stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Paramagnetismi
Matemaattinen kuvaus

Pienillä kentän voimakkuuksilla järjestäytyneiden magneettisten momenttien ja kentän voimakkuuden välillä on lineaarinen riippuvuus
missä  H on ulkoisen magneettikentän suuruus,  M on aineen magnetoituman suuruus ja  \chi  on magneettinen suskeptibiliteetti. Magneettisen suskeptibiliteetin suuruus on huoneenlämpötilassa 3,8·10-4 (kun käytetään SI-yksiköitä) tyypilliselle paramagneettiselle aineelle, kuparisulfaatille CuSO4.  Paramagneettisen aineen magnetoituma riippuu voimakkaasti lämpötilasta, sillä magneettisten momenttien epäjärjestys on suurempi korkeammassa lämpötilassa.
Curien lain mukaan paramagneettisen aineen suskeptibiliteetti on kääntäen verrannollinen lämpötilaan
missä  C on eri aineille ominainen Curien vakio ja  T on lämpötila kelvineissä. Curien laki pätee vain ideaalitapauksille ja tarkemmin paramagneettisen aineen käyttäytymistä kuvaa Curien–Weissin laki
missä  T_{c} on Curien lämpötila (myös Weissin vakio).  Curien lämpötilaa suuremmissä lämpötiloissa ferromagneettinen aine käyttäytyy paramagneettisesti. Vastaavaa lämpötilaa, jossa antiferromagneettiset aineet alkavat käyttäytyä paramagneettisesti, sanotaan Néelin lämpötilaksi.
Kirjallisuutta

Voipio, Erkki: Sähkö- ja magneettikentät.  (Moniste 381)  Espoo:  Otakustantamo, 1987.  ISBN 951-672-038-2
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
HyperPhysics: Magnetic Susceptibilities of Paramagnetic and Diamagnetic Materials at 20 °C (englanniksi)
Magneettiset tilat
diamagnetismi
superdiamagnetismi
paramagnetismi
superparamagnetismi
ferromagnetismi
antiferromagnetismi
ferrimagnetismi
metamagnetismi
spin-lasi
Parhaat 1

| Parhaat 1 Matti ja Teppo |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Äänitetty : 1969 - 1984
 Julkaistu: 1985
 Tyylilaji: iskelmä
 Kesto: 51.00
 Levy-yhtiö: M & T Tuotanto
Listasijoitukset
  Suomi: 23. (elokuu 1985)
Matin ja Tepon muut julkaisut
| Lauluja sinulle 1984 | Parhaat 1 1985 | Matti & Teppo 1985 |
Parhaat 1 on Matin ja Tepon kokoelma-albumi, joka julkaistiin vuonna 1985 tupla-LP:nä ja se sai platinaa. Myöhemmin siitä tehtiin CD-versio, johon sisältyi vain 22 kappaletta. Albumi on myynyt platinalevyn oikeuttavan määrän.
Kappaleet > LP-versio

Cara mia
Et voi tulla rajan taa
Illan viimeinen
Jos olet onnellinen
Kai vielä muistat minut kerran
Kirkkohäät
Kissankultaa
Kuin lento perhosen
Kuka on tuo mies
Kunnon mies
Kuulut aikaan parhaimpaan
Kyllä maailma on ihmeellinen
Lokkien huudot jo kantaa
Lähtöhetki
Malja muistolle
Me oomme täältä
Minuun voit luottaa
Missä sitä ollaan oltu
Mä joka päivä töitä teen
Nousee päivä laskee päivä
Näitä polkuja tallaan
Olen kiitollinen tänään
Olet kaikki
Paras ystävä
Pidä itsestäsi huolta
Pieni on mun maailmain
Se oikea
Sinä sen teit
Tule jo tänään
Tänään mä yksin oon
Yksi päivä riittää
Ystävän jos menetän
Äiti
Kappaleet > CD-versio

Kissankultaa
Pidä itsestäsi huolta
Missä sitä ollaan oltu
Cara Mia
Tule jo tänään
Kuka on tuo mies
Jos olet onnellinen
Mä joka päivä töitä teen
Kuulut aikaan parhaimpaan
Tämä yö
Kunnon mies
Se oikea
Kirkkohäät
Olen kiitollinen tänään
Et voi tulla rajan taa
Kaiken takana on nainen
Nousee päivä, laskee päivä
Minuun voit luottaa
Kyllä maailma on ihmeellinen
Lähtöhetki
Me olemme täällä
Näitä polkuja tallaan
Paranassaipalmu

| Paranassaipalmu |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Lahko::  Arecales
Heimo::  Palmukasvit Arecaceae
Suku::  Assaipalmut Euterpe
Laji::  oleracea
Kaksiosainen nimi
 Euterpe oleracea  Mart. 
Katso myös
   Paranassaipalmu Wikispeciesissä   Paranassaipalmu Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Paranassaipalmu eli tarha-assaipalmu (Euterpe oleracea) on assaipalmujen (Euterpe) sukuun kuuluva palmulaji, josta käytetään myös nimiä kaalipalmu ja acai. Sitä kasvatetaan hedelmien ja palmuytimen tuotantoon lähinnä trooppisessa Etelä-Amerikassa.
Kuvaus

Paranassaipalmu on monivartinen palmu, joka voi kasvaa yli 25 metriä korkeaksi. Yhdellä palmuyksilöllä saattaa olla samanaikaisesti yli 45 vartta eri kehitysvaiheissa, mutta luonnonvaraisilla kasveilla on tavallisesti vain 4–8 suurempaa vartta. Varret ovat joustavia, väriltään harmaita ja läpimitaltaan yleensä 9–16 senttimetriä leveitä. Laaja juuristo on suurimmaksi osaksi alle 20 senttimetrin syvyydessä maan alla. Varren pullistuneesta tyviosasta kasvaa yleensä myös useita maanpäällisiä jälkijuuria, joita saattaa muodostua jopa 80 senttimetrin korkeudelle maanpinnan yläpuolelle.
Yhdessä varressa on yleensä samanaikaisesti 9–15 suurta lehteä. Lehdet ovat sulkamaisen parilehdykkäisiä ja keskimäärin noin 2,5 metriä pitkiä. Yhdessä lehdessä on 50–62 parittaista lehdykkää, jotka ovat 39–77 senttimetriä pitkiä. Varren yläosaa verhoavat suurten lehtien noin 1,2 metriä pitkät vihreät tai kellertävät lehtikannat, jotka jättävät varistessaan jälkeensä vartta rengasmaisesti ympäröiviä lehtiarpia.
Paranassaipalmu on yksikotinen, ja erilliset hede- ja emikukat kehittyvät samaan kukintoon, joka on rakenteeltaan kerrannainen tähkä. Kaksineuvoinen kukinto on aikaisheteinen, eli hedekukat avautuvat ja vapauttavat siitepölynsä ennen emikukkien avautumista. Pienet kukat ovat yleensä 2,6–4,5 millimetriä halkaisijaltaan. Hedekukat ovat hieman suurempia kuin emikukat. Kukat ovat hyönteispölytteisiä.
Hedelmä on rakenteeltaan luumarja. Se on muodoltaan pallomainen ja halkaisijaltaan 1,1–1,5 senttimetriä leveä. Hedelmä on yleensä raakana vihreä ja kypsänä tumman purppuran värinen, mutta joillakin kasveilla hedelmä voi olla kypsänäkin vihreä.
Levinneisyys ja elinympäristö

Paranassaipalmua kasvaa laajalti Etelä-Amerikan pohjoisosissa. Se on hyvin yleinen Brasilian Parán osavaltiossa, jossa sillä on myös suuri taloudellinen merkitys. Paranassaipalmu kasvaa yleensä kosteilla ja soisilla alueilla. Se on sopeutunut myös elämään Amazonasin alueella yleisissä kausittain tulvivissa metsissä. Ekologisessa sukkessiossa sitä pidetään kliimaksivaiheen lajina, sillä se kasvaa hitaasti, tarvitsee paljon kosteutta ja tulee toimeen taimivaiheessa hyvin vähäisellä valolla.
Käyttö

Hedelmiä käytetään ravintona. Paranassaipalmun ja lähisukuisen amazoninassaipalmun (Euterpe precatoria) hedelmiä kutsutaan usein yhteisesti nimellä ”acai-marja”. Hedelmiä ei yleensä syödä sellaisenaan, vaan niistä valmistetaan sakeaa mehua, joka on perinteisesti ollut tärkeä osa Amazonin alueen asukkaiden ruokavaliota. Hedelmä on 2000-luvulla saanut suuren antioksidanttipitoisuutensa vuoksi suosiota länsimaissa, ja sitä on markkinoitu superruokana.
Hedelmien lisäksi palmusta käytetään ravintona varren kasvupisteellä olevia lehtien aiheita, joita kutsutaan palmuytimeksi. Palmuytimen kerääminen tuhoaa varren kasvupisteen, ja siten tappaa varren, mutta ei koko monivartista palmuyksilöä. Palmuydintä kerätään useista muistakin palmulajeista, mutta paranassaipalmu tuottaa suurimman osan maailman kaupallisesta palmuydintuotannosta.
Paranassaipalmun hedelmiä eli ”acai-marjoja”.
Parijuovahuulikala

| Parijuovahuulikala |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Heimo::  Huulikalat Labridae
Suku::  Halichoeres
Laji::  bivittatus
Kaksiosainen nimi
 Halichoeres bivittatus  (Bloch, 1791) 
Katso myös
   Parijuovahuulikala Wikispeciesissä   Parijuovahuulikala Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Parijuovahuulikala (Halichoeres bivittatus) on huulikalalaji.
Koko ja ulkonäkö

Parijuovahuulikala kasvaa suurimmillaan noin 35 cm pitkäksi. Tyypillinen pituus on vajaat 20 cm. Väritys muuttuu dramaattisesti kalan kasvaessa. Aikuisella on pitkittäissuuntaiset vaaleanpunaiset ja ruskeat raidat vihertävällä pohjalla.
Elinympäristö ja levinneisyys

Parijuovahuulikala on kotoisin läntisen Atlantin keski- ja eteläosista. Sen levinneisyysalue ulottuu Pohjois-Carolinasta etelään, Karibialta ja Brasiliasta pohjoiseen. Sitä tavataan koralli- ja kallioriutoilla, mutta ei niinkään meriruohoniityillä.
Parsman V

Parsman V (georg. ფარსმან V, nimi joskus latinisoitu muotoon Pharasmanes) oli Iberian (paikallisesti Kartlin eli itäisen Georgian) kuningas Khosroiani-dynastiasta vuosina 547–561.
Hän oli kuningas Bakur II:n poika ja seuraaja. Häntä seurasi valtaistuimelle hänen veljenpoikansa Parsman VI.
Tom Parker

Tom Parker vuonna 1969
”Eversti” Thomas Andrew "Tom" Parker, syntyjään Andreas Cornelis van Kuijk, (26. kesäkuuta 1909 Breda, Alankomaat – 21. tammikuuta 1997 Las Vegas, Nevada) oli yhdysvaltalainen viihdealan manageri. Hän oli Elvis Presleyn manageri lähes koko tämän uran ajan 1955–1977. Parker johti Presleyn, kuten muidenkin asiakkaittensa, uraa huomattavan tarkasti ja kokonaisvaltaisesti, ja hän sai jopa 50 prosenttia Presleyn ansioista. Parker työskenteli ennen Presleyä muun muassa Hank Snown managerina sekä tivolin palveluksessa.
Parpariotai

| Parpariotai> Παρπαριώται.Sijainti |
| --- | --- |
 Parpariotai
Koordinaatit:  37°21′00″N, 27°18′00″E
Valtio:  Turkki
Paikkakunta:  Didim?, Aydın
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Kaaria
Infobox OKNimi-testi OK: 
Parpariotai (m.kreik. Παρπαριώται, Parpariōtai; lat. Parpariotae) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Kaariassa Vähässä-Aasiassa nykyisen Turkin alueella. Se sijoitetaan lähelle Aydınin maakunnan Didimiä.
Parpariotain historiasta ei tiedetä juuri mitään. Vaikka kaupunki on luetteloitu polikseksi eli itsenäiseksi kaupunkivaltioksi, sen todellinen asema tunnetaan kuitenkin huonosti. Tulkinta perustuu lähinnä siihen, että Parpariotai kuului klassisella kaudella 400-luvulla eaa. Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon. Se esiintyy liiton verotusluetteloissa vuosina 451/450–440/439 eaa.
Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Parpariōtēs (Παρπαριώτης).
Parsman II Urhea

Parsman II Urhea
Parsman II Urhea (georg. ფარსმან II ქველი) eli Pharasmanes II oli Iberian eli Kartlin (nykyisen Georgian itäosan) kuningas. Hän hallitsi samaan aikaan kuin Rooman keisari Hadrianus (vallassa 117–138). Professori Cyril Toumanoff on ehdottanut vuosia 116–132 hänen hallintonsa ajankohdaksi. Hänestä kerrotaan useissa antiikin teoksissa ja hänet voidaan liittää keskiaikaisen georgialaisen perinteen nimeen Parsman Kueli, "urhea" tai "hyvä".
Keskiaikaisten georgialaisten vuosikirjojen mukaan Parsman Kueli hallitsi yhdessä Parsman Avazin kanssa diarkkina (yhdessä lähteessä on ylimääräinen pari Rok ja Mirdat), mutta useat nykytutkijat pitävät Iberian diarkiaa epätodennäköisenä, sillä aikalaiskertomukset eivät sitä tunne. Parsmanin sanotaan olleen edeltäjänsä Amazasp I:n poika. Hänen sanotaan menneen naimisiin Armenian kuninkaan tyttären Ghadanan kanssa (kuninkaan on täytynyt olla Vologases I). Keskiaikaisen teoksen Kuninkaiden elämä mukaan yhteishallitsijoiden perinteinen ystävyys rikkoutui Mirdatin iranilaisen vaimon yllytysten vuoksi. Toumanoff pitää kertomusta heijasteena Iberian kuningas Parsman I:n ja hänen veljensä Armenian kuningas Mithridateen välisestä vihollisuudesta, josta on historiallisia todisteita. Kronikka jatkuu kertomuksella armenialais–roomalaisesta liittoumasta ja sen hyökkäyksestä Persian tukemaan Iberiaan, jossa Parsman sai surmansa.
Ajan klassiset kirjailijat, joilla oli vahvempi historiallinen tausta, keskittyvät Parsmanin vaivautuneisiin Rooman-suhteisiin. Hän kieltäytyi vuonna 129 kunnianosoituksista idässä kiertelevää keisari Hadrianusta kohtaan ja sai alaanit hyökkäämään viereisiin Rooman provinsseihin päästämällä heidät kulkemaan valtakuntansa läpi, vaikka keisari oli lähettänyt hänelle hienompia lahjoja – mukaan lukien elefantin – kuin kenellekään muulle idän kuninkaalle. Närkästyksissään Hadrianus puki 300 rikollista kullalla kirjailtuihin kaapuihin, jotka kuuluivat Parsmanin antamaan vastalahjaan, ja lähetti heidät hänen luokseen. Antiikin lähteiden mukaan Parsman teki lopulta arvokkaan vierailun Hadrianuksen seuraajan Antoninus Piuksen luokse. Tämä Pharasmanes saattoi kuitenkin olla Pharasmanes III, Pharasmanes II:n mahdollinen pojanpoika.
Partasuti

Eri karvatyypeistä valmistettuja partasuteja. Vasemmalta oikealle: villisiankarvainen, hevosenkarvainen ja mäyränkarvainen.
Partasuti on parranajossa käytettävä harja, jolla vaahdotetaan partasaippuaa tai -voidetta partavaahdoksi ja levitetään sitä iholle ennen parran ajamista partahöylällä tai partaveitsellä. Partasuti levittää vaahdon tasaisesti iholle, kosteuttaa ihon ja partakarvat tehokkaasti, nostaa partakarvoja esiin ihon sisältä ja kuorii ihon kuollutta pintasolukkoa pois. Partasuteja valmistetaan enimmäkseen villisiankarvasta, hevosenkarvasta, mäyränkarvasta ja synteettisistä kuiduista (mm. nailonista). Arvostetuimmat partasudit tehdään mäyränkarvasta.
Parco Giardino Sigurtà

Näkymä puistosta.
Parco Giardino Sigurtà on puisto Valeggio sul Mincion kunnassa Veronan maakunnassa Pohjois-Italiassa. Puisto sijaitsee Gardajärven eteläpuolella noin 30 kilometrin päästä Veronasta. Puiston pinta-ala on 60 hehtaaria. Alueella kiertää puistojuna yli seitsemän kilometriä pitkää reittiä. Puistossa vuokrataan myös polkupyöriä ja golfautoja.
Historia

Puisto on saanut alkunsa Villa Maffein puutarhasta vuonna 1617. Vuonna 1859 Villa Maffei oli Napoleon III:n päämajana. Vuonna 1941 aluetta alkoi isännöidä Carlo Sigurtà, joka kehitti puistoa yli 40 vuoden ajan saadakseen siitä yhden Italian arvokkaimmista puistoista. Yleisölle puisto avattiin vuonna 1978. Tämän jälkeen siellä on vieraillut satoja tuhansia kävijöitä vuosittain.
Kasvisto

Puistossa kukkivat keväisin tulppaanit ja kurjenmiekat, kesällä ruusut ja lumpeet sekä syksyisin asterit. Puistossa on 1 500 kasvin marjakuusilabyrintti sekä suurikokoinen tammi, jonka latvuksen halkaisija on 120 metriä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Parco Giardino Sigurtà Wikimedia Commonsissa
Parco Sigurtà. Puiston omat sivut.
Aimé Paris

Aimé Paris Étienne Carjat’n valokuvaamana.
Aimé Paris (19. kesäkuuta 1798 Quimper – 29. marraskuuta 1866) oli ranskalainen pikakirjoitusjärjestelmän ja muistitekniikoiden kehittäjä ja opettaja.
Elämä ja ura

Aimé Paris syntyi Quimperissa vuonna 1798. Hän opiskeli juristiksi ja toimi aluksi asianajajana Pariisissa, mutta päätti pian jättää asianajajan uran.
Paris oli opiskellut jo aiemmin Conen de Prépéanin pikakirjoitusjärjestelmän ja hän siirtyi pikakirjoittajaksi ensin Courrier Français -lehteen ja myöhemmin Le Constitutionnel -lehteen. Paris havaitsi puutteita Conen de Prépéanin järjestelmässä ja alkoi kehittää yksinkertaisempaa järjestelmää. Vuonna 1822 hän julkaisi järjestelmänsä oppikirjassa Exposé des principes de la nouvelle méthode de sténographie professée en dix leçons.
Paris oli kiinnostunut myös muistitekniikoista ja muun muassa paranteli Gregor von Feinaiglen kehittämää metodia sekä julkaisi aiheesta kirjan Principes et applications diverses de la mnémotechnie.
Paris matkusteli opettamassa sekä pikakirjoitusta että muistitekniikoita, mutta sai kiellon toimia Ranskassa, koska hänen katsottiin käyttäytyneen epäkunnioittavasti Ranskan kuningasta Ludvig XVIII:ta kohtaan. Kielto oli voimassa vuoteen 1828 asti, ja tuona aikana Paris kiersi opettamassa Belgiassa, Alankomaissa ja Sveitsissä.
1830-luvun alussa Paris’n mielenkiinto kohdistui musiikinopetuksen menetelmiin. Hän paranteli Pierre Galinin kehittämää säveltapailumenetelmää, joka tunnetaan nykyisin nimellä Galin–Paris–Chevé-metodi.
Pikakirjoitusjärjestelmä

Paris’n vuonna 1822 julkaisema järjestelmä oli yksinkertaistettu versio Conen de Prépéanin järjestelmästä. Se oli alkuperäistä helpommin opittavissa, helppolukuisempi ja sillä oli nopeampi kirjoittaa. Vaikka järjestelmä ei ollutkaan Aimé Paris’n itsenäinen luomus, se alkoi levitä hänen nimellään ja ohitti nopeasti alkuperäisen järjestelmän suosiossa.
1800-luvun lopulla Louis Prosper Guénin kehitti järjestelmää edelleen, jotta se soveltuisi paremmin puhenopeudella kirjoittamiseen.
Juha Partanen

Juha Partanen vuonna 2004.
Juha ”Partsu” Partanen (s. 1956 Helsinki) on suomalainen toimittaja, yrittäjä ja tietokirjailija. Hän on toiminut toimittajana MTV3:n uutisissa, päällikkötehtävissä Uudessa Suomessa ja Iltalehdessä sekä Ylioppilaslehden, Moottorin ja Pääkaupunkiseudun Talousuutisten päätoimittajana. Vuosituhannen alussa Partanen pyöritti omaa asiakaslehtiyritystään Mediakasvo Oy:tä, joka toimii kirjojen ja lehtien kustantajana. Sen jälkeen hän toimi autovaraosabisneksessä toimivan Atoy Oy:n markkinointijohtajana sekä asiakkuusjohtajana viestintätoimisto Taitomyllyssä. Sittemmin Partanen on työskennellyt yrittäjänä ja Taloustaidon autotoimittajana. Eläkkeelle jäätyään hän on keskittynyt kirjailijan työhön vuodesta 2022 alkaen.
Juha Partanen on myös kirjoittanut muistelmateoksen Cyrano ja hullu koira (2006) nuoruudenystävästään muusikko-radiotoimittaja Gösta Sundqvistista. Hän on soittanut bassokitaraa Göstan yhtyeissä, ei kuitenkaan enää Leevi and the Leavingsissa. Sen sijaan kaikkien aikojen ensimmäinen yhtyeestä kertova juttu Ilta-Sanomiin 1978 on hänen kirjoittamansa, ja hän myös kuvasi kansikuvia yhtyeen ensimmäisiin singleihin.
Partanen on kirjoittanut myös Ekovilla Oy:n 30-vuotishistoriikin Kertomus elämää kestävästä eristefirmasta (2009) ja yhdessä Martin Sandelinin kanssa Nokia Oyj:n verkkopuolen historiikin ja digitaalisen puhelinkeskuksen DX200:n tarinan nimellä Nokian jalokivi (2015). Viimeksi häneltä on ilmestynyt Auto- ja liikennetoimittajien yhdistyksen AuLin historiikki Totuuden torvet (2021).
Partanen on asunut suurimman osan elämästään Espoon Haukilahdessa. Hän on valmistunut valtiotieteen kandidaatiksi vuonna 2005 Helsingin yliopistosta. Partanen on naimisissa, ja hänellä on kaksi lasta.
Parthamasiris

Parthamasiris oli Armenian kuningas noin vuosina 112–114. Hän oli Parthian kuninkaan Pakoros II:n poika. Parthamasisiksen veli Exedares oli Armenian kuningas, mutta Pakoroksen kuoltua hänen veljensä Osroes I syrjäytti Exedareksen ja nimitti Parthamasisiksen uudeksi kuninkaaksi. Rooman keisari Trajanus ei kuitenkaan hyväksynyt Parthamasisista, koska Roomalla ja Parthialla oli sopimus, jonka mukaan roomalaisten piti hyväksyä Armenian kuningas ennen kuin tämä saattoi astua valtaan. Trajanus aloitti tästä syystä sodan Parthiaa vastaan ja valtasi Armenian vuoteen 114 mennessä miltei ilman taistelua. Parthamasiris saapui Trajanuksen luokse ja asetti diadeeminsa Trajanuksen jalkojen juureen siinä toivossa, että tämä palkitsisi hänet nimittämällä hänet kuninkaaksi. Trajanus päätti kuitenkin julistaa Armenian Rooman provinssiksi. Parthamasiris kuoli tämän jälkeen epäselvissä olosuhteissa.
Pariisin rauha (1973)

Aselepolinja Etelä-Vietnamissa. Rannikko oli hallituksen joukkojen hallussa, mutta sisämaata hallitsi Etelä-Vietnamin kansallinen vapautusrintama.
Pariisin rauha 1973 oli Vietnamin sodan loppuvaiheessa tammikuussa 1973 solmittu rauhansopimus Yhdysvaltojen, Vietnamin tasavallan, Etelä-Vietnamin kansallisen vapautusrintaman ja Pohjois-Vietnamin välillä. Yhdysvallat sitoutui siinä vetämään joukkonsa pois Vietnamista. Taistelut lakkasivat noin vuoden ajaksi myös Etelä- ja Pohjois-Vietnamin välillä. Rauhansopimusta pidetään joskus pelkkänä aseleposopimuksena, koska se ei ratkaissut alueen jännitteitä.
Sopimukseen sisältyi aselepo, yhdysvaltalaisten sotavankien vapauttaminen ja sen joukkojen poistuminen Vietnamista kahden kuukauden kuluessa. Vietnamin asiat ratkaistaisiin rauhanomaisesti vapaiden vaalien kautta.
Sopimuksen tausta

Yhdysvaltain presidentti Richard Nixon voitti vuonna 1972 presidentinvaalit, jossa hänen päävastustajansa George McGovern kampanjoi Vietnamin sodan vastaisuudella. Istuva presidentti Nixon puolustautui sillä, että melkein kaikki amerikkalaiset sotilaat ovat jo vetäytyneet maasta. Ulkoministeri Henry Kissinger vakuutti äänestäjille, että rauhansopimus on lähellä toteutumista. Sopimus syntyikin melko pian vaalien jälkeen.
Sopimuksen jälkeiset tapahtumat

Sopimuksen pääneuvottelijat, ulkoministerit Lê Ðức Thọ ja Henry Kissinger saivat vuoden 1973 Nobelin rauhanpalkinnon, joskin Lê Ðức Thọ kieltäytyi ottamasta sitä vastaan.
Presidentti Nixon voitti selvästi vuoden 1972 vaalit, mutta Watergate-skandaali murensi hänen arvovaltansa. Niinpä Yhdysvaltain kongressi alkoi tehdä päätöksiä, jotka sitoivat presidentin käsiä. Elokuussa 1973 se kielsi Yhdysvaltojen ilma-aseen käytön Indokiinassa. Sen vuoksi Yhdysvallat ei pystynyt ilma-aseella ja taloudellisella avulla puolustamaan liittolaistaan Vietnamin tasavaltaa. Keväällä 1975 Vietnamissa tapahtui lopullinen välienselvittely, jossa Vietnamin tasavallan puolustus romahti odottamattoman nopeasti. Koko Etelä-Vietnamin armeija hajosi muutamassa viikossa. Pääkaupunki Saigon luhistui huhtikuun lopussa, ja sota päättyi Pohjois-Vietnamin ja sen eteläisten liittolaisten voittoon.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pariisin rauha (1973) Wikimedia Commonsissa
Parthénio

| --- | --- |
Sijainti:  Argolis, Peloponnesos, Kreikka
Korkeus merenpinnasta:  1 215 m
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Parthénio (kreik. Παρθένιο), antiikin Parthenion (m.kreik. Παρθένιον, lat. Parthenium), on vuori Peloponnesoksen niemimaalla Kreikassa. Sen korkeus on 1 215 metriä.
Parthénio-vuori sijaitsee niemimaan itäosassa Argoliin ja Arkadian rajalla. Sen kautta kulkee sola, joka oli antiikin aikana merkittävä kulkutie Argoksesta Tegeaan. Vuori oli pyhitetty Pan-jumalalle. Sanansaattaja Feidippides kertoi kohdanneensa Panin vuorella oltuaan viemässä viestiä Ateenasta Spartaan hieman ennen Marathonin taistelua.
Parthenion (Aiolis)

| Parthenion> Παρθένιον.Sijainti |
| --- | --- |
 Parthenion
Koordinaatit:  39°13′5″N, 27°20′6″E
Valtio:  Turkki
Paikkakunta:  Çaltıkoru/Paşaköy (?), İzmir
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Aiolis
Infobox OKNimi-testi OK: 
Parthenion (m.kreik. Παρθένιον, lat. Parthenium) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Aioliissa nykyisen Turkin alueella. Sen sijaintipaikkaa ei tunneta varmuudella.
Antiikin lähteiden mukaan Parthenion sijaitsi lähellä Pergamonia. Nykyisin se sijoitetaan Pergamonista koilliseen, lähelle nykyisen İzmirin maakunnan Çaltıkorua ja Paşaköytä.
Parthenion on luetteloitu polikseksi eli itsenäiseksi kaupunkivaltioksi sillä perusteella, että monet seikat tukevat tällaista tulkintaa, vaikka sitä ei suoraan kutsutakaan polikseksi missään antiikin aikaisessa lähteessä. Ksenofon käyttää siitä termiä polisma. Kaupunki on ollut olemassa ainakin 400- ja 300-luvuilla eaa.
Parti pour le développement économique et la solidarité

Parti pour le développement économique et la solidarité eli PDES on poliittinen puolue Malissa.
Presidentti Amadou Toumani Tourén kannattajat perustivat PDES:n kesällä 2010. Puolue hajosi osiin Tourén maaliskuussa 2012 syrjäyttäneen vallankaappauksen jälkeen. Sen varapuheenjohtaja Jeamille Bittar osallistui vuoden 2013 presidentinvaaleihin saaden 1,8 prosenttia äänistä. Saman vuoden kansalliskokousvaaleissa PDES sai kolme edustajanpaikkaa.
PDES:n puheenjohtaja on Hamed Diané Séméga ja pääsihteeri Ahmadou Abdoulaye Diallo.
Nicholas Parsons

| Nicholas Parsons |
| --- | --- |
 Nicholas Parsons Just a Minuten nauhoituksessa.
Henkilötiedot
Syntynyt: 10. lokakuuta 1923
Kuollut: 28. tammikuuta 2020 (96 vuotta)
Ammatti:  juontaja, näyttelijä
Aiheesta muualla
Viralliset kotisivut
IMDb 
Nicholas Parsons (10. lokakuuta 1923 – 28. tammikuuta 2020) oli brittiläinen televisio- ja radiojuontaja ja näyttelijä. Hän toimi vuodesta 1967 alkaen radiovisailu Just a Minuten juontajana. Hän juonsi visailun jokaisen jakson yli 50 vuoden ajan, ja hän oli ensimmäisen kerran poissa siitä vuonna 2018. The Benny Hill Show’n esiintyjiin Parsons kuului 1968–1971. Parsonsin omaelämäkerta The Straight Man: My Life in Comedy ilmestyi vuonna 1994.
Kirjallisuutta

Nicholas Parsons: The Straight Man: My Life in Comedy.  Weidenfeld & Nicolson, 1994.  ISBN 0297812394  (englanniksi)