stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Alma Pihl

| Alma Pihl |
| --- | --- |
 Alma Pihl
Henkilötiedot
Koko nimi:  Alma Theresia Pihl-Klee
Syntynyt: 15. marraskuuta 1888 Moskova, Venäjän keisarikunta
Kuollut: 15. heinäkuuta 1976 (87 vuotta) Helsinki, Suomi
Ammatti:  korusuunnittelija ja piirustuksenopettaja
Taiteilija
Aktiivisena:  1911–1917
Kuuluisimpia töitä:  Talvimuna ja Ristipistomuna
Alma Theresia Pihl (myöhemmin Klee, ven. Альма Пиль; 15. marraskuuta 1888 Moskova, Venäjän keisarikunta – 15. heinäkuuta 1976 Helsinki, Suomi) oli Fabergélla työskennellyt suomalaistaustainen suunnittelija, joka ehti vuodet 1911–1917 kestäneen uransa aikana suunnitella lähes 2 000 korua. Niistä tunnetuimmat ovat Fabergén pääsiäismuniin kuuluvat Talvimuna ja Ristipistomuna.
Pihl syntyi kultaseppäsukuun. Hänen isänsä oli Knut Oskar Pihl ja hänen äitinsä kultaseppämestari August Holmströmin tytär. Pihl pääsi 19-vuotiaana enonsa Albert Holmströmin työpajaan harjoittelijaksi. Hänen taitonsa suunnittelijana huomattiin pian, ja hänen vuonna 1911 tekemänsä jääkukkakorut Emanuel Nobelille saivat suuren suosion. Tämän jälkeen Pihl suunnitteli keisari Nikolai II:n tilauksesta muun muassa pääsiäismunat leskikeisarinna Maria Fjodorovnalle ja Nikolain puolisolle Aleksandra Fjodorovnalle. Pihlin ura päättyi Venäjän vallankumoukseen. Hän muutti miehensä kanssa Suomeen, missä hän toimi 24 vuotta piirustuksen ja kaunokirjoituksen opettajana. Hän piti historiansa salassa venäläisvastaisen ilmapiirin takia, eikä käytännössä kukaan tiennyt hänen ajastaan Fabergélla. Vasta Pihlin kuoleman jälkeen Ulla Tillander-Godenhielm todisti tämän aseman Fabergélla.
Pihl oli nuorena itseoppineena naissuunnittelijana harvinainen, sillä Fabergélla arvostettiin koulutusta ja pitkää kokemusta. Pihl oli tyyliltään omaperäinen ja rikkoi Fabergélla usein käytettyjä uusklassismin tai rokokoon ihanteita. Hän haki monet ideoistansa ympäröivästä maailmasta, jää- ja lumiaiheet olivat uusia Fabergén tuotannossa. Pihlin tuotannon arvostus on noussut selvästi, kun niiden alkuperä saatiin todistettua.
Nuoruus ja opinnot

Alma Pihl syntyi Moskovassa 15. marraskuuta 1888. Alma oli kultaseppäsukua, sillä hänen isänsä oli kultaseppämestari Knut Oskar Pihl ja hänen äitinsä kultaseppämestari August Holmströmin tytär. Oskar Pihl oli syntynyt Bollstadissa Pohjan pitäjässä. Perheen toimeentulo oli vaikeaa, ja Oskar lähetettiin kuusivuotiaana Pietariin, missä hän muutti asumaan setänsä Anders Viktor Pihlin luokse. Tämä oli menestynyt ja vauras kelloseppä, joka olisi halunnut Oskarista yrityksensä jatkajaa. Oskar Pihl löysi kuitenkin uransa Fabergén jalokivisepän August Holmströmin oppilaana.
Oskar Pihl avioitui Pietarissa Holmströmin tyttären Fannyn kanssa, ja he muuttivat Moskovaan Pihlin saatua lainan Fabergélta oman työhuoneen perustamiseksi. He saivat viisi lasta. Alman lisäksi myös Oskar Waldemar päätyi korualalle. Perheeseen kuuluivat lisäksi Arthur Alfred, Viktor Adolf ja Georg Wilhelm. Perhe oli varakas, sillä Oskar Pihlin korut menivät hyvin kaupaksi. Kertyneillä varoilla hankittiin muun muassa Kraskovosta datša, jossa perhe vietti usein viikonloput.
Knut Oskar Pihl kuoli elokuussa 1897 datšallaan 37-vuotiaana. Alma oli kahdeksanvuotias ja nuorin lapsi Georg vasta kaksivuotias. Fanny muutti lastensa kanssa Knutin kuoleman jälkeen takaisin Pietariin. He asuivat Alman isovanhempien August ja Hilma Holmströmin suuressa huvilassa Šuvalovossa. August Holmströmin kuoleman jälkeen Fanny muutti lapsineen omaan asuntoon. Hän sai rahallista tukea veljeltään Albertilta, joka maksoi myös talouden palvelijat.
Alma Pihl kävi muutaman vuoden valmistavaa koulua, mutta hän pääsi vuonna 1899 opiskelemaan hienoston suosimaan saksankieliseen Annenschuleen. Kuusivuotiseen kouluun Alma suhtautui vakavasti heti alusta asti. Uskonto oli hänen lempiaineensa, ja häneltä sujuivat hyvin myös matematiikka, saksa ja englanti. Koulun piirustuksenopettajana toimi ruotsalaissukuinen Jevgeni Jakobson, joka oli valmistunut Stieglitzin taideteollisuuskoulusta ja työskenteli Fabergén taiteilijana. Alma sai häneltä ilmeisesti yksityistunteja mallipiirustuksessa. Hän valmistui Annenschulesta luokkansa priimuksena toukokuussa 1906. Todistuksessa piirustuksen arvosana oli 5+, vaikka 5 oli korkein mahdollinen numero.
Ura korusuunnittelijana > Harjoittelijasta ensimmäisiin töihin

Alma Pihl oli 19-vuotias, kun hän pääsi enonsa Albert Holmströmin työpajaan harjoittelijaksi. Hänen oli tarkoitus työskennellä alussa arkistonhoitajana. Pihl teki harjoittelijana myös luonnollisen kokoisia mallipiirroksia Fabergén arkistoihin. Niissä oli piirroksen lisäksi tiedot koruihin käytetyistä jalokivistä ja arvometalleista sekä korun tuotantokustannukset. Tuohon aikaan oli tavallista, että työpajassa tehtiin jokaisesta valmistetusta esineestä arkistoihin mahdollisimman tarkka kuva.
Pihlin harjoittelijana tekemät työt antoivat hänelle varsin arvokasta kokemusta. Hän oppi nopeasti arvioimaan tuotantokustannuksia, ja hänestä tulikin pian pajan kustannuslaskija. Vapaa-aikanaan hän luonnosteli omia ideoitansa. Lisäksi Pihlin vanha piirustuksenopettaja Jakobson uskoi oppilaansa kykyihin myös suunnittelijana ja ohjasi ja tuki tätä neuvoillaan. Albert-enon nähtyä harjoittelijansa suunnitelmat hän esitteli niitä myymälän henkilöstölle. Kaikkien pidettyä niitä erinomaisina niitä tilattiin myymälän varastoon. Pihlin ura lähes itseoppineena korusuunnittelijana alkoi 19-vuotiaana.
Pihl sai ensimmäisen itsenäisen suunnittelutyönsä tammikuussa 1911, kun Fabergén hyvä asiakas, Nobelin öljy-yhtiön johtaja Emanuel Nobel halusi tilata noin 40 pientä korua, jotka saisivat mieluiten olla rintakoruja. Hän halusi lahjoittaa niitä liikekumppaneidensa rouville. Korujen piti olla jaloja muttei pröystäileviä, jotteivät ne vaikuttaisi lahjuksilta. Nobel toivoi lisäksi näkevänsä jotain uutta, yllättävää ja tunteikasta. Nobelin tilaus uskottiin Pihlille, ja koska tilauksella oli kiire, Pihl aloitti työt välittömästi. Hän poimi koruaiheensa jäätyneestä Pietarista. Talvi 1911 oli kylmin 25 vuoteen, ja Pihl inspiroitui jääkristallien värittämästä kukkatarhasta. Hän teki kuusi ehdotelmaa, joiden materiaaleina olivat kulta, platinahopea ja ruusuhiontaiset timantit.
Nobel ihastui Pihlin suunnitelmiin, sillä niiden yksinkertainen ja luonnonläheinen aihe miellytti häntä. Nobel vaati malleihin yksinoikeuden ja tilasi 40 rintakorun sarjan. Jääkukkakorut valmistettiin Holmströmin verstaassa ja pakattiin kotelotehtaan rasioihin. Korujen maine levisi nopeasti maailmalle, sillä niitä saaneet liikemiesten puolisot matkustelivat ympäri maailmaa. Nobel tilasi ensimmäisten rintakorujen lisäksi muitakin jääkukkakoruja, kaulakoruja, rannekoruja, riipuksia ja pienoismunia.
Keisari Nikolai II kiinnostui myös Pihlin myyntimenestyksiä olleista koruista. Hän oli luvannut tyttärilleen 18-vuotislahjaksi timanttikoristeisen kaulakorun. Siinä sai olla kuitenkin vain vaatimaton määrä timantteja, sillä liiallinen loisto ei ollut sopivaa nuorelle neidille. Nikolain tyttäristä vain Olga ja Tatjana ehtivät saada Pihlin korun.
Ura korusuunnittelijana > Avioituminen

Alma Pihl meni naimisiin kesällä 1912 Nikolai Kleen kanssa. Hääpäivän valitseminen oli ollut vaikeaa Pihlin työkiireiden takia. Klee oli Almaa 11 vuotta vanhempi, ja hän oli työskennellyt Kymi-yhtiön Pietarin-konttorin paperiagenttina ja apulaisjohtajana. Pihl ja Klee olivat tutustuneet jo vuonna 1906, ja Klee oli kosinut kesäkuussa 1908. Klee oli ollut Alma Pihlin veljien Oskarin ja Georgin tuttava, jonka kanssa veljet olivat pelanneet tennistä. Klee oli kauppaneuvos Wilhelm Kleen poika ja kotoisin Sortavalasta.
Nuoripari asui avioliittonsa alun Nikolain lapsuudenkodissa. Alma käytti virallisissa asikirjoissa itsestänsä kaksoisnimeä Pihl-Klee. Se oli kunnianosoitus hänen nuorena kuolleelle isälleen.
Ura korusuunnittelijana > Tunnetuimmat pääsiäismunat

Romanovien suvun 300-vuotisjuhliin Pihl suunnitteli virallisen lahjakorusarjan. Sen aihepiirin kuuluivat keisarihuoneen vertauskuvat, kuten Venäjän ensimmäisten tsaarien kruunajaisissa käytetty Monomahin kruunu. Pihl ei voinut valita aiheita vapaasti, vaan korujen muotojen piti noudattaa keisarillisen kabinetin ohjeita. Pihlin itsensä mukaan dynastian vertauskuvien liittäminen koruihin oli vaikeata.
Pihlin tunnetuimpia teoksia Fabergélla olivat kaksi Fabergén pääsiäismunaa. Talvimunan hän suunnitteli vuonna 1913 leskikeisarinna Maria Fjodorovnalle. Muna oli Nikolai II:n pääsiäislahja äidilleen. Se valmistettiin läpikuultavaksi hiotusta vuorikristallista, ja sitä koristaa 4 508 ruusuhiontaista timanttia, 360 briljanttia ja kuukiviä. Munan sisällä olevassa yllätyksessä on puolestaan platinainen kukkakori, 1 378 ruusuhiontaista timanttia. Korin valkovuokot on tehty kalsedonista ja nefriitistä.
Nikolai II ihastui Talvimunaan ja tilasi Pihlilta myös vuodeksi 1914 pääsiäismunan puolisolleen Aleksandra Fjodorovnalle. Lahjan toivottiin liittyvän jotenkin keisarinnan harrastuksiin. Keisarinnan tiedettiin tekevän käsitöitä, ja Pihl oli jo aiemmin suunnitellut kaksi rintaneulaa, jossa oli jalokiviä ruususommitelmassa. Lahjamunan Pihl päätti koristella ristipistoruusuin.
Ristipistomunana tunnettuun teokseen käytettiin keltakultaa, platinaa, timantteja, rubiineja, smaragdeja, topaaseja, safiireja, demantoideja, sitriinejä ja helmiä. Muna on 9,2 senttimetriä korkea ja sen sisällä oleva yllätyslahja on jalustalla seisova miniatyyritaulu.
Suomessa > Muutto Suomeen

Venäjän vallankumous lopetti Fabergén toiminnan Pietarissa, ja Pihl jäi työttömäksi. Hän alkoi ensin opiskella saksan kielen opettajaksi. Nikolai Klee jäi puolestaan yksin valvomaan Kymin Pietarin konttorin oikeuksia. Alma ja Nikolai hankkivat vuonna 1919 passit poistuakseen Venäjältä. Muuttoa viivästytti Nikolain pidätys; hän joutui hetkeksi vankilaankin. Heidän passinsa vanhentuivat tuona aikana, ja vasta vuonna 1921 he saivat uudet passit.
Alma ja Nikolai Klee tulivat Suomeen kesäkuussa 1921. Suomessa he joutuivat kahdeksi viikoksi karanteeniin Kellomäelle. Sieltä he jatkoivat Kymin ruukille Kuusankoskelle. Nikolai sai työpaikan Kymin pääkonttorista. Hän opetteli hiljalleen myös suomea ja yleni lopulta Kymin prokuristiksi.
Suomessa > Pihl opettajana

Pihl sai vuonna 1927 piirustuksenopettajan paikan Kymi-yhtiön pitämästä ruotsinkielisestä oppikoulusta. Vaikka hän epäröi murteellisen puhetyylinsä takia, hän otti paikan vastaan ja opetti lopulta 24 vuotta piirustuksen ja kaunokirjoituksen opettajana. Suomenkielisellä paikkakunnalla ruotsinkielinen opetus oli tarpeellista, sillä Kymi-yhtiön johdossa oli paljon ruotsinkielisiä ja paikkakunnalla oli siksi paljon ruotsinkielisiä perheitä.
Pihl oli opettajana arvostettu. Hänen entiset oppilaansa muistelivat häntä myöhemmin lämminhenkiseksi, jalomieliseksi ja sivistyneeksi ihmiseksi. Oppilaat kutsuivat häntä ”Tant Almaksi”. Pihlin taiteellisuus ja piirustustaito herättivät oppilaissa myös ihastusta. Pihl ei ollut opettajana niinkään kiinnostunut teknisistä asioista, vaan hän kannusti oppilaitaan välittämään piirustuksissa tunteita ja lennokkutta. Hän osasi olla myös kriittinen, jos oppilaat eivät saavuttaneet tavoitteitaan. Hän käytti omaa kynäänsä ja lisäsi opettaessaan oppilaiden töihin varjoja, sävyjä ja syvyyttä. Monet oppilaat ovat muistelleet Pihliä innostavimpana opettajanansa.
Suomessa > Perhe-elämä

Alma ja Nikolai Klee asuivat ensimmäiset kaksi vuotta Kymi-yhtiön Klubilla. Sieltä he muuttivat Kouvolan Öljymäellä sijainneeseen neljän perheen hirsihuvilaan. Heidän seinänaapureinansa olivat Katajat. Perheenäiti Lydia Kataja auttoi Almaa ja Nikolaita kodinhoidossa. Kun Alma ja Nikolai muuttivat myöhemmin 160-neliöiseen asuntoon Lauttakadulle, Lydia Kataja auttoi edelleen pariskuntaa. Hänen tyttärensä toimi jonkin aikaa heidän puolipäiväapulaisenaan.
Alman ja Nikolain perheeseen muutti vuonna 1934 kuusivuotias Lydia, joka oli Arthur Pihlin ja Irene Afanasjeffin tytär. Arthur ja Irene olivat muuttaneet Suomeen Pietarin vaikeiden olojen takia. Kun Irene sairastui tuberkuloosiin, Lydia lähetettiin turvaan Alman ja Nikolain luokse. Hänestä tuli heidän kasvattityttärensä. Alkutalvesta 1939 perheen ovella oli Nikolai Kleen nälkiintynyt serkku Josef, joka oli pukeutunut riekaleiseen naistentakkiin. Josef oli onnistunut pakenemaan Neuvostoliitosta. Alma ja Nikolai ottivat Josefin huostaansa, ja tämä jäi loppuiäkseen perheeseen.
Nikolai Klee jäi eläkkeelle kesäkuussa 1951. Nikolai ja Alma Klee sekä heidän talouteensa kuuluneet Lydia ja Josef muuttivat Helsingin Munkkiniemeen. He hankkivat taloon uudet huonekalutkin, sillä Pietarista tuotuja koruja oli vielä joitakin jäljellä.
Alma ja Lydia jäivät kahden, kun Nikolai kuoli vuonna 1960 ja Josef vuonna 1964. Alma Pihl oli ollut Suomessa hyvin hiljainen ajastaan Pietarissa. Hän ei kertonut taustastaan 1920–1930-lukujen venäläisvastaisen ilmapiirin Suomessa. Hän pelkäsi leimautumista ja uskalsi olla Venäjältä tullut vain kotonansa. Hän alkoi vasta 1970-luvulla kertoa elämästään Lydialle, joka myös nauhoitti näitä kertomuksia. Alma Pihlinkin vointi heikkeni hiljelleen, ja hän sokeutui. Hän vietti neljä viimeistä elinvuottansa Koskelan sairaalassa. Alma Pihl kuoli vuonna 1976, ja hänet haudattiin Hietaniemen sukuhautaan. Lydia jäi Alma ja Nikolai Kleen asuntoon ja vaati, ettei mitään heitetä pois. Hän teki siitä käytännössä kasvattivanhempiensa museon.
Kirjallisuutta

Bainbridge, H. C.: Peter Carl Fabergé: Goldsmith and Jeweller to the Russian Imperial Court. 1966.
Hill, Gerard – Smorodinova, G. G. – Ulyanova, B. L.: Fabergé and the Russian master Goldsmiths. 2008.
Paro, Maj-Britt: Tant Almas hemlighet: Fabergékonstnären Alma Pihl.  Helsingfors:  Tore och Herdis Modeens stiftelse, 2012.  ISBN 978-952-93-1573-4.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Alma Pihl Wikimedia Commonsissa
Alma Pihl Artnet.de-sivustolla (saksaksi)
Pihl, Alma hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Suuriruhtinattaret Olga ja Tatjana Romanova yllään Alma Pihlin suunnittelemat kaulakorut.
Alma Pihlin keisarinna Aleksandralle suunnittelema Ristipistomuna (1914).
Jäämuna (1914) on tyypillinen Pihlin suunnittelemista Fabergélle harvinaisista jääaiheista. Sen tilaaja oli Emanuel Nobel, ja siihen on käytetty platinaa, hopeaa, timantteja, helmiä ja emalia. Munan sisällä oli yllätyksenä timanttikoristeinen kelloriipus.
Amitabha

Amitabha (Amida nyorai) Tokion kansallismuseossa, 1100–1200-luku
Amitābha (sanskritiksi अमिताभ, Amitābha, kiin. 阿彌陀佛, Āmítuófó, tiibetiksi འོད་དཔག་མེད་, Ö-pa-me) on taivaallinen buddha Mahāyāna-buddhalaisuudessa ja erityisesti itäaasialaisessa Puhtaan Maan buddhalaisuudessa. Amitābha nousi suosioon Kiinassa vuoden 650 tienoilla, ja palvonta levisi sieltä Japaniin, jossa se johti Puhtaan Maan buddhalaisuuden syntyyn 1100–1200-luvuilla. Tiibetissä ja Nepalissa hän ei ole koskaan ollut yhtä suosittu kuin Itä-Aasiassa, mutta häntä arvostetaan yhtenä viidestä Tathāgatasta, ikuisesti olemassa olleesta ”itsestään syntyneestä” buddhasta.
Kirjoitusten mukaan Amitābhalla on ääretön määrä ansioita, jotka ovat kertyneet hyvistä teoista lukemattomissa entisissä elämissä Dharmakāra-bodhisattvana.
Oppi

Äärettömän elämän sūtran mukaan Amitābha oli hyvin muinaisina aikoina ja mahdollisesti toisessa valtakunnassa Dharmakāra-niminen munkki. Joissakin sūtran versioissa Dharmakāraa kuvataan entiseksi kuninkaaksi, joka luopui kruunustaan tutustuttuaan buddhalaisiin opetuksiin Lokeṣvararāja-buddhan avulla. Sen jälkeen hän päätti tulla buddhaksi ja saadakseen buddhakṣetran ("buddhakentän", buddhan ansion tuottaman maailman) saavutti useita ideaaleja. Hänen päätöksensä ilmaistiin 48 valassa, jotka määrittelivät buddhakṣetran, jonka Dharmakāra halusi luoda, ehdot, joilla elävät olennot voisivat syntyä kyseiseen maailmaan ja sen, millaisiksi olennoiksi he sinne syntyisivät uudelleen.[lähde? ]
Kiinassa, Vietnamissa, Koreassa ja Japanissa laajalti tunnetuissa sūtran versioissa Dharmakāran 18. valan mukaan mikä tahansa Amitābhan puhtaaseen maahan haluava olento missä tahansa kaikkeudessa tulee varmasti syntymään uudelleen sinne, jos hän lausuu Amitābhan nimen edes kymmenen kertaa. Hänen 19. valassaan luvataan, että hän ilmestyy yhdessä muiden bodhisattvojen kanssa kuoleman hetkellä niille, jotka kutsuvat häntä. Tämä avoimuus ja kaikenlaisten ihmisten hyväksyntä on tehnyt uskosta puhtaaseen maahan yhden Mahāyāna-buddhalaisuuden merkittävistä vaikutteista. Puhtaan maan buddhalaisuus näyttää tulleen suosituksi ensin Intian ja Pakistanin luoteisosissa sekä Afganistanissa, josta se levisi Keski-Aasiaan ja Kiinaan ja sieltä Vietnamiin, Koreaan ja Japaniin.
Amitābhaa ja hänen valojaan koskevat opit on kirjattu kolmeen kanoniseen Mahāyāna-tekstiin:
Suurempi Sukhāvatīvyūha-sūtra
Pienempi Sukhāvatīvyūha-sūtra
Amitāyurdhyāna-sūtra
Yritystensä kautta Amitābha loi puhtaan maan (kiin. 净土, jìngtŭ, jap. 净土, jōdo, vietn. tịnh độ), sanskritiksi Sukhāvatī ("onnen omaava"). Sukhāvatī sijaitsee äärimmäisessä lännessä, oman maailmamme rajojen ulkopuolella. Valojensa kautta Amitābha teki mahdolliseksi kaikkien häntä kutsuvien syntymisen uudelleen tähän maahan, opetuksen hänen johdollaan dharmassa ja lopulta tulemisen vuorollaan bodhisattvoiksi ja buddhiksi (Mahāyāna-buddhalaisuuden lopullinen tavoite). Puhtaasta maasta nämä bodhisattvat ja buddhat palaavat maailmaamme auttamaan muita ihmisiä.
Oppi > Vajrayāna-buddhalaisuudessa

Amitābha tunnetaan myös Tiibetissä, Mongoliassa ja muilla tiibetinbuddhalaisuutta harjoittavilla alueilla. Tiibetiläisessä Vajrayāna-buddhalaisuudessa Amitābhaa pidetään yhtenä viidestä Dhyāni-buddhasta (yhdessä Akṣobhyan, Amoghasiddhin, Ratnasaṃbhavan ja Vairocanan kanssa), joka yhdistetään läntiseen suuntaan ja saṃjñān skandhaan, erotuksen (tunnistuksen) kertymään ja individualiteettien syvään tietoisuuteen. Hänen kahtena oppilaanaan, kuten Gautama Buddhalla, nähdään bodhisattvat Vajrapāṇi ja Avalokiteśvara. Tiibetinbuddhalaisuudessa on useita tunnettuja rukouksia, joilla päästään puhtaaseen maahan. Tiibetiläisiä panchen-lamoja ja Sharmapoja pidetään Amitābhan inkarnaatioina.
Nimi

Oikea Amitābhan nimen nominatiivimuoto sanskritissa on Amitābhaḥ. Nimi on yhdyssana sanskritin sanoista amita ("rajaton", "ääretön") ja ābhā ("valo", "loisto"). Niinpä nimen voidaan tulkita tarkoittavan "rajattoman valon omaavaa, jonka loisto on ääretön". Nimeä Amitāyus (nimen Amitāyuḥ nominatiivi) käytetään myös. Se on yhdyssana sanoista amita ja āyus ("elämä"), joten se tarkoittaa "häntä, jonka elämä on ääretön".
Kiinassa hänen nimensä on Āmítuó Fó (kiin. 阿彌陀佛), jossa Āmítuó on kiinalainen lausuminen Amitābhasta tai Amitāyusista ja Fó kiinan buddhaa tarkoittava sana (hyvin varhainen laina). Vietnamin, korean ja japanin kielissä käytetään samoja kiinalaisia merkkejä Amitābhan nimen kirjoittamiseen, mutta ne lausutaan eri tavoilla: vietnamiksi A-di-đà Phật, koreaksi Amit'a Bul ja japaniksi Amida Butsu. Japaniksi häntä kutsutaan myös nimellä Amida Nyorai (jap. 阿弥陀如来), mikä tarkoittaa "Amitābha Tathāgata".
Tiibetin kielessä Amitābha on nimeltään 'od.dpag.med ja nimellä Amitāyus tshe.dpag.med.
Arkeologinen alkuperä

Ensimmäinen tunnettu epigrafinen todistusaineisto Amitābhasta on Govindnagarista Pakistanista löytyneen patsaan alaosa, joka sijaitsee nykyään museossa Mathurassa. Patsas on päivätty "Huviṣkan hallinnon 28. vuodelle" (eli jonnekin toisen vuosisadan jälkipuoliskolle Kušana-valtakunnan aikaan), ja sen ilmeisesti omisti Amitābha-buddhalle kauppiasperhe.[lähde? ]
Ensimmäinen tunnettu Amitābhan mainitseva sutra on Kušanalaisen munkin Lokakṣeman käännös kiinaksi Pratyutpanna-sūtrasta noin vuonna 180. Teoksen sanotaan aloittaneen puhtaan maan buddhalaisuuden Kiinassa. Tämäntyyppisten kirjoitusten jäänteiden löytyminen 100-luvun lopulta viittaa siihen, että Amitābhan oppi kehittyi todennäköisesti ensimmäisellä vuosisadalla ja 100-luvulla.[lähde? ]
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Amitabha Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Amitabha
Amitābha tiibetinbuddhalaisuudessa.
Käännös suomeksi
Amitabh Bachchanin filmografia

Amitabh Bachchan vuonna 2009.
Amitabh Bachchan (s. 1942) on intialainen näyttelijä, playback-laulaja, tuottaja ja televisioesiintyjä, joka työskentelee hindinkielisessä elokuvateollisuudessa.
Elokuvat > Tuottaja

| Vuosi | Elokuva | Rooli | Ohjaaja | Muuta |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1995 | Gulabi | – | Krishna Vamsi | Telugunkielinen elokuva |
| 1996 | Tere Mere Sapne | Kertoja | Joy Augustine |  |
| 1996 | Yuvathurki | – | Bhadran | Malajalaminkielinen elokuva |
| 1997 | Mrityudata | Tohtori Ram Prasad Ghayal | Mehul Kumar |  |
| 1997 | Ullaasam | – | J. D.-Jerry | Tamilinkielinen elokuva |
| 1998 | Saat Rang Ke Sapne | – | Priyadarshan |  |
| 1998 | Major Saab | Majuri Jasbir Singh Rana | Tinnu Anand |  |
| 2001 | Aks | Insp. Manu Verma | Rakeysh Omprakash Mehra |  |
| 2005 | Viruddh… Family Comes First | Vidhyadhar Patwardhan | Mahesh Manjrekar |  |
| 2005 | Antarmahal | – | Rituparno Ghosh | Bengalinkielinen elokuva |
| 2006 | Family | Viren Sahai | Rajkumar Santoshi |  |
| 2009 | Paa | Auro | R. Balki |  |
| 2010 | Vihir | – | Umesh Vinayak Kulkarni | Marathinkielinen elokuva |
| 2011 | Bbuddah… Hoga Terra Baap | Vijay ”Vijju” Malhotra | Puri Jagannadh |  |
| 2013 | Saptapadii | – | Niranjan Thade | Gujaratinkielinen elokuva |
| 2015 | Shamitabh | Amitabh Sinha | R. Balki |  |
Aiheesta muualla

Amitabh Bachchan Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Amitabh Bachchan Elonetissä.
Amitabh Bachchan Allmoviessa (englanniksi)
Enharmonic Intervals (for Paschen Organ)

| Enharmonic Intervals (for Paschen Organ) Mamiffer & Circle |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : Keski-Porin kirkko ja Rattkellar Studio, Pori / House of Low Culture, Seattle 2013
 Julkaistu: 15. lokakuuta 2013
 Formaatti: CD, LP
 Tyylilaji: kokeellinen musiikki
 Kesto: 50.44
 Levy-yhtiö: Ektro Records / SIGE Records
Muut kannet
   SIGE Recordsin vinyylijulkaisun kansi.
Circlen muut julkaisut
| Six Day Run 2013 | Enharmonic Intervals (for Paschen Organ) 2013 | Frontier 2013 |
Enharmonic Intervals (for Paschen Organ) on vuonna 2013 ilmestynyt amerikkalaisen Mamifferin ja Circlen yhteisalbumi, joka äänitettiin yhden päivän aikana Keski-Porin kirkossa. Täydentäviä studionauhoituksia levylle tehtiin sekä Suomessa että Yhdysvalloissa.
Circlestä levyllä ovat mukana ainoastaan yhtyeen johtohahmot Jussi Lehtisalo ja Mika Rättö. Seattlesta tulevan Mamifferin muodostavat laulaja Faith Coloccia sekä aikaisemmin muun muassa post-metal-yhtye Isiksessä soittanut laulaja-kitaristi Aaron Turner. Yhdellä kappaleella on myös mukana amerikkalainen viulisti Eyvind Kang, jonka osuus äänitettiin myöhemmin Seattlessa. Pääasiallisena instrumenttina levyllä ovat Keski-Porin kirkon vuonna 2007 rakennetut Paschen Kiel -urut, joita soinniltaan pidetään yhtenä maailman parhaista ranskalais-romanttisista uruista. Lisäksi kokeellinen albumi sisältää syntetisaattoria, kitaraa ja ihmisääntä.
Albumin CD-version julkaisi Ektro Records ja eri kannella varustetun vinyylin amerikkalainen SIGE Records. Levystä on olemassa myös tuplavinyyli, jonka kansikuva on sama kuin CD:ssä.
Kappaleet

Kaksonen 1 – 9.39
Parting of Bodies – 4.25
Vaso Luna – 5.06
Tumulus – 5.46
Vessel Full of Worms – 8.23
Mätäneminen – 7.51
Kaksonen 2 (Artemesia) – 9.34
Kokoonpano

Faith Coloccia
Aaron Turner
Jussi Lehtisalo
Mika Rättö
Eyvind Kang – alttoviulu (#1)