stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pertti Korppoo

Pertti Paavo Korppoo (s. 18. huhtikuuta 1937 Orivesi – 9. heinäkuuta 2009 Ruovesi) oli suomalainen sahateollisuuden palveluksessa toiminut henkilö. Hän oli koulutukseltaan sahateknikko ja toimi sukunsa omistaman Pohjan Saha Oy:n toimitusjohtajana vuosina 1969–1982.
Elämäkerta

Pohjan Saha Oy:n perusti Ruoveden Jäminkipohjaan talousneuvos Paavo Edward Korppoo (k. 1974). Hän toimi kuolemaansa asti Pohjan Saha Oy:n hallituksen puheenjohtajana. Pertti Korppoon veljistä Eero (s. 1941) toimi sahayhtiön teknisenä johtajana ja Jorma (s. 1945) markkinointijohtajana.
Pertti Korppoon toimitusjohtaja-aikana Pohjan Saha Oy:stä kehittyi Suomen suurin yksityinen sahayhtiö, jolla oli toimipaikat Ruoveden Jäminkipohjassa (vuosituotanto 175 000 m³), Holisevan Saha Oy Jämsässä (vuosituotanto 75 000 m³), osuus Kovetun Saha Oy:stä Ruoveden Muroleessa (vuosituotanto 70 000 m3) sekä Toras Oy:n Kuohun tehtaat Kuohun kylässä Jyväskylässä.
Jäminkipohjan sahan äitienpäivänä 1979 tuhonneen tulipalon jälkeen Pohjan Saha Oy osti korvaaviksi tuotantolaitoksiksi Väärinmajan Sahan Ruoveden Ylä-Väärissä (vuosituotanto n. 40 000 m³) ja G. A. Serlachius Osakeyhtiöltä Kolhon Sahan Vilppulassa (vuosituotanto noin 120 000 m³). Yhtiö rakennutti 1979–1980 Vilppulaan uuden suursahan, joka korvasi Holisevan ja Kovetun Sahoja lukuun ottamatta muut edellä mainitut yksiköt. Uuden tuotantolaitoksen vuosituotanto oli noin 360 000 m³ ja se oli lajissaan Euroopan suurin. Nykyisin sen vuosikapasiteetti on tarvittaessa ollut nostettavissa yli 600 000 m³:iin. Sahan omistaa nykyisin Metsäliiton Metsä Wood, entinen Finnforest. Pohjan Saha Oy oli myös metsäyhtiöiden yhteisen puunhankintayhtiö Puulaaki Oy:n osakas.
Pertti Korppoo oli metsäteollisuuden monissa luottamustoimissa. Hän osallistui myös 1970–1980-luvuilla Ruoveden kunnallispolitiikkaan ja toimi kokoomuslaisena kunnanvaltuutettuna.
Korppoo rakensi asunnon Villanika-nimiselle kiinteistölle Ruoveden Kautun kylään kanavan tuntumaan 1976. "Nika" talon nimessä johtuu siitä, että olohuoneen ja ruokailuhuoneen välissä on nikainenselvennä puunrunko pystyasennossa läpi talon. Arkkitehtina toimi Pekka Ojonen.
G. A. Serlachius Oy osti Pohjan Sahan Korppoon veljeksiltä 1982. Kaupasta seurasi vuosikymmeniä kestänyt oikeudenkäyntien sarja, jossa Korppoot saivat korvauksia. Holisevan Saha Oy:n Korppoot myivät Yhtyneet Paperitehtaat Oy:lle 1983.
Pertti Korppoo keskittyi 1983 lukien liikkeenjohdon konsultointiin sekä omistamansa VP Laatikkovuokraus Oy:n toimitusjohtajuuteen. Eero ja Jorma Korppoo perustivat Ruoveden Jäminkipohjaan 1983 sahateollisuuden koneiden ja laitteiden myyntiyhtiön Loija Oy:n.
Aiheesta muualla

Pertti Korppoon muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Patrick Harper

| Patrick Harper> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 29. heinäkuuta 1998 (ikä 26) New York, NY, Yhdysvallat
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  173 cm
Paino:  82 kg
Seura
Seura:  Kristianstads IK
Sarja:  HockeyAllsvenskan
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2021–
Aik. seurat:  Florida Everblades (ECHL) Chicago Wolves (AHL) Milwaukee Admirals (AHL) HPK (SML) Mora IK (Allsv.)
NHL-varaus:  138. varaus, 2016 Nashville Predators
Patrick Harper (s. 29. heinäkuuta 1998 New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Ruotsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla HockeyAllsvenskan-joukkue Kristianstads IK:ssa. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä.
Ura > Maajoukkueura

| Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Maa:   Yhdysvallat> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Kanada 2017 | jääkiekko |  |
|  Pronssia | Yhdysvallat 2018 | jääkiekko |  |
Harper pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2017 ja 2018, joista ensimmäinen turnaus päättyi maailmanmestaruuteen ja jälkimmäinen turnaus pronssiin. Hän pelasi myös alle 18-vuotiaiden Ivan Hlinkan muistoturnauksessa vuonna 2015.
People’s Choice Awards

People’s Choice Awards on yhdysvaltalainen palkintogaala populaarikulttuurin alan ihmisille ja teoksille. Palkinnoista päätetään yleisöäänestyksellä. Gaala järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1975, jolloin tapahtuman tuotti Bob Stivers. Procter & Gamble hankki gaalan vuonna 1982. Alusta alkaen People’s Choice Awardsin on esittänyt televisiossa CBS, mutta vuoden 2017 gaalan jälkeen E! osti sen oikeudet.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
People’s Choice Awardsin äänestyssivu
People’s Choice Awards Internet Movie Databasessa
Regionalliga Nordost

Regionalliga Nordost on neljänneksi korkein jalkapallon sarjataso Saksassa. Ennen 3. Ligan perustamista se oli kolmanneksi korkein. Liigan järjestää Saksan jalkapalloliitto.
Historia

Regionalliga Nordost perustettiin vuonna 1994 yhdessä Regionalliga Nordin ja Regionalliga West/Südwestin kanssa.
Nykyisin sarjanousu onnistuu seuraavista sarjoista:  NOFV-Oberliga Nord ja NOFV-Oberliga Süd
Joukkueet kaudella 2021/22

VSG Altglienicke
VfB Auerbach
SV Babelsberg 03
Berliner AK 07
BFC Dynamo
SV Tasmania Berlin
Tennis Borussia Berlin
Hertha BSC II
Chemnitzer FC
FC Energie Cottbus
FC Eilenburg
FSV Union Fürstenwalde
VfB Germania Halberstadt
FC Carl Zeiss Jena
BSG Chemie Leipzig
1. FC Lokomotive Leipzig
SV Lichtenberg 47
FSV 63 Luckenwalde
ZFC Meuselwitz
Optik Rathenow
Regionalliga Nordost  voittajat ja toiseksi sijoittuneet

| Kausi | Voittaja | 2>  |
| --- | --- | --- |
| 1994–95 | FC Carl Zeiss Jena | FC Sachsen Leipzig |
| 1995–96 | Tennis Borussia Berlin | 1. FC Union Berlin |
| 1996–97 | Energie Cottbus | Erzgebirge Aue |
| 1997–98 | Tennis Borussia Berlin | Dynamo Dresden |
| 1998–99 | Chemnitzer FC | VfB Leipzig |
| 1999–00 | 1. FC Union Berlin | Dresdner SC |
| 2012–13 | RB Leipzig | FC Carl Zeiss Jena |
| 2013–14 | TSG Neustrelitz | 1. FC Magdeburg |
| 2014–15 | 1. FC Magdeburg | FSV Zwickau |
| 2015–16 | FSV Zwickau | Berliner AK 07 |
| 2016–17 | FC Carl Zeiss Jena | Energie Cottbus |
| 2017–18 | Energie Cottbus | Wacker Nordhausen |
| 2018–19 | Chemnitzer FC | Berliner AK 07 |
2019–20: 
| 2020–21 | FC Viktoria Berlin | VSG Altglinicke |
| 2021–22 | BFC Dynamo Berlin | FC Carl Zeiss Jena |
| 2022–23 | Energie Cottbus | FC Carl Zeiss Jena |
Maalintekijä

| Kausi | Pelaaja | Joukkue | Maalit |
| --- | --- | --- | --- |
| 1994/95 | Thomas Adler | Tennis Borussia Berlin | 20 |
| 1994/95 | Goran Markov | 1. FC Union Berlin | 20 |
| 1995/96 | Detlef Irrgang | Energie Cottbus | 24 |
| 1996/97 | Marco Weißhaupt | FC Rot-Weiß Erfurt | 22 |
| 1997/98 | Rainer Wiedemann | FSV Lok Altmark Stendal | 25 |
| 1998/99 | Rainer Wiedemann | FSV Lok Altmark Stendal | 19 |
| 1999/2000 | Hendryk Lau | SV Babelsberg 03 | 16 |
| 2012/13 | Daniel Frahn | RB Leipzig | 20 |
| 2013/14 | Christian Beck | 1. FC Magdeburg | 22 |
| 2014/15 | Christian Beck | 1. FC Magdeburg | 20 |
| 2015/16 | Haufe Henry | FC Schönberg | 15 |
| 2016/17 | Frederico Palacios | RB Leipzig | 22 |
| 2017/18 | Rufat Dadashov | BFC Dynamo Berlin | 25 |
| 2018/19 | Daniel Frahn | Chemnitzer FC | 24 |
| 2019/20 | Marc-Philipp Zimmermann | VFB Auerbach | 16 |
| 2020/21 | Marc-Philipp Zimmermann | VFB Auerbach | 11 |
| 2021/22 | Christian Beck | BFC Dynamo Berlin | 23 |
| 2022/23 | Djamal Ziane | 1.FC lock Leipzig | 18 |
Aiheesta muualla

Virallinen sivu
Uutisia ja tilastoja Weltfussball-sivustolla (saksaksi)
Uutisia ja tilastoja Kicker-lehden sivuilla (saksaksi)
Poison (yhtye)

| Poison |
| --- | --- |

 Poison kielisoittajat vuonna 2006 vasemmalta: C.C. DeVille, Bret Michaels, Bobby Dall.
Tiedot
Toiminnassa:  1983–
Tyylilaji:  glam metal, hard rock
Kotipaikka:  Yhdysvallat
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Bret Michaels, laulu, kitara (satunnaisesti)   C.C. DeVille, kitara (1985–1991, 1996–)  Bobby Dall, basso   Rikki Rockett, rummut  
Entiset jäsenet:  Richie Kotzen, kitara (1991–1993)  Blues Saranceno , kitara (1993–1996) 
Aiheesta muualla
poisonweb.com
Infobox OKNimi-testi OK: 
Poison on yhdysvaltalainen glam metal -yhtye.
Poisonin perustivat Pennsylvanian Mechanicsburgissa vuonna 1983 laulaja Bret Michaels, kitaristi Matt Smith, basisti Bobby Dall ja rumpali Rikki Rockett. Kitaristi C.C. DeVille liittyi yhtyeeseen vuonna 1985 ja yhtye solmi levytyssopimuksen Enigma Recordsin kanssa. Poison julkaisi debyyttialbuminsa Look What the Cat Dragged In vuoden 1986 elokuussa ja albumi nousi hittisinglensä "Talk Dirty to Me" johdolla menestyksekkääksi julkaisuksi yhtyeen kotimaassa. Yhtye teki kansainvälisen läpimurtonsa seuraavalla studioalbumillaan Open Up and Say...Ahh! joka ylitti platinalevymyynnin Yhdysvalloissa jo julkaisuvuotensa aikana ja sisälsi muun muassa Billboard Hot 100-singlelistan kärkikymmenikköön yltäneet hitit "Nothin' But a Good Time", "Every Rose Has Its Thorn" ja "Your Mama Don't Dance".
C.C. DeVille lähti yhtyeestä livealbumin Swallow This Live julkaisun jälkeen vuonna 1991 ajauduttuaan riitoihin Bret Michaelsin kanssa. DeVillen korvanneen Richie Kotzenin kanssa nauhoitettu Native Tongue julkaistiin vuonna 1993, mutta se oli monille yhtyeen kuuntelijoille pettymyksellinen julkaisu blues- ja funk-vaikutteidensa vuoksi, ja tämän lisäksi Poisonin edustaman 1980-luvun pop-höystetyn metallimusiikin suosio oli laskenut nopeasti vuosikymmenen vaihteessa. Kotzen erotettiin yhtyeestä kesken albumia seuranneen kiertueen kun selvisi, että tämä oli ajautunut suhteeseen rumpali Rikki Rockettin naisystävä Deanna Even kanssa.
Kotzenin korvasi Blues Saranceno, jonka pesti yhtyeessä ei ollut paljoakaan Kotzenin vastaavaa pidempi; Saranceno esiintyi vain 1990-luvun puolivälissä nauhoitetulla studioalbumilla Crack a Smile... and More!, joka julkaistiin kuitenkin vasta vuonna 2000. Vuonna 1999 C.C. DeVille ja Bret Michaels pystyivät sopimaan erimielisyytensä, ja yhtyeen klassinen kokoonpano teki paluun ja julkaisi myös kokoelma-albumin Poison's Greatest Hits: 1986–1996
Historia

Laulaja Bret Michaels, kitaristi Matt Smith, basisti Bobby Dall ja rumpali Rikki Rockett perustivat Poisonin vuonna 1983 Pennsylvanian Mechanicsburgissa. Yhtye muutti Los Angelesiin vuonna 1984, mutta vastikään isäksi tullut ja yhtyeen tulevaisuuden suhteen epävarma Smith jätti yhtyeen vuonna 1985 ja palasi takaisin Pennsylvaniaan. Yhtye tarvitsi nopeasti korvaajan Smithille, ja yhtyeeseen pyrkivät muun muassa sittemmin Guns N' Rosesissa menestynyt Saul "Slash" Hudson ja Joe Perry Projectin Steve Silva, kunnes C.C. DeVille liittyi yhtyeeseen vuonna 1985.
DeVillen liittymisen jälkeen yhtye solmi levytyssopimuksen Enigma Recordsin kanssa ja aloitti kappaleiden työstön debyyttialbumiaan varten. Look What the Cat Dragged In -nimen saanut debyyttialbumi julkaistiin vuoden 1986 elokuussa ja se nousi yllättäen menestyksekkääksi julkaisuksi Yhdysvalloissa singlejen "I Want Action" (Billboard Hot 100 -listan 50., "I Won't Forget You" (Billboardin listan 13.) ja "Talk Dirty to Me" (Billboardin listan yhdeksäs) johdosta. Albumia seurannut kiertue sai positiivisen vastaanoton ja yhtye aloitti seuraavan albuminsa työstämisen vuonna 1987 tuottaja Tom Wermanin kanssa.
Poisonin toinen studioalbumi Open Up and Say...Ahh! julkaistiin vuoden 1988 toukokuussa ja se nousi Yhdysvalloissa Billboard 200-albumilistan toiselle sijalle ja sisälsi myös Bret Michaelsin säveltämän yhtyeen balladin "Every Rose Has Its Thorn", joka nousi Billboard Hot 100-listan kärkeen albumin julkaisun vanavedessä. Vuoden 1990 Flesh & Blood-albumia seuranneella kiertueella kolme menestysalbumia ja -kiertuetta alkoivat vaatimaan veronsa; C.C. DeVille painiskeli päihdeongelmiensa kanssa ja ajautui riitoihin Bret Michaelsin kanssa, minkä seurauksena häntä pyydettiin lähtemään yhtyeestä livealbumin Swallow This Live julkaisun jälkeen.
DeVillen korvasi Richie Kotzen, jonka kanssa yhtye aloitti seuraavan studioalbuminsa Native Tonguen työstämisen vuonna 1992. Albumi julkaistiin vuonna 1993 ja se osoittautui musiikilliselta tarjonnaltaan epäonnistuneeksi julkaisuksi ja saavutti Yhdysvalloissa yhtyeelle aiempaa vaisumman listasijoituksen päätyen Billboard 200 -listan sijalle 16. Rikki Rockettin ja Kotzenin välit kiristyivät kun Kotzenin ja Rockettin naisystävä Deanna Even salasuhde paljastui. Tämän seurauksena Kotzen erotettiin yhtyeestä ja hänen tilalleen tuli Blues Saranceno.
Kokoonpanovaihdoksien lomassa yhtye pyrki nauhoittamaan seuraavaa studioalbumiaan Crack a Smile... and More. Vuonna 1996 raitistunut C.C. DeVille teki paluun yhtyeeseen ja levy-yhtiö Capitol Records päätti julkaista uuden studioalbumin sijasta yhtyeen vahoista hiteistä koostetun kokoelma-albumin Poison's Greatest Hits 1986–1996 vauhdittamaan paluukiertueen lipunmyyntiä, kunnes Crack a Smile... and More! julkaistiin pitkän odotuksen jälkeen vuonna 2000. Samana vuonna yhtye julkaisi myös ensimmäisen levytyksensä klassisella kokoonpanolla lähes kymmeneen vuoteen, kun sekä live- että studiomateriaalia sisältänyt Power to the People ilmestyi vuoden 2000 kesällä.
Yhtye on julkaissut comebackinsa jälkeen kokoelmia ja cover-levyn Poison'd! (2007).
Jäsenet

Bret Michaels – laulu, kitara (1980–)
Bobby Dall – basso (1980–)
Rikki Rockett – rummut (1980–)
C.C. DeVille – kitara (1985–1991, 1996–)
Jäsenet > Entiset jäsenet

Matt Smith – kitara, taustalaulu (1980–1985)
Richie Kotzen – kitara (1991–1993)
Blues Saranceno – kitara (1993–1996)
Diskografia > Studioalbumit

Look What the Cat Dragged In (1986)
Open Up and Say...Ahh! (1988)
Flesh & Blood (1990)
Native Tongue (1993)
Crack a Smile... and More! (2000)
Hollyweird (2002)
Poison’d! (2007,  cover-albumi)
Diskografia > Livealbumit

Swallow This Live! (1991)
Power to the People (2000)
Seven Days Live (CD) (2006)
Live, Raw & Uncut (2008)
Diskografia > Kokoelma-albumit

Poison’s Greatest Hits: 1986–1996 (1996)
Poison – Rock Champions (2001)
Best of Ballads and Blues (2003)
The Best of Poison: 20 Years of Rock (2006)
Double Dose: Ultimate Hits (2011)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Poisonin virallinen sivusto
Bret Michaelsin virallinen sivusto
Rikki Rockettin virallinen sivusto
Blues Sarancenon virallinen sivusto
Richie Kotzenin virallinen sivusto
Poison
| --- | --- |
Studioalbumit:   ‘’Look What the Cat Dragged In’’  ‘’Open Up and Say...Ahh!’’  ‘’Flesh & Blood’’  ‘’Native Tongue’’  ‘’Crack a Smile... and More!’’  ‘’Hollyweird’’  ‘’Poison’d!’’ 
Livealbumit:   ‘’Swallow This Live!’’  ‘’Power to the People’’  ‘’Seven Days Live (CD)’’  ‘’Live, Raw & Uncut‘’ 
Kokoelmat:   ‘’Poison’s Greatest Hits: 1986–1996’’  ‘’Poison – Rock Champions’’  ‘’Best of Ballads and Blues’’  ‘’The Best of Poison: 20 Years of Rock’’  ‘’Double Dose: Ultimate Hits’’
Per Wahlöö

| Per Wahlöö |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 5. elokuuta 1926 Halland, Ruotsi
Kuollut: 22. kesäkuuta 1975 (48 vuotta) Malmö
Kansalaisuus:  Ruotsi
Ammatti:  toimittaja, kääntäjä
Puoliso:  Maj Sjöwall
Kirjailija
Äidinkieli: ruotsi
Tuotannon kieli: ruotsi
Tyylilajit:  rikoskirjallisuus
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Per Fredrik Wahlöö (5. elokuuta 1926 Halland, Ruotsi – 22. kesäkuuta 1975 Malmö, Ruotsi) oli ruotsalainen kirjailija, lehtimies ja kääntäjä.
Nuorena vasemmistoradikaalina Wahlöö kirjoitti muutaman yhteiskunnallisia teemoja käsittelevän romaanin ennen kuin 1960-luvun puolivälissä alkoi tuottaa rikosromaaneja yhdessä elämänkumppaninsa Maj Sjöwallin (1935–2020) kanssa. Sjöwall ja Wahlöö kirjoittivat yhteistyönä kymmenosaisen, hyvinvointiyhteiskunnan ongelmiin syvälle pureutuvan poliisiromaanisarjan, josta tuli käsite rikoskirjallisuudessa. Koko sarja on suomennettu. Näissä teoksissa rikoksia ratkoo komisario Martin Beck joukkoineen. Useita kirjoja on filmattu.
Tuotanto > Wahlöö

Himmelsgeten (1959)
Vinden och regnet (1961)
Lastbilen (1962)
Uppdraget (1963)
Mord på 31:a våningen (1964)
Det växer inga rosor på Odenplan (1964)
Generalerna (1965)
Stälspranget (1968)
Tuotanto > Sjöwall & Wahlöö

Roseanna (alkuperäisteos ilmestyi 1965, suomennos 1969)
Mies, joka hävisi savuna ilmaan (1966, 1967)
Mies parvekkeella (1967, 1980)
Bussimurha (1968, 1972)
Kadonnut paloauto (1969, 1980)
Missä viipyy poliisi (1970, 1974)
Komisario Beck tähtäimessä (1971, 1974)
Suljettu huone (1972, 1981)
Poliisimurha (1974, 1978)
Terroristit (1975, 1980)
Pelaaja (lehti)

| Pelaaja |
| --- | --- |


Lehtityyppi:  Videopelilehti
Julkaisija:  H-Town Oy
ISSN:  ISSN 1459-2096
Perustettu:  2002
Päätoimittaja:  Ville Arvekari
Kotikunta:  Helsinki
Kotimaa:  Suomi
Sivukoko:  230 × 297 mm
Ilmestymistiheys:  12 kertaa vuodessa
Kieli:  suomi
Aiheesta muualla
Kotisivu
Pelaaja on lokakuussa 2002 perustettu suomalainen videopelien erikoislehti. Lehteä kustantaa H-Town Oy ja se ilmestyy yksitoista kertaa vuodessa. Lehti käsittelee videopelaamista ja pelimaailman ilmiöitä laajemmin sekä arvostelee uusia videopelejä.
Alun perin lehti käsitteli myös tietokonepelejä, mutta vuoden 2005 lokakuussa tapahtuneen uudistuksensa myötä tämä osio siirrettiin omaan lehteensä, PCPelaajaan. Sittemmin PCPelaaja lopetettiin ja H-Town Oy siirtyi tuottamaan PC-sisältöä Peliplaneetta.net-sivustolle. Tietokonepelit palasivat lehden arvosteluihin lokakuussa 2012, 10-vuotisnumerosta alkaen.
Lehti ilmestyy yleensä kuukauden alussa ja sitä on ilmestynyt maaliskuuhun 2024 mennessä 255 numeroa. Lehti maksaa irtonumerona 12,90 euroa.
Lehden päätoimittajat

Miika Huttunen (numerot 1 ja 109–205)
Thomas Puha (numerot 2–108)
Johanna Puustinen (numerot 206–234)
Ville Arvekari (numerosta 235 alkaen)
Lehden sisältö > Arvostelut

Peliarvostelujen pisteytyksissä käytetään asteikkoa 1–10. Arvostelluista peleistä valitaan yksi ”Pelaajan valinta”, joka myönnetään kuukauden parhaalle pelille. Arvosteltuja pelejä on yleensä 10–30 kappaletta kuukausittain. Arvostelut-osion lopussa on Verkkorintama, jossa arvioidaan konsoleiden verkkopalveluista ladattavia pelien lisäsisältöjä. Verkkorintaman arvostelut saavat ”ota”-, ”harkitse”- tai ”jätä”-leiman. Vuoden 2018 alusta lähtien myös Verkkorintaman arvostelut on pisteytty varsinaisten arvosteluiden tavoin asteikolla 1–10.
Lehden sisältö > Pelaajan 10/10-pelit

Pelaaja-lehden toimitus on antanut täydet 10/10 pistettä 37 eri pelille:
Guitar Hero (2006)
Final Fantasy XII (2007)
BioShock (2007)
Halo 3 (2007)
Call of Duty 4: Modern Warfare (2007)
Super Mario Galaxy (2007)
Grand Theft Auto IV (2008)
Metal Gear Solid 4: Guns of the Patriots (2008)
LittleBigPlanet (2008)
Grand Theft Auto: Chinatown Wars (2009)
Batman: Arkham Asylum (2009)
God of War III (2010)
Red Dead Redemption (2010)
Super Mario Galaxy 2 (2010)
Halo: Reach (2010)
The Legend of Zelda: Ocarina of Time 3D (2011)
L.A. Noire (2011)
Batman: Arkham City (2011)
Fez (2012)
The Walking Dead (2013)
Grand Theft Auto V (2013, sekä PS4/Xbox One -versiot 2014, PC-versio 2015)
The Last of Us Remastered (2014)
Bloodborne (2015)
Batman: Arkham Knight (2015)
Horizon: Zero Dawn (2017)
Persona 5 (2017)
Bayonetta (2017, PC-versio)
The Legend of Zelda: Breath of the Wild (2017)
Super Mario Odyssey (2017)
Divinity: Original Sin II (2017)
Bayonetta 2 (2018, Nintendo Switch -versio)
Shadow of the Colossus (2018, PlayStation 4 -versio)
God of War (2018)
Hades (2020)
Horizon: Forbidden West (2022)
Pentiment (2022)
The Witcher 3: Wild Hunt – Complete Edition (2022)
Aiheesta muualla

Lehden kotisivut
Lehteä kustantavan H-Town Oy:n kotisivu
Kauppalehden Artikkeli Pelaajaa kustantavasta H-Town Oy:stä
Philip Childs Keenan

Philip Childs Keenan (1908–2000) oli yhdysvaltalainen tähtitieteilijä. Keenan on julkaissut suuren määrän artikkeleita tähtien spektroskopiasta. Parhaiten Keenan tunnetaan hänen yhdessä William Wilson Morganin ja Edith Kellmanin kanssa julkaisemastaan Yerkesin spektriluokittelusta.
Peter Bjorn and John

| Peter Bjorn and John |
| --- | --- |
 Peter Bjorn and John Kansas Cityn Madrid Theatressa marraskuussa 2007.
Tiedot
Toiminnassa:  1999–
Tyylilaji:  indierock
Kotipaikka:  Tukholma, Ruotsi
Jäsenet:  Peter Morén, laulu, kitara, huuliharppu   Björn Yttling, bassokitara, kosketinsoittimet, laulu   John Eriksson, rummut, lyömäsoittimet, laulu  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Peter Bjorn and John on ruotsalainen vuonna 1999 Tukholmassa perustettu indie pop/rock -yhtye. Yhtyeen nimi tulee sen jäsenten etunimistä.
Diskografia

Peter Bjorn and John (2002)
Falling Out (2004)
Writer's Block (2006)
Seaside Rock (2008)
Living Thing (2009)
Gimme Some (2011)
Breakin' Point (2016)
Darker Days (2018)
Endless Dream (2020)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Yhtyeen viralliset sivut
Peter Bjorn and John Myspacessa (englanniksi)
Philip Carmichael

| Mitalit> Maa:   Australaasia.Miesten rugby union. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Australaasia.Miesten rugby union. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Australaasia.Miesten rugby union. Olympialaiset  | Maa:   Australaasia> Miesten rugby union. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Lontoo 1908 | Rugby union |  |
Philip Patrick Carmichael (25. tammikuuta 1884 Brisbane, Queenland – 10. syyskuuta 1973) oli australialainen rugby union -pelaaja ja olympiavoittaja. Hän oli mukana kultaa voittaneessa Australaasian joukkueessa Lontoon olympialaisissa 1908.
Petrofysiikka

Petrofysiikka on geologian osa-alue, joka liittyy geologian lisäksi geofysiikkaan. Siihen kuuluu mineraalien ja kivien fysiikka. Sitä hyödynnetään teollisuuden raaka-ainevarojen etsinnässä, ympäristön geologisten ominaisuuksien tutkimisessa ja rakennussuunnitelmia tehdessä. Petrofysiikkaan kuuluva tutkimus selvittää maalajeissa ja kallioperässä tapahtuvia muutoksia. Petrofysiikka on suurelta osin poikkitieteellinen tiede, jossa yhdistyvät geologia, geofysikaaliset mittaukset, fysiikka ja kemia. Sitä hyödynnetään yhteiskunnallisten käyttökohteiden lisäksi lukuisissa tieteellisissä tutkimuksissa, kuten ympäristö- ja ilmastotieteissä ja biologiassa. Myös meteorien tutkimus kuuluu petrofysiikkaan ja sen avulla saadaan tietoa avaruudessa kiertävien kappaleiden ominaisuuksista. Myös lääketieteessä käytettyjen aineiden tutkimuksessa hyödynnetään petrofysiikkaa.
Petrofysiikassa käytetyt suureet ovat joko skalaari-, vektori- tai tensorisuureita riippuen siitä, liittyykö mitattaviin ominaisuuksiin tiettyjä suuntia. Petrofysiikassa tehdyt mittaustavat ovat riippuvaisia ympäristöolosuhteista. Petrofysiikan menetelmin mitattavia asioita ovat painovoima, magnetismi, sähkökenttä, sähkömagnetismi, seismiikka, geotermiikka ja radioaktiivisuus. Petrofysiikan tutkimuksissa käytetään kalliopaljastimia, joiden avulla voidaan selvittää maaperän magneettisuutta, sähköluotaimien avulla voidaan selvittää maaperän sähkönjohtavuutta ja painovoimaa tutkimalla voidaan selvittää maaperän tiheyttä ja sen vaihteluita.
Aiheesta muualla

https://www.sgs.fi/fi-fi/oil-gas/upstream/subsurface-consultancy/specialized-studies/petrophysics-and-geology