stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Työtaso
Työtasot keittiökalusteissa

Nykyaikaisissa keittiön kiintokalusteissa työtaso on yleensä vakiomitoituksen ansiosta valittavissa vapaasti riippumatta kaapistojen materiaalista, koosta tai väristä. Keittiötasojen yleisimmät materiaalit ovat laminaatilla päällystetty kalustelevy, massiivipuu, luonnonkivi, betoni tai erilaiset komposiittimateriaalit, kuten Corian tai Durat.
Laminaattitasot tehdään liimaamalla noin 1 millimetrin paksuinen muovi-paperi-laminaattikerros lastulevyn pinnalle.  Laminaatin pinta voi olla yksivärinen tai kuvioitu jäljittelemään kiveä tai puuta. Laminaatti on hinnaltaan edullista ja käytössä kestävää, mutta naarmuja ja koloja on mahdoton korjata. Laminaatti ei kestä leikkuualustana eikä kuumien keittoastioiden alustana. Yleisimpiä laminaattitasoja saa suoraan varastosta rautakaupasta tai kalustemyymälästä.
Puutasot tehdään yleensä kokopuurimoja tai -sauvoja yhteen liimaamalla. Puu elää erityisesti kosteuden vaikutuksesta; kosteudelle herkimpiä ovat pyökki ja koivu. Tähän auttaa pinnan säännöllinen öljyäminen. Kuluneen puutason voi hioa ja öljytä uudenveroiseksi.
Kivitasot ovat kalliita ja raskaita, mutta sietävät kuumaa ja kulutusta. Kestävintä on tumma, hyvin kiillotettu graniitti, kun taas marmoriin voi tulla tahroja rasvasta, punaviinistä tai mehusta. Ohuet lasi- ja posliiniastiat rikkoutuvat helposti osuessaan kivitasoon.
Muita materiaaleja. Keittiön työtaso voidaan myös valaa betonista, muovista tai kivi-muovi-komposiittimateriaalista (ks. massiivimuovi), laminoida lujitemuovista tai työstää ruostumattomasta teräksestä. Tekniikasta riippuen myös altaat voivat olla samaa kappaletta työtason kanssa. Muita työtasojen materiaalivaihtoehtoja ovat keraamisilla laatoilla päällystetty kalustelevy.
Työtasot kiinnitetään keittiökalusteiden runkojen päälle tavallisesti altapäin ruuveilla tai liimaamalla. Seinää vasten tuleva reuna tiivistetään listalla tai silikonisaumauksella. Upotettavat tiskialtaat kiinnitetään työtasoon tehtyihin aukkoihin joko suoraan työtason päälle, upotettuna työtason pinnan kanssa samaan tasoon tai ripustettuna työtason alle.
Tähkä (etunimi)

| Tähkä |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  –
Nimen alkuperä:  sana tähkä
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tähkä on Suomessa käytetty harvinainen naisen etunimi. Se on suomen kielestä saatu kasviaiheinen nimi.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Tähkä-nimisiä naisia on vuoteen 2021 mennessä tilastoitu noin 50–60. Eniten Tähkiä on syntynyt vuosina 1900–1919 (yhteensä 10) ja vuosina 2000–2019 (yhteensä 24).
Tähkällä ei ole nimipäivää almanakassa.
Aiheesta muualla

Etunimien taivutus: Tähkä (Kotimaisten kielten keskuksen verkkojulkaisu)
Tähti (sanomalehti)

Lehden ensimmäisen varsinaisen numeron etusivu.
Tähti oli Turussa vuosina 1863–1867 ilmestynyt sanomalehti.
Frenckellin kirjapainon omistanut Johan Fredrik Granlund perusti Tähden täyttämään Åbo Tidningarin lakkaamisen jättämää aukkoa Turun sanomalehtikentässä. Granlundin kansanvalistushengessä toimittaman, linjaltaan kristillissiveellisen lehden sisältö oli monipuolinen ja ulkomaanuutisten määrä runsas. Kielikysymyksessä Tähti oli maltillisen nuorfennomaaninen. Sen avustajiin kuului muun muassa Elias Lönnrot.
Kerran viikossa ilmestyneen Tähden levikki oli pieni ja vuoden 1867 lopussa Granlund lopetti sen kannattamattomana.
Aiheesta muualla

Tähti digitoituna kansalliskirjastossa
Tuvan kieli

| Tuva |
| --- | --- |
Oma nimi:  тыва дыл (tyva dyl)
Muu nimi:  tuviini (aik. urjanhai, sojoni, sojootti, tuba)
Tiedot
Alue:  Tuva, Burjatia, Mongolia, Kiina
Virallinen kieli:  Tuva
Puhujia:  200 000
Sija:  ei 100 suurimman joukossa
Kirjaimisto:  kyrillinen
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  turkkilaiset kielet
Kieliryhmä:  pohjoisturkkilaiset kielet
Kielikoodit
ISO 639-1:  tyv
ISO 639-3:  tyv
 Ohje 
Tuvan kieli (tuvaksi тыва дыл, tyva dyl) on tuvien puhuma turkkilainen kieli. Sillä on virallisen kielen asema Tuvan tasavallassa Venäjällä.
Levinneisyys ja puhujamäärä

Tuvan kieltä puhutaan Tuvassa ja sen lähialueilla Krasnojarskin aluepiirissä, Mongoliassa ja Kiinassa. Vuoden 1989 väestönlaskennan mukaan tuvan puhujia oli Venäjällä 204 400 henkeä, joista 197 500 Tuvassa. Vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan tuvaa puhui 242 800 henkeä, joista 235 600 Tuvassa. (lukuihin sisältyvät myös tuvaa toisena tai vieraana kielenä puhuvat). Mongoliassa puhujia arvioidaan olevan noin 20 000 ja Kiinassa 3 500.
Vuonna 1989 Venäjän tuvista 98,6 % puhui tuvaa äidinkielenään ja 0,2 % toisena kielenä. Vuonna 2002 Tuvan tasavallan tuvista 98,5 % osasi tuvaa.
Kansallisuudeltaan tuvista 84,8 % osaa venäjää (60,5 % vuonna 1989). Tuvan koko väestöstä 77,1 % osaa tuvaa ja 87,8 % venäjää. Erzinin, Tes-Hemin ja Tere-Holin kožuuneissa osa tuvalaisista osaa myös mongolin kieltä (3 800 henkeä vuonna 2002). Mongolian tuvista vain reilut 40 % puhuu tuvaa äidinkielenään.
Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan Venäjällä on 253 700 tuvan puhujaa.
Fonologia

Tuvan kielessä on 21 konsonanttia.
|  |  | Labiaalinen | Alveolaarinen | Palataalinen | Velaarinen |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nasaali | Nasaali | m | n |  | ŋ |
| Klusiili | Lenis | p | t |  | g |
| Klusiili | Fortis | pʰ | tʰ |  | k |
| Affrikaatta | Affrikaatta |  | (t͡s) | t͡ʃ |  |
| Frikatiivi | Soinniton | (f) | s | ʃ | x |
| Frikatiivi | Soinnillinen |  | z | ʒ |  |
| Tremulantti | Tremulantti |  | ɾ |  |  |
| Puolikonsonantti | Puolikonsonantti | ʋ | l | j |  |
Sulkeissa merkityt äänteet esiintyvät vain venäjästä tulleissa lainasanoissa. Soinnillisten labiaalisen ja alveolaarisen klusiilin kohdalla äänteet ovat kehittyneet soinnillisista soinnittomiksi. Näiden kohdalla soinnin sijaan eron tekee aspiraatio.
Vokaaleja on 24: Matala vokaali ei niinkään tarkoita matalaa toonia, mutta äänenpainoa lasketaan matalammaksi sen sijaan, että käytettäisiin sanapainoa. Jotkut puhujat käyttävät myös nasaalisia vokaaleja nasaalisten konsonanttien yhteydessä. Muiden turkkilaisten kielten tavoin myös tuvaan kuuluu vokaaliharmonia.
|  |  | Lyhyt> Suppea | Lyhyt> Väljä | Pitkä> Suppea | Pitkä> Väljä | Matala> Suppea | Matala> Väljä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Etu | Lavea | i | e | iː | eː | ì | è |
| Etu | Pyöreä | y | ø | yː | øː | ỳ | ø̀ |
| Taka | Lavea | ɯ | a | ɯː | aː | ɯ̀ | à |
| Taka | Pyöreä | u | o | uː | oː | ù | ò |
Katso tämän artikkelin lopusta kaksi väitöskirjaa aiheesta.
Historia ja murteet

Tuvan kieli kuuluu turkkilaisten kielten itäisen haaran uiguurilais-oguusilaiseen ryhmään, jossa se muodostaa muinaisoguusin eli muinaiskirgiisin (Orhon-kirjoituksien kieli), muinaisuiguurin ja tofan eli karagassin kanssa uiguurilais-tukyilaisen alaryhmän.
Tuvien esi-isiä ovat Keski-Aasian turkkilaiset paimentolaisheimot. Heihin on sulautunut samojedeja ja ketejä, joiden substraattivaikutuksen arvellaan näkyvän tuvan äänteellisissä erikoispiirteissä. 1200-luvulta lähtien tuviin sulautui myös mongoleja. Mongolin kieli on vaikuttanut varsinkin tuvan sanastoon.
Kieli jakautuu keskiseen, läntiseen, koilliseen ja kaakkoiseen murrevyöhykkeeseen. Murteiden väliset erot ovat melko vähäisiä. Koillisessa erottuu todžan murre, jonka puhujat muodostavat etnisen alaryhmän. Tämän alueen samojedit ja ketit ovat sulautuneet tuviin suhteellisen myöhään, ja heidän vaikutuksensa näkyy vielä perinteisissä elinkeinoissa (metsästys ja poronhoito). Kaakkoismurteiden puhujista osa käyttää kotikielenään mongolia. Luoteis-Mongoliassa tuvan kieleen vaikuttaa mongolin lisäksi myös kazakki.
Kirjakieli

1930-luvulle saakka tuvien kirjakielenä toimi mongolin kieli. Sitä käyttivät lähinnä buddhalaiset papit ja virkamiehet, sillä laadittiin historiallisia kronikoita ja käytiin kirjeenvaihtoa. Tannu-Tuvan kansantasavallan perustamisen jälkeen (1921, vuodesta 1926 Tuvan kansantasavalta) mongolin kirjakielen käyttö laajeni lehdistöön ja kouluihin, mutta 1930-luvun alussa sitä osasi silti vain 1,5 % koko väestöstä.
Tuvan kirjakieli syntyi 1930-luvun alussa. Vuonna 1930 otettiin käyttöön latinalainen kirjaimisto ja vuonna 1941 siirryttiin kyrilliseen aakkostoon, jota on täydennetty lisämerkeillä  ө, ү ja ң. Kirjakielen normit perustuvat keskisen murrealueen piirteisiin.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| А а | Б б | В в | Г г | Д д | Е е | Ё ё | Ж ж |
| З з | И и | Й й | К к | Л л | М м | Н н | Ң ң |
| О о | Ө ө | П п | Р р | С с | Т т | У у | Ү ү |
| Ф ф | Х х | Ц ц | Ч ч | Ш ш | Щ щ | Ъ ъ | Ы ы |
| Ь ь | Э э | Ю ю | Я я |  |  |  |  |
Vuonna 1993 Tuvassa hyväksyttiin kielilaki, joka antaa tuvalle tasavallan virallisen kielen aseman venäjän kielen rinnalla. Tuvaa käytetään opetuskielenä alkeis- ja keskikouluissa sekä osittain myös ammattioppilaitoksissa ja korkeakouluissa. Venäjänkielisissä oppilaitoksissa tuvaa opiskellaan aineena. Kielellä julkaistaan oppikirjoja, kauno- ja lastenkirjallisuutta sekä tietokirjoja. Tuvaksi ilmestyy parikymmentä sanoma- ja aikakauslehteä ja sitä käytetään radiossa ja televisiossa. Kyzylissä toimii kolme tuvankielistä ammattiteatteria. Tuvaa käytetään jonkin verran myös paikallishallinnon ja oikeuslaitoksen kielenä.
Nykytilanne

Tuvan tasavallassa tuvan kielen asema on vahva ja sen kirjakielen käyttöala melko laaja. Kieltä voidaan pitää varsin elinvoimaisena eikä se toistaiseksi ole mitenkään uhanalainen.
Kirjallisuutta

Väitöskirjoja:
Khabtagaeva, Baiarma 2004: Long Vowels in Mongolic Loanwords in Tuvan, University of Szeged.
Harrison, David K. 2000: Topics in the Phonology and Morphology of Tuvan, Yale university.
Turkkilaiset kielet
azeri
baškiiri
dolgaani
gagauzi
hakassi
haladži
jakuutti
karaiimi
karakalpakki
karatšai-balkaari
kaškai
kazakki
krimintataari
kumykki
nogai
salaari
šoori
tataari
tofa
tšuvassi
turkki
turkmeeni
tuva
uiguuri
uzbekki
Turvananojat (Euripides)

| Turvananojat> Ἱκέτιδες |
| --- | --- |
Kirjoittaja:  Euripides
Alkuperäiskieli:  muinaiskreikka (klassinen)
Tyylilaji:  tragedia
Tapahtumapaikka ja -aika:  Demeterin temppelin edusta Eleusiissa
Kantaesitys:  n. 424–416 eaa.
Kantaesityspaikka:  Dionysoksen teatteri, Ateena
Henkilöt
Henkilöt:  Aithra Theseus Adrastos Kreonin airut sanansaattajia Euadne Ifis lapsia Athene
Kuoro:  argoslaisia äitejä
Turvananojat (m.kreik. Ἱκέτιδες, Hiketides, lat. Supplices) on Euripideen kirjoittama antiikin kreikkalainen tragedia, jonka aiheena ovat tapahtumat seitsemän Thebaa vastaan suuntautuneen sotaretken jälkeen.  Sen kantaesitys oli noin vuonna 424–416 eaa.
Historia

Euripideen Turvananojien ajoitusta ei tunneta tarkasti, mutta yleensä se ajoitetaan noin vuosiin 424–416 eaa. Se kirjoitettiin peloponnesolaissodan aikana, mikä näkyy selvästi sen sisällössä.
Myös Aiskhylos kirjoitti samannimisen tragedian Turvananojat, mutta se sijoittui kuitenkin täysin eri tilanteeseen.
Sisältö

Näytelmä koostuu 1 234 runosäkeestä. Näytelmän tapahtumapaikkana on Attikan Eleusis. Sen taustalla on seitsemän taistelu Thebaa vastaan, joka on aiheena muun muassa Aiskhyloksen samannimisessä tragediassa Seitsemän Thebaa vastaan sekä Euripideen omassa tragediassa Foinikian naiset. Näytelmässä Thebaa vastaan taistelleiden argoslaisten äidit ovat tulleet turvananojina Eleusiihin pyytääkseen poikiensa ruumiit takaisin Thebasta haudattaviksi.
Sama kertomus esiintyy ennen Euripidesta Herodotoksen Historiateoksessa, jossa ateenalaiset esittävät sen esimerkkinä urheudestaan historiassa.
Sisältö > Tausta

Ennen kuin Oidipus jätti Theban, hänen poikansa Polyneikes ja Eteokles aloittivat taistelun kaupungin hallinnasta. Se päättyi siihen, että maanpakoon ajettu Polyneikes piiritti Eteokleen hallitsemaa Thebaa Argoksesta kokoamansa armeijan kanssa. Hyökkääjät hävisivät taistelun, ja sekä Polyneikes että Eteokles kuolivat. Kreon otti vallan Thebassa ja määräsi, ettei hyökkääjiä, joiden ruumiit lojuvat kaupungin edustalla, saanut haudata. Kaatuneiden äidit etsivät jotakuta joka voisi auttaa heitä saamaan poikiensa ruumiit takaisin, jotta nämä voidaan haudata asianmukaisella tavalla.
Tulkintoja

Kuolleiden asianmukainen hautaaminen oli kreikkalaisille hyvin tärkeää, ja sama teema on aiheena usein muissakin teoksissa, kuten Homeroksen Iliaassa, jossa kiistellään Patrokloksen ja Hektorin ruumiista; Sofokleen Antigonessa, jossa aiheena on Polyneikeen hautaaminen; sekä Sofokleen Aiaassa, jossa käsitellään Aiaan hautaamista tämän itsemurhan jälkeen. Euripideen Turvananojat vie teeman äärimmilleen: siinä on vähällä syttyä sota pelkästään edellisessä taistelussa kaatuneiden hautaamisen vuoksi.
Tragedia on aiheiltaan poikkeuksellisenkin poliittinen ja korostaa julkista yksityisen sijaan. Sen huomio on kaupunkivaltioiden välisessä diplomatiassa ja sodanuhassa ennemmin kuin päähenkilöiden henkilökohtaisissa ongelmissa. Näytelmän synty peloponnesolaissodan aikana näkyy sen ateenalaisessa isänmaallisuudessa sekä siinä, että se käsittelee paljon sodankäynnin mielekkyyttä asioiden hoitamisen menetelmänä. Siinä käsitellään muun muassa demokratian ja tyrannian vastakohtaisuutta ja hyvää hallintoa, ja Ateena näyttäytyy demokraattisena esikuvana. Näytelmän taustalla voidaan kuitenkin nähdä myös tragedioiden perinteinen teema, hybris.
Kirjallisuutta > Suomennos

Euripides: Turvananojat. Suomentanut Liisa Kaski. Teoksessa Euripides: Alkestis, Foinikian naiset, Turvananojat, Hekabe, Andromakhe, Rhesos.  (Suomennos Liisa Kaski, Tua Korhonen ja Vesa Vahtikari)  Teos, 2020.  ISBN 978-952-363-040-6
Kirjallisuutta > Tekstilaitoksia ja käännöksiä

Euripides: Supplices. Teoksessa Euripidis fabulae.  (Vol. II (Sup., El., Her., Tro., Iph.Tau., Ion) Toim. James Diggle. Oxford Classical Texts)  Oxford University Press, 1981.  ISBN 978-0-19-814590-5  Kreikankielinen alkuteksti.
Euripides: Suppliant Women. Teoksessa Euripides: Suppliant Women. Electra. Heracles.  (Euripides Volume III. Käännös David Kovacs. Loeb Classical Library 9)  Cambridge, MA:  Harvard University Press, 1998.  ISBN 9780674995666  Kreikankielinen alkuteksti ja englanninkielinen käännös.
Aiheesta muualla

Euripides: Suppliants. Perseus. (muinaiskreikaksi) (englanniksi)
Euripideen näytelmät
| --- | --- |
Säilyneet:  Alkestis · Andromakhe · Bakkhantit · Elektra · Foinikian naiset · Hekabe · Helena · Herakleen lapset · Herakles · Hippolytos · Ifigeneia Auliissa · Ifigeneia taurien mailla · Ion · Kyklooppi · Medeia · Orestes · Troijan naiset · Turvananojat · (Rhesos)
Kadonneita ja katkelmallisia:  Aiolos
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 2  3 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Puola  Vatikaani 
Muut:  IdRef
Tähtienvälinen planeetta

Taiteilijan näkemys kuvitteellisesta tähtienvälisestä planeetasta.
Tähtienvälinen planeetta eli vapaa planeetta on tähtienvälisessä avaruudessa liikkuva planeetan massainen taivaankappale, joka ei ole sidottu painovoimalla mihinkään muuhun taivaankappaleeseen.
Usein tähtienväliset planeetat ovat syntyneet tähden läheisyydessä, mutta heitetty myöhemmin ulos tähtijärjestelmään painovoiman vaikutuksesta toisen kohteen lähiohituksen aikana. Tällaisia ulossinkoutumisia tapahtuu erityisen paljon moninkertaisissa tähtijärjestelmissä, joissa planeettojen liikkeet ovat monimutkaisia. Joskus planeetta sinkoutuu ulos, kun vieras tähti kulkee planeettakunnan ohitse. Myös supernovaräjähdyksissä vapautuu planeettoja.
Mikrolinssiohjelmat ovat löytäneet vuoteen 2020 mennessä joitain kymmeniä vapaita planeettoja. Ne havaitaan tähtien lyhytaikaisina kirkastumisina, kun planeetan painovoima taivuttaa tähden valoa maapallon kaukoputkiin.
Tähtienvälisten planeettojen koko vaihtelee pikkuplaneetan kokoisista noin viiden Jupiterin kokoisiin.
Tähtienvälisten planeettojen määrästä on esitetty hyvin vaihtelevia arvioita. Kavli Institute for Particle Astrophysics and Cosmology arvioi vuonna 2012, että Linnunradan galaksissa olisi jopa 100 000 kertaa enemmän tähtienvälisiä planeettoja kuin tähtiä. Joillakin näistä planeetoista voisi olla jopa mahdollisuus elämän ylläpitämiseen tiheän ilmakehän takia. Puolalainen Przemyslav Mroz arvioi vuonna 2018, että Jupiterin massaisia tähtienvälisiä planeettoja olisi neljäsosa tähtien määrästä mutta vapaita maapalloja tai supermaapalloja olisi viisi kertaa enemmän kuin tähtiä. Oklahoman yliopiston tutkijoiden kvasaaritutkimuksessa vuonna 2018 saatiin viitteitä siitä, että yhtä tähteä kohti olisi joko noin 2 000 vapaata planeettaa, joiden massa on Kuun ja Jupiterin massojen välillä, tai 200 vapaata planeettaa, joiden massa on Marsin ja Jupiterin massojen välillä.
Samankaltaisia taivaankappaleita

Tähtienvälisten planeettojen ja tähtien välimuoto on ruskea alikääpiö. Se on tähtien tapaan syntynyt mutta tähtienvälisen planeetan kaltainen kohde, jossa ydinreaktiot eivät ole alkaneet. Ruskeita alikääpiöitä ei luokitella planeetoiksi, muttei myöskään varsinaisiksi tähdiksi.
Tyypin 1934 hävittäjä

| Tyyppi 1934 |
| --- | --- |


Tekniset tiedot
Uppouma:  3 206 t (kuormattu)
Pituus:  114 m (vesiraja) 119 m (kokonaispituus)
Leveys:  11,30 m
Syväys:  4,23 m
Koneteho:  2 × Wagner-turbiinimoottoria 69 000 shp (51 MW)
Nopeus:  36 solmua
Miehistöä:  325
Aseistus
Meritorjunta:  5 × 12,7 cm SK L/45 C34 -tykkiä 8 × 53,3 cm torpedoputkea 60 × miinaa
Ilmatorjunta:  4 × 3,7 cm FlaK L/83 C30 -ilmatorjuntatykkiä C30 asennuksena 6 × 2 cm FlaK L/65 C30 -ilmatorjuntatykkiä C30 asennuksena
Tyyppi 1934 oli Saksan laivaston neljän hävittäjän muodostama alusluokka, jonka alukset palvelivat toisessa maailmansodassa.
Suunnittelu

Tyypin 1934 alukset olivat ensimmäisiä Saksan laivastolle ensimmäisen maailmansodan jälkeen valmistettuja hävittäjiä. Niiden suunnittelu lähtökohtana oli uusien korkeapaineturbiinien käyttöönottaminen, mikä mahdollisti suuremman huippunopeuden ja samalla säästi tilaa ja pienensi miehistötarvetta. Moottori oli kuitenkin monimutkainen mekaanisesti ja siten vaurioaltis, mikä edellytti konemiehistön suuremman koulutustarpeen.
Alusten epävakaus aiheutti erityismääräyksiä, jotka rajoittivat niiden käyttöä. Näistä merkittävin oli käytettävän polttoainemäärän rajoittaminen puoleen, mikä supisti toimintasädettä. Tankeissa olevaa polttoainetta käytettiin painolastina vakauttamaan alusta. Alusten keularakenne osoittautui epäonnistuneeksi aiheuttaen aaltojenmurtumisen alusten etukansille. Tämä korjattiin myöhemmin muotoilemalla alusten keulat uudelleen vuoteen 1939 mennessä.
Aseistus

Alusten pääaseina oli viisi Rheinmetallin valmistamaa 12,7 cm SK L/45 C/34 -tykkiä C/34-asennettuina yksittäin torneihin. Asennus mahdollisti 30 asteen korotuskulman ja -10 asteen alakulman. Torneista kaksi oli etukannella ja kolme takakannella. Niiden etuseinän, sivujen ja katon panssarointi oli 8 millimetriä.
Ilmatorjunta-aseina oli neljä 3,7 cm SK C30 kaksiputkisina C/30-asennuksina. Tykkien tulinopeus oli käytännössä noin 80 laukausta minuutissa per putki. Lisäksi aluksilla oli kuusi 2 cm tykkiä, joista kaksi oli yksiputkisina Rheinmetallin 2cm C30 -tykkeinä ja  C/30 asennuksina kahta puolen etukantta sillan vieressä ja Mauser/Rheinmetallin 2cm Flak 35:nä, jossa oli neljä 2cm C38 -tykkiä neliputkisena C/38-asennuksena, kansirakenteiden päällä aluksen perässä.
Tulenjohtamiseen oli käytössä pääaseille kaksi 4 metrin kannalla olevaa  optista etäisyysmittaria, joista toine oli sijoitettu sillalle ja toinen takaosan rakenteiden päälle. Raskaalla ilmatorjunnalla oli käytössä 1,25 metrin optinen etäisyysmittari ja keveille siirrettävä 70 cm optinen etäisyysmittari. Aluksilla oli äänimittausjärjestelmä, jossa oli 36 vastaanottavaa mikrofonia sijoitettuna riviin keulan kummallekin puolelle vesirajan alapuolelle.
Lisäksi aluksella oli kahdeksan 53,3 cm:n torpedoputkea, jotka oli asennettu kahtena neljän putken sarjana taaemman savuhormin oikealle ja vasemmalle puolelle. Vakiotorpedoina oli malli G7a, joka mahdollisti jopa 15 kilometrin kantaman 30 solmun nopeudella.  Aluksilla oli mahdollisuus kuljettaa myös jopa 60 miinaa, joina tavallisimmin oli EMC-kosketusmiinat tai EMF-magneettimiinat. Alusten omasuojana oli paravaanin kaltainen raivain. Kaikilla aluksilla oli vielä syvyyspommeja, joita oli kahta tyyppiä (kevyt WBF ja raskas WBG), ja niiden laukaisuun tarvittavat heittimet.
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Z1 Leberecht Maass | Deutsche Werke, Kiel | 15. lokakuuta 1934 | 18. elokuuta 1935 | 14. tammikuuta 1937 | uponnut 22. helmikuuta 1940 |
| Z2 Georg Thiele | Deutsche Werke, Kiel | 25. lokakuuta 1934 | 18. elokuuta 1935 | 27. helmikuuta 1937 | tuhoutunut 13. huhtikuuta 1940 |
| Z3 Max Schultz | Deutsche Werke, Kiel | 2. tammikuuta 1935 | 30. marraskuuta 1935 | 8. huhtikuuta 1937 | uponnut 22. helmikuuta 1940 |
| Z4 Richard Beitzen | Deutsche Werke, Kiel | 7. tammikuuta 1935 | 30. marraskuuta 1935 | 13. toukokuuta 1937 | romutettu 1947 |
Tyyppi 16 -fregatti

| Type 16 |
| --- | --- |


Tekniset tiedot
Uppouma:  1 800 t (normaali) 2 300 t (kuormattu)
Pituus:  110,57 m
Leveys:  11,51 m
Syväys:  4,42 m
Koneteho:  40 000 hv
Nopeus:  32 solmua
Miehistöä:  175
Aseistus
Meritorjunta:  2 x 4" -tykkiä kaksiputkisena Mk XIX -asennuksena 2 x Squid -sukellusveneentorjuntaheitintä 4 x 21" torpedoputkea
Ilmatorjunta:  2 x 40 mm ilmatorjuntatykkiä kaksiputkisena Mk V -asennuksena 5 x 40 mm ilmatorjuntatykkiä yksiputkisina Mk IX -asennuksina
Tyyppi 16 oli Britannian Kuninkaallisen laivaston sukellusveneentorjuntaan suunniteltu fregattiluokka, jotka muutettiin toisen maailmansodan aikaisista hävittäjistä. Muutostyöt olivat vastaavia kuin tyypin 15 aluksissa, mutta ne eivät olleet taloudellisista syistä aivan yhtä kattavia. Kaikkiaan aluksia oli kymmenen.
Taustaa

Kylmän sodan alkaessa kuninkaallisella laivastolle oli suunnaton tarve nopeille saattajille, joiden tehtävänä oli torjua Neuvostoliiton laivaston Whiskey-luokan sukellusveneiden aiheuttama uhka. Sukellusveneet olivat nopeampia kuin palveluksessa olevat saattajina käytetyt sluupit ja fregatit. Reservissä oli kuitenkin suurehko määrä toisen maailmansodan lopulla valmistettuja hävittäjiä, jotka olivat riittävän nopeita. Alukset olivat kuitenkin heikosti varustettuja sukellusveneidentorjuntaan ja niiden ilmatorjuntakyky oli heikohko pääasiassa tulenjohdon heikkouksien vuoksi. Esityksen mukaan niin sanotuiksi tyypin 15 fregateiksi piti muuttaa 57 hävittäjää, mutta hanke osoittautui liian kalliiksi ja ainoastaan 23 alusta valmistui. Täydennykseksi tehtiin suunnitelma tyypin 16 fregatiksi, joka oli tyypin 15 aluksia yksinkertaisempi ja siten halvempi.
Suunnitelma

Muutettavista aluksista poistettiin aseistus ja se korvattiin kahdella neljän tuuman tykillä, jotka asennettiin etukannelle kaksiputkiseen MK XIX torniin. Tulenjohtojärjestelmä oli yksinkertainen optinenjärjestelmä. Lisäksi asennettiin seitsemän Boforsin 40 millimetrin ilmatorjuntakanuunaa, joista yksi kaksiputkisena Mk V asennuksina varustettuna STD-tulenjohdolla. Loput viisi olivat yksiputkisina Mk IX asennuksina, joista kaksi oli sillan kahtapuolta parvekkeilla, kaksi savuhormin sivuilla ja yksi puolikannella. Sukellusveneidentorjuntaan aluksilla oli kaksi Squid-sukellusveneentorjuntaheitintä ja neljä torpedoputkea takasi jonkinlaisen kyvyn pinta-alusten torjuntaan.
Alusten tutkajärjestelmänä oli maston huipussa ollut tyypin 293Q merivalvontatutka ja tyypin 974 merenkulkututka. Aluksella oli myös IFF lähetin-vastaanotin ja ilmavalvontatutka lyhyessä mastossa. Alusten kaikuluotaimina olivat tyypin 146B etsintä-, tyypin 147P syvyydenmääritys-, tyypin 162 pohjanmuodostus- ja tyypin 174 heittimenvalvontakaikuluotain.