stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Via dei Fori Imperiali
Historia

Colosseumin ja Piazza Venezian yhdistävää katua oli suunniteltu jo 1800-luvulta asti. Hanke eteni, kun Mussolinin aikana Piazza Veneziasta päätettiin kehittää kaupungin keskusaukio ja Capitolium-kukkulan pohjoisrinteelle keskiajalla rakennetut asuinkorttelit purettiin. Tie oli merkittävä liikenteellisesti, mutta sen rakentamisen tärkein syy oli sitoa fasismi symbolisesti Rooman valtakuntaan. Hanketta perusteltiin sillä, että purkamalla myöhempien vuosisatojen rakennuskanta voitaisiin kaivaa esiin keisariforumit ja luoda uuden kadun varteen arkeologinen kaupunkipuisto. Käytännössä lupaus ei toteutunut, sillä pääosa esiin kaivetuista arkeologisista jäännöksistä jäi samantien uuden tien alle.
Via dell’Impero rakennettiin kiireesti lokakuun 1931 ja lokakuun 1932 välisenä aikana. Avajaisparaati pidettiin 28. lokakuuta 1932, vuoden 1922 Rooman marssin kymmenvuotispäivänä. Sen tieltä purettiin kymmenen kadun varrella sijainneet korttelit, joissa oli 5 500 asuinhuoneistoa ja kolme kirkkoa. Asukkaat siirrettiin kaupungin laitamien lähiöihin. Tien edestä raivattiin muun muassa Velia-kukkula sekä keskiaikainen Alessandrino-kortteli. Alun perin suunniteltiin historiallisesti arvokkaan Velian säästämistä kiertämällä tie sen ympäri, mutta silloin ei olisi syntynyt haluttua suoraa näköyhteyttä Colosseumilta Piazza Venezialle. Niinpä koko kukkula ja sen laella sijainnut 1500-luvun Palazzo Rivaldi purettiin. Via dell’Imperon valmistuttua Colosseumin ympäriltä purettiin vuosina 1932–1937 vielä lisää antiikin aikaisia rakennelmia, kuten Meta sudans -suihkulähde. Rooman senaatin istuntosali Curia Julia palautettiin alkuperäiseen asuunsa purkamalla sen sisään keskiajalla rakennettu kirkko.
Tie oli Mussolinin valtakaudella sotilasparaatien pitopaikka, ja sen päässä olevan Palazzo Venezian parvekkeelta hän piti puheitaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Via dei Fori Imperiali Wikimedia Commonsissa
Reijo Siitonen

Reijo Siitonen (s. 15. marraskuuta 1961) on aktiiviuransa päättänyt suomalainen seiväshyppääjä. Hän edusti vuodesta 1982 lähtien Helsingin Kisa-Veikkoja ja hänen valmentajinaan toimivat Raimo Naukkarinen, Jari Mutikainen sekä Jukka Pekkala.
Kalevan kisoista Siitonen saavutti seiväshypyn hopeaa vuonna 1982. Lisäksi hän saavutti sisäratojen SM-kilpailuista pronssia vuonna 1981.
Virallisissa kilpailuissa Siitonen ei ole esiintynyt vuoden 2002 jälkeen.
Pöytätennis kesäolympialaisissa 2020 – naisten kaksinpeli

Naisten pöytätenniksen kaksinpeli Tokion 2020 kesäolympialaisissa pelataan 24.–29. heinäkuuta Tokyo Metropolitan Gymnasiumissa. Turnaukseen osallistuu 64–70 urheilijaa.
Karsinnat

Olympiaturnaukseen pääsee monia eri karsintareittejä pitkin. 32 urheilijaa valitaan nelinpelijoukkueiden kautta siten, että jokainen nelinpeliin päässyt maa saa nimetä kaksi urheilijaa myös kaksinpeliin. Näiden lisäksi 22 urheilijaa pääsee maanosakohtaisten karsintojen kautta olympiaturnaukseen. Erillisen maailmanlaajuisen karsintaturnauksen kautta turnaukseen pääsee 2–8 urheilijaa. ITTF:n rankingin perusteella kilpailuihin pääsee 1–13 urheilijaa. Näiden lisäksi turnaukseen voidaan kutsua yksi urheilija. Yhdestä maasta ei saa osallistua kuin korkeintaan kaksi urheilijaa turnaukseen.
Karsinnat > Paikan varmistaneet urheilijat

| Karsintatapa | Ajankohta | Paikat | Urheilijat |
| --- | --- | --- | --- |
| Nelinpeli |  | 32 |   (AUS)     (AUS)     (BRA)     (BRA)     (EGY)     (EGY)     (KOR)     (KOR)     (HKG)     (HKG)     (AUT)     (AUT)     (JPN)     (JPN)     (CHN)     (CHN)     (POL)     (POL)     (ROU)     (ROU)     (GER)     (GER)     (SIN)     (SIN)     (TPE)     (TPE)     (HUN)     (HUN)     (USA)     (USA) |
| Euroopan kisat 2019 | 22. – 29. kesäkuuta 2019 | 2 |  Fu Yu (POR)    Ni Xialian (LUX) |
| Pan-Amerikan kisat 2019 | 4. – 10. elokuuta 2019 | 1 |  Adriana Díaz (PUR) |
| Afrikan karsintaturnaus | 27.–29. helmikuuta 2020 | 4 |  Offiong Edem (NGR)    Fadwa Garci (TUN)    Olufunke Oshonaike (NGR)    Sarah Hanffou (CMR) |
| Pohjois-Amerikan karsintaturnaus | 7.–8. maaliskuuta 2020 | 1 |  Zhang Mo (CAN) |
| Erillinen karsintaturnaus | 14.–17. maaliskuuta 2021 | 5 |  Britt Eerland (NED)    Linda Bergström (SWE)    Polina Mikhailova (OAR)    Yang Xiaoxin (MON)    Suthasini Sawettabut (THA) |
| Aasian karsintaturnaus | 18.–20. maaliskuuta 2021 | 5 |  Anastassiya Lavrova (KAZ)    Batmönkhiin Bolor-Erdene (MGL)    Sutirtha Mukherjee (IND)    Orawan Paranang (THA)    Manika Batra (IND) |
| Etelä- ja Keski-Amerikan karsintaturnaus | 13.–17. huhtikuuta 2021 | 3 |  María Paulina Vega (CHI)    Melanie Díaz (PUR)    Daniela Fonseca (CUB) |
| Euroopan karsintaturnaus | 21.–25. huhtikuuta 2021 | 4 |  Prithika Pavade (FRA)    Yuan Jia Nan (FRA)    Yana Noskova (OAR)    Maria Xiao (ESP) |
| Oseanian paikka |  | 1 |  Sally Yee (FIJ) |
| ITF-ranking |  | 10 |  Margaryta Pesotska (UKR)    Hana Matelová (CZE)    Barbora Balážová (SVK)    Shao Jieni (POR)    Ganna Gaponova (UKR)    Debora Vivarelli (ITA)    Sarah de Nutte (LUX)    Galia Dvorak (ESP)    Rachel Moret (SUI)    Tin-Tin Ho (GBR) |
| Kutsu |  | 1 |  Chelsea Edghill (GUY) |
Vektoripotentiaali

Vektoripotentiaali on matematiikan ja fysiikan tila-avaruuden alue, joka liittyy potentiaaliteoriaan. Vektoripotentiaali voidaan märitellä esimerkiksi magneettiseksi vektoripotentiaaliksi, ja tällöin voidaan laskea magneettivuon tiheyttä. Tällaista magneettivuon tiheyttä selvittävää magneettista vektoripotentiaalia voidaan hyödyntää myös elektrodynamiikassa. Vektoripotentiaaliin liittyvillä laskelmilla voidaan määrittää myös pallon pyörimistä tai pyörteettömyyttä.
Verner Aurola

Verner Johannes Aurola, vuoteen 1919 Mallat (31. tammikuuta 1899 Jääski – 24. lokakuuta 1969 Helsinki) oli rovasti, Helsingin NMKY:n pääsihteeri ja kristillinen kirjailija.
Henkilöhistoria

Verner Aurolan isä oli räätäli Matti Mallat ja äiti Anna Pöhö. Hänen puolisonsa vuodesta 1938 oli Linda Viktoria Gustava Welroos. Geologi Erkki Aurola oli hänen nuorempi veljensä. Verner Aurola kirjoitti ylioppilaaksi Sortavalan lyseosta 1918, suoritti teologian erotutkinnon 1922  ja vihittiin papiksi 1924. Hän suoritti Yhdysvalloissa Springfieldin yliopistossa Bachelor of Science -tutkinnon 1931 ja teologian kandidaatti hänestä tuli Suomessa 1948. Aurola oli Helsingin keskusvankilan apulaisopettaja 1924–1928. Tammisaaren pakkotyölaitoksen vt. pastori 1924–1928, Tilkan päällikköpastori 1941–1943 ja Töölön seurakunnan virallinen apulainen 1943–1944. Helsingin NMKY:n pääsihteeri Aurolasta tuli 1928. Hän toimi myös opettajana ja NMKY:n julkaisemien lehtien Nuori Mies ja Veljesvartio sekä Helsingin NMKY:n Kuukauslehden päätoimittajana, samoin kuin Kirkon Nuorison toimitussihteerinä 1934–1939 ja Uuden Suomen pyhäpäiväsivun toimittajana 1945–1957. Aurolalla oli useita luottamus- ja järjestötehtäviä ja hän julkaisi kristillisiä teoksia. Sota-aikana Aurola toimi sotasairaalan pappina, rovastin arvonimen hän sai vuonna 1947.
Julkaisuja

Miehet etsimässä elämää: Helsingin Nuorten miesten kristillisen yhdistyksen 40-vuotisjuhlajulkaisu 1889-1929, 1929
Poikien kesken, 1929
Nuorisomme siveellisen puhtauden puolesta: esitelmiä siveellisyyskokouksia varten, 1933
Sankarivoittoja kiusauksien keskellä: ohjeita nuorukaisten ja nuorten miesten siveellisyystaistelussa, 1933
Kääntyminen, 1936
Kymmenen ihanaa kesää Degerössä: NMKY:n kesäkoti 1927–1936, 1936
Mitä Oxfordin ryhmäliikkeellä on meille annettavana?, 1936
Turvattu tie: kirjanen sodanaikaisia lukupiirejä varten, 1940
Haavoittuneiden sielunhoitajina: Suomen-Venäjän sodissa 1939–1942, 1942
Miehet ja kristillisyys, 1942
Pojasta mieheksi: kristillisen poika-, nuorukais- ja miestyön käsikirja, 1944,  Yrjö Karilas, Verner J. Aurola, Sulo Karpio, Reino Aalto
Jeesus Kristus on Herra: näkyjä kristillisen nuorison pyhiinvaellusteiltä, 1948
Tottelimme taivaallista näkyä: tunnetut nuorisotyöntekijät kertovat, 1949, toim. Verner Laurila, Helge Ukkola
Tohtori John R. Mott: piirteitä hänen elämästään ja vaikutuksestaan, 1958
Yhteiseltä taipaleelta: Helsingin nuorten miesten kristillinen yhdistys r.y., 1965
Aiheesta muualla

Verner J. Aurola : Ihmisiä, junia, härkiä ja temppeleitä. Matkakuvaus Etu-Intiasta, Helsingin Sanomat, 03.03.1937, nro 60, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Velikoje Selo

| Velikoje Selo Вели́кое Село́ |
| --- | --- |
 Pyhän Nikolauksen kirkko Kosinon luostarissa.
 Velikoje Selo
 Koordinaatit: 57°55′21″N, 31°6′38″E 
Valtio:  Venäjä
Subjekti:  Novgorodin alue
Piiri:  Staraja Russa
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
 – Hallinnon tyyppi:  maalaiskunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  506,03 km²
Väkiluku (2010):  2 700
 
 Kunnan kotisivu 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Velikoje Selo (ven. Вели́кое Село́) on maalaiskunta ja sen keskuskylä Novgorodin alueen Staraja Russan piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Snežajoen varrella 15 kilometriä Staraja Russasta länteen. Kylässä on 143 ja kunnassa 2 700 asukasta (vuonna 2010).
Maantiede ja asutus

Velikoje Selon kunnan pinta-ala on 506,03 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Staraja Russan piirin Nagovon kuntaan, koillisessa Staraja Russaan, idässä Ivanovskojen kuntaan sekä etelässä Poddorjen ja lännessä Volotin piireihin. Pinta-alasta 50,2 % on maatalousmaata ja 43,7 % metsää. Seudun jokia ovat Ilmajärven vesistöön kuuluvat Krekša, Tuleblja, Vyderka, Sneža, Vezovaja, Morilka, Belka, Borovljanka, Hodolopka, Kirillovka, Skovorodenka, Korostovka, Dvinka, Holynja, Kamenka, Bystraja Holynja, Turenka ja Malaška.
Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluu Tulebljan asema ja 78 kylää: Aljoksino, Astrilovo, Baikovo, Baranovo, Bela, Berjozka, Bolšije Bory, Bolšije Gorki, Bolšoje Notškovo, Bortnikovo, Dedkovo, Dedova Luka, Dolžitsy, Dorohnovo, Dorožkino, Dreteno, Dubki, Flarjovo, Gatški, Goluzino, Grigorovo, Gruzovo, Hareno, Harušeno, Hilovo, Ilovets, Kalinovo, Karavajevo, Kobjakino, Korostova, Kortšovka, Kosino, Kosorovo, Krivets, Ljadinki, Lutški, Markovo, Mesjatsevo, Mežnik, Nefedjevo, Nehotitsko, Novaja Derevnja, Novinki, Ostryje Luki, Paryševo, Pašnikovo, Perevoloka, Pestovo, Petruhnovo, Polukovo, Pustoška, Retšnyje Kottsy, Rutšjevyje Kottsy, Sbyševo, Šeikino, Selkava, Sidorovets, Sopki, Sosnitsa, Sotsko, Starina, Štšetinkino, Susolovo, Sysonovo, Tarlajevo, Tšudinovo, Tuleblja, Turgora, Turovo, Vjatškovo, Vyderka, Vysokoje, Zabolotje, Zamošje, Zaretšje, Zeljonaja Dubrava, Žežvannikovo ja Žilino. Suurimmat asutuskeskukset ovat yli kolmensadan asukkaan Susolovo sekä yli kahdensadan asukkaan Bolšije Bory, Tulebljan asema ja Astrilovo. Kolmessatoista kylässä ei ole lainkaan vakituista asutusta. Astrilovon, Bolšije Boryn, Susolovon ja Tulebljan kunnat liitettiin Velikoje Seloon vuonna 2010.
Liikenne, talous ja palvelut

Kunnan läpi kulkee Bologojen ja Dnon välinen rautatie, jolla on Tulebljan asema ja kaksi pysäkkiä. Velikoje Selon kautta kulkevalta Staraja Russan ja Volotin väliseltä maantieltä on linja-autoyhteys myös Novgorodiin. Kylistä on kolme linja-autoreittiä Staraja Russaan.
Työvoimasta 69 % työskentelee kunnan ulkopuolella. Paikallisista elinkeinoista tärkeimpiä ovat maa- ja metsätalous (29,6 %), koulutus (22,1 %) ja rakentaminen (20,8 %). Kunnassa toimii useita karjatiloja ja sikaloita, pellavankäsittelylaitos ja kaksi pientä sahalaitosta.
Palveluihin kuuluu neljä lastentarhaa, Astrilovon alakoulu sekä Bolšije Boryn, Susolovon ja Tulebljan keskikoulut, viisi kulttuuritaloa ja kirjastoa, lääkärin vastaanotto, kuusi lääkintäasemaa ja viisi postikonttoria. Vähittäiskaupasta vastaa piirin kulutusosuuskunta sekä joukko yksityisyrittäjiä.
Nähtävyydet

Seudulla sijaitsee useita muinaisia hautapaikkoja ja uhrikiviä. Rakennusmuistomerkkeihin kuuluu Kosinon Pyhän Nikolauksen luostari kirkkoineen. Kunnan alueella on myös toisen maailmansodan muistomerkkejä.
Aiheesta muualla

Velikoje Selon kunnan sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Velikoje Selon kunta Staraja Russan piirin sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
RF-liitin

IEC 169-2 antenniliitin
RF-liitin on korkeataajuisen radiosignaalin kytkemiseen tarkoitettu elektroniikkaliitin. RF-liittimiä käytetään antennien liittämiseen radiolähettimiin ja -vastaanottimiin sekä joskus radiosignaalin viemiseen laitteilta toisille. RF-liittimillä kytketään yleensä koaksiaalikaapeleita, joissa on sisäjohdin johtavan vaipan sisässä.
RF-liittimiä

IEC-antenniliitin, jolla TV ja radio yleensä liitetään talon antenniverkkoon
BNC-liitin
N-liitin
SMA-liitin
F-liitin
RCA-liitintä on myös käytetty RF-liittimenä.
Merkinnän syy: Liitintyypit, niiden käyttö ja historia laajemmin
Puupapu

| Puupapu |
| --- | --- |
 Puupapu huonekasvina.
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Fabales
Heimo::  Hernekasvit Fabaceae
Suku::  Puupavut Castanospermum
Laji::  australe
Kaksiosainen nimi
 Castanospermum australe  A.Cunn. ex Mudie (1829) 
Katso myös
   Puupapu Wikispeciesissä   Puupapu Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Puupapu (Castanospermum australe) kuuluu hernekasvien heimoon ollen sukunsa ainoa edustaja. Suomessa kasvia käytetään huonekasvina. Kasvin alkuperämaassa Australiassa aboriginaalit käyttävät kasvin suuria papumaisia siemeniä ravintona. Kasvia käytetään siellä myös puistopuuna. Puupavun levinneisyys Australiassa rajoittuu maan itärannikolle, tarkemmin Lismoren kaupungista aina Iron Rangen kansallispuistoon, Queenslandin osavaltiossa. Puun luontainen levinneisyys ei jatku kovinkaan kauas mannermaalle, vain noin 100 km kaistaleelle rannikosta. Puuta esiintyy myös Uudessa-Kaledoniassa ja Vanuatulla.
Lajikuvaus

Puupapu kasvaa luonnonvaraisena kookkaaksi, noin 40 metriä pitkäksi puuksi. Viljeltynä se ei kasva yhtä kookkaaksi, ja huonekasvina katto ja ruukun koko rajoittavat puupavun mittaa. Lehdet ovat tummanvihreät ja hiukan aaltoilevat. Lehtien koko vaihtelee kasvin iän mukaan. Luontaiset kasvupaikat ovat ravinteikkaat maat ja yleensä joentörmät.
Puun kukat ovat perhosmaiset – hernekasville tyypilliset. Kukkien väritys on puna-keltainen ja ne kasvavat monen kukan ryhmissä eli kukinnoissa. Kukinnot ovat usein piilossa puun lehvästössä. Puupavun hedelmä on noin 20 cm:n mittainen palko, jonka väritys on tummanruskeasta mustaan. Palko sisältää useimmiten 2–5 (palon koosta riippuen) kookasta siementä. Siemenen kuori on ruskea, mutta itse siemen on tummanvihreä. Huonekasvina puupapu ei kuki, eikä siksi tee koskaan siemeniä.
Käyttö

Tärkkelyspitoiset siemenet ovat myrkylliset ja aiheuttavat muun muassa oksentelua ja ripulia. Syömäkelpoisia niistä saadaan paahtamalla, viipaloimalla, ja pitämällä juoksevassa vedessä useiden päivien ajan. Tämä huuhtoo myrkylliset ainesosat pois. Huuhdotut siemenviipaleet kuivataan ja jauhetaan, ja jauhosta valmistetaan nuotioleipää. Puupapua on käytetty ravintona tähän tapaan ainakin 2 500 vuotta.
Käyttö > Koristekasvina

Puupapua käytetään koristekasvina sen luontaista kasvualuetta muistuttavassa ilmastossa.
Huonekasvina puupapu on kohtalaisen helppohoitoinen. Jos sille antaa tilaa ja sitä hoitaa hyvin, saa siitä komean pikkupuun. Se tarvitsee paljon valoa (ei kuitenkaan suoraa paahdetta), ja tasainen kastelu on sille hyväksi.
Nimien etymologia

Puupavun suvun tieteellinen nimi Castanospermum tarkoittaa suomeksi "kastanjansiemenen kaltainen"

ja lajinimi australe, on latinaa ja tarkoittaa "eteläistä", tässä tapauksessa sillä viitataan suoraan kasvin alkuperäiseen kasvupaikkaan Australiaan.
Tieteellisessä ja englanninkielisessä nimessä (Moreton Bay Chestnut), viitataan kastanjaan, vaikka kasvitieteellisesti puupapu kuuluu hernekasveihin. Muut nimensä (Black bean, englanniksi) kasvi on saanut suuristaan palon sisältämistä siemenistä, jotka muistuttavat suuria papuja. Tästä kasvi on saanut suomenkielisen nimen "puupapu", eli puu, joka kasvattaa papuja. Kasvista on suomessa käytetty myös nimitystä huonekastanja. Puupapu on kasvitieteellisen sukunsa ainut edustaja.
Aiheesta muualla

AgroForestryTree Database: Castanospermum australe worldagroforestrycentre.org. Viitattu 5.10.2010. (englanniksi)
UniProt – Taxonomy: Castanospermum australe (englanniksi)
Puupavun kukkia ryhmässä.
Palko ja siemeniä.
Vaasan yliopiston filosofinen tiedekunta

Vaasan yliopiston filosofinen tiedekunta on yksi Vaasan yliopiston  kolmesta tiedekunnasta. Tiedekuntaan kuuluvat hallintotieteiden sekä kielten ja viestinnän hallintoalueet. Tiedekunnan alaisuuteen kuuluu myös Vaasan yliopisto kielipalvelut-yksikkö. Perustutkinto-opiskelijoita tiedekunnassa on 1 661, jatko-opiskelijoita 139 ja henkilökuntaa 95 (2016).
Filosofinen tiedekunta syntyi kun yliopiston hallintotieteiden tiedekunta ja humanistinen tiedekunta yhdistyivät 1. tammikuuta 2010.
Tutkimus

Filosofisen tiedekunnan tutkimus keskittyy tiedealueiden mukaisesti kahteen osa-alueeseen: hallintotieteelliseen sekä kielten ja viestinnän tutkimukseen. Hallintotieteellisen tutkimuksen painoaloja ovat julkisen sektorin kansainvälisesti vertaileva tutkimus, hyvinvointipalveluiden arviointitutkimus, hallinnon oikeudellisten kysymysten tutkimus sekä aluetalouden tutkimus. Kielten ja viestinnän tutkimuksen painopistealoja ovat soveltava kieltentuktimus, erityisesti kääntäminen, kielikylpy ja ammattikielet, viestintätieteellinen tutkimus, erityisesti tekninen viestintä ja mediatutkimus sekä kulttuurin ja kirjallisuuden tutkimus.
Koulutus

Vaasan yliopiston filosofisen tiedekunnan koulutus on järjestetty tiedealueiden jaon mukaisesti yhteiskuntatieteellistä koulutusta antavaan hallintotieteellinen tiedealueeseen ja humanistista koulutusta antavaan Kielet ja viestintä-tiedealueeseen.
Koulutus > Hallintotieteet

Hallintotieteet ovat hallintoa ja julkista toimintaa tutkivia yhteiskuntatieteitä. Hallintotieteiden koulutuksessa näkökulmina ovat julkisen toiminnan järjestäminen, palvleut, johtaminen, kehittäminen, oikeus, ympäristö ja talous. Hallintotieteiden tiedealueen tavoitetutkintoja ovat hallintotieteiden kandidaatti (HTK), hallintotieteiden maisteri (HTM) ja hallintotieteiden tohtori (HTT)
Koulutus > Kielet ja viestintä

Kielten ja viestinnän koulutus on kansainvälistymistä ja monikulttuurista toimintaa tutkivaa humanismia. Kielten ja viestinnän koulutuksessa keskitytään kääntämiseen ja ammattikieliin, kielikylpyyn, monikielisyyteen, eri kielialueiden kirjallisuuteen ja kulttuuriin, tulkkaukseen sekä kieli- ja viestintätieteisiin. Kielten ja viestinnän tiedealueen tavoitetutkintoja ovat humanististen tieteiden kandidaatti (HuK), filosofian maisteri (FM) ja filosofian tohtori (FT).
Hallinto > Dekaani

Dekaani toimii tiedekuntansa johtajana ja vastaa toiminnan kehittämisestä sekä tuloksellisuudesta. Dekaanin tehtävä on päätoiminen, ja siihen nimitetään kahdeksi vuodeksi kerrallaan. Dekaanit nimittää yliopiston rehtori.
Hallinto > Tiedekuntahallinto

Tiedekuntahallinto vastaa tiedekunnan päätöksenteon valmistelusta ja toimeenpanosta. Tiedekuntahallintoon kuuluvat dekaani, varadekaani, hallintopäällikkö ja hallintosihteeri.
Hallinto > Tiedekuntaneuvosto

Tiedekuntaneuvosto on kolmijakoinen, professorikuntaa, muuta henkilökuntaa ja opiskelijoita edustava päätöksentekoelin, joka tekee päätökset tiedekuntaa koskevista merkittävistä asioista. Tiedekunnan dekaani toimii teidekuntaneuvoston puheenjohtajana ja sihteerinä toimii tiedekunnan assistentti. Yksiköiden päälliköt, koulutusvastaavat ja amanuenssit toimivat tiedekunnan valmistelijoina.
Hallinto > Tiedekunnan johtoryhmä

Tiedekunnan johtoryhmän muodostavat tiedekuntahallinto, yksiköiden johtajat ja tiedekunnan edustajat yliopiston hallituksessa. Dekaani toimii johtoryhmän puheenjohtajana ja assistentti sihteerinä. Valmistelijana toimii päällikkö.
Hallinto > Yksiköt > Hallintotieteiden tiedealue

Aluetiede
Julkisjohtaminen
Julkisoikeus
Sosiaali- ja terveyshallintotiede
Hallinto > Yksiköt > Kielet ja viestintä-tiedealue

Englannin kieli
Nykysuomi ja kääntäminen
Pohjoismaiset kielet
Saksan kieli ja kirjallisuus
Viestintätieteet
Aiheesta muualla

Vaasan yliopiston filosofinen tiedekunta
Reijo Salo

Reijo Salo on seuraavien henkilöiden nimi:
Reijo Eino Salo (1939–2018), pesäpalloilija
Reijo Olavi Salo (1941–2015), pesäpalloilija
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Reijo Salo”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Varikó

| Varikó Βαρικό |
| --- | --- |
 Varikón seudun maisemia.
 Kunnallisyksikön sijainti
 Varikó
 Koordinaatit: 40°32′21″N, 21°30′13″E 
Valtio:  Kreikka
Hajautetun hallinnon alue:  Epeiros jaLänsi-Makedonia
Alue:  Länsi-Makedonia
Alueyksikkö:  Flórina
Kunta:  Amýntaio
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kunnallisyksikkö, entinen kyläkunta, kylä
 – Kallikrates-koodi:  170203
Väkiluku (2011):  638
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Postinumero:  500 05
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Varikó (kreik. Βαρικό) on Kreikan kylä sekä samanniminen Amýntaion kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Βαρικού, Dimotikí Enótita Varikoú) ja entinen itsenäinen kyläkunta. Se sijaitsee Flórinan alueyksikössä Länsi-Makedonian alueella. Kylän ja kunnallisyksikön väkiluku on 638 (vuonna 2011).
Varikón kylä sijaitsee linnuntietä noin 39 kilometriä eteläkaakkoon Flórinasta, noin 21 kilometriä itään Kastoriásta ja noin 17 kilometriä länteen Ptolemaḯdasta. Varikón kunnallisyksikkö käsittää Amýntaion kunnan eteläosan. Varikó oli itsenäinen kyläkunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Amýntaion kuntaan yhdessä Aetóksen, Filótaksen, Léchovon ja Nymfaíon kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Varikó Wikimedia Commonsissa
Riuttasaari (Sysmä, Päijänne)

Riuttasaari
| --- | --- |
Sijainti:  Sysmä Päijät-Häme Suomi
Vesialue:  Päijänne
Korkein kohta:  92,5 m 
Pinta-ala:  8,2 ha  
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Riuttasaari  on Päijänteen saari Päijät-Hämeessä Sysmässä. Se kuuluu Päijänteen kansallispuistoon.
Maantietoa

Saari on 540 metriä pitkä, 240 metriä leveä ja sen pinta-ala on 8,2 hehtaaria . Se sijaitsee Virmailanselän itäosassa Paatsalon ja mantereen välissä. Se kuuluu saariryhmään, joka seuraa Rapalanniemen rannikkoa. Saaren pohjoispuolella ovat Lehtisaaret ja eteläpuolella Latosaaret. Matkaa Paatsaloon on 900 metriä ja mantereelle 400 metriä. Sen lähellä sijaitsevat Marketansaari, Honkasaari, Latosaarien seitsemän pikkusaarta  sekä neljä luotoa sen omasta lahdesta. Kyseinen lahti sijaitsee saaren luoteispäässä. Saari on matala ja sillä on kaksi kallioista pikkumäkeä. Näistä kahdesta mäestä korkein kohoaa 14 metrin korkeuteen Päijänteen vedenpinnasta. Saari on autio.
Luontoarvoja

Koko saari muodostaa yhtenäisen luonnonsuojelualueen, joka kuuluu Päijänteen kansallispuistoon yhdessä useimpien naapurisaarien kanssa. Kansallispuiston alueet muodostavat yhden Natura 2000-alueen Päijänteen alueen (10 857 hehtaaria, FI0335003).