stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hiussiirre
Nykyiset tekniikat > Karvatuppien kerääminen > FUE

FUE- (eng. follicular unit extraction) eli FT-tekniikassa (eng. follicular transfer) hiustuppia luovuttava alue ajetaan 1–2 millimetrin sängelle. On kuitenkin olemassa ns. long-hair FUE -tekniikoita, joissa siirrettävää aluetta ei tarvitse ajaa ja karvatupet hiuksineen siirretään sellaisenaan. Karvatuppia luovuttavat alueet paikallispuudutetaan esimerkiksi lidokaiinin suolaliuoksella. Kirurgi tekee erityisen suurennuslasin läpi katsoen luovuttavan alueen karvatuppiyksiköihin niitä ympäröivän viillon ontolla ja hyvin ohuella (0.6–1.0 mm paksulla) injektioneulamaisella terällä, jonka jälkeen tuppiyksiköt irrotetaan saman leikkausinstrumentin tylpällä päällä. Grafteja otetaan luovuttavalta alueelta hajanaisesti, jottei alue jää näyttämään kaljulta. 1–4 tai jopa 5–6 karvatuppea sisältävät graftit asetetaan pinsetein välillisesti esimerkiksi viileään muun muassa natriumlaktaattia sisältävään niin sanottuun Ringerin liuokseen. Grafteja kerätään tarpeeksi ja tämän jälkeen ne istutetaan kaljulle alueelle saman operaation aikana.
Grafteja luovuttava alue paranee noin viikossa ja vastaanottava alue kahdessa viikossa.
Nykyiset tekniikat > Karvatuppien kerääminen > FUE > FUE edut ja rajoitukset

FUE sopii henkilöille, ketkä haluavat pitää lyhyitä hiuksia. Vaihtoehtoisessa (alempana käsitellyssä) FUT-tekniikassa grafteja luovuttavalle alueelle nimittäin jää yleensä pitkittäinen arpi. FUE:ssa jää myös vaaleita pistemäisiä arpia, jotka ovat huomaamattomampia. FUT ja FUE jättämiä arpia voidaan kuitenkin tatuoida huomaamattomasti peittoon. FUE sopii myös jos paranneltavana alueena ovat kulmakarvat, viikset, harvasti kaljuuntunut päälaki tai muuten pieni alue. Liian tiukka iho tai vanhat FUT-tekniikan jättämät leikkausarvet voivat estää FUT käytön, jolloin FUE voi olla sopiva vaihtoehto. Henkilöt, keillä arpeutuminen on luonnostaan leveää tai paksua, voi FUT-menetelmästä jäädä liian suuri arpi, jolloin FUE saattaa olla sopiva tekniikka. FUE on ainoa menetelmä, joka sopii kehon muiden karvojen (kuin hiusten) siirtoon. FUE sopii myös esimerkiksi urheilijoille, joiden tulee päästä nopeasti leikkauksen jälkeen jatkamaan lajinsa harjoittelua: FUE:n jälkeen kuntoilu on mahdollista 1–2 viikon kuluttua, FUT jälkeen 2–3 viikon kuluttua.
FUE on FUT menetelmää noin kolme kertaa kalliimpi 2010 esitetyn yleistyksen mukaan. Tavanomainen FUE (vertaa long-hair FUE:en) ei sovi henkilöille, ketkä eivät halua leikata hiuksiaan, tai henkilöille keillä on epärealistiset odotukset tekniikan mahdollisuuksista. FUE on hidas, joten se ei sovi niille, jotka eivät halua olla leikkauksessa useita tunteja ja mahdollisesti useina eri kertoina. Menetelmä ei sovi myöskään jos siirrettäviä karvatuppia ei ole tarpeeksi jos kalju alue on liian suuri ja vaatii suunnilleen yli 2500 graftia. FUE:ssa tuppia kerätään laajemmalta alueelta ja suurten kaljujen kohtien peittämiseen tähtäävissä siirroissa kirurgi saattaa kerätä grafteja liian läheltä aluetta, joka kaljuuntuu myöhemmin elämässä. Tältä alueelta siirretyistä tupista kasvavat hiukset kaljuuntuvat ennen pitkää.
Nykyiset tekniikat > Karvatuppien kerääminen > FUT

FUT- (eng. follicular unit transplantation myös strip method) eli FUSS-tekniikassa (eng. follicular unit strip surgery) luovuttavan alueen hiuksia ei tarvitse ajella. Luovuttavalta alueelta (yleensä takaraivosta) leikataan 2–6 kaistaletta ihoa karvatuppineen yksi- tai moniteräisellä skalpellilla. Usein yhden isomman kuin usean pienen kaistaleen leikkaaminen on suotavampaa, jotta karvatuppia vahingoittuu viilloissa mahdollisimman vähän, jolloin niitä säilyy siirtokelpoisena enemmän. Kaistaleet ovat leveydeltään 1–2.5 millimetriä. Leikkaushaava ommellaan tai niitataan umpeen. Leikattuihin kaistaleisiin jätetään noin 2 millimetriä ihonalaista rasvaa ja loput karsitaan pois. Kaistaleesta erotetaan karvatuppiyksikköjä (grafteja) käyttäen erityistä suurennuslasia tai tarkempaa, mutta hitaampaa stereomikroskooppia. Graftit säilötään esimerkiksi kylmää suolaliuosta sisältävään petrimaljaan noin 25 graftin ryhmiin niiden istutusta varten saman leikkauksen aikana.
Grafteja luovuttava alue paranee 2–3 viikossa ja vastaanottava alue kahdessa viikossa.
Nykyiset tekniikat > Karvatuppien kerääminen > FUT > FUT edut ja rajoitukset

FUT on FUE menetelmää noin 3 kertaa halvempi 2010 esitetyn yleistyksen mukaan, luovuttavaa aluetta ei tarvitse ajaa sängelle ja menetelmä sopii suurien kaljujen alueiden peittämiseen paremmin, sillä grafteja onnistutaan siinä siirtämään ehjinä suurempi määrä esimerkiksi stereomikroskoopin käytön ansiosta. FUT on myös nopeampi ja kirurgi leikkaa potilasta lyhemmän aikaa, joten menetelmä rasittaa potilasta vähemmän.
FUT menetelmässä luovuttavalle alueelle (yleensä takaraivoon) jää leveyssuuntainen arpi, joka näkyy käytettäessä lyhyttä hiustyyliä. Arpi voidaan kuitenkin tatuoida huomaamattomasti piiloon. Arpi voi vuotaa leikkauksen jälkeen helpommin verta kuin FUE:n pienet mikroarvet ja FUT menetelmässä on tunnottomuuteen tai jatkuvaan kipuun johtavan hermovaurion riski, toisin kuin FUE:ssa. FUT-leikkauksen jälkeen paraneminen kestää noin viikon pidempään kuin FUE:n jälkeen. Liian kireä päänahka voi estää FUT käytön.
Nykyiset tekniikat > Karvatuppien istutus

Kerätyt graftit vastaanottava kalju alue paikallispuudutetaan. Graftit istutetaan yksitellen erityisin neuloin tai skalpellein tehtyihin haavoihin käyttäen kulmalle taivutettuja pinsettejä. Haavat ovat mahdollisimman pieniä, jotta istutettavat karvatupet saadaan asettua niille luonnonmukaiseen suuntaan (suurissa haavoissa karvatupet voivat liikkua liikaa), ja jotta ympäröivät karvatupet eivät vahingoitu. Graftien liian syvälle tai matalalle istuttamista vältetään, jotta vastaanottoalueen iho ei muutu kuoppa- tai mukulakivimäiseksi (eng. pitting, cobblestone pattern). Graftien istuttaminen kestää noin 5–6 tuntia, ja tänä aikana saadaan istutettua tavallisesti 2000–3000 graftia. Useampi kirurgi voi olla istuttamassa grafteja samanaikaisesti, jotta operaatio nopeutuu.
Nykyiset tekniikat > Leikkauksen jälkeen

Vasemmalla: mies ennen hiussiirrettä. Oikealla: mies hiussiirteen jälkeen ja siirrettyjen hiusten kasvettua takaisin.
Potilas voi hyvin menneessä leikkauksessa tavallisesti poistua samana päivänä kotiinsa kun leikkaus on suoritettu. Leikkausalue saatetaan tätä ennen sitoa sideharsolla, joka täytyy myöhemmin irrottaa varoen, jotta istutetut karvatupet eivät irtoa. Harsoa käytetään vähentämään kasvojen turvotusta. Leikkausalue ja sitä ympäröivät alueet nimittäin turpoavat pian leikkauksen jälkeen. Turvotusta voidaan hoitaa esimerkiksi suun kautta otetuin kortikosteroidein 3–5 päivän kuurina. Leikkauksen jälkeen saatetaan myös antaa kortikosteroidipistos leikkausalueelle vähentämään leikkauksen jälkeen alkavaa turvotusta ennakkoon.
Leikkausalue yleensä kehotetaan pesemään miedolla shampoolla 2 tai 3 päivän kuluttua leikkauksesta. Kolmen ensimmäisen viikon jälkeen leikkauksesta hiuksia ei tule kammata hiusjuuria myöten, eikä pestä niitä voimakkailla saippuoilla, öljytä, eikä pitää kypäriä, hattuja tai paitoja, jotka pitäisi pukea ylle vetämällä ne pään yli. Kun hiuksia voi jälleen pestä normaalisti, minoksidiiliä sisältävää voidetta kannattaa levittää leikkausalueille 2–6 kuukauden ajan, jotta istutetuista karvatupista alkaa kasvaa hiuksia aikaisemmin.
Istutetut hiukset eivät ala kasvaa heti leikkauksen jälkeen ja ne saattavat irrota leikkauksen jälkeen. Istutetuiden karvatuppien ympäriltä irtoaa myös arpikudosta. Hiukset alkavat kasvaa noin 3 kuukauden kuluttua leikkauksesta ja hiussiirre alkaa näyttää hyvältä joissain tapauksissa vasta 18 kuukauden jälkeen. Mikäli toinen leikkausoperaatio tulee suorittaa sopivan lopputuloksen saamiseksi, tehdään se tavallisesti vasta 3–6 kuukauden kuluttua ensimmäisestä hiussiirteestä.
Riskit ja komplikaatiot

Komplikaatioiden esiintyvyys riippuu kirurgin taidosta, leikkaustekniikasta, potilaasta ja hyvien työtapojen noudattamisesta, kuten steriileistä ja puhtaista työolosuhteista. Turvotus on yleistä, voi edetä kasvoihin, ja harvinaisemmissa tapauksissa edetä jopa silmät umpeuttavaksi turvotukseksi. Turvotusta vähennetään ennakoivasti ja jälkikäteen usein eri menetelmin kuten sitein ja kortikosteroidein. Toinen verrattain yleinen komplikaatio on karvatuppitulehdus eli follikuliitti, jota saatetaan tapauskohtaisesti hoitaa suun kautta annetuin antibiootein. Leikkausalue voi vuotaa verta tavallista enemmän, läheiset hiukset voivat irrota väliaikaisesti (telogen effluvium), alue voi muuttua pysyvästi tunnottomaksi tai kivuliaaksi hermovaurion vuoksi, mennä kuolioon, ommeltu leikkaushaava voi avautua tai potilas voi saada pääkallonsa luutulehduksen (osteomyeliitti). Potilas voi saada leikkauksen aineista allergisen reaktion. Leikkauksesta voi muodostua näkyvä arpi, kuten keloidi, tai se voi värittyä liian vaaleaksi. Leikkausalueelle voi tulla epänormaali yhteys laskimon ja valtimon välille (fistula), joka voi aiheuttaa korviin epänormaalin verenkierron aiheuttamaa huminaa ja pään turvotusta.
Huolimatta kirurgin taidosta ja hyvien tekniikoiden käyttämisestä, eivät kaikki potilaat ole tyytyväisiä lopputulokseen. Hiukset voivat myös kasvaa siirtoalueelle tavallista hitaammin.
Historia

Nykytiedon valossa japanilainen lääkäri Shoji Okuda oli ensimmäisiä hiustensiirron edelläkävijöitä. 1939 hän julkaisi japaniksi tutkimuksiaan hiustensiirroista yksittäisin 1–5 mm halkaisijan graftein, eli karvatuppia sisältävin ihokappalein. Tekniikan käyttö ei kuitenkaan levinnyt länsimaihin ja suuremman yleisön tietoisuuteen. Asia unohdettiin ja ilmeni jälleen vasta 2003 kun hänen vanhoin ja vaikeatulkintaisin kanji-merkein tehdyt kirjoituksensa käännettiin englanniksi.
Muita varhaisia kehittäjiä ovat olleet Masao Sasagava (merkittävä tieteellinen julkaisu vuonna 1923), Hajime Tamura (1943) ja Keichi Fujita (1953). Esimerkiksi 1943 Hajime Tamura kuvaili julkaisussaan yksittäisten karvatuppiyksiköiden siirtoa luovuttavalta alueelta isomman graftin sijaan. Tämä menetelmä on lähellä nykyisin käytettyjä menetelmiä.
On arveltu että japanilaisten kehittyneempien tekniikoiden paljon varhaisempi löytäminen olisi voinut muuttaa hiussiirteiden varhaisen historian.
Historia > Punch graft

Ensimmäisen laajalle levinneen hiustensiirron tekniikan kehittäjänä voidaan pitää dermatologi Norman Orentreichia. Hän kehitti punch graft -tekniikkansa 1959 Yhdysvalloissa, joka levisi nopeasti muihinkin länsimaihin. Menetelmässä leikattiin pyöreä kaistale ihoa (grafti) karvatuppia luovuttavalta alueelta iskemällä se irti 6, 8 tai 12 mm halkaisijan pyöreällä terällä. Graftit istutettiin kaljulle alueelle. 12 mm graftit vaativat kirurgisen ompeleen kiinnitykseen, muut eivät välttämättä.
Punch graft -tekniikka oli ongelmallinen, sillä se johti usein luonnottoman näköiseen lopputulokseen. Leikattaessa grafti, sen verenkierto lakkaa. Punch graft -tekniikan suurissa grafteissa ja tätäkin pienemmissä myöhemmin käytetyissä 5, 4 ja jopa 3 mm grafteissa niiden keskiöt eivät saaneet tarpeeksi happea diffuusion kautta siirron jälkeen ennen verisuonten alkaessa vasta kasvaa hitaasti siirtoalueen grafteihin. Tällöin niiden karvatupet kuolivat helposti siirron jälkeen ja siirretyn graftin keskiöön jäi kalju alue. Suurten graftien käyttö myös rajoitti siirtoalueelta saatavien hiusten määrää, koska suuret graftit jättivät paljon tyhjää aluetta siirtoalueelle.
Tekniikassa siirryttiin myöhemmin 4 mm grafteihin, joissa oli jopa 8 karvatuppea per grafti.
Historia > Kaistaleleikkaus

1975 jälkeen käytettiin joissakin klinikoissa jonkin aikaa myös päänahan kaistaleleikkausta (eng. scalp flap), jossa leikattiin pitkänomainen kaistale ihoa ja siirrettiin se kaljulle alueelle. Tällä tekniikalla vältyttiin punch graft -tekniikan hiusrajaan jättämiltä tukkomaisilta hiusten kasvun alueilta, mutta kaistaleleikkaukset eivät aina onnistuneet. Hiusrajaan tehdyn siirron hiukset kasvoivat usein epäluonnollisen näköiseen suuntaan ja olivat normaalista hiusrajasta tiheydeltään poikkeavat. Tekniikkaa kehitti lähinnä buenosairesilainen J. Juri. Nykyään tekniikkaa ei enää juurikaan käytetä.
Historia > Mini- ja mikrograftit

1980-luvulla luvulla alettiin hiusten siirteissä käyttämään mini- ja mikrografteja, jotka kuitenkin yleistyivät vasta 1990-luvulla. Minigrafteilla tarkoitetaan 3–4 karvatupen grafteja ja mikrografteilla 1–2 karvatupen grafteja.
Historia > FUT-mentelmä

Nykyisin käytetyn varhaisen FUT:n version kehitti yhdysvaltalainen Bob Limmer 1987 leikkaamalla päänahasta ohuen ihokaistaleen, jotta siitä saataisiin eroteltua stereomikroskooppiavusteisesti hyvin pieniä grafteja tarkasti ja vaurioittamatta niitä. Graftit siirrettiin kaljulle alueelle. Tekniikka omaksuttiin laajempaan käyttöön hitaasti, sillä se vaati pitkän kestonsa vuoksi kirurgin avustajiksi jopa kymmeniä koulutettuja työntekijöitä. FUT kuitenkin alkoi korvaamaan aiempia mini- ja mikrograftimenetelmiä.
Historia > FUE-menetelmä

Nykyisin käytetyn varhaisen FUE:n version kehitti ensimmäisenä japanilainen Masumi Inaba 1988. Hän käytti yhden millimetrin paksuista onttoa neulaa karvatuppiyksiköiden siirtoon kaljulle alueelle. Myös tämä tekniikka oli hidas ja vaati jopa kymmeniä kirurgin avustajia, joten senkin omaksuminen oli hidasta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hiussiirre Wikimedia Commonsissa
FUE-tekniikka.
Jalkapallon alle 17-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailut 2003

Jalkapallon alle 17-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailut 2003 järjestettiin Suomessa 13.–30. elokuuta 2003. Ottelukaupunkeina olivat Helsinki, Lahti, Tampere ja Turku. Kilpailuihin osallistui 16 maata, jotka oli jaettu neljään alkulohkoon. Lohkojen kaksi parasta selvisivät jatko-otteluihin.
Turnauksen jälkeen 13 Sierra Leonen pelaajaa haki Suomesta turvapaikkaa. Oleskelulupa myönnettiin myöhemmin kymmenelle alaikäiselle pelaajalle, joiden joukossa olivat muun muassa Medo ja Patrick Bantamoi.
Pelipaikat

| Helsinki | Lahti | Tampere | Turku |
| --- | --- | --- | --- |
| Finnair-stadion | Lahden stadion | Ratinan stadion | Veritas-stadion |

| Kapasiteetti: 10 770 | Kapasiteetti: 7 465 | Kapasiteetti: 16 800 | Kapasiteetti: 6 428 |
Joukkueet

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  Lohko A  Kiina   Kolumbia   Meksiko   Suomi  |  Lohko B  Argentiina   Australia   Costa Rica   Nigeria  |  Lohko C  Brasilia   Jemen   Kamerun   Portugal  |  Lohko D  Espanja   Etelä-Korea   Sierra Leone   Yhdysvallat  |
Alkulohkot > Lohko A

| Joukkue | Ott>  | V | T | H | M | P |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Kolumbia | 3 | 2 | 1 | 0 | 11–2 | 7 |
|  Meksiko | 3 | 1 | 2 | 0 | 5–3 | 5 |
|  Suomi | 3 | 1 | 0 | 2 | 3–12 | 3 |
|  Kiina | 3 | 0 | 1 | 2 | 5–7 | 1 |
Alkulohkot > Lohko B

| Joukkue | Ott>  | V | T | H | M | P |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Argentiina | 3 | 3 | 0 | 0 | 5–0 | 9 |
|  Costa Rica | 3 | 1 | 1 | 1 | 3–3 | 4 |
|  Nigeria | 3 | 1 | 1 | 1 | 3–3 | 4 |
|  Australia | 3 | 0 | 0 | 3 | 1–6 | 0 |
Lohkon toinen sija arvottiin.
Alkulohkot > Lohko C

| Joukkue | Ott>  | V | T | H | M | P |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Brasilia | 3 | 2 | 1 | 0 | 9–1 | 7 |
|  Portugal | 3 | 1 | 1 | 1 | 9–13 | 4 |
|  Kamerun | 3 | 0 | 3 | 0 | 7–7 | 3 |
|  Jemen | 3 | 0 | 1 | 2 | 4–8 | 1 |
Alkulohkot > Lohko D

| Joukkue | Ott>  | V | T | H | M | P |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Espanja | 3 | 2 | 1 | 0 | 8–5 | 7 |
|  Yhdysvallat | 3 | 2 | 0 | 1 | 8–4 | 6 |
|  Etelä-Korea | 3 | 1 | 0 | 2 | 6–11 | 3 |
|  Sierra Leone | 3 | 0 | 1 | 2 | 6–8 | 1 |
Parhaat maalintekijät

5 maalia
Manuel Curto
Cesc Fàbregas
Carlos Hidalgo
4 maalia
Abuda
Freddy Adu
Evandro
3 maalia
Jiang Chen
José Manuel Jurado
Hernan Peirone
Adrián Ramos
David Silva
Suomen joukkue

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Pelipaikka | Pelaaja | Seura |
| MV | Aapo Kiljunen |  MYPA |
| MV | Jon Masalin |  Aston Villa |
| MV | Turo Simolin |  FC Espoo |
| P | Jermu Gustafsson |  VG-62 |
| P | Kristian Kojola |  FC Espoo |
| P | Sami Sanevuori |  VG-62 |
| P | Ville-Veikko Savolainen |  FC Lahti |
| P | Erik Westerholm |  TPV |
| KK | Kasper Hämäläinen |  TPS |
| KK | Ümit Menekse |  HJK |
| KK | Eetu Muinonen |  MYPA |
| KK | Jussi-Pekka Savolainen |  Pallo-Iirot |
| KK | Tuomo Turunen |  FC KooTeePee |
| KK | Marko Tyyskä |  FC KooTeePee |
| KK | Tommi Vesala |  FC Espoo |
| H | Jarkko Hurme |  OLS |
| H | Jarno Parikka |  HJK |
| H | Tomi Petrescu |  Leicester |
| H | Jami Puustinen |  Manchester United |
| H | Tim Sparv |  Southampton |
Päävalmentaja: Jyrki Heliskoski
Ibanez JEM

| Ibanez Jem |
| --- | --- |
 Steve Vai soittamassa Ibanezin Jem-kitaraa
Perustiedot
Alkuperäinen valmistaja:  Ibanez
Valmistusvuodet:  1987–
Rakenne
Rungon tyyppi:  Kokopuu
Kaulan kiinnitys:  Pulttikiinnitys
Materiaalit
Runko:  Lehmus ja leppä
Kaula:  Vaahtera
Otelauta:  Ruusupuu ja eebenpuu
Tekniikka
Talla:  Ibanez Edge Pro, Ibanez Lo-pro
Mikrofonit:  Sivuilla Humbuckerit, keskellä yksikelainen DiMarzio Evolution
Värit
Värivaihtoehdot:  monia vaihtoehtoja
Vihreä Ibanez JEM vuodelta 1987.
Ibanez JEM on Ibanezin valmistama Steve Vaille suunniteltu signature- eli nimikkokitara, joka julkaistiin vuonna 1987. JEMin alamalleja ovat JEM7, JEM77, JEM777, JEM505, JEM555, JemJr,  sekä seitsemänkielinen Universe. JEMeille on tyypillistä kantokahva (Monkey Grip) pleksin yläpuolella, tallan juureen kaiverretut urat viritinnupeille (Lion Claw) ja kukkaiskuviointi otelaudassa (Tree of Life).
Aiheesta muualla

Ibanez: Steve Vain nimikkokitarat vuonna 2008 (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Jemsite.com – JEM-aiheinen foorumi (englanniksi)
Ibanit

Ibanit ovat Borneon saarella elävä alkuperäiskansa. Suuri osa ibaneista asuu Malesian Sarawakin osavaltiossa. Ibanit ovat myös Sarawakin runsaslukuisin etninen ryhmä. Ibanin kieli on heidän äidinkielensä.
Historia

Britit saapuivat Borneolle 1800-luvulla ja ibanit joutuivat samalla kosketuksiin eurooppalaisten kanssa. Britit kutsuivat ibaneita meridajakeiksi, koska ibanit harjoittivat merirosvousta ja kalastusta. Myös pääkallonmetsästys oli brittien saapumisen aikaan ibanien tapana. Nykyisin ibanit ovat vieraanvaraista ja rauhallista kansaa.
Ibanit asuvat Borneon suurimpien jokien ja niiden sivujokien varsilla. Heidän perinteinen asumuksensa on pitkätalo, joissa on nykyisin kaikki nykyajan mukavuudet. Uskonnoltaan he ovat suureksi osaksi kääntyneet kristinuskoon brittiläisen vaikutuksen myötä, mutta ibanit haluavat kuitenkin säilyttää pitkän kulttuuri-identiteettinsä ja perintönsä.
Ibanien kansanperinteessä sulttaanisarvinokka on ennelintu, joka tuo viestejä henkimaailmasta. Se kuuluu moniin seremonioihin, ja siksi se on Sarawakin osavaltion tunnuslintu.
Ilja Ljubuškin

| Ilja Ljubuškin> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 6. huhtikuuta 1994 (ikä 30) Moskova, Venäjä
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  oikea
Pituus:  188 cm
Paino:  94 kg
Seura
Seura:  Dallas Stars
Sarja:  NHL
Pelinumero:  46
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2013–
Aik. seurat:  Lokomotiv Jaroslavl (KHL)   Arizona Coyotes (NHL)   Toronto Maple Leafs (NHL)   Buffalo Sabres (NHL)   Anaheim Ducks (NHL)
KHL-varaus:  29. varaus, 2011 Metallurg Novokuznetsk
Ilja Nikolajevitš Ljubuškin (ven. Илья Николаевич Любушкин; s. 6. huhtikuuta 1994 Moskova, Venäjä) on venäläinen jääkiekkoilija, joka edustaa NHL-joukkue Dallas Starsia.
Ennen NHL-uraansa Ljubuškin edusti kaudet 2013-2018 KHL-joukkue Lokomotiv Jaroslavlia pelasi Lokomotivissa myös osan kaudesta 2020-2021. Ljubuškin kuului Venäjän joukkueeseen alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2014. Hän on varaamaton pelaaja, joka teki toukokuussa 2018 sopimuksen Arizona Coyotesin kanssa. Helmikuussa 2022 Coyotes kauppasi Ljubuškinin ja Ryan Dzingelin Toronto Maple Leafsiin vaihdossa Nick Ritchieen ja ehdolliseen varausvuoroon. Puolustajana pelaava Ljubuškin on pelannut NHL-urallaan 182 runkosarjan ottelua. Näissä hän on tehnyt yhden maalin ja 18 syöttöä eli 19 tehopistettä. Tilastot päivitetty 26. helmikuuta 2022. Heinäkuussa 2022 Ljubuškin teki Buffalo Sabresin kanssa kaksivuotisen ja yhteensä 5,5 miljoonan dollarin arvoisen sopimuksen. Elokuussa 2023 Sabres kauppasi Ljubuškinin Anaheim Ducksiin vaihdossa neljännen kierroksen varausvuoroon vuoden 2025 varaustilaisuudessa. Maaliskuussa 2024 Ducks kauppasi Ljubuškinin Maple Leafsiin vaihdossa kolmannen kierroksen varausvuoroon vuoden 2025 varaustilaisuudessa.
Heinäkuussa 2024 Ljubuškin teki vapaana agenttina Dallas Starsin kanssa kaksivuotisen ja yhteensä 6,5 miljoonan dollarin arvoisen sopimuksen.
Itävalta kesäolympialaisissa 2020

Itävalta osallistunee Tokion kesäolympialaisiin 2020. Itävaltalaisurheilijat ovat saavuttaneet 11 paikkaa 7 lajissa (tilanne 17. syyskuuta 2019).
Mitalistit

Ei mitalisteja
Joukkue > Ammunta

Itävaltalaiset urheilijat ovat varmistaneet yhden paikan Tokion olympialaisten ammunnassa.
| Urheilija | Laji | Peruskilpailu> Tulos | Peruskilpailu> Sijoitus | Loppukilpailu> Tulos | Loppukilpailu> Sijoitus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Miesten 10 m ilmakivääri |  |  |  |  |
Joukkue > Kiipeily

Itävallalla on vähintään kahden urheilijan edustus kiipeilyssä. Jakob Schubert on varmistanut paikan miesten kilpailussa ja Jessica Pilz naisten kilpailussa.
| Urheilija> Urheilija.Urheilija | Kilpailu> Kilpailu.Kilpailu | Karsintakierros> Nopeus.Aika | Karsintakierros> Nopeus.Sijoitus | Karsintakierros> Köysikiipeily.Taso | Karsintakierros> Köysikiipeily.Sijoitus | Karsintakierros> Boulderointi.Pisteet | Karsintakierros> Boulderointi.Sijoitus | Loppukilpailu> Nopeus.Aika | Loppukilpailu> Nopeus.Sijoitus | Loppukilpailu> Köysikiipeily.Taso | Loppukilpailu> Köysikiipeily.Sijoitus | Loppukilpailu> Boulderointi.Pisteet | Loppukilpailu> Boulderointi.Sijoitus | Sijoitus> Sijoitus.Sijoitus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Jakob Schubert | Miehet |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| Jessica Pilz | Naiset |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
Joukkue > Purjehdus

Purjehduksessa Itävalta on varmistanut kaksi maapaikkaa
| Urheilija(t) | Venetyyppi | Lähdöt> 1 | Lähdöt> 2 | Lähdöt> 3 | Lähdöt> 4 | Lähdöt> 5 | Lähdöt> 6 | Lähdöt> 7 | Lähdöt> 8 | Lähdöt> 9 | Lähdöt> 10 | Lähdöt> 11 | Lähdöt> 12 | Lähdöt> Mitali- lähtö | Yhteispisteet | Sijoitus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Lorena Abicht Tanja Frank | Naisten 49 er FX |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  | Nacra 17 |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
Joukkue > Pyöräily > Maastopyöräily

Itävalta on varmistanut yhden paikan naisten kilpailuun, kun Laura Stigger oli MM-kilpailujen 2019 alle 23-vuotiaiden kilpailun toinen.
| Urheilija | Laji | Aika | Sijoitus |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Naisten maastopyöräily |  |  |
Joukkue > Soutu

Itävalta on varmistanut paikan naisten yksikössä.
| Urheilija(t) | Laji | Alkuerät> Aika | Alkuerät> Sijoitus | Keräilyerät> Aika | Keräilyerät> Sijoitus | Puolivälierät> Aika | Puolivälierät> Sijoitus | Välierät> Aika | Välierät> Sijoitus | Loppukilpailu> Aika | Loppukilpailu> Sijoitus | Sijoitus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Naisten yksikkö |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |