stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kleve
Talous ja liikenne

Kleven elinkeinoja ovat muun muassa elintarviketeollisuus, jalkineteollisuus ja metalliteollisuus. Vähittäiskauppa ja matkailu työllistävät runsaasti.
Kleven rautatieasema, Bahnhof Kleve, sijaitsee rataosuudella Köln–Nijmegen 118,4 kilometriä Kölnin päärautatieasemalta. Rataosuudella sijaitsevat muun muassa Krefeld ja Neuss. Kleven asemalla liikennöivät Niers-Express-junat, joiden toinen pääteasema on Düsseldorf. Saksan halki Alankomaiden rajalta Itävallan rajalle vievä moottoritie BAB 3 on reititetty Kleven pohjoispuolitse. Alankomaiden rajalta Kölniin vievä BAB 57 puolestaan kulkee Kleven eteläpuolitse.
Aiheesta muualla

Kleve, Nordrhein-Westfalen, Saksa — Sunrise, Sunset, and Daylength
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: de:Kleve
City-Bus Kleven keskustassa
Käännös suomeksi
Kotajärvi (Virrat, Koskenperä)

| Kotajärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Virrat
Koordinaatit:  62°06′01″N, 23°35′00″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Tarjanneveden alue (35.41)
Laskujoki:  suo-oja Ruokesojaan 
Järvinumero:  35.415.1.018
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  186,5 m  
Rantaviiva:  0,613 km  
Pinta-ala:  1,228 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiKotajärvi 
Kotajärvi  on Pirkanmaalla Virroilla Koskenperän kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 1,2 hehtaaria, se on 200 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 600 metriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Tarjanneveden alueella (35.41), jonka Keihäsjärven valuma-alueeseen (35.415) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 186,5 metriä mpy.
Jason Blum

| Jason Blum> Jason Ferus Blum |
| --- | --- |
 Jason Blum vuonna 2018
Henkilötiedot
Syntynyt: 20. helmikuuta 1969 (ikä 55) Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat
Kansalaisuus:  Yhdysvallat
Ammatti:  elokuvatuottaja
Puoliso:  Lauren A.E. Schuker (2012–)
Muut tiedot
Aktiivisena:  1995–
Aiheesta muualla
Kotisivu
Jason Ferus Blum (s. 20. helmikuuta 1969 Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen elokuvatuottaja. Hän on Blumhouse Productions-tuotantoyhtiön perustaja ja toimitusjohtaja. Elokuvayhtiö on tuottanut lukuisia elokuvia kuten Paranormal Activity, Sinister, Happy Death Day, Halloween ja Manaaja.
Blum oli ehdolla parhaan elokuvan Oscar-palkinto-kategoriassa elokuvilla Whiplash (2014), Get Out (2017) ja BlacKkKlansman (2018).
Hän sai vuonna 2014 Emmy-palkinnon parhaasta televisioelokuvasta The Normal Heart (2014). Hän voitti Emmy-palkinnon dokumentti-minisarjalla The Jinx (2015).
Julio Argentino Roca

| Julio Argentino Roca |
| --- | --- |

Argentiinan presidentti
 12.10. 1898 – 11.10. 1904  
Edeltäjä:  José E. Uriburu
Seuraaja:  Manuel Quintana
 12.10. 1880 – 11.10. 1886  
Edeltäjä:  Nicolás Avellaneda
Seuraaja:  Miguel Juárez
Henkilötiedot
Syntynyt: 17. heinäkuuta 1843
Kuollut: 19. lokakuuta 1914 (ikä 71)
Tiedot
Puolue:  PAN Partido Autonomista Nacional
 Nimikirjoitus
Sotilaspalvelus
Palvelusmaa(t):  Argentiina
Puolustushaara:  maavoimat
Sotilasarvo:  Kenraaliluutnantti
Alejo Julio Argentino Roca Paz (17. heinäkuuta 1843 – 19. lokakuuta 1914) oli argentiinalainen kenraali, joka toimi maansa presidenttinä kahdesti: 12. lokakuuta 1880 – 12. lokakuuta 1886 ja 13. lokakuuta 1898 – 12. lokakuuta 1904.
Julio Argentino Rocan presidenttikausien aikana Argentiina kehittyi voimakkaasti. Hänen kausillaan jatkettiin sisämaan ja Patagonian valtausta, kehitettiin rautateitä ja satamia ja maa vastaanotti lukuisia ulkomaisia investointeja, etupäässä Britanniasta. Argentiinan maataloussektori kehittyi merkittävästi, ja maa vastaanotti paljon siirtolaisia Etelä-Euroopasta.
Nykyään Rocaa kunnioitetaan yhtenä modernin Argentiinan perustajista. Hänen mukaansa on nimetty kaupunkeja, katuja, puistoja, kouluja ja monia muita paikkoja ympäri maata. Toisaalta Rocan toimintaa on kritisoitu alkuperäisväestöön kohdistuneena kansanmurhana.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Julio Argentino Roca Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi
José Martín muistomerkki

José Martín muistomerkki.
José Martín muistomerkki on Havannassa sijaitseva Kuuban kansallissankarin José Martín kunniaksi pystytetty muistomerkki Vallankumouksen aukion (esp. Plaza de la Revolución) laidalla. Se on korkeudeltaan 109-metrinen eli maailman korkein kirjailijalle omistettu monumentti. Torni, jonka juurella Martín patsas sijaitsee, on viisisakaraisen tähden muotoinen ja päällystetty kuubalaisella, Isla de la Juventudin saarelta peräisin olevalla marmorilla. Patsas on kuvanveistäjä Juan José Sicren tekemä.
Muistomerkin rakennustyöt aloitettiin Martín syntymän satavuotisjuhlavuonna 1953, mutta projektin suunnittelu oli aloitettu jo ennen Fulgencio Batistan vuonna 1952 tekemää vallankaappausta. Muistomerkin ja aukion tieltä purettiin La Pelusan slummialue, jonka asukkaat vaativat korvausta valtiolta nuoren asianajajan Fidel Castron avustamina. Rakennustyöt valmistuivat vuonna 1958 Batistan diktatuurin viimeisinä päivinä.
José Martín muistomerkin ylimmässä kerroksessa on näköalatasanne, jonne pääsee hissillä. Pohjakerroksessa on esillä muun muassa José Martín kirjeitä, kirjoituksia sekä muistoesineitä hänen elämänsä varrelta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta José Martín muistomerkki Wikimedia Commonsissa
José de Medeiros Leite

José de Medeiros Leite (16. marraskuuta 1898 Mossoró – 6. maaliskuuta 1977) oli brasilialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 29. toukokuuta 1924 ja nimitettiin Oliveiran hiippakunnan johtoon 14. elokuuta 1945. Piispaksi vihkiminen seurasi 28. lokakuuta. Pääkonsekraattorina toimi Antônio dos Santos Cabral, jota avustivat Alexandre Gonçalves do Amaral ja João Batista Portocarrero Costa.
De Medeiros Leite osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen ja kuoli 78-vuotiaana virassa.
José de Sousa

José de Sousa vuonna 2021.
Jose Augusto Oliveira de Sousa (s. 25. helmikuuta 1974 Azambuja) on portugalilainen dartsinpelaaja. Hän debytoi PDC:n kisoissa vuonna 2012, ja on pelannut PDC:n alaisuudessa yhtäjaksoisesti vuodesta 2019 alkaen.
Vuonna 2020 de Sousasta tuli ensimmäinen portugalilainen PDC:n major-turnauksen voittaja, kun hän voitti James Waden Grand Slam of Dartsin loppuottelussa. Samalla hän nousi ensimmäistä kertaa maailmanrankingin 16 parhaan joukkoon.
Juliet ja Joonatan

| ”Juliet ja Joonatan” Anna Eriksson |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Anna Eriksson
 Julkaistu: 1996
 Formaatti: CDS
 Tyylilaji: iskelmä
 Kesto: 03.05
 Levy-yhtiö: MTV-Musiikki
Anna Erikssonin muut singlet
| ”Sun luokses ikävä on” 1996 | ”Juliet ja Joonatan” 1996 | ”Et itkeä saa Argentiina” 1997 |
Juliet ja Joonatan on Anna Erikssonin levyttämä käännöskappale, jonka alkuperäisversio Juliette & Jonathan osallistui Ruotsin euroviisukarsintoihin vuonna 1996 Lotta Engbergin esittämänä. Laulu sijoittui kyseisessä karsinnassa kolmanneksi. Sen on säveltänyt Torgny Söderberg, ja ruotsinkielisen tekstin on tehnyt Monica Forsberg. Kappaleen suomennos on Anna Erikssonin käsialaa.
Juliet ja Joonatan on Anna Erikssonin tuplaplatinaa myyneen esikoisalbumin avausraita.
Kappaleet

Juliet ja Joonatan – 3.05
Lähden lentoon – 3.14
Aiheesta muualla

Discogs
José de Villamil

José Maria de Villamil (10. kesäkuuta 1788 – 12. toukokuuta 1866) oli sukujuuriltaan ranskalais-espanjalainen, Pohjois-Amerikassa syntynyt kenraali, joka vaikutti Ecuadorissa. Hän havaitsi Galápagossaarten taloudellisen potentiaalin ja suostutteli vasta perustetun Ecuadorin valtion valtaamaan saaret vuonna 1832. Villamil on Ecuadorissa kansallissankari Galápagossaarten ensimmäisenä kuvernöörinä, Ecuadorin laivaston perustajana ja maan varhaisten vuosien tärkeänä ministerinä.
José de Villamil syntyi New Orleansissa, Ranskan Louisianassa. Hän liittyi maansa armeijaan ja matkusti vuonna 1809 Eurooppaan, missä tapasi eteläamerikkalaisia itsenäisyyden puolustajia. Hän vietti jonkun aikaa itsenäistyvässä Venezuelassa ennen kuin asettui Guayaquiliin, missä valmisteltiin Ecuadorin itsenäistymistä.
Jokelan taistelu

Jokelan taistelu oli Valkealan Jokelan kylässä 2.–3. toukokuuta 1918 käyty Suomen sisällissodan taistelu. Se oli muutamia tunteja kestänyt laukaustenvaihto Mäntyharjulta Kouvolan suuntaan perääntyneiden punaisten ja heitä seuranneiden valkoisten välillä. Jokelan taistelua pidetään sodan viimeisena varsinaisena taisteluna, vaikka vihollisuudet Pyhtään Ahvenkoskella päättyivät vasta kaksi päivää myöhemmin.
Tapahtumat

Punaisten vetäytyminen Mäntyharjun rintamalta alkoi 26. huhtikuuta. Kolme päivää myöhemmin käydyn Tuohikotin taistelun jälkeen he jatkoivat Valkealan kirkonkylän kautta Jokelanjoen länsirannalle, jonne perustettiin puolustusasemat iltapäivällä 2. toukokuuta. V. J. Penttalan mukaan Kalle Korven johtamilla punaisilla oli 20 konekivääriä sekä neljä venäläisten tykkimiesten hoitamaa tykkiä, jotka sijoitettiin Myllysillan tuntumaan. Luutnantti William Hj. Spåren ja majuri Aleksander Pellin komentamista pataljoonista kootut valkoisten joukot puolestaan asettuivat joen itärannalle Virranniemeen.
Valkoisten etenemisen pysäyttääkseen punaisten tykistö tuhosi kello 17 Myllysillan ja hieman myöhemmin räjäytettiin noin kilometrin päässä yläjuoksulla sijaitseva Virransilta. Puoli seitsemältä punaisten konekiväärit alkoivat tulittaa valkoisten asemia. Tykistö vetäytyi samanaikaisesti hieman taaemmaksi ampuakseen valkoisten tukikohtanaan pitämää Valkealan kartanoa, joka ei kuitenkaan kärsinyt vahinkoja. Pelätessään joutuvansa Oravalan suunnasta saapuvan vihollisen saartamaksi jättivät punaiset asemansa aamuyöllä ja perääntyivät Kouvolan kautta Kotkaan. Heidän poistuttuaan Georg Londénin komentama Etelä-Savon rykmentti valtasi Kouvolan vielä aamupäivällä.
Osapuolten tappiot jäivät vähäisiksi, koska valkoiset eivät yrittäneet hyökätä joen yli. Ainoa surmansa saanut oli punaisten puolella taistelleen räätäli Borgin 12-vuotias poika, joka V. J. Penttalan mukaan kuoli valkoisten harhaluotiin.
Muistomerkki

Elokuussa 2021 Jokelassa paljastettiin valkoisille omistettu Vapaussodan viimeisen taistelun muistolaatta. Myös Luumäellä on Vapaussodan viimeisen taistelun muistomerkki, joka on pystytetty 1.–2. toukokuuta käydyn Luumäen taistelun muistoksi jo 1930-luvulla.
Julieta Serrano

Serrano vuonna 2019
Julieta Serrano (s. 21. tammikuuta 1933 Barcelona) on espanjalainen näyttelijä, joka tunnetaan etenkin Pedro Almodóvarin elokuvista.
Filmografia

Pepi, Luci, Bom ja muut tytöt (esp. Pepi, Luci, Bom y otras chicas del montón). Ohj. Pedro Almodóvar, Espanja 1980.
Entre tinieblas. Pedro Almodóvar, Espanja 1983.
Matador. Ohj. Pedro Almodóvar, Espanja 1986.
Naisia hermoromahduksen partaalla (esp. Mujeres al borde de un ataque de nervios). Ohj. Pedro Almodóvar, Espanja 1988.
Sido minut, ota minut (esp. ¡Átame!). Ohj. Pedro Almodóvar, Espanja 1990.
Aiheesta muualla

Julieta Serrano Elonetissä.
Julieta Serrano Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
José dos Santos Garcia

José dos Santos Garcia (16. huhtikuuta 1913 Aldeia do Souto – 11. joulukuuta 2010) oli portugalilainen lähetystyöntekijä, joka toimi roomalaiskatolisena piispana Mosambikissa. Hänet vihittiin Portugalin lähetysseuran papiksi 25. heinäkuuta 1938 ja nimitettiin Porto Amélian hiippakunnan johtoon 5. huhtikuuta 1957. Piispaksi vihkiminen seurasi 16. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Teodosio Clemente de Gouveia, jota avustivat Manuel de Medeiros Guerreiro ja Francisco Nunes Teixeira.
Dos Santos Garcia osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen. Hän erosi tehtävistään Porto Amélian pispana 15. tammikuuta 1975.
Kotajärvi (Saarijärvi)

| Kotajärvi |
| --- | --- |

Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Saarijärvi
Koordinaatit:  62°51′23″N, 25°27′39″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Kivijärven–Vuosjärven alue (14.44)
Laskupuro:  Kotapuro Heinäjärveen 
Järvinumero:  14.444.1.020
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  163,8 m  
Pituus:  540 m  
Leveys:  290 m  
Rantaviiva:  1,488 km  
Pinta-ala:  10,311 ha  
Tilavuus:  0,000129 km³ 
Keskisyvyys:  1,25 m  
Suurin syvyys:  2,1 m  
Saaria:  1 
 fiKotajärvi 
Kotajärvi tai Iso Kotajärvi on Keski-Suomessa Saarijärvellä  Heinäpohjan lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järvi on 540 metriä pitkä, 290 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 10,3 hehtaaria. Järvellä on kartan mukaan yksi saari. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuudeksi on saatu 129 000 kuutiometriä. Sen keskisyvyys on 1,3 metriä ja suurin syvyys on 2,1 metriä. Sen rantaviivan pituus on 1,5 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Viitasaaren reitin valuma-alueen (14.4) Kivijärven–Vuosjärven alueella (14.44), jonka Lakojoen valuma-alueeseen (14.444) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 163,8 metriä mpy.
Kioton rautatieasema

| 京都駅 Kyōto-eki> Kioton rautatieasema |
| --- | --- |
 Kioton rautatiasema vuonna 2013
Perustiedot
Sijainti:  34°59′08″N, 135°45′28″E
Kunta:  Shimogyō-ku, Kioto
Valtio:  Japani
Avattu:  1877
Liikenne
Liikennöitsijä(t):  JR Nishi-Nihon, JR Tōkai, Kintetsu-rautatiet
Kaukoliikenne:  Tōkaidō Shinkansen ym.
Paikallisjunat:  Tōkaidō-päälinja, Nara-linja, San’in-päälinja, Kintetsun Kioto-linja
Vaihtoyhteydet:  Kioton metron Karasuma-linja
Asemarakennus
Suunnittelija:  Hiroshi Hara
Aiheesta muualla
 Wikimedia Commons 
Kioton rautatieasema (jap. 京都駅, Kyōto-eki) on rautatieasema Shimogyōn suuralueella Kioton kaupungissa Japanissa. Se on kaupungin vilkkain rautatieasema ja Shinkansen-suurnopeusjunien pysähtymispaikkana tärkeä kauko- ja paikallisliikenteen solmukohta. Asemalta liikennöivät junia JR Tōkai, JR Nishi-Nihon ja Kintetsu-rautatiet. Sieltä on myös vaihtoyhteys Kioton metroon.
Historia

Kioton rautatieasema avattiin liikenteelle vuonna 1877. Ensimmäinen asemarakennus oli punatiilinen, länsimaalaistyylinen kaksikerroksinen rakennus, joka sijaitsi jonkin verran nykyisen aseman pohjoispuolella. Rakennuksen avajaisiin osallistui myös keisari Meiji.
Aseman matkustajamäärät kasvoivat, ja uusi aiempaa suurempi asemarakennus avattiin vuonna 1914 keisari Taishōlle Kiotossa järjestetyn kruunajaisseremonian yhteydessä. Tämä uusrenessanssityylinen rakennus sijaitsi samalla paikalla kuin nykyinenkin asema. Rakennus tuhoutui tulipalossa vuonna 1950, ja sen tilalle valmistui vuonna 1952 kaksikerroksinen betonirakennus, jossa oli kahdeksankerroksinen torniosa.
Sittemmin aseman kautta rakennettiin kulkemaan Shinkansen-suurnopeusjunalinja ja Kioton metron Karasuma-linja. 1950-luvun rakennuksen korvaamista alettiin suunnitella 1980-luvun puolivälissä, ja uuden asemarakennuksen suunnittelusta järjestettiin kansainvälinen arkkitehtuurikilpailu vuonna 1990. Rakennustyöt aloitettiin vuonna 1993, ja uusi rakennus avattiin yleisölle 12. heinäkuuta 1997.
Rakennus

Kioton rautatieaseman pohjoispuolinen eli Karasuman sisäänkäynnin puoleinen päärakennus on valmistunut vuonna 1997. Suurimittakaavainen, moderni rakennus aiheutti valmistuessaan kiistoja kaupungissa, joka tunnetaan perinteisestä arkkitehtuuristaan. Rakennuksen suunnitteli arkkitehti Hiroshi Hara. Modernista ulkonäöstään huolimatta rakennuksen tilajako on saanut inspiraationsa Kioton historiallisesta ruutukaavasta. Sen keskellä on korkea ja avoin atriumtila, jonka kautta on pääsisäänkäynti aseman laiturialueelle. Tila jatkuu levein portain ja porrastuvin tasoin pääaulan itä- ja länsisivulle. Aulaa peittää suuri lasi-teräskate.
Pääaulaan liittyy useita julkisia aukiotiloja, kuten kattopuutarha rakennuksen länsisiiven huipulla suuren portaikon päässä. Portaikon alaosassa on esiintymislava, joten portaita käytetään tapahtumien yhteydessä myös katsomona. Aulan yläpuolella 45 metrin korkeudessa kulkee katettu Skyway-käytävä. 11. kerroksessa on ravintoloita. Rakennuksen länsiosassa sijaitsee Isetan-yhtiön suurikokoinen tavaratalo, jonka seitsemännessä kerroksessa toimii The Museum “Eki” Kyoto -taidegalleria. Koilliskulmassa on Kyōto gekijō -teatteri. Maan alle on rakennettu The Cube -ostoskeskus sekä osin aseman pohjoispuolen aukion ja bussiterminaalin alle Porta-ostoskeskus, josta on yhteys myös Kioton metroon.
Aseman eteläpuolinen eli Hachijōn sisäänkäynnin puoleinen rakennus on vähemmän vilkas. Myös eteläpuolella on liikkeitä ja ravintoloita Asty Road -kauppakeskuksessa. Eri puolet on yhdistetty toisiinsa käytävillä sekä maan alla että rakennuksen toisessa kerroksessa.
Liikenne

JR Nishi-Nihonin liikennöimät laiturit muodostavat Kioton rautatieasemasta valtaosan. Laiturit 0–10 sijaitsevat välittömästi aseman päärakennuksen eteläpuolella. Niistä laituriraiteet 0–7 palvelevat pääosin Tōkaidō-päälinjaa käyttäviä junavuoroja, 8–10 Kiotosta etelään johtavaa Nara-linjaa käyttäviä junia. Tōkaidō-linjaa Osakan suuntaan kutsutaan JR:n Kioto-linjaksi, kun taas Kusatsun ja Maibaran suuntaan johtaa Biwako-linja. Lisäksi näiltä laituriraiteilta lähtee Kosai-linjan junia Ōmi-Imazuun sekä kaukojunia Kanazawan, Naganon, Tottorin ja Wakayaman suuntiin. Laituriraiteet 30–34 päättyvät aseman luoteisosaan; niitä käyttävät Sagano-linjan junat ja Kioton Kansain kansainväliseen lentoasemaan yhdistävä pikajuna Haruka.
Aivan JR Nishi-Nihonin asema-alueen eteläpuolella on JR Tōkain liikennöimä Shinkansen-suurnopeusjuna-asema, jonka kautta kulkee Tōkaidō Shinkansen. Idässä se yhdistää Kioton Nagoyaan ja Tokioon, lännessä Osakaan ja Fukuokaan. Rautatieaseman lounaiskulmassa on vielä yksityisen Kintetsu-rautatieyhtiön Kioton-asema, josta on junayhteyksiä muun muassa etelään Naran suuntaan.
Kioton rautatieaseman alapuolella on Kioton metron pohjois–eteläsuuntaisen Karasuma-linjan metroasema, jonne on useita sisäänkäyntejä rautatieaseman eri puolilta.
| Laituri | Linja | Määränpää |
| --- | --- | --- |
JR Nishi-Nihonin asema
| 0 |  Takayama-päälinja | Takayaman suunta Tokkyū Hida |
| 0 | Hokuriku-päälinjan tokkyūt | Fukuin・Kanawazan・Wakura-onsenin suunta Tokkyū Thunderbird |
| 0 |  Biwako-linja | Yamashinan・Ōtsun・Kusatsun・Maibaran suunta Tokkyū Biwako Express |
| 2・3 |  Biwako-linja | Yamashinan・Ōtsun・Kusatsun・Maibaran suunta Tokkyū Biwako Express |
| 2・3 |  Kosei-linja | Yamashinan・Katatan・Ōmi-Imazun suunta |
| 4・5 |  JR:n Kioto-linja | Takatsukin・Shin-Ōsakan・Osakan・Sannomiyan suunta |
| 6・7 |  JR:n Kioto-linja | Shin-Ōsakan・Osakan suunta Tokkyūt Thunderbird ja Biwako Express |
6・7: 
| 6・7 |  Kinokuni-linja | Shirahaman suunta Tokkyū Kuroshio |
| 6・7 |  San’in-päälinjan tokkyūt | Tottorin・Kurayoshin suunta Tokkyū Super Hakuto |
|  Kansain lentoasemalinja | Kansain lentoaseman suunta Tokkyū Haruka |  |
| 8–10 |  Nara-linja | Ujin・Naran suunta |
| 30 |  Kansain lentoasemalinja | Kansain lentoaseman suunta Tokkyū Haruka |
| 31 |  Sagano-linjan tokkyūt | Fukuchiyaman・Higashi-Maizurun・Amanohashidaten suunta Tokkyūt Kinosaki, Hashidate ja Maizuru |
| 32・33 |  Sagano-linja | Saga-Arashiyama・Kameokan・Fukuchiyaman suunta |
| 34 |  Sagano-linja | Laituri ei matkustajille |
JR Tōkain Shinkansen-asema
| 11・12 |  Tōkaidō Shinkansen | Nagoyan・Tokion suunta |
| 13・14 |  Tōkaidō Shinkansen | Shin-Ōsakan・Hakatan suunta |
Kintetsu-rautateiden asema
| 1–4 | Kioto-linja | Kintetsu-Naran・Tenrin・Kashihara-jingū-maen・Kashikojiman suunta |
Kuvia

Aseman pääaula
Näkymä aseman näköalaterassilta
Eteläpuolen eli Hachijōn sisäänkäynnin puolen rakennus
Shinkansen-laiturit
Kintetsu-rautateiden juna
1877 valmistunut ensimmäinen asemarakennus
1914 valmistunut toinen asemarakennus
1952 valmistunut kolmas asemarakennus
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kioton rautatieasema Wikimedia Commonsissa
Kioton rautatieasemarakennuksen internetsivut (japaniksi)
Juliette Adam

| Juliette Adam |
| --- | --- |
 Juliette Adam, kuva Nadar.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1836
Kuollut: 1936 (99–100 vuotta)
Kansalaisuus:  Ranska
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Salanimi: Madame Adam 
Äidinkieli: ranska
Tuotannon kieli: ranska
Esikoisteos:  Idées antiproudhoniennes sur l’amour, les femmes et le mariage
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Juliette Adam (o.s. Lamber; 1836–1936) oli ranskalainen kirjailija. Hän aloitti 1858 kirjalla Idées antiproudhoniennes sur l’amour, les femmes et le mariage. Hän käsitteli sitten useissa teoksissaan kirjallisia, historiallisia ja valtiollisia aiheita sekä julkaisi joukon novelleja ja romaaneja, muun muassa Mon village ja Païenne. Vuosina 1879–1886 hän julkaisi aikakauslehteä La nouvelle revue, johon hän kirjoitti muun muassa valtiollisia katsauksia.
Adam oli mukana Jeanne Schmahlin vuonna 1893 perustamassa Avant-Courrière-yhdistyksessä, joka vaati naisille oikeutta olla mukana yksityisessä ja julkisessa päätöksenteossa sekä naimisissa oleville naisille oikeutta hallita omaisuuttaan.
Kirjailija Paul Adam on hänen poikansa.
Suomennetut teokset

Paul Vassili, Keisarihovista kulissien takaa, suomentanut Arvo Airio, Kustannusosakeyhtiö Kirja 1917.
Paul Wassili, Vallankumouksen kulissien takaa, Kustannusoy. Kirja 1917
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Juliette Adam Wikimedia Commonsissa
Khuzdar

| Khuzdar Hozdar |
| --- | --- |
 Khuzdar
 Koordinaatit: 27°48′N, 66°37′E 
Valtio:   Pakistan
Provinssi:  Balochistan
Piirikunta:  Khuzdar
Väkiluku (2017):  182 444
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Khuzdar tai Hozdar on kaupunki Pakistanin Balochistanin provinssissa. Vuoden 2017 väestönlaskennan mukaan sen asukasluku oli 182 444.
Maantiede

Khuzdar sijaitsee Pakistanin Balochistanin provinssissa Khuzdarin piirikunnassa Kolachijoen varrella. Alue on kapeaa laaksoa Pabvuorilla ja kaupungin korkeus merenpinnasta on 1 237 metriä. Myy ympäröivä alue on vuoristoista puoliaavikkoa.
Historia

Khuzdar sijaitsee vanhalla [karavaani]]reitillä kohti Arabianmerta. Laaksolla on sen kautta kulkevian kulkureittien takia strategista merkitystä. Arabit tekivät sotaretkiä alueelle umaijadienkalifi Muawija I:n kaudella.Myöhemmin 900-luvulla paikan maiitsevat arabimaantieteiliät. Kaupungin sanottiin tuolloin sijaitsevat Turanissa, jolla todennäköisesti viitattiin nykyisen Balochistanin keskiosiin. Kaupunkia kuvaillaan varhaisissa lähteissä alueen mittakaavaan nähden suureksi. Sillä oli linnoitus ja vilkasta kaupankäyntiä. Kauppiaita saapui Khorasanin ja Intian suunnilta. Ympäröivällä seudulla harjoitettiin maataloutta. Jossakin vaiheessa kaupungilla oli myösm ilmeisesti oma hallitsijansa, jonka ghaznavidien hallitsija Sebük Tegin alisti vuonna 977 tai 978. Saman tapaisen hyökkäyksen hallitsijan alistamiseksi teki myös hänen poikansa Mahmud Ghaznilainen vuonna 1011. Myöhemmät ghaznavidit tekivät ajoittain rankaisuretkikuntia alueen herruuden säilyttämiseksi.
Ghaznavidien jälkeen Khuzdar mainitaan pitkällä ajanjaksolla vain harvoin. Kaupungista tuli lopulta joka tapauksessa osa Kalatin kaanikuntaa. Brittiläinen Henry Pottinger vieraili paikalla vuonna 1810 ja kuvaili sitä pieneksi kaupungiksi, joka käsitti noin 500 rakennusta. Tuolloin paikka oli Kalatin kaani Mahmud Khanin veli Murad Alin kesäresidenssi. Joitakin vuosikymmeniä myöhemmin kirjoittanut Charles Masson kuvaili lähellä ollutta rauniokumpua ja sen mutamuureja, joilla hän lienee viitannut keskiaikaisen kaupungin raunioihin. Vuonna 1870 Kalatin kaani Khudadad bin Mihrab Khan rakennutti kaupunkiin uuden linnoituksen suojellakseen sitä viereisen Las Belan hallitsijaa vastaan.
Talous ja liikenne

Khuzdar on villalla käytävän kaupan paikallinen keskus. Lähistöllä sijaitsee myös baryyttiesiintymiä.
Kaupunki on Karachista Kalātiin kulkevan maantien varrella. Kaupungilla on oma lentoasemansa, joka on kuitenkin ollut pitkään käyttämättömänä.