stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Severi Laakso
Ura muusikkona

Esikoisalbuminsa Suureen maailmaan Severi Laakso julkaisi helmikuussa 2024. Albumin kappaleista Suureen maailmaan ja Yhteistä leipää nousivat Iskelmä kuuluu kaikille -soittolistalle Spotifyssa keväällä 2024.
Severi Laakso on soittanut useissa gospelyhtyeissä esimerkiksi Jakarandassa. Hän on myös säveltänyt ja sanoittanut musiikkia yhtyeen käyttöön. Laakson musiikkia on julkaistu myös hengellisissä laulukirjoissa.
Laakso on myös yksi lastenmusiikkiyhtye Naattiorkesterin jäsenistä, jonka kanssa hän on levyttänyt albumin Voihan Naatti! (2021).
Jo lapsesta asti Laakso on ollut mukana isänsä Tarvo Laakson levyillä taustalaulajana ja soittanut eri instrumentteja. Laakso on soittanut lapsuusperheensä gospelbändi Starwar-yhtyeen levyillä basistina RRR (2008), Rakkaus räiskyköön (2010), Tuliterä (2013), Häikäisevän viestin tuojat (2015) ja Arkhimeden piste (2016). Yhtyeen kanssa Laakso on esiintynyt gospeltapahtumissa eri puolilla Suomea mm. Maata Näkyvissä -festareilla ja Ristirockissa.
Soolouransa lisäksi Severi Laakso työskentelee muusikkona useiden ammattilaisten kanssa. Hänellä on duo yhdessä laulaja Beritin kanssa.
Palkinnot ja tunnustukset

Severi Laakson säveltämä ja sanoittama kappale Osaatko sinä voitti Salon uusien lastenlaulujen sävellyskilpailun vuonna 2021.
Naattiorkesterin albumi Voihan Naatti! valittiin vuoden lastenmusiikkialbumiksi lastenmusiikin Jellonagaalassa vuonna 2021. Albumi oli myös ehdolla Emma-gaalassa vuonna 2021 lastenmusiikki-kategoriassa.
Severi Laakso oli Radio Sunissa Viikon tähtikokelas tammikuussa 2024.
Severi Laakso JJ:n studiolla Tampereella
Länsi-Berliini

| Länsi-Berliini (West-Berlin) |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna

Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  479,9 km²
Väkiluku (1989):  2 130 525
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Länsi-Berliini (saks. West-Berlin) oli läntinen osa Berliiniä, Yhdysvaltain, Yhdistyneen kuningaskunnan ja Ranskan miehitysvyöhykkeistä muodostunut alue toisen maailmansodan lopulta 1945 Saksan jälleenyhdistymiseen 1990 asti. Vuonna 1948 kaupunki jakautui virallisesti kahtia, kun Neuvostoliitto ei tunnustanut sosiaalidemokraatti Ernst Reuterin valintaa pormestariksi. Itä-Berliini oli Saksan demokraattisen tasavallan (DDR) eli Itä-Saksan pääkaupunki, mutta Saksan liittotasavallan pääkaupungiksi ei tullut Länsi-Berliini, vaan Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa sijaitseva Bonn. Saksojen yhdistyessä Berliinistä tuli jälleen koko maan pääkaupunki.
Länsi-Berliini oli erotettuna Itä-Berliinistä ja Itä-Saksasta Berliinin muurilla, jonka Itä-Saksa rakensi vuonna 1961. Muuri jakoi itä- ja länsiosat toisistaan vuoteen 1989 asti, jolloin Itä-Saksa poisti kansalaistensa matkustusrajoitukset.
Hallintoalueet

Ennen jakoa, vuoden 1920 alueliitoksesta lähtien Berliiniin oli kuulunut 20 hallintoaluetta (Bezirke).  Jaon yhteydessä niistä kahdeksan tuli kuulumaan Neuvostoliiton, kuusi Yhdysvaltain, neljä Britannian ja kaksi Ranskan miehitysvyöhykkeeseen. Muut paitsi Neuvostoliiton miehitysvyöhyke muodostivat myöhemmin Länsi-Berliinin, johon kuuluivat seuraavat hallintoalueet:
Yhdysvaltojen miehitysvyöhyke:
Kreuzberg
Neukölln
Schöneberg
Steglitz
Tempelhof
Zehlendorf
Yhdistyneen kuningaskunnan miehitysvyöhyke:
Charlottenburg
Spandau
Tiergarten
Wilmersdorf
Ranskan miehitysvyöhyke:
Reinickendorf
Wedding
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Länsi-Berliini Wikimedia Commonsissa
Living in a Divided City: West-Berlin visitBerlin.de. Viitattu 18.11.2023. (englanniksi)
Euroopan kulttuuripääkaupunki
| --- | --- |
1980-luku:  1985: Ateena  1986: Firenze  1987: Amsterdam  1988: Länsi-Berliini  1989: Pariisi 
1990-luku:  1990: Glasgow  1991: Dublin  1992: Madrid  1993: Antwerpen  1994: Lissabon  1995: Luxemburg  1996: Kööpenhamina  1997: Thessaloniki  1998: Tukholma  1999: Weimar 
2000-luku:  2000: Avignon · Bergen · Bologna · Bryssel · Helsinki · Krakova · Praha · Reykjavík · Santiago de Compostela  2001: Rotterdam · Porto  2002: Brugge · Salamanca  2003: Graz  2004: Genova · Lille  2005: Cork  2006: Patras  2007: Sibiu · Luxemburg  2008: Liverpool · Stavanger  2009: Vilna · Linz 
2010-luku:  2010: Essen · Istanbul · Pécs  2011: Turku · Tallinna  2012: Guimarães · Maribor  2013: Marseille · Košice  2014: Riika · Uumaja  2015: Mons · Plzeň  2016: San Sebastián · Wrocław  2017: Aarhus · Páfos  2018: Leeuwarden · Valletta  2019: Matera · Plovdiv 
2020-luku:  2020: Rijeka · Galway  2021: Timișoara · Elefsína  2022: Kaunas · Esch-sur-Alzette  2023: Veszprém  2026: Oulu 
Berliinin jako.
Länsi-Berliinin hallintoalueet.
FS Brennus (1891)

| Brennus |
| --- | --- |
 Brennus

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Arsenal de Lorient
Kölinlasku:  12. tammikuuta 1882
Laskettu vesille:  17. lokakuuta 1891
Palveluskäyttöön:  17. joulukuuta 1893
Poistui palveluskäytöstä:  1919
Loppuvaihe:  romutettu 1922
Tekniset tiedot
Uppouma:  11 190 t
Pituus:  110,29 m
Leveys:  20,4 m
Syväys:  8,28 m
Koneteho:  13 900 shp
Nopeus:  18 solmua
Miehistöä:  673
Aseistus
Aseistus:  3 × Canon de 340 mm Modèle 1887 10 × Canon de 164 mm Modèle 1893 14 × Canon de 47 mm Modèle 1885 8 × Hotchkiss 37 mm 4 × 460 mm torpedoputkea
Brennus oli 1800-luvun lopulla valmistettu Ranskan laivaston ensimmäinen pre-dreadnought-taistelulaiva.
Valmistus

Alus tilattiin vuonna 1888 Lorientin laivastontelakalta, missä köli laskettiin 12. tammikuuta 1882. Alus laskettiin vesille 17. lokakuuta 1891 ja otettiin palvelukseen 16. joulukuuta 1893.
Palvelus

Ranskan laivastolla oli heinä-elokuussa 1900 Englannin kanaalissa laivastoharjoitukset, jossa Brennus oli Välimeren laivueen komentajan vara-amiraali Fournierin lippulaivana. Alus kolaroi 10. elokuuta Cãbo de St. Vincentin edustalla hävittäjä Framéen kanssa, jolloin hävittäjä upposi vieden mukanaan pääosan 50-henkisestä miehistöstään. Ainoastaan neljätoista miestä saatiin pelastettua. Vuonna 1903 Brennus siirrettiin reserviin kolmen muun taistelulaivan ja kolmen panssariristeilijän kanssa. Alus oli reservilaivueessa kontra-amiraali Bessonin lippulaivana kesäharjoituksessa heinä-elokuussa 1903.
Vuonna 1908 Välimeren laivasto järjestettiin kolmeksi divisioonaksi, jolloin Brennus määrättiin 3. divisioonan komentajan kontra-amiraali Germinet'n lippulaivaksi. Ensimmäisen maailmansodan alkaessa alusta ei asetettu liikekannalle ja ei siten osallistunut sotatoimiin.
Alus poistettiin alusluettelosta 1919 ja myytiin romutettavaksi vuonna 1922.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:French battleship Brennus
Käännös suomeksi
Iso-Hyyhönen

| Iso-Hyyhönen |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa‎
Kunnat:  Vesilahti
Koordinaatit:  61°16′47″N, 23°19′21″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Sarkolanjoen valuma−a‎ (35.17)
Tulo-oja:  oja Pikku-Hyyhösestä
Laskuoja:  Hyyhösenoja Suonojärveen 
Järvinumero:  35.172.1.011
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  126,7 m  
Pituus:  1,1 km  
Leveys:  320 m  
Rantaviiva:  2,718 km  
Pinta-ala:  15,076 ha  
Saaria:  1
 fiIso-Hyyhönen 
Iso-Hyyhönen eli Iso-Hyyhynen on Pirkanmaalla Vesilahdella Suonolan lähellä sijaitseva järvi.
Maantiede

Järven pinta-ala on 15,1 hehtaaria, ja sen pituus on 1 100 metriä ja leveys 320 metriä. Se on muodostunut mäkisen ylänköalueen painanteeseen, jossa sitä ympäröi pienet mäet. Järven asento on itä-länsisuuntainen. Eteläpuolella sijaitsevat Isokallio ja Jaakolanvuori, joka kohoaa yli 40 metrin korkeuteen vedenpinnasta. Eteläranta onkin tämän takia jyrkkärinteisempi kuin pohjoisranta. Järven rantaviiva on 2,7 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Pohjois- ja länsirannat rajautuvat metsäiseen suohon. Järvelle johtaa polku, mutta järvi on silti autio. Järvessä on yksi saari.
Vesistösuhteita

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Kokemäenjoen alueen (35.1) Sarkolanjoen valuma-alueella (35.17). Järveen laskee kaksi ojaa, joista toinen on Pikku-Hyyhösen laskuoja, ja Iso-Hyyhösen luusua sijaitsee järven itärannalla, josta saa alkunsa 900 metriä pitkä ja Suonojärveen laskeva Hyyhösenoja. Järven vedenpinnan korkeus on 126,7 metriä ja Suonojärvellä 105,1 metriä mpy., joten laskuojalle kertyy pudotusta 21,6 metriä.
Historiaa

Vuosina 1855–1856 valmistuneessa Kalmbergin kartastossa ei järvellä näkynyt ihmistoimintaan viittavia niittyjä tai asutusta. Suononrannasta tuli metsäpolku, joka ohitti järven sen länsipuolelta matkalla lounaaseen Lampijärvelle. Myöskään vuonna 1930 julkaistussa Tyrvään seudun taloudellisessa kartassa ei näkynyt lukuun ottamatta kyseistä metsäpolkua eli -tietä. Vuoden 1959 peruskartassa on järvi edelleen luonnontilaisen eikä edes sen soita ole vielä ojitettu. Järven karttanimi on ollut vuoden 1930 talouskartasta alkaen ”Iso-Hyyhönen”.
Jokipii

| Jokipii |
| --- | --- |
 Näkymä Jokipiihin Suupohjantieltä, etualalla tulviva Jalasjoki. Kuva otettu heinäkuussa 2012.
 Jokipii
 Koordinaatit: 62°31.104′N, 22°41.051′E 
Valtio:  Suomi
Maakunta:  Etelä-Pohjanmaa
Kunta:  Kurikka
Entinen kunta:  Jalasjärvi
Väkiluku (31.12.2020):  781
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Postinumero:  61280 Jokipii
 
 www.jokipii.epk.fi 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Jokipii sijaitsee Jalasjärven keskustasta luoteeseen.
Jokipii on kylä Kurikassa Etelä-Pohjanmaalla entisen Jalasjärven kunnan alueella. Se sijaitsee Jalasjärven pohjoisrannalla järvestä kohti Kyrönjokea lähtevän Jalasjoen itäpuolella ja Helsingistä Vaasaan vievän valtatien 3 varrella. Länsi–itäsuunnassa Jokipiin läpi kulkee Tokerotie eli seututie 672 Kauhajoelta Alavudelle.
Nimi Jokipii tarkoittaa joessa olevaa saarta. Jalasjärven etelärannalla sijaitsevat Kanto ja Kannonkylä, jota kautta voi järven kiertää myötäpäivään. Jokipiin keskusta on Jalasjoen länsipuolella, ja joen itäpuolella on sillä kohtaa Petäyskylä ja pohjoisempana Ahonkylä. Pienempiä kyläksi sanottuja alueella ovat Pruukinkylä, Ponsikylä, Yrttikylä, Rantalanmaa, Larvamaa ja Frankinloukko. Korkeita kohtia Jokipiissä ovat Ponsivuori (160 m), Lapiovuori (120 m) ja Hyynyvuori (118 m merenpinnasta).
Jokipii on Urho Viljanmaa Oy:n nahka- ja kenkätehtaan (nyk. Ejendals Suomi Oy) perustalle kehittynyt taajama, jossa asui 309 asukasta vuonna 2011. Jokipiin-Ahonkylän alueella on yhteensä noin 930 asukasta. Jalasjärven keskustaan on matkaa noin viisi kilometriä, Seinäjoelle ja Kauhajoelle noin 30 kilometriä ja Kurikkaan noin 20 kilometriä.
Kylässä toimii vuonna 1920 perustettu Metsolan koulu. Siihen vuonna 2010 yhdistetty Harrin koulu aloitti Jokipiin keskustassa jo vuonna 1904, ja muita kouluja Jokipiissä olivat aiemmin Ahon (1924–1992) ja Kannon (1921–1966) koulut. Jokipiissä toimi Jalasjärven kunnan sivukirjasto vuodesta 1946 vuoteen 1994, josta lähtien se on korvattu kirjastoautolla.
Elinkeinot

Maatalous on tärkeä elinkeino Jokipii-Ahonkylän alueella. Ejendalsin Jalas-kenkätehtaan lisäksi toinen teollisuustyönantaja kylässä on Jokipiin Pellava Oy, joka on toiminut vuodesta 1920 alkaen.
Nähtävyyksiä

Kosken ylitse menee puinen vaijereilla vahvistettu kevyenliikenteen riippusilta Jokipiin Pellavan takana. Tehtaan takaosissa näkyvät punatiiliset myllyn ja brittiläisellä höyrykoneella käyneen sähkövoimalaitoksen rakennukset. Jokipiissä on ollut vanha jo 1915 valmistunut ”Wanha silta”, joka on kuitenkin purettu keväällä 2017. Kurikan kaupunki rakennuttaa tilalle uuden sillan, jonka on ollut tarkoitus olla valmis lokakuussa 2017.
Valtatien 19 risteykseen luoteessa valtatien 3 varrelle näkyy korkea roottoriltaan kolmilapainen tuulivoimala. Se on teholtaan 0,2 MW.
Historiaa

Jokipiin, Kannon ja Kivistön kylät ovat Jalasjärven vanhinta asutusta. Jalasjärven ympäriltä on tehty kivikautisia löytöjä ihmisasumuksista, ja kirjallisia dokumentteja asutuksesta on 1500-luvulta saakka. Asutus on ilmeisesti levinnyt Hämeestä päin, koska alueen tiedetään olleen lempääläisten kalastusaluetta. 1600-luvulla kylässä tiedetään olleen maatilat nimeltä Jokipii, Kanto, Kivistö, Petäys, Harri ja Kuha, 1700-luvulla mainitaan lisäksi Ponsiluoma ja Lapiolahti sekä Yli- ja Ala-Jokipiin tiloista lohkotut Pihlajamaa ja Keski-Jokipii. 1800-luvulla näistä tiloista lohkottiin yhä enemmän uusia tiloja, joiden nimistä tuli myös omistajiensa uusia sukunimiä.
Jokipiin ja läheisen Luopajärven kylien kyläkokouksista on säilynyt poikkeuksellisen tarkkoja pöytäkirjoja, joiden perusteella on kyetty tutkimaan 1700-luvun puolivälistä läpi 1800-luvun harjoitettua paikallishallintomallia, oltermannilaitosta.
Jokipiin teollistumisen ensimmäinen vaihe olivat vesivoimalla toimivat jauhomyllyt, joita Pettuluoman varressa on ollut kahdeksan. Niistä pystyssä on enää kylätoimikunnan kunnostama Pettumylly. Ensimmäinen höyryvoimalla toiminut mylly oli Tuomas Siltasen 1876 perustama Valakiamylly Jokipiin sillan luona. Kolmen kiviparin höyrymyllyn yhteyteen perustettiin myös raamisaha. Laitoksessa oli myös pieni generaattori, jolla saatiin kylän ensimmäiset sähkövalot muutamiin lähitaloihin. Valakiamyllyllä oli myöhemmin monia omistajia, kunnes sen toiminta loppui 1932.
Vuonna 1889 perustettiin Jokipiin Yhtiömeijeri, joka kuitenkin tuhoutui tulipalossa viittä vuotta myöhemmin. Heti rakennettiin uusi, johon pian yhdistettiin muiden kylien pieniä meijereitä ja syntyi Jalasjärven Osuusmeijeri, joka toimi Jokipiissä vuoteen 1990 asti. Vuonna 1929 perustettiin osuusmeijerin tiloihin Jokipiin Osuuskassa, joka yhdistyi 1944 Ilvesjoen ja Keskikylän osuuskassojen kanssa Jalasjärven Osuuskassaksi ja muutti kirkonkylään. 1920-luvulla Oppaan talossa oli Atlas-liikepankin konttori.
Historiaa > Pettuluoma

Pettuluomalle perustettiin rautaruukki Petäyksen talon Gabriel Korsbergin maille vaasalaisen kauppiaan Abraham Falanderin rahoituksella tiettävästi vuonna 1794. Järvimalmia saatiin Jalasjärven Ahtahaisen koskesta. Vuonna 1798 aloitettiin Östermyran rautaruukkia Seinäjoella. Petäyksen ruukin toiminta loppui, kun Östermyran rautaruukki aloitti toimintansa.
Myöhemmin Pettuluomassa on toiminut myös saha ja viimeksi mylly. Pettuluoman ympäristö on kunnostettu ja siellä ovat nykyäänkin nähtävissä myllyn rakennukset, myllyä lammen rannalla pyörittänyt vesiputous. Lammen ympärillä on vanhanaikainen suurehko puinen keinu, joka on nyttemmin purettu.
Historiaa > Tunnettuja asukkaita

Jokipiistä on kotoisin urkutaiteilija Kalevi Kiviniemi. Säveltäjä Oskar Merikannon isä, ylikonduktööri Frans Ferdinand Ala-Kanto oli syntynyt Jokipiissä. Vuosina 1943–1948 kylässä asui taidemaalari Mauno Markkula.
Jokipiistä on lähtöisin myös monta pappia, kuten laulajanakin tunnettu Aulis Alanko (1932–), Mikkelin tuomiokirkkoseurakunnassa työskennellyt rovasti Heimo Kuoppamäki (1910–1989), kirjailijanakin tuotteliaat Eemil Ponsimaa (1894–1967) ja Johannes Wirtanen (1898–1959) sekä Sikkimissä Suomen Vapaakirkon lähetyspastorina toiminut ja 1928 Kanadaan muuttanut Juho Yrttimaa (1889–1966).
Järjestöjä

Jokipiin Nuorisoseura on perustettu 1922 ja sen toiminta keskittyy Jokipiin nuorisoseurantalo Alaseen. Kylässä toimii myös Jokipiin-Ahon kyläyhdistys ry, Jokipiin maa- ja kotitalousseura sekä metsästysseurat Alapään eränkävijät ja AHK metsästysyhtymä.
Jokipiissä ja laajemminkin Jalasjärvellä ja Kurikassa toimii Zetorinki ry, joka on rekisteröity Kurikkaan ja jonka jäsenillä on 70 vanhaa Zetor-traktoria. Joissain yhteyksissä vanhoja Zetoreita voi nähdä liikenteessä huvitarkoituksissa.
Jokipiin Maalaismarkkinat

Jokipiissä on jo usean vuoden ajan järjestetty Maalaismarkkinoita. Ensimmäisen kerran Maalaismarkkinat järjestettiin vuonna 2011, muutamien innokkaiden vanhojen koneiden harrastajien ehdotuksesta. Vuonna 2016 Maalaismarkkinat järjestettiin jo kuudennen kerran. Maalaismarkkinoiden järjestämisen on alusta asti hoitanut kylän yhdistykset, muun muassa kyläyhdistys ja nuorisoseura. Vuonna 2017 markkinat järjestettiin pienimuotoisempana kylän siltaremontin vuoksi.
Aiheesta muualla

Jokipii-Ahon kyläyhdistyksen kotisivu
| n k Jalasjärvi |
| --- | --- | --- |
 Etelä-Pohjanmaa  Kurikka 
| Kylät |  Alavalli  Hirvijärvi  Ilvesjoki  Kirkonkylä  Jokipii  Keskikylä  Koskue  Luopajärvi  Taivalmaa  Ylivalli  |  |
| Järvet ja lammet |  Ahvenlammi  Hirvijärvi  Iso Madesjärvi  Iso Mujujärvi  Jalasjärvi  Kolhonjärvi  Koskutjärvi  Korpijärvi  Korvajärvi  Lamminjärvi  Liikajärvi  Liikapuron tekojärvi  Mustalampi  Pohjan Korpilammi  Pikku Mujujärvi  Ponsijärvi  Rummukkajärvi  Saarijärvi  Vähä Madesjärvi  |  |
| Joet ja virtavedet |  Hirvijoki  Ilvesjoki  Jalasjoki  Koskutjoki  Leväjoki  Mustajoki  Mustaluoma  Niskaluoma  Saariluoma  |  |
Jokipiin silta ja Valakiamylly 1920-luvulla.
Tomb Raider

| Tomb Raider |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Core Design (1996–2006) Crystal Dynamics (2006–) Eidos Montréal (2018)
Julkaisija:  Eidos Interactive (1996–2009) Square Enix (2010–)
Lajityyppi:  toimintaseikkailu
Ensijulkaisu:  Tomb Raider (1996)
Viimeisin julkaisu:  Tomb Raider IV–VI Remastered (2025)
Aiheesta muualla
MobyGames
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Tomb Raider on toimintaseikkailupelisarja, jossa ohjataan arkeologi Lara Croftia erilaisissa vaarallisissa ympäristöissä. Vuonna 1996 videopelinä käynnistynyt sarja on suuren suosion myötä laajennut myös elokuviksi ja sarjakuviksi. Sarjaa kehitti alun perin useamman pelin ajan brittiläinen Core Design, mutta Tomb Raider: The Angel of Darkness -pelin (2003) jälkeen kehitys siirtyi Crystal Dynamicsille. Square Enix korvasi Eidos Interactiven sarjan julkaisijana vuonna 2010.
Historia

Ensimmäinen Tomb Raider julkaistiin PlayStationille, Sega Saturnille ja Windowsille vuonna 1996. Se toimi yhtenä PlayStation-konsolin suosion kasvattajana 1990-luvun puolivälissä, ja suosion myötä sarjan ympärille kehittyi nopeasti paljon erilaisia oheistuotteita. Tomb Raider II:n jälkeen Eidos päätti tuottaa kolme jatko-osaa kolmessa vuodessa eri tekijäryhmillä, minkä seurauksena pelien laatu laski, mikä näkyi myös arvosteluissa. Kuudetta osaa The Angel of Darknessia pidettiin jo huomattavan epäonnistuneena.
Alkuperäiseen vuosina 1996–2000 julkaistuun pääsarjaan kuuluu viisi osaa: Tomb Raider, Tomb Raider II, Tomb Raider III, The Last Revelation ja Chronicles. The Angel of Darkness -pelin oli tarkoitus aloittaa oma trilogiansa, mutta huonon vastaanoton vuoksi suunnitelma hylättiin. Crystal Dynamicsin käynnistämään Legend-sarjaan kuuluvat pelit Legend (2006) ja Underworld (2007). Vuoden 2013 Tomb Raider käynnisti sarjan uudelleen, ja se sai kaksi jatko-osaa: Rise of the Tomb Raider (2015) Shadow of the Tomb Raider (2018).
Crystal Dynamics kehittää sarjan seuraavan pelin, jonka julkaisee Amazon Games. Seuraava peli käyttää Unreal Engine 5:ttä. Pelin nimeä tai julkaisuaikaa ei ole kerrottu.
Pelisarjan osat

Listattujen pelien lisäksi Tomb Raider -nimellä on julkaistu muutama osa Game Boy Color- ja Game Boy Advance -käsikonsoleille.
| Vuosi | Nimi | Alustat | Lisäosat | Kehittäjä |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1996 | Tomb Raider | PlayStation, Saturn, MS-DOS, Mac OS, N-Gage | Tomb Raider: Unfinished Business | Core Design |
| 1997 | Tomb Raider II | PlayStation, Windows, Mac OS | Tomb Raider II: Golden Mask | Core Design |
| 1998 | Tomb Raider III | PlayStation, Windows, Mac OS | Tomb Raider III: The Lost Artefact | Core Design |
| 1999 | Tomb Raider: The Last Revelation  | PlayStation, Windows, Sega Dreamcast, Mac OS | The Times Exclusive | Core Design |
| 2000 | Tomb Raider Chronicles | PlayStation, Windows, Dreamcast |  | Core Design |
| 2003 | Tomb Raider: The Angel of Darkness | PlayStation 2, Windows, Mac OS |  | Core Design |
| 2006 | Tomb Raider: Legend | PlayStation 2, PlayStation 3, Xbox, Xbox 360, Windows, PlayStation Portable, Nintendo GameCube |  | Crystal Dynamics |
| 2007 | Tomb Raider: Anniversary | PlayStation 2, PlayStation 3, PlayStation Portable, Xbox 360, Windows, Wii, OS X |  | Crystal Dynamics |
| 2008 | Tomb Raider: Underworld | PlayStation 2, PlayStation 3, Xbox 360, Windows, Wii, Nintendo DS, OS X | Beneath the Ashes Lara’s Shadow | Crystal Dynamics |
| 2010 | Lara Croft and the Guardian of Light | PlayStation 3, Xbox 360, Windows, iOS |  | Crystal Dynamics |
| 2013 | Tomb Raider | PlayStation 3, Xbox 360, Windows, PlayStation 4, Xbox One |  | Crystal Dynamics |
| 2014 | Lara Croft and the Temple of Osiris | PlayStation 4, Xbox One, Windows |  | Crystal Dynamics |
| 2015 | Rise of the Tomb Raider | Xbox One, Xbox 360, Windows, PlayStation 4 |  | Crystal Dynamics |
| 2018 | Shadow of the Tomb Raider | PlayStation 4, Xbox One, Windows |  | Eidos Montréal |
| 2024 | Tomb Raider I–III Remastered | PlayStation 4, PlayStation 5, Xbox One, Xbox Series X/S, Windows, Nintendo Switch |  | Aspyr |
| 2025 | Tomb Raider IV–VI Remastered | PlayStation 4, PlayStation 5, Xbox One, Xbox Series X/S, Windows, Nintendo Switch |  | Aspyr |
Pelisarjan osat > Uusintaversiot

Tomb Raider I–III Remastered on vuonna 2024 julkaistu uusintaversio sarjan kolmesta ensimmäisestä pelistä yhtenä kokoelmana. Muutokset sisältävät korkeamman resoluution tekstuurit, uusia valaistusefektejä ja päivitetyt hahmomallit. Pelattavuus on pysynyt samanlaisena kuin alkuperäisissä, mutta vaihtoehtona modernimpi ohjaustapa alkuperäisen ”tankkiohjauksen” sijaan. Aspyr Media teki myös seuraavista kolmesta osasta remasteroidut versiot, jotka julkaistiin helmikuussa 2025 Tomb Raider IV–VI Remastered -julkaisuna.
Elokuvat

Angelina Jolie näyttelee Lara Croftia 2001 ja 2003 ensi-iltansa saaneissa elokuvissa. Vuoden 2018 elokuvan pääroolissa on Alicia Vikander.
Lara Croft: Tomb Raider (2001)
Lara Croft Tomb Raider: Elämän lähde (2003)
Tomb Raider (2018)
Sarjakuvat

Lara Croft esiintyi ensimmäisen kerran sarjakuvahahmona Top Cow Productionsin julkaiseman Witchblade-lehden sivuilla kyseisen lehden pääsankarittaren Sara Pezzinin rinnalla Michael Turnerin piirtämänä vuonna 1997. Varsinaisella Tomb Raider -nimikkeellä Top Cow Productions on julkaissut Laran omaa sarjakuvaa vuodesta 1999 lähtien. Viimeinen ja 50. sarjan osa julkaistiin vuonna 2004, tosin uusien sarjakuvien julkaisemisesta on huhuttu. Varsinaisen Tomb Raider -sarjakuvasarjan rinnalla julkaistiin myös muutamia extra-sarjakuvia, kuten esimerkiksi 12-osainen Tomb Raider Journeys.
Aiheesta muualla

Tomb Raiderin viralliset kotisivut (englanniksi)
Wikiraider, Tomb Raider -wiki (englanniksi)
Haketin

Haketin
Haketin eli hakkuri on silppurin kaltainen kone, jolla puusta leikataan haketta eli pieniä lastuja. Haketta käytetään polttoaineena ja esimerkiksi katteena puutarhoissa. Haketin voi olla ainakin laikka- tai rumpu-tyyppinen. Kokoluokka on kotitarve käytön noin kilowatin tehosta teollisiin usean sadan kilowatin laitteisiin. Hakettimella voi olla oma moottori tai se voi olla traktorin ulosotosta käytettävä.
Hakettimelle läheinen laite on oksasilppuri, joka voi olla myös haketintyyppinen.
Aiheesta muualla

Kuva myynnissä olevasta hakettimesta (Arkistoitu – Internet Archive)
Luonnonvarakeskus (Luke) ja VTT: ForestEnergy2020 -tutkimus- ja kehittämisohjelma
Albatrossi (kappale)

| ”Albatrossi” Juha ”Watt” Vainio & Hyvän Tuulen Laulajat |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Albatrossi ja sorsa
 Äänitetty : touko–kesäkuussa 1980 Takomo-studio, Helsinki
 Julkaistu: 1980
 Tuottaja(t): Jaakko Salo
 Tyylilaji: iskelmä
 Kesto: 03.38
 Levymerkki: Delta
Juha ”Watt” Vainion muut singlet
| ”Vain sorsa lentää pohjoiseen” 1980 | ”Albatrossi” 1980 | ”Apteekin ovikello” 1981 |
Albatrossi on Juha ”Watt” Vainion sanoittama, säveltämä ja yhdessä Hyvän Tuulen Laulajien kanssa esittämä kappale, joka julkaistiin singlenä vuonna 1980 ja albumilla Albatrossi ja sorsa vuonna 1981. Kappaleen on sovittanut ja tuottanut Jaakko Salo. Singlen b-puolella on ”Siitä on jo aikaa”.
Vainio osallistui kappaleella Kotkan meripäivien merimieslaulukilpailuun, mutta raati ei pitänyt siitä. Tästä huolimatta se nousi suureen suosioon ja siitä tuli Vainion tunnetuimpia kappaleita. ”Albatrossi” oli myös Vainion omasta mielestä hänen niin sanotun uuden tuotantonsa parhaita teoksia. Lisäksi hän on sanonut sen olleen hänelle erittäin rakas laulu ja eräänlainen pienoiselämäkerta.
Kappaleen perussanoma on, ettei elämää voi rakentaa pelkkien unelmien varaan, vaan niiden eteen on tehtävä työtä, että ne toteutuisivat.