stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Legs and Boots
Sisältö

Legs Boots äänitettiin yhteensä 27 eri konsertissa American Doll Posse -albumin kiertueella Yhdysvalloissa ja Kanadassa syksyllä 2007. American Doll Posse on konseptialbumi, jolla Amos esiintyy viiden eri alter egon roolissa. Näistä yksi oli Amosin oma lavapersoona Tori, muut olivat keksittyjä hahmoja.
Amos käytti albumin hahmoja myös kiertueen konserteissa, hän esiintyi jokaisessa konsertissa osan aikaa jonkin keksityn hahmon roolissa. Amos esiintyi jonain alter egoista 5–8 kappaleeen ajan konsertin alussa. Tämän jälkeen yhtye soitti kappaleen ”Professional Widow” instrumentaalisesti. Amos esitti lopun show’n oma itsenään. Albumien kansikuvissa on esityksessä käytetty alter ego.
Jokaisessa livealbumissa on eri kappalelista. Useissa on mukana improvisaatioita. Amos esittää kappaleita kaikilta vuoteen 2007 mennessä julkaistuilta albumeilta, mutta pääpaino on albumilla American Doll Posse. Vanhemmista kappaleista ”Cornflake Girl” on mukana kaikissa ja ”Hey Jupiter” lähes kaikissa konserteissa. Amos esittää osan kappaleista yhtyeensä kanssa ja osan soolona pianolla.
Julkaisu

Jokainen konsertti julkaistiin erikseen digitaalisina latauksina, aluksi vain Yhdysvalloissa sivustolla toribootlegs.com. Nimestä huolimatta Legs and Boots -julkaisut eivät bootlegeja vaan levy-yhtiön virallisia julkaisuja. Ne olivat useimmiten ladattavissa jo muutama tunti konsertin jälkeen.
Livealbumit julkaistiin iTunesissa ja useilla muilla kansainvälisillä sivustoilla kesällä 2008. Ne on sittemmin julkaistu myös suoratoistopalveluissa.
Livealbumit

| Albumi | Äänitetty | Lähde |
| --- | --- | --- |
| Legs and Boots: Syracuse, NY - October 13, 2007 | 13. lokakuuta 2007, Syracuse, New York, Yhdysvallat |  |
| Legs and Boots: Philadelphia, PA - October 15, 2007 | 15. lokakuuta 2007, Philadelphia, Pennsylvania |  |
| Legs and Boots: Boston, MA - October 18, 2007 | 18. lokakuuta 2007, Boston, Massachusetts, Yhdysvallat |  |
| Legs and Boots: Boston, MA - October 19, 2007 | 19. lokakuuta 2007, Boston, Massachusets, Yhdysvallat |  |
| Legs and Boots: Montreal, QC - October 21, 2007 | 21. lokakuuta 2007, Montreal, Quebec, Kanada |  |
| Legs and Boots: Toronto, ON - October 23, 2007 | 23. lokakuuta 2007, Toronto, Ontario, Kanada |  |
| Legs and Boots: Buffalo, NY - October 24, 2007 | 24. lokakuuta 2007, Buffalo, New York, Yhdysvallat |  |
| Legs and Boots: Washington, DC - October 26, 2007 | 26. lokakuuta 2007, Washington, DC, Yhdysvallat |  |
| Legs and Boots: Detroit, MI - October 27, 2007 | 26. lokakuuta 2007, Detroit, Michigan, Yhdysvallat |  |
| Legs and Boots: Pittsburgh, PA - October 30, 2007 | 26. lokakuuta 2007, Pittsburgh, Pennsylvania, Yhdysvallat |  |
| Legs and Boots: Cleveland, OH - November 1, 2007 | 1. marraskuuta 2007, Cleveland, Ohio, Yhdysvallat |  |
| Legs and Boots: Indianapolis, IN - November 2, 2007 | 2. marraskuuta 2007, Indianapolis, Indiana, Yhdysvallat |  |
| Legs and Boots: Milwaukee, WI, November 3, 2007 | 3. marraskuuta 2007, Milwaukee, Wisconsin, Yhdysvallat |  |
| Legs and Boots: Chicago, IL - November 5, 2007 | 5. marraskuuta 2007, Chicago, Illinois, Yhdysvallat |  |
| Legs and Boots: Chicago, IL - November 6, 2007 | 6. marraskuuta 2007, Chicago, Illinois, Yhdysvallat |  |
| Legs and Boots: Lawrence, KS - November 9, 2007 | 9. marraskuuta 2007, Lawrence, Kansas, Yhdysvallat |  |
| Legs and Boots: Nashville, TN - November 12, 2007 | 12. marraskuuta 2007, Nashville, Tennessee, Yhdysvallat |  |
| Legs and Boots: Fort Meyers, FL - November 17, 2007 | 17. marraskuuta 2007, Fort Myers, Florida, Yhdysvallat |  |
| Legs and Boots: Melbourne, FL - November 18, 2007 | 18. marraskuuta 2007, Melbourne, Florida, Yhdysvallat |  |
| Legs and Boots: Clearwater, FL, November 20, 2007 | 20. marraskuuta 2007, Clearwater, Florida, Yhdysvallat |  |
| Legs and Boots: West Palm Beach, FL - November 21, 2007 | 21. marraskuuta 2007, West Palm Beach, Florida, Yhdysvallat |  |
| Legs and Boots: Dallas, TX - November 24, 2007 | 24. marraskuuta 2007, Dallas, Texas, Yhdysvallat |  |
| Legs and Boots: Houston, TX - November 25, 2007 | 25. marraskuuta 2007, Houston, Texas, Yhdysvallat |  |
| Legs and Boots: Boise, ID - November 30, 2007 | 30. marraskuuta 2007, Boise, Idaho, Yhdysvallat |  |
| Legs and Boots: Vancouver, BC - December 3, 2007 | 3. joulukuuta 2007, Vancouver, Brittiläinen Kolumbia, Kanada |  |
| Legs and Boots: Phoenix, AZ - December 11, 2007 | 11. joulukuuta 2007, Phoenix, Arizona, Yhdysvallat |  |
| Legs and Boots: San Diego CA, December 12, 2007 | 12. joulukuuta 2007, San Diego, Kalifornia, Yhdysvallat |  |
Muusikot

Tori Amos – laulu, piano, Hammond-urut, koskettimet
Dan Phelps – kitara, mandoliini, congat
Jon Evans – basso
Matt Chamberlain – rummut
Aiheesta muualla

Legs and Boots Yessaid-sivustolla
| n k Tori Amos |
| --- | --- |
 Diskografia  Kappaleet 
Studioalbumit:  Little Earthquakes  Under the Pink  Boys for Pele  From the Choirgirl Hotel  To Venus and Back  Strange Little Girls  Scarlet's Walk  The Beekeeper  American Doll Posse  Abnormally Attracted to Sin  Midwinter Graces  Night of Hunters  Gold Dust  Unrepentant Geraldines  Native Invader  Ocean to Ocean 
Livealbumit:  To Venus and Back  The Original Bootlegs  Legs and Boots  Live at Montreux 1991/1992  From Russia With Love  Diving Deep Live 
Kokoelmat:  Tales of a Librarian  A Piano: The Collection  Little Earthquakes – The B-Sides 
EP:t:  Crucify  Hey Jupiter  Scarlet’s Hidden Treasures  Christmastide 
Singlet:  ”Me and a Gun”  ”Silent All These Years”  ”China”  ”Winter”  ”Crucify”  ”Cornflake Girl”  ”God”  ”Pretty Good Year”  ”Past the Mission”  ”Caught a Lite Sneeze”  ”Talula”  ”Professional Widow”  ”Hey Jupiter”  ”In the Springtime of His Voodoo”  ”Spark”  ”Raspberry Swirl”  ”Jackie’s Strength”  ”Cruel”  ”Bliss”  ”1000 Oceans”  ”Glory of the 80’s”  ”Concertina”  ”Strange Little Girl”  ”A Sorta Fairytale”  ”Taxi Ride”  ”Don’t Make Me Come to Vegas”  ”Sleeps with Butterflies”  ”Big Wheel”  ”Flavor” 
Videojulkaisut:  Little Earthquakes  Live from New York  Complete Videos 1991–1998  Welcome to Sunny Florida  Fade to Red  Live at Montreux 1991/1992 
Muut artikkelit:  Y Kant Tori Read  Y Kant Tori Read (albumi)  Night of Hunters Tour
Säätytalo

| Säätytalo |
| --- | --- |

Osoite:  Snellmaninkatu 9–11
Sijainti:  Helsinki
Koordinaatit:  60°10′16″N, 024°57′14″E
Valmistumisvuosi:  1890
Suunnittelija:  Gustaf Nyström
Urakoitsija:  K. G. Sivenius
Omistaja:  Suomen valtio
Käyttäjä:  Valtioneuvosto
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Säätytalon porrashalli sekä Laki-veistos
Säätytalon porrashalli n. 1900.
Säätytalo (ruots. Ständerhuset) on rakennus Helsingin Kruununhaassa Snellmaninkadulla, vastapäätä Suomen Pankkia. Se rakennettiin alkujaan Suomen säätyvaltiopäivien istuntopaikaksi. Gustaf Nyströmin suunnittelema rakennus valmistui joulukuussa 1890. Se toimii nykyisin valtion kokous- ja edustustilana. Säätytalo järjestetään nykyisin usein eduskuntavaalien jälkeen Suomen hallitusneuvottelut.
Säätytalon takana sijaitsee Säätytalon puisto.
Historia

Kun Suomen säätyvaltiopäivät alkoivat 1860-luvulta lähtien kokoontua säännöllisesti, syntyi tarve rakentaa niille pääkaupunkiin vakituiset tilat. Aatelissääty rakensi itselleen istuntopaikaksi Ritarihuoneen jo 1862. Kolme aatelitonta säätyä, eli papisto, porvaristo ja talonpoikaisto, saivat odottaa omia tilojaan Säätytalon valmistumiseen saakka. Kukin sääty sai talosta oman istuntosalin. Rakennus vihittiin käyttöön tammikuussa 1891.
Säätytalo ehti toimia alkuperäisessä tarkoituksessa vain viisitoista vuotta. Säätyvaltiopäivät lakkautettiin 1906, jolloin valittiin Suomen ensimmäinen yksikamarinen eduskunta, jonka täysistuntoihin rakennus oli liian pieni. Eduskunnan täysistunnot järjestettiin muualla kaupungissa (ensin Palokunnantalossa, myöhemmin Heimolan talossa), Säätytalossa pidettiin eduskunnan valiokuntien istuntoja, ja sinne jäi myös eduskunnan kirjasto.
Kun Eduskuntatalo valmistui 1931, sai Tieteellisten seurain valtuuskunta Säätytalon käyttöönsä. Rakennus tunnettiin Tieteellisten seurain talona vuoteen 1978, jolloin se siirtyi valtioneuvoston kanslian hallintaan. Enimmillään siellä oli ollut 65 seuran toimistot, ja edelleenkin siellä järjestetään niiden tilaisuuksia. Mittava entisöinti arkkitehti Vilhelm Helanderin suunnitelmien mukaan alkoi 1988, ja se valmistui sisätilojen osalta 1991 ja ulkopuolen osalta 1993. Sen jälkeen rakennusta on käytetty eri ministeriöiden kokous- ja edustustilaisuuksiin. Entinen porvarissäädyn istuntosali on nykyään nimeltään Juhlasali, talonpoikaissäädyn sali on Luentosali ja pappissäädyn sali on Tiedotussali.
Valtakunnanoikeus on kokoontunut Säätytalossa neljä kertaa, viimeksi oikeudenkäynnissä Kauko Juhantaloa vastaan 1993. Säätytalossa pidettiin myös sotasyyllisyysoikeudenkäynti 1945–1946 sekä ns. Helsingin metrojupakan oikeudenkäynnit 1980-luvulla. Sisällissodan aikana Säätytaloa käytti kokoontumispaikkanaan työväen pääneuvosto.lähde?
Arkkitehtuuri

Uusrenessanssityylinen Säätytalo on arkkitehti Gustaf Nyströmin päätyö. Rakennuksen pääty muistuttaa kreikkalaista temppeliä pylväineen. Sisätilat ovat runsaasti koristellut. Koristeluista vastasi koristemaalari Salomo Wuorio apulaisena C. Ehrling. Koristelut, ornamentit ja marmoroinnit entisöitiin rakennuksen 1990-luvun alun kunnostustöiden yhteydessä.
Sisätilaa hallitsee suuri porrashalli, johon lankeaa valoa koristemaalatuista kattoikkunoista. Porrastasanteen yllä on kopio Walter Runebergin veistoksesta Laki (Lex), joka sijaitsee Senaatintorilla Aleksanteri II:n patsaan jalustalla. Samanlainen kopio on myös Presidentinlinnan valtiosalissa.
Päätykolmion veistosryhmä ja friisin maalaus

Rakennuksen päätykolmiota koristaa kuvanveistäjä Emil Wikströmin pronssiveistos Aleksanteri I ja Porvoon valtiopäivät 1809. Se esittää Venäjän keisari Aleksanteri I:tä vahvistamassa Suomen lakeja ja oikeuksia Porvoon valtiopäivillä vuonna 1809. Veistokseen on keisarin ohella kuvattu muun muassa Porvoon valtiopäivien neljän säädyn puhemiehet. Wikström voitti talon valmistumisen jälkeen pidetyn suunnittelukilpailun päätykolmion veistoksesta, ja se paljastettiin 1903.
Säätytalon friisiä kiertää rakennuksen kolmella sivulla juhlakulkuetta esittävä koristemaalaus, joka jäljittelee antiikin taidetta. Talon suunnitellut arkkitehti Nyström toivoi friisiin kotimaista aihetta esittävää reliefiä, mutta rakennuttajan varat riittivät pelkkään maalaukseen, jonka toteutti myös sisätilojen koristemaalauksista vastannut Salomo Wuorio.
Kirjallisuutta

Säätytalo – The House of Estates Helsinki, Helsinki, 1999. ISBN 951-37-2654-1.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Säätytalo Wikimedia Commonsissa
Säätytalo valtioneuvoston sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Säätytalo, julkisivu länteen (Arkistoitu – Internet Archive)
Säätytalo, julkisivu itään (Arkistoitu – Internet Archive)
Matti Klinge esittelee Säätytaloa vuonna 1995 (YouTube)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet :  VIAF 
Hallituksen neuvottelu Säätytalolla huhtikuussa 2020.
Päätykolmion veistos Aleksanteri I ja Porvoon valtiopäivät 1809.
Friisin juhlakulkuemaalauksen yksityiskohta.
Säätytalon puisto.
Stalingradin taistelu

Englanninkielinen kartta Stalingradin taistelun rintamasta marras–joulukuussa 1942.
Stalingradin taistelu oli toisen maailmansodan itärintaman taisteluiden käännekohta ja yksi ihmiskunnan verisimmistä taisteluista. Se oli aikanaan suurin koskaan käyty taistelu (osallisena noin viisi miljoonaa sotilasta), jossa vastakkain olivat akselivallat ja Neuvostoliitto. Taistelussa Saksa liittolaisineen valtasi liki kokonaan etelävenäläisen Stalingradin (nykyisen Volgogradin) kaupungin, mutta puna-armeija onnistui saartamaan noin 250 000 akselivaltojen sotilasta mottiin ja tuhoamaan joukot torjuttuaan saksalaisten vastahyökkäyksen. Akselivallat menettivät 850 000 sotilasta, noin neljänneksen itärintaman miesvahvuudestaan, eivätkä enää toipuneet menetyksestä. Neuvostoliiton voitto aloitti pian saksalaisten perääntymisen itärintamalla, mikä lopulta johti natsi-Saksan häviöön keväällä 1945.
Taistelun tausta

Kun akselivallat aloittivat suurhyökkäyksen Neuvostoliittoon kesäkuussa 1941 yli kolmen miljoonan sotilaan voimin, sen päätavoite oli valloittaa Leningrad, Moskova ja Ukraina. Stalingrad ei alun perin ollut tärkeä kohde Adolf Hitlerin sotasuunnitelmassa. Kun puna-armeija onnistui torjumaan Saksan hyökkäyksen joulukuussa 1941, suunnitelmat kuitenkin muuttuivat. Seuraavana kesänä Hitler päätti aloittaa suurhyökkäyksen etelässä ja idässä – tavoitteena oli vallata Kaukasuksen öljykentät ja vehnävarat sekä katkaista Volgan liikennereitit. Huhtikuussa 1942 Hitler määräsi, että Stalingrad oli joko vallattava tai eristettävä suurhyökkäyksen yhteydessä. Kolme kuukautta myöhemmin kaupunki oli jo saksalaisten tärkein valloituskohde. Kaupungin valloittaminen oli strategisesti kannattavaa, sillä sen tehtaissa valmistettiin myös suuri osa Neuvostoliiton sotatarvikkeista ja sen kautta kulki lautoilla noin 70 prosenttia Neuvostoliiton käyttämästä öljystä.
Taistelun kulku > Akselivaltojen hyökkäysvaihe

Saksan armeija sai 13. heinäkuuta 1942 käskyn hyökätä Stalingradiin. Neljä päivää myöhemmin Hitler kuitenkin määräsi kenraali Hothin 4. panssariarmeijan Kaukasuksella olevien joukkojen tueksi, mikä heikensi hyökkäyksen tehoa merkittävästi. Stalingradin puolustus oli vielä heikko, joten panssarivaunujen avulla kaupunki olisi voitu vallata verraten helposti.lähde? 29. heinäkuuta Hitler määräsikin panssarivaunut takaisin kaupunkiin, mutta Neuvostoliitto oli jo ehtinyt tehostaa puolustusta.
Neuvostoliittolaisten joukot Stalingradissa käsittivät Vasili Tšuikovin komentamat 62. ja 64. armeijan, jotka olivat miehittäneet kaupungin kaikki tärkeät rakennukset. Neuvostosotilaat pyrkivät käyttämään hyväksi olosuhteita, joihin saksalaiset liittolaisineen eivät olleet tottuneet. Neuvostojoukot pyrkivät pysyttelemään niin lähellä vihollistaan, että saksalaislentokoneet eivät voineet pommittaa oman vihollisensa etulinjoja. Kaupunkia pommittaessaan saksalaiset saattoivat vaikeuttaa myös omaa taisteluaan: kun sortuneet talot tukkivat tiet, akselivaltojen panssarivaunut eivät pystyneet etenemään. Ahtailla kaduilla panssarivaunut ja kaupunkisotaan tottumattomatlähde? saksalaiset kärsivät huomattavia tappioita. Erityisen verisiä olivat taistelut Punainen lokakuu -terästehtaan, Dzeržinski-traktoritehtaan ja Mamajevin kurgaani -kukkulan hallinnasta. Mamajevin kurgaanilla taisteli muun muassa neuvostoliittolainen 13. kaartin kivääridivisioona. Neuvostoliittolaiset toivat myös Volgan yli jatkuvasti miesvahvistuksia ja sotamateriaalia Stalingradista taisteleville joukoilleen.
Saksalaisten ainoa mahdollisuus oli valloittaa koko kaupunki pala palalta ja rakennus rakennukselta. Neuvostoliiton pienet kivääriryhmät toimivat tehokkaasti näissä olosuhteissa. Ainoa tapa vallata rakennus oli murtautua sisään ja puhdistaa se huone huoneelta vihollissotilaista. Taistelun edetessä akselivallat saivat kuitenkin kaupungin pääosin haltuunsa Volgan itäpuolisen kaupunginosan jäädessä Neuvostoliitolle.
Taistelun kulku > Neuvostoliiton vastahyökkäys

Kenraali Georgi Žukov, Josif Stalinin ensimmäinen sijainen sotatoimien johdossa, valmisteli mittavaa vastahyökkäystä Stalingradin vapauttamiseksi. Se sai kuitenkin odottaa marraskuulle asti, jolloin pakkasen kovettama maa helpottaisi panssarivaunujen liikkumista. Sillä aikaa kenraali Vasili Tšuikov joukkoineen (62. ja 64. armeija) joutui pysymään Stalingradin raunioissa syöttinä, jolla pyrittiin houkuttelemaan kaupunkiin lisää akselivaltojen sotilaita.
Hitler epäili Neuvostoliiton suunnittelevan vastahyökkäystä ja määräsi 22. panssaridivisioonan Stalingradin joukkojen vahvistukseksi, mutta puolet panssarivaunuista ei toiminut ja suunnitelma takerteli pahasti. Muun muassa panssarivaunujen suojana olleet oljet aiheuttivat sen, että niihin kylmää pakoon kerääntyneet hiiret olivat nakertaneet sähköjohtojen kuoria ja saaneet aikaan oikosulkuja.
Neuvostoliitto oli koonnut vastahyökkäykseen 500 000 miestä, 900 panssarivaunua ja 1 100 lentokonetta. Kun hyökkäys viimein alkoi 19. marraskuuta 1942, 6. armeijan avuksi lähetetyt saksalaisjoukot karkotettiin. Muutamassa päivässä kenraali Friedrich Paulus ja hänen noin 250 000 miestään olivat joutuneet saarroksiin. Nyt Stalingradista pääsi pois ainoastaan lentokoneella. Paulus pyysi useita kertoja 6. armeijalle lupaa murtautumisyritykseen saartolinjan läpi, mutta Hitler kielsi tämän ja määräsi joukot pysymään asemissaan. Pauluksen armeijalle oli määrä toimittaa tarvikkeita lentoteitse, kunnes panssaridivisioonat onnistuisivat tunkeutumaan kaupunkia piirittävien neuvostojoukkojen läpi. Molemmat aikeet epäonnistuivat: Luftwaffe menetti huoltoyrityksissään 500 konetta ja kenraali Hothin IV. panssariarmeija pysäytettiin noin 50 kilometrin päässä kaupungista.
Taistelun kulku > Piiritys

Stalingradin piiritetyt saksalaiset liittolaisineen joutuivat kohtaamaan Venäjän talven kesävarusteissa. Miehiä kuoli punatautiin, pilkkukuumeeseen ja nälkään. Rotat järsivät nukkuvien sotilaiden paleltuneita jalkoja. Armeijan 4 000 hevosta syötiin, ja lihan loputtua sotilaan päiväannos oli määräyksen mukaan kulhollinen keittoa ja 60 grammaa leipää. Stalingradista hävisivät nopeasti myös koirat ja kissat, ja lopulta osa epätoivoisista sotilaista päätyi veistämään lihaa jäätyneistä ruumiista.
Kun puna-armeija lähestyi, Paulus joutui hylkäämään 10 kilometrin päässä kaupungin keskustasta Gumrakissa olleen päämajansa. Hitler ei kuitenkaan vieläkään antanut lupaa antautumiseen. Lopulta sotamarsalkaksi ylennetty (arvomerkit pudotettiin lentokoneesta) Paulus päätti antautua ilman johtajansa lupaa. 31. tammikuuta 1943 neuvostoliittolaiset saapuivat hänen Univermagin varastorakennuksessa sijainneeseen päämajaansa. Tuolloin hän tervehti sotilaita sanomalla ”hyvää päivää” kohottamatta kättään natsitervehdykseen.
Kiinnostavana yksityiskohtana vastaavassa tilanteessa Suomen osalta oli kun sotamarsalkka Wilhelm Keitel antoi marsalkka Mannerheimille Hitlerin puolesta tammenlehvät ritariristiin ja jalkaväenkenraali Erik Heinrichslle ritariristin Ryti–Ribbentrop-sopimuksen jälkeen. Tämä tapahtui Mannerheimin Suomen presidentiksi valitsemisen jälkeen, jolloin Mannerheim oli ilmoittanut ettei tehty em. sopimus sitonut häntä.
Lopputulos

Akselivallat menettivät taistelussa arviolta 850 000 miestä kaatuneina, haavoittuneina tai vangittuina: 400 000 saksalaista, 200 000 romanialaista, 130 000 italialaista ja 120 000 unkarilaista. Neuvostoliiton tappioista ei ole varmaa tietoa, mutta puna-armeija menetti yli 750 000 miestä ja yli 40 000 siviiliä kuoli. Antony Beevorin Stalingrad-kirjan mukaan tappiosta 485 751 oli kuolleita ja kokonaistappiot olivat 1,1 miljoonan luokkaa. Neuvostoliiton ilmoituksen mukaan 91 000 saksalaista joutui Neuvostoliiton vankileireille, joista vain noin 6 000 heistä selvisi elossa. Stalingradin taistelu oli käännekohta toisen maailmansodan Euroopan rintamalla: Saksan eteneminen itärintamalla vaihtui jatkuvaksi perääntymiseksi.
Lopputulos > Vaikutus Saksan ja Suomen suhteisiin

Neuvostoliiton vastaisen sodan pitkittyessä Suomessa oli alettu epäillä Saksan mahdollisuuksia jo ennen Stalingradin taistelun päättymistä. Hitlerin Suomen-vierailun ja Mannerheimin vastavierailun jälkeen kesäkuussa 1942 Mannerheim raportoi puolustusministeri Rudolf Waldenille käsityksestään, jonka mukaan Saksan idänretki päättyisi katastrofiin. Vuoden 1942 kauppaneuvotteluissa Saksan kanssa suomalaiset olivat esittäneet kritiikkiä maan sotamenestyksestä. Vuoden lopulla valtiovarainministeri Väinö Tanner lausui julki epäilyksensä ulkoasiainvaliokunnassa. Vain päivä 6. armeijan antautumisen jälkeen hallituksen sisäpiiri (Tanner, Mannerheim, presidentti Risto Ryti, pääministeri J. W. Rangell ja ulkoministeri Rolf Witting) kokoontui Mannerheimin kutsusta Mikkeliin. Tilaisuudessa päämajan tiedustelujohtaja Aladár Paasonen piti sisäpiirille tilannekatsauksen, jossa hän esitti, ettei Saksa kykene enää voittamaan Neuvostoliittoa, eikä todennäköisesti saa sovittua edes erillisrauhaa. Sisäpiiri vakuuttui Paasosen raportista ja teki reaalipoliittisia johtopäätöksiä. Neuvostoliitto tulisi yhä olemaan Suomen naapuri ja sen kanssa olisi pyrittävä rauhaan.
9. helmikuuta Paasonen piti tilannekatsauksensa myös eduskunnan ulkoasiainvaliokunnalle. Näkemyksestään varmistunut Paasonen meni tällä kertaa vielä pitemmälle ja ennusti Hitlerin kärsivän diktaattoreiden lopun. Osa valiokuntaan kuuluneista kansanedustajista väheksyi Paasosen esitystä defaitistiseksi ja pian tieto raportista kantautui myös saksalaisten korviin. Näiden ihmettelyä tyydytettiin laimennetulla ja ”sanamuodoltaan rakentavalla” versiolla Paasosen esitelmästä. Kuitenkin samana keväänä Suomi aloitti rauhantunnustelut Neuvostoliiton kanssa. Aseveljeys Saksan kanssa alkoi säröillä.
Kirjallisuutta

Plievier, Theodor: Stalingrad (1954)
Rohwer, Jürgen & Jacobsen, Hans-Adolf: De stora vändpunktsslagen under andra världskriget (1960)
von Tippelskirch, Kurt: Toisen maailmansodan historia (1960)
Tšuikov, Vasili: Tien alku – Stalingrad (1964)
Werth, Alexander: Russia at War 1941–45 (1964)
Gerlach, Heinrich: Petetty armeija
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Stalingradin taistelu Wikimedia Commonsissa
Saksalainen sotilas Stalingradissa.
Peterborough Petes

| Peterborough Petes |
| --- | --- |

Perustettu:  1951
Entiset nimet:  Kitchener Greenshirts (1951–1954) Kitchener Canucks (1954–1956) Peterborough Petes (1956–) 
Kaupunki:   Peterborough, Ontario
Kotiareena:  Peterborough Memorial Centre
– kapasiteetti:  4 329
Sarjataso:  OHL
Konferenssi:  Itäinen
Divisioona:  Itäinen
Värit:           
Toimitusjohtaja:   Mike Oke
Päävalmentaja:   Rob Wilson
Yhteistyöseurat:  Cobourg Cougars (OJHL)
Mestaruudet:  Memorial Cup (1979)   OHL (1989, 1993, 1996, 2006)
Infobox OKNimi-testi OK: 
Peterborough Petes on kanadalainen jääkiekkoseura, joka pelaa Ontarion junioriliigan Itäisen konferenssin itädivisioonassa. Seuran kotikaupunki on Peterborough Ontariossa.