stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mirko Harjula

Mirko Toni Arvid Harjula (s. 1975) on helsinkiläinen filosofian maisteri (venäjän kääntäminen ja tulkkaus), joka tutkii historiaa sekä kirjoittaa ja kääntää lähinnä historia-aiheista kirjallisuutta. Tutkimuksessaan hän pyrkii esittelemään vähälle tutkimushuomiolle jääneitä puolia Suomen ja Venäjän yhteisestä historiasta sekä tuomaan kotimaisen yleisön ulottuville heikosti tunnetuista lähteistä keräämäänsä ja koostamaansa tietoa. Syksystä 2017 Harjula on jatko-opiskelija Helsingin yliopistossa ja kirjoittaa väitöskirjaa suomalaistaustaisista upseereista Venäjän asevoimissa 1717-1917.
Julkaisut

Suomalaiset Venäjän sisällissodassa 1917–1922 (Suomalaisen Kirjallisuuden Seura 2006),  ISBN 951-746-742-7
Venäjän Karjala ja Muurmanni 1914–1922 (Suomalaisen Kirjallisuuden Seura 2007),  ISBN 978-951-746-916-6
Viro 1914–1922 (Suomalaisen Kirjallisuuden Seura 2009),  ISBN 978-952-222-085-1
Romanian historia (Books on Demand 2009),  ISBN 978-952-92-5264-0
Saksan liittolaiset toisessa maailmansodassa 1939-1945 (Books on Demand 2009),  ISBN 978-952-498-200-9
Itämeri 1914–1921 (Books on Demand 2010),  ISBN 978-952-498-383-9
Eesti 1914–1922 (Tänapäev 2011),  ISBN 978-9985-62-991-8
"Ryssänupseerit" (Books on Demand 2013),  ISBN 978-952-286-566-3
Punaryssä. Romaani (Books on Demand 2015),  ISBN 978-952-318-304-9
Kaarlo Kivekäs - kolmen armeijan kenraali (Docendo 2017),  ISBN 978-952-291-410-1
Suuri peli ja suomalaiset. Keski-Aasian jako ja suomalaistaustaiset upseerit 1835-1885 (Books on Demand 2020),  ISBN 978-952-802-534-4
Koko kansan kasvatuslaitos. Sattumuksia ja ilmiöitä Suomen puolustuslaitoksen perustamiskaudelta 1918-1924 (Books on Demand 2020),  ISBN 978-952-802-423-1
Kääntänyt

Monikasvoinen Suomi Timo Vihavainen, Olga Iljuha (toim.) (Edita 2009),  ISBN 978-951-375-341-2 (osa)
Tuntematon talvisota Timo Vihavainen, Andrei Saharov (toim.) (Edita 2009),  ISBN 978-951-37-5598-0 (osa}
Suomi ja Venäjä 1808–1809 Timo Vihavainen, Andrei Saharov (toim.) (Renvall institute 2010),  ISBN 978-952-10-6741-9 (osa)
Stalinin salainen jatkosota Timo Vihavainen, Ljudmila Kolodnikova (toim.) (Docendo 2014),  ISBN 978-952-291-091-2 (ven. asiakirjat)
Näin sen muistan Mihail Gorbatsov (Minerva 2015),  ISBN 978-952-312-099-0
Yönoidat Ljuba Vinogradova (Minerva 2015),  ISBN 978-952-312-185-0
Kannaksen suurtaistelut kesällä 1944 venäläisin silmin Bair Irincheev (Minerva 2016),  ISBN 978-952-312-049-5
Varjo Suomen yllä - Stalinin salaiset kansiot Timo Vihavainen, Ohto Manninen, Kimmo Rentola, Sergei Zuravljov (toim.) (Docendo 2017),  ISBN 978-952-291-387-6 (ven. asiakirjat)
Suomen armeijan venäläinen perintö. Tsaarin upseerit ja itänaapurin kalusto Suomen puolustusvoimissa 1918-1948 Viacheslav Nikitin (Minerva 2018),  ISBN 978-952-312-706-7
Vakoojat vastakkain. Suomen ja Neuvostoliiton tiedustelusota 1939-1944 Sergei Verigin (Minerva 2019),  ISBN 978-952-312-806-4
Itä-Karjalan pakolaiset. Tie kotiin Jelena Usatseva (Karjalan Sivistysseura - Periodika 2020),  ISBN 978-5-88170-375-2
Taistelua ja kuolemaa. Neuvosto-Karjalan suomalaiset 1920- ja 1930-luvuilla Irina Takala (Karjalan Sivistysseura 2021),  ISBN 978-952-7193-55-6
Karjalan kuningas. Eversti P. J. Woods ja brittiläinen interventio Pohjois-Venäjälle 1918-1919 Nick Baron (Karjalan Sivistysseura 2021),  ISBN 978-952-7193-41-9
Kentälle jääneet. Kannaksella 1944 kadoneita sotilaita ja heidän etsintänsä Slava Skokov, Mikko Porvali (Atena 2023),  ISBN 978-951-1474-79-1 (ven. osat)
Aiheesta muualla

Huhtanen, Jarmo: ”Nimet ovat tässä. Siinä on tuhat sivua” – tutkija Mirko Harjulan jäljitti Venäjän armeijan suomalaiset ”ryssänupseerit” kahdensadan vuoden ajalta. Helsingin Sanomat, 22.2.2020.  Artikkelin verkkoversio. Viitattu 21.3.2020.
Dubai Mall

| Dubai Mall |
| --- | --- |

Sijainti:  Dubai, Yhdistyneet arabiemiirikunnat
Avattu:  4. marraskuuta 2008
Arkkitehti:  DP Architects Pte Ltd.
Omistaja:  Emaar Properties
Liikkeiden määrä:  yli 1 300
Päävuokralaisia:  2
Kerrosten määrä:  6
Pysäköintipaikkoja:  14 000
Kotisivu
Dubai Mall on Dubaissa, Yhdistyneissä arabiemiraateissa sijaitseva kauppakeskus, jossa on yli 1 300 myymälää, viiden tähden hotelli, akvaario ja luistinrata. Dubai Mall sijaitsee maailman korkeimman rakennuksen, Burj Khalifan yhteydessä. Jalokivi- ja kultasepänliikkeitä on kaikkiaan 220, ja niillä on tilaa yhteensä 79 000 neliömetriä. Ravintoloita ostoskeskuksessa on 160. Pysäköintialueita on kolme ja niissä tilaa 14 000 autolle. Akvaariossa on kaikkiaan 33 000 kalaa ja muita mereneläviä. Luistinradalle mahtuu 2 000 luistelijaa.
Kauppakeskuksen oli alun perin tarkoitus avautua elokuussa 2008, mutta sitä lykättiin kahdella kuukaudella. Avajaiset viivätyivät jälleen 30. lokakuuta, kunnes ne pidettiin virallisesti 4. marraskuuta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Dubai Mall Wikimedia Commonsissa
Anne-Sophie Mutter

| Anne-Sophie Mutter |
| --- | --- |
 Anne-Sophie Mutter vuonna 2013.
Henkilötiedot
Syntynyt: 29. kesäkuuta 1963 (ikä 61) Rheinfelden, Baden-Württemberg, Saksa
Ammatti:  muusikko
Puoliso:  Detlef Wunderlich (1989–1995)   André Previn (2002–2006)
Muusikko
Tyylilajit:  klassinen
Soittimet:  viulu
Levy-yhtiöt:   Deutsche Grammophon  EMI Classics  Erato 
Aiheesta muualla
Kotisivut
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Anne-Sophie Mutter, (s. 29. kesäkuuta 1963 Rheinfelden, Baden-Württemberg, Saksa) (joskus myös esiintyy nimen muoto Ann-Sophie Mutter) on saksalainen viulisti.
Varhainen elämä

Anne-Sophie Mutter aloitti pianonsoiton viisivuotiaana. Pian sen jälkeen hän aloitti viulunsoiton Erna Honigbergerin ja Aida Stuckin oppilaana. Hän oli lapsitähti, joka voitti useita kilpailuja ja vapautettiin koulunkäynnistä. Herbert von Karajan kutsui hänet esiintymään Berliinin filharmonikkojen kanssa 13-vuotiaana. Vuonna 1977 Mutter debytoi Salzburgin musiikkijuhlilla English Chamber Orchestran solistina Daniel Barenboimin johdolla. Hän levytti ensimmäisen kerran 15-vuotiaana, Mozartin kolmannen ja viidennen viulukonserton. Anne-Sophie Mutter debytoi Yhdysvalloissa 1980 New Yorkin filharmonikkojen solistina Zubin Mehtan johdolla.
Ura

Myöhemmin Mutter on keskittynyt soittamaan modernia musiikkia. Hänelle on omistettu useita nykymusiikkiteoksia, muun muassa Henri Dutilleux’n Sur le Même Accord, Witold Lutosławskin Partita, Krzysztof Pendereckin toinen viulukonsertto ja Wolfgang Rihmin Gesungene Zeit. Mutter on saanut useita palkintoja, muun muassa vuoden taiteilijan arvonimen Saksassa ja kaksi Grammyä.
Mutter vihittiin ensimmäisen aviomiehensä Detlef Wunderlichin kanssa 1989, ja pariskunta sai kaksi lasta. Wunderlich kuoli 1995. Vuonna 2002 Anne-Sophie Mutter meni uusiin naimisiin pianisti ja kapellimestari André Previnin kanssa. Hän asui Münchenissä Previnin ja lastensa kanssa. Vuonna 2006 Mutterin toimisto tiedotti, että hän ja Previn olivat eronneet.
Anne-Sophie Mutterilla on omistuksessaan kaksi Stradivariusta, 1703 rakennettu ”Emiliani” ja 1710 rakennettu ”Lord Dunn-Raven”.
Osittainen diskografia

Deutsche Grammophon:
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Mozart Violin Concertos Nos. 3 & 5 (1978)  Beethoven Triple Concerto (1980)  Brahms Violin Concerto (1982)  Brahms Double Concerto (1983)  Tchaikovsky Violin Concerto (1988)  Lutosławski Partita & Chain 2 / Stravinsky Violin Concerto (1988)  Beethoven: The String Trios (1989)  Bartok Violin Concerto No. 2 / Moret en Rêve (1991)  Berg Violin Concerto/Rihm Time Chant (1992)  |  Carmen-Fantasie (1993)  Romance (1995)  Sibelius Violin Concerto (1995)  The Berlin Recital (1996)  Brahms Violin Concerto / Schumann Fantasy for Violin and Orchestra (1997)  Penderecki Violin Concerto No. 2 / Bartok Sonata for Violin and Piano No. 2 (1997)  Beethoven The Violin Sonatas (1998)  Vivaldi The Four Seasons (1999)  Recital 2000 (2000)  |  Lutosławski Partita for Violin and Orchestra/Chain 2 (2002)  Beethoven Violin Concerto (2002)  Tango Song and Dance (2003)  Previn Violin Concerto/Bernstein Serenade (2003)  Tchaikovsky & Korngold Violin Concertos (2004)  Dutilleux Sur le même accord/Bartok Violin Concerto No. 2 / Stravinsky Concerto en ré (2005)  Mozart The Violin Concertos (2005)  Mozart Piano Trios K502, K542, K548 (2006)  Mozart The Violin Sonatas (2006)  |
EMI Classics:
Mozart Violin Concertos Nos. 2 & 4 (1982)
Bach Violin Concertos / Concerto for Two Violins and Orchestra (1983)
Brahms Violin Sonatas (1983)
Vivaldi The Four Seasons (1984)
Lalo: Symphonie Espagnole / Sarasate: Zigeunerweisen (1985)
Mozart Violin Concerto No. 1, Sinfonia Concertante (1991)
Erato:
Glazunov Violin Concerto / Prokofiev Violin Concerto No. 1 (1989)
Aiheesta muualla

Kotisivut. (englanniksi, saksaksi)
Anne-Sophie Mutter (taiteilijasivu) Deutsche Grammophon. Arkistoitu 8.1.2018. Viitattu 7.1.2018. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Australia  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Grammy Awards  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Yhdysvaltain työministeri

| Yhdysvaltain työministeri |
| --- | --- |
 United States Secretary of Labor
 
 
 Nykyinen Julie Su (vt.) 11. maaliskuuta 2023 lähtien
Nimittäjä:  Yhdysvaltain presidentti
Perustettu:  4. maaliskuuta 1913
Ensimmäinen:  William Bauchop Wilson
Kotisivut:  Secretary of Labor
Yhdysvaltain työministeri (engl. United States Secretary of Labor) on Yhdysvaltain työministeriön johtaja, hallituksen jäsen ja järjestyksessä yhdestoista presidentin sijainen. Ministerin tehtäviin kuuluu ammattiliitto- ja työpaikkalakien valvominen.lähde?
Virkaatekevä työministeri Al Stewart astui virkaan 20. tammikuuta 2021. Seuraavaksi työministeriksi presidentti Joe Biden nimitti Bostonin pormestarin Marty Walshin. Walsh jätti tehtävänsä maaliskuussa 2023, ja hänen virkaa toimittavaksi seuraajaksi valittiin entinen varatyöministeri Julie Su.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Yhdysvaltain työministeri Wikimedia Commonsissa
| n k  Yhdysvaltain työministerit |
| --- | --- | --- |
|  Wilson  Davis  Doak  Perkins  Schwellenbach  Tobin  Durkin  Mitchell  Goldberg  Wirtz  Shultz  Hodgson  Brennan  Dunlop  Usery  Marshall  Donovan  Brock  McLaughlin  Dole  Martin  Reich  Herman  Chao  Solis  Perez  Acosta  Scalia  Stewart  Walsh  Su  |  Wilson  Davis  Doak  Perkins  Schwellenbach  Tobin  Durkin  Mitchell  Goldberg  Wirtz  Shultz  Hodgson  Brennan  Dunlop  Usery  Marshall  Donovan  Brock  McLaughlin  Dole  Martin  Reich  Herman  Chao  Solis  Perez  Acosta  Scalia  Stewart  Walsh  Su  |  |
Saarijärven kirkko

| Saarijärven kirkko |
| --- | --- |
 Saarijärven kirkko
Sijainti:  Saarijärvi
Koordinaatit:  62°42′18″N, 025°15′58″E
Seurakunta:  Saarijärven seurakunta
Rakentamisvuosi:  1849
Suunnittelija:  A. F. Granstedt
Materiaali:  puu
Tyylisuunta:  uusklassismi
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Saarijärven kirkon sankarihaudat kesällä 2015
Rakkauden velka on ikuinen
Saarijärven kirkko on rakennettu intendentinkonttorissa Carl Ludvig Engelin kaudella laadittujen piirustusten mukaan, ja sen varsinaisena suunnittelijana pidetään A. F. Granstedtia. Rakennustyötä johti Jaakko Heikinpoika Kuorikoski vuonna 1849.
Puinen kirkkorakennus on tasavartinen sisäviisteinen ristikirkko. Ristivarret ovat satulakattoiset. Kirkon kahdeksankulmaisessa keskiössä on kattolyhtyyn päättyvä suuri, halkaisijaltaan 18-metrinen kupoli. Lyhdyn laessa oleva Kristuksen ylösnousemuksen symboli, kullattu aurinko, on lattiapinnasta mitattuna 29,10 metrin korkeudessa. Empiren klassinen muotokieli hallitsee julkisivuja. Kuoripäätyä lukuun ottamatta kirkkosalia kiertää yhtenäinen lehteri. Auringonvalo siivilöityy kattolyhdyn ikkunoista kirkon sisätilaan. Ensimmäiset, 27-äänikertaiset urut hankittiin vuonna 1901 Kangasalan urkutehtaalta. Vuosisadan alussa kirkkoon asennettiin myös lämmityslaitteet.
Kirkon alttaritaulu vihittiin käyttöön vuonna 1911. Taidemaalari Aleksandra Såltinin teos esittää kirkastusvuoritapahtumaa. Saarnatuolin koristeena olleet saarijärveläisen taiteilija Hannes Autereen puuveistokset Enkeli ja Madonna ovat edelleen kirkossa. Kirkossa olevat Johan N. Backmannin Ristiinnaulittua ja Ehtoollista esittävät alttaritaulut ovat edellisestä kirkosta, jonne ne hankittiin vuonna 1756.
Kirkon ensimmäinen peruskorjaus tehtiin arkkitehti Kauno S. Kallion suunnitelmien mukaan. Tuolloin kirkkoon asennettiin sähkövalot ja kupolin valoaukko peitettiin. Toisen peruskorjauksen 1961 suunnitteli arkkitehti Veikko Leisten. Kolmas laaja kunnostus valmistui vuonna 1998 seinäjokelaisen arkkitehti Aulis Jääskeläisen toteuttamana. Tällöin avattiin umpeenlaudoitettu kupoli, ja uusi saarnastuoli tehtiin kirkon ensimmäisen saarnastuolin pohjalta.
Saarijärven ensimmäinen kirkkorakennus oli noin vuodelta 1593. Toinen kirkko vuodelta 1628 oli pitkäkirkko. Kolmas kirkko rakennettiin vuonna 1694.
Saarijärven seurakunta perustettiin vuonna 1628, kun se Palavasalmi-nimisenä kappeliseurakuntana erotettiin Rautalammin emäseurakunnasta. Seurakunta itsenäistyi vuonna 1639 ja sai 1690 nimen Saarijärvi. Vuonna 2007 Saarijärveen liitettiin vapaaehtoisella seurakuntaliitoksella Kannonkosken, Kivijärven ja Pylkönmäen seurakunnat. Niistä tuli Saarijärven seurakuntaan kuuluvia kappeliseurakuntia. Nykyisin Saarijärven seurakunta on noin 11 500 jäsenen yhteisö.
Kirkon sankarihautausmaan sankaripatsas on kuvanveistäjä Hannes Autereen pronssiveistos Kotiseudun henki vuodelta 1953.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Saarijärven kirkko Wikimedia Commonsissa
Jussi Jäppinen (valokuvat), Heli-Maija Voutilainen (teksti): Keski-Suomen kirkot, s. 122-125 (Saarijärvi - Emäpitäjän mahtikirkko).  (Päivitetty laitos, teos julkaistu alkujaan 2002)  Jyväskylä:  Kirjakaari, 2016.  ISBN 9789527187043
| n k Perustiedot Wikidatassa: Saarijärven kirkko (Q15630047)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: kirkko
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Saarijärvi
sijainti: Saarijärven keskustaajama
katuosoite: Paavontie 8, 43100 Saarijärvi
koordinaatit: 62°42′18″N 25°15′56″E﻿ / ﻿62.70498°N 25.26544°E﻿ / 62.70498; 25.26544
Ruokepuolinen

Ruokepuolinen, Ruokopuolinen tai Ruotepuolinen voi tarkoittaa seuraavia vesistöjä:
Ruokepuolinen

Ruokepuolinen, järvi Jyväskylän Ruokkeella
Ruokepuolinen, järvi Muuramessa Jyväskylän rajalla
Ruokepuolinen eli Ruokepuolinen-Syväjärvi, järvi Mäntyharjulla
Alainen Ruokepuolinen, lampi Jyväskylän Korpilahdella
Iso Ruokepuolinen, järvi Kouvolan ja Heinolan rajalla
Keskinen Ruokepuolinen, lampi Jyväskylän Korpilahdella
Yläinen Ruokepuolinen, lampi Jyväskylän Korpilahdella
Ruokopuolinen

Ruokopuolinen, järvi Asikkalan Hanjärvenkulmalla
Ruokopuolinen, järvi Asikkalan Urajärvellä
Ruotepuolinen

Ruotepuolinen, lampi Jämsän Petäiskulmalla
Ruotepuolinen, järvi Padasjoella.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, jolla luetellaan useita samannimisiä järviä.
Bang Chan

| Bang Chan> 방찬 |
| --- | --- |
 Bang Chan vuonna 2019
Henkilötiedot
Koko nimi:  Christopher Bang
Syntynyt: 3. lokakuuta 1997 (ikä 27) Soul, Korean tasavalta
Ammatti:  laulaja-lauluntekijä tuottaja tanssija
Muusikko
Taiteilijanimi:  Bang Chan CB97
Laulukielet:  korea englanti japani
Aktiivisena:  2017–
Tyylilajit:  K-pop hip-hop
Soittimet:  piano ja kitara 
Yhtyeet:  Stray Kids
Levy-yhtiöt:  JYP Entertainment
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Kotisivut
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Bang Chan (oik. Christopher Bahng. (Hangul: 방찬; s. 3. lokakuuta 1997 Soul, Korean tasavalta) on australialainen laulaja-lauluntekijä ja tuottaja. Hän kuuluu eteläkorealaiseen Stray Kids-yhtyeeseen ja sen tuottaja-trioon 3Racha.
Lapsuus ja uran alku

Christopher Bahng syntyi 3. lokakuuta 1997 Soulissa, Korean tasavallassa. Bahng muutti perheineen Sydneyyn, Australiaan hänen ollessaan nuori. Bahngin perheeseen kuuluu vanhempien lisäksi sisarukset Lucas sekä Hannah Bahng. Bahng kävi yläkoulun Newtonissa, Sydneyssä, Uudessa Etelä-Walesissa. Hän kävi koulua myöhemmin myös Koreassa. Bahng puhuu koreaa, englantia sekä japania.
Bahng on harrastanut balettia ja nykytanssia. Hän muutti Souliin vuonna 2010, kun tuli valituksi JYP Entertainmentin harjoittelijaksi. Bahng toimi JYP Entertainmentin harjoittelijana seitsemän vuotta.
Ura

Bahng perusti hip-hop-trion 3Racha vuoden 2016 lopussa yhdessä Seo Changbinin sekä Han Jisungin kanssa. Trio julkaisi useimmat kappaleensa SoundCloud-internet-palveluun.
Bahng sekä 3Racha osallistuivat levy-yhtiönsä ohjelmaan Stray Kids vuonna 2017. Maaliskuun 26. päivä 2018 yhtye debytoi I Am Not -EP:llä. Bahng on tuottanut ja sanoittanut suurimman osan Stray Kidsin kappaleista.
Diskografia

Bahng on osallistunut seuraavien albumeiden sanoittamiseen ja tuottamiseen:
J:/2017/mixtape (2017)
3Days (2017)
Horizon (2017)
Mixtape (2018)
I Am Not (2018)
I Am Who (2018)
I Am You (2018)
Clé 1: Miroh (2019)
Clé: Levanter (2019)
Go生 (2020), uudelleenjulkaisu In生 (2020)
All In (2020)
Noeasy (2021)
Christmas EveL (2021)
Oddinary (2022)
Circus (2022)
Maxident (2022)
5-Star (2023)
Rock-Star (2023)
Mimi

| Mimi |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Mimmi
Vastineita eri kielissä:  Mim, Mimmy
Nimen alkuperä:  Maria
Infobox OKNimi-testi OK: 
Mimi on naisen etunimi. Se on alun perin Maria-nimen ranskalainen kutsumamuoto.
Suomessa Mimi oli ennen vuotta 1960 annettu nimeksi vain muutamalle henkilölle. Vuosina 1960–2019 syntyneitä Mimi-nimisiä naisia on 223.
Mimi voi olla myös esimerkiksi Mirjasta käytetty lempinimi.
Tunnettuja Mimi-nimisiä

Mimi Benzell (1924–1970), yhdysvaltalainen ooppera- ja viihdelaulaja
Mimi Kuzyk (s. 1952), kanadalainen näyttelijä
Mimi Leder (s. 1952), yhdysvaltalainen elokuva- ja televisio-ohjaaja
Mimi Pollak (1903–1999), ruotsalainen näyttelijä ja ohjaaja
Mimi Rogers (s. 1956), yhdysvaltalainen näyttelijä
Mimi Saric, oik. Mislav Saric (s. 1983), australialainen jalkapalloilija
Lempinimenä, taiteilijanimenä tai koodinimenä

Mimi, yhdysvaltalaisen R&B-laulaja Mariah Careyn (s. 1969) lempinimi, jota hän käytti albuminsa The Emancipation of Mimi nimessä.
Mimi, eteläkorealaisen Oh My Girl -yhtyeen laulajan Kim Mi-hyun (s. 1995) taiteilijanimi.
Mimi, intialaisnäyttelijä Priyanka Chopran (s. 1982) lempinimi.
Kuvitteellisia Mimi-nimisiä

Miriam ”Mimi” Lockhart, hahmo televisiosarjassa Päivien viemää
Mimi, Mimi ja Kuku -musiikkiteatteriduon toinen osapuoli
Mimì, päähenkilö Puccinin oopperassa La bohème
Mimi Tachikawa, hahmo animesarjassa Digimon
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mimi Wikimedia Commonsissa
Rakennusalan työvälinemuseo

| Rakennusalan työvälinemuseo |
| --- | --- |
Tyyppi:  Museo 
Osoite:  Naruportintie 68, 02860 Espoo  
Sijainti:  Kirkkonummi 
Perustettu:  1976  
Koordinaatit:  60°16′44″N, 24°30′00″E
 fiRakennusalan työvälinemuseo 
  
Rakennusalan työvälinemuseo oli erikoismuseo Kirkkonummella. Siellä oli työvälineitä 1800-luvulta tähän päivän saakka. Se toimi aiemmin kaksikerroksisessa rakennuksessa, joka sijaitsee Hotelli Nuuksion yhteydessä. Nykyisin museo on suljettu ja kokoelmat ovat osa Työväenmuseo Werstaan kokoelmia.
Aiheesta muualla

Uudenmaan museo-opas
| n k Perustiedot Wikidatassa: Rakennusalan työvälinemuseo (Q97199282)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: museo
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Kirkkonummi
katuosoite: Naruportintie 68, 02860 Espoo
koordinaatit: 60°16′45″N 24°29′59″E﻿ / ﻿60.27922°N 24.49985°E﻿ / 60.27922; 24.49985
Luettelo vuonna 2002 kuolleista henkilöistä

Tämä on luettelo vuonna 2002 kuolleista tunnetuista henkilöistä. Henkilöt on lueteltu kuolinpäivän mukaisesti, samana päivänä kuolleet sukunimen mukaisessa aakkosjärjestyksessä. Jos henkilöstä ei ole kirjoitettu artikkelia, luettelossa mainitaan lähde.
Tammikuu

2. tammikuuta – Armi Aavikko, suomalainen laulaja, Miss Suomi 1977 (s. 1958)
3. tammikuuta – Freddy Heineken, alankomaalainen liikemies (entinen Heineken-oluttehtaan johtaja) (s. 1923)
3. tammikuuta – Heikki Nurminen, suomalainen oopperalaulaja (s. 1921)
4. tammikuuta – Georg "Åby" Ericson, ruotsalainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja (s. 1919)
4. tammikuuta – Isto Virtanen, suomalainen jääkiekkoilija (s. 1935)
6. tammikuuta – Max Perutz, vuoden 1962 Nobelin kemianpalkinnon saanut itävaltalais-brittiläinen molekyylibiologi (s. 1914)
7. tammikuuta – Björn Landström, suomalainen kirjailija ja taiteilija (s. 1917)
8. tammikuuta – Aleksandr Prohorov, vuoden 1964 Nobelin fysiikanpalkinnon saanut neuvostoliittolainen fyysikko (s. 1916)
9. tammikuuta – Sture Häggblom, suomalainen yritysjohtaja ja kauppaneuvos (s. 1931)
12. tammikuuta – Cyrus Vance, yhdysvaltalainen lakimies ja poliitikko (s. 1917)
15. tammikuuta – José Maria Sanchez-Silva, espanjalainen lastenkirjailija ja lehtitoimittaja (s. 1911)
17. tammikuuta – Camilo José Cela, vuoden 1989 Nobelin kirjallisuuspalkinnon saanut espanjalainen kirjailija (s. 1916)
18. tammikuuta – Jorma Karhunen, suomalainen sotilas ja mannerheim-ristin ritari (s. 1913)
19. tammikuuta – Martti Miettunen, suomalainen valtioneuvos ja pääministeri (s. 1907)
20. tammikuuta – Feliks Pirts, neuvostoliittolais-virolainen kuulantyöntäjä (s. 1930)
20. tammikuuta – Sirkka Rikka, amerikansuomalainen Neuvostoliitossa kuuluisaksi noussut laulaja (s. 1912)
23. tammikuuta – Pierre Bourdieu, ranskalainen sosiologi ja kulttuuriantropologi (s. 1930)
24. tammikuuta – Irma Tähtiranta, suomalainen kirjailija (s. 1911)
26. tammikuuta – Heikki Määttänen, suomalainen näyttelijä (s. 1949)
28. tammikuuta – Astrid Lindgren, ruotsalainen lastenkirjailija (s. 1907)
28. tammikuuta – Jack Witikka, suomalainen teatteri- ja elokuvaohjaaja sekä teatterinjohtaja (s. 1916)
Helmikuu

4. helmikuuta – Asko Martinheimo, suomalainen kirjailija (s. 1934)
7. helmikuuta – Tony Pond, brittiläinen ralliautoilija (s. 1945)
8. helmikuuta – Ong Teng Cheong, Singaporen presidentti 1993–1999 (s. 1936)
9. helmikuuta – Yhdistyneen kuningaskunnan prinsessa Margaret (s. 1930)
10. helmikuuta – Reino Fri, suomalainen jalkapalloilija ja jääpalloilija (s. 1907)
10. helmikuuta – Traudl Junge, Adolf Hitlerin viimeinen henkilökohtainen sihteeri (s. 1920)
13. helmikuuta – Waylon Jennings, yhdysvaltalainen countrymusiikin laulaja, kitaristi ja basisti (s. 1937)
13. helmikuuta – Olavi Tuomaala, suomalainen kunnallisneuvos (s. 1908)
13. helmikuuta – Heikki Wirtanen, suomalainen päätoimittaja ja pakinoitsija (s. 1947)
14. helmikuuta – Nils Erik Bæhrendtz, ruotsalainen juontaja (s. 1916)
15. helmikuuta – Jaakko Paalasmaa, suomalainen yritysjohtaja ja kauppaneuvos (s. 1924)
16. helmikuuta – Anja Eerikäinen, suomalainen eläinsuojeluvalvoja (s. 1933)
19. helmikuuta – Jorma Kurvinen, suomalainen kirjailija (s. 1931)
22. helmikuuta – Johan Mickwitz, suomalainen kirjailija (s. 1937)
24. helmikuuta – Viki Vuoristo, suomalainen pakinoitsija (s. 1926)
26. helmikuuta – Helena Kara, suomalainen näyttelijä (s. 1916)