stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sleepaway Camp III: Teenage Wasteland

| Sleepaway Camp III: Teenage Wasteland |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Michael A. Simpson
Käsikirjoittaja:  Fritz Gordon
Tuottaja:   Michael A. Simpson  Robert F. Phillips 
Säveltäjä:  James Oliverio
Kuvaaja:  Bill Mills
Leikkaaja:  John David Allen
Pääosat:   Pamela Springsteen  Tracy Griffith  Michael J. Pollard 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Double Helix Films
Levittäjä:  Netflix
Ensi-ilta:  1989
Kesto:  80 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sleepaway Camp III: Teenage Wasteland on yhdysvaltalainen kauhuelokuva vuodelta 1989. Elokuva jatkaa huumoriteemaa edeltäjänsä tapaan. Elokuvassa nähdään jälleen kerran Pamela Springsteen.
Juoni

Elokuvan alussa paikallinen teini-ikäinen tyttö on matkalla kesäleirille, mutta pian Angela Bakerselvennä ajaa hänen ylitseen roska-autolla. Baker valepukeutuu tytöksi ja lähtee kesäleirille, jonka aikana uudet leiriläiset alkavat kadota, ja tappajaksi paljastuu jälleen kerran Angela Baker.
Tuotanto

Elokuva oli tehty paljon halvemmin kuin edeltäjänsä. Elokuvasarjan osat 2 ja 3 kuvattiin 6 viikossa.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Pamela Springsteen  | … |  Angela Baker   |
|  Tracy Griffith  | … |  Marcia Holland   |
|  Michael J. Pollard  | … |  Herman Miranda   |
Pöytätenniksen Euroopan-mestaruuskilpailut 2022

Naisten kaksin- ja nelinpelin voittanut Sofia Polcanova.
Miesten kaksinpelin voittaja Dang Qiu.
Pöytätenniksen Euroopan-mestaruuskilpailut 2022 kilpailtiin 13.–21. elokuuta Münchenissä, Saksassa. Lajeina olivat miesten kaksinpeli, naisten kaksinpeli, miesten nelinpeli, naisten nelinpeli ja sekanelinpeli. Menestynein maa oli Itävalta.
Miesten kaksinpelin mestaruuden voitti saksalainen Dang Qiu ja naisten kaksinpelin mestaruuden itävaltalainen Sofia Polcanova. Polcanova voitti myös naisten nelinpelin mestaruuden parinaan romanialainen Bernadette Szőcs. Miesten nelinpelin mestaruuden voitti ruotsalaispari Mattias Falck / Kristian Karlsson. Sekanelinpelin mestarit olivat Ranskaa edustaneet Jia Nan Yuan ja Emmanuel Lebesson.
Sleep Is the Enemy

| Sleep Is the Enemy Danko Jones |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 2005
 Julkaistu:  17. helmikuuta 2006  21. helmikuuta 2006  23. toukokuuta 2006
 Tyylilaji: indie rock
 Kesto: 33.37   35:54 (USA:n versio)
 Levy-yhtiö: Aquarius, Bad Taste, Razor and Tie (USA)
Listasijoitukset
  22.
Danko Jonesin muut julkaisut
| We Sweat Blood 2003 | Sleep Is the Enemy 2006 | Never Too Loud 2008 |
Sleep Is the Enemy on Danko Jonesin kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 2006 levymerkillä Aquarius Records.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 22.
Kappaleet

Sticky Situation – 2.35
Baby Hates Me – 3.27
Don't Fall in Love – 3.23
She's Drugs – 2.38
The Finger – 2.26
First Date – 3.11
Invisible – 3.23 (feat. John Garcia)
Natural Tan – 2.51
When Will I See You Again – 3.26
Time Heals Nothing – 3.42
Sleep Is the Enemy – 2.25
Choose Me – 2.27 (USA:n version bonuskappale)
Kokoonpano

Danko Jones – laulu, kitara
John Calabrese – basso
Dan Cornelius – rummut
Arvostelut

Allmusic:
Soundi:
Sputnikmusic:
Sipulikirva

| Sipulikirva |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Nivelkärsäiset Hemiptera
Alalahko::  Kirvansukuiset Sternorrhyncha
Yläheimo::  Aphidoidea
Heimo::  Kirvat Aphididae
Alaheimo::  Putkikirvat Aphidinae
Tribus::  Macrosiphini
Suku::  Myzus
Alasuku::  Sciamyzus
Laji::  ascalonicus
Kaksiosainen nimi
 Myzus ascalonicus  Doncaster 1946 
Katso myös
   Sipulikirva Wikispeciesissä  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sipulikirva (Myzus ascalonicus) on kirvoihin kuuluva hyönteislaji. Se on merkittävä viljelyskasvien tuholainen ja Suomessa luokiteltu haitalliseksi vieraslajiksi.
Koko ja ulkonäkö

Sipulikirvan siivettömät yksilöt ovat melko pieniä ruumiin pituuden ollessa vain 1,1–2,3 mm. Kirvat ovat kiiltäväpintaisia ja väriltään likaisen keltaisesta vaaleanvihreään. Raajat, tuntosarvet, vaharauhasputket ja takaruumiin kärjen cauda ovat vaaleat, mutta tuntosarvien kärkiosa, raajojen kärkiosat ja vaharauhasputkissa aivan kärki ovat tummat. Tuntosarvet ovat suunnilleen ruumiin pituiset. Caudan pituus on noin kolmasosa vaharauhasputkien pituudesta ja vaharauhasputket ovat lyhyemmät kuin tuntosarvien kolmas jaoke. Vaharauhasputket laajenevat hieman kärkeä kohti. Siivekkäiden yksilöiden pää ja keskiruumis ovat tummat.
Kromosomiluku 2n=12.
Levinneisyys

Sipulikirvan levinneisyys kattaa lähes koko maapallon ja sitä on tavattu jopa Etelämannerta lähellä olevilta saarilta. Suomessa laji esiintyy vain kasvihuoneissa tai muissa sisätiloissa.
Elinympäristö ja elintavat

Sipulikirvan tekee erikoiseksi se, että se oli täysin tuntematon ennen vuotta 1940 ja laji lienee syntynyt alkunsa toistaiseksi tuntemattomien kirvalajien risteymänä. Se on eräs moniruokaisimmista kirvalajeista, mutta varsinaista isäntävaihtoa ei tapahdu. Siivekkäät kirvasukupolvet kuitenkin lentävät etsimään uusia elinympäristöjä. Lisääntyminen on täysin neitseellistä eikä koiraita tai munivia naaraita esiinny lainkaan. Sipulikirva on kylmänarka ja viileämmän ilmanalan alueilla kirvat selviytyvät talvesta ainoastaan sisätiloissa.
Kirvat aiheuttavat ravintokasvien lehtiin, kukintoihin ja sipuleihin kasvuhäiriöitä, minkä lisäksi sipulikirva levittää ainakin 16 kasvien virustautia. Suomessa laji on luokiteltu haitalliseksi vieraslajiksi.
Ravintokasvit

Sipulikirva on erittäin polyfagi laji. Erityisen mieluisia ravintokasveja ovat kuitenkin laukkakasvit (Alliaceae), kohokkikasvit Caryophyllaceae, asterikasvit (Asteraceae), ristikukkaiskasvit (Brassicaceae), liljakasvit (Liliaceae) sekä ruusukasvit (Rosaceae).
Aiheesta muualla

Laji.fi: Sipulikirva (Myzus ascalonicus)
Aphid Species File (englanniksi)
UniProt: Taxonomy - Myzus ascalonicus (englanniksi)
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Myzus ascalonicus, (shallot aphid) (englanniksi)
Storfjorden

| Isovuono> suom. Omasvuono, norj. Storfjorden, pohjoissaameksi Omasvuotna |
| --- | --- |
 Näkymä Storfjordeniin pohjoiseen päin Riksvei 868 -tien varrelta toukokuussa 2009.
Sijainti:  Tromssan lääni, Norja
Päävuono:  Yykeänvuono
Merialue:  Norjanmeri, Atlantin valtameri
Näkymä etelän suuntaan Riksvei 868 -tien varrelta toukokuussa 2009.
Isovuono (myös Omasvuono, norj. Storfjorden, pohjoissaameksi Omasvuotna) on vuono Tromssan läänissä Pohjois-Norjassa. Isovuono on Yykeänvuonon (norj. Lyngen) eteläinen haara Yykeänperästä (norj. Skibotn) etelään Omasvuonon kunnassa. Tästä pohjoiseen, Yykeän (norj. Lyngen) ja Kaivuonon (norj. Kåfjord) kuntien alueella, Kaivuonon suulle ja siitä edelleen pohjoiseen vuonon nimenä on Yykeänvuono.
Vuonon varrella sijaitsevia kyliä ovat mm. vuonon eteläperukassa sijaitsevat Oteren ja Hatteng sekä pohjoisempana Yykeänperä (norj. Skibotn). Tästä pohjoiseen Yykeävuonon varrella ovat vielä Furuflaten ja Yykeänmuotka (norj. Lyngseidet).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Storfjorden Wikimedia Commonsissa
Pääskytien koulu

| Pääskytien koulu> Gammelbackan yläaste |
| --- | --- |

Sijainti:  Pääskytie 1
Koordinaatit:  60°22.68′N, 25°38.50′E
Tyyppi:  yläkoulu
Rehtori:  Antti Ylöstalo
Luokat:  7–9
Oppilaita:  580
Verkkosivut
Pääskytien koulu (ent. Gammelbackan yläaste) on Porvoossa Gammelbackan kaupunginosassa sijaitseva yläkoulu. Koulussa on luokat 7–9 ja oppilaita on 580. Koulun rehtorina toimii Antti Ylöstalo.
Koulurakennus on valmistunut vuonna 1977. Koulua on laajennettu vuosina 1983 ja 2007.
Aiheesta muualla

Pääskyläntien koulu Porvoon sivuilla
Pääskyläntien koulun peda.net-sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Pääsküla

| Pääsküla |
| --- | --- |
 Asuinalueen kartta.
 Asuinalueen sijainti Tallinnassa.
Valtio:  Viro
Maakunta:  Harjumaa
Kunta:  Tallinna
Kaupunginosa:  Nõmme
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  asuinalue
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  6,61 km²
Väkiluku (1.1.2018):  9 955
 – Väestötiheys:  1 506,1 as./km²
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Pääsküla on asuinalue (vir. asum) Nõmmen kaupunginosassa Tallinnassa. Sen pinta-ala on 661 hehtaaria ja väkiluku 9 955 henkeä (1.1.2018). Vuoden 2014 alussa asuinalueen väestöstä 80 prosenttia oli virolaisia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pääsküla Wikimedia Commonsissa
Raimo Lunila

Raimo Wilhelm Lund (o.s. Lund, myöhemmin Lunila; 3. tammikuuta 1925 Ruokolahti – (kuoleman julkistamispäivä 18. kesäkuuta) 2022) oli suomalainen keihäänheittäjä, joka sijoittui pronssille Kalevan kisoissa 1949 Tapio Rautavaaran ja Toivo Hyytiäisen jälkeen tuloksella 66,29. Hänen ennätyksensä oli 69,98 ja hänellä oli maaotteluedustus vuodelta 1950. Lunila edusti Tainionkosken Urheilijoita.
Raimo Lunila, ent. Lund syntyi Ruokolahdella, missä hänen isänsä rovasti R.A. Lund toimi papin tehtävissä kaikkiaan
43 vuotta. Perheen neljälle lapselle pappila ja sen luonnonläheisyys tarjosivat kasvuympäristön. Espoon Sotaveteraanit ry:ssä Raimo Lunila tunnettiin kulttuurijaoston jäsenenä, jonka mieluisin harrastus oli maalaustaide. Lunila kävi Imatran yhteiskoulussa viisi luokkaa, mutta suoritti lukion oppimäärän monien muiden koulunkäyntinsä sodan takia keskeyttäneiden tapaan sodan jälkeen valtion sisäoppilaitoksessa Niinisalossa. Syksyllä 1947 Lunila valittiin opiskelijaksi Helsingin yliopiston voimistelulaitokselle, mistä valmistui voimistelunopettajaksi v. 1951.
Samana vuonna hän aloitti opettajana Vuoksenniskan yhteiskoulussa. Lunila jäi eläkkeelle Imatran lukioiden
liikunnan ja terveystiedon vanhemman lehtorin virasta v. 1986. Sitä ennen hän toimi vuosina 1975–1984
Kymen läänin lääninkouluttajana
Lunila oli keihäänheiton maailmantilastossa sijalla 11 vuonna 1949, kun polvivamma katkaisi valmentautumisen vuoden 1952 Helsingin olympialaisiin. Hän oli silloin 25-vuotias ja koko aktiiviurheilijan ura päättyi siihen. Koko koulutyövuosien ajan Lunila osallistui vapaaehtoiseen urheilutoimintaan sen eri muodoissa.
Lunilalle myönnettiin Suomen Leijonan Ritarikunnan ritarimerkki vuonna 1990. Lunila vaihtoi sukunimensä myöhemmin takaisin syntymänimekseen Lund.
Priscilla Coolidge

Priscilla Coolidge (1941 Lafayette, Tennessee – 2. lokakuuta 2014 Thousand Oaks, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen laulaja ja lauluntekijä, joka valittiin Billboard-lehden äänestyksessä kahtena peräkkäisenä vuonna parhaaksi naislaulajaksi. Hän on esiintynyt muun muassa Bob Dylanin, Luther Vandrossin, Robbie Robertsonin ja aviomiehensä Booker T. Jonesin kanssa. Hänen laulujaan ovat levyttäneet muun muassa Willie Nelson, Emmylou Harris ja Maurice White.
Coolidge syntyi Tennesseen osavaltion Lafayettessa cherokeesukuisen baptistipapin tyttärenä. Hänen sisarensa on laulaja Rita Coolidge.
1990-luvun loppupuolella Coolidge perusti Walela-nimisen lauluyhtyeen sisarensa Ritan ja tyttärensä Laura Satterfieldin kanssa.
Lokakuussa 2014 Priscilla Coolidgen aviomies Michael Seibert ampui ensin vaimonsa ja sitten itsensä kuoliaaksi.
Albumeja

Booker T. & Priscilla (Booker T. Jonesin kanssa, 1971)
Walela: Unbearable Love (2000)
Priscilla Taylor

Priscilla Lee Taylor ( s. 15. elokuuta 1976 Miami, Florida, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen valokuvamalli ja näyttelijä. Hän oli Playboy-lehden maaliskuun 1996 Playmate of the Month. Hänen mallinuransa alkoi vuonna 1984 ja televisioura vuonna 1978.
Aiheesta muualla

Priscilla Taylor Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Kotisivut
Stig Lindberg

| Stig Lindberg> Frederick Stigurd Lindberg |
| --- | --- |
 Stig Lindberg vuonna 1967.
Henkilötiedot
Syntynyt: 17. elokuuta 1916 Uumaja, Ruotsi
Kuollut: 7. huhtikuuta 1982 (65 vuotta) San Felice Circeo, Italia
Kansalaisuus:  ruotsalainen
Ammatti:  muotoilija, keraamikko, kuvittaja
Taiteilija
Palkinnot
 Prinssi Eugenin mitali    Milanon triennaalin kultamitali 
 Nimikirjoitus
Stig Lindberg (syntyjään Frederick Stigurd Lindberg; 17. elokuuta 1916 Uumaja – 7. huhtikuuta 1982 San Felice Circeo, Italia) oli ruotsalainen muotoilija, keraamikko ja kuvittaja.
Elämä

Lindberg kasvoi synnyinkaupungissaan Uumajassa ja myöhemmin Jönköpingissä. Hän opiskeli piirtämistä Tukholman taideteollisessa korkeakoulussa Konstfackissa ja jatkoi myöhemmin taideopintoja Kööpenhaminassa ja Pariisin kuulussa Académie Colarossissa. Lindberg  aloitti työuransa kesätyöntekijänä muotoilija Wilhelm Kågen alaisuudessa Gustavsbergin posliinitehtaalla, jossa pysyi eri tehtävissä aina vuoteen 1980 saakka. Hän oli erityisesti keraamisista tuotteistaan tunnetun Gustavsbergin taiteellinen johtaja vuosina 1949–1959 ja 1972–1978.
Gustavsbergin tehtaalla muotoilijoita rohkaistiin kokeilemaan monipuolisesti erilaisia tekniikoita. Lindberg osoitti muotoilijana idearikkauttaan ja sai ottaa huomattavia taiteellisia vapauksia. Hän  käytti työssään monia eri materiaaleja kuten muovia, metallia, savea ja paperia. Hänen muotoilemansa tuotteet olivat usein hyvin värikkäitä ja leikkisiä. Lindbergin huomattavimpiin töihin kuuluvat 1930- ja 1940-lukujen käsinmaalatut fajanssiastiat, 1940-luvun pariaaniposliinista muotoiltu veistossarja sekä 1950–1970-luvuilla esitellyt Spisa-, Berså- ja Birka-astiasarjat. Muotoilun ohella hän kuvitti surrealistisen leikkisillä piirroksillaan Lennart Hellsingin ja muiden lastenkirjailijoiden teoksia.
Lindberg sai työstään useita huomattavia tunnustuksia kuten Milanon triennaalin kultamitalit vuosina 1951 ja 1954 sekä Prinssi Eugenin mitalin vuonna 1968.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Stig Lindberg Wikimedia Commonsissa
Stig Lindberg Europeanassa
Stig Lindbergin Gustavsbergille suunnittelemat Berså- ja Spisa-sarjojen kahvikupit
Pursiainen

Pursiainen on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Anna Pursiainen (s. 2003), pikajuoksija
Christer Pursiainen (s. 1959), valtiotieteen tohtori ja Helsingin yliopiston kansainvälisten suhteiden dosentti
Harri Pursiainen (s. 1957), liikenne- ja viestintäministeriön kansliapäällikkö
Heikki Pursiainen (s. 1974), ekonomisti, Ajatuspaja Liberan tutkimusjohtaja
Juha Pursiainen (s. 1982), jääkiekkoilija
Juha Pursiainen, sijaisnäyttelijä
Kalle Pursiainen (s. 1948), elokuvaohjaaja ja teatteriohjaaja
Lempi Pursiainen (1919–2012), kirjailija
Mona-Lisa Pursiainen (1951–2000), pikajuoksija
Onni Pursiainen (1905–1978), pelimanni, laulaja ja siluettikuvien leikkaaja
Pauli Pursiainen (s. 1949), aitajuoksija
Simo Pursiainen (1890–1964), jääkäri
Terho Pursiainen (s. 1945), poliitikko
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Priscilla Hon

| Priscilla Hon |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 10. toukokuuta 1998 (ikä 26)
Kansalaisuus:   Australia
Tennispelaaja
Kätisyys:  oikea
Palkintorahat:  1 336 258 USD
Kaksinpeli
Paras sijoitus:  130. (8.4.2019)
Voitot/tappiot:  273–205
Grand Slam -turnauksissa
Australian avoimet:  1. kierros (2016, 2019)
Ranskan avoimet:  2. kierros (2019)
Wimbledon:  2. karsintakierros (2018)
Yhdysvaltain avoimet:  1. karsintakierros (2018)
Nelinpeli
Paras sijoitus:  91. (2.4.2018)
Voitot/tappiot:  133–115
Aiheesta muualla
ITF
WTA
Priscilla Hon (s. 10. toukokuuta 1998 Brisbane) on australialainen tennispelaaja. Hänen valmentajanaan toimii Anthony Richardson. Honin paras sijoitus WTA-rankingissa on 130. sija, jonka hän saavutti huhtikuussa 2019. Nelinpelissä Hon on parhaimmillaan päässyt WTA-rankingissa sijalle 91 huhtikuussa 2018.
Hon edustaa naistenniksen niin sanottua uutta tyyliä. Hänen tyylinsä perustuu vahvoihin kierrelyönteihin.
Aiheesta muualla

Priscilla Hon WTA:n sivuilla (englanniksi)
Stonetone

| Stonetone |
| --- | --- |

Tiedot
Toiminnassa:  2006– 
Tyylilaji:  Punkrock   Vaihtoehtorock   Reggae
Kotipaikka:  Espoo
Laulukieli:  Englanti
Jäsenet:  Skitso, laulu, kitara   Dave, kitara, laulu   Esa, bassokitara   Kendo, rummut  
Aiheesta muualla
Facebook
Infobox OKNimi-testi OK: 
Stonetone on Espoossa vuodesta 2004 hiljalleen muotoansa saanut ja vuonna 2006 "Giants II"-EP:n myötä syntynyt punkrock -yhtye, jonka musiikissa on vaikutteita vaihtoehtorockista sekä reggaesta.  Yhtye on tehnyt uransa aikana kaksi levyä, viisi EP:tä ja kaksi musiikkivideota. Yhtye julkaisi Would be Warriors -debyyttialbuminsa lokakuussa 2014.
Diskografia

Stonetone (2022)
Intro
Weight of Time
Road to Hell
Hold My Beer
Tyler Durden
The Rising
Put Your Shotgun Down
Stonetone
Breathe Again
Guns of Mr.Miyagi
Widebay
Would be Warriors (2014)
I Need My Melancholy
Red to White
1,5 for the Mastermind
Garden of Red Eyes
For Plutocracy
Monkeys With Black Hats
Number Nine
Would be Warriors
No Heroes
Greatest Joke Ever Told
Don`t Let the Pigs Own You
Outro
Bonus Track: Red to White -single
Red to White, single (2014)
Red to White -single mix
For Plutocracy, demo (2010)
Vyle, EP (2009)
Bubbles, demo (2009)
Imitations of Life, demo (2007)
Giants II, EP (2006)
Musiikkivideot

Thank God for Science (2006)
Yhtyeen haastatteluja

LammasZine[vanhentunut linkki]
Desibeli.net
Aiheesta muualla

Facebook
Soundcloud
Steve Staios

| Steve Staios |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 28. heinäkuuta 1973 (ikä 51) Hamilton, ON, Kanada
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  oikea
Pituus:  185 cm
Paino:  92 kg
Pelinumero:  27
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1995–2012
Seurat:  Boston Bruins (NHL) Vancouver Canucks (NHL) Atlanta Thrashers (NHL) Edmonton Oilers (NHL) Luleå HF (SEL) Calgary Flames (NHL) New York Islanders (NHL)
NHL-varaus:  27. varaus, 1991 St. Louis Blues
Steven Staios (s. 28. heinäkuuta 1973 Hamilton, Ontario) on kanadalainen entinen jääkiekkopuolustaja ja kaksinkertainen maailmanmestari, joka pelasi Boston Bruinsissa, Vancouver Canucksissa, Atlanta Thrashersissa, Edmonton Oilersissa, Calgary Flamesissa ja New York Islandersissa. Rightin puolelta pelaava Staios on puolustava puolustaja. Nykyään hän toimii Ottawa Senatorsin GM:nä.
Ura

St. Louis Blues varasi Staiosin toisella kierroksella ja 27. pelaajana vuonna 1991. Hän siirtyi organisaatioon kaudeksi 1993–1994 ja pelasi farmissa lähes kolme kautta, muttei hän pelannut ylhäällä NHL:ssä St. Louis Bluesin joukkueessa. Maaliskuussa 1996 Staios kaupattiin Boston Bruinsiin Kevin Sawyerin ja Steve Leachin kanssa. Hän debytoi samalla kaudella NHL:ssä ja pelasi 12 ottelua.
Kaudella 1996–1997 Bruins asetti Staiosin waivers-listalle, josta Vancouver Canucks nappasi hänet maaliskuussa 1997. Staios jäi kauden 1998–1999 jälkeen vapaaksi agentiksi ja uusi NHL-joukkue Atlanta Thrashers hankki hänet täydennysvarauksessa kesäkuussa 1999. Kesäkuussa 2000 Staios kaupattiin New Jersey Devilsin riveihin vaihdossa yhdeksännen kierroksen varausvuoroon saman kesän varaustilaisuuteen, mutta kuukautta myöhemmin hänet kaupattiin takaisin Thrashersiin. Kaudella 2000–2001 Staios oli Thrashersin kapteeni.
Kaudeksi 2001–2002 Staios siirtyi vapaana agenttina Edmonton Oilersiin. Hän kuului vuosia joukkueen runkopuolustajiin ja teki kausina 2003–2004 ja 2005–2006 yhden kauden henkilökohtaisen piste-ennätyksensä 28 pisteellään. Marraskuussa 2006 Staios teki nelivuotisen 10,8 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen Oilersin kanssa, mutta se päättyi kaudella 2009–2010, kun hänet kaupattiin maaliskuussa 2010 Calgary Flamesiin vaihdossa Aaron Johnsonin ja kolmannen kierroksen varausvuoroon. Kaudeksi 2011–2012 hän siirtyi New York Islandersiin.
Työsulkukaudella 2004–2005 Staios pelasi Elitserien-joukkue Luleå HF:ssä, Ruotsissa.
Maajoukkue

| Mitalit> Maa:   Kanada.Miesten jääkiekko.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Kanada.Miesten jääkiekko.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Kanada.Miesten jääkiekko.MM-kilpailut  | Maa:   Kanada> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Suomi 2003 | jääkiekko |  |
|  Kultaa | Tšekki 2004 | jääkiekko |  |
|  Hopeaa | Kanada 2008 | jääkiekko |  |
Staios voitti maailmanmestaruuden Kanadan joukkueessa vuosina 2003 ja 2004. Vuonna 2008 hän voitti hopeaa. Staios pelasi MM-kilpailuissa myös vuonna 2002, muttei hän voittanut mitalia.
Perhe

Staiosin vanhemmat ovat makedonialaisia. Hänellä on vaimo Susannah ja kaksi lasta: Nathan ja Ella.
ROPS

ROPS voi tarkoittaa seuraavia asioita:
RoPS eli Rovaniemen Palloseura
ympäriajosuojausjärjestelmä, roll-over protection system
ROPS (Roll Over Protection System), Volvon käyttämä teknologia
ROPS (Runway Overrun Prevention System), Airbus A350 XWB -lentokoneessa käytettävä teknologia.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Rops”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Raiymbek batyrin metroasema

| Raiymbek batyr (Райымбек батыр) |
| --- | --- |

 Almatyn metro 
Perustiedot
Metrolinjat:  Linja 1
Paikkakunta:  Almaty, Kazakstan
Avattu:  1. joulukuuta 2011
Rakenne
Tyyppi:  tunneliasema
Raiymbek batyr (kaz. Райымбек батыр) on yksi Almatyn metron asemista. Se avattiin 1. joulukuuta 2011.
Aiheesta muualla

(venäjäksi)
(venäjäksi)
Ranskalainen viittomakieli

| Ranskalainen viittomakieli |
| --- | --- |
 Ranskalaisen viittomakielen sormiaakkoset
Tiedot
Alue:   Ranska  Sveitsi
Puhujia:  100 000
Sija:  ei 100 suurimman joukossa
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  Viittomakielet
ISO 639-3:  fsl
 Ohje 
Ranskalainen viittomakieli (ranskaksi langue des signes française) on Ranskan kuulovammaisten käyttämä viittomakieli. Ranskan lisäksi sitä käytetään myös Sveitsin ranskankielisissä kantoneissa. Viittojia kielellä on arviolta noin 100 000. Kielen katsotaan olevan elinvoimainen.
Ranskalainen viittomakielen katsotaan saaneen alkunsa 1700-luvulla ja se on toiminut esikuvana amerikkalaiselle viittomakielelle. Kieli on yksi Euroopan vanhimmista. Kielen kehittäjäksi mainitaan yleensä Charles Michel de l’Épée, sillä hän loi yhteiset säännöt Pariisissa käytetyille lukuisille viittojille. Lisäksi hän avasi koulun, jossa hän opetti ilmaiseksi kehittämäänsä viittomakieltä, mikä auttoi juuri tämän viitotun version leviämisessä..
Vuonna 2005 Ranskan parlamentti hyväksyi lain, jossa se tunnusti ranskalaisen viittomakielen omaksi kielekseen. Lain nojalla mm. viittomakieltä käyttävillä oppilailla on oikeus saada opetusta viittomakielellä..
Ranskalaisen viittomakielen akatemia (ran. Académie de Langues des Signes Française) perustettiin vuonna 1979 ja sen tehtävä on edistää viittomakielen käyttöä sekä toimia kielen kielenhuollosta vastaavana instituutiona.
Sos.-Dem. Naisliitto

Sosialidemokraattinen Naisliitto (yhdistysrekisterissä Sos.-Dem. Naisliitto) oli vuosina 1921–1979 toiminut suomalainen sosialidemokraattinen naisjärjestö.
Historia

Liitto perustettiin nimellä Suomen Sosialidemokraattinen Työläisnaisliitto vuonna 1921, kun vähemmistöön jääneet SDP:n kannattajat irtauduttuaan Suomen sosialidemokraattisesta naisliitosta (1900–1923) vuonna 1920 kärjistyneiden linjakiistojen vuoksi. Sen puheenjohtajana toimi Miina Sillanpää vuoteen 1932. Vuoden 1950 liittokokous päätti muuttaa järjestön nimeksi Sos.-Dem. Naisliitto. Työväen ja Pienviljelijäin Sosialidemokraattisen Liiton kannattajat saivat liitossa enemmistön vuonna 1959, jolloin SDP:n kannattajat muodostivat Sosialidemokraattisten Naisten Keskusliiton. Liitot yhdistyivät vuonna 1979 Sosialidemokraattisiksi Naisiksi.
Jäsenet

Liittoon kuului parhaimmillaan hieman yli 12 000 jäsentä 1950-luvun alussa. Perustettaessa jäseniä oli hieman yli tuhat ja vuonna 1978 noin 5800. Liiton toiminnasta irtautuivat erillisiksi yhdistyksiksi muun muassa Ensi Kotien Liitto, Työväen Kukkasrahasto, Koteja Vanhuksille, Vanhusten Kotiapu, Kotineuvontaliitto, Äitien Lomahuolto ja Kotien Puolesta Keskusliitto.