stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Linda Liukas

| Linda Liukas |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1986 (ikä 37–38) Helsinki
Ammatti:  kirjailija, ohjelmoinnin opettaja, puhuja
Kirjailija
Aiheet:  tieto- ja lastenkirjallisuus
Pääteokset:  Hello Ruby -sarja
Palkinnot
  2014 Lastenkulttuurin valtionpalkinto  2015 Mensa-palkinto  2018 Tampereen yliopiston kunniatohtori  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Linda Liukas (s. 1986 Helsinki) on suomalainen puhuja, kuvittaja ja kirjailija. Hänet tunnetaan etenkin ohjelmointia käsittelevistä Hello Ruby -lastenkirjoistaan.
Nuoruus

Liukas kävi lukion Helsingin normaalilyseossa. Lukion jälkeen hän aloitti opinnot vuonna 2007 Turun kauppakorkeakoulussa, mutta ei omien sanojensa mukaan sopeutunut lainkaan turkulaiseen opiskelijaelämään. Hän liittyi syksyllä 2009 Aalto-yliopiston opiskelijajärjestöön Aaltoes ja opiskeli sivuaineena visuaalista journalismia Taideteollisessa korkeakoulussa. Liukas kävi myös Aalto-yliopiston ja Stanfordin yliopiston yhteisen kasvuyrittäjyysopintokokonaisuuden Kaliforniassa.
Ura

Vuonna 2010 Liukas perusti ystävänsä Karri Saarisen kanssa Rails Girls -vapaaehtoisjärjestön, joka järjestää naisille koodaamisen viikonloppukursseja. Se on levinnyt yli 200 kaupunkiin ympäri maailman. Vuonna 2012 Liukas lähti työskentelemään 1,5 vuodeksi New Yorkissa toimivaan Codecademy-koulutusyhtiöön, joka opettaa ohjelmointia verkossa.
Ura > Kirjailijana

Liukas päätyi kirjailijaksi sattumalta. Hän oli julkaissut blogissaan hyvän vastaanoton saaneita piirustuksia. Vuonna 2014 hän haki joukkorahoituspalvelu Kickstarterista 10 000 dollarin pääomaa julkaistakseen ohjelmointia käsittelevän lastenkirjansa omakustanteena. Seuraavana päivänä Kickstarteriin oli kertynyt 100 000 dollaria, jolloin hän koki asialle olevan kysyntää.
Heinäkuussa 2015 Liukkaalta ilmestyi lapsille suunnattu Hello Ruby -ohjelmointikirja, joka on yksi joukkorahoituspalvelu Kickstarterin suurimmista lastenkirjaprojekteista. Euroopan komissio on myöntänyt Liukkaalle Digital Champion -arvonimen kansalaisten, yhteisöjen ja yritysten digitaalisten valmiuksien edistämisestä. Kickstarter-kampanja tosin keräsi myöhemmin myös kritiikkiä, sillä tukijat saivat alun perin elokuuksi 2014 luvatun kirjan vasta yli vuotta myöhemmin samalla kun kirja ilmestyi yleiseen myyntiin noin puolella hinnalla tukijoiden maksamasta summasta. Monet tukijat kokivat tulleensa petetyiksi. Vuonna 2018 Hello Ruby oli käännetty 25 kielelle.
Kunnianosoitukset

Vuonna 2014 Liukas sai lastenkulttuurin valtionpalkinnon. Vuonna 2015 Liukkaalle myönnettiin Suomen Mensa ry:n myöntämä Mensa-palkinto sekä ensimmäisenä Suomalaisen koodin edistäjä -palkinto. Palkinnon myönsi Koodia Suomesta Ry, jonka tavoitteena on edistää kotimaista ohjelmistokehitystä. Hän voitti myös Hello Ruby-konseptillaan Think INK -pääpalkinnon vuonna 2015.
Vuonna 2017 Linda Liukas sai Hello Ruby -kirjasta kiinalaisen 130 000 euron arvoisen DIA Gold -palkinnon, joka on tiettävästi rahamäärältään siihen asti suurin suomalaisen voittama designpalkinto. Elokuussa 2018 Liukas promovoitiin Tampereen yliopiston kunniatohtoriksi. Samana vuonna talouslehti Forbes listasi Liukkaan teknologian alalla Euroopan merkittävimpien naisten joukkoon.
Teokset

Juhani Mykkänen & Liukas, Linda: Koodi2016: Ensiapua ohjelmoinnin opettamiseen peruskoulussa.  Helsinki:  Omakustanne, 2014.  ISBN 978-952-93-4082-8
Hello Ruby. Otava, Helsinki, 2015.
Hello Ruby: Matka tietokoneeseen. Otava, Helsinki, 2016.
Hello Ruby: Löytöretkellä Internetissä. Otava, Helsinki, 2017.
Hello Ruby: Robotti koulussa. Otava, Helsinki, 2018.
Hello Ruby: Mahtava tietokoneseikkailu. Otava, Helsinki, 2021.
Nähdä maailma hiekanjyvässä: Tutkimusmatka tietokoneisiin. Otava, Helsinki, 2025.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Linda Liukas Wikimedia Commonsissa
Palmen, Joanna: Koodin hengetär Image.  28.12.2014.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Korea  Alankomaat 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Ritva  Yle 
Muut:  IdRef
Antti Kangas

Antti Kangas (s. 27. tammikuuta 1976 Kempele) on entinen suomalainen jääkiekkomaalivahti, joka pelasi pääasiassa Oulun Kärpissä. Kangas pelasi ensimmäistä kertaa aikuisten tasolla kaudella 1994–1995, edustaessaan Oulun Kärppiä II-divisioonassa. Kangas oli maalilla viidessä pudotuspeliottelussa. Ennen sitä hän oli ollut mukana yhdessä ottelussa kaudella 1993–1994. Kaudella 1994–1995 Kangas pelasi kuitenkin pääasiassa Kärppien A-nuorissa. Pelattuaan 32 ottelua I-divisioonassa Kangas siirtyi ruotsalaiseen Bodens IK:hon. Pelattuaan kauden siellä Kangas siirtyi kaudeksi 1997–1998 saksalaiseen EC Wilhelmshaven-Stickhausenin joukkueeseen. Pelattuaan Saksassakin vain kauden, palasi Kangas Suomeen ja II-divisioonaan, Limingan Kiekkoon. Kangas palasi Kärppiin kaudeksi 1999–2000, ja päätti uransa SM-liigassa kaudella 2001–2002, pelattuaan liigassa vain kaksi ottelua. Kangas on pelannut kuusi nuorten ja 16 poikien maaottelua. SM-liigassa Kangas pelasi 13 ottelua, puettuja otteluita kertyi 66. SM-liigan pudotuspeleistä Kankaalle kertyi yksi pelattu ja yhdeksän puettua ottelua.
Sahrami

Iranilaista sahramia.
Maustesahramin kukka, jonka punaisista luoteista sahramia valmistetaan.
Sahrami (arab. زَعْفَرَان‎, za'farān) on maustesahramin (Crocus sativus) rihmamaisista luoteista saatava mauste ja väriaine.
Sahrami maistuu kitkeränmakealta ja tuliselta. Sitä käytetään pienissä määrin esimerkiksi espanjalaisessa paellassa ja zarzuelassa, italialaisessa risotossa ja ranskalaisessa bouillabaissessa. Sitä käytetään paljon myös iranilaisessa ja intialaisessa keittiössä. Suomessa sahramia käytetään yleisimmin kalaruoissa kuten lohikeitossa sekä leivonnaisissa. Jouluna sahramilla maustetaan joulupullaa ja pääsiäisenä pääsiäispullaa. Sahramilla on myös maustettu alkoholijuomia. Antiikin Roomassa sahramia joskus siroteltiin ilmaan, jotta se puhdistuisi.
Maustesahramin kukan emissä on kolme kirkkaan oranssinpunaista luottia. Ne kerätään käsin ja kuivataan sahramiksi, minkä jälkeen ne voidaan myydä kokonaisina tai jauheena. Yhden sahramikilon valmistamiseen tarvitaan 150 000 maustesahramin kukkaa. Sahrami onkin maailman kallein mauste. Sahrami on kuitenkin erittäin riittoisaa.
Sahramin viljely aloitettiin noin 3 500 vuotta sitten. Sahramin tuottajamaita ovat muun muassa Espanja, Kreikka, Intia, Iran, Ranska, Turkki ja Marokko.
EU:n maantieteellisen suojan ovat saaneet Espanjan La Manchan, Italian L’Aquilan ja Kreikan Kozánin sahramit. Sahramia myös väärennetään. Aidossa sahramissa on tunnusomainen voimakas aromi, mutta väärennetyssä ei ole juuri lainkaan tuoksua. Aito sahrami on myös kitkerämmän makuista verrattuna väärennettyyn.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sahrami Wikimedia Commonsissa
Gernot Katzer's spice pages: Saffron (Crocus sativus) (englanniksi)
Yrtit ja mausteet
Ulrich Mühe

| Ulrich Mühe |
| --- | --- |
 Ulrich Mühe joulukuussa 2005.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Friedrich Hans Ulrich Mühe
Syntynyt: 20. kesäkuuta 1953 Grimma, Itä-Saksa
Kuollut: 22. heinäkuuta 2007 (54 vuotta) Walbeck, Saksi-Anhalt, Saksa
Ammatti:  näyttelijä, ohjaaja
Puoliso:  Annegret Hahn Jenny Gröllmann (1984–1990) Susanne Lothar (1997–2007)
Näyttelijä
Aktiivisena:  1979–2007
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Friedrich Hans Ulrich Mühe (20. kesäkuuta 1953 Grimma, Itä-Saksa – 22. heinäkuuta 2007) oli saksalainen näyttelijä. Hän sai Deutscher Filmpreisin parhaan miespääosan palkinnon ja European Film Awardsin parhaimman näyttelijän palkinnon vuonna 2006 kapteeni Gerd Wieslerin roolista Oscar-palkitussa elokuvassa Muiden elämä.
Nuoruus ja koulutus

Koulun loputtua Mühe kouluttautui rakennusalalle, minkä jälkeen hän palveli Saksan demokraattisen tasavallan kansanarmeijassa rajavartijana Berliinin muurilla. Palvelus päättyi Mühen saatua vatsahaavan.
Mühe aloitti opiskelun Hans Otto Theaterhochschulessa Leipzigissa vuonna 1975. Hänen ensimmäinen roolinsa oli Henrik Ibsenin näytelmässä Fruen fra Havet (Merenneito) Städtlisches Theaterissa Karl-Marx-Stadtissa (nyk. Chemnitz) vuonna 1979. Myöhemmin hän näytteli Heiner Müllerin Macbethissä Volksbühnessä Itä-Berliinissä.
Ura

Mühe liittyi Deutsches Theaterin näyttelijäkuntaan vuonna 1983. Hän näytteli muun muassa näytelmissä Egmont, Peer Gynt ja Nathan der Weise (Nathan Viisas). Hän sai Hamletin roolin sekä Shakespearen näytelmässä että Heiner Müllerin näytelmässä Die Hamletmaschine (Hamletinkone). Vuonna 1984 Mühe näytteli toisen vaimonsa Jenny Gröllmannin kanssa Herman Zschochen elokuvassa Hälfte des Lebens, joka kertoo saksalaisesta runoilijasta Friedrich Hölderlinistä.
Saksojen jälleenyhdistymisen jälkeen Mühe jatkoi esiintymistään monissa elokuvissa, televisio-ohjelmissa ja näytelmissä sekä Saksassa että ulkomailla. Vuonna 1992 hän näytteli satiirisessa elokuvassa Schtonk!, josta hän tuli tunnetuksi myös Saksan ulkopuolella. Vakavampia rooleja hän sai elokuvissa Bennyn video (1992), Das Schloss (1996) ja Funny Games (1997), jossa hän näytteli vaimonsa Susanne Lotharin kanssa lomamökillään olevaa avioparia, jotka kaksi miestä vangitsee ja pakottaa pelaamaan sadistisia pelejä.
2000-luvulla Mühe näytteli muutamissa natsi-aiheisissa elokuvissa. Hän näytteli Joseph Goebbelsiä elokuvassa Goebbels und Geduldig (2001), tohtori Josef Mengeleä Costa-Gavrasin elokuvassa Amen. (2002) ja olisi näytellyt Klaus Barbieta tulevassa tuotannossa. Hänen viimeinen elokuvansa oli komedia Mein Führer – Die wirklich wahrste Wahrheit über Adolf Hitler, jossa hän näytteli juutalaista teatterikoulun opettajaa, professori Adolf Israel Grünbaumia, joka elokuvassa palkattiin auttamaan Adolf Hitleriä pitämään uudenvuodenpuhetta. Vuonna 2006 Mühe näytteli Lontoon Barbican Centressä keski-ikäistä toimittajaa Thomas Ostermeierin näytelmässä, joka pohjautuu Sarah Kanen näytelmään Blasted.
Saksassa Mühe tunnettiin hyvin myös tohtori Robert Kolmaarin roolista televisiosarjassa Der letzte Zeuge, jossa hän näytteli 73 jaksossa vuosina 1998–2007. Hän sai roolistaan Beste Schauspieler Serie -palkinnon (suom. Paras näyttelijä televisiosarjassa) Deutscher Fernsehpreisessä vuonna 2005.
Ura > Muiden elämä ja viimeiset vuodet

Mühen tunnetuimpia rooleja on kapteeni Gerd Wiesler Florian Henckel von Donnersmarckin ohjaamassa elokuvassa Muiden elämä (2006), joka sai parhaan vieraskielisen elokuvan Oscar-palkinnon. Elokuvassa Mühen roolihahmo on Stasin agentti Gerd Wiesler, joka saa tehtäväkseen asettaa itäsaksalaisen näytelmäkirjailijan Georg Dreymanin (Sebastian Koch) ja tämän tyttöystävän, näyttelijä Christa-Maria Sielandin (Martina Gedeck) asuntoon kuuntelulaitteet ja valvoa heidän toimiaan. Wiesler kuitenkin pettyy huomatessaan, että tarkkailun syynä ei ollutkaan valtion turvallisuus, vaan käskyn tarkkailuun antaneen ministerin omat  Dreymanin tyttöystävään liittyvät henkilökohtaiset syyt. Mühe sai roolisuorituksestaan Deutscher Filmpreisin parhaan miespääosan palkinnon ja European Film Awardsin parhaimman näyttelijän palkinnon.
Mühe oli jo vakavasti sairas helmikuussa 2007 Oscar-palkintojen jakotilaisuudessa Los Angelesissa, jossa Muiden elämä sai Oscar-palkinnon. Mühe palasi jo muutama tunti palkinnon saamisen jälkeen Saksaan kiireelliseen vatsaleikkaukseen. Mühe kertoi vatsasyövästään 21. heinäkuuta Die Weltissä. Hän oli 54-vuotias, kun hän seuraavana päivänä 22. heinäkuuta 2007 kuoli vatsasyöpään. Hänet haudattiin 25. heinäkuuta äitinsä kotikylään Walbeckiin.
Yksityiselämä

Mühe oli naimisissa kolmesti, ja hänellä oli viisi lasta. Ensimmäisestä avioliitostaan, dramaturgi Annegret Hahnin kanssa, hänellä oli kaksi poikaa: Andreas ja Konrad. Vuonna 1984 Mühe meni naimisiin näyttelijä Jenny Gröllmannin kanssa. He rakastuivat samana vuonna näyteltyään yhdessä televisioelokuvassa Die Poggenpuhls.lähde? He saivat tyttären, Anna Maria Mühen, joka on vanhempiensa tavoin näyttelijä. Mühe ja Gröllmann erosivat vuonna 1990. Kolmannesta avioliitostaan, näyttelijä Susanne Lotharin kanssa, Mühella oli kaksi lasta: Sophie Marie ja Jakob.
Osittainen filmografia > Elokuvat

| --- | --- |
 Olle Henry (1983)  Hälfte des Lebens (1985)  Sansibar oder der letzte Grund (1987)  Späte Ankunft (1988)  Hard Days, Hard Nights (1989)  Sehnsucht (1989)  Das Spinnennetz (1989)  Rönnes Reise (1990)  Schtonk! (1992)  Bennyn video (Benny’s Video, 1992)  Einfach raus (1992)  Sininen on vallan väri (Der Blaue, 1994)  Pikku enkeli (Engelchen, 1996)  Peanuts – die Bank zahlt alles (1996)  Possu tuli taloon (Rennschwein Rudi Rüssel, 1996) :  Das Schloss (1997)  Funny Games (1997)  Sterben ist gesünder (1997)  Feuerreiter (1998)  Sieben Monde (1998)  Straight Shooter (1999)  Goebbels und Geduldig (2001)  Amen. (2002)  Spy Sorge (2003)  Schneeland (2005)  Muiden elämä (Das Leben der Anderen, 2006)  Verwehte (2007)  Mein Führer – Die wirklich wahrste Wahrheit über Adolf Hitler (2007)  Nemesis (2007)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Muistot – Ulrich Mühe Helsingin Sanomat.  22.7.2007. Viitattu 5.3.2021.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Korea  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  ADK  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Synchronkartei  Deutsche Biographie  DDB  Elonet 
Muut:  SNAC  IdRef 
Ulrich Mühe ja näyttelijä Johanna Schall pitämässä puhetta Alexanderplatzilla 4. marraskuuta 1989.
Mogami (1934)

| Mogami / 最上 |
| --- | --- |
 Mogami koeajoissa vuonna 1935.

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Kuren laivastontelakka
Kölinlasku:  27. lokakuuta 1931
Laskettu vesille:  14. maaliskuuta 1934
Palveluskäyttöön:  28. heinäkuuta 1935
Poistui palveluskäytöstä:  miehistönsä upottama 25. lokakuuta 1944 Surigaon taistelun jälkeen
Tekniset tiedot
Uppouma:  8 500 t (suunniteltu) 13 670 t (standardi)
Pituus:  198 m
Leveys:  20,2 m
Syväys:  5,89 m
Koneteho:  152 000 shp
Nopeus:  35 solmua
Miehistöä:  850
Aseistus
Aseistus:  15 × 15,5 cm/60 -tykkiä kolmoistorneissa 8 × 127 mm/40 tykkiä 12 × 25 mm ilmatorjuntatykkiä 12 × 610 mm torpedoputkea
Mogami (jap. 最上) oli Keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1935 valmistunut Mogami-luokan raskas risteilijä toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin vuoden 1931 hankinnoissa Kuren laivastontelakalta, missä köli laskettiin 27. lokakuuta 1931. Alus laskettiin vesille 14. maaliskuuta 1934 ja otettiin palvelukseen 28. heinäkuuta 1935 ensimmäisenä päällikkönään Samejima Tomoshige.
Bentsoiinikondensaatio

Bentsoiinikondensaatio on kemiallinen reaktio, jossa enolisoitumaton aldehydi reagoi emäksisissä olosuhteissa itsensä kanssa muodostaen tuotteena α-hydroksiketonin eli asyloiinin. Reaktio vaatii tapahtuakseen nukelofiilisen katalyytin kuten syanidi-ionin. Ensimmäisen kerran reaktion huomattiin tapahtuvan bentsaldehydille, jolloin muodostui bentsoiinia ja tämän reaktion raportoivat Justus von Liebig ja Friedrich Wöhler 1832.
Reagenssit ja mekanismi

Bentsoiinikondensaatio tapahtuu herkimmin aromaattisille aldehydeille kuten bentsaldehydille, anisaldehydille ja furfuraalille, mutta myös glyoksaalijohdannaiset ja eräät alifaattiset aldehydit kykenevät reagoimaan bentsoiinikondensaatiolla. Bentsoiinikondensaation reaktiomekanismin esitti Arthur Lapworth vuonna 1903. Mekanismin ensimmäisessä vaiheessa nukleofiilinen syanidi-ioni reagoi aldehydimolekyylin niin kutsutun donorimolekyylin kanssa muodostaen syanohydriinin. Emäksisissä olosuhteissa tuotteesta eliminoituu protoni, jolloin muodostuu nukleofiilinen nitriilienolaatti, joka reagoi toisen aldehydimolekyylin kanssa nukleofiilisella additioreaktiolla. Kaksi seuraavaa vaihetta mekanismissa ovat protoninsiirtoja ja viimeisen protoninsiirron jälkeen muodostuu yhdisteeseen karbonyyliryhmä ja syanidi-ioni poistuu rakenteesta lähtevänä ryhmänä ja tuotteeksi muodostuu asyloiini.
Ensimmäisten bentsoiinikondensaatioiden ongelma on se, että se vaatii katalyytteinä käytettäväksi erittäin myrkyllisiä syanideja ja syanideja käytettäessä vain aromaattiset aldehydit ovat reaktiivisia. Myöhemmin havaittiin tiamiinin katalysoivan reaktiota ja nykyään yleisimmin käytetyt katalyytit bentsoiinikondensaatioissa ovat tiatsolium- tai imidatsoliumsuoloja tai stabiileja typpeä sisältäviä heterosyklisiä karbeeneja. Käyttämällä kiraalisia karbeeneja voidaan bentsoiinikondensaatio suorittaa symmetrisena hyvällä saannolla ja enantioylimäärällä.
Kristofobia

Kristofobia eli kristinuskon vastaisuus tarkoittaa kristinuskoa kohtaan tunnettua pelkoa, vastenmielisyyttä tai heihin kohdistuvia ennakkoluuloja. Kristofobiaa voi esiintyä sekä lievänä että tiukempana muotona. Lievä muoto ilmenee ajatuksena, että kristinusko kieltää kaiken kivan ja hauskan. Tiukempi versio suhtautuu erityisesti kristinuskoon halveksivasti ja vähättelevästi, mutta jättää muut uskonnot vähemmälle huomiolle. Kristofobia voi esiintyä myös pakkomielteisenä suhtautumisena kristinuskoon viittaaviin elementteihin. Kristofobian väkivaltaista muotoa edustaa esimerkiksi kristittyjen murhaaminen muslimimaissa uskonsa vuoksi.
Muun muassa Vatikaani on ollut huolissaan kristofobian leviämisestä. Arkkipiispa Dominique Mamberti on vaatinut yhtä päättäväistä toimintaa kristofobiaa vastaan kuin antisemitismiä ja islamofobiaa vastaan. Kuopion piispa Jari Jolkkonen katsoi vuonna 2024, että kristofobiset kristinuskon vastaiset ja kristinuskoon kohdistuvat ennakkoluulot olivat vahvistuneet myös Suomessa. YK on toistuvasti tunnustanut kristofobian uskonnollisen ja etnisen syrjinnän muodoksi.
Adrian Hasler

| Adrian Hasler |
| --- | --- |
 Adrian Hasler
Liechtensteinin pääministeri
 27.3.2013–25.3.2021  
Edeltäjä:  Klaus Tschütscher
Seuraaja:  Daniel Risch
Henkilötiedot
Syntynyt: 11. helmikuuta 1964 (ikä 60)
Adrian Hasler (s. 11. helmikuuta 1964) on liechtensteinilainen poliitikko. Hän toimi maansa pääministerinä vuodesta 2013 vuoteen 2021.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Adrian Hasler Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Klaus Tschütscher | Liechtensteinin pääministeri 2013- | Seuraaja: nykyinen |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa
Chris Klug

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Chris Klug vuoden 2010 talviolympialaisissa. |  Chris Klug vuoden 2010 talviolympialaisissa. |  Chris Klug vuoden 2010 talviolympialaisissa. |  |
Maa:   Yhdysvallat
Miesten lumilautailu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Salt Lake City 2002 | parisuurpujottelu |  |
Christopher Jeffries ”Chris” Klug (s. 18. marraskuuta 1972) on yhdysvaltalainen lumilautailija.
Klug osallistui vuosien 1998, 2002 ja 2010 talviolympialaisiin. Naganossa 1998 hän sijoittui lumilautailun suurpujottelussa kuudenneksi. Klug sai heinäkuussa 2000 maksansiirron yhdeksän vuotta aiemmin todetun primaarin sklerosoivan kolangiitin takia. Puolisentoista vuotta leikkauksen jälkeen Klug osallistui Salt Lake Cityn talviolympialaisiin, jossa hän voitti parisuurpujottelussa pronssimitalin. Vancouverin talviolympialaisissa 2010 hän sijoittui parisuurpujottelussa seitsemänneksi.
Klug oli ensimmäinen elinsiirron läpikäynyt, joka osallistui olympialaisiin.
Joukkoliikennekatu

Oulun ydinkeskustan Torikatu avattiin joukkoliikennekaduksi syyskuussa 2007.
Joukkoliikennekatu on yleisesti kaupungin alueella sijaitseva katu, joka on tarkoitettu joukkoliikennettä varten. Joukkoliikennekadulla sallitaan ainoastaan joukkoliikenteen kulkuneuvot, kuten linja-autot ja raitiovaunut, sekä lisäksi taksit, jalankulkijat ja polkupyöräilijät.
Suomessa

Suomen kaupungeista muun muassa Oulussa avattiin syyskuussa 2007 joukkoliikennekatu.
Suomessa > Pääkaupunkiseudulla

Helsingin keskustassa sijaitsevan Aleksanterinkadun länsiosa Mannerheimintieltä Senaatintorille on ollut raitiokävelykatuna joukkoliikennekatu jo 1980-luvulta lähtien. Helsingin Haagassa osa Eliel Saarisen tiestä on varattu ainoastaan joukkoliikenteen käyttöön.selvennä Kyseinen tieosuus oli ollut merkittynä kaavaan vuosikymmeniä tavanomaisena läpiajokatuna, mutta sen rakentaminen oli kohdannut kiivasta vastustusta. Molemmista päistään muuten valmiin kadun keskivaiheilla ollut osuus rakennettiin lopulta joukkoliikennekatuna ja otettiin käyttöön vuoden 2002 alussa. Myöhemmin rakennettuja joukkoliikennekatuja ovat Helsingissä ainakin Maaherrantie Oulunkylästä Viikkiin sekä Perhekunnantien pohjoispää Hakuninmaalta Kuninkaantammeen. Toistaiseksi vain runkolinja 560:n käytössä oleva Paloheinästä Keskuspuiston ali Kuninkaantammeen kulkeva Paloheinäntunneli vihittiin käyttöön vuonna 2015. Vuoden 2022 alussa otettiin käyttöön Espoossa Kuurinniityn ja Henttaan välinen joukkoliikennekatu Salinpellontie.
Suomessa > Tampereella

Tampereella kaupungin keskustan halkaisevan Hämeenkadun itäpää Rautatienkadun ja Hatanpään valtatien välillä muutettiin kesäkuun 2014 lopusta alkaen joukkoliikennekaduksi, jolla sallitaan ajoneuvoliikenteestä vain linja-autot, taksit ja huoltoajo. Katujärjestelyt pysyivät tässä vaiheessa melko ennallaan, sillä muutos toteutettiin mahdollisimman pienin kustannuksin, lähinnä liikennemerkein ja yhdellä liikennevaloristeyksen poistolla. Samalla Tampereen seudun joukkoliikenne otti käyttöön uuden seudullisen joukkoliikennelinjaston. Uuden runkolinjan 1 liikennöinti nykyreitillä ei olisi mahdollista ilman joukkoliikennekatuosuutta, sillä Hatanpään valtatien ja Hämeenkadun risteys olisi muuten liian ruuhkainen sujuvalle runkolinjaliikennöinnille. Järjestely on kokeilu, josta kerätään kokemuksia vuoden 2016 loppuun asti, jonka jälkeen kokeilun jatkamisesta päätetään. Tampereen kaupunginvaltuusto päättää lokakuussa 2016 raitiotien toteutusvaiheen aloittamisesta, johon sisältyy Hämeenkadun täydellinen peruskorjaus. Raitiotiesuunnitelmissa on esitetty itäpäästä voimakkaan raitiotie-, kävely- ja pyöräilypainotteista, jolla voi tarvittaessa ajaa myös linja-autoilla. Kokeilua täydennettiin kesällä 2015 kaventamalla katuosuutta nelikaistaisesta kaksikaistaiseksi.
Tampereella on myös muita joukkoliikennekatuja sekä jo olemassa että suunnitteilla. Raitiotien yleissuunnitelman tarkennuksissa hyväksyttiin linjaus, että Hervannan kaupunginosan toinen pääväylä Insinöörinkatu muutetaan Hervannan keskuksen kohdalla joukkoliikennekaduksi muutaman sadan metrin matkalta. Lisäksi Vihiojan kaupunginosassa Kuoppamäentie voidaan mieltää joukkoliikennekaduksi, sillä kadulta on kielletty kaikki liikenne Tampereen seudun joukkoliikenteen linja-autoja ja tontille ajoa lukuun ottamatta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Joukkoliikennekatu Wikimedia Commonsissa
Raitiotietä Tampereen Hämeenkadulla.
Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkinto

Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkinto on Helsingin Sanomien vuodesta 1995 vuosittain jakama palkinto vuoden parhaalle suomenkieliselle esikoisteokselle. Palkinnon arvo on 15 000 euroa.
Palkinto jatkaa aikaisemman, vuosina 1964–1994 jaetun J. H. Erkon palkinnon perinnettä. "Esikoisten esikoinen" palkittiin vuonna 1999; palkinnon sai Tomi Kontio teoksellaan Tanssisalitaivaan alla (1993).
Ukrainan kielioppi

Ukrainan kielen kielioppi vuodelta 1923
Ukrainan kielioppia hallitsee sanojen taivutus ja se muistuttaa monia muita slaavilaisia kieliä.
Substantiivit

Substantiivi taipuu ukrainassa seitsemässä sijassa ja kahdessa luvussa. Kieliopillisia sukuja on kolme.
Substantiivit > Suku

Kolme kieliopillista sukua ovat maskuliini, feminiini ja neutri:
Maskuliinien päätteet: ns. nollapääte, eli konsonantti
Feminiinien päätteet: -a ja -я
Neutrien päätteet: -o ja -e
Luonnollinen suku määrittelee naista tarkoittavat sanat automaattisesti feminiineiksi (корова: lehmä) ja miestä tarkoittavat maskuliineiksi (бик: härkä) riippumatta siitä, mihin kirjaimeen ne päättyvät.