stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Aberdarevuoristo

| Aberdarevuoristo |
| --- | --- |
 Aberdarevuoristoa Kenian keskiosissa Nyandaruan piirikunnassa.
Maantiede
Sijainti:  Keniassa Nairobin pohjoispuolella, hieman päiväntasaajasta etelään.
Vuoriston pituus:  160 km
Koordinaatit:  0°19′08.4″S, 36°36′55.1″E
Korkein kohta
Nimi:  Oldoinyo Lesatima (Mount Satima)
Korkeus meren-pinnan tasosta:  3 999 m
Koordinaatit:  0°20′59.0″S, 36°37′00.0″E
Aberdarevuoristo sijaitsee Keniassa, Itä-Afrikan hautavajoaman itäharjanteella.
Aberdarevuoristo on noin 160 kilometriä pitkä ylänköalueen vuorijono Keniassa Nairobin pohjoispuolella, hieman päiväntasaajasta etelään. Vuoristo on osa Itä-Afrikan hautavajoaman itäistä haaraa. Vuoriston korkeimpia huippuja ovat Oldoinyo Lesatima (Mount Satima) (3 999 m) ja Ilkinangop (3 906 m). Vuoriston länsirinne kuuluu Nyandaruan piirikuntaan ja itärinne pääosin Nyerin piirikuntaan ja Murangan piirikuntaan.
Metsät ja luonto

Vuoristo on ollut metsän peitossa, mutta vuonna 2002 tehdyn ilmakuvaseurannan perusteella seudulla on havaittu mittavia laittomia metsänhakkuita. Ainakin 61 neliökilometrin alalta ikivanhaa metsä ja muita puita on kaadettu muun muassa puuhiilen tuottamiseksi. Vuoriston eteläosissa on paikoin jopa 80 prosenttia metsästä hakattu luvattomasti. Metsää on raivattu myös asutukselle, karjan laidunmaaksi sekä viljelyksille. Kuvista paikallistettiin esimerkiksi useita pieniä marihuanaviljelmiä. Sittemmin suojelumääräyksillä ja aitaamalla suojelualue lähes 400 kilometrin pituisella sähköaidalla elokuuhun 2009 mennessä, saatiin vuosina 2005–2010 villieläimet pysymään paremmin suojelualueella ja metsäpinta-ala kasvuun (+20,6 %).
Vuorten yläosat noin 2 000 metristä 3 999 metriin kuuluvat Aberdaren kansallispuistoon. Kansallispuiston alueelta on tunnistettu yli 700 kasvilajia ja useita uhanalaisia eläinlajeja.
Vesistöjen valuma-alue

Aberdare on tärkeä osa useiden Kenian vesistöjen valuma-alueesta. Vuoristosta saadaan vettä Sasumuan ja Ndkainin tekojärvet, joilla täytetään pääosa Nairobin vesitarpeesta. Kenian suurin joki Tana saa alkunsa Aberdaren vuoristosta. Joen valuma-alue 126 927 km2 vastaa lähes 21 prosenttia Kenian pinta-alasta, sekä Naivasha-järveen laskeva Malewajoki. Tanajoessa on useita 1960–1990-luvulla rakennettuja vesivoimaloita, joilla tuotetaan 55 prosenttia Kenian vesivoimasta.
Viljely

Etenkin alempana Aberdarevuoriston itärinteillä tuotetaan  kenialaista teetä (muun muassa Kiambun piirikunnan Thikan teealue, Murang’an ja Nyerin piirikunnat). Erään näkemyksen mukaan seudun tumma, vulkaaninen maaperä ja ikivanhat metsät antavat arominsa siellä tuotetulle mustalle teelle.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Aberdarevuoristo Wikimedia Commonsissa
Agni-jooga

Agni-jooga (engl. The Agni Yoga, ven. Жива́я Э́тика) on yhdysvaltalainen yhteisö, jonka venäläinen taidemaalari Nicholas Roerich (Nikolai Konstantinovitch Rerikh) ja hänen vaimonsa Helena Roerich (Elena Ivanovna Rerikh) perustivat vuonna 1920 New Yorkissa.
Sana "agni" on sanskritin kieltä ja tarkoittaa tuli. Se on myös Vedan jumalan nimi. Roerichien käyttämässä yhteydessä se tarkoittaa henkistä tulta sydämessä tai fyysistä energiaa.
Sana joga ei viittaa Hatha joogan fyysisiin harjoituksiin eikä Bhakti Yogaan tai Raja Yogaan vaan tarkoittaa tietoista pyrkimystä seurata johtajien opettamia periaatteita jokapäiväisessä elämässä ja työssä.
Aiheesta muualla

Suomen Roerich-kulttuuriyhdistys (Arkistoitu – Internet Archive)
International Centre of the Roerichs (Arkistoitu – Internet Archive)
L. Shaposhnikova. Philosophy of Cosmic Reality (julkaistu kirjassa Leaves of Morya’s Garden. Book.1: The Call. 1924. 2nd ed. М.:ICR; Master-Bank, 2003.)
The Agni Yoga Society
Lets protect the names and heritage of the Roerichs (in Russion). Issue 1. Issue 2. Issue 3. Issue 4.
Aleksandr Kots

Aleksandr Kots 2009.
Aleksandr Igorevitš Kots (ven. Александр Игоревич Коц; s. 3. syyskuuta 1978) on venäläinen toimittaja.
Kots aloitti vuonna 1999 työskentelyn Komsomolskaja Pravda -lehdessä poliittisten aiheiden parissa. Hän on erikoistunut sodan sekä luonnon- ja muiden katastrofien käsittelyyn. Hän on kuvannut Dmitri Stešinin kanssa Venäjän hallinnolle myötämielisestä näkökulmasta tapahtumia Kosovossa, Afganistanissa, Tšetšeniassa, Pohjois-Afrikassa, Lähi-idässä, Georgiassa ja Ukrainassa. Vuonna 2011 Libyan sisällissodan aikana kapinallisjoukot ottivat Kotsin ja Stešinin kiinni. Nämä syyttivät kaksikkoa Muammar Gaddafin hallinnon vakoojiksi. Venäjän viranomaisten väliintulon jälkeen kaksikko vapautettiin.
Kots sai 21. huhtikuuta 2014 muiden Venäjän hallintoa tukevien journalistien kanssa Isänmaan ansioritarikunnan toisen luokan mitalin "objektiivisuudesta Krimin niemimaan tapahtumien raportoinnissa". Ukrainan turvallisuuspalvelulle Kots on persona non grata terroristien avustajana. Syyskuussa 2022 Kots vaati Venäjän Ukrainassa aloittaman suurhyökkäyksen sotilaalliselta johdolta totuuden kertomista sen sijaan, että huonot uutiset pyritään salaamaan.
Alboráninmeri

Alboráninmeri sateliittikuvassa.
Alboráninmeri on Välimeren läntisin osa, joka sijaitsee Espanjan etelärannikon ja Marokon pohjoisrannikon välissä. Se yhdistää Välimeren Atlantin valtamereen. Alueella on voimakkaita, pohjan pinnanmuotoja myötäileviä merivirtoja ja -pyörteitä, jotka synnyttää Gibraltarinsalmen kautta purkautuva Atlantin valtameren kylmä päällysvesi.
Maantiede

Alboráninmeren rannikkovaltioita ovat pohjoisessa Espanja, etelässä Marokko ja Algeria, sekä näiden lisäksi idässä Yhdistyneelle kuningaskunnalle kuuluva Gibraltar.
Merikartoitusjärjestö International Hydrographic Organization määrittelee Alboráninmeren rajat seuraavasti:
Lännessä: linja, joka yhdistää Gibraltarin eteläisimmän paikan (Europa Point) Euroopassa Penisula de Alminan kärkeen Afrikassa.
Idässä: linja, joka yhdistää Andalusiassa sijaitsevan Capo de Gatan Algeriassa sijaitsevaan Capo Fegaloon.
Alboráninmeren keskisyvyys on noin 445 metriä. Sen syvin kohta on 1 500 metrin syvyydessä.
Voimakkaan sekoittumisen vuoksi Alboráninmeren vesi on ravinteikasta ja siinä elää hyvin monimuotoinen eliölajisto. Se on merkittävä elinympäristö etenkin monille valaille, kuten pitkäeväpallopäille ja delfiineille. Lisäksi se on tärkeä läpikulkupaikka sillivalaille, valekarettikilpikonnille ja monille ulappaliitäjille.
Merellä on lukuisia pieniä saaria, muun muassa Isla de Alborán.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Alboráninmeri Wikimedia Commonsissa
Aleksandr Kulik

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 23. heinäkuuta 1981 (ikä 43)
Syntymäpaikka: Sillamäe, Viron SNT, Neuvostoliitto
Pelipaikka: puolustaja/hyökkääjä
Pituus: 193 cm
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1999–2001 |  Sillamäe Kalev | 37 | (6) |
| 2001–2003 |  Flora | 41 | (27) |
| 2003 | →  Tervis (laina) | 11 | (12) |
| 2003 |  Tulevik | 6 | (5) |
| 2004–2007 |  Trans | 103 | (10) |
| 2006 | →  FC Astana (laina) | 11 | (2) |
| 2008 |  RoPS | 25 | (4) |
| 2009–2011 |  Sillamäe Kalev | 84 | (14) |
| 2011–2012 |  Trans | 27 | (2) |
| 2012 |  Jõhvi Lokomotiv | 16 | (8) |
| Yhteensä | Yhteensä | 361 | (90) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Aleksandr Kulik (s. 23. heinäkuuta 1981 Sillamäe, Viron SNT, Neuvostoliitto) on entinen virolainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan puolustaja tai keskushyökkääjä. Suomessa Kulik edusti Rovaniemen Palloseuraa kaudella 2008.
Helmikuussa 2008 Kulik teki RoPSin kanssa kautta 2008 kattavan sopimuksen. Ennen sitä hän oli harjoitellut Suomessa FC OPA:ssa. RoPS:n valmennusjohto kävi tarkkailemassa Oululaisten joukkueiden jalkapalloturnausta ja Kulikin otteet vakuuttivat seuran niin, että hänen kanssaan tehtiin sopimus. Samasta turnauksesta RoPS:n mukaan tulivat myös Titi Essomba ja Mykola Pavlenko.
Kulik on entinen hyökkääjä ja tehnyt Viron sarjoissa yhteensä 43 maalia mm. FC Florassa ja Trans Narvassa. RoPS:ssa hänen paikakseen on vakiintunut keskuspuolustajan rooli. Kulik teki heti ensimmäisessä ottelussaan RoPS:n paidassa maalin, joka syntyi Liigacupissa FC Honkaa vastaan.
Kulikin sopimus irtisanottiin jo ennen kauden 2008 päättymistä sopupeliepäilyjen vuoksi.
Albrecht Altdorfer

Albrecht Altdorfer. Philipp Kilianin kaiverrus 1600-luvulta.
Albrecht Altdorfer (n. 1480 – 12. helmikuuta 1538, Regensburg) oli saksalainen taidemaalari, painokuvien tekijä ja piirtäjä, jota pidetään yhtenä eurooppalaisen maisemamaalauksen perustajista.
Altdorfer vietti suurimman osan elämästään Regensburgissa, jonka kansalaisuuden hän sai vuonna 1505. Hän toimii myöhemmin kaupungin virallisena arkkitehtina ja kaupunginneuvoston jäsenenä. Altdorfer oli Tonavan koulukunnan merkittävin edustaja. Hänen varhaisissa henkilöitä kuvaavissa maalauksissa näkyy jo kasvavaa kiinnostusta maisemaa kohtaan. Vuonna 1510 valmistunut maalaus Pyhä Yrjö ja lohikäärme on käytännössä maisemamaalaus, sillä ritari jää maalauksessa pelkkään sivuosaan, kun huomio kohdistuu mahtavaan alkumetsään. Maisema Regensburgista (noin 1522–1525) on ensimmäisiä Altdorferin maalaamia puhtaita maisemakuvia, joissa ei ole lainkaan ihmishahmoja. Hänen suosikkiaiheinaan olivat Saksan ja Itävallan vehreät ja läpipääsemättömät aarniometsät. Hän kuvasi myös ensimmäisten joukossa auringonlaskua ja raunioita iltahämärässä. Useat hänen vuonna 1518 valmistuneista Pyhän Florianuksen kirkossa sijaitsevista alttaripaneeleista, jotka kuvaavat Kristuksen kärsimystä ja Pyhän Sebastianuksen marttyyrikuolemaa, ovat yökuvia, joissa hän hyödynsi soihtu- ja tähtivaloa. Altdorferin mestariteos on Aleksanterin taistelu (1529; Alte Pinakothek, München), joka on yhdistelmä uskomattoman yksityiskohtaista taistelukohtausta sekä dramaattista ja ilmeikästä maisemakuvaa.
Altdorferin maalausten näyttävät elementit näkyivät myös hänen piirustuksissaan, joista suurin osa tehtiin mustavalkoisin korostuksin ruskealle tai siniharmaalle paperille. Hänen kaiverruksilleen ja puupiirroksilleen oli ominaista leikkisä kekseliäisyys. Uransa loppupuolella Altdorfer otti käyttöön uuden taidegrafiikan menetelmän, etsauksen, ja teki tällä tekniikalla useita maisemakuvia.
Teoksia

Pyhä Yrjö ja lohikäärme (1510)
Pyhän Sebastianuksen marttyyrikuolema (noin 1509–1516)
Issoksen taistelu tai Aleksanterin taistelu (1529)
Kaupunki järven rannalla, Etsaus (1520-luku)
Omakuva. Puupiirros (ennen vuotta 1530)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Albrecht Altdorfer Wikimedia Commonsissa
Alex Jennings

Alex Jennings (s. 10. toukokuuta 1957 Essex) on englantilainen näyttelijä.
Jennings on arvostettu teatterinäyttelijä, joka on työskennellyt muun muassa Royal Shakespeare Companyssa. Hän on voittanut Olivier-palkinnon kolme kertaa: vuonna 1988 hän sai parhaan komediaesiintyjän palkinnon näytelmästä Too Clever By Half, vuonna 1996 parhaan miesnäyttelijän draamapalkinnon näytelmästä Peer Gynt ja vuonna 2003 parhaan miesnäyttelijän musikaalipalkinnon näytelmästä My Fair Lady.
Filmirooleja Jenningsillä on ollut elokuvissa Kyyhkyn siivet (1997), Santapeikko (2004), The Queen (2006), Belle (2013) ja The Lady in the Van (2015). Hän on näytellyt myös esimerkiksi sarjoissa Cranfordin naiset, The Crown, The Halcyon, Minkä taakseen jättää ja Perienglantilainen skandaali.
Aiheesta muualla

Alex Jennings Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Al-Ahli SC (Bengasi)

Al-Ahli Bengasi Sports Club (arab. النادي الأهلي بنغازي الرياضي‎‎) on libyalainen jalkapalloseura, joka perustettiin vuonna 1947. Se on voittanut yhteensä neljä kertaa Libyan mestaruuden ja on saavutuksella kolmanneksi menestynein seura Libyan pääsarjassa. Joukkueen kotistadion on March 28 Stadium, joka sijaitsee Bengasissa.
Saavutukset

Libyan mestaruus (4): 1970, 1972, 1975, 1992
Libyan cup (3): 1988, 1991, 1996
Entisiä valmentajia

Mohamed Abdou Saleh el-Wahsh (1969–1972)
Nicolae Oaida (1972–1974)
Albert Flórián (1978–1985)
Ahmed Ben Sawed (1987–1988)
Ahmed Ben Sawed (1994–1995)
Saïd Amara (1996–1999)
Hassan Shehata (1999)
Ahmed Ben Sawed (2004–2005)
Al-Tayeb Abu Hafs (2005–2007)
Abderrahmane Mehdaoui (2007–2008)
Draghon (2008–2009)
Dutra (8/2009–11/2009)
Helmy Toulan (11/2009–12/2009)
Kilpailukielto

Seura sai viiden vuoden kilpailukiellon vuonna 1999, kun seuran kannattajat pilkkasivat avoimesti Al-Saadi al-Gaddafia.
Aiheesta muualla

Virallinen kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive) (arabiaksi)
Airs baroques français

| Airs baroques français Patricia Petibon |
| --- | --- | --- |

Julkaisun tiedot
 Äänitetty : Notre-Dame du Liban -kirkko, Pariisi, 22.–25.1.2001
 Julkaistu: 2001
 Tuottaja(t): Alain Lanceron
 Tyylilaji: barokkiooppera
 Kesto: 63.25
 Levy-yhtiö: Virgin Veritas
Patricia Petibonin muut julkaisut
| - - | Airs baroques français 2001 | French Touch 2003 |
Airs baroques français on sopraano Patricia Petibonin resitaalilevy, joka ilmestyi vuonna 2003. Se sisältää ranskalaisten säveltäjien barokkiooppera-aarioita vuosilta 1686–1755, vahvimmin edustettuna säveltäjistä on Jean-Philippe Rameau. Albumilla soittaa vanhaan musiikkiin erikoistunut orkesteri Les Folies Françoises, johtajanaan Patrick Cohën-Akenine
Kappaleet

Jean-Philippe Rameau: Platée - Air de Clarine: "Soleil, fuis de ces lieux" – 2.13
Jean-Philippe Rameau: Les fêtes de l'Hymen et de l'Amour - Ariette de l'Amour "Volez, plaisirs, célébrez ce beau jour" – 3.11
Jean-Philippe Rameau: Les fêtes de l'Hymen et de l'Amour - Entrée des Égyptiens – 1.46
Jean-Philippe Rameau: Les fêtes de l'Hymen et de l'Amour - Ariette de l'Égyptienne: "L'amant que j'adore" – 1.52
Jean-Philippe Rameau: Les fêtes de l'Hymen et de l'Amour - Ariette de l'Égyptienne: "Amour, lance tes traits" – 2.55
Jean-Philippe Rameau: Platée - Air de la Folie: "Formons les plus brillants concerts... Aux langueurs d'Apollon" – 5.31
Marc-Antoine Charpentier: David et Jonathas - Jonathas: "A-t-on jamais souffert une plus rude peine?" – 7.25
Jean-Baptiste Lully: Armide - Prélude & Armide: "Enfin, il est en ma puissance" – 5.30
Jean-Baptiste Lully: Armide - Armide: "Le perfide Renaud me fuit" – 5.02
Jean-Philippe Rameau: Les Indes Galantes - Air de Phani: "Viens, hymen" – 4.27
Jean-Philippe Rameau: Les Indes Galantes - Air de Zima: "Régnez, plaisirs et jeux" – 3.14
Jean-Philippe Rameau: Les Indes Galantes - Chaconne – 5.35
Nicolas Racot de Grandval: "Rien du tout" (1755) – 14.44
Muusikot

Patricia Petibon, sopraano
Les Folies Françoises, orkesteri
Patrick Cohën-Akenine, johtaja
Tuotanto

Nauhoitus: Notre-Dame du Liban -kirkko , Pariisi, 22.–25.1.2006
Vastaava tuottaja: Alain Lanceron
Taiteellinen johtaja: Etienne Collard
Ääniteknikko: Frédéric Briant
Valokuvat: Mike Diver
Aiheesta muualla

Patricia Petibon (Arkistoitu – Internet Archive).
Les Folies Françoises.
Akasiakerttu

| Akasiakerttu |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Hertut Cisticolidae
Suku::  Phyllolais
Laji::  pulchella
Kaksiosainen nimi
 Phyllolais pulchella  (Cretzschmar, 1827) 
Katso myös
   Akasiakerttu Wikispeciesissä   Akasiakerttu Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Akasiakerttu (Phyllolais pulchella) on herttujen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Akasiakerttua tavataan laajalla alueella Keski- ja Itä-Afrikassa. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Airspeed Envoy

| Airspeed Envoy |
| --- | --- |
 Private Charter Ltd:n Airspeed AS.6 Envoy Manchesterissa vuonna 1948.
Tyyppi:  matkustajalentokone
Alkuperämaa:   Yhdistynyt kuningaskunta
Valmistaja:  Airspeed
Ensilento:  26. kesäkuuta 1934
Valmistusmäärä:  52 + 10 lisenssillä 
Kehitetty mallista:  Airspeed Courier
Muunnelmat:  Airspeed Oxford
Airspeed Envoy oli brittiläinen Airspeedin valmistama kaksimoottorinen matkustajakone, joka lensi ensilentonsa kesäkuussa 1934.
Kehitys ja tuotanto

Airspeed-tehdas lähti kehittämään vuoden 1933 lopulla yksimoottorisen Courier-koneen pohjalta. Pieneksi liikennelentokoneeksi suunniteltu konetyyppi teki ensilentonsa 26. kesäkuuta 1934. Airspeed valmisti tyyppiä eri voimalaitteilla varustettuina versioina yhteensä 52 kappaletta, minkä lisäksi tyyppiä lisenssivalmistettiin kymmenen kappaletta Mitsubishin tehtaalla Japanissa. Konetyypin pohjalta kehitettiin myöhemmin Airspeed Oxford, jota valmistettiin lopulta lähes 8 800 kappaletta RAF:n koulukoneeksi vuosina 1937–1945.
Käyttö Suomessa

Saksalainen Messerschmitt Bf 109E-hävittäjä ampui alas Suomen ilmavoimien käytössä olleen de Havilland D.H.89A Dragon Rapide -koneen OH-BLB Lappi Kiestingissä marraskuussa 1941. Saksalaiset korvasivat alas ammutun koneen maaliskuussa 1942, kun Suomelle luovutettiin Tšekkoslovakian miehityksen yhteydessä saksalaisten sotasaaliiksi jäänyt ČSA-lentoyhtiön AS.6E Envoy. Koneen valmistustunnus oli 47 ja se oli aiemmin lentänyt tšekkoslovakialaisella rekisteritunnuksella OK-BAL, mutta siinä oli Suomeen saapuessaan jo Luftwaffen konetunnukset ja kantatunnus CM+SA. Envoy sai Suomen ilmavoimissa sotilasrekisteritunnuksen EV-1, ja se kunnostettiin lentovarikolla ennen luovuttamista lentolaivue 48:lle. Kone vaurioitui Utissa 2. kesäkuuta 1942 oikean laskutelineen petettyä. Se siirrettiin yksikössä suoritettujen korjausten jälkeen joulukuussa 1942 T-LeLv 17:lle, ja sieltä edelleen ilmavoimien viestikoululle seuraavan vuoden kesäkuussa. Viestikoulu käytti konetta radiokoulutuksessa, kunnes se tuhoutui 31. heinäkuuta 1943 Parolassa. Koneen toinen moottori oli tuntunut sammuvan laskuun tultaessa, minkä jälkeen kone oli syöksynyt metsään. Ohjaaja ja viisi koulutettavaa loukkaantuivat. Koneen vasen moottori oli kuitenkin vain pudottanut hetkellisesti kierroksia kaasun avaamisen yhteydessä, ja onnettomuus olisi voitu välttää, jos moottorin ”heräämistä” olisi hetki odotettu. EV-1 poistettiin ilmavoimien kalustoluettelosta 898 tuntia ja 10 minuuttia lentäneenä 12. joulukuuta 1943. Kokonaislentoajasta 148 tuntia oli Suomen käytössä.
Versiot

Lähde:
Tekniset tiedot (AS.6E Envoy)

Lähde:
Yleiset ominaisuudet
Matkustajat: 6
Pituus: &&&&&&&&&&&&&010.053000010,53 m
Kärkiväli: &&&&&&&&&&&&&015.094000015,94 m
Korkeus: &&&&&&&&&&&&&&02.09000002,90 m
Siipipinta-ala: &&&&&&&&&&&&&031.050000031,5 m²
Tyhjäpaino: &&&&&&&&&&&01900.&&&&001 900 kg
Lentopaino: &&&&&&&&&&&02900.&&&&002 900 kg
Voimalaite: &&&&&&&&&&&&&&02.&&&&002 × Walter Castor -seitsemänsylinterinen tähtimoottori; &&&&&&&&&&&&0254.&&&&00254 kW (&&&&&&&&&&&&0340.&&&&00340 hv) per moottori
Suoritusarvot
Suurin nopeus: &&&&&&&&&&&&0293.&&&&00293 km/h 1 000 metrissä
Matkalentonopeus: &&&&&&&&&&&&0265.&&&&00265 km/h
Lentomatka: &&&&&&&&&&&01000.&&&&001 000 km
Lakikorkeus: &&&&&&&&&&&05800.&&&&005 800 m
Avioniikka
Aiheesta muualla

Taylor H. A.: Airspeed Aircraft since 1931.  Lontoo:  Putnam and Company Ltd., 1970.  SBN 370 00110 9.  (englanniksi)
Akasiakäpinkäinen

| Akasiakäpinkäinen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Käpinkäiset Campephagidae
Suku::  Afrikankäpinkäiset Campephaga
Laji::  flava
Kaksiosainen nimi
 Campephaga flava  Vieillot, 1817 
Katso myös
   Akasiakäpinkäinen Wikispeciesissä   Akasiakäpinkäinen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Akasiakäpinkäinen (Campephaga flava) on käpinkäisten heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Akasiakäpinkäistä tavataan Afrikan etelä- ja itäosissa. Lajin kannankehitys on vakaa, eikä sen uskota olevan vaarassa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Akasiapussitiainen

| Akasiapussitiainen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Pussitiaiset Remizidae
Suku::  Afrikanpussitiaiset Anthoscopus
Laji::  minutus
Kaksiosainen nimi
 Anthoscopus minutus  (Shaw & Nodder, 1812) 

Katso myös
   Akasiapussitiainen Wikispeciesissä   Akasiapussitiainen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Akasiapussitiainen (Anthoscopus minutus) on pussitiaisten heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Akasiapussitiaista tavataan Eteläisessä Afrikassa, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 1 710 000 km2. Lajin kanta on vakaa ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Altötting (piirikunta)

Altöttingin piirikunta (saks. Landkreis Altötting) on piirikunta Ylä-Baijerissa Saksan Baijerin osavaltiossa. Piirikunnan pinta-ala on 569,35 neliökilometriä ja väkiluku vuonna 2020 oli 111 654. Piirikunnan keskus on Altötting.

Käännös suomeksi
Altševskin piiri

| Altševskin piiri Алчевський район |
| --- | --- |
 Piiri Luhanskin alueen kartalla (2020- rajoin).
Valtio:  Ukraina
Alue:  Luhansk
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Altševsk (106 550 as.) (106 550 as., 2021)
Pinta-ala  ():  2 010 km²
Väkiluku (2021, arvio)  ():  437 513
Altševskin piiri (ukr. Алчевський район, Altševskyi raion) on hallinnollinen piiri Ukrainan Luhanskin alueella. Piirin hallinnollinen keskus on Altševskin kaupunki (ukr. Алчевськ; 106 550 as., 2021). Itä-Ukrainan sodan seurauksena piiri on kuulunut vuodesta 2014 Ukrainan hallituksen kontrollin ulkopuolelle jääneisiin kapinallisalueisiin.
Ukrainan vuoden 2020 aluehallinnollisessa uudistuksessa maan paikallispiirien lukumäärää vähennettiin huomattavasti. Tällöin Altševskin piirin pinta-alaksi tuli 2 010 neliökilometriä.
Ukrainan tilastokeskus arvioi Altševskin piirin väkiluvuksi 437 513 (1.1.2021). Kaupunkilaisiksi heistä tilastoitiin 96,9 prosenttia (423 926 as.), eli piirin 11 kaupungin (Almazna, Altševsk, Brjanka, Holubivka, Zymohirja, Zorynsk, Irmino, Kadijivka, Kyputše, Pervomaisk, Perevalsk) ja 24 kaupunkityyppisen taajaman asukkaat.
Amazonianvireo

| Amazonianvireo |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Vireot Vireonidae
Suku::  Vihervireot Hylophilus
Laji::  hypoxanthus
Kaksiosainen nimi
 Hylophilus hypoxanthus  Pelzeln, 1868 
Katso myös
   Amazonianvireo Wikispeciesissä  
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvoIUCN-testi OK: 
Amazonianvireo (Hylophilus hypoxanthus) on eteläamerikkalainen varpuslintu. Sen esiintymisalue käsittää pääasiassa Amazonian alueen Kaakkois-Kolumbiasta Ecuadoriin, Peruun, Brasiliaan ja Pohjois-Boliviaan. Lajista tunnetaan kuusi alalajia. August von Pelzeln kuvaili lajin holotyypin Rio Negron yläjuoksulta Brasiliassa vuonna 1868.
Alboin

Alboin Nürnbergin kronikassa.
Alboin (k. 28. kesäkuuta 572 tai 573) oli langobardien kuningas ja Italian valloittaja.
Kun Alboin seurasi isäänsä Audoinia valtaistuimella vuonna 565, langobardit asuivat vielä Pannoniassa. Alboin liittoutui avaarien kanssa ja voitti vuonna 567 gepidit sekä tappoi näiden kuninkaan Kunimundin. Kun Alboinin ensimmäinen vaimo oli kuollut, hän pakotti vaimokseen Kunimundin tyttären Rosamundan.
Alboin johti vuonna 568 langobardit Alppien yli ja valloitti suurimman osan Pohjois-Italiaa. Hänen vaimonsa Rosamunda murhautti hänet kostona isänsä surmaamisesta.