stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Virpi Sarasvuo

| Virpi Sarasvuo |
| --- | --- |
 Virpi Sarasvuo Tour de Skissä vuonna 2010.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Virpi Katriina Sarasvuo
Syntynyt: 20. toukokuuta 1976 (ikä 48) Kangasniemi
Uran tiedot
Seura:  Kangasniemen Kalske
Laji:  maastohiihto
Maailmancup
Kaudet:  1999–2010
Voitot:  27
Palkintokorokkeella:  52
 Tietolaatikko päivitetty 3.marraskuuta 2019. 
Aiheesta muualla
| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Virpi Kuitunen hiihtämässä joukkuesprintin finaalissa Düsseldorfissa vuonna 2006. |  Virpi Kuitunen hiihtämässä joukkuesprintin finaalissa Düsseldorfissa vuonna 2006. |  Virpi Kuitunen hiihtämässä joukkuesprintin finaalissa Düsseldorfissa vuonna 2006. |  |
Maa:   Suomi
Naisten maastohiihto
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Torino 2006 | sprinttiviesti (p) |  |
|  Pronssia | Vancouver 2010 | 4 × 5 km viesti |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Lahti 2001 | takaa-ajo |  |
|  Kultaa | Sapporo 2007 | 30 km (p) |  |
|  Kultaa | Sapporo 2007 | sprinttiviesti (v) |  |
|  Kultaa | Sapporo 2007 | 4 × 5 km viesti |  |
|  Kultaa | Liberec 2009 | sprinttiviesti (p) |  |
|  Kultaa | Liberec 2009 | 4 × 5 km viesti |  |
|  Hopeaa | Oberstdorf 2005 | 30 km (p) |  |
|  Pronssia | Sapporo 2007 | sprintti (p) |  |
Virpi Katriina Sarasvuo (o.s. Kuitunen, s. 20. toukokuuta 1976 Kangasniemi) on suomalainen ammattilaisuransa lopettanut maastohiihtäjä, moninkertainen maailmanmestari ja olympiamitalisti.
Sarasvuo on maailmanmestari takaa-ajosta Lahden MM-hiihdoissa 2001, 30 kilometrin yhteislähdöstä, sprinttiviestistä ja 4 × 5 kilometrin viestistä Sapporon MM-hiihdoissa 2007 sekä sprinttiviestistä ja 4 × 5 kilometrin viestistä Liberecin MM-kilpailuissa 2009. Sarasvuo oli Sapporon MM-hiihtojen menestynein urheilija.
Sarasvuon muita saavutuksia ovat muun muassa maastohiihdon maailmancupin kokonaisvoitot kausilla 2006–2007 ja 2007–2008, 30 kilometrin MM-hopea Oberstdorfin MM-hiihdoissa 2005, sprintin MM-pronssi Sapporon MM-hiihdoissa 2007, pronssi sprinttiviestistä Torinon olympialaisissa 2006 sekä pronssi 4 × 5 kilometrin viestistä Vancouverin olympialaisissa 2010. Lisäksi hän on voittanut Tour de Ski -kilpailusarjan vuosina 2007 ja 2009.
Sarasvuo kärsi kahden vuoden kilpailukiellon oltuaan yksi niistä suomalaishiihtäjistä, jotka jäivät kiinni Lahden MM-hiihdoissa 2001 dopingtestissä. Hän on näistä hiihtäjistä ainut, joka onnistui tekemään paluun kansainväliselle huipulle.
Sarasvuo päätti uransa maastohiihtäjänä kauden 2009–2010 jälkeen. Seuratasolla Sarasvuo edusti Kangasniemen Kalsketta ja häntä valmensi Jarmo Riski.
Vuosina 2014–2017 Sarasvuo toimi Yle Urheilun asiantuntijana.
Kansainvälinen ura > Alkuvuodet (1999–2001)

Ensimmäisiin MM-hiihtoihinsa Kuitunen osallistui Ramsaussa 1999. Tuolloin hän oli viiden kilometrin 35:s. Seuraavana talvena hän vakiinnutti paikkansa maailmancupin pisteillä ollen parhaimmillaan 15:s.
Kaudella 2000–2001 Kuitunen nousi kansainväliselle huipulle ja yllätti voittamalla kultaa Lahden MM-hiihtojen takaa-ajossa. Kuitunen oli myös mukana Suomen hopeaa voittaneessa viestijoukkueessa, mutta mitali hylättiin, kun Kuitunen ja Milla Jauho jäivät kiinni Hemohesin käytöstä. Kuituselle langetettiin kahden vuoden kilpailukielto, eikä kiellon pituus muuttunut, vaikka hän ja Jauho asiasta valittivatkin. Asiaa käsiteltiin Hiihtoliiton ja hiihtäjien välillä välimiesoikeudessa. Välimiehenä toiminut professori Ari-Matti Nuutila katsoi, että Kuitunen ja Jauho eivät tienneet joukkueen lääkärin antaneen tiputuksessa kiellettyä ainetta. Kuitunen sai pitää voittamansa takaa-ajon kultamitalin, koska hän oli kilpailun jälkeen antanut puhtaan dopingnäytteen.
Suomen hiihdon entinen päävalmentaja Kari-Pekka Kyrö esitti vuonna 2008, että Kuitunen olisi ollut tietoinen asiasta. Kyrön mukaan Kuitunen keskeytti Brussonin hiihtokilpailun joulukuussa 2000 tahallaan annettuaan edellisenä päivänä liian suuren hemoglobiiniarvon. Kyrö oli sopinut FIS-pomon kanssa asiasta.
Kansainvälinen ura > Kilpailukiellon jälkeen (2003–2006)

Kuitunen teki paluun seuraaviin MM-hiihtoihin Val di Fiemmessä 2003. Hänet valittiin joukkueeseen, koska hänellä oli automaattinen oikeus osallistua takaa-ajoon hallitsevana maailmanmestarina. Kuitunen sijoittui 16:nneksi ja pääsi mukaan Suomen viestijoukkueeseen, joka hiihti hopealle. Mitali kuitenkin hylättiin tälläkin kertaa, koska joukkueessa hiihtänyt Kaisa Varis oli jäänyt kiinni EPO:n käytöstä.
Maailmancupkaudella 2003–2004 Kuitunen voitti ensimmäisen maailmancupin osakilpailunsa (ensimmäinen suomalainen maailmancup-voitto normaalimatkoilla sitten Lahden doping-skandaalin), sijoittui kolme kertaa palkintokorokkeelle ja oli loppupisteissä kuudes. Seuraavalla kaudella 2004–2005 hän oli Oberstdorfin MM-hiihtojen yksi suosikeista, koska oli voittanut sprintin maailmancupin osakilpailun juuri kilpailujen alla, mutta sairastelu vaikeutti Kuitusen kisoja eikä hän päässyt sprintissä mitalikantaan. Kuitenkin päätösmatkalla 30 kilometrillä Kuitunen voitti MM-hopeaa. Hän voitti kilpailujen jälkeen toisenkin maailmancupin osakilpailun sprintissä, oli sprintticupin pisteissä toinen ja kokonaiscupissa kolmas.
Kausi 2005–2006 alkoi Kuituselta hyvin. Hän sijoittui molemmissa alkukauden perinteisen kymmenen kilometrin kisoissa toiseksi ja olikin ensimmäisten joukossa, jotka valittiin Torinon olympialaisiin. Takaa-ajosta Kuitunen jäi pois, mutta sprinttiviestissä hän voitti pronssia parinaan Aino-Kaisa Saarinen. Hän sijoittui yhdeksänneksi kymmenen kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa, joka oli hänen päämatkansa. Tätä pidettiin pettymyksenä, sillä hän oli puolitoista viikkoa aikaisemmin voittanut saman matkan maailmancupin osakilpailun.
Kansainvälinen ura > MM- ja maailmancup-voitot (2007–2009)

Kauden 2006–2007 Kuitunen aloitti hieman takkuisesti, mutta myöhemmin hän hallitsi sitä. Kuusamon sprintissä hän jäi vielä toiseksi, mutta seuraavana päivänä alkoi hänen neljän osakilpailun mittainen voittoputki maailmancupissa, mihin liittyi mukaan myös yli minuutin erolla toiseksi sijoittuneeseen Marit Bjørgeniin otettu voitto Tour de Skillä. Marraskuun lopulla alkanut voittoputki päättyi vasta 20. tammikuuta 2007 Rybinskissä, jossa hän sijoittui viidenneksi. Ennen MM-hiihtoja Kuitunen ehti voittaa vielä kaksi kilpailua johtaen maailmancupia yli 400 pisteen erolla toisena olleeseen Björgeniin.
Sapporon MM-hiihdoissa Kuitusen ylivoima jatkui. Hän otti kultaa sprinttiviestissä (Riitta-Liisa Roposen kanssa), 4 × 5 kilometrin viestissä (Aino-Kaisa Saarisen, Roposen ja Pirjo Mannisen kanssa) sekä 30 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa ja pronssia henkilökohtaisesta sprinttikilpailusta. Kuitusesta tuli kisojen selvä hiihtokuningatar, vaikka hän kärsi lähes koko kisojen ajan selkäkivuista. Maailmancupissa Kuitunen voitti vielä sprintin Lahdessa ja kokonaiskilpailun peräti 569 pisteen erolla Bjørgeniin. Hän voitti lisäksi niin sprintticupin kuin normaalimatkojen cupinkin.
Kaudella 2007–2008 Kuitunen voitti kymmenen kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailun Davosissa. Tour de Skillä hän voitti kaksi osakilpailua: 3,3 kilometrin prologin Nové Městossa ja kymmenen kilometrin yhteislähtökisan Val di Fiemmessä. Hän johti kokonaiskilpailua ennen viimeistä osuutta, mutta joutui päästämään Charlotte Kallan edelleen pitkässä loppunousussa ja sijoittui lopulta toiseksi. Helmikuussa Kuitunen voitti kymmenen kilometrin perinteisen kilpailun Otepäässä ja perinteisen sprintin Tukholmassa. Maaliskuun alkupäivinä hän saavutti voitot niin Salpausselän kisojen kymmenen kilometrin perinteisen kisassa kuin Drammenin sprintissäkin. Kuitunen vahvisti voittonsa maailmancupin finaalitapahtumassa Bormiossa. Hän voitti niin yhteislähtökilpailun kuin 16. maaliskuuta käydyn takaa-ajokilpailunkin. Kokonaiskilpailun lisäksi Kuitunen voitti kaudella 2007–2008 myös normaalimatkojen cupin ja sijoittui sprintticupissa kolmanneksi.
Kuitunen sijoittui maailmancup-kaudella 2008–2009 toiseksi Kuusamon kymmenen kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa ja voitti saman matkan Davosissa. Tour de Skillä hän voitti takaa-ajokilpailun Oberhofissa sekä kymmenen kilometrin perinteisen kilpailut väliaikalähdöllä Nové Městossa ja yhteislähdöllä Val di Fiemmessä. Kuitunen voitti lopulta Tour de Skin urallaan toistamiseen. Maailmancupin kokonaispisteissä hän oli viides. Liberecin MM-kilpailuissa hän voitti perinteisellä hiihdetyn sprinttiviestin maailmanmestaruuden Aino-Kaisa Saarisen kanssa. 4 × 5 kilometrin viestissä hän hiihti toisen osuuden Suomen kultajoukkueessa. Lisäksi hän sijoittui kymmenen kilometrin perinteisen kilpailussa neljänneksi.
Kansainvälinen ura > Uran päätös (2009–2010)

Maailmancup-kausi 2009–2010 ei sujunut Kuituselta odotusten mukaisesti, parhaana saavutuksenaan kuudes sija Otepään kymmenen kilometrin perinteisellä. Kuitunen jätti Tour de Skin kahden osakilpailun jälkeen kesken, koska hän halusi keskittyä Vancouverin olympialaisiin, jotka olivat hänen toiset olympialaisensa. Vancouverissa hän sijoittui perinteisen hiihtotavan sprinttikilpailussa yhdeksänneksi ja 30 kilometrillä 14:nneksi. Viestissä hän hiihti toisen osuuden Suomen pronssijoukkueessa.
Kuitunen ilmoitti Vancouverin olympialaisten jälkeen lopettavansa maastohiihtouransa kauden jälkeen, ja hän hiihti viimeisen kansainvälisen hiihtokilpailunsa Falunin maailmancup-kilpailussa 21.3.2010. Viikkoa myöhemmin uransa viimeisissä kilpailuissa Kontiolahden SM-kisoissa Kuitunen oli mukana viestikultaa voittaneessa Kangasniemen Kalskeen joukkueessa ja 30 kilometrin kilpailussa hän hiihti hopealle Aino-Kaisa Saarisen jälkeen.
Saavutuksia

Tour de Ski: 2007–2008 toinen sija
Suomen mestaruudet: 13 yleisessä sarjassa
| Ajankohta | Ajankohta | Paikka | Matka | Matka |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | 7. maaliskuuta | 2004 | Lahti | 10 | P |
| 2. | 13. helmikuuta | 2005 | Reit im Vinkl, Saksa | sprintti |  |
| 3. | 9. maaliskuuta | 2005 | Drammen, Norja | sprintti |  |
| 4. | 5. helmikuuta | 2006 | Davos, Sveitsi | 10 | P |
| 5. | 26. marraskuuta | 2006 | Kuusamo | 10 | P |
| 6. | 13. joulukuuta | 2006 | Cogne/ Val di’Agosta | 10 | P |
| 7. | 16. joulukuuta | 2006 | La Clusaz, Ranska | 15 | V (yhteislähtö) |
| 8. | 7. tammikuuta | 2007 | Tour de Ski | — | — |
| 9. | 28. tammikuuta | 2007 | Otepää, Viro | sprintti |  |
| 10. | 3. helmikuuta | 2007 | Davos | 10 | V |
| 11. | 10. maaliskuuta | 2007 | Lahti | sprintti | V |
| 12. | 14. maaliskuuta | 2007 | Drammen | sprintti | P |
| 13. | 8. joulukuuta | 2007 | Davos | 10 | P |
| 14. | 9. helmikuuta | 2008 | Otepää | 10 | P |
| 15. | 27. helmikuuta | 2008 | Tukholma | sprintti | P |
| 16. | 2. maaliskuuta | 2008 | Lahti | 10 | P |
| 17. | 5. maaliskuuta | 2008 | Drammen | sprintti | P |
| 18. | 16. maaliskuuta | 2008 | Bormio, Italia | 10 | V (takaa-ajo) |
| 19. | 13. joulukuuta | 2008 | Davos | 10 | P |
| 20. | 4. tammikuuta | 2009 | Tour de Ski | — | — |
Taulukossa on Kuitusen voittamat maailmancupin osakilpailut, joita on 20 kappaletta.
Yksityiselämä

Virpi Kuitunen seurusteli aikaisemmin liikunnanopettaja ja kunto-ohjaaja Kenneth Westerlundin kanssa ja avoparilla oli omakotitalo Espoon Nupurissa. Kuitunen lunasti talon itselleen avosuhteen päätyttyä.
Kuitunen avioitui liikemies Jari Sarasvuon kanssa 16. heinäkuuta 2010 ja otti miehensä sukunimen. Pariskunnan esikoistytär syntyi maaliskuussa 2011 ja toinen tytär vuotta myöhemmin. Hänellä on puolisonsa Jari Sarasvuon ja valmentaja Jarmo Riskin kanssa Nummelassa toimiva Pro Vividus Oy ja Espoossa toimiva Anorin Liekki Oy -nimiset yritykset, joiden päätoimiala on ulkoiluvälineissä ja -varusteissa sekä valmennuksessa.  lähde?
Sarasvuo suoritti valmentajan ammattitutkinnon Kuortaneen urheiluopistossa vuonna 2017.
Sarasvuo voitti vuoden 2020 joulukuussa päättyneen Tanssii tähtien kanssa -ohjelman, parinaan Sami Helenius.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Virpi Kuitunen maailman huipulla Yle Elävä arkisto.
Virpi Sarasvuo Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS). (englanniksi)
Naisten parisprinttihiihdon maailmanmestarit
| n k Suomen vuoden naisurheilija |
| --- | --- |
Liiton valitsemat:  1949: Kerttu Pehkonen  1950: Sylvi Saimo  1951: Eevi Huttunen  1952: Sylvi Saimo  1953: Eevi Huttunen  1954: Siiri Rantanen  1955: Mirja Hietamies  1956: Siiri Rantanen  1957: Iiris Sihvonen  1958: Siiri Rantanen  1959: Siiri Rantanen  1960: Eevi Huttunen  1961: Mirja Lehtonen  1962: Maire Rautakoski  1963: Mirja Lehtonen  1964: Kaija Mustonen  1965: Maire Lindholm  1966: Eila Pyrhönen  1967: Eija Krogerus  1968: Kaija Mustonen  1969: Marjatta Kajosmaa  1970: Marjatta Kajosmaa  1971: Marjatta Kajosmaa  1972: Marjatta Kajosmaa  1973: Mona-Lisa Pursiainen  1974: Riitta Salin  1975: Helena Takalo  1976: Helena Takalo  1977: Lea Hilokoski  1978: Helena Takalo  1979: Outi Borgenström  1980: Hilkka Riihivuori  1981: Hilkka Riihivuori  1982: Hilkka Riihivuori  1983: Tiina Lillak  1984: Marja-Liisa Kirvesniemi  1985: Marja-Liisa Kirvesniemi  1986: Marjo Matikainen  1987: Marjo Matikainen  1988: Marjo Matikainen  1989: Marjo Matikainen  1990: Päivi Alafrantti  1991: Marja-Liisa Kirvesniemi  1992: Marjut Lukkarinen  1993: Sari Essayah  1994: Sari Essayah  1995: Sari Laine  1996: Heli Rantanen  1997: Raija Koskinen  1998: Satu Pusila  1999: Tuuli Matinsalo  2000: Pia Sundstedt  2001: Pirjo Manninen  2002: Heli Koivula  2003: Hanna-Maria Seppälä  2004: Tanja Poutiainen  2005: Tanja Poutiainen  2006: Tanja Poutiainen  2007: Virpi Kuitunen  2008: Satu Mäkelä-Nummela  2009: Aino-Kaisa Saarinen 
Virpi Kuitunen, Royal Castle World Cup, sprinttikilpailu 2007.
Virpi Kuitunen Prahassa Tour de Skissä vuonna 2007.
Daniel Huttlestone

| Daniel Huttlestone> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 17. syyskuuta 1999 (ikä 25) Havering, Essex, Englanti
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Merkittävät roolit:  Les Misérables
Aiheesta muualla
IMDb 
Daniel Richard Huttlestone (s. 17. syyskuuta 1999 Havering, Essex, Englanti) on englantilainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten musikaalielokuvien lapsirooleista. Hän näyttelee Gavrochea vuoden 2012 elokuvassa Les Misérables ja Jaakkoa vuoden 2014 elokuvassa Into the Woods.
Aiheesta muualla

Daniel Huttlestone Internet Movie Databasessa (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat
Tommy Novak

| Tommy Novak> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 28. huhtikuuta 1997 (ikä 27) Saint Paul, Minnesota
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  keskushyökkäjä
Maila:  vasen
Pituus:  185 cm
Paino:  81 kg
Seura
Seura:  Pittsburgh Penguins
Sarja:  NHL
Pelinumero:  18
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2021–
Aik. seurat:  Milwaukee Admirals (AHL)  Nashville Predators (NHL)
NHL-varaus:  85. varaus, 2015 Nashville Predators
Tommy Novak (s. 28. huhtikuuta 1997) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija. Novak edustaa NHL-joukkue Pittsburgh Penguinsia.  Hänen pelipaikkansa on keskushyökkääjä ja hän laukoo vasemmalta.
Nashville Predators varasi Novakin kolmannella kierroksella 85. varausvuorolla vuoden 2015 varaustilaisuudessa. Novak teki sopimuksen Predatorsin kanssa maaliskuussa 2020. Ennen sitä hän pelasi Minnesotan yliopiston joukkueessa. Maaliskuussa 2024 Novak teki Predatorsin kanssa kolmivuotisen ja yhteensä 10,5 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen. Maaliskuussa 2025 Predators kauppasi Novakin ja Luke Schennin Penguinsiin vaihdossa Michael Buntingiin ja neljännen kierroksen varausvuoroon vuoden 2026 varaustilaisuudessa.  Novak on pelannut 78 NHL:n runkosarjan ottelua. Näissä otteluissa hän on tehnyt 18 maalia ja 32 syöttöä eli yhteensä 50 tehopistettä. Tilastot päivitetty 10. kesäkuuta 2023.
Set Persson

| Set Persson |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Set Erik Persson
Syntynyt: 5. maaliskuuta 1897 Tukholma, Ruotsi
Kuollut: 16. heinäkuuta 1960 (63 vuotta) Tukholma, Ruotsi
Ammatti:  poliitikko
Poliitikko
Puolue:  Ruotsin kommunistinen työväenliitto
Entiset puolueet:  Ruotsin kommunistinen puolue Ruotsin sosiaalidemokraattinen työväenpuolue
Asema:  Ruotsin valtiopäiväedustaja (toinen kamari, 1940–1946) Tukholman kaupunginvaltuutettu (1938–1953) Tukholman apulaispormestari (1946–1950)
Set Erik Persson (3. toukokuuta 1897 Tukholma – 16. heinäkuuta 1960 Tukholma) oli ruotsalainen kommunistinen poliitikko. Hän toimi kansanedustajana Ruotsin valtiopäivien toisessa kamarissa vuosina 1940–1946 ja oli Tukholman kiinteistöistä vastaava apulaispormestari (ruots. borgarråd) 1946–1950.
Persson syntyi Tukholmassa, mutta varttui sukulaistensa kasvattilapsena Hälsinglandissa. Hänen hyvin sujunut koulunsa jäi kesken 14-vuotiaana, kun hän joutui aloittamaan työnteon. Jack Londonin romaanit saivat hänet kiinnostumaan yhteiskunnallisista kysymyksistä ja hän liittyi sosiaalidemokraattien nuorisoliittoon. Puolueen jakautuessa vuonna 1917 Persson siirtyi kommunistien riveihin. Vuonna 1932 hänet tuomittiin Sandarnessa tapahtuneeseen poliisien ja mielenosoittajien yhteenottoon liittyen yllytyksestä neljän kuukauden pakkotyöhön, ja hän menetti samalla työnsä Ruotsin valtionrautateillä. Hän kieltäytyi Ruotsin hallituksen tarjoamasta armahduksesta.
Suoritettuaan rangaistuksensa Persson muutti Tukholmaan ja omistautui puoluetyölle. Hän nousi kommunistisen puolueen ylimpään johtoon ja toimitti Ny Dag -puoluelehteä. Toisen maailmansodan aikana kommunistien asema hankaloitui, ja Perssoninkin kotiin tehtiin useita ratsioita. Hän arvosteli eduskunnassa valtion perustamia työlaitoksia, joihin kommunistit ja muut epäluotettavat henkilöt sijoitettiin asepalveluksen sijaan. Sodan jälkeen pidetyissä kunnallisvaaleissa 1946 kommunistit saavuttivat menestystä, ja Perssonista tuli Tukholman ensimmäinen kommunistinen apulaispormestari. Hän sai vastuulleen kiinteistöasiat ja pyrki helpottamaan kaupunkia vaivannutta asuntopulaa lisäämällä asuntotuotantoa ja edistämällä kunnallista asunnonvälitystä. Vuoden 1950 vaaleissa kommunistit kärsivät tappion ja Persson joutui astumaan sivuun tehtävästään.
Persson ajautui 1950-luvulla kiistaan puoluejohdon kanssa, joka suhtautui myönteisesti yhteistyöhön sosiaalidemokraattien kanssa. Jäätyään näkemystensä kanssa vähemmistöön hän erosi puolueesta ja perusti vuonna 1956 Ruotsin kommunistisen työväenliiton, joka oli uskollinen stalinismille. Hän ei kuitenkaan tullut sen listoilta valituksi vuoden 1958 kunnallisvaaleissa.
Mitä jää

| ”Mitä jää” Kristiina Wheeler |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Julkaistu: 26. syyskuuta 2014
 Tyylilaji: pop
 Kesto: 03.11
 Levy-yhtiö: Sony Music Entertainment
Kristiina Wheelerin muut singlet
| ”Rikki” 2013 | ”Mitä jää” 2014 | ”Kaiken keskellä” 2015 |
”Mitä jää” on Kristiina Wheelerin kappale hänen alkuvuodesta 2015 julkaistavalta kolmannelta studioalbumilta. Singlenä kappale julkaistiin 26. syyskuuta 2014. Ensiesityksensä kappale sai kuitenkin jo 17. syyskuuta 2014 Elämä lapselle -konsertissa.
Kappaleen ovat säveltäneet ja sanoittaneet Wheelerin itsensä lisäksi Ellen T sekä Erik Nyholm. Wheeler on kertonut kappaleen kertovan läheisen ihmisen menettämisen pelosta ja siitä että pitäisi osata nauttia niistä asioista mitä on.
Kappaleet

Mitä jää – 3.11
Listasijoitukset

| Lista | Paras sijoitus |
| --- | --- |
Suomen virallinen singlelista: –
Suomen virallinen latauslista: –
Radiolista: 77
Lakko

Robert Koehler, Lakko, 1886.
Lakko on vaikuttamisen tapa, jossa työntekijät yhteisellä päätöksellä poistuvat työpaikalta tai jättävät tekemättä työnsä. Lakon tarkoituksena on tavallisesti painostaa työnantajaa parantamaan työntekijöiden palkkaa tai työehtoja. Lakolla voidaan myös pyrkiä vaikuttamaan poliittisiin päättäjiin, jolloin sitä kutsutaan poliittiseksi lakoksi. Lakko on työsopimuslaissa ja kansainvälisissä sopimuksissa tunnustettu työntekijän perusoikeus.
Ammattiliitot käyttävät lakkoa ja lakolla uhkaamista aseena muun muassa palkkaneuvotteluissa. Lakkoja järjestetään myös ilman ammattiliittoja, erityisesti maissa, joissa järjestäytyminen on heikkoa. Toisinaan työntekijät menevät lakkoon myös painostaakseen valtiota tai myötätuntolakkoon tukeakseen toisen alan työtaistelua.
Lakko-oikeus ja ammatillinen järjestäytyminen katsotaan työntekijöiden perusoikeudeksi ja se on tunnustettu useimmissa perustuslaeissa. Kansainvälisen työjärjestön julistuksessa yhtenä työelämän perusperiaatteista on ”yhdistymisvapaus ja kollektiivisen neuvotteluoikeuden tunnustaminen”.
Historiaa

Ensimmäinen kirjallinen maininta lakosta on Egyptistä noin vuoden 1100 eaa. tienoilta.
Useimmissa länsimaissa lakot laillistettiin 1800-luvun lopulla ja 1900-luvun alussa työntekijöiden oikeuksien kasvaessa.lähde?
Pohjoismaissa alettiin 1960-luvulla kasvattaa hyvinvointipalveluja, mikä johti työvoiman rakenteen muuttumiseen. Teollisuuden työntekijöiden määrä kasvoi 1970-luvulle saakka ja kääntyi 1980-luvulla lievään laskuun. Suomessa toimihenkilöiden määrä ylitti teollisuuden työntekijöiden määrän vuonna 1982. 1980-luvun puolivälissä toimihenkilöitä oli Suomessa noin 1,1 miljoonaa ja työläisiä hieman yli miljoona.
Oman edunvalvontakoneistonsa vuosikymmenien aikana rakentaneet työläisryhmät pystyivät huolehtimaan aineellisista eduistaan varsin tehokkaasti. Ammattiyhdistysliikkeen toimintatapoihin tottumattomat toimihenkilöt jäivät kaksinumeroisen inflaation jalkoihin ja osattomiksi tulopolitiikan hyödyistä, ja jälkilasku tästä maksettiin 1980-luvulla. Lakot eivät olleet enää vain työläisten taisteluase eivätkä työpaikat ainoa taistelukenttä. Samalla muuttui lakon filosofinen sisältö. Alkujaan lakon ideana oli ollut kieltää työn teettäjältä koko tuotannon arvo, ellei hän suostunut siirtämään kohtuullista osaa siitä työn tekijälle. Lakkoaseen leviäminen palvelujen alueelle johti siihen, että työnantajaa painostettiin aiheuttamaan haittaa mahdollisimman monelle työtaistelun ulkopuoliselle. Lakko ei ollut enää työpaikoilla käytävää tulonjakotaistelua, vaan koko yhteiskuntaan vaikuttavaa vallankäyttöä.
Sairaanhoitajien lakko vuonna 1983 johti Suomessa terveydenhoitojärjestelmän romahduksen partaalle. Lakkolaiset onnistuivat kuitenkin säilyttämään yleisön myötätunnon, sillä sairaanhoitajien koulutustaso, heidän työnsä laatu ja merkitys olivat niin suuressa epäsuhdassa heidän palkkaukseensa. Lakko päättyi työnantajapuolen lähes täydelliseen antautumiseen, ja terveydenhoitosektorin palkkakehitys ryöstäytyi jyrkkään nousuun. Hyväosaisten kapinasta alettiin puhua vuonna 1984, kun Akava aloitti lakkosarjan, johon yhtyivät muiden muassa lääkärit. Heidän tulotasonsa oli suorastaan romahtanut niistä ajoista, jolloin lääkärin korkea yhteiskunnallinen asema oli itsestäänselvyys. Keskustelu lakkoaseen hyväksyttävyydestä kiihtyi tuntuvasti vuonna 1986 seitsemän viikkoa kestäneen virkamieslakon aikana. Virkamieslakko lamautti muutamaksi päiväksi jopa tasavallan presidentin kanslian toiminnan, ja valtion symbolisen keskuksen joutuminen lakon piiriin herätti vakavan keskustelun siitä, onko lakko joissakin tilanteissa liian järeä ase.
Maailman pisin päättynyt lakko on ollut Kööpenhaminan parturiapulaisten lakko, joka päättyi 4.1.1961. Lakko kesti 33 vuotta. Suomen pisin lakko on ollut satamatyölaisten lakko 2.6.1928-16.4.1929. Oma lukunsa on Elannon hevosmiesten lakko, joka ei päättynyt virallisesti koskaan, vaan työnantaja siirtyi käyttämään autoja.