stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Valkoselkätasku
Esiintyminen

Valkoselkätasku elää Turkissa, paikoin Israelissa ja Jordaniassa, sekä itään Afganistaniin, Länsi-Pakistaniin ja Kazakstaniin. Euroopassa elää 200 000–620 000 yksilöä. Se on osittaismuuttaja, jonka osapopulaatiot talvehtivat Arabian niemimaalla, Siinailla ja muun muassa Kyproksella. Lajia ei ole toistaiseksi tavattu Suomessa.
Elinympäristö

Valkoselkätasku elää kuivilla, matalaa ruohoa kasvavilla kallioisilla ja kivikkoisilla vuorenrinteillä, rotkoissa ja tienvarsilla.
Lisääntyminen

Lajin pesä on maakolossa, usein vanhassa jyrsijänkolossa, kallionhalkeamassa tai kivien koloissa. Pesä on rakennettu kuivista korsista ja ruohoista, vuorattu höyhenillä ja karvoilla. Munia on 4–6, tavallisesti viisi, joita naaras hautoo 12–13 päivää. Molemmat emot huolehtivat poikasista, jotka jättävät pesän 15–16 päivän ikäisinä.
Ravinto

Valkoselkätasku on hyönteissyöjä, ja sille maistuvat varsinkin muurahaiset ja muut pistiäiset. Se saattaa syödä myös siemeniä ja muita kasvinosia.
Penrosen laatat

Penrosen laattoja.
Penrosen laatat ovat tapa peittää taso jaksottomasti pienellä joukolla erilaisia monikulmioita. Ne ovat saaneet nimensä tällaisia laatoituksia 1970-luvulla tutkineen matemaatikko Roger Penrosen mukaan.
Jaksottomalla peittämisellä tarkoitetaan sitä, ettei minkään samanlaisen pienen laattaryhmän suurempi ympäristö ole missään muualla aivan samanlainen vertailukohtansa kanssa. Toinen tapa havainnollistaa jaksottomuutta on piirtää alueen yli satunnaisesti asemoitu suora ja todeta suoralla olevia laattoja tarkastelemalla, ettei siinä esiinny toistamiseen samaa kuviota missään kohtaa suoraa.
Taso voidaan peittää Penrosen laatoilla monilla tavoilla. Kaikki tällaiset tavat ovat jaksottomia, mutta ne saattavat olla symmetrisiä jonkin akselin suhteen tai niillä voi olla viisinkertainen rotaatiosymmetria, kuten oheisessa kuvassa. Jaksottomuus merkitsee sitä, että Penrosen laatoituksella ei ole siirtosymmetriaa. Toisin sanoen tasolta ei voida valita kahta sellaista kohtaa, että kummastakin mitattuna olisi aina samalla etäisyydellä ja samassa suunnassa saman­laiset ja samassa asennossa olevat laatat. Penrosen laattoja voidaan pitää kvasikiteen kaksi­ulotteisena vastineena.
Penrosen laatat

Erityyppiset Penrosen laatat, P1–P3, on jäljempänä kuvattu kukin erikseen, mutta niillä on joukko yhtäläisyyksiä. Kaikissa laatat on muodostettu osista, joista voidaan muodostaa myös säännöllinen viisikulmio, minkä vuoksi niihin liittyy läheisesti kultainen leikkaus. Lisäksi nämä laatoitukset voidaan kukin konstruoida toistensa avulla.
Penrosen laatat > Alkuperäiset Penrosen laatat (P1)

Alkuperäinen Penrosen laatoitus muodostuu viisikulmiosta sekä kolmenlaisista muista erimuotoisista laatoista: viisi­sarakaraisista tähdistä (penta­grammeista), ”veneistä” sekä ”timanteista” eli ohuista suunnikkaista. Sen varmistamiseksi, että laatoituksesta tulee jaksoton, käytettiin tiettyjä sääntöjä sille, miten erilaiset laatat saavat koskettaa toisiaan. Eri viisikulmioille on kolme eri sääntöä ja tällöin eri sääntöjä noudattavat viisikulmiot voidaan tehdä erivärisiksi, kuten oheisessa kuvassa.
Penrosen laatat > Leija- ja nuolilaatat (P2)

Penrosen toinen laatoitus koostuu kahdenlaisista nelikulmioista, joita nimitetään leijoiksi ja nuoliksi.  Nämä voidaan yhdistää suorakulmioksi, mutta käytettyjen sääntöjen mukaan niin ei saa tehdä, sillä suunnikkaista muodostettu laatoitus olisi jaksollinen. Sekä leija että nuoli voidaan toisaalta käsittää muodostetuksi kahdesta kolmiosta, joita sanotaan Robinsonin kolmioiksi niitä vuonna 1975 tutkineen Robinsonin mukaan.
"Leija" on nelikulmio, jonka kulmista kolme on 72 ja neljäs 144 asteen suuruinen. Sillä on symmetria-akseli, joka jakaa sen kahteen teräväkulmaiseen Robinsonin kolmioon, joiden kulmat ovat 36, 72 ja 72 astetta. Tällainen kolmio tunnetaan myös kultaisena kolmiona.
"Nuoli" on ei-kupera nelikulmio, jonka sisäpuoliset kulmat ovat 36, 72, 36 ja 216 astetta. Myös sillä on symmetria-akseli, joka jakaa sen kahdeksi tylppäkulmaiseksi Robinsonin kolmioksi, joiden kulmat ovat 36, 36 ja 108 astetta.
Penrosen laatat > Suunnikaslaatat (P3)

Kolmas Penrosen laatoitus muodostuu kahdenlaisista suunnikkaista. Niistä kuitenkin voidaan muodostaa myös jaksollinen laatoitus, minkä vuoksi on noudatettava tiettyjä rajoittavia sääntöjä, jotta tuloksena olisi jaksoton laatoitus.
Laatoituksessa käytetään kahdenlaisia suunnikkaita, jotka molemmat voidaan myös jakaa kahdeksi Robinsonin kolmioksi.
Ohuessa laatassa t kulmat ovat 36, 144, 36 ja 144 astetta. Sen lyhempi lävistäjä jakaa sen kahdeksi Robinsonin kolmioksi.
Paksussa laatassa T kulmat ovat 72, 108, 72 ja 108 astetta. Sen pidempi lävistäjä jakaa sen kahdeksi tylppäkulmaiseksi Robinsonin kolmioksi.
Laattojen eri sivut oletetaan kuitenkin erilaisiksi, ja ne sijoitellaan siten, että vierekkäisten laattojen on noudatettava tiettyjä sääntöjä. Nämä säännöt voidaan kuvata eri tavoin, kuten käy ilmi oheisesta kuvasta. Esimerkiksi niiden sivuille merkittyjen kaarien on vastattava toisiaan väriltään ja asennoltaan tai niiden sivuille tehtyjen lovien on sovittava yhteen.
Kaikkiaan näiden laattojen kulmat voidaan asettaa 54 eri tavalla vierekkäin siten, että samassa kärkipisteessä toisensa kohtaavien laattojen väliin ei jää aukkoja. Näistä vain seitsemän tapaa on laatoituksen sääntöjen mukaan sallittuja, joskin yksi niistä voidaan toteuttaa kahdella eri tavalla.
Konstruointi ja ominaisuuksia > Deflaatio

Penrosen leija- ja nuolilaatoitus voidaan yksinkertaisimmin konstruoida deflaatioksi nimitetyllä menetelmällä. Lähtökohdaksi otetaan tietty äärellisen kokoinen laatoitus, jota nimitetään "aksioomaksi", ja siitä muodostetaan tiettyjen sääntöjen mukaan joukko peräkkäisiä laatoituksia, joita nimitetään "sukupolviksi". Yksin­kertaisimmassa tapauksessa "aksiooma" käsittää vain yhden laatan. Siirryttäessä seuraavaan "sukupolveen" jokainen laatta korvataan yhdellä tai useammalla uudella laatalla, jotka peittävät alku­peräisen laatan kokonaan. Täten uudet laatat ovat yhden­muotoisia alkuperäisten kanssa, mutta kooltaan pienempiä. Kun tämä toistetaan riittävän monta kertaa, saadaan lopulta laatoitus, joka sisältää sellaisen osan, joka on yhdenmuotoinen alkuperäisen "aksiooman" kanssa eikä ulotu kuvion reunoille.  Tämä valitaan sitten uudeksi "aksioomaksi", ja koko prosessi toistetaan, jolloin saadaan kerta kerralta laajempi laatoitus, kunnes se lopulta peittää koko tason.
Konstruointi ja ominaisuuksia > Deflaatio > Esimerkki: Kolme sukupolvea neljästä aksioomasta

Tämä on esimerkki peräkkäisistä suku­polvista lähdettäessä neljästä erilaisesta "aksioomasta".  "Auringon" ja "tähden" tapauksessa alkuperäisen kanssa yhden­muotoinen pienempi laatoitus saadaan jo toisessa sukupolvessa, "auringon" tapauksessa myös kolmannessa.
| Nimi | Sukupolvi 0 (aksiooma) | Sukupolvi 1 | Sukupolvi 2 | Sukupolvi 3 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
Leijan puolikas: 
Nuolen puolikas: 
Aurinko: 
Tähti:
Konstruointi ja ominaisuuksia > Penrosen laatat ja kultainen leikkaus

Moniin Penrosen laattojen ominaisuuksiin liittyy läheisesti kultainen leikkaus ja sen suhdeluku  \phi ={\frac {1+{\sqrt {5}}}{2}} (noin 1,618). Tämä johtuu siitä, että laatoitus on lokaalisti viisinkertaisesti symmetrinen ja säännöllisessä viisikulmiossa halkaisijan ja sivun suhde on φ. Tämä on myös pidemmän ja lyhemmän sivun suhde molemmissa Robinsonin kolmioissa. Tästä seuraa, että leija- ja nuolilaatoissa pidemmän ja lyhyemmän sivun suhde on myös φ, samoin näiden laattojen pinta-alojen suhde, sivun ja lyhemmän lävistäjän suhde ohuessa suunnikaslaatassa sekä pidemmän lävistäjän ja sivun suhde paksussa suunnikaslaatassa.
Deflaatioprosessissa leija jaetaan kahdeksi leijaksi ja yhdeksi nuoleksi, nuoli taas nuoleksi ja leijaksi. Leijojen ja nuolten lukumäärä prosessin n:nnessä suku­polvessa voidaan laskea matriisin n:nnen potenssin avulla:
missä Fn on Fibonaccin lukujonon n:s luku. Nuolten ja leijojen luku­määrien suhde missä tahansa riittävän laajassa Penrosen P2-laatoituksessa on tämän vuoksi lähellä kultaisen leikkauksen suhde­lukua φ. Vastaava tulos pätee myös paksujen ja ohuiden suunnikkaiden luku­määrälle P3-laatoituksessa..
Penrosen laattoja muistuttavia laatoituksia > Kymmenkulmiolaatoitus ja kvasikiteet

Vuonna 1996, saksalainen matemaatikko Petra Gummelt osoitti, että taso voidaan peittää yhtenevillä säännöllisillä kymmen­kulmioilla, jos niiden sallitaan (Penrosen laatoituksesta poiketen) mennä osittain päällekkäin siten, että vain kahden muotoiset vierekkäisille kymmen­kulmioille yhteiset alueet sallitaan. Kymmen­kulmio jaetaan osiin, jotka väritetään tiettyjen sääntöjen mukaan, ja vain värityksen kanssa yhteen sopivien osien eri kymmen­kulmioissa sallitaan mennä päällekkäin. Jos kymmen­kulmio jaetaan tietyllä tavalla "nuoliksi" ja "leijoiksi", kuviointi muuttuu Penrosen laatoituksen P2 kaltaiseksi. Myös laatoitus P3 voidaan muodostaa sijoittamalla paksu suunnikas kymmen­kulmion sisään, jolloin jäljelle jäävä osa peittyy ohuilla suunnikkailla.
Näitä pidetään realistisina malleina sille, miten kvasikiteet kasvavat: osittain päällekkäiset kymmen­kulmiot ovat "kvasi­yksikkö­koppeja", jotka vastaavat tavallisten kiteiden yksikkö­koppeja, ja tällaisissa rakenteissa atomit pyrkivät pakkautumaan mahdollisimman tiheästi.
Käyttö taiteessa

Laatoitusten esteettinen arvo on ollut kauan tunnustettu. Penrosen laatat herättävätkin yhä suurta mielen­kiintoa, joka kohdistuu suurelta osin pikemmkin niiden muodostamaan näkö­vaikutelmaan kuin niiden matemaattisiin ominaisuuksiin. Niiden onkin todettu muistuttavan Lähi-idässä käytettyä girih-koristekuvuointia,  ja Peter Lu ja Paul Steinhardt ovat todenneet, että Penrosen laatoituskin esiintyy jo keski­aikaisessa islamilaisessa taiteessa.
Drop Cityn taiteilija Clark Richert käytti Penrosen suunnikkaita eräässä teoksessaan vuonna 1970. Taide­historioitsija Martin Kemp on todennut, että myös Albrecht Dürer on laatinut saman­kaltaisia sommitelmia näistä suunnikkaista.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
John Savard: Penrose Tilings quadibloc.com.
Eric Hwang: Penrose Tiling intendo.net.
E. Harriss and D. Frettlöh: Penrose Rhomb Tilings Encyclopedia. Department of Mathematics, University of Bielefeld. Arkistoitu 6.1.2010.
Kevin Brown: On de Bruijn Grids and Tilings mathpages.com.
David Eppstein: Penrose Tiles The Geometry Junkyard. www.ics.uci.edu/~eppstein. Viitattu 28.11.2009. This has a list of additional resources.
William Chow: Penrose tile in architecture eschertile.com.
Wangin dominot muodostavat jaksottoman laatoituksen.
Robinsonin kuusi laattaa.
Viisikulmainen Penrosen laatoitus (P1) mustin laatoin, taustalla värillisten suunnikaslaattojen muodostama laatoitus (P3).
Penrosen alkuperäisistä kuudesta peruslaatasta muodostettu laatoitus.
Leija- ja nuolilaatat
Penrosen suunnikaslaattojen yhdistelysäännöt ja niihin liittyvät sivujen muutokset.
Gummeltin kymmenkulmio (vasemmalla) ja sen osittaminen leijoiksi ja nuoliksi katko­viivoilla osoitettuna; oikealla olevissa kuvioissa olevat väritetyt alueet osoittavat, minkä muotoisten alueiden sallitaan Gummeltin mallissa mennä päällekkäin.
Roger Penrose Mitchell Institute for Fundamental Physics and Astronomy'n rakennuksessa Texas A&M Universityssä; huoneen lattia on päällystetty Penrosen laatoilla
Vakoilu

Vakoilu on laitonta aktiivista tiedustelutoimintaa, jossa hankitaan sotilaallisia, poliittisia, kaupallisia tai muita salaisia tietoja käyttämällä apuna vakoojia, salaisia agentteja tai valvontalaitteita. Vakooja toimii salaisesti ja esiintyy muuna kuin on. Vakoilun tarkoitus on hyödyttää lähtömaata, ja se voi vahingoittaa kohdemaan maanpuolustusta, turvallisuutta, ulkosuhteita tai kansantaloutta. Vakoilusta onkin monessa maassa annettu kuolemantuomioita.
Historia > Varhaisimmat maininnat

Varhaisimmat maininnat vakoilusta ovat Egyptin keskivaltakunnan ajalta olevia papyruskirjoituksia ja savitauluja. Niiden mukaan faaraoiden käyttöön on kerätty tietoja puhuttamalla Egyptiin saapuneita matkustajia. Vanhinta säännöllistä tiedustelutoimintaa ovat nykyisessä Sudanissa sijanneesta Semnan linnoituksesta faaraolle lähetetyt tiedusteluraportit vuosilta 1844–1841 eaa. Noin 600 vuotta myöhemmin käydyn Troijan sodan kuvauksessa, Homeroksen eepoksessa Ilias, kuvataan Troijaa puolustavan armeijan vakoilutoimintaa. Hyökkääjät saavat troijalaisen vakoilijan elävänä kiinni ja häntä kuulustellaan. Vanki yrittää vilpittömyydellään säilyttää henkensä. Kun häneltä on saatu tiedot, hänet surmataan, jotta hän ei pääsisi takaisin omalle puolelleen kertomaan tietojaan.
Historia > Mooseksen vakoojat ja Assyrian tiedustelupalvelu

Neljännen Mooseksen kirjan kuvaus kahdestatoista tiedustelijasta ei ehkä perustu tositapahtumiin, mutta kertomus on muodostunut vakoilun symboliksi. Mooses antoi vakoilijoilleen 40 päivää aikaa selvittää, mitä mahdollisuuksia juutalaisilla olisi valloittaa luvattu maansa ja minkälaiset viljelymahdollisuudet siellä ovat. Palattuaan he kertovat, että alue on erittäin viljava. Tämän todisteena on viinirypäleterttu, jota kantamaan tarvittiin kaksi miestä. Rypäleterttua kantavien miesten kuvasta on sittemmin muodostunut vakoilun (ja luvatun maan) tunnus. Kertomuksen mukaan useimmat tiedustelijat arvioivat, että maan valtaaminen ei tule onnistumaan. Eri mieltä olleet Kaleb ja Joosua taas arvioivat toisin: heidän mielestään muut vakoilijat yliarvioivat vastustajaa, ja alue voitaisiin valloittaa onnistuneesti.
Tarinan mukaan Israelin kansan erämaavaellus päättyi kun paluuseen Kaanaanmaalle Joosuan johtamana. Ennen Jerikon taistelua Joosua lähetti kaupunkiin kaksi ilmeisen kokenutta vakoojaa, jotka palasivat takaisin raportoidakseen näkemänsä suoraan Joosualle. Tarina on ensimmäinen ammattimaista vakoilua kuvaava kirjoitettu kertomus.
Assyrialaisten (noin 900–600 eaa.) kirjoitetusta historiasta löytyvät ensimmäiset piirteet järjestelmällisestä tiedustelupalvelusta. Assyrialaiset harjoittivat sekä avointa että salaista tietojenkeruuta. Toiminta käsitti kiinalaisen historioitsija Guo Hoggengin mukaan neljä järjestäytyneen tieustelutoiminnan peruspiirrettä: tietoja kerättiin eri lähteistä, tietojenvaihto oli järjestelmällistä, tietoa ja sen luotettavuutta analysoitiin ja arvioitiin ja käytössä oli vastavakoilun menetelmiä.
Historia > Sun Tzun vakoilijatyypit

Kiinalainen sotateoreetikko Sun Tzu kuvasi vakoilijoiden käyttöä yli 2 000 vuotta sitten. Hän luokitteli salaiset asiamiehet viiteen tyyppiin:
paikallinen agentti on vihollisalueen ihminen, joka otetaan palvelukseen
salainen agentti on vihollisalueen viranhaltija, joka otetaan palvelukseen
kaksoisagentti on vihollisen vakoilija, joka otetaan palvelukseen
uhrattava agentti on oma vakoilija, jolle tahallisesti annetaan väärää tietoa
vakoilija on oma asioitsija, joka palaa tietojen kanssa.
Historia > Sparta ja Rooma

Antiikin Spartassa vallanpitäjät olivat huolissaan valtionsa alistetusta heloottiväestöstä ja sen mahdollisesta kapinoinnista. Heitä valvottiin ja vakoiltiin 300-luvulla eaa. Krypteia-nimisen organisaation avulla. Vakoilujärjestön viestejä kuljetettiin vyön tapaisissa nahkahihnoissa, jossa olevan kirjoituksen saattoi lukea kietomalla hihnan paksun puupalikan (krypteian, salaisen tangon) ympärille. Tästä ovat peräisin nimitykset kryptaus ja kryptologia.
Rooman valtakunnan valtava koko pakotti luomaan uusia ratkaisuja tietojenkeruuseen. Alkoi syntyä jako sotilaallisen tiedustelun ja vakoilun välille, vaikka aikakaudella näitä kahta ei vielä erotettukaan toisistaan. Exploratores oli sotilaiden erikoisryhmä, joiden tehtävä oli tiedustella lähialueita legioonien liikkuessa Rooman valtakunnassa. Näiden legioonien mukana kulkeneiden sotilastiedusteluyksiköiden lisäksi roomalaisilla oli toinenkin tapa hankkia tietoa hallitsemillaan alueilla: speculatores olivat vakoilijoita tavalla, joka lähenee sanan nykyistä merkitystä. Speculatores olivat ryhmä itsenäisiä tai muutamasta miehestä koostuvia paikallisesti toimivia soluja, jotka hankkivat salaa ja pitkäkestoisesti tietoa paikallisesta tilanteesta, yleensä peiteidentiteetin suojassa. Speculatores-joukkojen menetelmiin kuuluivat myös tiedonhankinta väkivalloin ja tarvittaessa salamurhat.
Historia > Keskiaika, kirkon valtakausi ja Richelieu

Rooman valtakuntaa seuranneella pienten ruhtinaskuntien feodaalikaudella tiedustelu ja vakoilu taantuivat. Valtiollisten tahojen sijasta tiedon keruuta ja analysointia hallitsivat vuosisatojen ajan kirkonmiehet, joiden verkostot ja luostarijärjestelmä ulottuivat ruhtinaskuntien ja kaupunkivaltioiden rajojen ylitse. Merkittävää uutta järjestäytynyttä valtiollista vakoilua ja tiedustelua syntyi Keski-Eurooppaan vasta 1600-luvun Ranskassa, kehittäjänään kardinaali Armand de Richelieu. Postilaitoksen perustaminen tarjosi hänelle uuden keinon valtiolliseen tiedusteluun. Vuonna 1628 määrättiin, että Ranskassa sai lähettää postia ainoastaan virallisen postilaitoksen kautta. Richelieu käytti postia tiedonhankintaan perustamalla cabinet noir -järjestelmän, jonka keskeisenä osana oli kirjeiden tarkastaminen ja lukeminen niin sanotussa mustassa huoneessa. Toiminta pidettiin salaisena ja kirjekuorien oli näytettävä avaamattomilta.
Historia > Ensimmäinen maailmansota

Ensimmäinen maailmansota toi vakoiluun niin paljon uusia toimintatapoja, että vakoilun sijasta on puhuttava tiedustelusta. Upseereille oli esimerkiksi vakoilukoulutuksessa korostettu, että vakoilijan tunnistaa lipevästä käyttäytymisestä ja että viestejä lähetetään ratsain tai savumerkeillä. Sen sijaan sotilasilmailua, radiota tai puhelimen käyttöä ei koulutuksessa mainittu. Uudet välineet mahdollistivat hyökkäävälle osapuolelle sellaiset yhtäaikaiset operaatiot, joissa ei ollut näköyhteyttä. Niinpä puolustajalle tuli välttämättömäksi saada ennakkovaroitus tulevasta operaatiosta. Sen saamiseksi oli kuunneltava vihollisen viestiliikennettä ja seurattava lentokoneilla sen sotavalmisteluja. Näin saatuja tietoja saatettiin myös käsittää väärin, joten myös tietojen tulkintaan piti saada voimavaroja.
Historia > Toinen maailmansota

Toisessa maailmansodassa vakoilijat onnistuivat tiedottamaan päämiehilleen useista tulevista sodan operaatioista. Neuvostoliiton lukuun vakoillut saksalainen Richard Sorge ilmoitti Stalinille vuonna 1941 ennakkoon sekä operaatio Barbarossasta että hyökkäyksestä Pearl Harboriin. Kun Japanin uhka hälveni, Stalin saattoi siirtää syksyllä 1941 lisää joukkoja Saksan-vastaiseen sotaan. Vakoilijoiden huomion kohteena oli myös uusien aseiden kehittely. Neuvostoliitto yritti saada Yhdysvaltojen Manhattan-projektia johtaneen Robert Oppenheimerin palvelukseensa, mutta tämä ei suostunut.lähde?
Suomessa

Lain näkökulmasta vakoilua käsitellään tarkemmin artikkelissa Maanpetos
Suomessa > Soluttautuminen

Richard Kaarlonpoika Vennikas oli ensimmäisiä merkittäviä vakoilijoita Suomessa. Hän oli valmistunut vuonna 1919 punaupseeriksi Petrogradissa. Hänet oli komennettu 15.10.1920 Pietarin sotilaspiirin tiedusteluosaston päälliköksi ja hänen vastuulleen kuului reunavaltioihin suunnattu vakoilu. Vennikas saapui Suomeen 29.5.1921 diplomaattisen kuriirin saattajana. Vennikas jäi Helsinkiin ja työskenteli Suomalais-Venäläisen Sekakomitean venäläisen valtuuskunnan sihteerin apulaisena. Valtuuskunnan poistuttua Suomesta Vennikas jäi Helsinkiin edustuston 1. sihteerin apulaiseksi. Hän avusti edustuston poliittisen komitean päällikköä sotilasvakoilun järjestämisessä. Saamansa sotilastiedot Vennikas toimitti Pietarin sotilaspiirin tiedusteluosastolle. Hän paljastui Suomen viranomaisille ja joutui karkotetuksi 4.4.1922.
Suomea vastaan toimineista vakoojista kuuluisin ja aikansa merkittävin vakoilija Neuvostoliitolle oli Vilho Pentikäinen. Hän muun muassa luovutti Suomi-konepistoolin piirustukset Neuvostoliitolle. Pentikäinen paljastui valokuvatessaan salaisia asiakirjoja ja hän loikkasi nopeasti Neuvostoliittoon. Pentikäisen loikkaus paljasti niin sanotun Suuren vakoilujutun.lähde?
Suomessa > Sodanaikainen toiminta

Toinen kuuluisa suomalainen vakooja sodan aikana oli kirjailija ja kulttuurivaikuttaja Hella Wuolijoki, joka oli NKVD:n agentti koodinimellä ”Runoilija”. Wuolijoki muun muassa majoitti ja suojeli desanttia sekä välitti tietoja Neuvostoliiton tiedustelupalvelu NKVD:lle.lähde?
Suomessa > Porkkala

Jatkosodan jälkeen Neuvostoliitolle vuokrattu Porkkalan tukikohta oli ihanteellinen paikka vakoojien värväykseen ja koulutukseen. Suomi ei saanut valvoa itärajan ja Porkkalan välistä liikennettä. Porkkalasta käsin luotu vakoiluorganisaatio pystyi toimimaan pitkään vuokra-alueen palautuksen jälkeenkin.
Suomessa > Kylmän sodan aikaisia vakoilutapauksia > Ilmari Lahtinen

Vuoden 1952 aikana Suomen viranomaisille ja valtiojohdolle kävi selväksi neuvostotiedustelun aktivoituminen Suomessa. Ilmari Lahtisen tapaus oli konkreettinen todiste SKP:n jäsenten osallisuudesta neuvostovakoiluun. Lahtinen oli jäänyt sotavangiksi 28. kesäkuuta 1944 Ihantalassa ja suostunut puna-armeijan ehdottamaan yhteistyöhön. Tehtäväkseen Lahtinen oli saanut Tampereen teollisuuslaitosten tarkkailun. Hän oli saanut koulutusta radiolähettimen käyttöön Viipurissa ja Leningradissa, minkä jälkeen hänet oli siirretty sotavankileiriin ja sieltä edelleen Suomeen joulupäivänä 1944 vapautettujen joukossa. Lahtisen oli tarkoitus raportoida Neuvostoliittoon radiolla, jonka venäläiset toimittivat hänelle Tampereelle. Lahtinen liittyi ensin sosiaalidemokraatteihin, siirtyi sitten SKDL:n jäseneksi ja edelleen venäläisten määräyksestä SKP:n jäseneksi. Hänet valittiin syksyllä 1952 SKP:n Suinulan osaston puheenjohtajaksi. Poliisi vangitsi Lahtisen Porvoossa joulukuun alussa 1952. Repusta löytyi radiolaitteisto. Helsingin hovioikeus tuomitsi Lahtisen neljäksi vuodeksi kuritushuoneeseen.
Suomessa > Kylmän sodan aikaisia vakoilutapauksia > Jyväskylän suuri vakoilujuttu

Vuosia Neuvostoliiton hyväksi vakoilleiden vaatturi Reino Armas Kettusen, kapteeni Matti Salon, jyrsijä Toivo Toivosen, pienviljelijän poika Paavo Koukan, kersantti Olavi Naukkarisen, everstiluutnantti Eino Luukkaisen ja luutnantti Paavo Kohosen tuomiot luettiin korkeimmassa oikeudessa 14. huhtikuuta 1954. Päätekijät Kettunen ja Salo saivat molemmat kahdeksan vuotta kuritushuonetta, Salo menetti lisäksi virkansa. Toivonen sai neljä vuotta, Koukka kolme ja puoli vuotta, Naukkarinen kolme vuotta, Luukkainen kaksi vuotta ja Kohonen kymmenen kuukautta vankeutta. Vakoilurenkaan neuvostoliittolaisia toimeksiantajia ei yksilöity oikeudelle tarkoitetussa pöytäkirjassa. Toimeksiantajia olivat kiinnostaneet suomalaisen upseeriston poliittiset näkökannat, mahdolliset linnoitustyöt, lentokoneiden lukumäärä, Suomen armeijan koulutussuunnitelmat ja ilmakuvat silloista, varikoista ja tehtaista. Edellä mainitun Ilmari Lahtisen tavoin myös Reino Kettunen oli värvätty tiedustelijaksi sotavankileirillä Neuvostoliitossa. Luukkainen ja Kohonen tuomittiin vakoilusta lännen hyväksi, koska he olivat luovuttaneet ilmakuvia Ruotsille.