stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kirkkonummen keskusta
Historia ja nykyaika

Kirkkonummen keskusta oli pitkään harvaan asuttu, maalaiskylämäinen alue. Keskustan huomattavimpiin rakennuksiin kuuluvat 1400-luvulla rakennettu kivikirkko sekä sen 1800-luvulla rakennettu kellotapuli. Kirkkonummen rautatieasema valmistui 1900-luvun alussa. Alueella on yhä useita 1960–80-luvuilla rakennettuja taloja ja liikerakennuksia. 1970-luvulla keskustan pohjoispuolelle valmistui Gesterbyn kerrostalolähiö. Kirkkonummen keskustaajama on laajentunut ja kasvanut huomattavasti viime vuosikymmeninä: vuonna 1970 taajamassa asui vain noin 2 300 henkeä, kun taas vuonna 1995 taajaman väkiluku oli noin 11 300 ja vuonna 2011 noin 18 500.
1990-luvun lopulla Kirkkonummen keskustaan avattiin muun muassa McDonald's-hampurilaisravintola sekä kunnan ensimmäinen hypermarketti, Prisma Kirkkonummi. Vuodesta 2008 alkaen Kirkkonummen keskustaa on kehitetty huomattavasti kaupunkimaisemmaksi, ja kunta haluaa keskittää palveluita enemmän aivan rantaradan varteen, kun aiemmin kunnan varsinainen keskusta sijaitsi Kirkkonummen kirkon edustalla. Entiselle viljapellolle valmistui syksyllä 2009 kauppakeskus Kirsikka, jonka ankkuriyritys on K-Citymarket. Vuotta myöhemmin avattiin toinen pieni kauppakeskus, Kirkkonummen Ostari. Myös uusi kunnantalo valmistui tammikuussa 2012 aivan keskustaan, vanhan hiekkaparkkipaikan kohdalle. Entinen kunnantalo sijaitsi vanhassa sairaalarakennuksessa Heikkilässä. Lisäksi keskustaan rakennettiin paljon uusia asuin- ja liikerakennuksia, pysäköintitaloja, katuja ja aukioita.  Kirkkonummi pyrkii saamaan uuden keskustan valmiiksi vuoteen 2020 mennessä.
Palvelut > Opetus ja kirjastotoimi

Kirkkonummen keskustaajaman alueella toimii kuusi suomenkielistä peruskoulua: Gesterbyn koulu (luokat 1–6), Heikkilän koulu (luokat 1–6), Kantvikin koulu (luokat 1–6),  Jokirinteen oppimiskeskus (luokat 1–9), Laajakallion koulu (luokat 1–6) ja Papinmäen koulu (luokat 1–9). Näistä viimeisenä mainittu on erityiskoulu, jonka oppilaaksiottoalue käsittää koko Kirkkonummen kunnan. Ruotsinkielistä perusopetusta alueella antaa Winellska skolan (luokat 1–9). Suomenkielistä lukiokoulutusta tarjoaa Porkkalan lukio ja ruotsinkielistä Kyrkslätts gymnasium. Munkinmäessä sijaitsee ammatillista koulutusta tarjoavan Omnia-koulutuskuntayhtymän yksi toimipiste.
Kirkkonummen pääkirjasto on toiminut Kirkkonummen kirkon vieressä vuodesta 1982. Fyyriksi nimetty uusi kirjastorakennus valmistui vuonna 2020.
Palvelut > Terveyspalvelut

Jokiniityn alueelle rakennettava Kirkkonummen hyvinvointikeskus korvasi 1980-luvulla rakennetun, jo huonokuntoisen Kirkkonummen keskustan terveysaseman. Uusi hyvinvointikeskus valmistui keväällä 2022.
Palvelut > Liikuntapalvelut

Jokiniityn alueella sijaitsee laaja urheilupuisto, jonka yhteydessä toimii uimahalli sekä jäähalli, jonka nimi on Varuboden-areena.
Liikenneyhteydet

Helsingin ja Turun välinen rantarata kulkee Kirkkonummen keskustan halki. Kirkkonummen rautatieasema palvelee Kirkkonummen ydinkeskustaa, ja sitä pari kilometriä idempänä sijaitseva Tolsan rautatieasema palvelee Heikkilän ja Laajakallion kunnanosia. Asemilla pysähtyvät Helsingin ja Kirkkonummen väliset U- ja L-junat, pääasemalta on yhteys myös Y-junalla Siuntioon sekä osalla rantaradan kaukojunista Turkuun. Päärautatieaseman vieressä on myös kunnan linja-autoasema sekä taksiasema. Bussiyhteyksiä on runsaasti eri puolille Kirkkonummea sekä Etelä-Espooseen Matinkylän metroasemalle.
Kantatien 51 osuus Espoon Kivenlahdesta Kirkkonummen keskustaan oli pitkään ruuhkainen ja liikennemääriinsä nähden alimitoitettu. Tien parantaminen moottoritieksi valmistui lokakuussa 2013, joten kulkuyhteydet Helsingin suuntaan ovat parantuneet huomattavasti. Matkaa Helsingin keskustaan on noin 30 kilometriä.
Kirkkonummen kirkko.
Kirkkonummen keskustaa vuonna 2011. Vasemmalla rakenteilla oleva kunnantalo, McDonald'sin takana Kirkkonummen kirkon kellotapuli.
Tolsan rautatieasema sekä uusia kerrostaloja Laajakallion kunnanosassa.
Kirjosieppo

| Kirjosieppo |
| --- | --- |
 Kirjosieppokoiras.
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Siepot Muscicapidae
Suku::  Kirjosiepot Ficedula
Laji::  hypoleuca
Kaksiosainen nimi
 Ficedula hypoleuca  (Pallas, 1764) 

Katso myös
   Kirjosieppo Wikispeciesissä   Kirjosieppo Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kirjosieppo (Ficedula hypoleuca) on sieppojen heimoon kuuluva varpuslintu. Elintavoiltaan se on hyönteissyöjä ja kolopesijä, joka pesii myös linnunpöntöissä.
Koko ja ulkonäkö

Kirjosieppo on 12–13,5 cm pitkä. Koiras on tavallisesti mustavalkokirjava. Sillä on tumma päälaki, selkäpuoli ja siipi, jossa on valkoinen tai beigenvalkoinen laikku. Vatsapuoli on valkoinen ja nokan yläpuolella on pieni valkoinen kaksoislaikku. Naaras on ruskeanvalkokirjava. Sillä on ruskea selkäpuoli ja vaaleampi vatsapuoli, eikä sillä ole valkeaa kaksoislaikkua nokan yläpuolella toisin kuin koiraalla. Jotkin koiraat voivat olla tavallista ruskeampia, jolloin ne voivat näyttää hyvin samannäköisiltä kuin naaraat. Heinä–elokuisen sulkasadon jälkeen ikä- ja sukupuolituntomerkkejä on hyvin vaikea havaita maastossa. Valkoista niissä on vatsapuoli ja selvärajainen siipilaikku.
Kirjosiepon laulu on pirteä, helposti opittava säe. Vuoden 1971 pophitti ”Chirpy Chirpy Cheep Cheep” kuvaa kirjosiepon säettä. Koiras laulaa innokkaasti vallattuaan reviirin, mutta laulu lakkaa kokonaan viimeistään poikasten kuoriuduttua. Varoitusääni on jatkuva ”pit pit pit…” ja sitä voi jatkua pitkään, kunnes oletettu vihollinen on poistunut. Oikein kiihtyessään se naksuttelee kiihkeästi.
Vanhin suomalainen rengastettu kirjosieppo on ollut 10 vuotta, 10 kuukautta ja 13 päivää vanha. Se on samalla Euroopan vanhin kirjosieppo.
äänitetty Yarner Woodissa Devonissa Englannissa
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Levinneisyys

Kirjosiepot pesivät Pohjois- ja Keski-Euroopassa ja paikoin etelämpänäkin (muun muassa Espanjassa ja Pohjois-Afrikassa). Idässä pesimäalue ulottuu Länsi-Siperiaan asti. Talvet kirjosieppo viettää Länsi-Afrikan eteläosassa. Keväällä ensimmäiset kirjosiepot saapuvat Suomeen huhtikuun lopussa. Päämuutto on toukokuun puolivälissä. Syysmuutto alkaa elokuussa ja päättyy syyskuun puolivälin jälkeen.
Suomessa kirjosieppo pesii koko maassa, pohjoisimmassa Lapissa vähälukuisena. Suomessa pesii 250 000–750 000 paria ja vuosien väliset kannanvaihtelut ovat suuria. Euroopan parimäärä on 12–20 miljoonaa paria.
Elinympäristö

Kirjosieppo elää erityisesti valoisissa lehti- ja sekametsissä, mutta myös valoisissa havumetsissä. Se pesii myös tunturikoivikoissa sekä ihmisasutuksen läheisyydessä pihoissa, puutarhoissa ja puistoissa. Tärkeintä sille on sopivan pesäkolon löytyminen.
Lisääntyminen

Kirjosieppo pesii kolossa tai pöntössä. Pöntön lentoaukon halkaisija saa olla noin 32 mm, pöntön korkeus 30 cm ja sisähalkaisija 10–12,5 cm. Naaras munii touko-kesäkuussa yleensä 4–8 vaaleansinistä munaa. Se hautoo niitä 13–15 päivää. Molemmat emot ruokkivat poikasia, kunnes ne lentävät pesästä 15–16 vuorokauden ikäisinä.
Kirjosieppo voi risteytyä sepelsiepon kanssa. Näiden lajien risteymiä on tavattu Suomessakin.
Kirjosieppokoiraalla voi olla kaksi naarasta. Ensimmäisen naaraan saatuaan ja pariteltuaan, se laulullaan houkuttelee toiselle kololle tai pöntölle toisen naaraan, jonka kanssa pariteltuaan se palaa ensimmäisen naaraan luokse, ja osallistuu sen kanssa poikasten hoitoon. Toisen naaraan luo se voi poiketa silloin tällöin, mutta osallistuu harvoin sen poikasten hoitoon. Naaraiden väliä voi olla satoja metrejä, jopa kilometri. Toisen naaraan pesyeessä on yleensä vähemmän munia kuin ensimmäisen.
Pienestä koostaan huolimatta kirjosiepolla on karski luonne. Usein kirjosieppokoiras tai koiras ja naaras yhdessä onnistuvat karkottamaan jo pöntössä hautovan tiaisparin pois ja hylkäämään munapesänsä. Usein pöntön sisällä syntyy verisiä tappeluja, ja joskus toinen osapuoli kuolee vammoihin. Sekä kirjosieppoja että tiaisia on löydetty vainajina. Onnistuneen karkotuksen jälkeen kirjosiepponaaras rakentaa pesän tiaisen munapesän, joskus harvoin jopa pienten poikastenkin päälle.
Kirjosieppo puolustaa pesäänsä raivokkaasti. Kun orava, käpytikka tai muu pesärosvo lähestyy pesää, siepot aloittavat syöksyt petoa kohti sähisten samalla kuuluvasti. Yleensä peto luopuu aikeistaan kun se saa vihaisia nokkaisuja selkäänsä. Kirjosieppo ajaa myös muutkin linnut pois pesän luota.
Lajienvälistä sosiaalista oppimista koskevassa Jukka T. Forsmanin ja Janne-Tuomas Seppäsen tutkimuksessa on tutkittu kirjosiepon ja tiaisten suhdetta. Pesäpaikkaa valitessaan kirjosieppo valitsee pöntön, johon on maalattu samanlainen kuvio kuin tiaisen valitsemassa pesässä. Se myös tutkii tiaisten pesää ja päättelee munamäärän perusteella, onko seudulla hyvä ravintotilanne ja säätelee sen perusteella munien määrän.
Ravinto

Kirjosieppo sieppaa lyhyillä lentopyrähdyksillään ravinnokseen lentäviä hyönteisiä. Se syö hyönteisiä ja muita niveljalkaisia myös maasta, ruohokasvustoista ja oksilta. Syksyllä se syö myös marjoja. Poikue saa 16 päivän pesäpoikasaikana yhteensä noin 15 000 hyönteistä ruuakseen. Puutarhassa pesiessään kirjosieppo siis pitää tuhohyönteisten määrää kurissa.
Aiheesta muualla

Kirjosieppo Radio Suomen luontoäänenä
LuontoPortti: Kirjosieppo (Ficedula hypoleuca)
ITIS: Ficedula hypoleuca (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q27442  Wikispecies: Ficedula hypoleuca  ADW: Ficedula_hypoleuca  ARKive: ficedula-hypoleuca  Avibase: 6E352E1870A195B7  BioLib: 8935  BirdLife: 22709308  BOLD: 70322  BOW: eupfly1  BTO: bob13490  CoL: 6HWGP  eBird: eupfly1  EUNIS: 1044  EURING: 13490  Fauna Europaea: 97165  Fauna Europaea (new): 65b933a7-9446-417b-98ec-122d07762b5a  GBIF: 2492606  iNaturalist: 204512  IRMNG: 10860273  ITIS: 560081  IUCN: 22709308  NBN: NHMSYS0000530362  NCBI: 46689  Observation.org: 69  Open Tree of Life: 22300  Paleobiology Database: 373325  Paleobiology Database: 373325  TSA: 7014  Xeno-canto: Ficedula-hypoleuca  Laji.fi: MX.34021 
Kirjosieppo (koiras)
Kirjosieppo (koiras)
Naaras.
Koiras palaamassa koloon saaliin kanssa.
Kirjosiepon munia.
Osmo Kivilinna

| Osmo Kivilinna |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 29. marraskuuta 1910 Turku
Kuollut: 23. elokuuta 1943 (32 vuotta) Helsinki
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):   Suomi
Palvelusvuodet:  1930–1943
Taistelut ja sodat:  talvisota, jatkosota
Sotilasarvo:  kapteeniluutnantti
Kunniamerkit:  2.lk Mannerheim-risti VR2 miekkojen kera 2.lk Rautaristi
Osmo Kullervo Kivilinna (29. marraskuuta 1910 Turku – 23. elokuuta 1943 Helsinki) oli suomalainen kapteeniluutnantti ja Mannerheim-ristin ritari.
Kivilinna toimi Miinalaiva Riilahden päällikkönä lähes koko aluksen olemassaolon ajan.
Hänet nimitettiin 8. maaliskuuta 1943 Vapaudenristin 2. luokan Mannerheim-ristin ritariksi numero 105 ansioistaan miinalaivan päällikkönä vaarallisimmillakin vesialueilla. Lisäksi hänen ansiolistalleen kuului useita upotettuja neuvostoliittolaisia sukellusveneitä.
23. elokuuta 1943 Riilahti kohtasi neuvostoliittolaisia moottoritorpedoveneitä, jotka upottivat sen. Riilahden mukana ollut Vartiomoottorivene 1 pelasti Kivilinnan vedestä Tiiskerin kaakkoispuolella. Hän kuitenkin menehtyi myöhemmin samana päivänä keskussotilassairaala Tilkan leikkaussalissa.
Erkki Kivinen

Erkki Kivinen 1960-luvun keskivaiheilla.
Erkki Oskari Kivinen (11. huhtikuuta 1903 Pälkjärvi – 4. lokakuuta 1985) oli suomalainen maanviljelyskemian ja -fysiikan professori ja Helsingin yliopiston rehtori.
Erkki Kivinen pääsi ylioppilaaksi Helsingin Maanviljelyslyseosta 1922. Helsingin yliopiston maatalous-metsätieteellisestä tiedekunnasta hän valmistui maatalous- ja metsätieteiden kandidaatiksi ja agronomiksi 1927 ja tohtoriksi 1933. Suurin osa Kivisen tutkimuksesta käsitteli suokasveja, soita ja turvetta, mutta hän teki myös kivennäis- ja liejumaita koskevaa tutkimusta.
Kivinen nimitettiin Helsingin yliopiston maanviljelyskemian ja -fysiikan professoriksi 1942. Vuosina 1943–1945 hän johti Suomen viljelykelpoisen maan inventointia. Yliopiston hallintotehtävissä Kivinen toimi maatalous-metsätieteellisen tiedekunnan dekaanina 1945–1954, yliopiston vararehtorina 1954–1962 ja rehtorina 1962–1971. Yliopisto asetti hänet ensimmäiselle ehdokassijalle yliopiston kansleriksi 1968, mutta presidentti Kekkonen jätti hänet nimittämättä. Helsingin Viikissä on Kivisen mukaan nimetty Erkki Kivisen kuja.
Kiveksen rosvot

Kiveksen rosvot olivat Oulujärven tienoilla talollisia 1800-luvulla ahdistellut rosvojoukko.
Kivesjärven kylän Varisjoessa sijaitsi vuosina 1852–1859 Kiveksen apuruukki. Ruukkilaiset asettuivat seudulle, pystyttivät ruukkirakennukset ja ryhtyivät hyödyntämään Oulujärven ja Kivesjärven useita suo- ja järvimalmiesiintymiä. Ruukin toiminta kävi kannattamattomaksi ja sen oli lopetettava toimintansa. Monet ruukkilaiset jäivät sen seurauksena työttömiksi vailla minkäänlaista toimeentuloturvaa. Niinpä he ja joukko Kiveskylän muita miehiä muodostivat rosvojoukon, joka yön pimeinä tunteina kävi tyhjentelemässä Oulujärven rantamien talollisten viljalaareja. Nämä Kiveksen rosvoiksi kutsutut miehet harjoittivat myös merirosvousta Paltaselällä Karhusaaren ja Toukansaaren kupeella.
Oulujärvellä riehuneiden Kiveksen rosvojen tukikohta oli Ärjänsaari. Isokokoiset miehet saalistivat Palta- ja Ärjänselällä tervansoutajilta Oulussa tervaan vaihdettuja tavaroita, tervoja ja ruokaa. He jakoivat saalistaan Kivesjärven kyläläisten kanssa, joten kukaan ei ilmiantanut heitä. Kiveksen rosvot pitivät selkosten tervatalonpoikia pelossa, kunnes heidät saatiin kiinni, tuomittiin 1867 ja ruoskittiin opiksi ja ojennukseksi. He ovat olleet tiettävästi ainoat Suomen sisävesien merirosvot.
Kirjallisuutta

Heikkinen, Reijo: Ärjä: Oulujärven helmi.  (Lönnrot-instituutin julkaisuja n:o 5)  Kajaani:  Kajaanin Lönnrot-instituutti, 2002.  ISBN 951-98272-7-7
Keränen, Jorma & Romppainen, Hannu: Paltamo: Kainuun emäpitäjä.  Paltamon kunta, 2013.  ISBN 978-951-97370-4-1
Leinonen, Sari: Kiveksen rautaruukki. Rautaa Pietariin saakka.  (Hakasuo-Länsiranta-Varsiniemi kyläkirja)  Hakasuon seudun kyläyhdistys, 2014.
Toivanen, Tero: Rosvouden liike: varhainen rautateollisuus, tervatalous ja sosiaalinen rosvous 1860-luvun Kainuussa.  (Tiede & edistys n:o 4)  Tutkijaliitto, 2015.
Aiheesta muualla

Paltamo - Kainuun vanha emäpitäjä; Kivesjärvi ja Kiveksen Rosvot Archive.org
Kiveksen rosvot Archive.org
Kitaravahvistin

Nykyaikainen 100W Peavey ValveKing -putkivahvistin ja 7-kielinen sähkökitara.
Fender Harward -kitaracombo
100 watin Marshall -kitaravahvistin (nuppi) ja Fender-kaiutinkaappi
Kitaravahvistin on elektroninen vahvistin, jolla sähkökitaran tuottamat äänet vahvistetaan kuultaviksi. Se poikkeaa muista vahvistimista, koska se on suunniteltu erityisesti kitaran tai muiden sähköisten soitinten äänen vahvistukseen. Vahvistin voi olla joko erillinen laite tai se voi olla yhdistettynä kaiuttimeen, jolloin puhutaan kombinaattivahvistimesta, slangissa kombosta.
Toiminta

Äänen vahvistuksen toteuttavat aktiiviset elektroniset komponentit, joiden avulla heikko signaali voidaan asteittain vahvistaa. Useimmiten kitaravahvistimien rakenne on sellainen, että vahvistinta voi säätää. Näiden säätöjen seurauksena yhdestä kitaravahvistimesta voi saada useanlaista äänenväriä, eli sointia yhdellä instrumentilla.
Kitaravahvistimissa, kuten muissakin vahvistimissa, pieni määrä energiaa, eli kitaran signaali, ohjaa suurempaa energiamäärää. Kun kitaraa soitettaessa kitaramikrofonista tulee heikko signaali, vahvistettuna se aiheuttaa suuren signaalin vahvistimen ulostulossa.
Suurempi virta aiheuttaa kaiutinelementissä paljon suurempia liikkeitä (eli ääntä) kuin mihin kitaran oma signaali pystyisi. Tähän tarvitaan energiaa, joka otetaan virtalähteestä. Useimmissa tapauksissa vahvistin toimii verkkovirralla.
Kitaravahvistimissa on yleensä muutamia säätimiä, joilla soittaja voi säätää muutamien komponenttien käyttäytymistä tai virtapiirin kytkentää. Näillä säätimillä soittaja voi siis vaikuttaa soittimensa soinnin vaihteluun vahvistimessa. Yleisiä säätimiä kitaravahvistimessa ovat Gain eli etuasteen vahvistuksen säätö, ekvalisaatio eli äänenvärin säätö (yleensä säätimet Bass, Middle ja Treble), sekä Volume, eli pääteasteen voimakkuuden säätö. Vahvistimessa voi olla Master Volume -säädin,
jolla voidaan säätää kaiuttimen eli soivaa äänenvoimakkuutta ilman, että muita säätöjä tarvitsee muuttaa. Tällöin käyttäjän haluamat, äänenväriin vaikuttavat asetukset säilyvät muuttumattomina kuultavan äänen voimakkuudesta riippumatta.
Vahvistimessa on useasti nk. effects loop -liitäntä, joka on kytketty etuvahvistimen ja päätevahvistimen väliin. Signaali kulkee ulkoisiin efektilaitteisiin tällöin etuvahvistimen kautta ja edelleen päätevahvistimeen. Lisäksi vahvistimessa voi olla XLR-lähtö, jolloin sen voi liittää suoraan miksauslaitteeseen.
Erilaiset kitaravahvistimet

Kitaravahvistimet voidaan luokitella karkeasti neljään eri luokkaan:
Putkivahvistimet
Transistorivahvistimet
Mallintavat vahvistimet
Hybridivahvistimet
Putkivahvistimet ja transistorivahvistimet saavat nimensä vahvistukseen käytettävän komponentin mukaan.
Mallintavat vahvistimet perustuvat useimmiten digitaaliteknologian käyttöön etuvahvistinosassa ja ne kykenevät simuloimaan erityyppisiä virtapiirejä. Mallintavissa vahvistimissa pääteasteena saattaa olla joko putki- tai transistorivahvistin, tai niitä voidaan käyttää myös ilman päätevahvistinta, jos soittaja ei halua kytkeä kitaraa kaiuttimeen, vaan vaikkapa äänityslaitteeseen.
Hybridivahvistin on vahvistintyyppi, jossa vahvistaminen on toteutettu sekä putkilla että transistoreilla tai mikropiireillä. Esimerkkinä on mallintava Marshall-vahvistimien AVT-sarja, joissa on yksi putki etuasteessa. Esimerkiksi Fender on valmistanut vahvistimia, joissa on transistori-etuaste ja putkilla toteutettu päätevahvistin. Vahvistimessa voi olla erilliset liitännät sekä passiivisilla että aktiivisilla mikrofoneilla varustetulle instrumentille.
Kirjallisuutta

Rossing, Thomas D.; Moore, Richard F.; Wheeler, Paul A.: The Science of Sound.  Pearson Education Limited, Third Edition, 2014.  ISBN 1-292-03957-4
Kivihiiliterva

Kivihiiliterva on musta tai tummanruskea raskas­liikkeinen ja pahan­hajuinen neste, jota syntyy sivutuotteena, kun kivihiiltä kuivatislataan koksin valmistamiseksi.  Sitä saadaan noin 3 % kivihiilen määrästä..
Kivihiiliterva sisältää tuhansia erilaisia kemiallisia yhdisteitä, joista suurin osa on bentseenin johdannaisia. Monet niistä ovat tärkeitä kemian­teollisuuden raaka-aineita, joita käytetään varsinkin väri- ja lääkeaineiden valmistukseen.  Kivi­hiili­tervan ensimmäisessä tislauksessa saadaan alle 200 °C:n lämpö­tilassa kiehuvista aineista kevytöljyä, 200–250 °C:ssa kiehuvista keski­öljyä, 250–300 °C:ssa kiehuvista raskas­öljyä ja tätä korkeammassa lämpö­tilassa kiehuvista antraseeni­öljyä, ja jäljelle jäävä tislaus­jäännös on pikeä.
Kivihiilitervasta saatava kevyt­öljy sisältää muun muassa bentseeniä, tolueenia ja ksyleeniä, ja siitä valmistetaan muun muassa lääkkeitä, väri­aineita, hajusteita, räjähdysaineita ja liuottimia. Keskiöljy sisältää karbolihappoa, kresoleja, pyridiiniemäksiä,  kinoliinia ja kumaronihartseja, ja siitä valmistetaan muoveja, lääkkeitä ja ruiskutteita. Raskas­öljy on pääasiassa naftaleenia. Antraseeni­öljy on pääasiassa antraseenia, ja siitä valmistetaan puun kyllästeitä ja väriaineita. Se sisältää myös jonkin verran hiiltä. Piestä valmistetaan tien päällysteitä, brikettejä ja elektrodeja.
Raakaa kivihiilitervaa käytetään muun muassa kattohuopien ja tervapahvien valmistukseen. Sitä käytetään myös sellaisenaan poltto- ja voiteluöljynä.
Monet kivihiilitervassa esiintyvät aineet kuten fenolit ja kresolit ovat myrkyllisiä. Siinä oleva bentseeni on myös vahvasti syöpää aiheuttava eli karsinogeeninen aine.
Aiheesta muualla

Inchem: Coal tar creosote, Concise International Chemical Assessment Document 62 (englanniksi)
Kivertsi

| Kivertsi Ківерці |
| --- | --- |
 Kivertsin rautatieasema.
 lippu:  vaakuna
 Kivertsi
 Koordinaatit: 50.8344°N, 25.4578°E 
Valtio:  Ukraina
Alue:  Volynian alue
Piiri:  Lutskin piiri
Perustettu:  1870
Kaupungiksi:  1951
Pinta-ala  ():  
 – Kokonaispinta-ala:  6,8 km²
Väkiluku (2022)  ():  13 798
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kivertsi (ukr. Ківерці) on kaupunki Ukrainan luoteisosassa, Volynian alueen Lutskin piirissä. Kivertsi sijaitsee 13 kilometriä piiri- ja aluekeskus Lutskista koilliseen ja 456 kilometriä Kiovasta länteen. Kaupungissa on rautateiden risteysasema. Asema otettiin käyttöön vuonna 1873 valmistuneen rautatielinjan Žytomyr–Kovel yhteydessä. Nimi rautatieasemalle ja sen lähiasutukselle poimittiin 7 kilometrin päässä sijaitsevalta kylältä (vuodesta 1964- Prylutske).
Tammikuun keskilämpötila on -5,6 ja heinäkuun +18,6 celsiusastetta. Keskimääräinen vuosisademäärä 617 millimetriä.
Ukrainan tilastokeskus arvioi kaupungin väkiluvuksi 13 798; asukasta (1.1.2022). Väestönlaskennassa 2001 väkiluku oli 16 678. Enimmäkseen väestö oli tuolloin etniseltä taustaltaan ukrainalaista, mutta myös venäläisiä ja valkovenäläisiä asui kaupungissa.
Kivertsi sai alkunsa vuosina 1870-1873 Žytomyr–Kovel rautatielinjan rakennustöiden seurauksena. Paikkakunnalle rakennettiin rautatieasema. Risteyspaikkakunta Kivertsistä tuli, kun sieltä rakennettiin rautatie myös lounaaseen Lutskiin (1890) ja edelleen Lviviin. Kaupungiksi Kivertsi tuli vuonna 1951. Se oli Kivertsin piirin keskus vuodesta 1939 Ukrainan kesän 2020 aluehallinnolliseen uudistukseen saakka. Kun useita piirejä yhdistettiin (2020), Kivertsi liitettiin osaksi laajennettua Lutskin piiriä.
Rautatieaseman aukio.
Jeesuksen pyhän sydämen ja Pyhän ristin kirkko (1929-1933).
Ortodoksinen kirkko.
Toinen ortodoksinen kirkko.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kivertsi Wikimedia Commonsissa
Kivertsin hromada (ukrainaksi) (kivrada.gov.ua)
Istoria dovidka (ukrainaksi) (kivrada.gov.ua)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Yhdysvallat  Tšekki 
Muut:  IdRef
Kivisoja

Kivisoja on kylä Somerolla. Kylän väkiluku vuonna 2011 oli 98, mikä teki siitä Someron 47 varsinaisesta kylästä väkiluvultaan kahdenneksikymmenenneksiviidenneksi suurimman. Kivisojan naapurikyliä ovat Ihamäki ja Ylenjoki lännessä, Pajula pohjoisessa ja Hirsjärvi ja Palikainen idässä.
Kylä sijaitsee Hirsjärven pohjoispuolella ja ulottuu takamailtaan  Virkaanjoen ja Pajulanjoen varsille. Suhteessa naapurikyliin Kivisoja kuuluu Hirsjärven postinumeroalueeseen ja oli aiemmin osa Hirsjärven koulupiiriä.
Historiallisesti Kivisoja on samaa isonjaon jakokuntaa viereisten Hirsjärven ja Ylenjoen kanssa, joiden alueisiin kylän maat lomittuvat. Kivisojan vanhoja kantataloja ovat olleet Yli- ja Ali-Yrkkö ja Leivo, joista Ali- ja Yli-Yrkkö ovat vielä olemassa kylän vanhalla tontilla Hirsjärven pohjoispuolella. Isossajaossa perustettuja uudistaloja ovat Mäkilahti ja Otuskallio Pajulanjoen läheisyydessä. Taloista Yli- ja Ali-Yrkkö ovat rakennuskokonaisuuksina maisemallisesti ja paikallishistoriallisesti merkittäviä.