stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mas Canciones

| Mas Canciones Linda Ronstadt |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : Skywalker Sound & Site, Marin County
 Julkaistu: 1991
 Tuottaja(t): George Massenburg, Rubén Fuentes
 Tyylilaji: mariachi
 Kesto: 40.39
 Levy-yhtiö: Elektra
Linda Ronstadtin muut julkaisut
| Cry Like A Rainstorm - Howl Like The Wind 1989 | Mas Canciones 1991 | Frenesi 1992 |
Mas Canciones on yhdysvaltalaisen laulajan Linda Ronstadtin studioalbumi vuodelta 1991. Levyn on julkaissut Elektra Entertainment -levy-yhtiö sarjanumerolla 7559-61239-2 ja sen ovat tuottaneet George Massenburg ja Rubén Fuentes. Ensin mainittu on myös miksannut albumin ja jälkimmäinen toiminut sovittajana ja orkesterin johtajana. Äänityksestä ovat huolehtineet Massenburg ja Nathaniel Kunkel. Levy on äänitetty ja miksattu Marin Countyssa Skywalker Sound ja Site -studioissa. Ensin mainitussa äänityksen apulaisena ovat toimineet M.T. Silva ja Craig Silvey ja jälkimmäisessä Kevin Scott. Masteroinnin ovat tehneet Los Angelesissa Mastering Labissa Doug Sax ja Alan Yoshida.
Levyn kappaleet ovat espanjankielisiä ja levyn mukana tulevassa vihkosessa on niiden sanoitusten lisäksi englanninkieliset käännökset, joiden tekijät ovat Mercedes Dalton, Rossy Crosly ja Linda Ronstadt. Vihkosessa on myös Linda Ronstadtin saatesanat lokakuulta 1991.
Tuotannon koordinoijina ovat toimineet Ivy Skoff ja Janet Stark. Valokuvat ovat William Couponin käsialaa ja vesivärityöt on tehnyt Gilbert Ronstadt. Levykannen suunnittelun on tehnyt Kosh yhtiöstä nimeltä Kosh Brooks Design.
Erityiskiitoksissa on mainittu Gilberto Puente & Pepe Martinez, Peter Asher & Peter Asher Management, G.M.L., Dick Powers & Ultra-Analog, John Brenes sekä Jim Donner yhtiöstä nimeltä Starstruck Enterprises.
Kappaleet

|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Säv&san | Kesto |  |  |  |  |  |  |
| 1. | Tata Dios (Father God) | Valeriano Trejo | 4.19 |  |  |  |  |  |  |
| 2. | El Toro Relajo (The Troublesome Bull) | Felipe Bermejo | 2.32 |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Mi Ranchito (My Little Ranch) | Felipe Valdez Leal | 3.33 |  |  |  |  |  |  |
| 4. | La Mariquita (Lady Bug) | Rubén Fuentes | 2.59 |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Gritenme Piedras Del Campo (Scream To Me Stones In The Field) | Cuco Sanchez | 3.27 |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Siempre Hace Frio (Always Cold) | Cuco Sanchez | 3.18 |  |  |  |  |  |  |
| 7. | El Crucifijo De Piedra (The Crucifix Of Stone) | Antonio y Roberto Cantoral | 3.15 |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Palomita De Ojos Negros (A Little White Dove With Black Eyes) | Tomas Mendez | 3.30 |  |  |  |  |  |  |
| 9. | Pena De Los Amores (Love's Sorrows) | Jose Luis Almada | 4.00 |  |  |  |  |  |  |
| 10. | El Camino (The Road) | Jesus Navarro | 3.29 |  |  |  |  |  |  |
| 11. | El Gustito (Delight) | Jose Lopez | 2.36 |  |  |  |  |  |  |
| 12. | El Sueño (Dreaming) | Nicandro Castillo | 3.41 |  |  |  |  |  |  |
Muusikot

Mariachi Vargas de Tecalitlan:
José "Pepe" Martinez, ensiviulu
Federico Torres, ensitrumpetti
Victor Cardenas, vihuela
Rafael Palomar, kitara
Enrique Santiago, guitarron
Los Camperos de Nati Cano:
Nati Cano, viulu
Jesus "Chuy" Guzman, viulu
Juan José Almaguer, viulu
Pedro Garcia, viulu
Mario Rodriguez, viulu
Martin Lara, trumpetti
Santiago Maldonado, harppu
Trio Guitars:
Gilberto Puente
Raul Puente
Leonel Galvez
Trio Voices (kappaleilla 4, 10-12):
Linda Ronstadt
Mike Ronstadt
Pete Ronstadt
Taustakuoro:
José Martinez
Rafael Palomar
Jesus Guzman
Juan José Almaguer
Santiago Maldonado
Juan Morales
Huilut (kappaleilla 1 ja 11):
Katie Mc Elrath
Angela Koregelos
Flute contractor (kappaleilla 1 ja 11): Greg Sudmeier
Hanuri kappaleella 8: Flaco Jimenez
Aiheesta muualla

Mas Canciones Discogsissa. (englanniksi)
Canningin valtatie

Canningin valtatie on Länsi-Australiassa sijaitseva 17 kilometriä pitkä tie, joka yhdistää Perthin Victoria Parkin esikaupungin Fremantlen satamakaupunkiin. Tie avattiin 1920-luvulla. Canningin valtatie on nimetty Canning-joen mukaan, joka puolestaan on nimetty George Canningin mukaisesti.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Marcel Lefebvre

Marcel Lefebvre.
Marcel-François Lefebvre (29. marraskuuta 1905 Tourcoing, Ranska – 25. maaliskuuta 1991 Martigny, Sveitsi) oli ranskalainen roomalaiskatolinen pappi, joka perusti vuonna 1970 traditionalistisen Pyhän Pius X:n pappisveljeskunnan vastalauseena Vatikaanin toisen kirkolliskokouksen uudistuksille. Hänen toimintansa ajoi hänet vakaviin ristiriitoihin kirkkonsa kanssa, ja lopulta hänet ekskommunikoitiin piispojen vihkimisestä ilman paavin lupaa.
Elämä > Ennen Vatikaanin toista kirkolliskokousta

Lefebvre syntyi vuonna 1905 Tourcoingissa René Lefebvren ja Gabrielle Wattinin pojaksi. Hänen isänsä René oli monarkisti ja kuoli keskitysleirillä, johon oli joutunut natsien vastaisesta työstään. Perhe oli hartaan uskovainen. Poika aloitti opintonsa Rooman Ranskalaisessa seminaarissa vuonna 1923 ja suoritti asepalveluksen vuosina 1926–1927. Hän sai vihkimyksen diakoniksi Basilio Pompiljilta Lateraanikirkossa 25. toukokuuta 1929, ja papiksi hänet vihki Achille Liénart Lillessä saman vuoden 21. syyskuuta.
Pappisvihkimyksensä jälkeen Lefebvre jatkoi teologisia opintojaan Roomassa ja eteni tohtoriksi.
Lefebvre työskenteli opintojensa jälkeen lyhyesti pappina Ranskassa. Vuonna 1931 hän sai piispa Liénartilta vapautuksen työstä, koska suunnitteli lähetystyötä spiritaanien jäsenenä. Hän lähtikin Gaboniin, jossa hänestä tuli paikallisen seminaarin rehtori. Vuonna 1945 hänet määrättiin palaamaan Ranskaan, jossa hän sai uuden työn spiritaanien seminaarin rehtorina Mortainissa.
Lefebvren paluu Ranskaan jäi lyhytaikaiseksi. Liénart vihki hänet piispaksi Tourcoingissa 18. syyskuuta 1947 sen jälkeen, kun paavi Pius XII oli 12. kesäkuuta nimittänyt hänet Dakarin (Senegal) apostoliseksi vikaariksi ja Anthedonin titulaaripiispaksi. Vuonna 1948 hänestä tuli lisäksi apostolinen lähettiläs ranskalaiseen Afrikkaan sekä Arcadiopoliin Euroopassa titulaariarkkipiispa.
14. syyskuuta 1955 Dakarin apostolisesta vikariaatista tuli arkkihiippakunta. Lefebvre nousi sen ensimmäiseksi arkkipiispaksi. Vuonna 1959 Lefebvren annettiin valita apostolisen lähettilään ja arkkipiispan tehtävien väliltä. Hän luopui apostolisen lähettilään tehtävistä, mutta jatkoi Dakarin arkkipiispana, kunnes siirtyi 23. tammikuuta 1962 Tullen hiippakuntaan. Vaikka kyseessä on pelkkä hiippakunta (ei arkkihiippakunta), Lefebvre säilytti henkilökohtaisen arkkipiispan arvonimen. Vuonna 1960 Lefebvre oli nimitetty Vatikaanin toisen kirkolliskokouksen keskusvalmistelukomissioon.
26. heinäkuuta 1962 Lefebvre valittiin spiritaanien johtoon. Saman vuoden 7. elokuuta hänestä tuli Synnadan titulaariarkkipiispa. Hän oli konservatiivi, ja spiritaanien johdossa hän siirsikin useita reformisteja pois opetustehtävistä ja poistatti kirjastoista liian uudistusmielisiksi kokemiaan teoksia. Vuonna 1968 hän erosi spiritaanien johdosta. Hän erosi vuonna 1970 myös Synnadan titulaariarkkipiispan virasta.
Elämä > Vatikaanin toisen kirkolliskokouksen jälkeen

Vatikaanin toinen kirkolliskokous (1962–1965) oli käännekohta Lefebvren uralla. Kirkko teki tuolloin voimakkaita sisäisiä uudistuksia, joita Lefebvre vastusti. Hän perusti tästä syystä vuonna 1970 Pyhän Pius X:n yhteisön. Hän avasi Sveitsin Écôneen Pyhän Pius X:n kansainvälisen pappisseminaarin.
Lefebvre ajautui pian ristiriitoihin Vatikaanin kanssa. Paavi Paavali VI kritisoi häntä avoimesti. Johannes Paavali I tuli valituksi uudeksi paaviksi elokuun 1978 konklaavissa, mutta hän kuoli jo syyskuussa. Häntä seurannut Johannes Paavali II keskusteli Lefebvren kanssa, mutta yhteisymmärrystä ei saavutettu vieläkään.
Elokuun 1978 konklaavissa Lefebvren on raportoitu saaneen joitakin ääniä, vaikka hän ei ollut kardinaali.
Elämä > Ekskommunikaatio

Vuonna 1987 ikääntynyt Lefebvre ilmoitti aikovansa vihkiä piispan jatkamaan hänen työtään. Tämä syvensi ristiriitatilannetta, sillä piispan vihkiminen edellyttää paavin lupaa, jota ei tässä tapauksessa ollut. Lefebvren perustama yhteisö ei ollut enää vuosiin ollut edes katolisen kirkon virallisesti tunnustama. Lefebvre, joka oli jatkanut toimintaansa yhteisön kieltämisestä huolimatta, oli myös jo menettänyt oikeutensa johtaa messua ja jakaa sakramentteja.
30. kesäkuuta 1988 Lefebvre vihki luvatta yhdessä Antônio de Castro Mayerin kanssa neljä Pyhän Pius X:n yhteisön pappia piispoiksi. Vihityt olivat Bernard Tissier de Mallerais, Richard Williamson, Alfonso de Galarreta ja Bernard Fellay. Teko katsottiin skismaattiseksi; sekä luvattoman vihkimyksen tekijät että luvattomasti vihityt ekskommunikoitiin sen seurauksena. Lefebvre oli sitä mieltä, että hänen toimintansa ei ollut skismaattista, koska hän ei ollut sanoutunut irti kirkosta. Hän ilmoitti pyrkivänsä saamaan Rooman ymmärtämään Vatikaanin toisen kirkolliskokouksen päätösten epäkatolisuuden.
Lefebvre kuoli Sveitsin Martignyssä syöpään vuonna 1991. Hän oli 85-vuotias. Hänen piispoiksi vihkimiensä miesten ekskommunikaatiot purettiin vuonna 2009.
Mielipiteet

Lefebvre kehotti katolilaisia äänestämään Jean-Marie Le Peniä. Hän kehui Francisco Francoa ja António de Oliveira Salazaria heidän politiikkansa katolisuudesta. Vuonna 1986 hän arvosteli paavin ja muiden uskonnollisten johtajien välistä tapaamista, koska katsoi sen rohkaisevan "väärien uskontojen" edustajia rukoilemaan "vääriä jumalia". Hän vastusti muslimien maahanmuuttoa.
Lefebvre vastusti tridentiinisen messun korvaamista ja syytti virallista katolista kirkkoa uskosta luopumisesta.
Aiheesta muualla

Catholic-hierarchy.org (englanniksi)
Markkinatalous

Markkinatalous on talousjärjestelmä, jossa teorian mukaan hinnanmuodostus eli hyödykkeiden hintojen määräytyminen on vapaan kysynnän ja tarjonnan säätelemä. Lisäksi hyödykkeiden tuotantomäärät ohjautuvat kysynnän mukaisesti. Markkinataloudessa yksityishenkilöt perustavat yrityksiä.
Markkinatalouden teoriassa yritykset ja kuluttajat päättävät itsenäisesti, mitä he haluavat kuluttaa ja tuottaa, ja miten allokoivat resurssinsa ilman valtion väliintuloa. Teoriassa tämä tarkoittaisi esimerkiksi, että tuottaja eikä valtio päättäisi, mitä tuottaa, kuinka paljon tuottaa, kuinka paljon veloittaa kuluttajilta tuotteista, mitä maksaa työntekijöille jne. Näihin päätöksiin markkinataloudessa vaikuttavat kilpailu, tarjonta ja kysyntä. Tämän vastakohta on suunnitelmatalous eli komentotalous; siinä valtio päättää, mitä tuotetaan ja missä määrin, sekä kenelle tuotetut hyödykkeet jaetaan. Markkinataloudessa esiintyvä kilpailu ohjaa edullisempien ja laadukkaampien hyödykkeiden suosioon.
Ei ole olemassa puhdasta (eli täysin vapaata) markkinataloudellista yhteiskuntaa, vaan myös vapaimmat markkinataloudet, kuten Yhdysvallat, ovat sekatalouksia. Lainsäädännöllä rajoitetaan monien tuotteiden valmistusta ja jakelua sekä tuotannontekijöiden kuten luonnonvarojen ja työntekijöiden käyttöä.
Esimerkkejä markkinatalouden moninaisuudesta

Yhdessäkään maassa tähän asti talous ei ole ollut täysin vapaata. Käytettäessä markkinatalous-termiä tietyn maan talouden yhteydessä termillä tarkoitetaan yleensä maata, jonka taloudessa on suhteellisesti muihin maihin suuri määrä vapautta. Siten kaikki valtiot ovat nykyään sekatalouksia jotka yhdistävät vaihtelevia määriä markkinataloutta suunnitelmatalouden piirteisiin. Yhdysvalloissa on enemmän markkinatalouden piirteitä kuin monissa Länsi-Euroopan maissa.
Esimerkkejä markkinatalouden moninaisuudesta > Kapitalismi

Kapitalismilla viitataan yleensä taloudelliseen järjestelmään, jossa melkein kaikki on yksityisesti omistettua ja missä kaikki sijoitukset, tuotanto ja tuotteiden hinnoittelu ja palvelut päätetään markkinatalouden kautta. Kapitalismi on ollut käytössä länsimaissa feodalismin jälkeen, mutta joidenkin mielestä termi "sekatalous" on paljon kuvaavampi käsite, sillä nykytaloudet sisältävät sekä yksityisesti että julkisesti omistettuja yrityksiä ja tuottavat monia palveluita verovaroilla. Näin ne yhdistävät piirteitä kapitalismista ja sosialismista tai vastaavasti markkinataloudesta ja suunnitelmataloudesta.[lähde? ]
Yleisin määritelmä kapitalismille on kuitenkin yksityisesti omistetut tuotannontekijät, joita ovat esimerkiksi tehtaat ja koneet.
Esimerkkejä markkinatalouden moninaisuudesta > Laissez-faire

Laissez-faire on markkinatalouden suuntaus, jossa valtio puuttuu markkinoihin vain tarjoamalla yksityisen omistusoikeuden ja suojan varkauksilta. Valistusajalla kerrotun tarinan mukaan ranskalaisilta liikemiehiltä kysyttiin, mitä valtion pitäisi tehdä taloudelle, ja he vastasivat: "Laissez-faire" eli "Antaa tehdä" - siis ihmisten tulee antaa toimia keskenään kuten haluavat, valtion sitä mitenkään rajoittamatta.
Esimerkkejä markkinatalouden moninaisuudesta > Kolmas tie ja vastaavat

Kolmannen tien markkinatalouksissa demokratia nähdään yhteiskunta-organisaation strategisena tasona ja yritystoiminta yhteiskunta-organisaation operatiivisena tasona, eli yhteiskunta nähdään kaksiportaisena organisaationa.[lähde? ]
Luonnonkapitalismi on ajattelutapa, jossa kapitalismia laajennetaan ottamaan huomioon laajempi kokonaisuus kuin pelkkä taloudellinen rationaalisuus.
Esimerkkejä markkinatalouden moninaisuudesta > Vapaa markkinatalous

Vapaa markkinatalous on ideologia, jonka mukaan markkinat olisivat rakenteeltaan täydellisesti kilpaillut, jos markkinat voisivat toimia vapaasti ilman häiritseviä tekijöitä. Suurimmaksi häiritseväksi tekijäksi vapaa markkinatalous-ideologiassa nähdään valtio. [lähde? ]
Vapaa markkinatalous -ideologiassa voidaan nähdä Kylmän sodan aikainen vastakkainasettelu Yhdysvallat–Neuvostoliitto. Tällöin yleensäkin vertaillaan  Neuvostoliiton valtiokeskeistä talousjärjestelmää Yhdysvaltojen suhteellisen vapaaseen markkinatalouteen.[lähde? ]
Täysin vapaata markkinataloutta ei ole esiintynyt missään, edes Yhdysvalloissa (huomattava markkinoiden sääntely, maataloustuet, Medicare/Medicaid, verotus).
Markkinamekanismit > Vapaus

Friedrich Hayek ja Milton Friedman ovat todenneet taloudellisen vapauden olevan edellytyksenä luotaessa ja ylläpidettäessä siviili- ja poliittisia oikeuksia. He uskoivat, että tämän taloudellisen vapauden voi saavuttaa vain markkinaorientoituneella taloudella, tarkemmin sanottuna vapaalla markkinataloudella. He kuitenkin myöntävät, että riittävä määrä taloudellista vapautta voidaan saavuttaa toimivan hintamekanismin ja omistusoikeuden avulla. He uskoivat, että mitä enemmän taloudellista vapautta on tarjolla, sitä enemmän yhteiskunnassa on siviili- ja poliittisia oikeuksia.
Markkinamekanismit > Valtion rooli markkinataloudessa

Useimmissa markkinatalouden tulkinnoissa valtio voi olla toimijana markkinataloudessa. Valtion sopivantasoisen roolin määrittäminen on kiistanalaista. Valtaosa markkinatalouden kannattajista uskoo, että valtion pitäisi määritellä markkinoille sääntöjä ja valvoa sääntöjen noudattamista. Erilaisia näkemyksiä esiintyy siitä, kuinka paljon valtaa valtiolla pitäisi olla talouden ohjaamisessa, markkinavääristymien korjaamisessa ja markkinoiden luomien eriarvoisuuksien tasoittamisessa. Ei ole esimerkiksi olemassa yksimielisyyttä tariffeista, keskuspankeista tai sosiaaliturvasta.
Metsäkukkia (albumi)

| Metsäkukkia Veikko Ahvenainen |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 1989
 Formaatti: CD-levy
 Kesto: 65.04
 Levy-yhtiö: Warner music
Metsäkukkia on suomalaisen haitarinsoittajan Veikko Ahvenaisen studio-albumi. Se julkaistiin vuonna 1989.
Kappaleet

Yölintu (3:48)
Amurin aallot (3:38)
Hulivilipolkka (2:36)
Sepon polkka (2:52)
Ruusuhuulesi (3:44)
Helmiä etelästä (3:54)
Kulkurin kaiho (2:42)
Muistoja Marseillesta (3:04)
Pieni polku (3:13)
Sulamith (2:53)
Metsäkukkia (3:05)
Ilta Syväjärvellä (3:22)
Ilta Välimerellä (4:30)
La Mariposita (3:08)
Rantakoivun alla (3:19)
Kun kesä on mennyt (3:17)
Takametsien kaipuu (2:40)
Ilta Oulujoella (3:07)
Mandschurian kukkuloilla (2:26)
Soittajan kaipuu. (3:46)
Marcel Koller

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 11. marraskuuta 1960 (ikä 63)
Syntymäpaikka: Zürich, Sveitsi
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Seura
Seura:  Al-Ahli
Tehtävä: päävalmentaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1978–1997 |  Grasshoppers | 428 | (59) |
Maajoukkue
| 1982–1996 |  Sveitsi | 56 | (3) |
Valmennusura
1997–1998:  FC Wil
1999–2002:  FC St. Gallen
2002–2003:  Grasshoppers
2003–2004:  FC Köln
2005–2009:  VfL Bochum
2011–2017:  Itävalta
2018–2020:  FC Basel
2022–:  Al-Ahli
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Marcel Koller (s. 11. marraskuuta 1960 Zürich) on sveitsiläinen jalkapallovalmentaja ja entinen puolustaja. Syyskuusta 2022 lähtien hän on toiminut Al-Ahlin päävalmentajana.
Ura pelaajana

Koller on sveitsin suurseuran Grasshopper-Club Zürichin omia kasvatteja ja hän debytoi ykkösjoukkueessa 1980. Koller edusti zürichiläisseuraa 17 vuotta voittaen seitsemän Sveitsin mestaruutta ja viisi cupin mestaruutta. Kaikkiaan hän pelasi Grasshoppersin paidassa yli 400 ottelua. Sveitsin maajoukkueessa Koller pelasi 56 A-maaottelua ja teki 3 maalia. Hän oli mukana Sveitsin joukkueessa EM-kisoissa 1996, joihin hän lopetti maajoukkueuransa.
Ura pelaajana > Meriitit pelaajana

Sveitsin mestaruus (7): 1982, 1983, 1984, 1990, 1991, 1995, 1996
Sveitsin Cup (5): 1983, 1988, 1989, 1990, 1994
Sveitsin Supercup: 1989
Ura valmentajana > Meriitit valmentajana

Egyptin supercup: 2022
Sveitsin mestaruus (2): 2000, 2003
Sveitsin cup: 2019
Saksan 2. Bundesliiga: 2006
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Marcel Koller Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Hans-Peter Zaugg | Grasshopper-Club Zürichin päävalmentaja 1/2002–10/2003 | Seuraaja: Carlos Bernegger |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Friedhelm Funkel | 1. FC Kölnin päävalmentaja 11/2003–6/2004 | Seuraaja: Huub Stevens |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Peter Neururer | VfL Bochumin päävalmentaja 2005–9/2009 | Seuraaja: Frank Heinemann |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Dietmar Constantini | Itävallan maajoukkueen päävalmentaja 11/2011–12/2017 | Seuraaja: Franco Foda |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Raphael Wicky | FC Baselin päävalmentaja 8/2018–2020 | Seuraaja: Ciriaco Sforza |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Ricardo Soares | Al-Ahlin päävalmentaja 9/2022– | Seuraaja: – |
Sveitsin joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 1996
1 Pascolo |
2 Hottiger |
3 Quentin |
4 Henchoz |
5 Geiger |
6 Wicky |
7 Fournier |
8 Sylvestre |
9 Grassi |
10 Sforza |
11 Chapuisat |
12 Lehmann |
13 Jeanneret |
14 Türkyılmaz |
15 Vega |
16 Koller |
17 Vogel |
18 Rothenbühler |
19 Sesa |
20 Comisetti |
21 Bonvin |
22 Corminboeuf |
Valmentaja Artur Jorge
Itävallan joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2016
1 Almer |
2 Garics |
3 Dragović |
4 Hinteregger |
5 Fuchs |
6 Ilsanker |
7 Arnautović |
8 Alaba |
9 Okotie |
10 Junuzović |
11 Harnik |
12 Lindner |
13 Suttner |
14 Baumgartlinger |
15 Prödl |
16 Wimmer |
17 Klein |
18 Schöpf |
19 Hinterseer |
20 Sabitzer |
21 Janko |
22 Jantscher |
23 Özcan |
Valmentaja Koller
Max Orville

| Max Orville> Euroopan parlamentin jäsen |
| --- | --- |
 20.5.2022–15.7.2024  
Ryhmä:  Uudistuva Eurooppa -ryhmä
Henkilötiedot
Syntynyt: 19. kesäkuuta 1962 (ikä 62) Norsunluurannikko
Kansalaisuus:  ranskalainen
Tiedot
Puolue:  Demokraattinen liike
Max Orville (s. 19. kesäkuuta 1962 Norsunluurannikko) on ranskalainen poliitikko. Orville edustaa demokraattista liikettä. Orville toimi Euroopan parlamentin jäsenenä vuosina 2022–2024. Hän edusti Euroopan parlamentissa Uudistuva Eurooppa -ryhmää.
Aiheesta muualla

Max Orville Euroopan parlamentin jäsenet. Euroopan parlamentti.
Bobbio

Bobbio voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Norberto Bobbio (1909 – 2004), italialainen filosofi, joka oli erikoistunut oikeusfilosofiaan, politiikan tutkimukseen ja poliittisen ajattelun historiaan
Bobbio Pellice, kunta Italiassa Piemonten alueella sijaitsevassa Torinon metropolikaupungissa
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Bobbio”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Björn Nyberg (veneenrakentaja)

Björn ”Nalle” Nyberg
Björn ”Nalle” Nyberg (5. toukokuuta 1933 Viitasaari – 30. elokuuta 2010 Luvia) oli suomalainen veneenrakentaja ja -suunnittelija. Hän oli alkuperäiseltä koulutukseltaan sahateknikko ja työskenteli alalla Ruotsissa ja Englannissa. 1960-luvulla Nyberg alkoi valmistaa veneitä Satakunnassa Luvialla.
Nyberg suunnitteli Scylla-purjeveneen. Sen esikuvana Nyberg käytti muun muassa norjalaisen Colin Archerin suunnittelemia luotsikuttereita. Hän yhdisti norjalaiset ja ruotsalaiset vaikutteet vanhaan luvialaiseen veneenrakennusperinteeseen ja onnistui luomaan venetyypin, josta tuli suosittu purjehtijoiden keskuudessa. Nybergin veneveistämö valmisti neljänkymmenen vuoden aikana yli 70 Scylla-venettä.
Scylla-veneillä purjehtivat muun muassa näyttelijä Antti Litja sekä kirjailija Antti Tuuri. Vuonna 1985 elokuvaohjaaja Pekka Parikka julkaisi Scylla-veneen rakentamisesta ja ensipurjehduksesta kertovan kirjan Myrskylintu nousee siivilleen.
Nybergille myönnettiin vuonna 1994 puuvenemestarin arvonimi, Suomenlahden puuveneilijät ry puolestaan myönsi vuonna 2010 hänelle vuotuisen Pro Puuvene -palkinnon. Nyberg oli myös mukana rakentamassa ja suunnittelemassa vuonna 2010 Luvialla vesille laskettua kaljaasi Ihanaa.
Björn Palmqvist

| Mitalit> Maa:   Ruotsi.Miesten jääkiekko.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Ruotsi.Miesten jääkiekko.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Ruotsi.Miesten jääkiekko.MM-kilpailut  | Maa:   Ruotsi> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Wien 1967 |  |  |
|  Hopeaa | Tukholma 1969 |  |  |
|  Hopeaa | Tukholma 1970 |  |  |
|  Pronssia | Bern ja Geneve 1971 |  |  |
|  Pronssia | Praha 1972 |  |  |
Björn Palmqvist (s. 15. maaliskuuta 1944) on ruotsalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edusti Ruotsin maajoukkuetta olympialaisissa vuosina 1968 ja 1972 sekä kuudesti MM-kilpailuissa, joissa hän saavutti kolme MM-hopeaa ja kaksi MM-pronssia. Vuoden 1972 olympiaturnauksessa hän teki viisi maalia, joista yhden maalin 3–3-tasapeliin päättyneessä ottelussa Neuvostoliittoa vastaan ja kaksi maalia 3–4-tappioon päättyneessä ottelussa Suomea vastaan. Palmqvist edusti seuratasolla pisimpään Djurgårdens IF:ää sekä lisäksi Alfredshems IK:ta, Modo Hockeyta, IF Björklöveniä ja Haninge HC:tä.
Cannibal Corpse (albumi)

| Cannibal Corpse Cannibal Corpse |
| --- | --- | --- |

Demon tiedot
 Äänitetty : 1989 Border City Recording
 Julkaistu: 2. toukokuuta 1989
 Tuottaja(t): Dennis Fura & Cannibal Corpse
 Tyylilaji: death metal
 Kesto: 11.54
 Levy-yhtiö: omakustanne
Cannibal Corpsen muut julkaisut
|   | Cannibal Corpse 1989 | Eaten Back to Life 1990 |
Cannibal Corpse on samannimisen yhdysvaltalaisen death metal -yhtyeen demo, joka julkaistiin 2. toukokuuta 1989. Demo on yhtyeen ensimmäisen kokopitkän albumin Eaten Back to Life edeltäjä, jota varten demon kappaleet äänitettiin myöhemmin uudelleen.
Vaikka demon oikea otsikko on yksinkertaisesti "Cannibal Corpse", demoa on yleisesti nimitetty nimellä "A Skull Full of Maggots" tai yksinkertaisesti "demoksi" yhtyeen fanien ja keräilijöiden keskuudessa.
Kasetin kannessa on valokuva yhtyeestä ja toiselle puolelle piirretyn "logon" on piirtänyt Chris Barnes. Demo itsessään on esillä Cannibal Corpsen vuoden 2003 musiikkiboksilla 15 Year Killing Spreellä.
Kappaleet

A Skull Full of Maggots – 2.08
The Undead Will Feast – 2.57
Scattered Remains, Splattered Brains – 2.37
Put Them to Death – 1.49
Bloody Chunks – 2.21