stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Amerikansuomalainen lehdistö
Julkaisutoiminnan kehitys > Varhaiset lehdet

Ensimmäinen amerikansuomalainen sanomalehti oli Antti J. Muikun Hancockiin vuonna 1876 perustama Amerikan Suomalainen Lehti, joka ilmestyi vain muutaman kuukauden ajan. Sitä seurasivat Matti Fredin Swen Tuuva ja Sankarin Maine (1878–1881). Edeltäjiään paremmin menestyi Alexander Leinosen Calumetissa toimittama uusi Amerikan Suomalainen Lehti (1879–1894). Toinen pitkäikäinen lehti oli Minneapolisissa vuonna 1881 perustettu Uusi Kotimaa. Kolmas varhaisvaiheen lehti oli August Edwardsin Ashtabulassa julkaisema Yhdysvaltain Sanomat (1885–1893). 1890-luvulla syntyneitä riippumattomia lehtiä olivat Amerikan Uutiset (1893–1914) ja Amerikan Sanomat (myöhemmin Amerikan Sanomat ja Suometar, 1897–1913). New Yorkin Brooklynissa toiminut Siirtolainen (1893–1937) oli vuosisatojen vaihteessa luetuin amerikansuomalainen lehti.
Varhaiset suomenkieliset julkaisut olivat yksityishenkilöiden omistamia kaupallisia sanomalehtiä, jotka pyrkivät vetoamaan mahdollisimman laajaan lukijakuntaan. Puolueettomia ne eivät silti aina olleet. Esimerkiksi Siirtolainen kannatti Suomi-synodia ja Suomalaista Kansallis-Raittius-Veljeysseuraa, kun taas Amerikan Uutiset suhtautui suopeasti kilpailevan Kansalliskirkon perustamiseen.
Julkaisutoiminnan kehitys > Kirkkokuntien lehdet

Uskonnollisista lehdistä suurin osa on ollut pieniä ja harvoin ilmestyviä. Hartauslehtien ohella eri kirkkokunnat julkaisivat myös sanomalehtiä.
Suomi-synodin julkaisutoiminnan edeltäjänä voidaan pitää J. W. Lähteen Ashtabula Harborissa perustamaa hengellistä kuukausijulkaisua Valvojaa (1884–1888). Sen seuraajana ilmestyi viikkolehti Paimen-Sanomia, joka tunnustettiin kirkkokunnan äänenkannattajaksi vuonna 1890. Hancockissa ilmestyneiden hartauslehtien yhteyteen syntyi vuonna 1899 uutislehti Amerikan Suometar. Sen perustamisen syynä oli eräiden kaupallisten lehtien Suomi-synodia vastaan käymä polemiikki. Poliittisesti Amerikan Suometar oli konservatiivinen. Sen toimintaa vaikeutti siirtolaisyhteisön alueellinen hajanaisuus, minkä johdosta Astoriaan perustettiin vuonna 1922 sisarlehti Lännen Suometar. Kanadaa varten syntyi vuonna 1936 kuukausilehti Isien Usko.
Evankelis-luterilaisen kansalliskirkon ensimmäinen äänenkannattaja oli vuonna 1901 perustettu uskonnollissisältöinen Todistusten Joukko. Vuonna 1903 sen rinnalle perustettiin sanomalehti Kansan Lehti, joka pian veti molemmat julkaisut konkurssiin. Uusi äänenkannattaja saatiin vuonna 1906 perustetusta Auttajasta, joka toimi myös uutislehtenä.
Lestadiolaisten ensimmäinen oma äänenkannattaja oli Calumetissa vuosina 1891–1896 ilmestynyt viikkolehti Siionin Sanomat. Suurseuralaisten hartauslehdeksi perustettiin vuonna 1916 Kristillinen Kuukausilehti ja liikkeen sanomalehdeksi omaksuttiin Valvoja (1915–1957). Vanhalestadiolaiset perustivat vuonna 1922 hartauslehden Rauhan Tervehdys ja vuonna 1930 sanomalehden nimeltä Opas. Lestadiolaisten molemmat sanomalehdet välttivät kirkollisia kiistakysymyksiä ja saavuttivat varsin laajan lukijakunnan. Myös eräillä pienemmillä kirkkokunnilla on ollut suomenkieliset äänenkannattajansa.
Amerikan Suomettaren ja Paimen-Sanomien taloudellinen tilanne heikkeni 1950-luvulla, ja ne lakkasivat vuonna 1962, jolloin Suomi-synodi liittyi Amerikan luterilaiseen kirkkoon. Auttaja muuttui hartauslehdeksi vuonna 1964 Kansalliskirkon liittyessä Missouri-synodiin. Lestadiolaisten levikkiään menettäneet Valvoja ja Opas yhdistettiin vuonna 1957 Pohjolan Sanomiksi, joka lakkasi Amerikan Sanomat -nimisenä vuonna 1960.
Julkaisutoiminnan kehitys > Työväenliikkeen sanomalehdet

Ensimmäinen varsinainen työväenlehti oli A. F. Tannerin toimittama Amerikan Työmies, joka ilmestyi vähän aikaa New Yorkissa vuonna 1900. Matti Kurikan Aika ilmestyi ensin sanomalehtenä ja sitten aikakauslehtenä Sointulassa vuosina 1901–1904. Työväestön pyrkimyksiin ja ammattiyhdistystoimintaan suhtautuivat aluksi myönteisesti myös eräät porvarilehdet kuten Eero Erkon vuonna 1903 perustama Amerikan Kaiku.
Amerikansuomalainen työväenliike teki läpimurtonsa 1900-luvun ensimmäisellä vuosikymmenellä. Sen yhdyssiteeksi perustettiin Amerikan Suomalainen Sosialistijärjestö. Järjestön äänenkannattajaksi hyväksyttiin Massachusettsin Worcesterissa vuonna 1903 perustettu Työmies, joka pian siirrettiin Keskilännen Hancockiin ja sittemmin Superioriin. Idän sosialistit perustivat vuonna 1905 Fitchburgiin Raivaajan ja Astoriassa alkoi vuonna 1907 ilmestyä läntisten osavaltioiden Toveri. Kanadan Port Arthuriin syntyi vuonna 1907 Canadan Suomalaisen Sosialistijärjestön Työkansa, joka teki vararikon vuonna 1915.
Sosialistinen liike hajaantui ensimmäisen kerran vuonna 1914, jolloin syndikalistisen Industrial Workers of the World -järjestön kannattajat perustivat omaksi lehdekseen Sosialistin (sittemmin Teollisuustyöläinen ja vuodesta 1917 lähtien Industrialisti). Toinen hajaannus tapahtui Venäjän vallankumouksen jälkeen. Työmies ja Toveri asettuivat kommunistiselle kannalle, kun taas Raivaaja valitsi sosiaalidemokratian. Kommunistit perustivat vuonna 1921 Raivaajan kilpailijaksi uuden Eteenpäin-lehden. Kanadassa vuonna 1917 perustetusta Vapaudesta tuli myös kommunistilehti.
Työväen sanomalehdistä kehittyi järjestöjensä tuella menestyviä kustannusliikkeitä, jotka julkaisivat myös monia muita aikakausjulkaisuja sekä suuren määrän kirjallisuutta. Maltillinen Raivaaja ryhtyi tavoittelemaan laajempaa yleisöä, kun taas kommunistien suuntataistelut johtivat uusien lehtien perustamiseen. Yhdysvaltain kommunistisen puolueen määräysvallasta vapautunut Keskusosuuskunta perusti 1930-luvun alussa äänenkannattajakseen Työväen Osuustoimintalehden. Canadan Suomalaisen Järjestön erimielisyydet synnyttivät vuonna 1931 Vapaan Sanan, joka sittemmin muuttui riippumattomaksi sanomalehdeksi.
Vasemmiston päivälehtien ilmestymistiheys ja lukijakunta harveni liikkeen kannattajien ikääntyessä toisen maailmansodan jälkeen. Kommunistien Työmies ja Eteenpäin yhdistettiin vuonna 1950 Työmies–Eteenpäin -lehdeksi, joka lakkasi pitkällisen kuihtumisen jälkeen vasta 1990-luvulla. IWW:n Industrialisti kuoli toimittajapulaan vuonna 1975. Tavalliseksi siirtolaislehdeksi muuttunut Raivaaja lopetti toimintansa taloudellisista syistä vuonna 2009. Canadan Suomalaisen Järjestön Vapaus ja Liekki yhdistettiin vuonna 1974 Viikkosanomiksi, joka lakkasi uudelleen Vapaudeksi nimettynä vuonna 1990.
Julkaisutoiminnan kehitys > Riippumattomat sanomalehdet

Riippumattomien kaupallisten sanomalehtien määrä ja menestymismahdollisuudet olivat parhaimmillaan ennen työväenliikkeen ja sen lehdistön esiinmarssia. Esimerkiksi Ashtabulassa ilmestynyt Amerikan Sanomat ja Suometar saavutti huomattavan levikin, mutta sortui 1910-luvulla poliittisten lehtien kilpailuun. Myös Fitchburgissa vuonna 1902 perustettu Pohjan Tähti menetti lukijoitaan työväenlehdille ja muuttui linjaltaan konservatiiviseksi, kunnes se vuonna 1926 myytiin Raivaajalle. New York Millsissä ilmestynyt Uusi Kotimaa joutui vasemmiston haltuun vuonna 1919.
New Yorkissa ilmestynyt Siirtolainen siirtyi vuonna 1901 Michiganin Kalevan maanviljelysyhdyskuntaan ja vuonna 1910 Duluthiin, jonne 1914 muutti myös Calumetissa vuonna 1901 perustettu Päivälehti. Carl H. Salmisen omistamat lehdet menestyivät 1920-luvulla varsin hyvin, mutta alkoivat seuraavalla vuosikymmenellä menettää lukijoitaan. Siirtolainen lopetettiin vuonna 1937 ja Päivälehti myytiin vuonna 1940 Raivaajan kustannusyhtiölle. Päivälehden lakattua vuonna 1948 sen tilalle syntyi uusi lehti Keskilännen Sanomat (1949–1956).
Yksi pitkäikäisimmistä ja menestyneimmistä suomalaisista sanomalehdistä oli vuonna 1906 perustettu New Yorkin Uutiset. Ei-sosialistisen työväenyhdistys Imatran piirissä syntynyt lehti oli välillä hyvin oikeistolainen. New York Millsissä vuonna 1932 perustettu Minnesotan Uutiset kasvatti toisen maailmansodan jälkeen levikkiään ilmestymästä lakanneiden lehtien kustannuksella. Valtakunnalliseksi muuttunut, poliittisia kiistakysymyksiä välttänyt lehti vaihtoi vuonna 1962 nimensä Amerikan Uutisiksi. Lehti muutti vuonna 1986 Floridaan ja New Yorkin Uutiset liitettiin siihen vuonna 1996. Kanadan pitkäikäisin lehti oli Thunder Bayssä vuodesta 1915 ilmestynyt Canadan Uutiset, joka yhdistettiin Amerikan Uutisiin vuonna 2000. Vuonna 2001 Thunder Bayhin perustettiin uusi lehti Canadan Sanomat.
Julkaisutoiminnan kehitys > Erityislehdet

Kirkkokuntien ja työväenliikkeen lisäksi eräitä julkaisuja on ollut myös amerikansuomalaisella raittiusliikkeellä ja muilla järjestöillä. Calumetissa vuosina 1897–1909 ilmestynyttä Naisten Lehteä merkittävämmäksi kehittyi astorialaisen Toverin yhteyteen vuonna 1911 perustettu sosialistinen ja myöhemmin kommunistinen naisten viikkolehti Toveritar. Vuonna 1930 sen korvasi Työläisnainen ja vuonna 1936 Naisten Viiri, joka ilmestyi vuoteen 1978 asti. Lasten- ja nuortenlehtiä oli lähinnä Suomi-synodilla ja Kansalliskirkkokunnalla. Maanviljelijöitä palvelivat sosialistien Pelto ja Koti (1912–1920) ja Suomi-synodin kustannusliikkeen Aura (1914–1923).
Kirjallisuuslehdet kuten Edistys (1898–1899) ja Kansan Kuvalehti (1901–1903) jäivät yleensä lyhytikäisiksi. Poikkeuksen muodosti kanadalaisen Vapauden yhteydessä ilmestynyt Liekki (1936–1974). Kaunokirjallista ainesta sisälsivät myös sanomalehdet ja työväenliikkeen aikakausjulkaisut. Menestyksekkäimmät pilalehdet olivat sosialistien Väkäleuka (1908–1915) ja Lapatossu (1911–1921) sekä jälkimmäistä seurannut kommunistien Punikki (1921–1936).
Julkaisutoiminnan kehitys > Ruotsinkieliset lehdet

Suomenruotsalaisilla siirtolaisilla on laajan amerikanruotsalaisen lehdistön ohella ollut myös omia lehtiä. Niistä merkittävin oli vuonna 1897 perustettu sanomalehti Finska Amerikanaren, joka myöhemmin sai nimen Norden. Runebergorden-järjestön äänenkannattajana on ilmestynyt aikakauslehti Ledstjärnan. Lisäksi julkaistiin muutamia uskonnollisia lehtiä.
Lehtien talous, sisältö ja merkitys

Suhteellisen suuresta lukumäärästään huolimatta, ja osittain myös sen takia, amerikansuomalaisen lehdistön taloudellinen tilanne oli yleensä hankala. Lehdet saivat tuloja tilauksista, siirtolaisten omista ja englanninkielisten liikeyritysten ilmoituksista, oman kirjapainon tilaustöistä sekä rahalähetysten välittämisen ja laivalippujen myymisen kaltaisista sivutoiminnoista. Suurimmat lehtiliikkeet harjoittivat laajahkoa kirjankustannustoimintaa ja kirjakauppaa. Toimitusten resurssit olivat vaatimattomat ja ammattitaitoisen työvoiman saaminen vaikeaa. Toimittajien joukossa oli Suomessa työskennelleitä sanomalehtimiehiä ja akateemisesti koulutettuja henkilöitä kuten Eero Erkko, Matti Kurikka tai Severi Alanne, mutta yleensä henkilöstö sai oppinsa käytännön työssä siirtolaislehden palveluksessa.
Lehtien sisältö koostui englanninkielisistä lähteistä käännetystä uutisaineistosta, entisen kotimaan tapahtumista, siirtolaisyhteisön kuulumisista, kantaa ottavasta aineistosta, lukijainkirjeistä, kaunokirjallisuudesta, viihteestä ja ilmoituksista. Varsinkin toiseen maailmansotaan saakka kirjoittelu oli vahvasti aatteellista. 1800- ja 1900-lukujen vaihteessa amerikansuomalaiset lehdet ottivat voimakkaasti kantaa Venäjän hallituksen yhtenäistämispolitiikkaan Suomessa. Vasemmistolehdet suhtautuivat sisällissodan jälkeen hyvin kriittisesti Suomen oloihin. Yhdysvaltojen ja Kanadan viranomaiset eivät yleensä puuttuneet lehtien kirjoitteluun, mutta maailmansotien ja 1930-luvun alun pulavuosien kaltaisissa poikkeusoloissa vasemmistolehtien toimintaa pyrittiin rajoittamaan.
Sosialistien ja konservatiivien sekä monien muiden ryhmäkuntien välisistä mielipide-eroista huolimatta lehdillä oli myös yhteisiä tehtäviä tiedonvälittäjinä, yhteydenpitovälineinä sekä keskustelun ja itseilmaisun foorumeina. Ne ylläpitivät lukijoidensa suomalaista identiteettiä ja samalla edistivät heidän sopeutumistaan uuteen kotimaahan. Tiedonvälittäjinä suomenkieliset lehdet olivat erityisen tärkeitä englantia heikosti osanneelle ensimmäiselle siirtolaispolvelle. Myöhemmille sukupolville niiden suurin merkitys on ollut suomalaisen identiteetin, kielen ja kulttuurin ylläpitäjinä. Uutta lukijakuntaa on yritetty tavoitella julkaisemalla englanninkielistä aineistoa, joka ei yleensä ole lisännyt lehtien menestystä.
Nykytilanne

Floridan Lake Worthissa joka toinen viikko ilmestyvä Amerikan Uutiset on nykyään Yhdysvaltojen ainoa suomenkielinen sanomalehti. Hancockin Finlandia Universityn yhteydessä toimiva Finnish American Heritage Center julkaisee englanninkielistä kuukausilehteä Finnish American Reporter. Suomenruotsalaisten Norden yhdistettiin vuonna 2014 Est Elle -aikakauslehteen, joka sai nimen Est Elle & Norden USA. Vuonna 2014 lakkautetun Runeberg-seuran paikallisosastot ovat jatkaneet englanninkielisen Leading Star – Ledstjärnan -lehden julkaisemista.
Torontolainen Vapaa Sana ja Thunder Bayn Canadan Sanomat yhdistettiin vuonna 2012 Kanadan Sanomat -viikkolehdeksi. Muita kanadalaisia lehtiä ovat Vancouverin Finlandia Clubin kaksikielinen Länsirannikon Uutiset ja samassa kaupungissa ilmestyvä helluntailaisten Todistaja. Kanadan evankelis-luterilaisen kirkon Isien Usko ilmestyi ainakin vielä vuonna 2014.
Grorudin kirkko

| Grorudin kirkko Grorud kirke |
| --- | --- |
 Kirkko vuonna 2007.
Sijainti:  Oslo, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Oslon hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1902
Materiaali:  tiili
Istumapaikkoja:  500
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Grorudin kirkko (norj. Grorud kirke) on Oslon kunnassa Norjassa sijaitseva tiilinen ristikirkko vuodelta 1902.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Grorudin kirkko Wikimedia Commonsissa
SC Freiburg

SC Freiburg on vuonna 1904 perustettu saksalainen jalkapalloseura Freiburgista, Baden-Württembergin osavaltiosta. Seuran miesten edustusjoukkue pelaa ylimmällä sarjatasolla Bundesliigassa. Seuran naisten edustusjoukkue pelaa ylimmällä sarjatasolla.
Historia

Vuonna 1991 seuran peräsimeen tuli Volker Finke, jonka johdolla Freiburg nousi pääsarjaan kauden 1992/93 päätteeksi. Läpi 1990- ja 2000-luvun alun Freiburgin menestys vaihteli 1. ja 2. Bundesliigan välillä ja parhaimmillaan seura oli kolmas pääsarjatasolla.
16 vuotta seuraa luotsannut Finke jätti seuran kesällä 2007 ja hänen seuraajakseen palkattiin Robin Dutt.
Meriitit

2. Bundesliiga (4): 1993, 2003, 2009, 2016
Amateurliga Südbaden (3): 1965, 1968, 1978
Pelaajat

Päivitetty 7. marraskuuta 2024.
Aiheesta muualla

Seuran virallinen sivusto (saksaksi), (englanniksi), (ranskaksi)
Virallisen faniryhmän kotisivu (saksaksi)
Mustaruskea englanninterrieri

| Mustaruskea englanninterrieri |
| --- | --- |

Avaintiedot
Alkuperämaa:   Englanti,  Iso-Britannia
Määrä:  kuollut sukupuuttoon
Rodun syntyaika:  1800-luku
Alkuperäinen käyttö:  tuholaisten torjunta
Muita nimityksiä:  Black and Tan Terrier, Old English Black and Tan Terrier, Old English Terrier, English Terrier
FCI-luokitus:  ei FCI-rotu
Ulkonäkö
Väritys:  black and tan
Mustaruskea englanninterrieri (Black and Tan Terrier) on sukupuuttoon kuollut englantilainen koirarotu.
Ulkomuoto

Mustaruskea englanninterrieri oli korkearaajainen ja väriltään nimensä mukaisesti black&tan. Useissa piirroksissa rotu on kuvattu lyhyt- ja sileäkarvaisena, mutta 1880-luvun Englannissa esiintyi myös karkeakarvaisia yksilöitä, jotka tunnettiin nimellä Old English Broken-Haired Black and Tan Terrier.
Alkuperä

Rotu oli yksi kaikkien aikojen varhaisimmista terriereistä. Sitä käytettiin rottien tappamiseen vuosisatojen ajan – sekä ei-toivottujen jyrsijöiden torjumiseen että myös huvin vuoksi järjestetyissä näytöksissä, joissa lyötiin vetoa siitä kuinka nopeasti koira rottia tappoi. Yksilö nimeltä Billy oli erityisen kuuluisa: kerran se tappoi yhden päivän aikana lähes 4000 rottaa, ja toisen kerran se tappoi 100 rottaa kuudessa minuutissa ja yhdessä sekunnissa.
1800-luvun puolivälissä mustaruskea englanninterrieri risteytettiin whippetin kanssa, minkä seurauksena syntyi nykyinen manchesterinterrieri – rakenteeltaan edeltäjäänsä elegantimpi, atleettisempi ja jalopiirteisempi. Uuden muunnoksen suosio oli niin suurta, että se lopulta korvasi alkuperäisen rodun, ja tämä kuoli sukupuuttoon 1900-luvun alkuun mennessä.
Rotu löytyy erittäin monen nykyisen terrierin taustalta, ja sen onkin väitetty vaikuttaneen lähes jokaisen brittiläisen terrierin perimään.
Piirros vuodelta 1859, sileäkarvainen
Piirros vuodelta 1888, karkeakarvainen
Mustaruskea terrieri ja tapettu rotta, vuodelta 1900
Mansikkatytöt

| Mansikkatytöt |
| --- | --- |
 Mansikkatytöt patsas Suonenjoella.
Nimi:  Mansikkatytöt
Tekijä:  Raimo Heino
Teostyyppi:  Patsas
Sijainti:  Suomi
Koordinaatit:  62°37′31″N 27°07′19″E﻿ / ﻿62.6252°N 27.122°E﻿ / 62.6252; 27.122
Mansikkatytöt on taiteilija Raimo Heinon tekemä patsas Suonenjoen keskustassa. Tämä vuonna 1981 paljastettu patsas sijaitsee Suonenjoen torin viereisessä puistossa kaupungintalon edustalla. Teos on tehty kunnioittamaan mansikanviljelyä ja Olavi Leskistä, joka oli merkittävä mansikanviljelijä paikkakunnalla. Patsas on tapana lakittaa vappuna.
Lanenbassetti

| Lanenbassetti> Avaintiedot |
| --- | --- |
Alkuperämaa:   Ranska
Määrä:  kuollut sukupuuttoon
Alkuperäinen käyttö:  metsästys
Muita nimityksiä:  Lane Basset, Lane Hound
FCI-luokitus:  ei FCI-rotu
Lanenbassetti on sukupuuttoon kuollut ranskalainen koirarotu.
Ulkonäkö

Rotu oli tavallista bassettia leveäpäisempi, lyhytkorvaisempi, kevytluustoisempi ja pitkäraajaisempi.
Alkuperä

Charles Lane kehitti rodun Seine-Maritimen Franquevillessä.
Pittenweeminterrieri

| Pittenweeminterrieri |
| --- | --- |

Avaintiedot
Alkuperämaa:   Skotlanti,  Iso-Britannia
Määrä:  kuollut sukupuuttoon
Alkuperäinen käyttö:  tuhoeläinten torjuminen
Muita nimityksiä:  Pittenweem Terrier
FCI-luokitus:  ei
Ulkonäkö
Väritys:  valkoinen
Pittenweeminterrieri (Pittenweem Terrier) on sukupuuttoon kuollut skotlantilainen koirarotu.
Ulkonäkö

Pittenweeminterrieri oli valkoinen ja sen sanotaan muutoin muistuttaneen skotlanninterrieriä.
Alkuperä

Rotu oli kotoisin Fifen alueelta Pittenweemin kylästä, jossa se jalostettiin tuhoeläinten tappamiseen maan alta. Paikallisen tri Flaxmanin skotlanninterrieripentueisiin ilmaantui vähän väliä valkoisia pentuja, ja hän päätti risteyttää niitä keskenään luodakseen valkoisen jalostuslinjan. Kun poltallochilainen eversti Malcolm tutki kyseisiä koiria päättääkseen käyttäisikö niitä omassa valkoisten terrierien jalostusprojektissaan (poltallochinterrieri), hän totesi niiden kuitenkin muistuttavan liikaa skotlanninterrieriä ja kieltäytyi jalostuskäytöstä. Hänen ratkaisunsa johti pittenweeminterrierin kannan laskuun ja lopulta sukupuuttoon.
Haugerudin kirkko

| Haugerudin kirkko Haugerud kirke |
| --- | --- |
 Kirkko vuonna 2010.
Sijainti:  Oslo, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Oslon hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1975
Materiaali:  kivi
Istumapaikkoja:  600
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Haugerudin kirkko (norj. Haugerud kirke) on Oslon kunnassa Norjassa sijaitseva kivinen pitkäkirkko vuodelta 1975.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Haugerudin kirkko Wikimedia Commonsissa
Haslen kirkko

| Haslen kirkko Hasle kirke |
| --- | --- |
 Kirkko vuonna 2013.
Sijainti:  Oslo, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Oslon hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1960
Materiaali:  tiili
Istumapaikkoja:  350
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Haslen kirkko (norj. Hasle kirke) on Oslon kunnassa Norjassa sijaitseva tiilinen pitkäkirkko vuodelta 1960.
Dagenin lukijat äänestivät vuonna 2020 Haslen kirkon Norjan kolmanneksi rumimmaksi Østre Porsgrunnin kirkon ja Rossabøn kirkon jälkeen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Haslen kirkko Wikimedia Commonsissa
Pasi Nielikäinen

| Pasi Nielikäinen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 11. helmikuuta 1974 (ikä 50) Oulainen
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Nivalan cowboy, Seiska-Pasi
Pelipaikka:  oikea laitahyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  188 cm
Paino:  97 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1998–2009
Seurat:  Miami Matadors, HIFK, Ässät, Manchester Storm, Kärpät, SaiPa, HPK, Jokerit
Pasi Nielikäinen (s. 11. helmikuuta 1974 Oulainen) on suomalainen uransa päättänyt jääkiekkoilija, joka tunnettiin rajusta pelityylistään sekä lukuisista tappeluistaan.
Nielikäinen on Nivalan Urheilijoiden (nyk. Nivala Cowboys) kasvatti. Nielikäinen on pelannut ulkomailla muun muassa ECHL:ssä Miami Matadorsissa ja Englannissa Manchester Stormissa. SM-liigassa hän on edustanut HIFK:ta, Ässiä, Kärppiä, SaiPaa, HPK:ta ja Jokereita.
Nielikäinen pelasi SM-liigassa 10 kauden aikana 363 runkosarjaottelua, joissa hän teki tehot 24+23=47 ja sai 848 jäähyminuuttia. Pudotuspelejä kertyi 37, tehopisteitä 1+2=3 ja jäähyminuutteja 47. Nielikäinen keräsi kaudella 2003–2004 eniten jäähyjä SM-liigassa. Hän saavutti urallaan Suomen mestaruuden HPK:ssa kaudella 2005–2006 ja hopeaa Kärpissä kaudella 2002–2003.
Nielikäinen ilmoitti uransa päättymisestä 1.11.2013.
Pasi Nielikäinen oli naimisissa mallina ja missinä tunnetun Jenni Anttilan kanssa 2004—2010. Eronsa jälkeen Nielikäinen oli avoliitossa ex-missi Satu Tuomiston kanssa 2011 asti.
HMS Amazon (D39)

| HMS Amazon |
| --- | --- |
 HMS Amazon

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  John I. Thornycroft and Company, Woolston
Kölinlasku:  26. joulukuuta 1925
Laskettu vesille:  27. tammikuuta 1926
Palveluskäyttöön:  5. toukokuuta 1927
Poistui palveluskäytöstä:  myyty romutettavaksi 25. lokakuuta 1948
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 350 t
Pituus:  95,02 m
Leveys:  9,60 m
Syväys:  2,90 m
Koneteho:  42 000 hv
Nopeus:  37 solmua (69 km/h)
Miehistöä:  138
Aseistus
Aseistus:  4 × 4,7" (120 mm) BL Mk I -tykkiä  yksiputkisina CP Mk VI** -asennuksina 2 × QF 2 naulan Mk II -ilmatorjuntatykkiä 6 × 21" (533 mm) torpedoputkea
HMS Amazon (viirinumero D39) oli Britannian Kuninkaallisen laivaston hävittäjä, joka palveli toisessa maailmansodassa.
Alus oli yhdessä Yarrow’n valmistaman HMS Ambuscaden kanssa kokeellisia aluksia, joissa testattiin uusia voimanlähteitä sekä valmistustekniikoita. Alusten tilaus oli osa vuoden 1924 laivasto-ohjelmaa. Niistä tuli pohja kaikkiaan 77 alusta käsittäneelle ns. sotienvälisen hävittäjän mallityypille (A-luokasta I-luokkaan), joita tehtiin vuoden 1936 Tribal-luokan hävittäjiin asti.