stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Felix Krohn
Henkilöhistoria

Krohnin vanhemmat olivat säveltäjä ja musiikkitieteilijä Ilmari Krohn ja Emilie Alide Marie von Dittmann.  Hänen ensimmäinen puolisonsa 1919–1936 oli Meri Annikki Hallenberg, parin lapsia ovat ekonomi-juristi Juhana Kurki-Suonio ja lääketieteen tohtori Kyllikki Ohela. Toinen puoliso vuodesta 1940 oli Aune Kyllikki Lepistö Krohn tuli ylioppilaaksi 1915 ja opiskeli Helsingin musiikkiopistossa vuosina 1916–1918 pääaineenaan säveltäminen. Lisäopintoja hän hankki seuraavina vuosina Keski-Euroopassa, muun muassa Berliinin musiikkikorkeakoulussa. Vuonna 1921 Krohn antoi Helsingissä oman sävellyskonsertin ja suoritti vuonna 1922 Helsingin yliopistossa filosofian kandidaatin tutkinnon pääaineenaan musiikkitiede.
Krohn toimi 1920-luvulla Viipurissa sekä liike-elämän palveluksessa että Viipurin Musiikkiopiston musiikin teorian opettajana. Musiikkiopiston ja kaupungissa toimineen sinfoniaorkesterin johtajana oli noina aikoina tunnettu venäläissyntyinen kapellimestari ja viulupedagogi Boris Sirpo. Krohn itse puolestaan johti Viipurin Lauluveikkoja vuosina 1927–1932. Kun kieltolaki kumottiin, Kroh siirtyi perheineen Helsinkiin, jossa hän sai työpaikan Oy Alkoholiliike Ab:n pääkonttorissa. Helsingin vuosinaan hän johti vuonna 1933 perustettua Kalevan Laulajat -mieskuoroa (nyk. Helsingin Lauluveljet). Talvisodan kynnyksellä vuonna 1939 Krohn palasi takaisin Viipuriin musiikkiopiston vt. johtajaksi Boris Sirpon lähdettyä Yhdysvaltoihin. Sodan aikana musiikkiopisto joutui kuitenkin evakkoon Lahteen, jonne se asettui pysyvästi välirauhan aikana syksyllä vuonna 1940. Krohn nimitettiin tällöin laitoksen vakinaiseksi johtajaksi, ja hän olikin sitten opiston johtajana aina kuolemaansa saakka vuoteen 1963. Hän toimi myös Lahden Orkesteriyhdistyksen orkesterin kapellimestarina, samoin kuin musiikkikriitikkona.
Krohn vaikutti merkittävällä tavalla Lahteen vuonna 1954 valmistuneen uuden konserttitalon rakennushankkeen toteutumiseen. Viipurin Musiikkiopisto sai talosta uudet opetustilat. Krohnilla on talossa jopa oma nimikkosali, Felix Krohn -sali, joka on ollut kaupungissa suosittu konserttien ja musiikkitilaisuuksien pitopaikka. Krohnin kuoltua vuonna 1963 hänet siunattiin tässä salissa. Musiikkiopisto muutti samana vuonna nimensä Lahden musiikkiopistoksi (vuodesta 2003 Lahden konservatorio).  Krohnin luottamustehtäviin kuului muun muassa Suomen Musiikkioppilaitosten liiton puheenjohtuus. Suomen sisällissotaan Krohn osallistui valkoisten joukoissa ja toimi myöhemmin Viipurin suojeluskunnassa komppanianpäällikkönä.
Tuotanto > Sävellyksiä

Krohn sävelsi runsaasti kuoroteoksia ja yksinlauluja monien suomalaisten runoilijoiden teksteihin, mutta hän sävelsi mieluusti myös näyttämö- ja elokuvamusiikkia. Hänen noin 300 sävellyksestään kuorolaulujen osuus on lähes kolmannes. Krohnia on luonnehdittu säveltäjänä herkäksi romantikoksi. Hänen sävellyksiään ovat muun muassa:
Trio A-duuri, 1919
Sinfonia Brevis, 1921
Kantaatti Kyllikki mieskuorolle, tenorisoololle ja orkesterille
Musiikkia Larin-Kyöstin näytelmään Ad Astra I-VII, 1924
Musiikkia elokuviin Sysmäläinen 1938, Vihreä kulta 1939, Anu ja Mikko 1940 ja Linnaisten vihreä kamari, 1945
Lastenooppera Uskollinen sisar, 1945
Noin 60 yksinlaulua, yksi duetto, 40 mies-, 10 nais- ja 10 sekakuorolaulua
Noin 60 piano-, 10 viulu- ja 10 sellosävellystä
Tuotanto > Teoksia

Lyhennyksenomainen musiikkioppi, 1945
Lintuvaaran koulu

| Lintuvaaran koulu |
| --- | --- |
Sijainti:  Lintuparvenpuisto 5 B, 02660 Espoo
Koordinaatit:  60.2387°N, 24.8063°E
Tyyppi:  suomenkielinen alakoulu
Perustettu:  1957
Rehtori:  Birgit Paju
Luokat:  1–6
Oppilaita:  noin 500
Verkkosivut
Lintuvaaran koulu on Espoon Suur-Leppävaaran Lintuvaaran kaupunginosassa sijaitseva noin 500 oppilaan suomenkielinen alakoulu (luokka-asteet 1–6).  Koulurakennuksen vieressä toimii Lintuvaaran päiväkoti esikoululuokkineen.
Olli Vahteran ja Pekka Pitkäsen suunnittelema alkuperäinen koulurakennus on vuodelta 1956–1957. Myöhemmän (2016) peruskorjauksen ja laajennuksen yhteydessä koulun piha-alue uudistettiin kattavasti. Pihan liikunta- ja leikkimahdollisuuksia on kiitetty. Toisaalta koulun oppilaiden aamuisen saattoliikenteen aiheuttamat ruuhka- ja vaaratilanteet talvisaikaan on nostettu esille päivälehdistössä.
Formula 1 -kausi 1957

Formula 1 -kausi 1957 oli 8:s Formula 1 -kausi. Se alkoi 13. tammikuuta 1957 ja loppui 8. syyskuuta kahdeksan kilpailun jälkeen.
Mestaruuden voitti Juan Manuel Fangio, jolle mestaruus oli jo viides. MM-pisteillä mitattuna mestaruus tuli ylivoimaisesti piste-eron toiseksi sijoittuneeseen Stirling Mossiin oltua 15 pistettä.
Kilpailut

| Nro | Kilpailu | Päivämäärä | Rata | Voittaja | Talli | Raportti |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Argentiinan GP | 13. tammikuuta | Buenos Aires |  Juan Manuel Fangio |  Maserati | Raportti |
| 2 |  Monacon GP | 19. toukokuuta | Monaco |  Juan Manuel Fangio |  Maserati | Raportti |
| 3 |  Indianapolis 500 | 30. toukokuuta | Indianapolis |  Sam Hanks |  Epperly-Offenhauser | Raportti |
| 4 |  Ranskan GP | 7. heinäkuuta | Rouen-Les-Essarts |  Juan Manuel Fangio |  Maserati | Raportti |
| 5 |  Britannian GP | 20. heinäkuuta | Aintree |  Stirling Moss |  Vanwall | Raportti |
| 6 |  Saksan GP | 4. elokuuta | Nürburgring |  Juan Manuel Fangio |  Maserati | Raportti |
| 7 |  Pescaran GP | 18. elokuuta | Pescara |  Stirling Moss |  Vanwall | Raportti |
| 8 |  Italian GP | 8. syyskuuta | Monza |  Stirling Moss |  Vanwall | Raportti |
MM-loppusijoitukset

| Sija | Kuljettaja | Nro | Maa | Pisteet | Voitot | Palkintosijat | Paalupaikat |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Juan Manuel Fangio | 2 |  | 46 | 4 | 6 | 4 |
| 2 | Stirling Moss | 18 |  | 25 | 3 | 3 | 1 |
| 3 | Luigi Musso | 32 |  | 16 |  | 2 |  |
| 4 | Mike Hawthorn | 34 |  | 13 |  | 2 |  |
| 5 | Tony Brooks | 22 |  | 11 |  | 1 | 1 |
| 6 | Masten Gregory | 26 |  | 10 |  | 1 |  |
| 7 | Harry Schell | 4 |  | 10 |  | 1 |  |
| 8 | Sam Hanks | 9 |  | 8 | 1 | 1 |  |
| 9 | Peter Collins | 30 |  | 8 |  | 2 |  |
| 10 | Jim Rathmann | 26 |  | 7 |  | 1 |  |
| 11 | Jean Behra | 6 |  | 6 |  | 1 |  |
| 12 | Stuart Lewis-Evans | 20 |  | 5 |  |  | 1 |
| 13 | Maurice Trintignant | 16 |  | 5 |  |  |  |
| 14 | Wolfgang von Trips | 36 |  | 4 |  | 1 |  |
| 15 | Jimmy Bryan | 1 |  | 4 |  | 1 |  |
| 16 | Carlos Menditeguy | 8 |  | 4 |  | 1 |  |
| 17 | Paul Russo | 54 |  | 3 |  |  |  |
| 18 | Andy Linden | 73 |  | 2 |  |  |  |
| 19 | Roy Salvadori | 22 |  | 2 |  |  |  |
| 20 | Alfonso de Portago | 20 |  | 1 |  |  |  |
| 21 | Giorgio Scarlatti | 8 |  | 1 |  |  |  |
| 22 | José Froilán González | 12 |  | 1 |  |  | 1 |
| 23 | Johnny Boyd | 6 |  |  |  |  |  |
| 24 | Alessandro de Tomaso | 26 |  |  |  |  |  |
| 25 | Luigi Piotti | 42 |  |  |  |  |  |
| 26 | Johnny Thomson | 10 |  |  |  |  |  |
| 27 | Paco Godia | 10 |  |  |  |  |  |
| 28 | Al Herman | 89 |  |  |  |  |  |
| 29 | Marshall Teague | 48 |  |  |  |  |  |
| 30 | Johnnie Tolan | 28 |  |  |  |  |  |
| 31 | Mike Magill | 77 |  |  |  |  |  |
| 32 | Pat O'Connor | 12 |  |  |  |  | 1 |
| 33 | Rodger Ward | 8 |  |  |  |  |  |
| 34 | Al Keller | 16 |  |  |  |  |  |
| 35 | Tony Bettenhausen | 27 |  |  |  |  |  |
| 36 | Troy Ruttman | 52 |  |  |  |  |  |
| 37 | Les Leston | 26 |  |  |  |  |  |
| 38 | Mike MacDowel | 24 |  |  |  |  |  |
| 39 | Don Edmunds | 92 |  |  |  |  |  |
| 40 | André Simon | 28 |  |  |  |  |  |
| 41 | Bill Cheesbourg | 31 |  |  |  |  |  |
| 42 | Ron Flockhart | 6 |  |  |  |  |  |
| 43 | Johnnie Parsons | 18 |  |  |  |  |  |
| 44 | Bob Christie | 95 |  |  |  |  |  |
| 45 | Bob Gerard | 38 |  |  |  |  |  |
| 46 | Bob Veith | 7 |  |  |  |  |  |
| 47 | Chuck Weyant | 82 |  |  |  |  |  |
| 48 | Don Freeland | 3 |  |  |  |  |  |
| 49 | Ed Elisian | 83 |  |  |  |  |  |
| 50 | Eddie Johnson | 43 |  |  |  |  |  |
| 51 | Eddie Russo | 37 |  |  |  |  |  |
| 52 | Eddie Sachs | 88 |  |  |  |  |  |
| 53 | Elmer George | 23 |  |  |  |  |  |
| 54 | Jimmy Reece | 5 |  |  |  |  |  |
| 55 | Jack Turner | 19 |  |  |  |  |  |
| 56 | Bruce Halford | 16 |  |  |  |  |  |
| 57 | Jimmy Daywalt | 57 |  |  |  |  |  |
| 58 | Eugenio Castellotti | 14 |  |  |  |  |  |
| 59 | Joakim Bonnier | 24 |  |  |  |  |  |
| 60 | Jack Brabham | 24 |  |  |  |  |  |
| 61 | Jack Fairman | 24 |  |  |  |  |  |
| 62 | Ivor Bueb | 32 |  |  |  |  |  |
| 63 | Horace Gould | 14 |  |  |  |  |  |
| 64 | Herbert MacKay-Fraser | 28 |  |  |  |  |  |
| 65 | Hans Herrmann | 17 |  |  |  |  |  |
| 66 | Gene Hartley | 22 |  |  |  |  |  |
| 67 | Fred Agabashian | 14 |  |  |  |  |  |
Laukaisukeskus

Kennedy Space Center: VAB-kokoonpanohalli ja 2 laukaisualustaa 39A ja 39B.
Laukaisukeskus (myös kosmodromi) on avaruuskeskus, josta laukaistaan avaruusaluksia, yleensä kantoraketilla.
Liki kaikki avaruuslaukaisut tehdään kantoraketeilla pystysuoraan. Lisäksi mahdollinen laskeutuva alus ei yleensä laskeudu takaisin keskukseen vaan merelle tai asumattomalle alueelle. Vaakasuoraan laukaistavia ja/tai laskeutuviakin järjestelmiä on ollut muutamia ja lisää on kehitteillä. Mojaven laukaisukeskuksessa on kiitotiet, joita myöten SpaceShipOnen kaltaiset rakettimoottorilliset lentokoneet voivat nousta ja laskeutua. Avaruussukkulat laukaistiin pystysuoraan Kennedyn avaruuskeskuksesta mutta ne laskeutuivat kiitotielle.
Suurimmissa laukaisukeskuksissa on useita laukaisukomplekseja, joissa voi edelleen olla useita laukaisualustoja. Laukaisukeskuksen yhteydessä olevia tyypillisiä muita rakenteita varsinaisen laukaisualustan lisäksi ovat polttoaineen varastointirakennukset ja laukaisujärjestelmän kokoonpanohallit.
Sijoittaminen

Pääosa varsinkin kiertoradalle laukaisuun käytettävistä laukaisukeskuksista sijaitsee lähellä päiväntasaajaa. Tämä on energiataloudellista, sillä silloin voidaan hyödyntää Maan pyörimisliikkeen vaikutusta mahdollisimman paljon. Lisäksi suurin osa laukaisuista tehdään pienen inklinaation kiertoradoille.
Tavallisesti laukaisukeskus laukaisualustan ympärillä on niin laaja ja asumaton, että raketin räjähtäessä mahdollista miehistöä lukuun ottamatta vältytään henkilövahingoilta. Laaja suoja-alue tarvitaan myös raketin aiheuttaman suuren melun vuoksi. Myös suuremmat rakennelmat, kuten ohjauskeskus, rakennetaan riittävän etäälle laukaisualustasta. Usein laukaisukeskus on sijoitettu siten, että alukset laukaistaan vettä kohti.
Laukaisualusta

Useimmat raketit tarvitsevat tuen moottorien käynnistämisen ajaksi. Rakettia pidetään paikoillaan moottorien kasvattaessa työntövoimaa ja kun moottorit ovat saavuttaneet stabiilin tilan, raketti päästetään irti. Laukaisualustaan lasketaan kuuluvaksi ajoaineen ja sähkön syöttö- sekä tietoliikennerakenteet sekä erilaiset telineet. Apurakenteet käännetään sivuun ennen laukaisua ja viimeisimmät niistä juuri ennen raketin nousua telineestä.
Tyypit

Laukaisualustat voidaan jakaa seuraaviin tyyppeihin sen mukaan, miten avaruusalus kuljetetaan laukaisualustalle:
Yleisin tapa on kuljettaa raketti laukaisupaikalle kuljetusalustalla vaaka-asennossa ja nostaa siellä pystyyn joko varsinaiseen laukaisutorniin tai laukaista se pystysuorasta tai vinosta asemasta kuljetusalustalta.
Sea Launchin ukrainalais-venäläiset Zenit 3SL -raketit kuljetetaan vaaka-asennossa Ocean Odyssey -merialuksella laukaisukeskukseen Tyynellemerelle ja nostetaan pystyyn laukaisulautalla ennen laukaisua.
Volgogradin lähistöllä Kapustin Jarissa on Kosmos-perheen pienille, satelliittien laukaisuun tarkoitetuille raketeille käytetty menetelmää, jossa raketin ensimmäinen vaihe on siilossa maan alla ja sen päälle kuljetetaan vaaka-asennossa toinen vaihe ja nokkakartio.
Baikonurin ja Dombarovskin kosmodromeissa Dnepr-raketit kuljetetaan pystyssä ja asetetaan laukaisusiiloon.
Venäläinen Shtil-kantoraketti laukaistaan pystysuoraan sijaitsevasta sukellusveneen ohjuksen laukaisuputkesta. Sukellusvene voi olla myös veden alla laukaisun aikana.
NASAn Kennedy Space Centerin laukaisukompleksi 39:ssä alus kootaan Vehicle Assembly Buildingissä Mobile Launcher Platform-laukaisualustan päälle, joka edelleen on Crawler-Transporter-ajoneuvon päällä. Koko rakennelma ajetaan sitten Crawler-Transporterilla laukaisupaikkaan. Samantapainen menetelmä on käytössä Guayanan avaruuskeskuksessa, mutta telaketjuajoneuvo on korvattu raidekuljetuksella, joka on yleinen kuljetusväline laukaisukeskuksissa myös Kiinassa ja Venäjällä.
Yhdysvaltain ilmavoimien Cape Canaveral Space Force Stationissa raketit kuljetetaan kahta rinnakkaista rautatietä myöten laukaisupaikalle.
Yhdysvaltain ilmavoimien Vandenberg Air Force Basessä Titan-raketit kokoonpantiin suoraan pystysuorassa asennossa. Ennen laukaisua rakennuksen seinät siirrettiin sivuun. Vastaavia rakenteita on ollut käytössä Cape Canaveral Air Force Stationissa, Guayanan avaruuskeskuksessa ja Kagoshimassa. Kouroussa raketti siirretään kokoonpanotornista raiteilla laukaisupaikalle.
Maailman laukaisukeskukset > Afrikka

| Valtio | Keskus | Käyttövuodet | Kuvaus |
| --- | --- | --- | --- |
| Algeria | Hammaguir | 1952–1967 | Ranska teki sekä siviililaukaisuja että sotilaallisten rakettien kokeita |
| Zaire | Shaba, Kapani Tonneo OTRAG laukaisukeskus | 1977–1978 | Koerakettien laukaisuja yläilmakehään. |
| Kenia | San Marco, Malindi | 1960-luvulla | Rooman yliopisto "La sapienza" laukaisi pieniä satelliitteja. |
| Etelä-Afrikka | Overberg Test Range | 1989–1990 | Koeraketteja laukaistu yläilmäkehään. |
| Libya | Seba Oasis | 1981–1982 | Saksalaisen OTRAGin koelaukaisuja. |
Nouadhibou (Mauretania)
Reggane (Algeria)
Maailman laukaisukeskukset > Eurooppa

| Valtio | Keskus | Käyttövuodet | Kuvaus |
| --- | --- | --- | --- |
| Italia | Salto di Quirra, Sardinia | 1961–1992 | Italian ilmavoimien luotainrakettien ja ohjusten laukaisukeskus |
| Norja | Andøyan rakettikoealue, Nordlandin lääni | 1962–2013 | Luotainrakettien ja tutkimuspallojen laukaisukeskus |
| Norja | SvalRak, Ny-Ålesund, Huippuvuoret | 1997–2011 | Luotainrakettien laukaisukeskus |
| Venäjä | Kapustin Jar, Astrahanin alue | 1946–2015 | Ballististen ohjusten ja satelliittien laukaisukeskus |
| Venäjä | Njonoksa, Arkangelin alue | 1969–1997 (mm. risteilyohjuskokeita 2010-luvullakin...) | Venäjän laivaston tärkein ohjusten testausalue |
| Venäjä | Plesetskin kosmodromi, Arkangelin alue | 1963–2014 | Sotilassatelliittien laukaisukeskus, korvannee tulevaisuudessa Baikonurin Venäjän tärkeimpänä laukaisukeskuksena |
| Espanja | El Arenosillo, Huelva | 1966–1994 | Luotainrakettien laukaisukeskus |
| Ruotsi | Esrange, Kiiruna | 1966–2014 | Luotainrakettien ja tutkimuspallojen laukaisukeskus, alun perin ESROn ja myöhemmin Swedish Space Corporationin hallinnassa |
| Ruotsi | Spaceport Sweden, Kiiruna | Suunnitteilla | Avaruusturismi |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Aberporth (Yhdistynyt kuningaskunta)  Biscarrosse (Ranska)  Blizna (Puola)  Cuxhaven (Saksa)  Gando (Espanja, Gran Canaria)  Île du Levant (Ranska) |  Kárystos (Kreikka)  Koróni (Kreikka)  Łeba (Puola)  Kronogård (Ruotsi)  Marka (Norja)  The Needles (Yhdistynyt kuningaskunta) |  NAMFI (Kreikka)  Peenemünde/Greifswalder Oie (Saksa)  South Uist (Yhdistynyt kuningaskunta)  Tucholan metsä (Puola)  Ustka (Puola)  Vík í Mýrdal (Islanti)  Zingst (Saksa)  |
Maailman laukaisukeskukset > Tyynenmeren saaret

| Valtio | Keskus | Käyttövuodet | Kuvaus |
| --- | --- | --- | --- |
| Australia | Woomera Test Range | 1950-luvulta alkaen | Originally a joint British/Australian government research facility, used for missile testing and satellite launches. More recent private plans to revive the facility by SpaceLift Australia and Kistler Aerospace have failed to come to fruition. |
| Australia | Christmas Island | Suunnitteilla | Planned 1990s development of Christmas Island Spaceport by private Australian company Asia Pacific Space Centre did not go ahead. The island was used in 2002/2003 by the National Space Development Agency of Japan (NASDA), now part of JAXA, for tests of a proposed space shuttle. |
| Australia | Cape York Spaceport | Suunnitteilla | Formerly proposed as site for Russian Zenit launches. |
| Marshall Island | Omelek | 1950-luvulta alkaen | Started as ICBM launch facility, is currently operated by SpaceX for Falcon launch; like Alcântara Launch Center and Guiana Space Centre is one of spaceport closest to the equator. |
Anna Plains (Australia)
Carnarvon (Australia)
Birdling's Flat (New Zealand)
Lancelin (Australia)
Maailman laukaisukeskukset > Valtameret

| Keskus | Käyttövuodet | Kuvaus |
| --- | --- | --- |
| Ocean Odyssey complex | 1999 alkaen | Mobile satellite launch platform operated by private company Sea Launch. Uses a converted oil platform that plies between Long Beach, Kalifornia, where a rocket is collected, and the equator, where the rocket is launched from the platform. |
| Russian Delta class submarines | 1998 | Launch of unmanned satellites into Earth orbit via converted SLBM missile Shtil from the Barents Sea. |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Ascension Island (Atlantic island)  Barking Sands (Pacific island)  Base Matienzo (Antarctica)  Bigen Island (Marshall Islands)  Bikini Atoll (Atoll in the Pacific, launches in conjunction with nuclear bomb tests)  Cape Karikari (New Zealand)  Dumont d'Urville (Antarctica)  Eniwetok (Atoll in the Pacific, launches in conjunction with nuclear bomb tests) |  Guam  Johnston Atoll (Pacific island)  Kerguelen (South Pacific island)  Kindley Air Force Base (Bermuda islands)  McMurdo Station (Antarctica)  Molodyozhnaya (Antarctica)}  Rarotonga (Cook Islands)  Rothera (Antarctica) |  Siple (Antarctica)  Sondre Stromfjord (Greenland)  Syowa Base (Antarctica)  SvalRak (Ny-Ålesund, Svalbard, Norway, operated by Andøya Rocket Range)  Vicecomodoro Marambio Station (Antarctica)  Wake Island (Pacific island)  |
Aiheesta muualla

Overview of rocket launch sites worldwide – astronautix.com
Kennedy Space Center, Cape Canaveral – nasa.gov
Description and map of Cape Canaveral – astronautix.com
Baikonur – russianspaceweb.com
Description and map of Baikonur – astronautix.com
Description and map of Kourou – astronautix.com
Rocket launch site Kiruna – astronautix.com
Homepage of Esrange (Arkistoitu – Internet Archive) – ssc.se
Rocket launch site Salto di Quirra – astronautix.com
Avaruusalusten laukaisukeskukset (sijainnin mukaan)
| --- | --- |
Afrikka:  Kenia – ASI: San Marco
Aasia:  Kiina – CNSA: Jiuquan • Taiyuan • Xichang • Wenchang • Base 603   Intia – ISRO: SDSC  Israel – ISA: Palmachim   Japani – JAXA: Tanegashima • Uchinoura  Kazakhstan - RKA: Baikonur   Pakistan – SUPARCO: Sonmiani •   Venäjä – RKA: Dombarovski • Svobodnyi • Vostotšnyi   Etelä-Korea – KARI: Naro
Eurooppa:  Venäjä – RKA: Kapustin Jar • Plesetsk   Ruotsi – SSC: Esrange
Pohjois-Amerikka:  Kanada – CAF, CSA: Fort Churchill   USA – Nasa: KSC • Wallops ♦ DoD: Cape Canaveral • Vandenberg ♦ Yksityiset: Corn Ranch • Kodiak Launch Complex • Mid-Atlantic Regional Spaceport • Mojave Airport & Spaceport • Oklahoma Spaceport • Spaceport America
Etelä-Amerikka:  Brasilia – FAB, AEB: Alcântaran avaruuskeskus   Ranska - ESA, CNES: Guayanan avaruuskeskus
Muualla:  Marshall Islands – DoD: Reagan Test Site Tyynimeri - Yksityiset: Ocean Odyssey
Cape Canaveral - yksi suurimmista laukaisukeskittymistä.  Kennedy Space Center kuvassa valkoisella ja Cape Canaveral Space Force Station vihreällä.
Kennedy Space Centerin laukaisualusta 39B ja avaruussukkula.
Etelänalvejuuri

| Etelänalvejuuri |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Sanikkaiset Pteridophyta
Alakaari::  Saniaiset Pteridophytina
Luokka::  Polypodiopsida
Lahko::  Polypodiales
Heimo::  Alvejuurikasvit Dryopteridaceae
Suku::  Alvejuuret Dryopteris
Laji::  dilatata
Kaksiosainen nimi
 Dryopteris dilatata  (Hoffm.) A.Gray 
Katso myös
   Etelänalvejuuri Wikispeciesissä   Etelänalvejuuri Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Etelänalvejuuri (Dryopteris dilatata, syn. D. austriaca) on suurikokoinen, Euroopassa tavattava saniainen.
Ulkonäkö ja koko

Etelänalvejuuri on monivuotinen kasvi. Sillä on tiheitten ja usein liuskaisten suomujen peittämä lyhyt maavarsi, joka on pysty tai vaakasuora. Maavarresta kohoaa tummanvihreitä, hieman viistoja, 30–120 cm korkeita lehtiä, joiden ruoti on noin puolet lehtilavan pituudesta. Lehtiruoti ja usein myös keskirangan alapinta on runsaiden, keskeltä mustahkojen suomujen peittämä. Lehtilapa on kolmiomaisen puikea ja kolme kertaa parilehdykkäinen. Lehtilavan, lehdyköiden keskiranka ja lehdykät ovat alta harvaan nystykarvaisia. Lehdykät ovat pariosaisia ja niiden muoto vaihtelee puikeista kapeanpuikeisiin. Pikkulehdykät ovat pariosaisia ja muodoltaan usein kuperia, tyvilehdykän ensimmäisen pikkulehdykkäparin alempi pikkulehdykkä on noin kolmasosa lehdykän pituudesta. Itiöpesäkeryhmät ovat pyöreitä ja sijaitsevat lehdyköiden alapuolella ja ovat munuaismaisen katesuomun peittämiä. Etelänalvejuuren itiöt kypsyvät Suomessa kesä-heinäkuussa. Itiöt ovat väriltään tummanruskeita. Muiden alvejuurilajien tapaan myös etelänalvejuuri on myrkyllinen.
Etelänalvejuuri muistuttaa huomattavasti lähisukulaistaan isoalvejuurta (D. expansa), jota aikaisemmin pidettiin etelänalvejuuren yhtenä muotona. Etelänalvejuuri myös risteytyy isoalvejuuren kanssa, kuten myös toisen sukulaislajin, metsäalvejuuren kanssa.
Levinneisyys

Etelänalvejuurta tavataan ainoastaan Euroopassa. Levinneisyysalue ulottuu Pyreneiden niemimaan keski- ja pohjoisosista Romaniaan ja Puolaan, mahdollisesti Länsi-Venäjälle saakka. Eteläisimmät esiintymät ovat Keski-Italiassa ja Pohjois-Kreikassa, pohjoisessa lajia tavataan Britteinsaarilla ja Fennoskandian eteläosissa. Yksittäisiä havaintoja lajista on myös Kaukasukselta. Suomessa etelänalvejuurta kasvaa paikoitellen Etelä- ja Lounais-Suomessa.
Elinympäristö

Tyypillisiä etelänalvejuuren kasvupaikkoja ovat tuoreet ja soistuneet metsät, purolaaksot ja merenrantakalliot.
Aiheesta muualla

Pohjolan kasvien pauloissa: Dryopteris dilatata - etelänalvejuuri
Kasviatlas 2020: Etelänalvejuuren levinneisyys Suomessa.
Etelänalvejuuren lehti.
Käämivuo

Käämivuo tarkoittaa käämin läpi virtaavaa kokonaismagneettivuota. Magneettivuo tietyn pinnan läpi voidaan määrittää graafisesti laskemalla niiden kenttäviivojen määrä, jotka läpäisevät pinnan. Käämissä samat kenttäviivat läpäisevät kaikki käämin silmukat ja ne lasketaan useaan kertaan. Jos magneettivuo käämin yksittäisen silmukan läpi on Φ ja käämissä on N silmukkaa, käämivuo on
Käämin induktanssi L voidaan tällöin määritellä käämivuoksi virtayksikköä kohti.
Lavalauantai

Lavalauantai on Yleisradion vuodesta 1964 kesäisin tuottama radio-ohjelmasarja, jossa vieraillaan tanssilavoilla ympäri Suomen ja radioidaan paikan päältä iskelmä- ja muuta tanssimusiikkia ja puheviihdettä kuulijoille. Ohjelma sai alkunsa vuonna 1964 radion yleisohjelmassa, ja 2000-luvulla sitä on esittänyt Radio Suomi. Tanssilavojen vähennyttyä ohjelmanteko on paljolti siirtynyt isojen hotellien tanssiravintoloihin kuten Sokos Hotel Vantaan Tulisuudelmaan tai Yllästunturin hotelli Ylläsrinteeseen. Ohjelmat eivät myöskään enää ole alkuvuosikymmenten tapaan suoria lähetyksiä.