stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Organogeneesi
Vaiheet

Organogeneesi alkaa keskushermoston erilaistumisella, kun mesodermin solut indusoivat ektodermin soluja. Tämä primaari-induktio käynnistää mesenkyymin ja epiteelin välisen vuorovaikutuksen. Solujen välisen viestinnän seurauksena määräytyy asteittain solujen lopullinen erilaistumissuunta.
Karkeasti jaoteltuna ektodermista kehittyy hermosto, iho ja sen johdannaiset sekä osin aistimet. Mesodermista sen sijaan kehittyvät lihaksisto, verenkiertojärjestelmä, tukikudos, sukurauhaset ja monet sisäelimet ja endodermista hengitystiehyet, ruoansulatuskanava ja ruoansulatusrauhaset. Monet elimet kuitenkin sisältävät soluja useammasta kuin yhdestä alkiokerroksesta.
Solujen välinen viestintä

Soluilla on oltava kyky, kompetenssi, vastaanottaa signaali ja kehittää sille vaste. Viestinnälle on tyypillistä induktiokohtien poikittaiset yhteydet, cross talk, jolloin yksi kehityskohta voi saada useita signaaleja eri puolilta alkiota yhtä aikaa.
Induktiot ovat usein parakriinista kasvutekijöiden tai solun ulkoisen tilan välittämää, jukstakriinistä, viestintää. Tunnetuimpia kasvutekijöitä ovat FGF:t, Wnt:t, Hedgehogit, TGF-β ja Notch-molekyylit. Kasvutekijöillä on paljon erilaisia tehtäviä alkion eri kehitysvaiheissa. Homeobox-geenit vaikuttavat eri kudosten ja elinten keskinäiseen sijaintiin sekä muotoon. Solun vaste induktioon voi olla myös apoptoosi.
Oluttupavallankaappaus

Kansallissosialistisen puolueen kokous Münchenin Bürgerbräukellerissä 1923.
Oluttupavallankaappaus (saks. Hitlerputsch, Hitler-Ludendorff-Putsch ja Bierhalleputsch) oli Adolf Hitlerin johtaman kansallissosialistisen puolueen vallankaappausyritys 8.–9. marraskuuta 1923 Münchenissä Saksassa.
Baijerin pääkaupungissa Münchenissä oli ollut poliittisesti vilkasta aina ensimmäisen maailmansodan loppuvaiheista asti. Ääriliikkeiden voimistuessa tasavaltaa kannattaneen kansanosan ääni jäi pimentoon. Kaupungissa oli separatisteja, jotka kannattivat Baijerin erottamista Saksasta ja jotkut jopa halusivat liittää osavaltion Itävaltaan. Kommunistit halusivat Baijerin yhtyvän maailmanvallankumoukseen. Myös äärioikeisto oli muodostanut omia ryhmiään, joista 1920-luvun alussa Adolf Hitlerin johtama kansallissosialistinen puolue keräsi nopeimmin kannatusta.
Triumviraatti

Baijerin pääministeri Eugen Ritter von Knilling nimitti Gustav Ritter von Kahrin valtionkomissaariksi diktaattorin valtaoikeuksilla vuonna 1923. Kahr muodosti triumviraatin yhdessä Baijerin valtionpoliisin päällikön eversti Hans von Seisserin ja armeijan kenraalin Otto von Lossowin kanssa. Triumviraatti vastusti natseja periaatteessa, mutta käytännössä joutui ottamaan heidät huomioon poliittisena tekijänä. Triumviraatti kaavaili yhdessä Adolf Hitlerin ja kenraali Erich Ludendorffin johtamien natsien kanssa vallankaappausta ja uuden hallituksen muodostamista. Hitler ei ollut kuitenkaan tyytyväinen triumviraatin ehdotuksiin kaappauksen jälkeisestä vallanjaosta. Triumviraatti riitaantui Berliinin kanssa ja alkoi suunnitella vallankaappausta koko maassa. Uusissa suunnitelmissa natseille jäi vähemmän sijaa ja Kahrin johtama triumviraatti otti etäisyyttä Hitleriin.
Vallankaappaus

Hitlerin suuresti ihailema fasistijohtaja Benito Mussolini kaappasi vallan Italiassa vuonna 1922. Inspiroituneena Mussolinin menestyksestä hän päätti ottaa vallankaappauksen johdon omiin käsiinsä. Hänen luonteeseensa kuului päätöksenteon venyttäminen, mutta tällä kertaa hän pani kaiken impulsiivisesti yhden kortin varaan.
Osavaltiohallinnon johtajan Gustav Ritter von Kahrin pitäessä suurta kokousta müncheniläisessä oluttuvassa Bürgerbräukellerissä Hitler hälytti SA:n piirittämään talon ja keskeytti kokouksen tarkoituksenaan pakottaa triumviraatti toimimaan natsijohtoisen vallankaappauksen puolesta.
Hitlerin poistuessa vartijaksi jäi kenraali Erich Ludendorff, jonka hyväuskoisuuden vuoksi triumviraatti pääsi pakenemaan ja hälyttämään armeijan vallankaappaajia vastaan. Natsit kokoontuivat mielenosoituskulkueeseen, jonka marssin aseistautunut poliisi keskeytti. Seuranneessa tulituksessa Hitler loukkaantui henkivartijansa vetäessä hänen käsivartensa sijoiltaan. 16 SA-miestä kuoli ja suuri osa natsijohtajista pakeni maasta tai pidätettiin seuraavina päivinä. Hitler pakeni Ernst ja Helene Hanfstaenglin huvilaan, jossa Helene kertomansa mukaan esti Hitleriä ampumasta itseään.
Oikeudenkäynti

Hitlerin oikeudenkäynti venyi pitkäksi, mutta natsit saivat heitä sympatisoineelta tuomarilta rikoksen laatuun nähden vain vähäiset tuomiot. Hitler sai lisäksi tuoda poliittisia ajatuksiaan julki ulkomaisen lehdistön seuratessa aitiopaikalta. Huhtikuussa 1924 hänet tuomittiin viideksi vuodeksi vankeuteen, mutta ehdonalaisuutta hän saattoi hakea jo puolen vuoden kuluttua.
Myöhemmin Kahr toimi Baijerin oikeusistuimen puheenjohtajana muutaman vuoden, kunnes vetäytyi eläkkeelle. Pitkien puukkojen yönä 30. kesäkuuta 1934 SS-miehet kaappasivat ja murhasivat Kahrin kostoksi hänen toiminnastaan natseja vastaan oluttupavallankaappauksen yhteydessä.
Kaappausyrityksessä kuolleet > Baijerin poliisi

Friedrich Fink
Nikolaus Hollweg
Max Schobert
Rudolf Schraut
Kaappausyrityksessä kuolleet > NSDAP

Max Erwin von Scheubner-Richter oli yksi varhaisista NSDAP:n johtajista ja ideologeista. Hän oli myös yhdessä Alfred Rosenbergin kanssa Venäjän emigranttien perustaman Aufbau Vereinigungin johtaja. Marssilla hän meni käsikynkkää Hitlerin ja Rosenbergin kanssa. Saadessa luodin keuhkoonsa hän kaatui ja vetäisi samalla Hitlerin oikean olkapään sijoiltaan. Hän oli ainoa korkean tason puoluejohtaja, joka kuoli kaappausyrityksessä. Taisteluni kirjassa Hitler mainitsee hänen olleen ainoa korvaamaton menetys puolueelle. Kirjan ensimmäinen osa onkin omistettu hänelle ja muille kaappausyrityksessä kuolleille. Hän oli syntynyt 21. tammikuuta 1884 Riiassa.
Andreas Bauriedl oli hatuntekijä. Hän oli syntynyt 4. maaliskuuta 1879 Aschaffenburgissa. Ollessaan marssilla ja saadessaan kuolettavan osuman vatsaansa hän kaatoi lipunkantaja Heinrich Trambauerin ja kaatui lipun päälle. Hänen verensä sotki lipun, mistä tuli NSDAP:n reliikki, Verilippu.
Felix Alfarth oli kauppias.  Hän oli opiskellut tukkumyyntiä Siemens-Schuckertilla ja muutti Müncheniin 1923 aloittaakseen työnsä. Hän syntyi 5. kesäkuuta 1901 Leipzigissa.
William Ehrlich oli pankkivirkailija ja syntynyt 8. elokuuta 1894.
Anton Hechenberger oli kelloseppä ja syntynyt 28. syyskuuta 1902.
Oskar Körner oli liikemies ja syntynyt 4. tammikuuta 1875 Ober-Peilaussa.
Wilhelm Wolf oli liikemies ja syntynyt 19. lokakuuta 1898.
Klaus von Pape oli liikemies ja syntynyt 16. elokuuta 1904 Oschatzissa.
Karl Kuhn oli ravintolan hovimestari ja syntynyt 7. kesäkuuta 1875.
Karl Laforce oli insinööriopiskelija. Hän oli nuorin kaappausyrityksessä kuollut ja oli syntynyt 28. lokakuuta 1904.
Kurt Neubauer oli palvelija ja syntynyt 27. maaliskuuta 1899 Hopfengartenissa, Kreis Bernbergissä.
Theodor von der Pfordten oli asianajaja ja sotainvalidi ensimmäisestä maailmansodasta. Hän oli vanhin kaappausyrityksessä kuollut ja oli syntynyt 14. maaliskuuta 1873 Bayreuthissa.
Johann "Hans" Rickmers oli entinen ratsuväen kapteeni. Hän oli syntynyt 7. maaliskuuta 1881 Bremenissä.
Lorenz Ritter von Stransky oli insinööri ja syntynyt 14. maaliskuuta 1889.
Theodor Casella oli pankkivirkailija ja puolisotilaallisen Reichskriegsflaggen jäsen. Muista poiketen ei kuollut marssilla vaan Sotaministeriön valtauksessa. Hän oli syntynyt 8. elokuuta 1900.
Martin Faust oli pankkivirkailija ja puolisotilaallisen Reichskriegsflaggen jäsen. Muista poiketen ei kuollut marssilla vaan Sotaministeriön valtauksessa. Hän oli syntynyt 4. tammikuuta 1901.
Weimarin tasavallan viranomaiset kielsivät hautaamasta kaappausyrityksessä kuolleita kansallissosialisteja yhteishautaan. Puolueen noustua Saksassa yksinvaltaan kaikki kuusitoista uudelleenhaudattiin vuonna 1935 Münchenin Königsplatz-aukion laidalle rakennettuihin kahteen hautamuistomerkkiin, Ehrentempel-kunniatemppeleihin. Toisen maailmansodan jälkeen amerikkalaiset miehitysjoukot palauttivat vuonna 1945 vainajat tavallisiin hautoihin. Kunniatemppelit tuhottiin vuonna 1947.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Oluttupavallankaappaus Wikimedia Commonsissa
David King: Hitlerin oikeudenkäynti: Vallankaappausyritys 1923 ja Natsi-Saksan nousu (suomentanut Ilkka Rekiaro). Otava, Helsinki 2017. Alkuteos The Trial of Adolf Hitler: The Beer Hall Putsch and the Rise of Nazi Germany (2016). ISBN 978-951-1-31625-1
Olutvallankaappauksen katunäkymä Marieplatzilla.
Oikeudenkäynnissä syytettyinä olevia. Vasemmalta: Heinz Pernet, Friedrich Weber, Wilhelm Frick, Hermann Kriebel, Erich Ludendorff, Adolf Hitler, Wilhelm Brückner, Ernst Röhm ja Robert Wagner.
Jääpallon I-divisioona 1989–1990

| Jääpallon I-divisioona 1989–1990 |
| --- | --- |
Joukkueiden määrä:  12
Nousseet joukkueet:  Kampparit
Ylempi sarjataso:  Mestaruussarja
  ← 1989 :  1991 → 
Kaudella 1989-1990 jääpallon I-divisioona pelattiin kahdentoista joukkueen kaksilohkoisena sarjana. Etelälohkosta eteni kaksi, ja pohjoislohkosta yksi joukkue SM-sarjan karsintaan, johon osallistui myös SM-sarjan toiseksi viimeiseksi sijoittunut joukkue. Karsintasarjan kaksi parasta joukkuetta pelasivat seuraavana kautena SM-sarjassa.
Sarjataulukko > Karsintasarja

| Sija | Joukkue |
| --- | --- |
1.: Narukerä, Pori
2.: Kampparit, Mikkeli
3.: PaSa Bandy, Imatra
4.: ToPV, Tornio
Kampparit nousi SM-sarjaan. Narukerä säilyi.
Omar (nimi)

| Omar, Umar |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  –
Nimen alkuperä:  arabiankielisen nimen taustalla on merkitykset ’väkirikas, kukoistava’ ja ’menestyä, elää kauan’; hepreassa Omar on ’kaunopuheinen’
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Omar on miehen etunimi. Se on hyvin yleinen islamilaisissa maissa, joten se mielletään usein arabiankieliseksi nimeksi. Omarin rinnalla on käytössä myös nimiasu Umar. Umar oli yksi varhaisen islamilaisen historian merkkihenkilöistä.
Nimen alkuperä

Islamilaisen käsityksen mukaan Omar ja Umar juontuvat arabian sanoista ʿamir (’väkirikas; kukoistava’) ja ʿamara (’menestyä; elää kauan’). Kirjoitusasu Omar mukailee puhuttua arabiaa, sillä kirjoitetussa arabian kielessä ei esiinny lainkaan o-vokaalia. Nimimuodon Umar pohjana on arabian kirjakieli.
Omar on myös raamatullinen nimi. Vanhassa testamentissa Omar on Esaun pojanpoika. Nimen hepreankielinen merkitys on ’kaunopuheinen’.
Nimi Suomessa

Suomessa Omar on ollut käytössä etunimenä jo 1800-luvun puolivälissä. Nykyään se on yksi maan yleisimmistä musliminimistä. Sitä on annettu etunimeksi myös äidinkieleltään suomenkielisille pojille.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Omar on joulukuuhun 2024 mennessä ollut Suomessa etunimenä 1 982 miehellä. Umar-nimisiä miehiä on ollut noin 150–160. Etunimitilastossa Omar on merkitty myös noin 380–390 naisen etunimeksi. Todennäköisesti naisille ei kuitenkaan ole annettu etunimeksi miehennimeä, vaan kyseessä on arabiankieliseen nimeen sisältyvä isännimi eli nasab.
Toistaiseksi Omarilla ei ole Suomessa virallista, almanakkaan merkittyä nimipäivää. Helsingin yliopiston almanakkatoimiston johtajan Minna Saarelma-Paukkalan mukaan Omar voisi mahdollisesti olla ensimmäinen musliminimi, joka saisi suomalaisen nimipäivän. Vuonna 2013 Yleisradiolle antamassaan kommentissa hän totesi, ettei tämä kuitenkaan tapahtuisi ”ainakaan lähivuosina”.
Helsingin yliopiston almanakkatoimiston virallisessa koirien nimipäiväkalenterissa Omarin nimipäivä on 16. maaliskuuta.
Tunnettuja Omareja ja Umareja > Kalifeja

Umar, Umar ibn al-Khattab (n. 581–644), järjestyksessä toinen islamin kalifeista
Omar II, Omar ibn Abd al-Aziz (k. 720), Umaijadi-dynastian kalifi
Aiheesta muualla

Etunimien taivutus: Omar (Kotimaisten kielten keskuksen verkkojulkaisu)
Kreetta Onkeli

Kreetta Johanna Onkeli (s. 1. maaliskuuta 1970 Jyväskylä) on suomalainen kirjailija ja kolumnisti.
Ura

Onkeli varttui Luhangassa ja Joutsassa. Hän on koulutukseltaan ylioppilas. Ennen vapaaksi kirjailijaksi siirtymistään Onkeli työskenteli toimittajana ja opiskeli Teatterikorkeakoulun dramaturgilinjalla..
Onkelin  esikoisromaani Ilonen talo (WSOY 1996) sai Kalevi Jäntin palkinnon vuonna 1997. Sen ja novellikokoelman Tervetuloa Paratiisiin (Sammakko 2003) pohjalta on tehty kolmiosainen Maria Ruotsalan ohjaama televisioelokuva vuonna 2006.
Vuonna 2013 Onkeli sai Finlandia Junior -palkinnon teoksellaan Poika joka menetti muistinsa.
Onkeli on työskennellyt toimittajana tai kolumnistina muun muassa Helsingin Sanomissa, Talouselämässä, Savon Sanomissa, Imagessa, Maaseudun Tulevaisuudessa, Iltalehdessä ja Kuntalehdessä.
Teoksia > Romaaneja

Ilonen talo.  Helsinki:  WSOY, 1996.  ISBN 951-0-20997-X
Beige.  Turku:  Sammakko, 2005.  ISBN 952-5194-96-5
Kotirouva.  Turku:  Sammakko, 2007.  ISBN 978-952-483-063-8
Kutsumus.  Turku:  Sammakko, 2010.  ISBN 978-952-483-135-2
Meiltähän tämä käy.  Helsinki:  WSOY, 2020.  ISBN 978-951-0-44667-6
Teoksia > Lastenkirjoja

Selityspakki.  (Kuvitus: Ninka Reittu-Kuurila)  Helsinki:  Otava, 2013.  ISBN 978-951-1-26597-9
Poika joka menetti muistinsa.  Helsinki:  Otava, 2013.  ISBN 978-951-1-27022-5
Ahmattien yö: Kekriseikkailu.  (Kuvitus: Jussi Kaakinen)  Helsinki:  Maahenki, 2013.  ISBN 978-952-5870-98-5
Kesä autokorjaamon yläkerrassa.  Helsinki:  Otava, 2014.  ISBN 978-951-1-28099-6
Teoksia > Muuta

Eräs perhe joulukuussa. (Liikelahja. Ei yleisesti saatavilla.) Kaisaniemen Dynamo 1999.
Tervetuloa Paratiisiin: Novelleja.  Turku:  Sammakko, 2003.  ISBN 952-5194-66-3
Luulotieteen kandidaatti: Kolumneja.  Turku:  Sammakko, 2007.  ISBN 978-952-483-048-5
Novelleja ja esseitä esim. kokoelmissa 2000-luvun Decamerone (WSOY 2007) ja Me muut, De Andra (Teos ja Söderströms 2009)
Lyhytkuunnelmasarja Akka Radio Suomelle (2011)
Jatkokertomuksia aikakauslehdille, esim. Hyvä tahto, 10-os. Anna-lehti (2011).
Eräitä sanaselityksiä. (Äänite.) Audiomaa 2021. ISBN 978-952-7423-11-0
Palkintoja

Kalevi Jäntin palkinto 1997
Geneva Prix Europe 1998lähde?
Sysmän kirjakyläpäivien Sahtipalkinto 1998lähde?
Finlandia Junior -palkinto 2013
Varjo Junior Finlandia 2013lähde?
Aiheesta muualla

Kreetta Onkeli Kirjasampo.fi:ssä
Kreetta Onkeli Otavan sivuilla
Kreetta Onkeli Sammakon sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Norja  Saksa  Yhdysvallat  Tšekki 
Muut:  IdRef
Järvi

Järvi Argentiinassa
Vettä tutkivat tieteet
Hydrobiologia
Limnologia
Meritiede
Aiheeseen liittyvää
Hulevesi
Rehevöityminen
Sedimentti
Valuma-alue
Vesimuodostuma
Vesistö
Joet ja järvet
Joen uoma
Järvityyppi
Koski
Suisto
Suolajärvi
Meret
El Niño
Merivirta
Trooppinen hirmumyrsky
n
k
Järvi on merestä erillään oleva maaston muotojen rajaama yhtenäinen vesialue. Järven vesi ei virtaa tiettyyn suuntaan, ainakaan jatkuvasti. Järveä pienempi seisova vesi on lampi ja virtaavia vesimuodostumia ovat joet ja purot. Useimmat järvet ovat suolattomia. Suolaisia järviä kutsutaan suolajärviksi. Yleensä järveen johtaa ja siitä laskee pois joki. Osa järvistä saa vetensä lähteistä. Erikoistapauksia ovat jäätikön alla olevat järvet, esimerkiksi Vostok Antarktiksella.
Laskujoettomissa järvissä vettä poistuu ainoastaan haihtumalla. Siksi ne ovat usein erittäin suolaisia. Tällaisia ovat esimerkiksi maailman suolaisimmat järvet Kuollutmeri ja Iso Suolajärvi sekä maailman suurin järvi Kaspianmeri. Tällaiset järvet ovat usein merenpinnan alapuolella.
Järvien määrä

Järvien määrän arviointia vaikeuttaa se, että järvelle ei ole täsmällistä kokomääritelmää. Suomessa on noin 168 000 järveä tai lampea, joiden pinta-ala on vähintään 500 m² (0,05 hehtaaria). Näistä järvistä noin 57 000 on yli hehtaarin (ha) ja noin 2 600 on yli neliökilometrin (100 ha) suuruisia. Suomen järvien kokonaispinta-ala on 32 600 km². Järvien keskisyvyys Suomessa on noin kuusi metriä ja niiden yhteistilavuus on noin 235 kuutiokilometriä, neljäsosa Laatokan tilavuudesta.
Vertailun vuoksi esimerkiksi Ruotsissa on 95 700 yli hehtaarin kokoista järveä, joiden yhteispinta-ala on noin 40 000 km² (4 000 000 ha). Se on noin 9 % Ruotsin pinta-alasta. Myös ruotsalaiset järvet ovat pieniä, sillä noin 80 000 järveä ovat alle 0,1 km² (10 ha) kokoisia. 23 järveä ovat yli 100 km² (10 000 ha) suuruisia ja niiden yhteispinta-ala muodostaa lähes neljäsosan Ruotsin järvien kokonaispinta-alasta. Erityisesti Vänern, jonka pinta-ala on 5 648 km² ja johon mahtuu 153 000 miljoonaa kuutiometriä eli 153 kuutiokilometriä vettä, on Euroopan mittakaavassa huomattava vesistö.
Järvet peittävät maapallon maapinta-alasta 1,8 prosenttia eli 2,7 miljoonaa km². Maapallon järvien kokonaismäärä on yli kymmenen miljoonaa. Yli 500 km² suuruisia järviä on 254, joista 190 on makeavetisiä ja 64 suolaisia. Suomalainen maantieteilijä J. G. Granö (1882–1956) määritteli järveksi vähintään 200 metrin pituisen vesialtaan. Myöhemmin Suomessa pidettiin järvenä vesiallasta, jonka läpimitta oli vähintään 200 metriä.
Etymologiaa

Sana järvi on ikivanha kantasana, jolla on sukulaiskielissä samanlaiset vastineet. Pohjoissaameksi se on jávri, viroksi ja vepsäksi järv, vatjaksi jarvi, mariksi jer, mordvaksi eŕke (sekä järvi että lampi). Myös sanalla lampi on suomenkielen sukulaiskielissä vastineensa. karjalankielessä se on lampi ja viroksi sen on lammikas. Suomessa sen on yleisenä käytössä muodossa lammi, joka on myös vanhaa kirjallistakin perua. Saameksi se on luobbal (järven tapaista laajentumaa joessa eli suvanto), joka on lainautunut pohjoissuomalaisille muodossa lompolo. Myös sen johdos lammikko on esiintynyt varhaisimmissa sanakirjoissa. Määritelmistä huolimatta suomalaiset kutsuvat järviään nimillä ”järvi” ja ”lampi” hyvin eri tavalla.
Järvityypit

Järven synty edellyttää jonkinlaista kuoppaa tai painannetta. Järvet voidaan luokitella tämän kuopan syntytavan perusteella. Järvet jaetaan kahteen pääryhmään, kallioaltaisiin ja salpausaltaisiin.
Kallioaltaat ovat kallioperän syvennyksiä. Niihin muodostuneet järvet ovat usein syviä ja pitkäikäisiä.
Tektoniset järvet, joiden kuoppa on syntynyt laattatektoniikan seuraksena eli peruskallion siirrosten vuoksi. Järvialtaita on vajoamissa, vuorijonojen poimuissa ja hautavajoamissa. Tällainen järvi on esimerkiksi Ruoveden Helvetinjärvi ja hautavajoamassa oleva Kuollutmeri.
Karstijärvet ovat kalkkikiveen syöpyneet järvet karstialueilla.
Kulumisaltaat vuoristoissa ovat jäätikön kulutuksen tuloksia.
Tuliperäiset järvet, joiden painanne on syntynyt maan tuliperäisen toiminnan seurauksena sammuneen tulivuoren kraatteriin tai räjähdysaukkoon eli maariin.
Meteoriittikraattereihin syntyneet järvet. Tällainen järvi on esimerkiksi Lappajärvi.
Salpausaltaat ovat syntyneet alaviin maastokohtiin, joissa veden poisvirtaamisen estää maaperän irtoainekset tai jäätikkö. Yleensä ne ovat melko matalia ja siten lyhytikäisiä järviä.
Jäätikköjärvet ovat muodostuneet jäätikön sulamisvesistä.
Maanvyöryjen aiheuttamat järvet, joiden altaan patoaa maanvyöry.
Laavavirran patoamat järvet vulkaanisilla alueilla.
Jääkauden synnyttämät järvet ovat syntyneet raskaan jäämassan kuluttamiin painanteisiin tai muihin jääkauden aiheuttamiin muodostumiin. Vettä salpaa niissä moreeniselänne tai harju. Suomalaiset järvet ovat enimmäkseen jääkauden synnyttämiä. Esimerkiksi Saimaa ja Vesijärvi ovat Salpausselän patoamia. Harjukuoppajärvet eli suppajärvet ovat kirkasvetisiä lähdejärviä.
Tulvajärvet ovat syntyneet maavallin patoamina tulva-alueen alanteisiin. Tällaisia ovat rantavallien salpaamat laguunit ja joen mutkiin syntyneet juoluat.
Tekojärvet ovat ihmisen aikaansaamia.
Järvien kehitys

Geologisina muodostumina järvet ovat jokseenkin lyhytikäisiä, sillä ne täyttyvät vähitellen jokien niihin tuomista maa-aineksista, sedimenteistä tai soistuvat, ja myös kynnys, jonka taakse ne ovat patoutuneet, kuluu varsinkin laskujoen alkukohdasta. Viimeisimmän jääkauden päättymisestä on kuitenkin kulunut sen verran lyhyt aika, että silloin syntyneistä järvistä monet ovat vielä jäljellä. Tämän vuoksi maapallolla onkin eniten järviä niillä alueilla, jotka tuolloin olivat jäätikön peitossa, kuten Fennoskandiassa ja Kanadassa, sekä eräissä vuoristossa kuten Alpeilla. Ihmiset ovat myös kuivattaneet järviä viljelysmaiksi eli järvikuivioiksi.
Maankohoamisen seurauksena järvet Suomessa kallistuvat. Voimakkainta kallistuminen on Pohjanmaan rannikolla ja heikkenee kaakon suuntaan. Kallistumisen havaitsee siten että pohjois- ja luoteisrannalla pohja tulee näkyviin, etelä- ja kaakkoisrannalla vesi puolestaan nousee. Kuivattujen järvien pohjilta on löydetty myös kannokoita, jotka osoittavat paikalla joskus kasvaneen metsää, mutta kallistumisen seurauksena puut ovat jääneet veden alle.
Usein järvi saa vetensä pääosan joista ja sen vesi virtaa jokea pitkin mereen. Tällaista järveä nimitetään laskujoelliseksi järveksi eli läpivirtaamajärveksi. Sen vastakohta on umpijärvi, josta vesi poistuu haihtumalla ja mahdollisesti maaperän läpi tihkumalla. Umpijärvi, johon tulee vettä jokea pitkin, on päätejärvi. Päätejärvi on tyypillinen kuivien alueiden eli aridien järvi. Pohjavesijärveksi nimitetään järveä, jonka pohja on alempana kuin allasta ympäröivän pohjaveden pinta. On olemassa myös järviä, joihin imeytyy vettä merestä, joesta tai toisesta järvestä. Esimerkiksi Päijänteeseen virtaa Vesijärven vettä harjun läpi.
Läpivirtaamajärvi on joen uoman laajentuma. Sen hydrologiseen vesitaseeseen vaikuttaa tulevien ja lähtevien jokien virtaamat sekä järveen satavan ja siitä haihtuvan veden määrä. Tällainen järvi varastoi runsaiden sateiden vettä ja tasoittaa jokien virtaamia luovuttaessaan vettään vähitellen purkauskohtansa eli luusuan kautta. Esimerkiksi Päijänne tasaa Kymijoen virtaamaa. Laskujoeton päätejärvi syntyy, kun joki laskee umpinaiseen laaksoon. Sen vesitase on hyvin vaihteleva ja veden korkeusvaihtelut suuria. Päätejärvi saattaa ajoittain kuivua melkein kokonaan. Näin käy monessa suolapitoisessa järvessä kuivana aikana ja joissakin kylmän ilmaston järvissä veden jäätyessä.
Suolajärvet

Suolajärvet muodostavat oman järviryhmänsä, jonka veden tiheys on tavallista järvivettä suurempi. Suolapitoisuus voi olla hyvinkin suuri. Se aiheutuu suuresta haihtumisesta muun muassa aro- ja aavikkoalueiden järvissä. Yhdysvaltain Utahissa sijaitsevan Ison Suolajärven suolapitoisuus on 23 prosenttia ja Kuolleenmeren 24 prosenttia. Osa järvistä on suolaliejukkoa, kuten Australian Eyrejärvi. Järviveden suolaisuus voi johtua myös siitä, että merivettä suodattuu järveen maaperän läpi. Näin tapahtuu usein laguuneissa ja altaiksi padotuissa merenlahdissa. Merivesi voi joskus virrata myös matalan rantavallin yli. Suolan koostumus riippuu järveä ympäröivän maa- ja kallioperän sisältämistä mineraaleista. Iso Suolajärvi ja Kuollutmeri sisältävät runsaasti suolahapon suoloja eli klorideja, joissakin Kanadan järvissä on rikkihapon suoloja eli sulfaatteja ja joissakin Yhdysvaltain järvissä on paljon hiilihapon suoloja eli karbonaatteja.
Kaspianmeri on suuri järvi, jonka suolapitoisuus on erilainen eri osissa järveä. Siihen laskevien jokien suolaton vesi vähentää suolapitoisuutta. Toisaalta suolaisuus alentaa veden jäätymispistettä. Tiibetissä on mitattu jäättömän järven veden lämpötilaksi –11 °C ja Etelä-Siperiassa –30 °C. Suolajärvessä ei yleensä ole pystysuoria virtauksia, sillä alusvesi on pintavettä suolaisempaa ja tiheämpää. Tällaisia järviä nimitetään meromiktisiksi. Alusvesi on usein hapetonta ja siinä on paljon rikkivetyä. Koska rikkivety sitoutuu mustaan pohjaliejuun, on pohjan kasvisto ja eläimistö hyvin niukkaa.
Jos laskujoettomaan suolajärveen tulee ajoittain hyvin vähän jokivettä, sen rantoja peittää välillä vesi, välillä suolakarsta. Tällaisia järviä on Pohjois-Afrikassa, Keski-Aasiassa ja Australiassa aavikoiden reunoilla. Nämä ajoittaiset järvet tunnetaan usealla nimellä. Niistä käytetään nimitystä sebkha, takyr tai salar (esp.). Kun järvi on suolakarstan reunustama rapakko, siitä käytetään nimitystä chott (ransk.).