stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lestadiolaisuus
Lestadiolaisuuden levinneisyys > Lestadiolaisuus Amerikassa

Lestadiolaisuus levisi Yhdysvaltoihin 1860-luvulla siirtolaisten mukana, jotka tulivat Norjasta ja Suomen Pohjanmaalta. Ensimmäisenä saarnaajana mainitaan Antti Witikkohuhta, joka saapui Norjan Hammerfestistä. Aluksi lestadiolaisuus levisi Michiganiin, Minnesotaan, Oregoniin ja Washingtoniin. Tärkeimmäksi herätyksen keskukseksi muodostui Calumet. Seurakuntia perustettiin virallisesti ensimmäisen kerran Cokatoon, Minnesotaan (1872) ja Calumetiin, Michiganiin (1873). 1900-luvun vaihteessa lestadiolaisia oli Yhdysvalloissa jo useita kymmeniä tuhansia. Myös Pohjois-Amerikan lestadiolaisuus on kärsinyt lukuisista hajaannuksista 1890-luvulta lähtien.
Vuonna 1873 kirkko sai nimekseen Solomon Kortetniemi Lutheran Society. Tämä lestadiolaiskirkko perustettiin, koska silloisen Yhdysvaltain luterilaisen kirkon papit julistivat lestadiolaiset pannaan ja sulkivat nämä villiuskoisina ulkopuolelle. He eivät myöskään päästäneet lestadiolaisia ehtoolliselle ja estivät näiltä jopa pääsyn lasten kummeiksi. Lakimiehen neuvosta lestadiolaiset perustivat pakon edessä oman kirkon. Vuonna 1879 nimi muutettiin Finnish Apostolic-Lutheran Congregationiksi. Tämän jälkeen on tapahtunut hajaannuksia, ja tällä hetkellä Pohjois-Amerikassa toimii kahdeksan suuntausta. Yhteenlaskettu kannattajamäärä Pohjois-Amerikassa on noin 29 000–32 000.
Apostolic Lutheran Church of American seurakunnat Yhdysvalloissa: Arizona, Kalifornia, Florida, Massachusetts, Michigan, Minnesota, New Hampshire, Pohjois-Carolina, Pohjois-Dakota, Oregon, Etelä-Carolina, Etelä-Dakota ja Washington, sekä Kanadassa: Alberta, Brittiläinen Kolumbia ja Ontario.
Laestadian Lutheran Churchin seurakuntia Yhdysvalloissa on Arizonassa, Coloradossa, Connecticutissa, Floridassa, Illinoissa, Massachusettsissa, Michiganissa, Minnesotassa, Pohjois-Dakotassa, Oregonissa ja Washingtonissa. Kanadassa seurakuntia on Brittiläisessä Kolumbiassa, Ontariossa ja Saskatchewanissa.
Old Apostolic Lutheran Churchin seurakuntia Yhdysvalloissa on Delawaressa, Etelä-Dakotassa, Michiganissa, Minnesotassa, Montanassa, Pohjois-Dakotassa, Washingtonissa, Wisconsinissa sekä Wyomingissa ja sen lisäksi Kanadassa muun muassa Ontariossa ja Brittiläisessä Kolumbiassa.
Etelä-Amerikassa vanhoillislestadiolaisuutta on Ecuadorissa. Rauhan sana tekee lähetystyötä Guatemalassa. Muut lestadiolaisryhmät eivät tee lähetystyötä latinalaisessa Amerikassa.
Lestadiolaisuuden levinneisyys > Lestadiolaisuus Aasiassa ja Afrikassa

Maailman kansainvälistyessä lestadiolaisuus on levinnyt kymmenien tuhansien kilometrien päähän syntypaikastaan. Afrikassa lestadiolaista toimintaa on ollut 1960-luvulta alkaen. Vanhoillislestadiolaisuus levisi Togoon 1990-luvun puolivälistä lähtien Ruotsista. Keniaan vanhoillislestadiolaisuus levisi 2000-luvun vaihteessa. Vanhoillislestadiolaisuus levisi Togosta Ghanaan 2000-luvulla. Vanhoillislestadiolaisuus levisi Suomesta Gambiaan 2010-luvun vaihteessa, jossa suunniteltiin vuonna 2011 jo yhden kirkkorakennuksen rakentamista. Vanhoillislestadiolaisuus toimii Gambiassa nimellä Laestadian Lutheran Church of Gambia.
Toukokuussa 2011 SRK järjesti lähetysmatkan Turkin Mersiniin ja Adanaan, jolloin kymmenet Turkin kurdit kääntyivät vanhoillislestadiolaisiksi.
Vanhoillislestadiolaisilla on seuratoimintaa ja omia toimitiloja Togossa ja Keniassa. Amerikan LLC aloitti lähetystyön Togoon vuonna 2000. Togossa vanhoillislestadiolaisilla toimii oma organisaatio nimeltä ELLT, ja Togosta tehdään paljon lähetysmatkoja Ghanaan. Kenian vanhoillislestadiolaiset ovat elokuussa 2012 perustamassa virallista yhdistystä Siayan seudulle, jonka nimeksi on tulossa "Laestadian Lutheran Organisation of Peace". Vuonna 2006 Togon seurakunta oli noin 350 jäsenen kokoinen. Vanhoillislestadiolaisuus levisi Togoon Ruotsista 1990-luvulla.
Togosta vanhoillislestadiolaisuus on levinnyt myös Ghanan puolelle, josta käy ihmisiä Togon puolella seuroissa ja seuroja on järjestetty myös Ghanan puolella. Togon ja Ghanan vanhoillislestadiolaisten Lestadiolais-Luterilaisissa seurakunnissa oli lokakuussa 2011 noin 600 jäsentä ja tarve ainakin kahdelle uudelle seurakiinteistölle. Ghanassa Evangelical Lutheran Church of Ghanasta vuonna 1994 irrottautunut ryhmä on liittynyt Apostolic Lutheran Church of American yhteyteen. Heitä on noin 500 henkeä. Apostolic Lutheran Church of Americalla on seurakuntia myös Nigeriassa. Seurakuntiin kuuluu noin 1 000 jäsentä. ALC levisi vuonna 1994 Intiaan, jossa sillä on nykyisin myös oma lähetyssairaala.
Uudellaheräyksellä on nimikkolähettejä Suomen Lähetysseuran kanssa esimerkiksi Angolassa, Etiopiassa, Senegalissa, Tansaniassa ja Taiwanissa. Uusheräys aloitti lähetystyön Kiinaan Suomen lähetysseuran yhteydessä vuonna 1909. Myöhemmin toiminta kuitenkin lakkasi yhteiskunnallisten olojen käytyä liian vaikeiksi. Vanhoillislestadiolaisuus ei lähtenyt mukaan Suomen Lähetysseuran toimintaan sille asetettujen ehtojen takia.
Pohjoismaissa lestadiolaiset toimivat kansankirkon sisällä, mutta luterilaisen maailman ulkopuolella perustetaan omia kirkkoja. Esimerkiksi Togon pääkaupunkiin Lomeen on rakennettu vanhoillislestadiolaisten Togon LLC:n kirkkorakennus, nimeltä "Anteeksiantamuksen kirkko" (suomennos). Lähetystoiminta tapahtuu usein lestadiolaisuudelle tutulla tavalla kahdenkeskisten keskustelujen kautta.lähde?
Liikutukset

Lestadiolaisuudessa on esiintynyt liikutuksiksi kutsuttua hurmosilmiötä, josta on syntynyt lukuisia pilkkanimiä, esimerkiksi hihhulit ja lentokristityt. Liikutukset syntyivät, kun ihmiset kokivat saaneensa syntinsä anteeksi. Henkisen taakan keveneminen synnytti erilaisia tunteenpurkauksia. Erityisesti lappalaisten liikutukset olivat voimakkaita ja äänekkäitä. Liikutukset aiheuttivat papeissa erilaisia reaktioita. Toiset pitivät niitä aitoina osoituksina armosta, toiset ajoivat lestadiolaiset niiden takia kirkosta ulos. Esimerkiksi rovasti A. Heikel, joka ei vielä ollut lestadiolainen, nousi Ylitornion kirkossa saarnastuoliin kesken saarnan ja lausui: "Kun tämmöistä elämää pidetään kirkossa, niin kaikki Suomen kirkot tulevat suljetuiksi tämmöisiltä kokouksilta". Lestadiolaisuudessa on kuitenkin saarnattu "kylmiä hyppyjä" eli väkisin yritettyjä liikutuksia vastaan.
Liikutuksia esiintyy kaikenlaisissa vanhoillislestadiolaisten seuratilaisuuksissa silloin tällöin. Liikutuksia esiintyy yhtä lailla Suviseuroissa, maakunnallisissa seuroissa ja pienissä paikallisissa seuroissa.
Kerrotaan, että Kaaresuvannossa joulukuussa 1845 eräs nainen uskonnollisesta kokemuksesta liikuttuneena vaipui hurmoksiin. Samaan aikaan tapahtui maanjäristys, jonka myös Laestadius pappilassaan pani merkille. Laestadius piti sitä Jumalan merkkinä.
Tervehtiminen

Ainakin vanhoillislestadiolaiset, esikoislestadiolaiset sekä rauhansanalaiset myös tervehtivät suuntansa toisia jäseniä sanomalla "Jumalan terve" tai "Jumalan tervettä" ja hyvästelevät sanomalla "Jumalan rauhaan". Toisinaan tervehditään Jumalan terveellä myös toisten ryhmien jäseniä.
Tervehdyksen käytöstä ei ole joidenkin mielestä laadittu virallista ja vahvistettua oppia, kuten ei mistään muustakaan asiasta. Varsinkin vanhoillislestadiolaiset kuitenkin katsovat että Raamattuun on laadittu selvä oppi "Jumalan terveellä" tervehtimisestä, jonka mukaan sillä saa tervehtiä vain oikein uskomassa olevia, ja vääräuskoisia tervehdittäessä tulee osalliseksi heidän pahoista teoistaan (2. Joh. 1:10).
Lestadiolaisuus ja yhteiskunta > Kirkko

Lestadiolaisuuden leviämistä vaikeutti konventikkeliplakaatti ja kirkossa vaikuttanut puhdasoppisuus. Lestadiolaisuutta ei katsottu hyvällä ja se tuomittiin lahkoksi ja eriuskoliikkeeksi 1800-luvun lopulle saakka. Kirkon piispat ja papit toimivat sitä vastaan, erityisesti piispa Gustaf Johansson. Lestadiolaisuuden sisällä käytiin pitkään keskustelua kirkosta eroamisesta, ja osa herätysliikkeeseen liittyneistä kannatti sitä. Lestadiolaiset eivät kuitenkaan ole yleensä halunneet erota kirkosta.
Kaksi pientä lestadiolaisuuden haaraa on eronnut kirkosta: vanhoillislestadiolaisista vuonna 1907–1908 erkaantunut väyrysläisyys (ks. vanhoillislestadiolaisuus, historia, 1900-vuosikymmen) Pohjois-Savossa ja Viipurinläänissä, sekä vanhaerikiineistä vuonna 1994–1995 erkaantunut kvaenangenilaisuus Norjassa Kvaenangenin seudulla. Lisäksi Pyhännällä vuonna 1923 erosi kirkosta 23 vanhoillislestadiolaista, johon saattoi vaikuttaa paikkakunnalla toiminut kirkkoa voimakkaasti arvostellut saarnaaja Kaaperi Halonen. Joukko kinnulalaisia vanhoillislestadiolaisia oli vuonna 1923 jonkin aikaa sitä mieltä, että kirkosta kannattaisi erota.
Saarnaaja Juhani Raattamaa on kirjoittanut kirkossa pysymisestä näin: "Pysykäämme rakkaat veljet ja sisaret kirkon helmassa siihen asti kuin teitä ja meitä ulos ajetaan eli pannalla ahdistetaan."
Lestadiolaisuuteen kuului jonkin verran pappeja herätyksen alkuajoista lähtien myös Lars Levi Laestadiuksen lisäksi. Myöhemmin mukaan liittyivät myös P. O. Grape, Aatu Laitinen, Paul Heideman, A. Heikel, K. A. Heikel, Oskari Jussila ja Väinö Havas. 1800-luvun jälkipuoliskolla kirkossa toimi noin 16 lestadiolaispappia. Nykyään kirkossa toimii noin 120 vanhoillislestadiolaista pappia ja noin 40 uusheräyksen pappia tai teologia. Esikoislestadiolaisia pappeja on muutama.
Puhdasoppisen kirkon oli vaikea hyväksyä lestadiolaisten opetuksia sakramenteista, ripistä, avainten vallasta, seurakuntaopista, lapsen uskosta, rukouksesta ja uskon syntymisestä. Esimerkiksi piispa Gustaf Johansson on näitä eroavaisuuksia käsitellyt kirjassaan Laestadiolaisuus (1892). Hän halusi ohjata lestadiolaiset "lahkollisen lumouksen kahleista raittiiseen uskoon". Lestadiolainen saarnaaja Juhani Raattamaa on halunnut säilyttää anteeksiantavaisen mielen myös vastustajiin: "Vielä minäkin rukoilen anteeksi puuttuvaisuuttani ja annan sydämestäni anteeksi kaikille vastustajille. Vieläpä Kuopion piispallekki, joka häpäisee meitä ja nimittelee laestadiolaisiksi." Vaikka lestadiolaisuus on luterilainen herätysliike on siihen kuulunut myös katolilaisia ja ortodokseja.
Lestadiolaisuus ja yhteiskunta > Tiede, yhteiskunnalliset merkkihenkilöt ja vaikuttajat muilla aloilla

Kansainvälisesti tunnettuja lestadiolaistaustaisia tieteen edustajia ovat folkloristi Elli-Kaija Köngäs-Maranda (1932–1982) ja Helsingin yliopiston uskontotieteen emeritusprofessori Juha Pentikäinen sekä lääketieteen professori, sydänkirurgi Pentti Kärkölä. Uuden sukupolven kansainvälistä huipputiedettä edustaa monia huomattavia kunnianosoituksia saavuttanut, mm. Suomen Akatemian ja Suomen Nuorkauppakamarit ry:n palkitsema eläinlääketieteellisen molekyyligenetiikan professori Hannes Lohi.
Muita merkittäviä henkilöitä:lähde?
Antti Pentikäinen, Kirkon Ulkomaanavun toiminnanjohtaja.
Terho Kalliokoski, Ruokakesko Oy:n johtaja.
Mikael Pentikäinen, Helsingin Sanomien päätoimittaja (2010–2013) Sanoma Newsin toimitusjohtaja (2004–2010), Sanomalehtien liiton puheenjohtaja (2009–).
Toivo Sukari, Maskun Kalustetalon sekä Ideaparkin perustaja ja suurin omistaja
Lestadiolaisuus ja yhteiskunta > Musiikki

Lestadiolaisten suhtautuminen musiikkiin heijastelee myös liikkeelle ominaista eroa uskovien ja ei-uskovien välillä. "Maailmallinen musiikki" eli karkeasti yleistäen iskelmät ja kaikki maallinen populaarimusiikki, katsotaan synniksi "Raamatun arvomaailmaa vastaan sotivan sanomansa" vuoksi. "Sanomalla" ei tarkoiteta tässä pelkästään epäsopivaa sanoitusta, vaan myös synnillistä ja "lihallisuutta" korostavia musiikillisia elementtejä, sävelmää ja/tai rytmityyppiä, koska "syntimusiikkina" pidetään myös iskelmiä joissa ei ole sanoitusta. Vanhoillislestadiolaiset eivät hyväksy myöskään gospel-musiikkia.lähde?
Sen sijaan klassisen musiikin soittaminen tai laulaminen koetaan periaatteessa myönteiseksi harrastukseksi. Sen tulee kuitenkin mieluiten pysyä "harrasteluna", sillä esiintyvän ammattimuusikon ammatti on uskovaiselta kielletty. Klassisen musiikin lisäksi saatetaan suosia esimerkiksi vanhaa suomalaista maallista laulumusiikkia ja kansanmusiikkia (lähinnä kansanlauluja). Rauhan sanan ja uusheräyksen piirissä suhtaudutaan eri musiikkityyleihin liberaalimmin kuin vanhoillislestadiolaisuudessa ja esimerkiksi gospel on käytössä erityisesti nuorten tilaisuuksissa. Sen sijaan esikoislestadiolaisten seuroissa ei käytetä lainkaan säestystä (tässä suhteessa se vertautuu ortodoksisen kirkon perinteeseen).lähde?
Lestadiolaisuus ja yhteiskunta > Musiikki > Virsikirja

Lestadiolaisten saarnamiesten sanoittamia virsiä on valittu myös virsikirjaan. Sanoittajia ovat esimerkiksi Wäinö Havas (virret 291, 344, 438, 574), Oskari Heikki Jussila (316), Juho Ranginen (169), Anna-Maija Raittila, Niilo Rauhala (22, 248, 249a,b, 395, 466, 468, 470, 476, 479, 507, 528, 576, 604), Gustaf Skinnari (301) ja Leonard Typpö (105, 180).
Lestadiolaislehdistö > Historiaa

Lestadiolaisten ensimmäinen lehti oli Öljypuu. Lehti lopetti toimintansa vuonna 1877. Sen takana oli oululainen kirjapaino ja muutama lestadiolainen. Vuonna 1880 alettiin julkaista Kristillistä kuukausilehteä. Sen päätoimittajana toimi K. A. Heikel ja vuodesta 1883 eteenpäin Aatu Laitinen. Vuonna 1888 lehden nimeksi vaihdettiin Sanomia Siionista ja vuonna 1904 Armonsanomat. Päätoimittaja ei vaihtunut.
Jo ennen hajaannuksia monet lestadiolaiset eivät tilanneet Sanomia Siionista eivätkä kirjoittaneet siihen. Syynä oli se, että lehteä pidettiin uusheräyksen lehtenä. Hajaannusten jälkeen yhä useampi lestadiolainen lopetti lehden tilaamisen. Armonsanomat lopetti toimintansa vuonna 1911 Oulun sovintokokoukseen. Kokkolan suurissa seuroissa 1911 perustivat vanhoillislestadiolaiset Siionin lähetyslehden.
Muita lakkautettuja lestadiolaislehtiä ovat: leskisläisten A och O, elämänsanalaisten Elämän sana, esikoislestadiolaisten Fadersrösten, uusheräyksen Huutavan ääni, Kolkuttaja sekä Vartijan ääni ja vanhoillislestadiolaisten Sions missionstidning.lähde?
Lestadiolaislehdistö > Nykytila

Nykyisin Euroopassa ilmestyy kymmenen lestadiolaislehteä: vanhoillislestadiolaisten Siionin lähetyslehti (1911), Siionin kevät (1931) ja Päivämies (1954), rauhansanalaisuuden Rauhan sana (1935), Zions Missionstidning ja Sions Blad, Lyngenin suunnan liberaalisen haaran Under Vandringen (1967), esikoislestadiolaisten Rauhan side (1979) ja Ruukku (1998, epävirallinen), Uusheräyksen Lähettäjä ja sillanpääläisten Armon ja rauhan tervehdys. Pohjois-Amerikassa ilmestyy neljä lehteä: ALC:n Christian Monthly, FALC:n Greetings of Peace, LLC:n The Shepherd's Voice ja The Voice of Zion. Pollarilaisten riitinmattilaisen haaran yhdyssiteenä on kerran kuussa ilmestyvä Newsletter.
Kirjallisuutta

Kouros, Kristiina (toim.): Iloisen talon kellareissa.  Helsinki:  Like, 2011.  ISBN 978-952-01-0617-1
Aiheesta muualla > Yleistä

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Lähetysyhdistys Rauhan Sana
Suomen rauhanyhdistysten keskusyhdistys – vanhoillislestadiolaiset
Uusheräys
Aiheesta muualla > Kirjoituksia

Seppo Lohi: Oppiriidat hajottivat lestadiolaisuuden 1800–1900-lukujen vaihteessa
Kirkollinen sanasto – lestadiolaisuus (Arkistoitu – Internet Archive).
Opinto.net Suomen kirkkohistoria – lestadiolaisuus (Arkistoitu – Internet Archive)
Markku Ihonen: Lestadiolaisuuden kielestä ja kulttuurista
Jyrki Rossi: Lukiokurssi – lestadiolaisuus (Arkistoitu – Internet Archive)
Aini Linjakumpu: Lestadiolaisuus suomalaisena ääriliikkeenä. Kaltio 1/2000.
Uskontojenuhrientuki.fi. Uskontojen uhrien tuki ry:n sivusto.
Aiheesta muualla > Ylen elävä arkisto

Lestadiolaisuus Lapissa Eila Tarvanen 1959
Syntisin silmin Hannu Karpo 1981
Ainoa oikea Jumala Rauni Järvilehto 1997
Laestadius saarnaa Lapin asukkaille, François-Auguste Biard.
Lestadiolaisilla on seuratoimintaa monessa Euroopan maassa.
Perhon suviseuroissa vuonna 2005 kävi 70 000 seuravierasta.
Lestadiolaisilla on seuratoimintaa 20 Yhdysvaltojen osavaltiossa, neljässä Kanadan provinssissa sekä Väli- ja Etelä-Amerikassa.
Lestadiolaisuus Afrikassa. Ne maat on maalattu vihreällä joissa on rauhansanalaisia ja/tai vanhoillislestadiolaisia seurakuntia. Alkaen vasemmalta: Senegal (vl), Gambia (vl), Guinea (vl), Sierra Leone (vl), Liberia (vl), Ghana (vl), Togo (vl ja rs), Nigeria (rs), Ruanda (vl) ja Kenia (rs ja vl).
Eduskuntatalo
Kangasala

| Kangasala |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 

Sijainti:  61°27′50″N, 024°04′20″E
Maakunta:  Pirkanmaan maakunta
Seutukunta:  Tampereen seutukunta
Kuntanumero:  211
Hallinnollinen keskus:  Kangasalan kirkonkylä
Perustettu:  1865
– kaupungiksi:  2018
Kuntaliitokset:  Sahalahti (2005) Kuhmalahti (2011)
Kokonaispinta-ala:  870,88 km² 130:nneksi suurin 2022 
– maa:  658,08 km²
– sisävesi:  212,80 km²
Väkiluku:  33 966 34:nneksi suurin 31.12.2024 
– väestötiheys:  51,61 as./km² (31.12.2024)
Ikäjakauma:  2020 
– 0–14-v.:  18,8 %
– 15–64-v.:  60,2 %
– yli 64-v.:  20,9 %
Äidinkieli:  2023 
– suomenkielisiä:  96,4 %
– ruotsinkielisiä:  0,2 %
– muut:  3,4 %
Kunnallisvero:  9,4 % 70:nneksi suurin 2025 
Kaupunginjohtaja:  Oskari Auvinen
Kaupunginvaltuusto:  51 paikkaa
  2021–2025   • Kok.   • SDP   • PS   • Vihr.   • KD   • Kesk.   • Vas.:   14 11 9 6 5 4 2
www.kangasala.fi
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kangasala on Suomen kaupunki, joka sijaitsee Tampereen itäpuolella Pirkanmaan maakunnassa. Kaupungissa asuu 33 966 ihmistä, ja sen pinta-ala on 870,88 km2, josta 212,80 km2 on vesistöjä. Kangasalan naapurikunnat ovat Kuhmoinen, Lempäälä, Orivesi, Padasjoki, Pälkäne, Tampere ja Valkeakoski. Kangasalan kirkolta on matkaa Tampereelle 17 kilometriä ja Helsinkiin 163 kilometriä.
Kangasalan valtuusto päätti äänin 33–18, että kaupunki-nimitys otetaan käyttöön 1.1.2018. Edellinen kerta, jolloin jokin kunta otti kaupunki-nimityksen käyttöön, oli vuosi 2005, jolloin nyttemmin jo Lappeenrantaan liittyneestä Joutsenosta tuli kaupunki. Ennen nimityksen käyttöönottoa Kangasala oli Uudenmaan ulkopuolella väkiluvultaan Suomen suurin kunta, joka ei käyttänyt kaupunki-nimitystä.lähde?
Kangasala on aiheena Topeliuksen 1853 kirjoittamassa runossa Kesäpäivä Kangasalla, jonka Gabriel Linsén sovitti tunnetuksi lauluksi. Laulussa ylistetään Roineen ”armaita aaltoja” ja Längelmäveden hohtelua. Järvien lisäksi Kangasalan maantieteellinen piirre on kaupungin halkaiseva harjujono, jonne on rakennettu näkötorneja.lähde?
Nimi

Erään selityksenkenen mukaan? mukaan Kangasalan nimi johtuu sanasta ”kangas”, joka on muinaisgermaaninen laina ja sukua saksan Gang- sekä ruotsin gång-sanoille ja tarkoittaa käytävää, kovapohjaista kulkureittiä tai muuta sellaista. Kangasalan harjujono on ollut keskeinen kulkuväylä kautta aikojen. Nimi kokonaisuudessaan tarkoittaa samaa kuin ”kankaanala”, mutta se kuuluu toiseen sanatyyppiin: kynnysalla/kynnysala, taivasalla/taivasala, katosalla/katosala. Nimen taivutus on näin ollen epäsäännöllinen: mennään Kangasalle (ei ”Kangasalaan” tai ”Kangasalalle”). Kuitenkin Kangasalla asuvasta henkilöstä käytetään nimitystä kangasalalainen, ja myös muotoja Kangasalassa, Kangasalalle ja Kangasalaan käytetään muuta kuin liikkumista tarkoittavissa asiayhteyksissä, esim. "Kangasalassa on jotain mätää", ”Kangasalalle tyypillinen piirre...”, ”Kangasalalle myönnettiin valtionapua...”, "Olen kyllästynyt Kangasalaan." On myös selitetty,kenen mukaan? että Kangasala on ugrilaisen termin ”kannas” johdannainen. Se tulisi esihistorialliselta ajalta, jolloin vesistöt olivat 8–14 metriä nykyistä korkeammalla. Vesireittejä oli useita ja alueelle tuli parikin merenlahtea joiden väliin jäi korkea harjukannas. Paikalla on ollut asutusta jatkuvasti kivikaudelta lähtien. Ugrisanasto tulee ajalta ennen ajanlaskun alkua, jolloin Pirkkalan alue oli tärkeä liikenteen solmukohta, kuljetettaessa etelään lohta, tervaa ja turkiksia.lähde?
Kangasalan nimi tavataan asiakirjoista ensi kerran vuonna 1403, jolloin se oli ollut Pirkkalasta eronneena noin puoli vuosisataa. Kangasalan kirkko sijaitsi aluksi Liuksialan kylässä Roineen rannalla, josta nimi levisi koko pitäjän nimeksi. On arveltu, että kirkon sijainti Pirkkalasta katsottuna ”kankaan alla” eli kangasalla, on vaikuttanut nimen syntyyn. Nykyiselle alueelleen kirkko sijoitettiin vasta 1600-luvulla, joten nykyisestä kirkosta tai kirkonkylästä ei nimen syntyminen ole voinut johtua. Muistitietona on tallennettu, että kun väki ennen vanhaan meni Tarpilan, Pikkolan ja Rekiälän pelloille touoille, ruista repimään ja nauriita kylvämään, se sanoi menevänsä kankaan alle. Tämä sopii suunnan ja maaston perusteella hyvin näkemykseen, että Kangasala aluksi sijaitsi Liuksialan suunnalla.lähde?
Maantiede > Luonto

Tampereella sijaitsevien Pispalanharjun ja Pyynikinharjun kanssa jonossa ovat Kangasalan Kirkkoharju, Kuohunharju, Keisarinharju ja Vehoniemenharju. Haralanharju sijaitsee pohjoisempana Vesijärven länsikyljessä.
Kangasalan kaupungin pinta-alasta noin neljännes on vettä ja Kangasalan alueella sijaitsee toistasataa järveä ja lampea. Kangasalan maisemat muodostuvat harjujen kyljissä sijaitsevista järvistä. Kolme Kangasalan suurinta järveä ovat Vesijärvi, Längelmävesi ja Roine. Vesijärvi laskee Längelmäveden eteläosaan. Längelmävedestä vesi virtaa Kaivannon kanavan kautta Roineeseen ja sieltä edelleen Mallasveteen ja Vanajaveteen. Muita merkittäviä järviä ovat Heposelkä, keskustan Kirkkojärvi, Sahalahden alueen Kirkkojärvi, Keljonjärvi, Pakkalanjärvi sekä osittain Kangasalan puolella sijaitsevat Kaukajärvi, Paalijärvi ja Pälkänevesi.lähde? Kaukajärven ja Pitkäjärven välisen kannaksen tuntumassa sijaitsee erityisesti luontoretkeilijöiden keskuudessa tunnettu Liutun lähde lähde?.
Kangasalan poikki kulkeva harjujakso jakaa kaupungin kahteen toisistaan melko selvästi eroavaan puoliskoon. Kaupungin eteläosassa maasto on melko tasaista, ja sitä hallitsevan Roineen rannoilla sijaitsee suurin osa kaupungin pelloista. Pohjoisosassa korkeuserot ovat suurempia, ja Vesijärven ympärillä sekä Längelmäveden itäpuolella on useita melko korkeita mäkiä, muiden muassa Valkeavuori lähellä Heponiemeä (178 m mpy.) ja Sahalahden Kaakonvuori (180 m mpy.). Vesijärven ja Längelmäveden välinen kannas on kauttaaltaan mäkinen ja useat järvien lahdet pistävät syvälle sen sisään.
Maantiede > Kaupunginosat

Kangasalan kaupunginosajako on 2020 lähtien seuraava:
| Numero | Kaupunginosa | Kuvaus |
| --- | --- | --- |
| 1 | Lamminrahka | Tampereen rajalla vt 12 varressa. Osa Tampereen kanssa yhteistä Lamminrahkan asuinaluetta on tässä kaupunginosassa. |
| 2 | Vatiala | Lännessä Kangasalantien pohjoispuolella ja vt 12 lounaispuolella |
| 3 | Asema | Kangasalan entisen rautatieaseman seutu, Metsäkulma, Kortekangas ja Tursola |
| 4 | Lentola | Keskustan länsipuolella ja vt 12 lounaispuolella |
| 5 | Ilkko | Lännessä Kangasalantien eteläpuolella ja vt 12 lounaispuolella |
| 6 | Saarenmaa | Kaarina Maununtyttären tien varressa |
| 7 | Keskusta | Kirkon seutu, Pikkola, Mäntyveräjä ja Herttuala |
| 8 | Riku | Vesijärven länsirannalla keskustan pohjoispuolella. Sisältää myös Pikonlinnan. |
| 9 | Ruutana | Vesijärven länsirannalla |
| 10 | Suinula/Haviseva | Vt9 varressa. Sisältää Onkijärven ja Havialan kylät |
| 11 | Ranta-Koivisto | Keskustasta luoteeseen Kaarina Maununtyttären tien varressa |
| 12 | Haapaniemi | Kaarina Maununtyttären tien varressa |
| 13 | Tiihala | Keskustan eteläpuolella |
| 14 | Huutijärvi | Keskustasta kaakkoon vt12 varressa |
| 15 | Vääksy | Vääksynjoen koillispuolella Vesijärven ja Längelmäveden välissä |
| 16 | Raudanmaa | Vesijärven ja Längelmäveden välissä Oriveden suunnalla |
| 17 | Lihasula | Pohjoisessa vt9 varressa Oriveden rajalla, Vesijärven pohjoisrannalla |
| 18 | Raikku | Kaakossa vt12 varressa Pälkäneen rajalla |
| 19 | Saarikylät | Roineen saarialuetta Pälkäneen rajalla |
| 20 | Kuohenmaa | Eteläkulmassa Valkeakosken rajalla |
| 21 | Sahalahti | Entisen Sahalahden kunnan alue, Längelmäveden kaakkoispuolella |
| 22 | Kuhmalahti | Osa entistä Kuhmalahden kunnan aluetta |
| 23 | Vehkajärvi | Idässä, entisen Kuhmalahden kunnan itäinen kylä |