Muinaiset reenjalakset
Muinaisjalasten luettelo > Mesoliittinen kausi

Heinolan reenjalas on tyypiltään päällyskourullinen reenjalas ja on toistaiseksi maailman vanhin löydetty jalas. Se löytyi Heinolan Viikinäisistä vuonna 1934 ja on ajoitettu 6980–6800 eaa. eli mesoliittiselle kaudelle.. Se on veistetty lylymännystä ja on 246 cm pitkä ja 11,5 cm leveä. Jalaksen pohja on pyöreähkö ja siinä ei ole muissa jalaksissa tavattavia reikiä. Venäjällä on tavattu samantapaisia jalaksia. T.I. Itkonen oli sitä mieltä, että jalas kuului kaksijalaksiseen rekeen.
Venäläiseltä asuinpaikalta Vis I löytyi, tulkinnasta riippuen ovatko löydöt suksia vai jalaksia, noin 14-20 kappaletta erilaista jalasta. Kolmen jalasta oli valmistettu lehtipuusta. Näitä kutsuttiin Heinola-tyyppisiksi jalaksiksi, joissa ei ollut päällä kourua. Yhden jalaksen pituus oli 2 metriä pitkä ja 25 cm leveä ja sen pohja oli pyöreähkö. Sekä kärki että perä olivat loivasti ylöspäin kaarellaan. Nämä ajoitettiin 8300–7700 BP eli kalibroituna 7300–6500 eaa..
Ylemmistä asuinpaikan Vis I turvekerroksista löydetyt jalakset olivat havupuuta. Kaksi näistä olivat Heinola-tyyppisiä, joihin oli kaiverrettu syvät kourut jalaksen päälle. Kaksikko ajoittui 7200 BP eli kalibroituna 6100 eaa. Loput ajoittuivat 7700–7000 BP eli kalibroituna 6500–5800 eaa.. Eräs tällainen jalas, jota kutsuttiin Vis-tyypin jalakseksi, oli tasapohjainen ja 2 metriä pitkä ja 30 cm leveä. Näitä löytyi 9 kappaletta. Vain yksi Vis-tyypin jalas oli koristeltu pienillä rinnakkaisilla ornamenttiviivoilla.
Toivakassa Pitkäjoen itärannalla olevasta Kuuskosken talosta pohjoiseen olevasta suosta tehtiin löytö kahdesta reenjalaksesta, jotka olivat osin tuhoutuneet. Paikalta löytyi myös kivikauteen viittaavia löytöjä ja siihen kontekstiin sopii myös jalaksen ajoitus, joka on 5235 eaa. eli mesoliittisen kauden lopussa.
Saarijärveltä Tarvaalasta Luonnonvara-instituutin rakennuspaikalta löydettiin lokakuussa 2008 kivikirves ja –taltta. Löydöt liittynevät jo vuonna 1937 löytyneeseen reenjalakseen (KM/kt 8019), joka todettiin Summasen rannasta mudanajon yhteydessä. Jalas on ilmeisesti löydettäessä katkaistu kannastaan. Jalas on päällyskourullinen, mutta kolmasosa kärjestä on veistetty lautamaisen tasaiseksi. Jalas oli 381 cm pitkä, 23 cm leveä ja 9,8 cm paksu. Jalaksen kärki oli 105 cm pitkä, noin 15 cm leveä ja 1,8 cm paksu. Kärkeen on tehty kavennus eli nipukka, joka oli 8 cm pitkä ja 6 cm leveä, sekä 1,6  × 0,8 cm reikä , jolla kärki taivutettiin ja kiinnitettiin rekeen edestä. Keskiosastaan jalas oli veistetty koveraksi. Kourun reunoihin on porattu 21–32 cm välein 10 reikäparia sidosnaruja varten. Sidereiät olivat parin senttimetrin kokoisia. Pohja oli veistetty tasaiseksi ja se oli käytöstä kulunut sileäksi jopa keulan alta. Veistojäljet on tehty kiviaseella. Löytöpaikalta otetut maanäytteet oli E. Hyyppä tutkinut vuonna 1937 ja sijoitti jalaksen Litorinakauden alkupuolelle eli silloisen tietämyksen mukaan esikeraamiseen aikaan. T. I. Itkonen spekuloi vuonna 1938, että Tarvaalan jalas saattoi olla myös ahkion runko. Jalaksesta on kuva Elävä kivikausi- sivustolla (kuva).
Pihtiputaalta Muurasjärveltä oli löytynyt yksijalaksellisen reen jalaksen katkelma, josta puuttui kärki ja kanta. Jalas on melko samanlainen kuin Saarijärven Tarvaalan ja Laukaan Vehniän jalas. Sen ikä asettuu Litorinakauden alkuun eli noin 8500 vuotta sitten.