stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Esa Viitasalo

Esa Viitasalo (s. 19. toukokuuta 1960) on entinen suomalainen kolmiloikkaaja. Hän edusti Karijoen Tapparaa ja häntä valmensi Mikko Paananen.
Viitasalo jäi karsintaan 19-vuotiaiden EM-kilpailuissa Bydgoszczissa 1979. Hän putosi loppukilpailusta myös Helsingin MM-kilpailuissa 1983 hypättyään 16,03 m. Hän voitti kolme aikuisten maaottelukilpailua. Vuonna 1984 hän sai pronssia sotilaiden MM-kilpailuissa . Nuorempana Viitasalo kilpaili myös kymmenottelussa saavuttaen 20-vuotiaiden PM-hopeaa 1979 ja 1980.
Viitasalo voitti ulkoratojen aikuisten Suomen mestaruuden Porissa 1983 tuulituloksella 16,74, Kajaanissa 1984 (tulos 16,53), Lahdessa 1985 (15,72) ja Hämeenlinnassa 1988 ennätyksellään 16,62. SM-hopeaa hän saavutti Kuopiossa 1987 ja pronssia Vaasassa 1986.
Nykyään hän on liikunnanopettaja Variskan koulussa, Vaasassa.
Vuosittainen kehitys

| Vuosi | Tulos | Kalevan kisat |
| --- | --- | --- |
| 1978 | 15,16 (15,21 w) | 11. (14,83) |
| 1979 | 15,46 | 6. (15,46) |
| 1980 | 15,69 | 4. (15,69) |
| 1981 | 15,56 | 5. (15,53) |
| 1982 | 15,78 (15,87 w) | 5. (15,40) |
| 1983 | 16,52 (16,74 w) | kultaa (16,74 w) |
| 1984 | 16,24 (16,53 w) | kultaa (16,53 w) |
| 1985 | 16,03 | kultaa (15,72) |
| 1986 | 16,25 | pronssia (15,77) |
| 1987 | 16,08 | hopeaa (16,06) |
| 1988 | 16,62 | kultaa (16,62) |
1989: ei kilpaillut
| 1990 | 15,54 | 7. (15,54) |
w = myötätuulitulos
Ewa Kłobukowska

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Ewa Kłobukowska osallistumassa 4 × 100 metrin viestijuoksuun 1964. |  Ewa Kłobukowska osallistumassa 4 × 100 metrin viestijuoksuun 1964. |  Ewa Kłobukowska osallistumassa 4 × 100 metrin viestijuoksuun 1964. |  |
Maa:   Puola
Naisten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Tokio 1964 | 4 × 100 m |  |
|  Pronssia | Tokio 1964 | 100 m |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Budapest 1966 | 4 × 100 m |  |
|  Kultaa | Budapest 1966 | 100 m |  |
|  Hopeaa | Budapest 1966 | 200 m |  |
Ewa Janina Kłobukowska (s. 1. lokakuuta 1946 Varsova) on entinen puolalainen pikajuoksija. Hän voitti Tokion olympialaisissa 1964 kultaa naisten 4 × 100 metrin viestijuoksussa ja pronssia 100 metrin juoksussa tuloksella 11,6 s.
Kłobukowska teki 100 metrin maailmanennätyksen Prahassa 1965 ajalla 11,1 sekuntia. Hänet kuitenkin asetettiin kilpailukieltoon 1967 sukupuolitestin tulosten perusteella. Lääkärit totesivat tuolloin, että Kłobukowska ei ole nainen, koska hänellä on ”yksi kromosomi liikaa”. Tarkkaa tietoa siitä, mistä kromosomista oli kysymys, ei paljastettu. Näin Kłobukowskasta tuli ensimmäinen olympiaurheilija, joka ei läpäissyt kromosomitestiä.
Vuosia myöhemmin Kłobukowska tuli raskaaksi ja synnytti pojan.
Esa Välioja

| Esa Välioja> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 27. syyskuuta 1958 Borås, Ruotsi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Essi
Pelipaikka:  puolustaja
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1979–1987
Seurat:  Tappara KalPa
Esa Välioja (s. 27. syyskuuta 1958 Borås, Ruotsi) on suomalainen entinen jääkiekkopuolustaja. Hän pelasi urallaan 172 ottelua jääkiekon SM-liigassa Tapparan ja KalPan riveissä. Väliojalla oli marraskuuhun 2020 asti hallussaan SM-liigan ennätys, sillä hän on teki 31. tammikuuta 1982 ottelun avausmaalin ajassa 0.05 hänen pelatessa Tapparan riveissä. Tuohon nopeimman ottelun tai erän avausmaalin tekijän ennätykseen olivat yltäneet myös Risto Alho (1967), Jari Laiho (1979), Jarmo Jamalainen (1979), Keijo Kivelä (1982) ja Seppo Ahokainen (1983).
Välioja tunnettiin myös joukkueen huuliveikkona ja maalien jälkeisistä kuperkeikoistaan. Hän ei tehnyt SM-liigassa kovin kovia tehoja (19+17=46), mutta niitä syntyi lähes piste per peli -tahdilla I-divisioonavuosina.
Välioja syntyi Ruotsissa, mutta aloitti uransa Tapparassa kaudella 1979-80. Hän pelasi Tapparassa kolme kautta voittaen SM-hopeaa 1981 ja Suomen mestaruuden 1982. Välioja pelasi vuodet 1982–1986 I-divisioonaa Kalevan Pallon riveissä. Hän oli nostamassa joukkuetta SM-liigaan keväällä 1986 ja pelasi KalPan riveissä vielä kaudet 1986–87 ja 1987–88 SM-liigaa.
Aiheesta muualla

Veikkauksen Lätkälegendat[vanhentunut linkki]
Esa Välioja Eurohockey.com. (englanniksi)
Esa Välioja The Internet Hockey Databasessa (englanniksi)
Gogin kantabaari

| Gogin kantabaari |
| --- | --- |

Tyyli:  viihde
Kestoaika:  28 minuuttia
Pääosissa:   Constantinos ”Gogi” Mavromichalis  Lola Lorenzo  Ronja Stanley 
Alkuperämaa:   Suomi
Verkko:   Yle Areena  Yle TV2 
Esitetty:  17. joulukuuta 2021 –  23. joulukuuta 2022
Tuotantokausia:  2
Jaksoja:  15
Tuotanto
Tuottaja(t):  Teemu Seppänen
Vastaava(t) tuottaja(t):  Ville Seuri
Ohjaaja(t):  Timo Ylifrantti
Käsikirjoittaja(t):  Emma Kunnas
Tuotantoyhtiö(t):  Yle Luovat sisällöt ja media
Palkinnot
Voitetut:  Kultainen Venla Vuoden esiintyjä 2022, Constantinos ”Gogi" Mavromichalis”
Aiheesta muualla
IMDb 
Gogin kantabaari on joulukuussa 2021 Yle Areenassa ja Yle TV2 -kanavalla alkanut viihteellinen keskusteluohjelma, jota juontaa Constantinos ”Gogi” Mavromichalis. Ohjelman tapahtumapaikkana on kuvitteellinen Viileä kettu -baari ja sen baarimestarina toimi ensimmäisellä kaudella Lola Lorenzo ja toisella kaudella Ronja Stanley.
Ohjelman toinen tuotantokausi alkoi marraskuussa 2022.
Juontaja Mavromichalis palkittiin Kultainen Venla 2022 -gaalassa vuoden parhaan tv-esiintyjän yleisöpalkinnolla.
Elokuusta 2023 alkaen ohjelmaa on julkaistu vain podcast-muodossa.
Jaksot > Ensimmäinen tuotantokausi

| Jakso | Julkaisu Yle Areenassa | Ensiesitys Yle TV2:lla | Vieraat |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | 17. joulukuuta 2021 | 17. joulukuuta 2021 | Robin Packalen Tuuli |
| 2 | 17. joulukuuta 2021 | 24. joulukuuta 2021 | Elias Kaskinen Niko Vilhelm |
| 3 | 24. joulukuuta 2021 | 31. joulukuuta 2021 | Tiia Elg Benjamin |
| 4 | 31. joulukuuta 2021 | 7. tammikuuta 2022 | Karoliina Tuominen Niko Saarinen |
| 5 | 7. tammikuuta 2022 | 14. tammikuuta 2022 | Vilma Alina Tume |
| 6 | 14. tammikuuta 2022 | 21. tammikuuta 2022 | Seksikäs-Suklaa Henny Harjusola |
| 7 | 21. tammikuuta 2022 | 28. tammikuuta 2022 | Shirly Karvinen Sointu Borg |
Jaksot > Toinen tuotantokausi

| Jakso | Julkaisu Yle Areenassa Ensiesitys Yle TV2:lla | Vieraat |
| --- | --- | --- |
| 1 | 4. marraskuuta 2022 | Elias Salonen Tuure Boelius |
| 2 | 11. marraskuuta 2022 | Nelli Matula Teemu Packalén |
| 3 | 18. marraskuuta 2022 | Roope Salminen Ina Mikkola |
| 4 | 25. marraskuuta 2022 | Bess Mimosa Willamo |
| 5 | 2. joulukuuta 2022 | Natalia Salmela Riku Nieminen |
| 6 | 9. joulukuuta 2022 | Mmiisas Jenni Poikelus |
| 7 | 16. joulukuuta 2022 | Joalin Loukamaa Hätä-Miikka |
| 8 | 23. joulukuuta 2022 | Anna Puu Christoffer Strandberg |
Aiheesta muualla

Gogin kantabaari -ohjelman televisiojaksot Yle Areenassa
Gogin kantabaari -podcastin jaksot Yle Areenassa
Gogi vieraana: "Me haluttiin tehdä ohjelma, jossa on aikaa tutustua vieraisiin" | YleX Ilta 15.12.2021
Gisela May

Gisela May vuonna 2008.
Gisela May (31. toukokuuta 1924 Wetzlar – 2. joulukuuta 2016 Berliini) oli saksalainen näyttelijä ja laulaja. May oli etenkin silloisessa Itä-Saksassa Bertolt Brechtin tekstien tunnustetuimpia tulkkeja ja toimi yhtenä kreikkalaisen Mikis Theodorakisin säveltämän Mauthausen-sarjan kantaesittäjistä. Hän esiintyi myös useissa elokuvissa vuosien 1951 ja 1994 välillä.
Aiheesta muualla

Mayn omat sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Gisela May Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Godfrey Okoye

Godfrey Okoye (19. joulukuuta 1913 – 17. maaliskuuta 1977) oli nigerialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin spiritaanien papiksi 27. heinäkuuta 1947 ja nimitettiin Port Harcourtin hiippakunnan johtoon 16. toukokuuta 1961. Piispaksi vihkiminen seurasi 3. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Sergio Pignedoli, jota avustivat Charles Heerey ja Dominic Ignatius Ekandem.
Okoye osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen. Hän sai 7. maaliskuuta 1970 nimityksen Enugun piispaksi, jona hän toimi, kunnes kuoli 63-vuotiaana virassa.
Godfrey Kneller

Omakuva 1685
Godfrey Kneller (8. elokuuta 1646 – 19. lokakuuta 1723) oli Englannissa pitkään työskennellyt barokin ajan taidemaalari. Hän tuli tunnetuksi muotokuvillaan, joiden joukossa ovat The Chinese Convert (1687) ja kuuluisa John Vanbrughia esittävä työ.
Syntyjään Kneller oli Lyypekistä, Saksasta.
The Chinese Convert 1687.
Isaac Newton, 1689.
John Locke, 1697.
John Vanbrugh, vuosien 1704 ja 1710 väliltä.
Elämä on ihanaa (albumi)

| Elämä on ihanaa Vando Suvanto |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: syksy 2016
 Tyylilaji: rock
 Kesto: 49.52
 Levy-yhtiö: Riskirecords
Vando Suvannon muut julkaisut
| Ihmisistä ja esineistä 2014 | Elämä on ihanaa 2016 | Pieninä paloina 2019 |
Elämä on ihanaa on Vando Suvannon viides albumi, joka ilmestyi syksyllä 2016. Musiikki on soitettu pääosin akustisin instrumentein.
Kappaleet

Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Vando Suvanto, paitsi Niin tai näin (säv. Vando Suvanto ja Karla Suvanto). Puhallinsovitukset Matti Wallenius.
Elämä on ihanaa – 3.52
Joko tai – 4.22
Joku joskus – 5.12
Outoa porukkaa – 3.58
Nyrjähtänyt – 4.33
Orastavaa optimismia? – 3.13
Mirror mirror – 4.05
Kohti hiljaisuutta – 4.47
Niin tai näin – 2.57
Väärinpäin – 4.39
Kylläei – 4.03
Kokoonpano

| --- | --- |
 Yhtye Vando Suvanto – laulu, kitara, lyömäsoittimet, kellopeli, koskettimet  Matti Wallenius – akustiset kitarat, nauhaton kitara, 12-kielinen kitara, sähkökitara, ukulelet, quattro, mandoliini  Henrik Duncker – rummut, lyömäsoittimet  Petri Heimonen – tenorisaksofoni, baritonisaksofoni, huilu, bassohuilu, pikkolohuilu, bassoklarinetti, kontra-alttoklarinetti  Toni Hietala – marimba, vibrafoni  Karla Suvanto – piano  Palle Yliselä – haitari :  Tuotanto Vando Suvanto – äänittäjä, miksaaja  Toni Hietala – äänittäjä (marimba, vibrafoni ja piano)  Palle Yliselä – äänittäjä (haitari)  Esa Santonen – masteroija  Henrik Duncker – kannet
Arvostelut

Desibeli.net:
Aiheesta muualla

Vando Suvanto -kotisivut
Godfrey Rampling

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Godfrey Rampling vuonna 1931. |  Godfrey Rampling vuonna 1931. |  Godfrey Rampling vuonna 1931. |  |
Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta
Miesten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Berliini 1936 | 4 × 400 m |  |
|  Hopeaa | Los Angeles 1932 | 4 × 400 m |  |
Godfrey Lionel Rampling (14. toukokuuta 1909 – 20. kesäkuuta 2009) oli brittiläinen yleisurheilija. Hän menestyi parhaiten 4 × 400 metrin viestijuoksussa.
Rampling voitti 4 × 400 metrin viestissä hopeaa vuoden 1932 olympialaisissa Los Angelesissa ja kultaa vuoden 1936 olympialaisissa Berliinissä. Hän voitti kaksi kultaa Brittiläisen imperiumin kisoissa 1934. Hänen tyttärensä Charlotte Rampling on kuuluisa elokuvanäyttelijä.
Félicien Du Bois

| Félicien Du Bois |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 8. lokakuuta 1983 (ikä 41) Neuchâtel, Sveitsi
Kansalaisuus:   Sveitsi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Dübi
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  oikea
Pituus:  187 cm
Paino:  85 kg
Seura
Seura:  HC Davos
Sarja:  National League A
Pelinumero:  62
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2002–
Aik. seurat:  HC Ambrì-Piotta (NLA) Kloten Flyers (NLA)
Félicien Du Bois (s. 8. lokakuuta 1983 Neuchâtel, Sveitsi) on sveitsiläinen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa National League A:n HC Davosissa. Du Bois laukoo oikealta.
Pelityyli

Elite Prospects -sivuston Ulf Anderssonin vuonna 2013 tekemän analyysin mukaan Du Bois on fiksu ja hyvin luisteleva puolustaja, jolla on hyvä laukaus ja syöttötaidot, mitkä tekevät hänestä käyttökelpoisen pelaajan ylivoimalla.
Du Bois ei ole kuitenkaan kovin vahva pelaaja, eikä hän pelaa kovin fyysisesti. Myös Du Bois'n henkinen kantti pettää ajoittain.
Ura > Seuraura

Du Bois on HC La Chaux-de-Fondsin kasvatti. Hän siirtyi juniorina sittemmin HC Ambrì-Piottaan, jonka A-nuorten kapteenina Du Bois toimi kaudella 2002–2003. Hän debytoi samalla kaudella myös seuran Nationalliga A -joukkueessa, jossa Du Bois pelasi 15 runkosarja- ja neljä playoff-ottelua ilman tehopisteitä. Hän pelasi samalla kaudella miesten pelejä myös kaksi ottelua sarjatasoa alempana National League B:n HC Sierressä. Kaudella 2005–2006 Du Bois oli Ambrìn tehokkain puolustaja tehoilla 6+12=18. Kaudella 2007–2008 hän toimi joukkueen varakapteenina.
Kaudeksi 2008–2009 Du Bois siirtyi Kloten Flyersiin, jonka kanssa hän eteni aina NLA:n finaaleihin saakka. Sveitsin-mestaruuden vei kuitenkin HC Davos otteluvoitoin 4–3. Kaudella 2010–2011 Du Bois nousi Klotenin varakapteeniksi. Hän jakoi tehoilla 5+22=27 NLA:n puolustajien pistepörssin yhdeksännen sijan Fribourg-Gottéronin Shawn Heinsin kanssa. Du Bois eteni Klotenin kanssa liigan finaaleihin, mutta mestaruuden vei jälleen kuitenkin HC Davos otteluvoitoin 4–2. Media valitsi hänet kauden päätteeksi NLA:n tähdistökentälliseen. Du Bois vahvisti kauden aikana myös tšekkiläisjoukkue HC Sparta Prahaa Spengler Cupissa. Kaudella 2011–2012 hän voitti Klotenin sisäisen tehotilaston lukemalla +23, joilla Du Bois jakoi koko NLA:n puolustajien tehotilaston voiton EV Zugin Andy Wozniewskin kanssa. Hän vahvisti joukkuetta kauden aikana myös Spengler Cupissa.
Du Bois siirtyi kaudeksi 2014–2015 HC Davosiin. Hän nousi joukkueen varakapteeniksi. Du Bois oli Davosin eniten maaleja tehnyt puolustaja seitsemällä osumallaan. Pudotuspeleissä hän jakoi koko NLA:n puolustajien tehotilaston voiton ZSC Lionsin Mathias Segerin kanssa. Du Bois voitti kauden päätteeksi Sveitsin-mestaruuden ja media valitsi hänet liigan tähdistökentälliseen. Du Bois vahvisti Davosia myös seuran perinteisesti isännöimässä Spengler Cupissa, jonka tähdistökentälliseen hänet valittiin. Kaudella 2016–2017 Du Bois oli viidellä osumallaan Davosin eniten maaleja tehnyt puolustaja. Elokuussa 2017 hän teki joukkueen kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen vuoteen 2020 saakka.
Ura > Maajoukkueura

Du Bois edusti Sveitsiä Pyeongchangin olympiakisoissa 2018. Hän pelasi myös MM-kilpailuissa vuosina 2009, 2010, 2011, 2012, 2015 ja 2016. Vuoden 2009 turnauksessa Du Bois jakoi joukkueensa sisäisen tehotilaston voiton Mathias Segerin kanssa lukemalla +2. Vuoden 2012 turnauksessa valmennus valitsi hänet Sveitsin turnauksen yhdeksi kolmesta parhaasta pelaajasta. Du Bois valittiin myös Kanadaa vastaan pelatun alkulohkon ottelun päätteeksi joukkueensa ottelun parhaaksi pelaajaksi. Vuoden 2016 turnauksessa hänet valittiin Norjaa vastaan pelatun alkulohkon ottelun päätteeksi Sveitsin ottelun parhaaksi pelaajaksi. Yhteensä Du Bois on pelannut 123 A-maaottelua tehopistein 11+22=33.
Muuta

Du Bois'n pikkuveli Valentin on pelannut myös jääkiekkoa.
Esimoderointi

Esimoderointi on internetin yhteisöllisessä sisällöntuotannossa julkaisualustan ylläpitäjän suorittama sisällön (teksti, kuva, ääni) ennakkovalvontaa. Esimoderointi tarkoittaa julkaisupalveluun lähetetyn sisällön tarkastamista ja julkaisijan ohjeiden vastaisen sisällön poistamista ennen julkaisemista.
Gianna Michaels

| Gianna Michaels |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 6. kesäkuuta 1983 (ikä 41)
Pornonäyttelijä
Taiteilijanimet:  Gianna Gianna Rossi Becky
Aktiivisena:  2004–
Elokuvien määrä:  506
Seksuaalinen suuntaus:  Biseksuaali
Silmien väri:  sininen
Hiusten väri:  punertavan ruskea
Mitat:  75F-71-101 cm
Pituus:  180 cm
Paino:  68 kg
Palkinnot
 AVN 2007 Fashionistas Safado: The Challenge  2008 Furious Fuckers: Final Race XRCO 2006 Fashionistas Safado: The Challenge 
Aiheesta muualla
Kotisivut
IMDb
Gianna Michaels (s. 6. kesäkuuta 1983 Seattle, Washington) on yhdysvaltalainen pornonäyttelijä.
Ura

Ennen pornouraansa Gianna muutti vuonna 2001 Kaliforniaan, jossa hän työskenteli vastaanottoapulaisena. Ajan myötä häntä pyydettiin malliksi, joka puolestaan johti alastonmallin kuviin ja vuonna 2004 Gianna teki ensimmäisen pornoelokuvansa. Tämän jälkeen hänen suosionsa on kasvanut nopeasti ja Gianna on esiintynyt yli 390 pornoelokuvassa.
Aiheesta muualla

Gianna Michaels (Arkistoitu – Internet Archive) - Virallinen kotisivu
Gianna Michaels Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Adult Web Movie Database (englanniksi)
Gianna Michaels at AFAdb (Arkistoitu – Internet Archive)
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Godfrey Reggio

| Godfrey Reggio |
| --- | --- |
 Godfrey Reggio vuonna 1995.
Henkilötiedot
Syntynyt: 29. maaliskuuta 1940 (ikä 84) Louisiana, Yhdysvallat
Ammatti:  elokuvaohjaaja
Ohjaaja
Tunnetuimmat ohjaukset:  Koyaanisqatsi (1982)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Godfrey Reggio (s. 29. maaliskuuta 1940 Louisiana) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja. Hän on erikoistunut kokeelliseen dokumenttielokuvaan. Hänen kuvaajakumppaninaan on toiminut Ron Fricke.
Reggion tunnetuin teos on Qatsi-trilogia: Koyaanisqatsi (1982), Powaqqatsi (1988) ja Naqoyqatsi (2002). Tähän liittyen hän on maininnut, ettemme me käytä teknologiaa vaan elämme sitä, ja että teknologiasta on tullut yhtä olennainen asia kuin ilmasta jota hengitämme. Reggion mukaan teknologisen maailmanjärjestyksen utopiaan kuuluu ”virtuaalinen kuolemattomuus”, ja keskuudessamme on uusi Pantheon, jonka keskellä istuu tietokone.[lähde? ]
Filmeistään Reggio sanoo, että hän on pyrkinyt pelkistämään koko etualan pois, eli esimerkiksi näyttelijät ja juonen, ja jättänyt taka-alan pääosaan.[lähde? ]
Eurojust

| Euroopan unionin rikosoikeudellisen yhteistyön virasto > Eurojust |
| --- | --- |

 Eurojustin pääkonttori Haagissa.
Perustettu:  2002
Tyyppi:  Erillisvirasto
Toimivalta:  Euroopan unioni
Sijainti:  Haag, Alankomaat
Johtaja:  Evert van Walsum
Työntekijöitä:  270
Aiheesta muualla
Sivusto
Eurojust eli Euroopan unionin rikosoikeudellisen yhteistyön virasto on vuonna 2002 perustettu EU:n jäsenvaltioiden syyttäjävirastojen yhteistoimintaelin. Toimielimen tarkoituksena on vakavan rikollisuuden torjunnan tehostaminen tiivistämällä jäsenmaiden oikeudellista yhteistyötä. Eurojust on EU:n erillisvirasto ja toimii Alankomaiden Haagissa.
Toiminta

Eurojust tukee oikeudellista koordinointia ja yhteistyötä kansallisten viranomaisten välistä, kun tavoitteena on torjutaan terrorismia ja vakavaa, useampaa kuin yhtä EU-maata koskevaa järjestäytynyttä rikollisuutta. Viraston palveluksessa on noin 240 ihmistä. Eurojustin päättävässä, kollegioksi kutsutussa elimessä on yksi korkean tason edustaja kustakin EU-maasta.
Eurojust käsittelee vuosittain miltei 2 300 tapausta (määrä kasvussa) ja järjestää noin 250 koordinointikokousta. Sillä on hallinnassaan 10 koordinointikeskusta. Koordinointikokouksiin osallistuu yksikön henkilökunnan ohella syyttäjiä, tuomareita ja poliiseja.
Eurojust muutti vuonna 2017 uuteen, sen tarkoituksiin suunniteltuun rakennukseen Haagissa.
Aiheesta muualla

Eurojustin sivustoa (osin) (Arkistoitu – Internet Archive) (suomeksi) (eurojust.europa.eu)
Esimoderni

Esimodernin käsitteellä verrataan kulttuurintutkimuksessa modernia ja sitä edeltävää yhteiskuntaa.
Esimodernilla aikakaudella totuus johdettiin auktoriteeteista (tavallisesti jumalasta tai jumalista) ja se otettiin vastaan henkisten välittäjien kautta uskonnollisten viranomaisten muodossa. Tavallisella henkilöllä ei ollut pääsyä ylhäisön maailmaan muuten kuin välittäjien avulla, jotka olivat usein valta-asemissa. Traditio oli järkkymätön ja pyhä. Asiat nähtiin tavallisesti muuttumattomina ja sosiaalista järjestystä pidettiin tiukasti yllä. Ihmisillä oli vain vähän keinoja ymmärtää maailmaa, joten he selostivat maailmaa pääasiassa myyttien avulla, joiden kautta tuntemattomat asiat tulivat tunnetuksi.
Länsimainen yhteiskunta siirtyi vähitellen esimodernisuudesta modernisuuteen, kun tieteelliset menetelmät kehittyivät ja saivat monet uskomaan, että tieteen käyttö johtaisi tien kaikkeen tietoon. Totuus nähtiin empiirisen tarkkailun kautta löydettävänä ja uskottiin että kaikki maailman ongelmat voitaisiin ratkaista soveltamalla oikeita välineitä.
Elämä lyhyt, Rytkönen pitkä (elokuva)

| Elämä lyhyt, Rytkönen pitkä |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste, Ere Kokkonen, 1996.
Ohjaaja:  Ere Kokkonen
Käsikirjoittaja:  Ere Kokkonen
Perustuu:  Arto Paasilinnan romaaniin Elämä lyhyt, Rytkönen pitkä
Tuottaja:  Anna-Maija Kokkonen
Säveltäjä:  Olli Ahvenlahti
Kuvaaja:  Jari Mutikainen
Leikkaaja:  Jyrki Keränen
Pääosat:  Kalevi Kahra Santeri Kinnunen Ahti Kuoppala Maija-Liisa Peuhu  Susanna Mikkonen
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Suomi
Tuotantoyhtiö:  Ere Kokkonen Oy
Ensi-ilta:   18. lokakuuta 1996
Kesto:  88 min
Alkuperäiskieli:  Suomi
Budjetti:  1 390 757 mk
Seuraaja:  Hurmaava joukkoitsemurha
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Elämä lyhyt, Rytkönen pitkä on vuonna 1996 valmistunut Ere Kokkosen ohjaama elokuva Arto Paasilinnan samannimisestä romaanista. Televisiossa elokuva on esitetty hieman laajempana kaksiosaisena sarjana.
Juoni

Taavetti Rytkönen (Kahra) pankissakäynnin jälkeen vaeltelee ilman päämäärää. Vilkkaassa risteyksessä Rytkönen päätyy Seppo Sorjosen (Kinnunen) taksin kyytiin. Ilman selkeää osoitetta he päätyvät Aulangon kautta Tampereelle hotelli Tammeriin. Rytkösen muisti on heikentynyt, joko alkavan dementian tai sodassa päähän saadun sirpaleen johdosta. Tampereella selviää Rytkösen olevan maanmittausneuvos. Hotellin ravintolassa Rytkönen ja Sorjonen tapaavat Taavi Niemelän (Salmi), Rytkösen lehtolapsen, joka kertoo hieman Rytkösen taustoista.
Tampereella Rytkönen käy tapaamassa vanhaa heilaansa, ja reissun päätteeksi päätyy pelaamaan jalkapalloa. Pelin päättyessä Rytkönen päätyy lampeen, jonka vuoksi hän saa keuhkokuumeen. Sorjonen on huolissaan vanhukseksi ja päättää tekeytyä lääkäriksi seuratakseen Rytkösen tilaa.
Tampereella Rytkönen päättää lähteä tapaamaan armeijakaveriaan Heikki Mäkitaloa (Kuoppala), joka asuu vaimoineen (Peuhu) rintamamiestilalla Lestijärvellä. Sorjonen lähtee käymään tällä välin Helsingissä morsiammensa luona ja Rytkönen jää Lestijärvelle. Vastoinkäymisiin kyllästynyt Mäkitalo on päättänyt lopettaa maanviljelyn ja aikoo pistää tilansa matalaksi. Viikon aikana Rytkönen ja Mäkitalot pistävätkin tilalla toimeksi.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Kalevi Kahra   | … |   Taavetti Rytkönen   |
|  Santeri Kinnunen   | … |   Seppo Sorjonen   |
|  Ahti Kuoppala   | … |   Heikki Mäkitalo   |
|  Maija-Liisa Peuhu   | … |   Anna Mäkitalo   |
|  Susanna Mikkonen   | … |   Sorjosen kihlattu   |
|  Arvo Hämäläinen   | … |   Nimismies   |
|  Tapani Korhonen   | … |   Lestijärven 1. poliisi   |
|  Mauri Saikkonen   | … |   Lestijärven 2. poliisi   |
|  Seppo Mäki   | … |   Lääkäri Hyvärinen   |
|  Jari Salmi   | … |   Taavi Niemelä   |
|  Olli Ahvenlahti   | … |   Pianisti hotelli Aulangolla   |
|  Raimo Grönberg   | … |   Hotelli Tammerin porttivahti   |
|  Liisa Roine   | … |   Hotelli Tammerin tarjoilija   |
|  Matti Nurminen   | … |   Taksikuski   |
Tuotanto

Elokuvaa kuvattiin kesällä 1996 Keski-Pohjanmaan Lestijärvellä ja Kokkolassa sekä Helsingissä, Hämeenlinnassa, Tampereella ja Seinäjoella.
Vastaanotto

Elämä lyhyt, Rytkönen pitkä sai kutsuvierasensi-iltansa 15. lokakuuta 1996 kuvauspaikkakuntana käytettyä Lestijärveä lähimpänä sijaitsevassa elokuvateatterissa, Kannuksen Koivussa ja tähdessä. Helsingissä se tuli ohjelmistoon kolme päivää myöhemmin.
Helsingin Sanomien arvostelussa Mikael Fränti kuvaili elokuvaa Ere Kokkosen kunnianhimoiseksi yritykseksi irtautua aiemmin tekemistään Körmy- ja Turhapuro-elokuvista, mutta hänestä Kokkonen ei oikein pysty hyödyntämään Paasilinnan tekstin tarjoamia mahdollisuuksia. Fränti luonnehtii Kokkosen ohjausta sympaattiseksi mutta vanhahtavaksi, vaisuksi ja tasapaksuksi.