stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Gaugamelan taistelu
Taistelu > Makedonialaisten vasen siipi

Heti taistelun alettua Parmenionin johtama vasen siipi joutui vaikeuksiin lukumäärältään ylivoimaisia persialaisia joukkoja vastaan. Persialaisten oikeaa siipeä johti Mazaios, ja hänen johtamansa ratsuväki hyökkäsi voimalla thessalialaisia vastaan. Aluksi Parmenionin johtamat joukot pitivät puolensa, mutta eivät lopulta pystyneet vastustamaan persialaisten ylivoimaa. Osa persialaisesta ratsuväestä pääsi kiertämään Parmenionin siiven selustaan. Parmenion lähetti tässä tilanteessa avunpyynnön Aleksanterille. Diodoroksen mukaan viesti ei ehtinyt perille, koska Aleksanteri oli jo kukistanut vastassaan olevat persialaiset ja oli ajamassa näitä takaa. Thessalialaiset saivat kuitenkin tilanteen hallintaansa ilman Aleksanterin apua ja löivät lopulta vastassaan olleet persialaiset, jotka olivat nähneet kuninkaansa pakenevan taistelukentältä. Plutarkhos ja Curtius kertovat, että Parmenionin viesti saavutti Aleksanterin, mutta tämä ei lähtenyt auttamaan Parmenionia. Arrianos kertoo puolestaan, että Aleksanteri sai Parmenionin viestin ja palasi auttamaan tätä jo lyötyään Dareioksen.
Arrianos kertoo myös, että osa Dareioksen intialaisesta ja persialaisesta ratsuväestä murtautui makedonialaisen falangin läpi. Makedonialaisten rintamaan oli tullut aukko, kun osa falangista oli seurannut Aleksanterin mukana hyökkäyksessä. Simmiaan osasto oli puolestaan jäänyt auttamaan pahoissa vaikeuksissa ollutta vasenta siipeä. Tämän aukon läpi persialaiset hyökkäsivät makedonialaisten leiriä vastaan. Siitä rohkaistuneena makedonialaisten aiemmin vangitsemat persialaiset hyökkäsivät heti vartijoidensa kimppuun ja saivatkin nämä nujerrettua. Makedonialaiset kukistivat kuitenkin rintaman läpi murtautuneet joukot vastahyökkäyksellä.
Tappiot

Persialaisille Gaugamelan taistelu oli murskatappio. Arviot tappioiden suuruudesta vaihtelevat: Arrianoksen mukaan taistelussa persialaisten joukoista kaatui yhteensä 300 000, Diodoroksen mukaan 90 000 ja Curtiuksen mukaan 40 000. Makedonialaisten tappiot olivat pienemmät. Diodoroksen mukaan makedonialaisia kaatui 500 ja haavoittuneiden määrä oli paljon suurempi. Curtiuksen mukaan kaatuneita oli 300 ja Arrianoksen mukaan vain 100.
Taistelussa haavoittuivat makedonialaisista komentajista muun muassa Hefaistion, Perdikkas ja Koinos.
Taistelun jälkeen

Hävittyään taistelun Dareios joutui taas pakenemaan. Gaugamelan jälkeen makedonialaiset valtasivat Arbelan ja pian myös Persian valtakunnan rikkaimman alueen, Babylonian, jonka satraappi Mazaios antautui valloittajille. Babylonialaiset olivat egyptiläisten tapaan vasta äskettäin (336 eaa.) kapinoineet persialaisia vastaan. Aleksanteri määräsi Mazaioksen jatkamaan tehtäviään Babylonian satraappina. Aleksanterin joukot viipyivät Babylonissa viisi viikkoa, minkä jälkeen he valtasivat Susan, joka oli yksi Persian valtakunnan neljästä pääkaupungista, vuoden 331 eaa. joulukuussa. Pian vallattiin myös Persepolis. Samaan aikaan vallattiin myös Persian uskonnollinen pääkaupunki Pasargadai.lähde?
Makedonialaiset ja kreikkalaiset olivat nyt omasta mielestään kostaneet Persialle Kreikan kaupunkien persialaissotien aikana kärsimät vääryydet, ja heidän sotaonnensa oli ylittänyt kaikkien odotukset. Persepoliissa ollessaan Aleksanteri määräsi kuninkaallisen palatsin poltettavaksi maan tasalle. Arrianoksen mukaan Aleksanteri päätti korkeimpien päällikköjensä kanssa, että palatsi poltettaisiin kostoksi siitä, että persialaiset olivat tuhonneet Ateenan persialaissotien aikana. Kaupungin polttaminen lienee kuitenkin ollut etenkin poliittinen ele, joka symbolisoi akhaimenidien valtakauden päättymistä.
Aleksanteri oli jo aikaisemmin alkanut kutsua itseään Aasian kuninkaaksi, ja hän haaveili ilmeisesti koko Persian valtakunnan kuninkuudesta. Hän oli myös nimittänyt persialaisia satraapeiksi eri maakuntiin, ja oli selvä, että hän aikoi hallita valtaamiaan alueita. Dareioksella oli kuitenkin vielä kannattajansa, ja hänen tiedettiin olevan Ekbatanaassa, Meedian vanhassa pääkaupungissa. Vain muutama Persian vanhan aristokratian jäsen oli valmis asettumaan Aleksanterin puolelle.
Baktrian satraappi Bessos petti kuitenkin Dareioksen ja murhautti hänet. Tämän jälkeen Aleksanteri Suuri oli kiistatta Persian valtakunnan hallitsija.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gaugamelan taistelu Wikimedia Commonsissa
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset :  Israel  Yhdysvallat  Tšekki 
Aleksanterin armeijan liikkeet Issoksen taistelun jälkeen.
Persialainen ja makedonialainen sotilas taistelussa. Väritetty versio Aleksanteri-sarkofagin kuvasta.
Persialaisten viikatevaunujen rynnäkkö. Andre Castaignen piirros.
Nykyaikainen rekonstruktio Aleksanterin aikaisen hypaspistin varusteista.
Gaugamelan taistelun ensimmäinen vaihe. Persialaiset yrittivät käyttää hyväkseen ylivoimaansa saartamalla makedonialaiset kummallakin sivustalla.
Gaugamelan taistelun ratkaiseva vaihe.
Persepoliin raunioita. Kerrotaan, että Aleksanteri määräsi Persepoliin kuninkaallisen palatsin poltettavaksi kostoksi siitä, että persialaiset olivat tuhonneet Ateenan persialaissotien aikana.
Kenraalitauko

Kenraalitauko eli yleistauko on orkesterimusiikissa kaikkien orkesterin soittimien yhtaikainen tauko. Partituurissa se merkitään usein fermaatilla tai saksan kielen Generalpause-sanan lyhenteellä G.P. Kenraalitaukoon voi liittyä myös sitä tarkentava määre, kuten lunga (pitkä) tai court (lyhyt).
Kellerväkaapuyökkönen

| Kellerväkaapuyökkönen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 
 
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Imukärsälliset perhoset Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset perhoset Heteroneura
Yläheimo::  Yökkösmäiset Noctuoidea
Heimo::  Aitoyökköset Noctuidae
Alaheimo::  Kaapuyökköset Cuculliinae
Suku::  Kaapuyökköset Cucullia
Laji::  umbratica
Kaksiosainen nimi
 Cucullia umbratica  (Linnaeus, 1758) 
Katso myös
   Kellerväkaapuyökkönen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kellerväkaapuyökkönen, vanhemmassa kirjallisuudessa nimellä kellertävä kaapuyökkönen tai harmaa kaapuyökkönen (Cucullia umbratica) on kaapuyökkösiin lukeutuva, melko kookas, harmaa yöperhoslaji. Se on Suomessa sukunsa laajimmin levinnyt edustaja esiintyen yleisenä maan etelä- ja keskiosissa.
Koko ja ulkonäkö

Monien kaapuyökkösten aikuiset yksilöt ovat melko vaikeita määrittää lajilleen ja kellerväkaapuyökkösen kanssa erityisen samannäköisiä ovat tuhkakaapuyökkönen (Cucullia lucifuga) ja savukaapuyökkönen (Cucullia lactucae). Kellerväkaapuyökkösen etusiivet ovat pitkät, kapeat, teräväkärkiset, ulkosyrjästä suorat ja pohjaväriltään vaalean harmaat. Siiven etureunan tuntumassa on kellanruskeaa väriä. Siiven kuviointia ovat ohuet, mustat viirut sekä munuaistäplän kohdalla tumma kaari ja rengastäplän kohdalla muutama tumma piste. Takasiivet ovat ruskehtavan harmaat. Siipiväli 50–58 mm.
Levinneisyys ja lentoaika

Lajin levinneisyys kattaa Euroopan aivan pohjoisimpia osia lukuun ottamatta ja ulottuu Keski-Aasiaan. Suomessa sitä tavataan nykyisin suunnilleen Vaasa-Lieksa-linjan eteläpuolella, mutta aikoinaan lajia on tavattu pohjoisempanakin. Perhoset ovat lennossa yhtenä sukupolvena kesäkuun alusta elokuulle huipun osuessa kesäkuun lopulle ja heinäkuun alkuun.
Elinympäristö ja elintavat

Kellerväkaapuyökkönen elää monenlaisissa avoimissa ympäristöissä niin kulttuurivaikutteisissa kuin luonnontilaisissakin. Perhoset lentävät yöllä, käyvät kukilla, ja tulevat joskus myös valolle. Perhosia tavataan yleensä vain yksitellen. Toukat syövät öisin kukintoja ja piilottelevat päivisin. Kotelo talvehtii, joskus useamman kerran.
Ravintokasvi

Toukan ravintokasveja ovat mykerökukkaiset, muiden muassa erilaiset ukonkeltanot (Hieracium), valvatit (Sonchus) ja maitiaiset (Leontodon).
Aiheesta muualla

Bestimmungshilfe des Lepiforums (saksaksi)
Moths and Butterflies of Europe and North Africa (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q611479  BioLib: 53526  BOLD: 176376  CoL: 92Z4X  EoL: 476546  EPPO: CCULUM  EUNIS: 310917  Fauna Europaea: 449318  Fauna Europaea (new): 8667eb7d-7273-474b-bff7-e229c11a03aa  GBIF: 5109523  iNaturalist: 429136  ITIS: 938377  LepIndex: 259327  LoB: 5134  MaBENA: CuculUmbra  NatureServe: 2.862414  NBN: NBNSYS0000006309  NCBI: 753168  Observation.org: 1845  Open Tree of Life: 230643  Laji.fi: MX.62503 
Kellerväkaapuyökkösen toukka.
Sauli Kemppainen

Sauli Kemppainen (s. 1968 Oulu) on suomalainen kokki. Kemppainen aloitti vuonna 2009 saksalaisen Die Quadriga -ravintolan keittiöpäällikkönä ja saavutti samana vuonna arvostetun Michelin-tähden. Aiemmin Kemppainen on toiminut helsinkiläisen La Cocina -ravintolan keittiömestarina. Tuolta ajalta on myös julkaistu teos Moderni tapas. Nykyään Kemppainen on töissä moskovalaisessa Orange Tree-ravintolassa.lähde?
Kemppainen toimi myös keittiöpäällikkönä Gordon Ramsayn kansainväliseen formaattiin perustuvassa televisiosarjassa, Hell's Kitchen Suomessa vuonna 2013.
Kirjat

Kemppainen, Sauli & Rekola, Sami: Moderni tapas.  Jyväskylä:  Atena Kustannus Oy, 2007.  ISBN 978-951-796-482-1
Kemin tullikamari

| Tullikamari |
| --- | --- |

Osoite:  Rantabulevardi 2
Sijainti:  Kemi
Koordinaatit:  65°43′55.6″N, 024°33′09.0″E
Rakennustyyppi:  kivitalo
Valmistumisvuosi:  1912
Suunnittelija:  Valter Thomé
Omistaja:  Tikanoja Group Oy
Runkorakenne:  kivi
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kemin tullikamari on vuonna 1912 valmistunut rakennus, jossa toimi alun perin tullikamari, myöhemmin Kemin Jalokivigalleria.
Historia > Jalokivigalleria 1986–2021

Jalokivigallerian perusti kemiläinen kultaseppämestari Teuvo Ypyä. Galleria avattiin vuonna 1986. Galleria siirtyi kaupungin omistukseen vuonna 1994.
Kemin Jalokivigalleriassa oli yksi Euroopan suurimpia jalokivikokoelmia. Galleriassa oli malli Suomen kuninkaan kruunusta sekä useita jäljennöksiä Euroopan hovien kruununjalokivistä, esimerkiksi Ison-Britannian Imperial State Crown -kruunu, Venäjän tsaarin valtikka, Tanskan kuningasparin valtakunnanomenat ja Marie Antoinetten 647 timantin kaulakoru.lähde?
Vuonna 2021 Kemin kaupunginhallitus päätti, että Jalokivigallerian toiminta siirretään tullikamarista Kemin kulttuurikeskukseen.
Rakennus

Galleria toimi jugend-tyylisessä rakennuksessa, joka oli entinen tullikamari. Sen suunnitteli arkkitehti Valter Thomé. Rakennus on valmistunut vuonna 1912.
Kellanvirta

| Kellanvirta |
| --- | --- |
 Taikinainen
Maat:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Konnevesi
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Kellanvirran alue (14.362)
Pinta-ala:  5 781,79 km²  
Järvisyys:  20,82 % 
Joen uoman kohteita
Alkulähde:  Konnevesi, kirkonkylä
 :  62.61886°N, 26.34457°E
Laskupaikka:  Liesvesi, Rossinkylä
 :  62.58119°N, 26.31267°E
Läpivirtausjärvet:  Kellanvirta ja patoallas
Esteet:  pato ja Kellanvirran vl
Mittaustietoja
Lähdekorkeus:  95,4 m  
Laskukorkeus:  90,3 m  
Korkeusero:  5,1 m
Pituus:  5 km  
Leveys:  60 – 1 110 m
Kaltevuus:  1,02 m/km
Suurin virtaama:  143 m³/s (HQ) 
Keskiylivirtaama:  93,28 m³/s (MHQ) 
Keskivirtaama:  56 m³/s (MQ) 
Keskialivirtaama:  32,92 m³/s (MNQ) 
Pienin virtaama:  17,8 m³/s (NQ) 
Muuta
Kellanvirta on Keski-Suomessa Konnevedellä Konneveden kirkonkylän lähellä virtaava viisi kilometriä pitkä joki, joka muodostaa lyhyen osuuden Rautalammin reitin pääreitin keskijuoksulla. Joki alkaa Konneveden Pitkälahdesta ja se laskee Liesveden Kellanlahteen.
Joen kulku

Joki saa alkunsa Konneveden Pitkälahdelta alkavassa Siikakoskessa, jossa on pudotusta 1,1–1,2 metriä ja jonka pituus on noin 100 metriä  ja pinta-ala 10 hehtaaria . Koski laskee yli kilometrin leveään läpivirtausjärveen, jota vesistöviranomaiset kutsuvat myös Kellanvirraksi. Järven lounaispäässä vesi jatkaa matkaansa noin 700 metriä pitkässä jokiuomassa, joka alkaa Taikinaisessa ja loppuu Karinkoskessa. Taikinainen on lyhyt nivamainen koski, mutta Karinkoski on noin 350 metriä  pitkä koski, jonka pinta-ala on 11,7 hehtaaria . Karikoski laskee 1,6 kilometriä pitkään ja 150–400 metriä leveään virtaan. Virran eteläpäässä vesi ahtautuu alajuoksulla kapeaan jokimaiseen uomaan, joka on 1,2 kilometriä pitkä ja 50–100 metriä leveä. Uoman niskalla sijaitsee 100 metriä pitkä pohjapato, jonka yli vesi syöksyy Kellankoskeen. Kellankoski on noin 550 metriä  pitkä ja siinä on suurin pudotus 2,9 metriä . Kellankosken pinta-ala on noin 16,8 hehtaaria . Jokiuoma on jaettu kahtia siten, että osa vedestä ohjautuu rinnakkaista uomaa myöten 180 metriä alempana sijaitsevaan Kellankosken vesivoimalaitokseen. Rinnakkaiset uomat yhtyvät hieman voimalan alapuolella yhdeksi uomaksi. Koskimainen osuus päättyy joessa olevaan mutkaan ja se laskee lopuksi Kellanlahdessa olevaan lahdelmaan.
Siikakoski helmikuussa 2007
Hydrologiaa

Kellanvirta sijaitsee Kymijoen vesistössä (14) Rautalammin reitin valuma-alueen (14.7) Konneveden alueen (14.71) alapuolella sijaitsevassa Leppäveden–Kynsiveden alueessa (14.3), jonka Kellanvirran alueeseen (14.362) se kuuluu. Joen valuma-alueen pinta-ala on 5 781,79 neliökilometriä ja sen järvisyys on 20,82 %.
Kellanvirran virtaamat mitataan Siikakosken niskalta ja ne ovat keskivirtaamana (MQ) olleet 56 kuutiometriä sekunnissa (m³/s, vuosina 1981–2010 ), keskiylivirtaamana (MHQ) 93,28 m³/s ja keskialivirtaamana (MNQ) 32,92 m³/s. Virtaama-arvot on mitattu vuosina 1967–2022. Pienin mitattu virtaama (NQ) on 17,8 m³/s, joka sattui viimeksi 24.10.2006, ja suurin virtaama (HQ) on 143,00 m³/s, joka mitattiin 21.6.1988.
Luontoarvoja

Konnevesi on hyvin kirkas ja puhdasvetinen järvi, jonka kokonaisfosforipitoisuudet ovat alle 10 mikrogrammaa litrassa vettä. Kellankoskessa fosforipitoisuudet ylittävät 10 mikrogrammaa litrassa vettä. Konneveden kirkonkylän jätevedet johdetaan Siikakosken alapuolella Kellanvirtaan. Siikakosken viereisen kalankasvatuslaitoksen vesi otetaan Konnevedestä ja lasketaan käytön jälkeen Siikakosken alapuolelle.
Virkistyskäyttö

Joen kautta kulkee Konnevesi-Laukaa-melontareitti. Taikinaisen ja Karinkosken itäpuolelle on merkitty partiomajan polku. Muutamissa kohdissa joen varressa on laavu tai nuotiopaikka.
Historiaa

Siikakoskessa on toiminut aikoinaan vesimylly ja vesisaha, jotka on myöhemmin purettu pois. Kosken oikealla rannalla toimii nykyään kalankasvatuslaitos. Karinkoskessa toimineista vesivoimaa hyödyntämistä laitteista ei ole tässä tietoa. Sen sijaan Kellankoskessa on toiminut 1930-luvun lopulta asti vesivoimalaitos, joka on hyödyntänyt alusta alkaen vain osaa vesivoimasta.
Keisarillinen senaatti määräsi 23.3.1914 Rautalammin lauttausväylästä. Uittotoiminta oli alkanut kuitenkin jo 1850-luvulla ja sitä jatkettiin vuoteen 1964 saakka. Vuosina 1972–1973 uittolaitteet purettiin pois.
Aiheesta muualla

Valkeajärvi, Pentti, Syrjänen, Jukka & Heinimaa, Petri: Konneveden koskien taimenkannan hoito- ja kalastussuunnitelma (PDF)  2013. Konnevesi:  Konneveden kalatutkimus ry. Viitattu 6.8.2023.
Ursin, Jorma: Konneveden kosket nauteskelijän paratiisi, Viitattu 5.8.2023
https://www.etpo.fi/pohjois-savo/3-tarkasteltavat-pintavedet-pohjavedet-ja-erityiset-alueet/3-4/3-4-1/ (Arkistoitu – Internet Archive)
Keltatiheikkötimali

| Keltatiheikkötimali |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Timalit Timaliidae
Suku::  Tiheikkötimalit Mixornis
Laji::  gularis
Kaksiosainen nimi
 Mixornis gularis  (Horsfield, 1822) 
Katso myös
   Keltatiheikkötimali Wikispeciesissä   Keltatiheikkötimali Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Keltatiheikkötimali (Mixornis gularis) on Etelä-, Kaakkois- ja Itä-Aasiassa tavattava timaleihin kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö

Kooltaan keltatiheikkötimali on noin 13 cm. Laji on selästään väritykseltään oliivinruskea ja päälaeltaan punaruskea. Linnun kurkku ja rinta ovat väritykseltään vaaleankellertävät ja niissä on mustia pystyraitoja. Selän tummuus ja rinnan ja vatsan viirujen määrä vaihtelevat alalajeittain. Naaras- ja koiraskeltatiheikkötimalit muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Nuoret yksilöt ovat aikuisia lintuja vaaleampia.
Levinneisyys ja elinympäristö

Keltatiheikkötimalin levinneisyysalue ulottuu Intiasta Kaakkois-Aasian maihin ja Kiinaan. Linnun elinympäristöä ovat metsät, metsien reunamaiden tiheiköt ja pensaikot sekä puutarhat. Lajin elinympäristöt sijaitsevat yleensä alle 1 500 metrin korkeudella merenpinnasta.
Elintavat

Keltatiheikkötimalit elävät pieninä ryhminä ja liikkuvat puiden lehvästöjen sisäosissa. Ravintonaan lintu käyttää hyönteisiä ja muita selkärangattomia, joita se etsii puiden lehdiltä.
Keltatiheikkötimalin pesimäkausi kestää toukokuulta heinäkuulle. Kupolimainen pesä rakennetaan heinistä ja lehdistä tiheään pensaaseen lähelle maan pintaa. Naaras munii kolme valkeahkoa punaruskeapilkullista munaa.
Wolfgang von Kempelen

Wolfgang von Kempelenin omakuva.
Johann Wofgang Ritter Kempelen de Pázmánd, tunnettu myös unkarinkielisellä nimellään Kempelen Farkas (23. tammikuuta 1734 Bratislava – 26. maaliskuuta 1804 Wien) oli unkarilainen keksijä.
Kempelen kehitteli mekaanista käsikäyttöistä puhekonetta, joka oli merkittävä ja aito kehitysaskel fonetiikan alalla. Mekaaninen puhekone tuotti ensimmäisenä koneena maailmassa kokonaisia sanoja ja lauseita. Saavutuksiaan hän esitteli vuonna 1791 ilmestyneessä kirjassaan Mechanismus der mensclichen Sprache nebst Beschreibung einer sprechenden Maschine. Mekaaninen puhekone on esillä Deutsches Museumissa, Münchenissä.
Kempelenin tunnetuin keksintö on kuitenkin mekaaninen shakkiautomaatti Turkkilainen, joka hämmästytti sekä mekaniikallaan että pelitaidoillaan niin Euroopassa kuin Amerikassakin. Turkkilainen oli kuitenkin huijausta. Sen sisällä oli pienikokoinen ihminen, joka hoiti pelaamisen, ja koneisto oli tarkoitettu pelkästään yleisön hämäämiseen. Huijaus esitettiin yleisölle ensimmäistä kertaa vuonna 1769 Schönbrunnin linnassa Itävallan keisarinna Maria Teresian hovissa. Kun Turkkilainen oli 1800-luvulla Yhdysvalloissa, Edgar Allan Poe kirjoitti vuonna 1850 koneen nähtyään kertomuksen Von Kempelen and his Discovery.
Vuonna 2004 Budapestissa pidettiin fonetiikan  kongressi, joka oli omistettu von Kempelenin muistolle.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Wolfgang von Kempelen Wikimedia Commonsissa
Wolfgang von Kempelen on the Web[vanhentunut linkki]
Löhr, Robert: Šakkiautomaatti.  Suomentanut Riitta Virkkunen. Helsinki:  WSOY, 2006.  ISBN 951-0-31822-1
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Tšekki  Australia  Kreikka  Alankomaat 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  EUTA  Trove 
Muut:  IdRef
Kenttijärvi (Kalevalan piirin järvi)

| Kenttijärvi Кенто, Kento |
| --- | --- |
Valtiot:  Venäjä
Tasavalta:  Karjalan tasavalta
Piiri:  Kalevalan piiri
Paikkakunta:  Luusalmi, Borovoi
Koordinaatit:  64°51′55″N, 31°06′59″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kemijoki
Järveen tulevat joet:  Kenttijoki
Laskujoki:  Kenttijoki
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  139 m
Pituus:  9,9 km
Leveys:  8,1 km
Rantaviiva:  67,8 km
Pinta-ala:  30,8 km²
Tilavuus:  0,117 km³
Keskisyvyys:  3,8 m
Suurin syvyys:  23,5 m
Valuma-alue:  677 km²
 fiKenttijärvi 
Kenttijärvi (ven. Ке́нто, Kento) on Kemijoen vesistöön kuuluva järvi Karjalan tasavallan Kalevalan piirin Luusalmen ja Borovoin kunnissa Venäjällä. Sen pinta-ala on 30,8 neliökilometriä, valuma-alueen laajuus 677 neliökilometriä, keskisyvyys 3,8 metriä ja tilavuus 0,117 kuutiokilometriä.
Kenttijärven kautta virtaa Yläjärveen laskeva Kenttijoki. Järven kalalajeja ovat muikku, siika, kuore, säyne, salakka, hauki, särki, mutu, made, ahven, kiiski ja kymmenpiikki.
Järven rannalla on sijainnut Kenttijärven kylä. Nykyään seudulla ei ole asutusta.
Kemppien tupa

| Kemppien tupa |
| --- | --- |

Tyyppi:  Kotiseutumuseo, paikallismuseo 
Osoite:  Monnoistentie 16, 21230 Lemu  
Sijainti:  Lemu 
Perustettu:  1952  
Kotisivut:  lemunkempit.fi/museo 
Koordinaatit:  60°33′36″N, 21°58′34″E
 fiKemppien tupa 
  
Kemppien tupa on Lemussa, Lemun kirkon vieressä sijaitseva kotiseutumuseo Se toimii vuonna 1858 rakennetussa entisessä pitäjänmakasiinissa, jonne alun perin talletettiin hyvinä satovuosina viljaa käytettäväksi myöhemmin katovuosien sattuessa syönti- ja siemenviljana. Hirsistä kiviperustukselle tehty rakennus on kaksikerroksinen ja vuorattu punamullatulla pystylaudoituksella. Rakennukseen johtavat massiiviset, vuonna 1873 valmistuneet kiviraput. Alun perin rakennuksessa oli myös kaksinkertaiset hirsiseinät ja niiden välillä tyhjä tila viljavarkauksien estämiseksi.
Makasiinista lainattiin viljaa vielä 1930-luvulla, mutta lainajyvästöjen merkityksen vähetessä hiljalleen maatalouden kehittyessä myös Lemun makasiinin käyttö hiipui. Viimeiset varastossa olleet viljat huutokaupattiin 40- ja 50-lukujen vaihteessa. Lemun manttaalikunta antoi tyhjilleen jääneen makasiinin kotiseutuyhdistys Lemun Kempit ry:n käyttöön yhdistyksen perustamisvuonna 1951. Makasiinia muokattiin lahjoitusvarojen turvin museokäyttöä varten vuonna 1952 tehdyssä remontissa, joka toteutettiin taiteilija Ilmari Wirkkalan suunnitelmien perusteella. Remontin yhteydessä seinien sisempi hirsikerta ja viljasalvot purettiin. Vuonna 1976 makasiini lahjoitettiin yhdistyksen omaisuudeksi. Museon kokoelmia uudistettiin perustamisen jälkeen laajemmin vuonna 1981, kun esineistön järjestystä museossa parannettiin ja kokoelmia luetteloitiin museoviraston avustuksella. Sähköt museoon saatiin kuitenkin vasta vuonna 1983.
Aiheesta muualla

Kemppien tupa (Arkistoitu – Internet Archive) Maskun kunnan verkkosivuilla
| n k Perustiedot Wikidatassa: Kemppien tupa (Q18346719)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: kotiseutumuseo, paikallismuseo
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Masku
sijainti: Lemu
katuosoite: Monnoistentie 16, 21230 Lemu
koordinaatit: 60°33′37″N 21°58′34″E﻿ / ﻿60.5603309°N 21.9760676°E﻿ / 60.5603309; 21.9760676
Keljan taistelu

Keljan taistelu käytiin Sakkolan pitäjän Keljan kylässä Karjalankannaksella 25.–27. joulukuuta 1939 osana talvisotaa.
Taistelu päättyi suomalaisten voittoon, kun Erillinen pataljoona 6 (Er.P 6) löi huomattavasti suuremman vihollisjoukon vastahyökkäyksellä takaisin Vuoksen taakse. Sotamies Viljam Pylkäs, joka tunnetaan Antti Rokan esikuvana, taisteli Keljassa.