stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Aberdeen

| Aberdeen (Aiberdeen) Obar Dheathain |
| --- | --- |
 Aberdeenin keskusta ja Union Street
 lippu:  vaakuna
 Aberdeenin sijainti Skotlannissa.
 Koordinaatit: 57°9′N, 2°6′W 
Valtio:  Yhdistynyt kuningaskunta
Itsehallintoalue:  Skotlanti
Hallintoalue:  Aberdeen
ONS-koodi:  00QA
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  186 km²
Väkiluku (2010):  217 120
 – Väestötiheys:  1 167 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC0
 – Kesäaika:  UTC1
 
 www.aberdeencity.gov.uk 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Aberdeen (æbərˈdiːn; gaeliksi Obar Dheathain [ˈopər ˈʝɛ.ɛɲ], skotiksi Aiberdeen) on kaupunki Skotlannin itärannikolla ja yksi Skotlannin 32 hallintoalueesta. Sitä ympäröi Aberdeenshire, joka on kuitenkin oma erillinen hallintoalueensa.
Aberdeen on Skotlannin kolmanneksi suurin kaupunki. Varsinaisessa kaupungissa oli lähes 180 000 asukasta vuonna 2006, kun taas hallintoalueella eli 209 260 henkeä vuonna 2007. Se on yksi maan tärkeimpiä satamakaupunkeja ja Koillis-Skotlannin merkittävin kaupan keskus. Sitä kutsutaan myös leikillisesti Euroopan öljypääkaupungiksi Pohjanmeren öljyesiintymien ansiosta. Mantereen puolelta Aberdeenia reunustavat nummet ja viljelysmaat.
Kaupungin ensimmäinen yliopisto, King's College, perustettiin vuonna 1495. Marischal College perustettiin lähes sata vuotta myöhemmin, vuonna 1593. Näiden kahden yhdistyessä vuonna 1860 syntyi nykyinen Aberdeenin yliopisto.
Aberdeen käsitti alussa kaksi irrallista aluetta: Vanha Aberdeen Donjoen suussa ja Uusi Aberdeen Deejoen läheisyydessä. Kaupunki paloi Edvard III:n aikana, mutta rakennettiin pian uudelleen laajempana kuin aikaisemmin. Kaupunki kärsi usein tuhoa englantilaisten valloittajien takia, mutta myös Skotlannin sisällissodan aikana, jolloin joutui sen molempien osapuolten ryöstelemäksi.
Aberdeenin päärautatieasema on nimeltään Aberdeenin rautatieasema.
Urheilu

Aberdeenissa toimii Skotlannin Valioliigassa pelaava jalkapallojoukkue Aberdeen FC.
Ystävyyskaupungit

Regensburg, Saksa
Clermont-Ferrand, Ranska
Bulawayo, Zimbabwe
Stavanger, Norja
Homel, Valko-Venäjä
Houston, Yhdysvallat
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Opas Aberdeeniin (englanniksi)
Aleksandr Holminov

Aleksandr Nikolajevitš Holminov (ven. Александр Николаевич Хо́лминов; 8. syyskuuta 1925 Moskova – 26. marraskuuta 2015 Moskova) oli venäläinen säveltäjä.
Holminov aloitti musiikin oppitunneilla käymisen vuonna 1934, mutta omaan soittimeen perheellä ei ollut varaa. Vuonna 1941 opetus loppui, ja Holminov vietti jonkin aikaa Frunzen sotilasakatemian musiikin laitoksella. Vuonna 1944 hän pääsi Moskovan konservatorioon Anatoli Aleksandrovin ja sitten Jevgeni Golubevin sävellysluokalle. Holminov sai säveltäjänä ensimmäisen palkinnon konservatorion kilpailussa, ja hänen musiikkiaan alettiin esittää radiossa. Hän valmistui Moskovan konservatoriosta vuonna 1950. Hänen valmistujaistyönsä oli sävelruno Molodaja gvardija. Holminov hyväksyttiin heti Neuvostoliiton säveltäjäliittoon.
Holminov keskittyi ensin säveltämään lauluja. Vuonna 1964 hän sai valmiiksi oopperan Optimistitšeskaja tragedija. Tämän jälkeen oopperalla oli keskeinen asema Holminovin sävellystuotannossa. Vuoteen 1987 mennessä hän oli säveltänyt yksitoista oopperaa venäläisten ja neuvostoliittolaisten kirjailijoiden teosten pohjalta. Vuodesta 1975 lähtien Holminov teki pitkäaikaista yhteistyötä Boris Pokrovskin ja tämän musiikkiteatterin kanssa. Holminov sävelsi oopperoiden lisäksi muun muassa kolme sinfoniaa (1973, 1975, 1977), muita orkesteriteoksia, kolme jousikvartettoa (1980, 1985, 1986) ja elokuvamusiikkia. Hän sai urallaan lukuisia palkintoja ja tunnustuksia, kuten Neuvostoliiton valtionpalkinnon (1978) ja Neuvostoliiton kansantaiteilijan arvonimen (1984).
Albania olympialaisissa

Albania osallistui olympialaisiin ensimmäisen kerran Münchenissä 1972. Seuraavan kerran se oli mukana Barcelonassa 1992, ja on osallistunut kaikkiin kesäolympialaisiin sen jälkeen. Talviolympialaisissa Albania oli mukana ensimmäisen kerran Torinossa 2006.
Albania ei ole saavuttanut olympialaisissa yhtään mitalia. Pistesijalle, eli kahdeksan parhaan joukkoon, ovat sijoittuneet painonnostajat Ilirjan Suli, joka oli viides miesten keskisarjassa Sydneyssä 2000, Romela Begaj, joka sijoittui kuudenneksi naisten kevyessä sarjassa Pekingissä 2008, Briken Calja, viides miesten kevyessä sarjassa Rio de Janeirossa 2016 ja Evagjelia Veli, joka oli kahdeksas samojen kisojen naisten höyhensarjassa sekä painija Elis Guri, joka oli kahdeksas Pekingin kisojen kreikkalais-roomalaisen painin raskaassa sarjassa.
224

| --- | --- |
Vuosisadat: I vuosisata · 100-luku · 200-luku · 300-luku · 400-luku
Vuosikymmenet: 190-luku · 200-luku · 210-luku · 220-luku · 230-luku · 240-luku 250-luku · 260-luku · 270-luku · 280-luku · 290-luku · 300-luku
Vuodet: 190 · 191 · 192 · 193 · 194 · 195 · 196 · 197 · 198 · 199 200 · 201 · 202 · 203 · 204 · 205 · 206 · 207 · 208 · 209 210 · 211 · 212 · 213 · 214 · 215 · 216 · 217 · 218 · 219 220 · 221 · 222 · 223 · 224 · 225 · 226 · 227 · 228 · 229 230 · 231 · 232 · 233 · 234 · 235 · 236 · 237 · 238 · 239 240 · 241 · 242 · 243 · 244 · 245 · 246 · 247 · 248 · 249 250 · 251 · 252 · 253 · 254 · 255 · 256 · 257 · 258 · 259 260 · 261 · 262 · 263 · 264 · 265 · 266 · 267 · 268 · 269 270 · 271 · 272 · 273 · 274 · 275 · 276 · 277 · 278 · 279 280 · 281 · 282 · 283 · 284 · 285 · 286 · 287 · 288 · 289 290 · 291 · 292 · 293 · 294 · 295 · 296 · 297 · 298 · 299 300 · 301 · 302 · 303 · 304 · 305 · 306 · 307 · 308 · 309
Action Force

Action Force eli G. I. Joe: A Real American Hero on Hasbron armeijahenkinen action-figuurisarja, josta tehtiin myös sarjakuvalehtiä ja piirrosanimaatioita. Sarjakuvia tuottivat muun muassa Marvel Comics ja Dark Horse Comics -kustantamot, tuotteliain ja tunnetuin sarjan tekijöistä lienee Larry Hama. Vuodesta 2008 lähtien IDW Publishing on jatkanut sarjakuvien julkaisemista. Figuurit ja sarjakuvat uudelleennimettiin Euroopassa Action Forceksi luultavasti liian Yhdysvalta-keskeisyyden välttämiseksi. Sarjan perusidea on, että Yhdysvaltain armeijan erikoisjoukko Action Force taistelee pahaa terroristijärjestöä Cobraa vastaan.
Hasbro alkoi tuottaa sotilasnukkeja 1960-luvulla pojille, vastavetona tyttöjen Barbie-nukeille, ja alun perin ne olivatkin lähes samankokoisia. Vuonna 1982 hahmoista tehtiin Tähtien sota -figuurien korkuisia ja ne saavuttivat suursuosion, minkä johdosta alettiin tuottaa sarjakuvia, animaatiosarjaa ja pelejä. Vuonna 1985 G. I. Joe oli parhaiten myyvä lelu Yhdysvalloissa.
Sarjakuvaa julkaisi Suomessa Semic vuosina 1988–1995.
Taustaa

Action Force on Yhdysvaltain armeijan salainen erikoisyksikkö, jonka tarkkaan valituilla jäsenillä on perustaistelutaitojen lisäksi erikoisosaamista jollakin sodankäynnin alalla. Cobra on terroristijärjestö ja Action Forcen päävihollinen.
Action Forcen päämaja sijaitsi aikaisemmin tavallisen sotilasalueen alla, mutta se tuhoutui myöhemmin. Eräs Cobran tärkeimmistä tukikohdista oli Cobra-saari, joka oli syntynyt maanjäristyksen seurauksena. Toinen Cobran tukialue oli Springfieldin kulissikaupunki. Action Forcen hyökättyä sinne paikka evakuoitiin ja asukkaat siirrettiin Cobra-saarelle.
Henkilöitä > Action Force

Hawk, Action Forcen johtaja.
Snake Eyes, Scarlettin poikaystävä, AF:n Ninja Forceen kuuluva Arashigake-klaanin ninja.
Scarlett, Snake-eyesin tyttöystävä.
Storm Shadow, ninja
Duke
Stalker
Roadblock
Henkilöitä > Cobra ja muut viholliset

Cobra Commander, Cobra-järjestön johtaja.
Destro, asetehtailija, Baronessin rakastettu.
Baroness, Yksi Cobran alkuperäisistä johtajista.
Dr. Mindbender, Cobran tiedemies. Loi muun muassa Serpentorin.
Zartan, Cobran palkkamurhaaja.
Firefly, Cobran palkkamurhaaja ja sabotööri.
Serpentor, Dr. Mindbenderin luoma hirviö, joka yritti kaapata Cobran.
Muissa medioissa > Televisiosarjat

G.I. Joe: A Real American Hero (1983)
G.I. Joe: The Revenge of Cobra (1984)
Action Force (1985–1986)
G.I. Joe: A Real American Hero (1989–1991)
G.I. Joe Extreme (1995–1997)
G.I. Joe: Sigma 6 (2005–2006)
G.I. Joe: Resolute (2009)
G.I. Joe: Renegades (2010–2011)
Muissa medioissa > Elokuvat

Action Force: The Movie (1987)
G.I. Joe: Spy Troops (2003)
G.I. Joe: Valor vs. Venom (2004)
G.I. Joe: The Rise of Cobra (2009)
G.I. Joe: Kosto (2013)
Aiheesta muualla

http://www.yojoe.com/ (englanniksi)
http://www.perunamaa.net/sarjakuvat/actionforce.php (suomalaisten Action Force-lehtien kansikuvat)
Aleh Antonenka

| Aleh Antonenka |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1. heinäkuuta 1971 (ikä 53) Minsk, Valko-Venäjän SNT, Neuvostoliitto
Kansalaisuus:   Valko-Venäjä
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  Hyökkääjä
Maila:  oikea
Pituus:  185 cm
Paino:  85 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1988–2011
Aik. seurat:  Dinamo Minsk Tivali Minsk Severstal Tšerepovets Neftehimik Nižnekamsk Ak Bars Kazan HC Vsetín Torpedo Nižni Novgorod HK MVD Avtomobilist Jekaterinburg Molot-Prikamje Perm H’K Homel
Aleh Uladzimiravitš Antonenka (valkoven. Алег Уладзіміравіч Антоненка, ven. Олег Владимирович Антоненко, Oleg Vladimirovitš Antonenko, s. 1. heinäkuuta 1971 Minsk, Neuvostoliitto) on valkovenäläinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä. Hän pelasi pitkään niin seura- kuin maajoukkuetasolla. Antonenka tunnetaan nopeakätisenä rangaistuslaukausspesialistina.
Ura

Antonenka aloitti pääsarjauransa vuonna 1988 Dinamo Minskissä, joka tuolloin pelasi Neuvostoliiton pääsarjaa. Antonenka on pelannut myös Venäjän superliigaa, Valko-Venäjän pääsarjaa sekä KHL:ää. Hän on pelannut useasti Valko-Venäjän jääkiekkomaajoukkueessa, yhteensä 68 ottelua arvokisoissa ja tehnyt niissä 43 tehopistettä. Antonenka lopetti uransa H’K Homelin joukkueessa.
Almoran piirikunta

Almoran piirikunta (hindiksi अल्मोड़ा ज़िला, Almoṛā zilā, sanskritiksi अल्मोडामण्डलम्, Almoḍāmaṇḍalam) on yksi Intian Uttarakhandin osavaltion 13 piirikunnasta. Piirikunta rajautuu pohjoisesta Chamolin ja Bageshwarin piirikuntiin, idästä Pithoragarhin ja Champawatin piirikuntiin, etelästä Nainitalin piirikuntaan ja lännestä Pauri Garhwalin piirikuntaan.
Almos Maattola

Vilho Almos Maattola (8. heinäkuuta 1908 Hollola – 18. syyskuuta 1981 Turku) oli suomalainen kapellimestari, joka teki elämänuransa teatterimuusikkona, musiikin sovittajana, säveltäjänä ja johtajana. Pisimpään hän toimi Turun teatterielämässä, mutta piti sen rinnalla yllä myös kirkkomuusikon taitojaan.
Almos Maattola syntyi Hollolan kanttorin pojaksi ja soitti ensi kerran urkuja kotikirkkonsa jumalanpalveluksessa 12-vuotiaana. Hän valmistui Armas Maasalon johtamasta Helsingin kirkkomusiikkiopistosta 1928 ja jatkoi opintojaan Helsingin konservatoriossa kaksi vuotta. Urkujen soiton opettajana hänellä oli Elis Mårtenson, pianon ja musiikinteorian opettajina Ilmari Hannikainen, Martti Paavola ja Otto Kotilainen. Hän suoritti myös musiikkiupseerin tutkinnon Erkki Melartinin ja Lauri Näreen johdolla.
Ennen asettumistaan Turkuun Maattola toimi Maakuntain Teatteri ry:n, Lahden Teatterin ja Lahden suojeluskunnan soittokunnan kapellimestarina. Vuosina 1937–1940 hän oli Turun Teatterin ja 1945–1946 Turun Työväen Teatterin kapellimestarina, ja jatkoi uraansa näiden yhdistyttyä Turun kaupunginteatteriksi aina eläkkeelle jääntiinsä 1971 saakka.
Teatterikapellimestarina Almos Maattola johti Turussa kaikki tunnetut operetit, lukuisia revyyesityksiä ja puhenäytelmien musiikkiosuuksia. Hän sävelsi musiikin monissa Turussa esitettyihin näytelmiin, kuten Kaukaasialainen liitupiiri, Lysistrate, Herakles, Kuningas Lear ja Kuinka äkäpussi kesytetään. Suurimpiin menestyksiin kuului Turun kaupunginteatterissa 89 kertaa esitetty My Fair Lady (1962–1963), ohjaajana Ritva Arvelo.
Almos Maattolan puoliso oli näyttelijä Inke Mikkola.
Al-Ahzab

Al-Ahzab
Al-Ahzab (arab. الأحزاب‎, al-’Aḥzāb, suom. Ryhmien suura) on Koraanin 33. suura. Se luokitellaan medinalaiseksi ja käsittää 73 jaetta. Suuran erikoisuus on, että se on ainoa, jossa varmuudella kerrotaan nimeltä mainiten profeetta Muhammediin liittyvä tarina. Tarina kertoo Muhammedin ottopojan Zaidin avioerosta, minkä jälkeen Muhammed nai tämän entisen puolison.
Zaidin puolison nimeä ei mainita, mutta islamilaisen perimätiedon mukaan se on Zainab bint Jahsh. Perimätiedon mukaan Muhammed näkee taivasmatkallaan Zainabin seitsemännessä taivaassa. Tarina on saatu Persian zarathustralaisesta perinteestä, ja se on ollut vuorostaan esikuva Danten teokselle Jumalainen näytelmä.
Sisältö

Suura koostuu seuraavista osista:
Jakeissa 1–8 kerrotaan säädöksiä ottopojista
Jakeissa 9–27 kerrotaan, miten Jumala auttoi uskovia taistelussa
Jakeissa 28–40 on profeetta Muhammedin vaimoja koskevia määräyksiä
Jakeissa 41–48 on kehotuksia uskoville
Jae 49 sisältää avioliittoa koskevia säädöksiä
Jakeissa 50–62 on Muhammedin vaimoihin liittyviä ohjeita
Jakeet 63–68 käsittelevät viimeistä hetkeä
Jakeet 69–73 sisältävät kehotuksia uskoville.
Tarina Muhammedista

Suurassa puhutaan profeetasta, jolle Jumala myöntää sellaisia seksuaalisia erioikeuksia, jotka ovat vieraita kristinuskolle. Profeetta ihastuu ottopoikansa Zaidin vaimoon Zainab bint Jahshiin. Hän saa Jumalalta poikkeusluvan mennä naimisiin tämän kanssa, kun parille ensin järjestetään avioero. Hän saa myös naida haluamansa määrän uskovia naisia ja ottaa orjattaria mistä ryhmästä tahansa. Jotkut suuran ilmaisut viittaavat siihen, että puhutaan jo kuolleesta henkilöstä.
Jakeessa 40 esitetään profeetta Muhammediin liitettyjä ominaisuuksia. Siinä todetaan:
”Muhammed ei ole kenenkään miehenne isä, vaan Jumalan lähettiläs ja profeettojen sinetti.”
Islamiin kuuluu ajatus, että Muhammed on viimeinen profeetta, mihin viitataan käsitteellä ”profeettojen sinetti”. Lainatussa virkkeessä asiaa vielä vahvistaa maininta siitä, ettei profeetta ole ”kenenkään miehenne isä”. Jos profeetalla olisi poika, hänenkin kuuluisi olla profeetta. Koska sellaista ei ole, Muhammed on viimeinen. On esitetty arvelu, että Zaidin asema Muhammedin ottopoikana haluttiin tästä syystä mitätöidä, ja juuri sitä varten piti kehittää tarina Muhammedin avioitumisesta Zaidin vaimon kanssa. Se onkin ainoa tarina, joka Muhammedista Koraanissa kerrotaan.

Kun Jumala hyväksyi Muhammedin avioliiton Zainabin kanssa, hän samalla hylkäsi arabien perinteisen käytännön rinnastaa ottopoika biologiseen poikaan. Avioliitto on mahdollinen, koska Zaid ei ole Muhammedin poika. Jakeessa 33:4 asia tehdään mahdollisimman selväksi. Zinetullah Ahsen-Bören suomennoksessa jakeet kuuluvat seuraavasti:
Jumala ei ole pannut kenenkään luomansa ihmisen rintaan kahta sydäntä eikä Hän ole luonut vaimojanne yhtäläisiksi äitienne kanssa, vaikkakin te hylkäätte vaimojanne vertaamalla äiteihinne; ei Hän liioin ole tehnyt todellisia poikianne niistä, jotka olette pojiksenne ottaneet - senhän teette vain suunne sanoilla, jota vastoin Jumala (luomistöissään) puhuu totta ja ohjaa oikeaan.
Israelilainen tutkija G. Stroumsa on osoittanut, että islam sai oppinsa viimeisestä profeetasta manikealaisuudesta. 200-luvulla elänyt Mani piti itseään Aatamista alkaneen vanhatestamentillisten profeettojen sarjan jatkajana. Manikealaiset käyttivät hänestä kunnianimeä ”profeettojen sinetti”. Sillä ei kuitenkaan tarkoitettu, että Mani olisi ollut viimeinen profeetta, vaan että hän vahvisti eli sinetöi oikeaksi aikaisempien profeettojen sanoman. Islamilaisissa lähteissä kielikuva tulkittiin niin, että Mani olisi pitänyt itseään lopullisen tiedon ilmoittajana. Tämä Maniin liitetty käsitys siirrettiin koskemaan myös Muhammedia.
Suuran 33 sisältö on ei-kristillinen, joten siinä mainittu ”Muhammed” ei voi olla Jeesus, kuten on arveltu muista kolmesta Koraanin kohdasta, joissa sana muhammad eli "ylistetty" esiintyy. Suura 33 onkin Karl-Heinz Ohligin mukaan ainoa, jossa varmuudella mainitaan profeetta Muhammed.
Raymond Dequin väittää, että Zaidista kertova osuus Koraanissa (33:37) olisi peräisin vasta 800-luvun alusta, koska Ibn Ishaq ei kerro siitä ja Ibn Hisham viittaa siihen vain lyhyesti.
Aikido Suomessa

Kuvassa Nikyo omote -käsilukko jossa hallitaan uken koko käsivarsi (ranne, kyynärpää ja olkanivel)
Aikido (jap. 合気道, Aikidō) on moderni japanilainen budolaji, jonka kehitti Morihei Ueshiba (jap. 植芝盛平) (jota kutsutaan nimellä O-sensei eli "suuri opettaja") 1900-luvun alkupuolella. Teknisesti aikido on Daito-ryu-aikijujutsusta perittyihin heittoihin ja nivellukkoihin perustuva taistelulaji, johon on yhdistetty miekkatekniikkaa kenjutsusta. Aikidossa ei keskitytä niinkään lyönteihin ja potkuihin, vaan siinä harjoitellaan pääasiassa vastustajan voiman ja sen liikeradan ohjaamista rentouden ja mahdollisimman vähäisen voimankäytön keinoin. O-sensei painotti opetuksessaan lajin henkisiä puolia ja pyrkimystä rauhaan - harjoittelussa tämä näkyy tekniikoiden pehmeydessä ja pyöreydessä. Aikidossa vastustajaa ei myöskään pyritä vahingoittamaan.
Aikidon alku Suomessa

Aikidon harjoittelu Suomessa alkoi vuonna 1970, jolloin Toshikazu Ichimura tuli esittelemään aikidoa Suomeen. Ensimmäinen alkeiskurssi järjestettiin Meido-Kanissa, jossa alkoivat ensimmäisenä myös säännölliset harjoitukset.
Aikidon harrastajia on nykyään noin 3 000, joista noin kolmasosa on naisia. Mustan vyön suorittaneita harrastajia on yli 400.
Aikidoliittoon rekisteröityneitä seuroja on 73 (v. 2013).
Suomessa harjoiteltavat aikidotyylit

Suomessa suurin osa aikidosta on Aikikai-tyyliä, joka on ”alkuperäinen” aikidotyyli. Myös ki-aikidoa harrastetaan jonkin verran.
Edistyneimmät aikidokat Suomessa

Korkein suomalaisen saavuttama vyöarvo aikidossa tällä hetkellä on 7. dan, joka on myönnetty kahdeksalle henkilölle: Juhani Laisille 2014, Börje Lindenille (asuu nykyisin Ruotsissa) 2017, Jukka Helmiselle 2019, Harri Rautilalle 2019, Matti Joensuulle 2020, Petteri Sileniukselle 2021, Tiina Manderbackalle 2022 ja Miranda Saarentaukselle 2022. Viidelle suomalaiselle aikidokalle on myönnetty shihanin arvonimi: Juhani Laisille vuonna 2010, Petteri Sileniukselle 2013, Jukka Helmiselle 2014, Harri Rautilalle 2019 ja Miranda Saarentaukselle 2019.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Aikikai Foundation (englanniksi)
Suomen aikidoliitto
Aikidoliiton jäsenseurat (Arkistoitu – Internet Archive)
AikiWeb (englanniksi)
Aikido Journal (englanniksi)
Suomen Budo Aikido liitto (Finland budo aikikai)
Alex Johnson

Johnson vuonna 2010.
Alex ”Aj” Johnson (s. 3. huhtikuuta 1989) on yhdysvaltalainen ammattikiipeilijä, joka on erikoistunut boulderointiin. Vuonna 2008 hän voitti ensimmäisenä yhdysvaltalaisena kiipeilijänä Yhdysvalloissa järjestetyn boulderoinnin maailmancupin osakilpailun. Vuonna 2010 hänestä tuli ensimmäinen boulderoinnin maailmancupin muualla kuin Yhdysvalloissa voittanut yhdysvaltalainen kiipeilijä ja ensimmäinen kaksi maailmancup kultaa voittanut yhdysvaltalainen kiipeilijä. Ollessaan 13-vuotias hän voitti avoimen sarjan Yhdysvaltainmestaruuden ensimmäisen kerran ja ollessaan 14-vuotias hän voitti avoimen sarjan Pohjois- ja Etelä-Amerikan mestaruuden. Yhdysvaltainmestaruuden hän on boulderoinnissa voittanut kuusi kertaa. Ulkokivillä hän on kiivennyt useita 8A+ ja 8B vaikeustasoisia boulder-reittejä.
Johnson kisasi boulderoinnin maailmancupeissa vuodesta 2008 vuoteen 2014. Vuonna 2016 hän lopetti kilpailun keskittyäkseen enemmän ulkokiipeilyyn ja mielenterveyteensä. Hän on kiivennyt lukuisia reittejä ensimmäisenä naisena ja tehnyt ensinousuja eli kiivennyt reittejä ensimmäisenä kiipeilijänä. Hän on toiminut myös kiipeilyvalmentajana. Vuonna 2018 hän päätti aloittaa taas kisoihin osallistumisen. Hän voitti hopeaa vuoden 2019 Yhdysvaltainmestaruuskisoissa boulderoinnissa ja oli samana vuonna paras yhdysvaltalainen boulderoinnin maailmancupin kokonaistuloksissa.
Johnson on yksi harvoista ammattikiipeilijöistä, joka on kertonut olevansa queer.
Alex Iafallo

| Alex Iafallo |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 21. joulukuuta 1993 (ikä 30) Eden, New York, Yhdysvallat
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  183 cm
Paino:  84 kg
Seura
Seura:  Winnipeg Jets
Sarja:  NHL
Pelinumero:  9
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2017–
Aik. seurat:  Los Angeles Kings (NHL)
Alexander Iafallo (s. 21. joulukuuta 1993 Eden, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka edustaa NHL-seura Winnipeg Jetsiä.
Iafallo teki NHL-debyyttinsä Kingsin paidassa kauden 2017–2018 avausottelussa Philadelphia Flyersia vastaan 5. lokakuuta 2017.
Huhtikuussa 2021 Iafallo teki Kingsin kanssa neljän vuoden mittaisen jatkosopimuksen.
Kesäkuussa 2023 Kings kauppasi Iafallon, Gabriel Vilardin, Rasmus Kuparin ja toisen kierroksen varausvuoron vuoden 2024 varaustilaisuudessa Winnipeg Jetsiin vaihdossa Pierre-Luc Duboisiin.
Alex Järvinen

Alex Järvinen
Alex (Alexander) Järvinen (26. heinäkuuta 1884, Asikkala – 8. joulukuuta 1921) oli suomalainen painija. Järvinen saavutti Helsingin MM-kilpailuissa 1911 pronssia raskaassa sarjassa. Samana vuonna epävirallisissa MM-kilpailuissa Berliinissä hän voitti kultaa. Myöhemmin Järvinen toimi ammattilaispainijana eri puolilla maailmaa. Vuonna 1911 hän voitti raskaan sarjan Suomen-mestaruuden Viipurissa käydyissä kilpailuissa. Järvinen kuului Helsingin Jyryn perustajajäseniin.
Adam le Fondre

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Glenville Adam James le Fondre
Syntymäaika: 2. joulukuuta 1986
Syntymäpaikka: Stockport, Englanti
Pelipaikka: hyökkääjä
Pituus: 175 cm
Lempinimi: ALF Alfie
Junioriseurat
-2004:  Stockport County
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2004-2007 |  Stockport County | 63 | (18) |
| 2007 | →  Rochdale | 7 | (4) |
| 2007-2009 |  Rochdale | 96 | (34) |
| 2009-2011 |  Rotherham United | 96 | (54) |
| 2011-2014 |  Reading | 104 | (39) |
| 2014- |  Cardiff City | 23 | (3) |
| 2015 | →  Bolton | 17 | (8) |
| 2015- | →  Wolverhampton | 1 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 11. elokuuta 2015.
Glenville Adam James le Fondre (s. 2. joulukuuta 1986 Stockport) on englantilainen jalkapalloilija, joka edusti Valioliigassa Readingiä ja alemmilla sarjatasoilla useita muitakin joukkueita. Hän pelasi uransa lopulla Australiassa ja Intiassa. Pelipaikaltaan le Fondre oli hyökkääjä.
Seurajoukkueura

Le Fondren kasvattajaseura on hänen kotikaupunkinsa Stockportin Stockport County, jota hän edusti vuodet 2004-2007. 
Vuonna 2007 hän oli lainalla Kakkosliigan Rochdale AFC:ssa, jossa hän pelasi niin hyvin, että seura päätti ostaa hänet omakseen. Rochdalessa le Fondre pelasi vuodet 2007-2009 tehden 96 pelaamassaan liigapelissä 34 osumaa.
Vuonna 2009 le Fondre siirtyi niin ikään Kakkosliigassa pelanneeseen Rotherham Unitediin. Rotherhamia le Fondre edusti myös kaksi kautta, tehden 96 pelissä nyt 54 maalia.
Elokuussa 2011 Mestaruussarjassa pelannut Reading FC osti le Fondren. Ensimmäisellä kaudellaan seurassa le Fondre ratkaisi seuralle Mestaruussarjan voiton ja paikan kaudelle 2012-2013 Valioliigassa. Valioliigassa le Fondre debytoi elokuussa 2012 tehden heti maalin Stoke Cityä vastaan. Hänen kautensa Valioliigassa oli hieno, sen aikana syntyi 12 maalia ja kaikki kilpailut mukaan lukien le Fondre osui 14 kertaa. Reading kuitenkin putosi takaisin Mestaruussarjaan.
Pelattuaan vielä yhden kauden Mestaruussarjassa Readingin paidassa le Fondre siirtyi Valioliigasta pudonneeseen Cardiff Cityyn kesällä 2014. Hän debytoi seurassa elokuussa 2014 Blackburn Roversia vastaan. Kaudella 2014-2015 le Fondre teki 23 ottelussa kolme maalia käyden välillä lainalla myös Bolton Wanderersissä. Kauden 2015-2016 le Fondre viettää lainalla Wolverhampton Wanderersissä.
Käännös suomeksi