kirkkonummen Salamat: 3
HC KSNK: 3
Hydraulic Oilers: 3
KeuPa HT: 3
Muik Hockey: 3
Haukat: 3
Diskos, Jyväskylä: 2
WarKis, Varkaus: 2
PEPO HC, Lappeenranta: 2
KalPa, Kuopio: 2
Espoon Palloseura: 2
Pitäjänmäen Tarmo, Helsinki: 2
Lempäälän Kisa: 2
Grankulla IFK, Kauniainen: 2
LeKi-75: 2
Ankat: 2
Hurtat: 2
TIHC: 2
Pingviinit: 2
Kiekkokopla: 2
Uleåborg A.I.K: 2
HC Giants: 2
Kiekko-Espoo: 2
Mikkelin Jukurit: 1
Nivala Cowboys: 1
Kiekko-Vantaa: 1
Hyvinkään Ahmat: 1
Karhu-Kissat, Helsinki: 1
Nastolan Kiekko: 1
OKK: 1
EHC: 1
Lämärit: 1
Raahen Jääkiekkoklubi: 1
Kiekkohait: 1
KooKoo-65: 1
LoKV: 1
Manuel Camilo Vial Risopatrón

Manuel Camilo Vial Risopatrón (s. 20. toukokuuta 1935 Santiago de Chile) on chileläinen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Santiago de Chilen arkkihiippakuntaan 16. heinäkuuta 1961 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Pauzeran titulaaripiispaksi 21. maaliskuuta 1980. Piispaksi vihkiminen seurasi 18. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Raúl Silva Henríquez, jota avustivat Bernardino Piñera Carvallo ja Francisco José Cox Huneeus.
Vial Risopatrón sai 20. joulukuuta 1983 nimityksen San Felipen ja 21. syyskuuta 2001 Temucon piispaksi. Hän jäi eläkkeelle 14. toukokuuta 2013.