stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Septuaginta
Tekstihistoria

Septuagintan synnyn jälkeen sen kieltä korjattiin. Tällaisia korjauksia olivat esimerkiksi parempi luettavuus ja sen muuttaminen lähemmäs alkuperäistä heprealaista tekstiä. Jotkin näistä muutoksista eli revisioista olivat systemaattisia ja Septuagintasta syntyi uudenlaisia "editioita", joita kutsutaan resensioiksi. Septuagintan resensioista tunnetaan ns. lukiaaninen resensio ja heksaplaarinen resensio. Lukiaaninen resensio on perinteisesti yhdistetty kirkkoisä Lukianoksen toimintaan, mutta tämä näkemys on kyseenalaistettu modernissa tutkimuksessa. Heksaplaarisen resension taustalla puolestaan on Origenes ja hänen toimittamansa kuusipalstainen Heksapla.
Resensioiden lisäksi Heprealaisesta Raamatusta tehtiin ajanlaskun vaihteen jälkeen muitakin käännöksiä. Yksi syy uusien käännösten ilmestymiselle oli tarve tehdä käännös joka vastaisi paremmin alkuperäistä heprealaista tekstiä kuin Septuagintaa. Näistä käännöksistä tunnetuimpia ovat Akvila, Symmakhos ja Theodotion. Aiemmin mainitussa Heksaplassa oli nämä kolme käännöstä, kukin omalla palstallaan. Kolme muuta Heksaplan palstaa olivat heprealainen teksti, heprealainen teksti kreikkalaisin kirjaimin translitteroituna sekä Septuagintan teksti. Heksaplan Septuaginta-palstalle Origenes oli merkinnyt ne Septuagintan kohdat, jotka puuttuivat heprealaisesta tekstistä sekä täydentänyt kohdat jotka olivat heprealaisessa tekstissä, mutta puuttuivat Septuagintasta.
Septuagintan käyttö

Koska varhainen kristinusko oli pääosin kreikankielistä, Septuagintasta tuli ensimmäisten kristittyjen Raamattu. Uuden testamentin kirjoitusten vakiinnutettua asemansa Septuagintasta tuli kristittyjen Vanha testamentti. Lännen kirkossa käytettiin pitkään Septuagintasta käännettyjä latinankielisiä käännöksiä (ns. Vetus Latina), mutta Hieronymuksen kääntämästä Vulgatasta tuli lopulta katolisen kirkon virallinen Raamattu. Itäisessä kirkossa puolestaan Septuaginta on säilynyt virallisena Vanhan testamentin tekstinä nykyaikaan saakka. Esimerkiksi ortodoksinen kirkko käyttää Septuagintaa virallisena raamatuntekstinä.
Kirjat

Septuagintaan sisältyvät kirjat ovat:
| Nimi kreikaksi> Laki | Nimi kreikaksi> Laki | Nimi suomeksi> Laki |
| --- | --- | --- |
| Γένεσις | Genesis | Ensimmäinen Mooseksen kirja |
| Ἔξοδος | Eksodos | Toinen Mooseksen kirja |
| Λευϊτικόν | Leuitikon | Kolmas Mooseksen kirja |
| Ἀριθμοί | Arithmoi | Neljäs Mooseksen kirja |
| Δευτερονόμιον | Deuteronomion | Viides Mooseksen kirja |
Historialliset kirjat
| Ἰησοῦς Nαυῆ | Iēsūs Nauē | Joosuan kirja |
| Κριταί | Kritai | Tuomarien kirja |
| Ῥούθ | Rūth | Ruutin kirja |
| Βασιλειῶν Αʹ | Basileiōn I | Ensimmäinen Samuelin kirja |
| Βασιλειῶν Βʹ | Basileiōn II | Toinen Samuelin kirja |
| Βασιλειῶν Γʹ | Basileiōn III | Ensimmäinen kuninkaiden kirja |
| Βασιλειῶν Δʹ | Basileiōn IV | Toinen kuninkaiden kirja |
| Παραλειπομένων Αʹ | Paraleipomenōn I | Ensimmäinen aikakirja |
| Παραλειπομένων Βʹ | Paraleipomenōn II | Toinen aikakirja |
| Προσευχὴ Μανασσῆ | Proseukhē Manassē | Manassen rukous |
| Ἔσδρας Αʹ | Esdras I | Ensimmäinen Esran kirja (Kreikkalainen Esran kirja) |
| Ἔσδρας Βʹ | Esdras II | Toinen Esran kirja (Esran kirja ja Nehemian kirja) |
| Τωβίτ | Tōbit | Tobitin kirja |
| Ἰουδίθ | Iūdith | Juditin kirja |
| Ἐσθήρ | Esthēr | Esterin kirja (lisäyksin) |
| Μακκαβαίων Αʹ | Makkabaiōn I | Ensimmäinen makkabilaiskirja |
| Μακκαβαίων Βʹ | Makkabaiōn II | Toinen makkabilaiskirja |
| Μακκαβαίων Γʹ | Makkabaiōn III | Kolmas makkabilaiskirja |
Viisauskirjat
| Ψαλμοί | Psalmoi | Psalmien kirja |
| Ψαλμός ΡΝΑʹ | Psalmos 151 | Psalmi 151 |
| Ἰώβ | Iōb | Jobin kirja |
| Παροιμίαι | Paroimiai | Sananlaskujen kirja |
| Ἐκκλησιαστής | Ekklēsiastēs | Saarnaajan kirja |
| Ἆσμα Ἀσμάτων | Asma Asmatōn | Laulujen laulu |
| Σοφία Σαλoμῶντος | Sofia Salomōntos | Viisauden kirja |
| Σοφία Ἰησοῦ Σειράχ | Sofia Iēsū Seirakh | Sirakin kirja |
| Ψαλμοί Σαλoμῶντος | Psalmoi Salomōntos | Salomon psalmit |
Profeetat
| Δώδεκα | Dōdeka | Kaksitoista profeettaa |
| Ὡσηέ Αʹ | I. Hōsēe | Hoosean kirja |
| Ἀμώς Βʹ | II. Āmōs | Aamoksen kirja |
| Μιχαίας Γʹ | III. Mikhaias | Miikan kirja |
| Ἰωήλ Δʹ | IV. Iōēl | Joelin kirja |
| Ὀβδιού Εʹ | V. Obdiū | Obadjan kirja |
| Ἰωνᾶς Ϛ' | VI. Iōnās | Joonan kirja |
| Ναούμ Ζʹ | VII. Naūm | Nahumin kirja |
| Ἀμβακούμ Ηʹ | VIII. Ambakūm | Habakukin kirja |
| Σοφονίας Θʹ | IX. Sofonias | Sefanjan kirja |
| Ἀγγαῖος Ιʹ | X. Angaios | Haggain kirja |
| Ζαχαρίας ΙΑʹ | XI. Zakharias | Sakarjan kirja |
| Μαλαχίας ΙΒʹ | XII. Malakhias | Malakian kirja |
| Ἠσαΐας | Ēsaias | Jesajan kirja |
| Ἱερεμίας | Hieremias | Jeremian kirja |
| Βαρούχ | Barūkh | Barukin kirja |
| Θρῆνοι | Thrēnoi | Valitusvirret |
| Ἐπιστολὴ Ἰερεμίου | Epistolē Ieremiū | Jeremian kirje |
| Ἰεζεκιήλ | Iezekiēl | Hesekielin kirja |
| Δανιήλ | Daniēl | Danielin kirja (lisäyksin) |
Liitteet
| Μακκαβαίων Δ' Παράρτημα | Makkabaiōn IV Parartēma | Neljäs makkabilaiskirja |
Kirjallisuutta

Psalmit Septuagintan mukaan. Psalmien ja oodien kirkollinen suomennos.  Kuopio, Helsinki:  Ortodoksisen kirjallisuuden julkaisuneuvosto, Suomen Pipliaseura, 2010.  ISBN 978-951-577-444-6
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Septuaginta Wikimedia Commonsissa
The Septuagint (kreikaksi)
Septuagint Greek Old Testament (kreikaksi)
The Greek Old Testament (Septuagint) (englanniksi) (englanniksi)
New English Translation of the Septuagint (NETS) – Septuagintan käännös (englanniksi)
The Research Project for Textual Criticism of the Septuagint – suomalainen Septuaginta-tutkimusprojekti (englanniksi)
Septuagintan sivu Codex Colberto-Sarravianuksessa, 800-luku.
Vaarallinen matka

| Vaarallinen matka> Den farliga resan |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Tove Jansson
Kieli:  ruotsi
Kustantaja:  Schildt
Julkaistu:  1977
ISBN:  951-50-0141-2
Suomennos
Suomentaja:  Panu Pekkanen
Kansitaiteilija:  Tove Jansson
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  2018
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Vaarallinen matka (ruots. Den farliga resan) on Tove Janssonin kirjoittama ja kuvittama muumiaiheinen kuvakirja vuodelta 1977. Sen on suomentanut Panu Pekkanen. Vuonna 2018 ilmestyneen uuden suomennoksen on tehnyt Alice Martin. Kyseessä on Janssonin toiseksi viimeinen muumikirja. Sen kaikki alkuperäiset kuvitukset on tallennettu Tampereen taidemuseon Muumilaaksoon. Vaarallinen matka voitti Topelius-palkinnon vuonna 1978.
Juoni

Kirjassa esiintyvät Sanna ja muumitarinoista tutut hahmot, kuten Hemuli, Nipsu ja Surku. He seikkailevat myrskyssä ja omituisessa maailmassa, ja heidän matkansa muuttuu vaaralliseksi. Sanna näkee maailman iloisissa väreissä, koska hän on saanut uudet silmälasit. Lopulta he saapuvat kuumailmapallolla Muumilaaksoon, jossa on juhlat. Myös Mörkö esiintyy yhdessä kirjan kuvassa myrskyn keskellä, mutta tästä ei mainita tekstissä.
Tarina muualla

Taidegraafikko Tuulikki Pietilä on tehnyt vuonna 1988 kolme kolmiulotteista muumikuvaelmaa, jotka perustuvat kirjan tapahtumiin. Teokset ovat nimeltään Sanna kohtaa eksyneet, Vaarat uhkaavat ja Tuu-tikin pelastava ilmapallo. Kuvaelmat kuuluvat Tampereella sijaitsevan Muumilaakso-museon kokoelmaan.
Vuonna 2014 Arabia valmisti Toven juhla -nimistä astiasarjaa, jonka kuvitus pohjautuu Vaarallinen matka -kirjaan. Sarjaan kuuluu muki ja kolme erikokoista säilytyspurkkia. Astioissa on kuvattu muumien puutarhajuhlia. Joka kuudennen mukin sisäpuolella on kuvituksena silmälasit, jotka Arabian tiedotteen mukaan ”saattavat johdattaa löytäjänsä hurjaan seikkailuun”. Toven juhla -sarjan on kuvittanut taiteilija Tove Slotte, ja sillä juhlistettiin Tove Janssonin 100-vuotisjuhlavuotta.
Aiheesta muualla

Vaarallinen matka. Kirjavainen. Arkistoitu 18.12.2012.
Vaarallinen matka kirjasampo.fi.
Muumit
| --- | --- |
Hahmot:   Muumipeikko  Muumimamma  Muumipappa  Nuuskamuikkunen  Pikku Myy  Nipsu  Niiskuneiti  Niisku  Haisuli  Hattivatit  Mörkö  Hemuli  Vilijonkka  Mymmeli  Noita  Aliisa  Tuu-tikki  Surku  Poliisimestari  Tiuhti ja Viuhti  Piisamirotta  Hosuli  Juksu  Fredrikson 
Paikat:   Muumilaakso  Muumitalo 
Kirjat:   Muumit ja suuri tuhotulva  Muumipeikko ja pyrstötähti  Taikurin hattu  Muumipapan urotyöt  Vaarallinen juhannus  Taikatalvi  Näkymätön lapsi ja muita kertomuksia  Muumipappa ja meri  Muumilaakson marraskuu 
Kuvakirjat:   Kuinkas sitten kävikään?  Kuka lohduttaisi Nyytiä?  Vaarallinen matka  Outo vieras Muumitalossa 
Televisiosarjat:   Die Muminfamilie (1959) jaksot  Muumipeikko (1969) jaksot  Mūmin (1969) jaksot  Shin Mūmin (1972) jaksot  Mumindalen (1973) jaksot  Muumien maailma (1978) jaksot  Muumilaakson tarinoita (1990) hahmot  jaksot  Muumilaakso (2019) hahmot  jaksot 
Elokuvat:   Muumipeikko ja pyrstötähti (1992)  Muumi ja vaarallinen juhannus (2008)  Muumi ja punainen pyrstötähti (2010)  Muumit Rivieralla (2014)  Muumien taikatalvi (2017)  Muumipeikko ja pyrstötähti (2021)  Muumipapan urotyöt – Erään nuoren Muumin seikkailut (2021) 
Lyhytelokuvat:   Kuka lohduttaisi Nyytiä?  Kuinkas sitten kävikään? 
Sarjakuva:  Muumipeikko (sarjakuva)
Videopelit:   Muumit piilosilla  Muumit meren aalloilla  Suuri Muumijuhla  Muumit ja Taikurin hattu  Muumit ja Näkymätön lapsi  Moomin’s Tale  Muumit ja Taikatalvi  Muumit ja Taikalamppu  Muumipappa kalassa  Muumit ja Salaperäiset huudot  Muumit ja Suuri syysjuhla  Nuuskamuikkunen – Muumilaakson melodia 
Lautapelit:   Muumien hillojahti  Muumien purnukkajahti  Muumipeli 
Muuta:   Muumimaailma  Muumimuseo  muumimuki  Luettelo Muumimukeista
Seuraava jääkausi

Seuraava jääkausi alkaa, kun nykyinen, kymmenisen tuhatta vuotta kestänyt holoseenin lämpökausi päättyy ja mannerjäätiköt alkavat jälleen laajentua. Maapallon jaksolliset kiertoliikkeen ja akselikallistuman vaihtelu ovat noin 50 000 vuoden kuluttua tasolla, joka on aiemmin riittänyt jääkauden laukaisemiseen. Nykyinen ihmisen aiheuttama ilmaston lämpeneminen aiheuttaa kuitenkin sen, ettei seuraavaa jääkautta arvella tulevan ainakaan 100 000 vuoteen.
Seuraavan jääkauden aikana iso osa maapallosta säilyisi edelleen elinkelpoisena. Pohjois-Eurooppa ja Pohjois-Amerikka peittyisivät jälleen mannerjäätiköiden alle, vähän niiden eteläpuolella olisi hyytävät ilmasto-olot, ja koko maapallo kuivuisi huomattavasti. Maatalouden tuotanto vähenisi maailmanlaajuisesti huomattavasti, minkä seurauksena maapallo ei kykenisi elättämään lämpökauden aikaisen suuruista ihmisväestöä.
Seuraavan jääkauden alkaminen riippuu paljon Auringon säteilyn voimakkuudesta, joka vaihtelee niin sanottujen Milankovićin jaksojen mukaisesti. Myös ilmakehän hiilidioksidipitoisuus vaikuttaa asiaan.
Maapallo on jo tuhansien vuosien ajan ollut matkalla kohti uutta säteilyminimiä, jonka pohjalukema saavutetaan noin tuhannen vuoden kuluttua. 1970-luvulla oletettiinkin, että tämä johtaisi uuden jääkauden alkamiseen. Maapallon ratavaihtelu on kuitenkin nyt sellaisessa vaiheessa, että Milankovićin jaksojen ilmastovaikutukset ovat poikkeuksellisen lieviä, ja Auringon säteilyvoimakkuuden nousut ja laskut aiempaa vaimeampia. Maapallon seuraava säteilyminimi onkin paljon lievempi kuin se, joka laukaisi viimeisen jääkauden. Tämän vuoksi sen ei enää nykyisin uskota riittävän uuteen jääkauteen edes huomioimatta ihmisen vaikutusta ilmastoon.
15 000–20 000 vuoden kuluttua saavutetaan jälleen säteilyminimi, mutta tämäkin jää lieväksi.
Seuraavan kerran maapallon säteilyminimi laskee aiempien jääkausien aloittaneiden säteilyminimien tasolle vasta aikaisintaan noin 50 000 vuoden kuluttua. Silloinkin ihmisen toiminta ilmakehän hiilidioksidipitoisuuden kasvattamisessa voi olla aiheuttanut sen, että jääkauden alkaminen viivästyy entisestään. Vuonna 2016 joukko saksalaistutkijoita esitti, että jo alle kahden lämpöasteen nousuun maapallolla johtava maltillinen hiilidioksidipitoisuuden nousu aiheuttaisi sen, että uutta jääkautta ei tulisi ainakaan 100 000 vuoteen. Tämä vastaa 1 000–1 500 gigatonnin hiilimäärän vapautumista ilmakehään. Vastaavasti jos ilmakehään vapautuisi 5 000 gigatonnia hiiltä hiilidioksidin muodossa, uutta jääkautta ei tulisi 500 000 vuoteen.
Vaeltaja (romaani)

| Vaeltaja> The Wanderer.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Fritz Leiber
Julkaistu:  1964
Suomennos
Julkaistu:  1993
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Vaeltaja (engl. The Wanderer) on Fritz Leiberin vuonna 1964 ilmestynyt yhdysvaltalainen tieteisromaani. Kirja sai Hugo-palkinnon. Suomennos ilmestyi vuonna 1993 Book Studion Galaxy-scifi-sarjassa.
Romaani kuvaa tuhoa, jonka aiheuttaa ulkoavaruudesta saapuva lähes planeetan kokoinen avaruusalus asettuessaan Maata kiertävälle radalle. Teoksessa on paljon sisäpiirin viitteitä scifi-fandomiin, ja sitä voi pitää 1960- ja 1970-luvulla syntyneen katastrofiromaanin varhaisena edustajana.
Aiheesta muualla

Marc Goldstein: The Wanderer. The SF Site 2001. (englanniksi)
Russ Allbery: The Wanderer. 5.9.2005. (englanniksi)
Sam Jordison: Why on earth did Fritz Leiber win the Hugo?. The Guardian, 3.4.2010. (englanniksi)
Josh Wimmer: Sorry, Fritz Leiber – The Wanderer Is Terrible. io9.com, 14.3.2010. (englanniksi)
Seutulan kappeli

| Seutulan kappeli |
| --- | --- |

Sijainti:  Solbackantie 6, Seutula, Vantaa
Koordinaatit:  60.34640°N, 24.85168°E
Seurakunta:  Vantaankosken seurakunta
Rakentamisvuosi:  1925
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  120
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Seutulan kappeli eli Königstedtin kappeli on  Vantaan Seutulassa sijaitseva vuonna 1925 Königstedtin kartanon maille talkootyönä rakennettu puinen suorakaiteinen pitkäkirkko, joka siirtyi Ripukylän rukoushuoneyhdistykseltä alueen seurakunnille 1964 (Vantaan seurakuntayhtymä tunnettiin ennen vuotta 1972 nimellä "Helsingin pitäjän seurakunnat"). Helsingin piispa Aarre Lauha vihki kappelin käyttöön 2.5.1965, tilaisuuteen osallistui myös tuolloinen pääministeri Johannes Virolainen.
Kirkon alttaripäädystä ulkonee runkohuonetta matalampi siipirakennus, vastakkaisessa päädyssä on tornimainen osa ja sen päätteenä korkeahuippuinen kattoratsastaja. Ikkunat ovat segmenttikaaripäätteiset. Rakennusta on korjattu 1969-1970, peruskorjaus tehtiin 1979, jolloin kirkkoon rakennettiin parvi ja se vihittiin toistamiseen käyttöön.   Kirkon pinta-ala on parvi mukaan lukien 237 neliötä ja siellä on istumapaikkoja 120 hengelle. Kirkon 4-äänikertaiset urut on valmistanut Kangasalan urkutehdas 1969, alttaritaulu on tuntemattoman taiteilijan maalaama.
Kirkon 60-vuotisjuhlien aikaan 1985 kappeli sai hollantilaisessa Pettit & Fritsenin valimossa valetun kellon.
V niin kuin verikosto (elokuva)

| V niin kuin verikosto> V for Vendetta |
| --- | --- |

Ohjaaja:  James McTeigue
Käsikirjoittaja:  Andy WachowskiLarry Wachowski
Perustuu:  David Lloydin ja Alan Mooren sarjakuvaan V niin kuin verikosto
Tuottaja:  Joel Silver Grant Hill Andy WachowskiLarry Wachowski
Säveltäjä:  Dario Marianelli
Kuvaaja:  Adrian Biddle
Leikkaaja:  Martin Walsh
Tuotantosuunnittelija:  Owen Paterson
Pääosat:  Natalie Portman Hugo Weaving Stephen Rea John Hurt Stephen Fry
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat Saksa Yhdistynyt kuningaskunta
Tuotantoyhtiö:  Warner Bros. Virtual Studios Silver Pictures Anarchos Productions
Levittäjä:  InterCom Netflix
Ensi-ilta:   17. maaliskuuta 2006  24. maaliskuuta 2006
Kesto:  132 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  54 000 000 $
Tuotto:  132 511 035 $
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
V niin kuin verikosto (eng. V for Vendetta) on vuonna 2005 ensi-iltansa saanut poliittinen dystopiatrilleri. Elokuvan ohjasi James McTeigue ja tuottivat myös käsikirjoituksen laatineet Wachowskin sisarukset yhdessä Joel Silverin kanssa. Elokuva pohjautuu Alan Mooren ja David Lloydin samannimiseen sarjakuvaromaaniin. Tarina seuraa salaperäisen V-nimisen vapaustaistelijan toimia tämän pyrkiessä muuttamaan yhteiskuntajärjestystä samalla, kun hän toteuttaa henkilökohtaista verikostoaan. Tapahtumat sijoittuvat lähitulevaisuuden dystopiseen Lontooseen, Britanniaan. Rooleissa ovat Natalie Portman (Evey Hammond), Hugo Weaving (V), Stephen Rea (komisario Finch), John Hurt (ylikansleri Sutler) sekä Stephen Fry (televisiojuontaja Gordon Deitrich).
Elokuvan piti alun perin ilmestyä 4. marraskuuta 2005 (päivää ennen Guy Fawkesin yön 400. vuosipäivää), mutta viivästysten vuoksi se tuli teattereihin vasta 17. maaliskuuta 2006. Elokuvaa kehuttiin arvosteluissa ja maailmanlaajuiset lipputulot kohosivat yli 132 miljoonaan dollariin. Aiempiin sarjakuvistaan tehtyihin elokuvasovituksiin (From Hell ja Herrasmiesliiga) pettynyt Moore kieltäytyi katsomasta elokuvaalähde? ja sanoutui siitä kokonaan irti. Elokuvantekijät jättivät käsikirjoitusvaiheessa pois monia alkuperäisessä sarjakuvassa esiintyviä anarkistisia teemoja sekä viittauksia huumeisiin. Lisäksi elokuvan poliittista viestiä muokattiin vastaamaan tekijöiden käsitystä nyky-yleisölle merkityksellisestä sanomasta.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Natalie Portman  | … |  Evey Hammond, nuori nainen, joka tapaa V:n ja auttaa tätä tämän suunnitelmassa.   |
|  Hugo Weaving  | … |  V, salaperäinen anarkisti, joka aikoo vapauttaa Britannian Nornaliekin vallasta tuhoamalla Parlamenttitalon.   |
|  Stephen Rea  | … |  Eric Finch, V:n tutkimusten johtaja ja Nenän (engl. The Nose), tutkimusjärjestön johtaja.   |
|  John Hurt  | … |  Adam Sutler, Britannian ylikansleri ja Nornaliekin johtaja.   |
|  Stephen Fry  | … |  Gordon Deitrich, televisioesiintyjä, joka salaa homoseksuaalisuutensa ja auttaa Eveytä.   |
|  Sinead Cusack  | … |  Delia Surridge, Larkhillin entinen päätohtori, joka katui tekojaan ja oli V:n viimeinen uhri.   |
|  John Standing  | … |  Piispa Lilliman, pedofiili ja entinen Larkhillin pastori, jonka Sutler asetti Westminster Abbeyn piispaksi.   |
|  Tim Pigott-Smith  | … |  Peter Creedy, Nornaliekin salaisen poliisin Sormen (engl. The Finger) johtaja.   |
|  Rupert Graves  | … |  Dominic Stone, Finchin apulainen V:n tutkinnoissa.   |
|  Natasha Wightman  | … |  Valerie Page, lesbo ja V:n vierussellin vanki, jonka sanat antoivat V:lle tavoitteita.   |
|  Roger Allam  | … |  Lewis Prothero, "Lontoon ääni", televisioesiintyjä joka puhui Nornaliekin puolesta.   |
|  Ben Miles  | … |  Roger Dascomb, British Television Networkin johtaja, jota Sutler käyttää viestiäkseen kansalle.   |
|  Clive Ashborn  | … |  Guy Fawkes, henkilö, joka yritti räjäyttää Parlamenttitalon 5. marraskuuta 1605, ja jonka aatteet inspiroivat V:tä.   |
|  Guy Henry  | … |  Conrad Heyer, Nornaliekin jäsen ja Silmän (engl. The Eye), järjestön joka valvoo kansalaisia visuaalisesti, johtaja.   |
|  Eddie Marsan  | … |  Brian Etheridge, Nornaliekin jäsen ja Korvan (engl. The Ear), järjestön joka valvoo kansalaisia audiollisesti, johtaja.   |
Tuotanto > Käsikirjoitus

Elokuvaa oli tekemässä moni Matrix-trilogian tekijöistä. Vuonna 1988 tuottaja Joel Silver hankki oikeudet kahteen Alan Mooren työhön: V niin kuin verikosto ja Vartijat. Wachowskit olivat molemmat V niin kuin verikoston faneja ja 1990-luvun keskivaiheilla, ennen The Matrixin työtä, kirjoittivat luonnostellun käsikirjoituksen mukaillen sarjakuvaa. Matrixin kuvausten aikana he viimeistelivät käsikirjoituksen ja tarjosivat ohjaajan osaa James McTeiguelle. Kaikki kolme olivat kiinnostuneita alkuperäisen tarinan teemoista ja katsoivat niiden olevan asianmukaisia nykyiselle politiikan näkymälle. Käsikirjoituksen viimestelyn aikana Wachowskit tekivät uudistuksia tarinan tiivistämiseksi ja nykyaikaistamiseksi ja samalla pyrkivät säilyttämään sen moraliteetit ja teemat.
Moore selvästi pysytteli itse erossa elokuvasta osallistumasta sen kirjoittamiseen ja ohjaamiseen ja muiden hänen töittensä elokuvaversioiden selkkaaminen. Hän päätti yhteistyön julkaisijansa, DC Comicsin kanssa, kun sen emoyhtiö Warner Bros. ei perunut lausuntoaan Mooren oletetusta yhteistyöstä. Moore sanoi käsikirjoituksen sisältävän juoniaukkoja ja sen olevan päinvastainen hänen alkuperäiseen teemaansa verratuna, joka asetti kaksi poliittista suuntausta (fasismin ja anarkismiin) toisiaan vastaan. Hän väittää työnsä olevan uudelleenmuotoiltu tarina muodossa ”nykyinen uuskonservatismi vastaan nykyinen Amerikkalainen liberalismi”. Mooren pyynnöstä hänen nimeään ei mainittu elokuvan lopputeksteissä. Kuvittaja David Lloyd oli mukana elokuvan tekemisessä ja sanoi käsikirjoituksen olleen todella hyvä ja Moore olisi tyytyväinen vain sarjakuvaa täydellisesti mukailevasta elokuvasta.
Tuotanto > Kuvaukset ja lavasteet

Elokuva kuvattiin Lontoon lisäksi Saksassa Potsdamissa Filmstudio Babelsbergilla. Suuri osa elokuvasta tehtiin studio- ja muissa sisätiloissa. Sen lisäksi kolme kohtausta kuvattiin Berliinissä: Nornaliekin puhetilaisuus, Larkhill ja Lillimanin makuuhuone. Lontoon metrossa tapahtuvat kohtaukset kuvattiin lakkautetulla Aldwychin metroasemalla. Kuvaukset aloitettiin maaliskuun alussa vuonna 2005, ja pääasiallinen kuvaaminen aloitettiin virallisesti kesäkuun alussa. Elokuva oli viimeinen Adrian Biddlen, elokuvan pääkuvaajan kuvaama elokuva, sillä hän kuoli sydänkohtaukseen 7. joulukuuta 2005.
Elokuvalle suunniteltiin moderni ja vanhanaikainen ulkonäkö, jossa käytettiin paljon harmaita sävyjä jotta totalitarinen Lontoo saataisiin näyttämään ankealta ja lamaantuneelta. Suurin lavastus oli Varjogalleria (engl. The Shadow Gallery), jolle tehtiin kryptantuntuinen olemus. Galleria on V:n koti ja samalla paikka jossa hän säilyttää hallituksen kieltämiä esineitä. Näihin esineisiin kuuluu monia taiteellisia töitä, mm. Jan van Eyckin Giovanni Arnolfini ja hänen vaimonsa, Tizianin Bacchus ja Ariadne, Mildred Pierce -elokuvan juliste, Andrea Mantegnan St. Sebastian, John William Waterhousen The Lady of Shalott, Edvard Munchin Puberty,  William Blaken Elohim luo Aatamin ja Alberto Giacomettin patsaita.
Yksi elokuvan vaikeimmista haasteista oli kuinka tuoda V eloon eleettömän naamarin alta. Siksipä huomattavasti vaivaa nähtiin valaistuksen, näyttelemisen ja Weavingin äänen yhdistämiseen oikean mielialan luomiseksi tiettyyn tilanteeseen. Weavingin äänen vaimenemisen estämiseksi hänen hiusrajaansa asetettiin mikrofoni jälkituotannon avustamiseksi, jolloin hänen kaikki vuorosanansa uudelleenäänitettiin.
Jotta viimeinen kohtaus Westminsterissä saatiin kuvatuksi, alue Trafalgar Squarelta ja Whitehallilta Parlamenttitalolle ja Big Benille asti piti sulkea 00.00-05.00 väliseksi ajaksi. Tämä oli ensimmäinen kerta kun tämä alue jouduttiin sulkemaan elokuvan kuvausten takia. Pääministeri (kuvausten aikana) Tony Blairin poika Euan Blair työskenteli elokuvan tuotannossa ja hänen sanottiin (Stephen Fryn mukaan) auttaneen tekijöitä saavuttaneen ennätyksellisen kuvausoikeuden. Tämä aiheutti kritiikkiä Blairia kohtaan kansanedustaja David Davisilta, johtuen elokuvan sisällöstä. Tekijät kuitenkin kiistivät Blairin osallisuuden sopimuksessa, sanoen että lupa saavutettiin yhdeksän kuukauden mittaisella neuvottelulla 14 eri viraston kanssa.
Tuotanto > Roolimuutos

James Purefoyn piti aluksi esittää V:tä, mutta koska hänellä oli vaikeuksia hengittää naamari päällä, hän jätti roolin kuuden viikon jälkeen kuvausten alusta. Rooli siirtyi Hugo Weavingille, joka oli aiemmin työskennellyt Joel Silverin ja Wachowskien kanssa Matrix-trilogiassa Agentti Smithiä. Kuitenkin joissain elokuvan kohtauksissa Purefoy esittää V:tä, jonka äänen päällä on Weavingin dubbaus.