stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Bastards
Jäsenet

Sid Salminen – laulu
Rike Jokela – kitara
Vuokko VuorInen  – basso
Jaska Ahonen – rummut
Jäsenet > Entiset jäsenet

Lahti  – laulu (1982-1983)
Roitsu - basso (1981-1983)
Masa - rummut (1981-1983)
Julkaisut > Albumit

Turvallista huomista (1982,  Propaganda Records)
Järjetön maailma (Insane World) (1983,  Propaganda)
Siberian Hardcore (1983,  Propaganda, R-O-R)
Studio 27.11.–2.12.82 (2006,  Propaganda)
Julkaisut > Kokoelma-albumit

World Burns to Death (1994,  Lost and Found, Propaganda)
Järjetön maailma (1995,  Kråklund Records)
Maailma palaa (2013,  Propaganda)
Arctic Hardcore (2023,  Svart Records)
Julkaisut > EP:t

Maailma palaa ja kuolee (1982,  Propaganda)
Ei sotaa (2022,  Propaganda)
Aiheesta muualla

Propagandan kotisivut
Kirjallisuutta

Mika Saastamoinen: Parasta Lapsille Suomipunk 1977–1984.  Johnny Kniga, 2007.  ISBN 978-951-0-32379-3
Guineanruostegueretsa

| Guineanruostegueretsa |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Erittäin uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Kädelliset Primates
Alalahko::  Haplorrhini
Osalahko::  Apinat Simiiformes
Yläheimo::  Vanhan maailman häntäapinat Ceropithecoidea
Heimo::  Häntäapinat Ceropithecidae
Alaheimo::  Lehtiapinat Colobinae
Tribus::  Colobini
Suku::  Piliocolobus
Laji::  badius
Kaksiosainen nimi
 Piliocolobus badius  Kerr, 1792 
Synonyymit
 Procolobus badius 

Katso myös
   Guineanruostegueretsa Wikispeciesissä   Guineanruostegueretsa Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Guineanruostegueretsa eli guineangueretsa eli ruostegueretsa (Piliocolobus badius) on Piliocolobus-sukuun kuuluva apinalaji. Yksilön pituus ilman häntää on 45–67 cm ja hännän pituus on 52–80 cm. Naaras painaa 6,8–9,1 kg ja uros 9,1–12,2 kg. Lajia tavataan läntisessä Afrikassa vanhoissa sademetsissä. Naaras synnyttää yhden poikasen kerrallaan joka toinen vuosi. Naaraan tiineys kestää noin puoli vuotta. Guineanruostegueretsa oleskelee enimmäkseen korkealla puustossa ja laskeutuu harvoin maahan. Se käyttää häntäänsä apuna tasapainoiluun puissa. Laji muodostaa noin 20 yksilön laumoja. Guineanruostegueretsa syö enimmäkseen lehtiä ja jonkin verran myös kasvien versoja, hedelmien raakileita ja siemeniä. Laji on erittäin uhanalainen.
Aiheesta muualla

http://www.arkive.org/western-red-colobus/procolobus-badius (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Piliocolobus badius:  Wikidata: Q1075133  Wikispecies: Piliocolobus badius  ADW: Piliocolobus_badius  BOLD: 211530  CoL: 4HTQH  EoL: 310992  GBIF: 7262000  iNaturalist: 333740  IRMNG: 11164249  ITIS: 944230  IUCN: 161247840  MDD: 1000641  MSW: 12100621  NCBI: 164648  Observation.org: 86662  Open Tree of Life: 640572  Paleobiology Database: 236465  Species+: 4238 
Simia badius:  Wikidata: Q109647579  GBIF: 11110675
Ernest Guiraud

Ernest Guiraud
Ernest Guiraud (26. kesäkuuta 1837 – 6. toukokuuta 1892) oli ranskalainen säveltäjä. Hän toimi sävellyksen opettajana Pariisin konservatoriossa, missä hän vaikutti useaan säveltäjään, kuten Claude Debussyyn.
Guiraud sävelsi muun muassa oopperoita ja orkesteriteoksia. Parhaiten hänet tunnetaan Georges Bizet’n oopperan Carmen resitatiivien säveltäjänä sekä Jacques Offenbachin oopperan Hoffmannin kertomukset soitinnuksen loppuun saattajana Offenbachin kuoltua vuonna 1880. Guiraud myös sovitti toisen kahdesta Bizet’n Arlesitar-näytelmämusiikkiin perustuneesta orkesterisarjasta Bizet’n kuoltua.
Elämäkerta

Guiraud aloitti koulunkäyntinsä Louisianassa Yhdysvalloissa isänsä Jean-Baptiste-Louis Guiraudin johdolla. Tämä oli voittanut Prix de Rome -palkinnon vuonna 1827. Guiraud sävelsi 15-vuotiaana kolminäytöksisen oopperan David, jonka kuningas Daavidista kertovan libreton hän ja hänen isänsä olivat löytäneet Pariisista. Ooppera esitettiin menestyksekkäästi New Orleansin Théâtre d’Orléansissa vuonna 1853. Saman vuoden joulukuussa Guiraud purjehti takaisin Ranskaan jatkamaan musiikkikoulutusta. Hän opiskeli pianonsoittoa Antoine-François Marmontelin johdolla ja sävellystä Jacques Fromental Halévyn johdolla Pariisin konservatoriossa. Lahjakkaana opiskelijana hän sai ensimmäisen palkinnon pianonsoitosta vuonna 1858. Hän voitti seuraavana vuonna Prix De Romen, mikä on ainoa kerta kun sekä isä että poika ovat saaneet tämän palkinnon. Guiraud ystävystyi Camille Saint-Saënsin, Émile Paladilhen, Théodore Dubois’n ja erityisesti Georges Bizet’n kanssa.
Guiraud sävelsi aluksi yksinäytöksisiä näyttämöteoksia, joita esitettiin teatteriesitysten yhteydessä. Hänen ensimmäinen tärkeä näyttämöteoksensa oli Opéra-Comiquessa vuonna 1864 kantaesitetty Sylvie, joka oli yleisön suosikki ja vakiinnutti hänen maineensa Pariisissa. Ranskan–Preussin sodan aikana kaikki Pariisin teatterit suljettiin, joten Guiraud värväytyi vapaaehtoisena Ranskan jalkaväkeen.
Guiraud’n oopperoista Madame Turlupin (1872) sai kriitikoilta myönteisen vastaanoton, mutta sitä haittasi vanhanaikainen libretto. Guiraud’n uran huippua edusti kolminäytöksinen opéra comique Piccolino (1876), jota ei kuitenkaan koskaan esitetty uudelleen.
Käännös suomeksi
Basileia

Basileia (m.kreik. βασιλεία, joon.kreik. βασιληΐη, basilēïē) tai monarkia (μοναρχία, monarkhia, joon.kreik. μουναρχίη, mūnarkhiē) eli kuninkaanvalta oli antiikin Kreikassa useimpien valtakuntien ja polisten eli kaupunkivaltioiden alkuperäinen valtiomuoto. Siinä korkein valta oli kuninkaalla, josta käytettiin nimitystä basileus (βασιλεύς), alun perin myös anaks (ἄναξ). Kuninkaat hallitsivat vallanperimyksen ja tiettyjen erioikeuksien nojalla.
Historia

Kreikan herooisella ajalla eli mykeneläisellä kaudella monarkia oli hallintomuotona käytännössä kaikissa kreikkalaisissa kaupungeissa ja valtakunnissa. Kuninkaiden valta ja sen rajoitukset eivät olleet peräisin mistään kirjoitetuista laeista tai muusta lähteestä, vaan perinteestä. Kuninkaat olivat ylimystöä ja heimopäälliköitä, ja joidenkin tärkeimpien sukujen vanhimpia. Aristoteleen mukaan ensimmäiset kuninkaat olivat kansan hyväntekijöitä joko sota- tai muiden taitojen vuoksi tai siksi, että olivat koonneet kansan yhteisöksi ja valloittaneet sille maata. Siksi kansa hyväksyi heidät mielihyvin kuninkaiksi ja antoi aseman periytyä suvussa. Muuhun ylimystöön verrattuna heidän asemansa oli kuitenkin vain jonkin verran korkeampi. Joskus jopa termiä basileus käytettiin myös muusta ylimystöstä.
Historiallisen ajan kreikkalaiset kuninkuudet tunnetaan huonommin. Kuninkaiden valtaa vähennettiin useissa poliksissa asteittain. Monet polikset kehittyivät aristokratioiksi, joissa kuninkaan virka lakkautettiin, ja valta siirtyi ylimystösuvuille laajemmin. Tästä kehityksestä hyvänä esimerkkinä on Ateenan kuninkaan nimen ja virkatehtävien siirtyminen arkonteille, jotka valittiin ylimystösuvuista, ja erityisesti kuningasarkontille. Toisaalta monet polikset muuttuivat monarkioista tyrannioiksi eli yksinvaltaisiksi ainakin joksikin aikaa. Tyrannit olivat kuninkaita yksinvaltaisempia, ja heidän asemansa perustui laillisen perimyksen sijaan vallan kaappaamiseen joidenkin kansanryhmien tuella. Thukydideen mukaan tämä kehitys oli seurausta kaupunkien vaurastumisesta. Merkittävin polis, jossa kuninkuus oli olemassa vielä klassisella kaudella, oli Sparta, mutta senkin valtiomuoto yhdisti monarkian oligarkiaan ja jossain määrin myös demokratian piirteisiin.
Kuninkuus säilyi paremmin kreikkalaisen ydinalueen laidoilla. Epeiroksen molossien kuningaskunta, joka palautti alkuperänsä Akhilleuksen poikaan, sai valtaansa koko Epeiroksen peloponnesolaissodan jälkeen, ja kuninkuus säilyi aina 200-luvun eaa. lopulle saakka epäilemättä perustuslaillisen luonteensa vuoksi. Makedoniassa kuninkaat jäljittivät alkuperänsä Argoksen herakleideihin. Kuninkuuden perustaja oli Perdikkas I. Kuningaskunta valloitti laajan alueen nykyisessä Pohjois-Kreikassa, ja alisti sen lukuisat heimot.
Kreikkalaisen kuninkuuden luonne

Aristoteleen mukaan kuninkaan suhde alamaisiinsa oli sama kuin Zeuksen suhde muihin jumaliin tai isän suhde lapsiinsa. Varhaisina aikoina kun kaikella oli uskonnollinen merkityksensä, kuninkaiden papilliset tehtävät olivat epäilemättä yhdet tärkeimmistä. Kuten perheenpää oli kotinsa pappi, samoin kuningas oli valtion isänä koko valtion ylipappi. Kuningas suoritti uhritoimitukset valtion puolesta, ja hänen naimattomat tyttärensä sytyttivät kaupungin hestian eli kotilieden tulen. Kuninkaasta käytettiin erotuksetta nimityksiä arkhōn (ἄρχων), prytanis (πρύτανις) ja basileus (βασιλεύς). Esimerkiksi Kharon Lampsakoslainen antoi Spartan kuninkaita käsittelevälle tutkielmalleen nimen Lakedaimonian arkontit ja prytanit (Arkhontes kai prytaneis Lakedaimoniōn).
Kreikkalaiset eivät tunteneet absoluuttista monarkiaa termin nykyaikaisessa merkityksessä. Se vastaa käsitteenä ennemmin kreikkalaista ajatusta tyranniasta tai ehkä kuninkuutta Makedonian valtakunnassa. Aristoteles tosin käsittelee kuninkuuden lajeja (βασιλεῖαι, basileiai) luokitellessaan myös sellaisia muotoja, joista hän käyttää nimitystä ”täydellinen kuninkuus” (παμβασιλεία, pambasileia tai βασιλεία κυρία, basileia kyria), mutta hän vaikuttaa tekevän näin puhtaasti teoreettiselta näkökannalta; tällainen kuninkuus oli hyväksyttävissä vain, jos kuninkaan henkilökohtainen hyve ylitti selvästi muiden hyveet.
Muutoin Aristoteles luokitteli kuninkuudet neljään lajiin: (1) herooinen eli sankariaikojen kuninkuus (ἡ κατὰ τοὺς ἡρωϊκοὺς χρόνους, hē kata tūs hērōïkūs khronūs), joka on alamaisten vapaahtoisesti hyväksymää, mutta jossa valta on rajattua, ja kuningas toimii sotapäällikkönä, tuomarina ja ylipappina; (2) barbaarien kuninkuus (ἡ βαρβαρική, hē barbarikē), joka on perinnöllistä mutta lailla säädettyä valtaa, jota voidaan verrata orjanomistajan valtaan; (3) aisymnēteia (αἰσυμνητεία) eli valintaan perustuva tyrannia (αἱρετὴ τυραννίς, hairetē tyrannis); ja (4) spartalainen kuninkuus (ἡ Λακωνική, hē Lakōnikē) eli perinnöllinen elinikäinen sotapäällikkyys (στρατηγία κατὰ γένος ἀΐδιος, stratēgia kata genos aïdios).
Kreikkalaisen kuninkuuden luonne > Herooinen kuninkuus

Herooisen ajan kuninkuus oli perinnöllistä ja lakiin perustuvaa. Kuninkaiden valta oli kaukana absoluuttisesta. Kansa alistui kuninkaan valtaan vapaaehtoisesti, ja valtaoikeudet voitiin rajata tiettyihin tehtäviin. Homeroksella jokainen sotapäällikkö kantoi basileuksen nimeä, ja pelkästään faiaakeilla oli kolmetoista basileusta. Iliaassa Agamemnon oli ”valtias korkein” (βασιλεύτατος, basileutatos), mutta ainoastaan siksi, että toimi Troijan sotaretken päällikkönä, ei siksi, että olisi alueellisesti hallinnut muita.
Herooisen ajan kuninkuus oli periytyvää. Kuninkaalla oli jotain perittyä maata tai muuta omaisuutta (τέμενος, temenos), joka oli alun perin saatu sodassa tai muutoin, valtansa merkkinä. Kuninkaanvallan tärkein tunnus oli valtikka (σκῆπτρον, skēptron), joka periytyi isältä pojalle. Kruunua ei tunnettu, ja se tuli kuninkaan tunnukseksi vasta myöhemmin ja oli peräisin seppeleestä, jota kuningas piti päässään uhritoimituksia suoritettaessa pappeutensa merkkinä.
Kansa hyväksyi jokaisen seuraajan huutamalla tämän kuninkaaksi. Joskus kuningas ja alamaiset vaihtoivat valat. Kuninkaan asema vaati kuitenkin perityn aseman lisäksi mitä todennäköisimmin myös henkilökohtaista urheutta, sotakuntoa ja -menestystä, viisautta neuvoston edessä ja hyviä puhujanlahjoja. Kuninkaat kuvataan ulkoisesti kauniiksi ja sekä mieleltään että ruumiiltaan hyväkuntoisiksi. Kuninkaan sopi olla myös käsistään taitava, jollaisena erityisesti Odysseus kuvataan. Vanhuuden tultua kuningas menetti helposti asemansa.
Kuninkuuteen liittyi ajatus jonkinlaisesta jumalallisesta oikeutuksesta. Kuninkaat saivat arvonsa Zeukselta, ja olivat tietyllä tapaa Zeuksen poikia. Siksi Homeros viittaa näihin usein epiteetillä diotrefēs (διοτρεφής, ”Zeuksen kasvattama”), diogenēs (διογενής, ”Zeus-syntyinen”) tai jopa theios (θεῖος, ”jumalallinen”). Esimerkiksi Spartan kummankin kuningassuvun sukupuu johdettiin Herakleehen, Zeuksen poikaan. Aineias oli myyteissä Afroditen poika, Nestor Poseidonin pojanpoika, ja Aias ja Odysseus olivat Zeuksen pojanpojan poikia.
Kuningas oli ennen kaikkea sotajoukon päällikkö, ja sotaretkillä hän päätti elämästä ja kuolemasta. Ylipappina hän suoritti kaikki ne uskonnolliset toiminnot, joita ei nimenomaisesti ollut annettu joillekin toisille papeille. Tuomarina kuningas antoi tuomioita (θέμιστες, themistes), jotka sai Themiiltä, Zeuksen oikeudelliselta neuvonantajalta, ja erityisesti tällä tavoin antoi näytteen jumalallisesta alkuperästään ja yhteyksistään jumaliin.
Kuningas kutsui tarvittaessa koolle vanhimpien neuvoston (βουλὴ γερόντων, būlē gerontōn) käsittelemään sekä yhteiskunnallisia että sotilaallisia asioita. Kuninkaan ei kuitenkaan välttämättä tarvinnut noudattaa neuvoston neuvoja. Kuninkaan, tai kuninkaan ja neuvoston, päätökset tehtiin tiettäviksi miespuolisten kansalaisten kokoukselle (ἀγορά ἀγών, agora agōn). Kansa ei saanut keskustella asiasta, vaan hyväksyi päätöksen; mahdolliset vastalauseet esitettiin lyhyesti. Vasta Odysseiassa esiintyy ajatus kansan mielipiteen merkityksestä.
Kreikkalaisen kuninkuuden luonne > Aisymneteia ja barbaarien kuninkuus

Aisymnēteia (αἰσυμνητεία) eli valittu tyrannia (αἱρετὴ τυραννὶς, hairetē tyrannis) tarkoitti kuninkuutta, jossa yksinvaltaiset oikeudet omannut kuningas tai eräänlainen ”diktaattori” (αἰσυμνήτης, aisymnetēs) valittiin äänestämällä. Aristoteleen mukaan se erosi barbaarien kuninkuudesta (βαρβαρικὴ βασιλεία, barbarikē basileia) lähinnä siinä, ettei se ollut perinnöllistä. Joskus kuninkuus kesti elinikäisesti, joskus vain määrätyn ajan tai siihen saakka, kunnes tietty tehtävä oli suoritettu. Valtaoikeuksien puolesta kuninkuus muistutti tyranniaa eli yksinvaltiutta. Se luokiteltiin kuitenkin kuninkuuden muodoksi, koska se perustui kansan puolelta vapaaehtoisuuteen. Esimerkiksi Solonin voidaan katsoa olleen käytännössä Ateenan aisymnetēs sinä aikana, kun hän sääti kaupungille uudet lait, vaikkakaan mikään antiikin ajan lähde ei käytä hänestä tätä nimeä.
Kreikkalaisen kuninkuuden luonne > Spartalainen kuninkuus

Spartassa kuninkuus oli perinnöllistä ja lainmukaista. Spartan kuninkaita oli aina kaksi. Kuninkailla ei ollut valtaa läheskään kaikissa asioissa, sillä näiden valta alkoi ainakin klassisella kaudella vasta, kun nämä olivat sotajoukkoineen Lakonian alueen ulkopuolella. Kuninkaanvaltaa heikensivät gerusian, eforien ja nauarkkien valta, ja niin kuninkaiden asema oli vain varjo tehtävän muinaisesta merkityksestä. Näin Spartan kuninkuus on nähty lähinnä ”poikkeuksena, joka vahvistaa säännön” siitä, että kuninkuus Kreikassa lakkasi ennen historiallista aikaa.
Kreikkalaisen kuninkuuden luonne > Kuninkuus Epeiroksessa ja Makedoniassa

Epeiroksen kuninkaat vannoivat vuosittain hallitsevansa lakien mukaan, ja kansa vannoi puolustavansa kuningasta lakien mukaan. Kuninkaan tekemät ylilyönnit vallankäytössään vapauttivat kansan valastaan, ja siksi kerrotaan, että kuningas joskus syrjäytettiin ja tilalle valittiin uusi.
Makedoniassa kuninkaanvalta periytyi samassa suvussa. Filippos II:n ja Aleksanteri Suuren ajan kuninkuus muistuttaa enemmän Rooman sotilaallista imperialismia kuin kreikkalaisia kuninkuuksia. Hallinnon ainoat välineet valtakunnassa olivat kuningas ja armeija, eikä mikään rajoittanut kuninkaan valtaa.
Kuninkaiden hallitsemia kaupunkeja

Antiikin kirjallisuudessa kuninkaat mainitaan muun muassa seuraavissa kaupungeissa:
| --- | --- |
 Argos (Argoksen kuningas)  Akhaian kaupungit  Ateena (Ateenan kuningas)  Fleius  Ialysos  Joonian dodekapoliin kaupungit Efesos  Erythrai  Fokaia  Khios  Klazomenai  Kolofon  Lebedos  Miletos  Myus  Priene  Samos  Teos  Khalkis  Korintti (Korintin kuningas):  Kyme  Kyproksen kaupungit Amathus  Kition  Idalion  Keryneia  Kurion  Lapethos  Marion  Pafos (Palaipafos)  Salamis, Kypros  Soloi  Tamassos  Kyrene  Mykene (Mykenen kuningas)  Orkhomenos  Sparta (Spartan kuningas)  Tegea (?)  Tenedos  Theba (Theban kuningas)
Jotkut kuninkaat mainitaan kaupunkien sijasta alueiden kuninkaiksi, kuten jo mytologiassa Minos Kreetan ja Kykladien kuninkaaksi. Theban kuninkaat hallitsivat koko Boiotiaa, Ateenan kuninkaat Attikaa ja Spartan kuninkaat Lakoniaa.
Gulfstream IV

| Gulfstream IV IATA:"" ICAO:"" |
| --- | --- | --- |
 Yhdysvaltalainen Gulfstream IV
Kuvaus
Tyyppi: Pitkän matkan liikelentokone
Miehistö: 2
Matkustajamäärä: 19
Ensilento: 
Valmistaja: Gulfstream Aerospace
Valmistusmäärä: 
Mitat
| Pituus | 29,92 m |  |
| Kärkiväli | 23,72 m |  |
| Korkeus | 7,45 m |  |
Massa
| Omamassa | 16 100 kg |  |
| Lentoonlähtömassa | 33 200 kg |  |
Voimanlähde
Moottori: 2 kpl Rolls-Royce Tay Mk.618
| Teho | 2 x 61 600 N |  |
Suoritusarvot
| Lentonopeus | 850 km/h |  |
| Kantama | 7 820 km |  |
| Lakikorkeus | 13 700 m |  |
Gulfstream Aerospace G-IV on pitkän kantaman liikelentokone. Sitä käytetään siviilikäytön lisäksi myös ilmavoimissa. Ruotsin Flygvapnetissa se on sekä VIP-kuljetuksiin että elektroniseen tiedusteluun käytetty lentokonetyyppi.
Vuonna 2023 lentokonetyypin omistajiksi tai käyttäjiksi mainittiin poplaulaja Justin Bieber, näyttelijä Tom Cruise ja supermalli Bella Hadid.
Aiheesta muualla

TP 102 Gulfstream IV G (englanniksi)
Kuva Gulfstream IV:stä ( Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gulfstream IV Wikimedia Commonsissa
Gustav Dentzel

Gustav Dentzel vuonna 1900.
Gustav A. Dentzel (9. elokuuta 1846 – 1909) oli saksalaissyntyinen, sittemmin Yhdysvaltoihin muuttanut karusellinvalmistaja, joka oli alan pioneereja Yhdysvalloissa. Dentzelien perheyrityksen valmistamat suuret, käsin puusta kaiverretut näyttävät karusellit olivat jo omana aikanaan hyvin arvostettuja. Niistä enää parikymmentä on toiminnassa Yhdysvalloissa.
Dentzel oli oppinut puusepän ammatin isältään Michael Dentzeliltä, jolla oli kokemusta myös karusellien valmistuksesta. 1860-luvun alussa Gustav lähti Yhdysvaltoihin, jonne oli muuttanut hänen veljistään jo kolme, ja asettui Philadelphiaan. Ensimmäinen karuselli oli niin suuri menestys, että Dentzel perusti muutamaa vuotta myöhemmin oman yrityksen, G.A. Dentzel Steam and Horse Power Carousel Companyn. Aluksi karusellit olivat yksinkertaisia ketjukaruselleja, joita pyöritettiin käsin. Vähitellen yritystoiminta laajeni ja Dentzel palkkasi palvelukseensa useita työntekijöitä, joista ensimmäisiä oli John Müller. Müllerin kuoleman jälkeen hänen kaksi poikaansa, Daniel ja Alfred, jäivät Dentzelin hoiviin. Danielista tuli sittemmin erittäin taitava ja tunnettu karusellinkaivertaja. Veljekset kuitenkin jättivät Dentzelin perustaakseen oman yrityksen, eikä Dentzel myöhemmin enää suostunut palkkaamaan heitä uudelleen palvelukseensa. Toinen tunnettu Dentzelin palveluksessa ollut kaivertaja oli Italiasta saapunut rutiköyhä puuseppä Salvatore Cernigliaro, joka siirtyi myöhemmin Philadelphia Toboggan Companyn leipiin.
Gustav Dentzelillä ja hänen vaimollaan Marylla oli viisi lasta. Dentzel kuoli vuonna 1909, minkä jälkeen liiketoimintaa jatkoi hänen poikansa William Dentzel. Hän palkkasi Müllerin veljekset takaisin yhtiön palvelukseen. Laman myötä karusellien kysyntä väheni, ja William Dentzelin kuoltua vuonna 1928 Philadelphia Toboggan Company osti Dentzelin yrityksen irtaimiston. Jälkeläiset William Henry Dentzel II ja William Henry Dentzel III ovat kuitenkin jatkaneet suvun karuselliperinteitä valmistamalla joitakin pieniä karuselleja. William Henry Dentzel III on valmistanut muun muassa aurinkovoimalla toimivia karuselleja.
Gullah

Gullah on Yhdysvaltain Etelä-Carolinan, Georgian ja pohjoisen Floridan rannikolla sekä Sea Islands -saarilla asuvien afroamerikkalaisten eli gullahien puhuma englannin kieleen pohjautuva kreolikieli. Georgian Ogeechee-joella puhuttavaa gullahia kutsutaan nimellä geechee. Gullah syntyi 1700-luvulla Barbadokselta tulleiden orjien kieleksi, ja siinä on erityisen paljon afrikkalaisia ja karibialaisia vaikutteita. Kielen nimi tulee luultavasti Angola-nimestä. Gullah eroaa tavallisesta afrikkalaisamerikkalaisesta englannista muun muassa siinä, että gullahissa käytetään harvoin verbin aikamuotoja tai monikkomuotoja.
Aiheesta muualla

Encyclopaedia Britannica's Guide to Black History: Gullah
Guliston

| Guliston |
| --- | --- |
 Kaupungintalo.
 Guliston
 Koordinaatit: 40°29′30″N, 68°46′36″E 
Valtio:  Uzbekistan
Alue:  Syrdarjan alue
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  kaupunki
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  40 km²
Korkeus:  276 m
Väkiluku (2024):  77 300
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Guliston (ven. Гулиста́н, Gulistan) on kaupunki ja Syrdarjan alueen hallinnollinen keskus Uzbekistanissa. Se sijaitsee Nälkäaron kaakkoisosassa 118 kilometriä Taškentista lounaaseen. Kaupungin läpi kulkee Doʻstlik-kanava. Gulistonissa oli 77 300 asukasta vuonna 2024
Paikkakunta on syntynyt Taškentin ja Samarkandin välisen rautatien rakentamisen yhteydessä 1895. Vuonna 1923 perustettiin Mirzacho’lin kaupunki, joka muuttui välillä taajamaksi ja sai vuonna 1961 nimen Guliston.
Gulistonin kautta kulkee Taškentin ja Xovosin välinen rautatie. Kaupungissa on puuvilla-, elintarvike-, konepaja- ja rakennustarviketeollisuutta sekä lääketehdas. Gulistonin yliopisto on perustettu aikaisemman opettajakorkeakoulun pohjalta vuonna 1992.
Aiheesta muualla

Gulistonin kaupungin sivusto
Gunder Gundersen

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Gunder Gundersen |  Gunder Gundersen |  Gunder Gundersen |  |
Maa:   Norja
Miesten yhdistetty
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Falun 1954 | normaalikilpailu |  |
|  Pronssia | Lahti 1958 | normaalikilpailu |  |
Gunder Gundersen (12. syyskuuta 1930 – 2. kesäkuuta 2005) oli norjalainen yhdistetyn hiihtäjä. Uransa aikana hän voitti kaksi maailmanmestaruusmitalia: hopeaa vuonna 1954 ja pronssia 1958. Olympialaisissa hän sijoittui 11:nneksi Squaw Valleyssa 1960. Oslon talviolympialaisiin 1952 häntä ei valittu, mutta muutamaa viikkoa myöhemmin hän voitti Holmenkollenin kilpailun takanaan muun muassa tuore olympiavoittaja Simon Slåttvik. Cortina d'Ampezzon olympialaisiin 1956 hän ei osallistunut sairastumisen vuoksi. Holmenkollenilla hän voitti toisen kerran vuonna 1960 ja Salpausselällä vuonna 1955.
Gundersen on tullut kuuluisaksi erityisesti keksimästään, hänen mukaansa nimetystä kilpailusysteemistä, joka on ollut pääasiallisena menetelmänä käytössä vuodesta 1985. Siinä mäessä saavutetut pisteet muutetaan käänteisesti sekunneiksi, joiden mukaisesti muut kilpailijat lähtevät hiihto-osuudelle mäkiosuuden voittajan perään.
Aiheesta muualla

Gunder Gundersen Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS). (englanniksi)
Wandisa Guida

Wandisa Guida elokuvassa Gli eroi del doppio gioco (1962).
Wandisa Guida (s. 2. huhtikuuta 1935 Trani) on italialainen näyttelijä.
Guida opiskeli lakia yliopistossa, osallistui vuoden 1954 Miss Italia -kilpailuun ja valmistui Rooman Kokeellisesta elokuvakeskuksesta vuonna 1956. Hän esiintyi reilun kymmenen vuoden ajan lukuisissa viihde-elokuvissa, joiden tyylilajit vaihtelevat peplumista agenttitarinoihin, melodraamoihin ja spagettiwesterneihin. Guida näytteli myös useissa televisioelokuvissa. 1960-luvun loppupuolella hän käytti taiteilijanimeä Wandisa Leigh.
Elokuvia

Miss Eurooppaa metsästämässä, 1955
Herkuleen kosto, 1960
Orjien kapina, 1960
Ursuksen kosto, 1961
Ercole contro Roma, 1964
I giganti di Roma, 1964
Maciste nelle miniere del re Salomone, 1964
Aiheesta muualla

Wandisa Guida Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Wandisa Guida Elonetissä.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Italia  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Elonet 
Muut:  IdRef
Guinea-Bissaun lippu

Guinea-Bissaun lippu, suhteina 1:2
Guinea-Bissaun lippu on Guinea-Bissaun tasavallan virallinen lippu. Se otettiin käyttöön 24. syyskuuta 1973, jolloin maa julistautui Portugalista itsenäiseksi.