stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kivikkokurjenpolvi
Ulkonäkö ja koko

Kivikkokurjenpolvi kasvaa 15–30 cm korkeaksi. Sen varsi on ohut- ja harittavahaarainen. Varren ja lehtiruotien karvat ovat alaspäisiä. Lehdet ovat lähes 5–7-osaisia, liuskat kapeita ja 3–5-jakoisia. Aluslehdet ovat hyvin pitkäruotisia ja varsilehtiä leveämpiliuskaisia. Tavallisesti pareittain olevat vaaleansinipunaiset kukat ulottuvat varsilehtiä korkeammalle. Kukkaperät ovat yli 2 cm pitkiä. Kukan verholehdet ovat pitkäotaisia ja myötäkarvaisia, terälehdet matalalanttoisia. Teriö on noin 10 mm leveä. Kivikkokurjenpolvi kukkii heinä-elokuussa. Hedelmykset ovat harvaan hapsikarvaisia ja nystykarvattomia.
Kivikkokurjenpolvi muistuttaa hieman liuskakurjenpolvea (G. dissectum).
Levinneisyys

Kivikkokurjenpolvea tavataan Euroopassa Atlantin rannikolta Kreikkaan, Bulgariaan, Romaniaan ja Etelä-Ukrainaan saakka. Pohjoisessa levinneisyysalue ulottuu Britteinsaarille, Etelä- ja Keski-Norjaan ja -Ruotsiin sekä Baltiaan. Lisäksi lajia tavataan Kaukasuksen alueella, Israelissa, Iranissa, Turkissa ja muutamin paikoin Pohjois-Afrikan rannikolla. Ihmisen mukana laji on levinnyt Pohjois-Amerikan itä- ja keskiosiin. Suomessa kivikkokurjenpolvea on tavattu vain kahdesta paikasta. 1900-luvun alussa laji löydettiin Ahvenanmaan Getasta vanhan satamapaikan läheisyydestä. Paikalle laji lienee tullut laivaliikenteen mukana painolastitulokkaana. 1940-luvulla kivikkokurjenpolvi löydettiin Kristiinankaupungista saksalaisten sodanaikaiselta rehujen lastauspaikalta. Kummastakaan paikasta lajia ei ole myöhemmin löydetty ja se on luokiteltu Suomesta hävinneeksi. Laji on hävinnyt myös Virosta.
Elinympäristö

Kivikkokurjenpolvi kasvaa kivisillä rinteillä sekä kallioilla. Toisinaan sitä kasvaa tulokkaana muun muassa satamissa. Lajin Suomesta häviämisen syyksi on arveltu kasvin liian innokasta keräilyä.
Aiheesta muualla

Kasviatlas 2020: Kivikkokurjenpolven levinneisyys Suomessa
ITIS: Geranium columbinum (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Geranium columbinum (englanniksi)
Kivalliqin alue

Kivalliqin alue Nunavutin territoriossa
Kivalliqin alue (engl. Kivalliq Region, aiemmin Keewatinin alue, inuktitutiksi ᑭᕙᓪᓕᖅ, Kivalliq) on alue Nunavutin territoriossa Kanadassa. Sen muodostaa Hudsoninlahden länsiosan mannermaa yhdessä Southampton Islandin ja Coats Islandin saarten kanssa. Alueen hallintopaikka on 2 117 asukkaan Rankin Inlet.
Ennen vuotta 1999 alueen nimenä oli Keewatinin alue, jonka rajat poikkesivat nykyisistä vain hieman.
Asutuskeskukset

Arviat
Baker Lake
Rankin Inlet
Chesterfield Inlet
Coral Harbour
Repulse Bay
Whale Cove
Suojelualueet

Arvia'juaq National Historic Site
East Bay Bird Sanctuary
Fall Caribou Crossing National Historic Site
Harry Gibbons Bird Sanctuary
Ijiraliq Territorial Park
Inuujarvik Territorial Park
McConnell River Bird Sanctuary
Thelon Game Sanctuary
Tilastoja

Canada 2001 Census
Väkiluku: 7 557
Välkiluvun muutos 1996–2001: +10.0%
Asuntoja: 1 940
Pinta-ala: 444 680,4 km²
Asukastiheys: 0.017 / km²
Sija väkiluvun mukaan Kanadassa: 283. (viimeinen)
Sija väkiluvun mukaan Nunavutissa: 2. (yksi kolmesta alueesta)
Aiheesta muualla

Explore Nunavut: Kivalliq Region  (Arkistoitu – Internet Archive)
Kentucky

Kentucky, virallisesti Kentuckyn yhteisö (engl. Commonwealth of Kentucky), on yksi Yhdysvaltojen osavaltioista. Se liittyi liittovaltioon 15. osavaltiona 1. kesäkuuta 1792. Nimi Kentucky tulee todennäköisesti cherokee-heimon kielestä ja tarkoittaa niittyä tai vastaavaa ruohikkoaluetta. Se on yhdistetty myös irokeesien "Huomisen maata" tarkoittavaan sanaan. Alue tunnetaan hevosalueena ja siellä on useita viskitislaamoja. Kentuckyn suosituin urheilulaji on koripallo. Kentuckyn rajanaapureina ovat Länsi-Virginia, Virginia, Tennessee, Missouri, Illinois, Indiana, ja Ohio. Osavaltion pääkaupunki on Frankfort.
Maantiede

Kentuckya rajaavat Länsi-Virginian osavaltio idässä, Virginia kaakossa, Tennessee etelässä, Missouri lännessä, Illinois ja Indiana luoteessa ja Ohio pohjoisessa sekä koillisessa. Suurimman osan Kentuckyn pohjoisesta rajasta muodostaa Ohiojoki ja läntisestä rajasta Mississippijoki. Kentuckyllä on 120 piirikuntaa, kolmanneksi eniten Texasin (254) ja Georgian (159) jälkeen.
Suurimmat kaupungit ovat Louisville, jossa oli vuonna 2008 noin 557 000 asukasta, ja Lexington noin 282 000 asukkaallaan.
Vuoden kuuminta aikaa on heinä-elokuu, jolloin keskimääräinen ylin lämpötila Louisvillessa on noin 31,5 °C. Keskimääräinen alin on pakkasen puolella joulukuusta helmikuuhun, kylmimmillään tammikuussa noin −3 °C.
Louisville on osavaltion suurin asutuskeskus
Kentucky Route 80, osavaltion pisin state highway.
Historia

Esihistoriallisella ajalla Kentuckya asuttivat intiaanit. Löytöretkeilijöiden ja siirtolaisten saavuttua alueelle intiaanien parissa levisi tartuntatauteja, eikä alueella 1700-luvun keskivaiheilla enää ollut jäljellä huomattavia intiaaniasutuksia. Sen sijaan shawneet pohjoisesta ja cherokeet etelästä käyttivät aluetta metsästykseen. Suuri osa nykyisestä Kentuckystä ostettiin intiaaneilta Fort Stanwixin (1768) ja Sycamore Shoalsin (1775) sopimuksilla. Sen jälkeen Kentucky alkoi kasvaa nopeasti. Ensimmäiset asutukset perustettiin länteen Appalakeista, ja alueelle saapui asukkaita pääosin Virginiasta, Pohjois-Carolinasta, Marylandista, Delawaresta ja Pennsylvaniasta. Shawnee-intiaanit eivät kuitenkaan pitäneet asutuksen leviämisestä ja liittoutuivat brittiläisten kanssa Yhdysvaltain vapaussodassa (1775–1783). Kentucky oli yksi sodan taistelutantereista. Huomattavin siellä taisteltu taistelu oli Blue Licksin taistelu.
Amerikan vallankumouksen jälkeen Virginian Appalakkien takaiset piirikunnat muodostivat Kentuckyn piirikunnan. Myöhemmin piirikunnan asukkaat ilmaisivat halunsa irtautua Virginiasta. Kentuckyn delegaatit hyväksyivät Virginian ehdot irtautumiselle vuonna 1790, ja 1. kesäkuuta 1792 Kentuckystä tuli unionin 15. osavaltio. Sen ensimmäiseksi kuvernööriksi valittiin Isaac Shelby. Yhdysvaltain sisällissodassa Kentucky oli yksi rajaosavaltioista.
Hallinto

Osavaltion johdossa on kuvernööri. Vuodesta 2019 tehtävää on hoitanut Andy Beshear. Ennen häntä tehtävässä on ollut 61 miestä ja yksi nainen.
Osavaltion lainsäädäntövaltaa käyttää kaksikamarinen osavaltion parlamentti. Ylähuoneessa eli senaatissa on 38 jäsentä, alahuoneessa eli edustajainkokouksessa on sata jäsentä. Alahuoneen jäsenet valitaan kukin omasta yhden edustajan vaalipiiristään kahden vuoden kausille, senaattorien kausi on neljä vuotta ja puolet senaatista vaihtuu aina kahden vuoden välein. Alahuoneen ja senaatin vaalipiirit rajataan uusiksi joka kymmenes vuosi, tavoitteena on pitää ne väkimääriltään samankokoisina.
Vuonna 2023 senaatissa on 31 republikaania ja 7 demokraattia. Alahuoneen edustajista 80 kuuluu republikaaneihin ja 20 demokraatteihin.
Kentucky on jaettu 120 piirikuntaan.
Talous

Kentuckyn bruttokansantuote vuonna 2010 oli 163 miljardia dollaria. Se oli Yhdysvaltojen osavaltioista 28. sijalla.
1900-luvun puoliväliin asti Kentucky oli maatalousvaltainen osavaltio. Vaikka maanviljelyn osuus kansantaloudesta ja työllisyydestä on laskenut ja tilojen määrä pienentynyt, tilakoko on samalla kasvanut joten yli puolet Kentuckyn pinta-alasta on edelleen maatalouskäytössä. Noin viidennes työvoimasta työskentelee maatiloilla, joista useimmat ovat edelleen perheyrityksiä. Pääasiallisia viljelyskasveja ovat maissi, soijapapu, heinä ja tupakka.
Vuoden 2012 Fortune 500 -listalla oli kuusi kentuckyläistä yritystä, suurimpina terveydenhoitoalan Humana, elintarvikealan Yum Brands ja kemian alan Ashland.
Kentuckylaisten kotitalouksien vuositulot vuonna 2011 (mediaani 42 000 dollaria) olivat alle koko Yhdysvaltojen vastaavan luvun (52 000 dollaria). 18 % asukkaista eli köyhyysrajan alapuolella (koko Yhdysvalloissa 14 %).
Kentuckyssä on paljon hyvälaatuista kivihiiltä. Pennyrilestä on löytynyt myös öljyä ja maakaasua.
Kentuckyssä on kaikkiaan neljätoista lentoasemaa. Osavaltiossa on myös seitsemän satamaa  Ohiojoen varrella osavaltion pohjoisrajalla.
Väestö

Kentuckyn 4,3 miljoonasta asukkaasta 88,6 % on valkoisia, 96,9 % on syntynyt Yhdysvalloissa, 95,3 % puhuu englantia kotonaan. Nämä osuudet ovat suurempia kuin Yhdysvalloissa keskimäärin (tiedot vuosilta 2010–2012).
Kulttuuri

Kentuckyläiset, varsinkin vuoriston asukkaat, esitetään usein rauhallisina metsäläisinä, jotka elävät hirsimökeissä ja keittävät pontikkaa. Paikalliset yhteisöt juhlistavat näitä perinteitä vuosittaisilla markkinoilla ja kyläjuhlissa. Bluegrass-aluetta pidetään kuitenkin erilaisena kuin osavaltion itäosaa. Siellä on orkestereita, yhtyeitä ja teatteriryhmiä.
Kentuckyn itäosien asukkaiden elämäntavat ja elinmahdollisuudet todettiin 2010-luvun puolenvälin tutkimuksessa Yhdysvaltojen ”epäterveimmiksi”: alueella vallitsevat maan alhaisin elinajanodote ja koulutustaso sekä korkea työttömyys ja köyhyys. Alueen terveyspalvelut kuuluvat myös maan huonoimpiin.
Kentuckyssä toimivat Kentuckyn yliopisto ja Transylvania University Lexingtonissa ja Louisvillen yliopisto Louisvillessä.
Urheilu

Kentuckyssä ei ole urheilun pääsarjoissa pelaavia ammattilaisjoukkueita. Koripallon yliopistojoukkueet keräävät paljon katsojia. Kentucky Derby on tunnettu hevosurheilutapahtuma.
Lexington on hevosurheilun ja hevosten kasvatuksen keskus.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kentucky Wikimedia Commonsissa
Kentucky State Capitol.
Anders Torpell

Anders Edvard Torpell (28. toukokuuta 1892 Helsinki – 1. maaliskuuta 1964) oli suomalainen taidemaalari.
Torpell opiskeli Taideteollisessa keskuskoulussa 1912–1915, Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1917 ja Helsingin yliopiston piirustussalissa 1918. Hän osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin vuosina 1910- ja 1920-luvuilla. Torpell toimi ammatti- ja koristemaalarina.
Teoksia

Rantamaisema, öljymaalaus 1920.
Aiheesta muualla

Suomalaisen kuvataiteen bibliografia : Anders Torpell
Armand Silvestre

| Paul Armand Silvestre |
| --- | --- |
 Paul Armand Silvestre
Henkilötiedot
Syntynyt: 1837
Kuollut: 1901 (63–64 vuotta)
Kansalaisuus:  Ranska
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: ranska
Tuotannon kieli: ranska
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Paul Armand Silvestre (1837 Pariisi, Ranska – 1901 Toulouse, Ranska) oli ranskalainen kirjailija. Hän oli vuodesta 1892 taiteiden tarkastaja ('inspecteur des beaux-arts'), hän kuului parnassolaisiin ja julkaisi 1866–1892 runsaasti muodoltaan erinomaisia runokokoelmia, useita niteitä Rabelais'n tyylisiä kevytmielisiä kirjoja, jotka oli alkujaan julkaistu lehdissä, taidekriittisen teoksen Le nu au salon (vuodesta 1888 yksi nide vuodessa), näytelmiä, joista Grisélidis (1891) ja Sapho (1893) esitettiin Théâtre français'ssa, oopperatekstejä Portraits et souvenirs (1866–1891) ja niin edelleen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Armand Silvestre Wikimedia Commonsissa
Andreja Leški

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Andreja Leški vuonna 2021. |  Andreja Leški vuonna 2021. |  Andreja Leški vuonna 2021. |  |
Maa:  Slovenia
Naisten judo
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Pariisi 2024 | 63 kg |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Budapest 2021 | 63 kg |  |
|  Hopeaa | Doha 2023 | 63 kg |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Montpellier 2023 | 63 kg |  |
|  Pronssia | Lissabon 2021 | 63 kg |  |
|  Pronssia | Zagreb 2024 | 63 kg |  |
Andreja Leški (s. 8. tammikuuta 1997) on slovenialainen judoka. Hän on olympiavoittaja, MM-mitalisti ja Euroopan-mestari. Hän on otellut alle 63 kilogramman painoluokassa vuodesta 2016 lähtien.
Leški saavutti vuonna 2013 hopeaa alle 18-vuotiaiden EM-kilpailuissa ja pronssia Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla 48 kg:n painoluokassa. Seuraavana vuonna hän voitti 52-kiloisissa alle 18-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden ja sai junioreiden EM-kilpailuissa pronssia. Vuonna 2015 hän saavutti joukkuekilpailussa hopeaa junioreiden EM-kilpailuissa ja 57 kg:n sarjassa pronssia junioreiden MM-kilpailuissa. Hän sai junioreiden EM-kilpailuissa hopeaa 57-kiloisissa 2016.
Leški sijoittui 63 kg:n sarjassa viidenneksi Prahan EM-kilpailuissa 2020. Hän saavutti EM-pronssia Lissabonissa 2021. Hän saavutti MM-kilpailuissa Budapestissa 2021 ja Dohassa 2023 hopeaa hävittyään kummallakin kerralla loppuottelussa Clarisse Agbegnenoulle. Hän voitti Euroopan-mestaruuden Montpellier'ssä 2023 kukistettuaan finaalissa Gili Sharirin. Hän saavutti EM-pronssia Zagrebissa 2024 ja sijoittui samana vuonna viidenneksi Abu Dhabin MM-kilpailuissa.
Leški voitti olympiakultaa 63 kilogramman sarjassa Pariisissa 2024. Hän voitti välieräottelussa Clarisse Agbegnenoun ja loppuottelussa meksikolaisen Prisca Awiti Alcarazin.
Leški on saavuttanut IJF World Tourin kilpailuissa neljä turnausvoittoa, viisi kakkossijaa ja 12 kolmossijaa. Continental Open -kilpailuissa hän on sijoittunut kerran toiseksi ja kaksi kertaa kolmanneksi. Hän voitti sotilaiden maailmanmestaruuden 2021. Hän on voittanut aikuisten sarjassa kolme Slovenian-mestaruutta.
Aseellinen alussuojaus

Aseellinen alussuojaus on kansainvälisen rauhanturvatoiminnan yksi toimintamalli. Sillä pyritään estämään suojeltavien laivojen kaappaaminen ja ryöstäminen. Esimerkiksi Euroopan unioni on loppuvuodesta 2008 alkaen harjoittanut alussuojausta Somalian rannikon edustalla. Suojaava joukko muodostaa itsenäisen alussuojausosaston (Autonomous Vessel Protection Detachment VPD). Suojausosastolla on käytössään vain kivääriaseistus, ilman pinta-alusten tukea. Sillä on oikeus puolustaa alusta ja lastia vain aluksen ollessa merellä.
Andrejs Krūkliņš

Andrejs Krūkliņš (10. tammikuuta 1891 – 30. marraskuuta 2001) oli latvialainen urheilija. Hän kilpaili vuoden 1912 kesäolympialaisissa Venäjän edustajana. Hän sijoittui viidenneksi 1500 metrin juoksun semifinaalissa karsiutuen finaalista. Hän myös osallistui maratoniin, mutta ei juossut loppuun asti. Krūkliņš kuoli 110-vuotiaana vuonna 2001.
Andrejevin heijastus

Normaalijohteen (N) ja suprajohteen (S) rajapintaan saapuva elektroni (punainen) paluuheijastuu takaisin normaalijohteeseen elektroniaukkona (vihreä), mikä tuottaa suprajohteeseen Cooperin parin. Pystynuolet kuvaavat hiukkasten spiniä.
Andrejevin heijastus on puhtaassa normaalijohde-suprajohderajapinnassa tapahtuva prosessi, jossa suprajohteen energia-aukkoa pienemmän energian omaava elektroni (fermienergian yläpuolella oleva kvasihiukkaseksitaatio) heijastuu takaisin normaalijohteeseen aukkona (fermienergian alapuolella oleva kvasihiukkaseksitaatio). Tuloksena prosessista suprajohteeseen syntyy Cooperin pari. Andrejevin heijastus on saanut nimensä venäläisen fyysikon Aleksander F. Andrejevin mukaan.
Andrejevin heijastus selittää, miksi suprajohteet, joilla on ääretön sähkönjohtavuus, ovat tavattoman huonoja lämmönjohteita. Prosessissa varaus siirtyy normaalijohteesta suprajohteeseen, mutta kvasihiukkasten kuljettama energia (entropiavirta) heijastuu liitoksesta takaisin normaalijohteeseen.
Andrejevin heijastuksen luoma elektroni-aukkokorrelaatio saa aikaan suprajohtavan läheisyysilmiön, jonka ansiosta normaalijohteessa lähellä normaali-suprajohderajapintaa voidaan havaita suprajohtavia ominaisuuksia.
Kodomo no omocha

| Kodomo no omocha |
| --- | --- |

こどものおもちゃ   (Kodomo no omocha)
Genre: romanttinen komedia, draama 
Manga
Tekijä: Miho Obana
Julkaisija: Shūeisha
Sarjajulkaisulehti: Ribon
Ensimmäinen painatus: elokuu 1994 – marraskuu 1998
Kirjojen lukumäärä: 10 
OVA
Ohjaaja: Ibu Suzuki
Studio: J.C.Staff, Shūeisha
Jaksojen määrä: 1
Julkaisupäivät: 16. joulukuuta 1995 
TV-anime
Ohjaaja: 
Studio: 
Lähetyskanavat: TV Tokyo
Alkuperäinen lähetyskierros: 5. huhtikuuta 1996 – 27. maaliskuuta 1998
Jaksojen määrä: 102 
Kodomo no omocha (こどものおもちゃ, Kodomo no omocha), joka tunnetaan myös nimellä Kodocha, on Miho Obanan luoma mangasarja, josta on myös tehty anime 1990-luvun loppupuolelta. Se kertoo Sana Kuratasta, joka on lapsi-idoli. Sarja kuuluu shōjo-kohderyhmään.
Juoni

Sana Kurata muuttaa uudelle paikkakunnalle ja joutuu hänelle uuteen kouluun, jossa asiat eivät ole kunnossa. Opetus onnistuu huonosti, koska Akito Hayaman (Tatsuya Nakazaki) johtama poikajoukko järjestää luokassa joka päivä niin paljon häiriötä, että Mitsuya-sensei (Azusa nakao) ei voi asialle mitään. Hän ei voi kutsua apuun edes "ystäväänsä" Tanaka-senseitä (Mitsuo Iwata), koska Akito kiristää häntä ottamallaan Polaroid-valokuvalla.
Sana kuitenkin haluaa opiskella koulussaan rauhassa, koska hänen on sinne lähes joka päivä mentävä, joten hän päättää tehdä asialle jotain. Häntä auttaa luokan älykkäin poika, joka on yllättäen Akiton paras kaveri, Tsuyoshi Ouki (Mayume Mizawa), jolla on vahva temperamentti. Tsuyoshi auttaa Sanaa muuttamaan häirikkö-Akiton täysin auttamalla häntä ottamaan Akitosta kuvan, jolla häntä voidaan kiristää olemaan kunnolla. Tämä suunnitelma jopa onnistuu ja kouluun palaa rauha.
Akito Hayaman menneisyydestä paljastuu asioita, jotka saavat Sanan taas tarttumaan toimeen. Yhden ongelman selvitettyään Sana joutuu aina uuden kimppuun, ja samalla hän kasvaa sekä henkisesti että fyysisesti. Alkujaksojen tapahtumista kertovia OVA-jaksoja on kaksi.
Tarinan henkilöt

Päähenkilöitä ovat Sana ja Akito koulukavereineen, Sanan työkaverit ja molempien perheet.
Sana Kurata;倉田紗南 (Kurata Sana, 倉田紗南) (äänenä Shizue Oda): Sarjan alussa 11-vuotias Sana on nuori, suosittu ja hyperaktiivinen lapsi-idoli. Sana esiintyy muun muassa näytelmissä, elokuvissa ja huippusuositussa Zenjirou no kodomo no omocha -lastenohjelmassa. Hän asuu suuressa talossa äitinsä Misako Kuratan ja lempeän kodinhoitajan, Shimuran, kanssa. Lisäksi talossa asuu Sanan manageri, Rei, jota Sana kutsuu "parittajaksi".
Akito on Sanan ystävä ja koulukaveri.
Misako Kurata (äänenä Kino Hana) on  Sanan äiti, jonka omituisessa tukkalaitteessa asuu orava, Maro-chan. Misako on voittanut eksentrisen kirjallisuuspalkinnon suosituilla romaaneillaan.
Rei (äänenä Masashi Ebara) on Sanan manageri.
Shimura (äänenä Keiko Amano) on Kuratan perheen kodinhoitaja.
Aiheesta muualla

Kodomo no omocha Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Aseellinen islamilainen ryhmä

Aseellinen islamilainen ryhmä (ransk. Groupe Islamique Armé, arab. الجماعة الإسلامية المسلّحة‎, al-Jama'ah al-Islamiyah al-Musallaha)  oli algerialainen islamistinen ryhmä Algerian sisällissodassa. Se erottautui radikaalina haarana Algerian islamilaisesta oppositiosta. GIA:n tavoitteena on "sekulaarisen hallinnon kaatamisen ja sen korvaamisen islamistisella valtiolla", mutta ryhmä ei ole tämän lisäksi julkistanut mitään yksityiskohtaista poliittista ohjelmaa.
GIA on suorittanut useita terroritekoja sekä Algeriassa että Ranskassa. Kotimaassaan GIA on hyökännyt muun muassa toimittajien, intellektuellien ja sekulaarien koulujen kimppuun. Ulkomailla ryhmää on syytetty esimerkiksi Air Francen lentokoneen kaappaamisesta vuonna 1994 ja useista pommi-iskuista Ranskaan, kuten Pariisin metroon vuonna 1995.
Kuuluisimpia GIA:n tekoja on Abbaye Notre Dame de Atlas -luostarissa Tibhirinessa asuneiden trappistimunkkien kaappaus ja kahden mestaus maaliskuussa 1996. Tapauksesta on tehty elokuva Jumalista ja ihmisistä.
Arpominen (ennustaminen)

Arpominen oli tulevien tai salattujen asioiden ennustamista, jonka suoritti arpoja, noita tai tietäjä arpakannuksen, noitarummun tai jonkin muun taikaesineen avulla. Roomalainen historioitsija Tacitus kertoo germaanien leikanneen hedelmäpuiden oksista palasia, jotka varustettiin tietyin merkein. Palaset viskattiin sattumanvaraisesti valkoiselle liinalle, josta perheenisä rukouksia lausuen valitsi kolme palasta, ja ennusti niissä olevien merkkien perusteella.
Arkkipiispa Makari (1482–1563) antoi 1533 tsaari Vasili Iivananpojalle kertomuksen, jonka mukaan Inkerinmaan tšuudit ja inkerikot pitivät yhteisöissään arpojaksi kutsumaansa henkilöä. Arpoja oli arpomiseen perehtynyt tavallinen henkilö, joka muun muassa antoi lapsille nimet.
Arpominen Suomessa

Suomessa, Itä-Karjalassa ja Liettuassa arvottiin usein seulalla. Arvottaessa lausuttiin arpasanat eli tietty arpomiseen liittyvä loitsu. Saamelaiset käyttivät arpanaan messinkistä eläimenkuvaa, neliömäistä luulevyä tai renkaita. Arpa asetettiin noitarummulle ja rumpua lyötiin päristimellä. Rummun kalvolla liikkunut arpa pysähtyi jonkin kuvion kohdalle, jolloin kuviosta voitiin päätellä ennustuksen sisältö.
Toinen Suomessa käytetty tapa oli pärepuikoista ennustaminen. Siinä valmistettiin aluksi kourallinen puupuikkoja, joihin jokaiseen tehtiin oma merkki. Arpasanoja lausuen joukosta valittiin yksi puikko, jonka merkistä pääteltiin tapahtumien kulku. Muita arpomistapoja oli terälehtien irti nykäisy päivänkakkarasta. Terälehdille oli etukäteen annettu eri merkitys. Sulatettua tinaa saatettiin valaa veteen ja ennustaa valun muodoista. Myös viinan helmeilystä ja kahvinporoista voitiin ennustaa.
Kalevalassa Pohjolan emäntä neuvoi Pohjan piikaa arpomisessa. Kyläilemään tulevien vieraiden asia voitiin ennustaa panemalla pihlajaisia puita tuleen. Jos puista vuoti vettä, niin Pohjolassa saatiin elää rauhassa. Jos puista vuoti verta, niin sota oli tulossa. Jos puut vuotivat mettä, niin saapuvat vieraat olivat kosijoita.
Ateenan liitto

Ateenan liitto tai Ateenan meriliitto voi viitata seuraaviin:
Deloksen meriliitto, kreikkalaisten kaupunkivaltioiden liitto vuosina 478–404 eaa.
Toinen Ateenan liitto, kreikkalaisten kaupunkivaltioiden liitto vuosina 378–355 eaa.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Ateenan liitto”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Aseeminen kirjoittaminen

Marco Giovenalen aseemista kirjoitusta.
Aseeminen kirjoittaminen tuottaa kirjoitusta, joka ei välitä verbaalisia merkityksiä mutta on avoin muille tulkinnoille. Kirjoitusta voidaan tulkita muun muassa kirjoituksen kontekstin, visuaalisten elementtien, materiaalisuuden, kehollisuuden, teoskonseptin, kirjoitustyylin, kirjoittamisen historian ja kirjoitusjärjestelmien tuntemuksen avulla. Aseeminen kirjoittaminen on visuaalisen taiteen yhdistelmätekniikka, joka sulauttaa tekstin ja kuvan ja jättää tuloksen vapaaksi katsojan tulkinnoille.
Aseemisen kirjoittamisen käsite syntyi 1990-luvun lopulla visuaalisten runoilijoiden piirissä. Sitä voidaan kuitenkin sanoa tehdyn jo vuosisatojen ajan, sillä samaan taidelajiin luettavissa olevia teoksia on tavattu muun muassa jo vanhassa kiinalaisesta kalligrafiassa, esimerkiksi villistä ruohokirjoituksesta.
Suomalaisia aseemisen kirjoituksen tekijöitä ovat olleet muun muassa Satu Kaikkonen, Karri Kokko ja Marko Niemi. Myös Jukka-Pekka Kervisen tuotantoon sisältyy aseemisia kirjoituksia.