stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Nicanor Duarte Frutos

| Óscar Nicanor Duarte Frutos |
| --- | --- |

Paraguayn presidentti
 15. elokuuta 2003 – 14. elokuuta 2008  
Edeltäjä:  Luis Ángel González Macchi
Seuraaja:  Fernando Lugo
Henkilötiedot
Syntynyt: 11. lokakuuta 1956 (ikä 68) Coronel Oviedo, Paraguay
Puoliso:  Maria Gloria Penayo Solaeche
Tiedot
Puolue:  Partido Colorado
 Nimikirjoitus
Óscar Nicanor Duarte Frutos (s. 11. lokakuuta 1956) oli Paraguayn presidentti vuosina 2003–2008. Coronel Oviedossa syntynyt Duarte kasvoi Alfredo Stroessnerin diktatuurin aikana ja liittyi jo 14-vuotiaana vuonna 1971 vanhempiensa vaikutuksesta Colorado-puolueeseen, joka oli ainoa sallittu puolue vuoteen 1963.
Duarte on väitellyt oikeustieteen tohtoriksi 1989. Hän opiskeli Universidad Nacional de Asunciónissa ja Universidad Católica de Asunciónissa. Hän on työskennellyt toimittajana Última Horassa 1981–1991 ja opettanut sosiologiaa ja etiikkaa Universidad Nacional de Asunciónissa. Hän oli opetusministerinä Juan Carlos Wasmosyn (1993–1998) ja Luis Ángel González Macchin (1999–2003) hallituksissa. Helmikuussa 1997 hän erosi hallituksesta erimielisyyksien vuoksi ja liittyi Movimiento de Reconciliación Coloradaan.
Tammikuussa 2001 Duarte oli ANR-PC:n ehdokkaana puheenjohtajaksi vuosiksi 2001–2004. Vaaleissa 27. huhtikuuta 2003 hän sai 37,1 % äänistä ja valittiin kaudelle 2003–2008 yhdentenätoista perättäisenä ANR-PC:n presidenttinä. Hän on myös ensimmäinen joka ei ole katolilainen. Hänen varapresidenttinään oli Luis Alberto Castiglioni. Duarte on ajanut edeltäjiään vasemmistolaisempaa politiikkaa. Virkaanastujaisissaan hän puhui uusliberalismia vastaan ja on vastustanut ALCAa.
Tammikuussa 2004 lehdet raportoivat salajuonesta murhata Duarte. 8. maaliskuuta 2006 korkein oikeus antoi päätöksen jonka mukaan Duarte sai olla samaan aikaan presidentti ja puoluejohtaja, mitä kongressiedustajat pitivät perustuslain vastaisena.
Duarte väitti joutuneensa attentaatin kohteeksi myös helmikuussa 2008 vieraillessaan asevoimien päämajassa, jossa hän sai juotavakseen lasin vettä, joka sisälsi suolahappoa.
Ainoan sallitun viisivuotisen kautensa lopulla Duarte asettui ehdolle huhtikuun 2008 vaaleihin ja ilmoitti eroavansa presidentinvirasta ryhtyäkseen senaattoriksi.
Hänen seuraajakseen presidentiksi valittiin vasemmistolainen entinen piispa Fernando Lugo.
Duarte jätti kesäkuun 2008 lopulla, kaksi kuukautta ennen virkakautensa loppua, eronanomuksensa kongressin puhemiehelle ryhtyäkseen 1. heinäkuuta senaattoriksi.
Parlamentti kutsuttiin kokoon keskustelemaan anomuksen hyväksymisestä. Jos Duarte olisi saanut eron, häntä olisi seurannut presidenttinä varapresidentti Francisco Oviedo, mutta parlamentin torjuessa eronpyynnön Duartesta tuli kautensa jälkeen äänioikeudeton elinikäinen senaattori. Opposition mukaan Duarte yritti päästä syytesuojaan korruptiosyytteiltä ryhtymällä senaattoriksi.
Aiheesta muualla

http://www.cidob.org/es/documentacion/biografias_lideres_politicos/america_del_sur/paraguay/nicanor_duarte_frutos (Arkistoitu – Internet Archive)
http://elecciones.pyglobal.com/presianr.php
Olaf Henriksen

Henriksen Red Soxin peliasussa
Olaf Henriksen (26. huhtikuuta 1888 Kirkerup – 7. lokakuuta 1962 Norwood, Massachusetts) oli tanskalainen baseballpelaaja.
Henriksen on ainoa MLB:ssä pelannut tanskalainen. Hän edusti vuosina 1911–1917 seitsemän kauden ajan Boston Red Soxia. Henriksen voitti joukkueen riveissä World Seriesin kolmesti, vuosina 1912, 1915 ja 1916.
Peliuransa jälkeen Henriksen jäi asumaan Yhdysvaltoihin. Hän kuoli lokakuussa 1962, 74 vuoden iässä.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Nicu Vlad

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Nicu Vlad |  Nicu Vlad |  Nicu Vlad |  |
Maa:   Romania
Miesten painonnosto
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Los Angeles 1984 | 90 kg |  |
|  Hopeaa | Soul 1988 | 100 kg |  |
|  Pronssia | Atlanta 1996 | 108 kg |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Sofia 1986 | 100 kg |  |
|  Kultaa | Budapest 1990 | 100 kg |  |
|  Hopeaa | Ostrava 1987 | 100 kg |  |
|  Hopeaa | Ateena 1989 | 100 kg |  |
|  Hopeaa | Istanbul 1994 | 108 kg |  |
|  Pronssia | Södertälje 1985 | 100 kg |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Katowice 1985 | 100 kg |  |
|  Kultaa | Karl-Marx-Stadt 1986 | 100 kg |  |
|  Hopeaa | Reims 1987 | 100 kg |  |
|  Hopeaa | Ateena 1989 | 100 kg |  |
|  Hopeaa | Aalborg 1990 | 100 kg |  |
|  Hopeaa | Istanbul 1994 | 108 kg |  |
Nicolae "Nicu" Vlad (s. 1. marraskuuta 1963 Piscu, Galați, Romania) on entinen romanialainen painonnostaja ja olympiavoittaja.
Nicu Vlad voitti kultaa Los Angelesin 1984 olympialaisissa alle 90-kiloisten sarjassa yhteistuloksella 392,5 kg, jolla hän voitti hopealle sijoittuneen maanmiehensä Petre Dumitrun 32,5 kg:n erolla. Vladin voittotulos oli parempi kuin kahden ylemmän painoluokan (alle 100 kg ja alle 110 kg) voittotulos. Tempauksessa hänen tuloksensa oli 172,5 kg ja työnnössä 220 kg.
Soulin 1988 olympialaisissa Vlad saavutti hopeaa alle 100-kiloisten sarjassa tuloksella 402,5 kg (185 kg tempauksessa ja 217,5 kg työnnössä). Barcelonan 1992 olympialaisissa hän sijoittui neljänneksi alle 110-kiloisten sarjassa tuloksella 405 kg (190 kg tempauksessa ja 215 kg työnnössä). Atlantan 1996 olympialaisissa hän saavutti pronssia alle 108-kiloisissa tuloksella 420 kg (197,5 kg tempauksessa ja 222,5 kg työnnössä).
Vlad voitti maailmanmestaruuden alle 100-kiloisten sarjassa vuosina 1986 ja 1990 sekä Euroopan-mestaruuden samassa sarjassa vuosina 1985 ja 1986. Lisäksi hän saavutti kolme MM-hopeaa, yhden MM-pronssin sekä neljä EM-hopeaa vuosina 1985–1994.
Aktiiviuransa loppupuolella Vlad muutti Australiaan ja osallistui kansainvälisiin kilpailuihin myös uutta kotimaataan edustaen.
Myth

| Myth: The Fallen Lords |
| --- | --- |
Kehittäjä:  Bungie Studios
Julkaisija:  Bungie Studios ja Suntendy Interactive Multimedia
Suunnittelija:  Jason Jones
Säveltäjä:  Paul Heitsch, Martin O’Donnell, Michael Salvatori
Ohjelmoija:  Jason Jones, Ryan Martell, Jason Regier, Alex Rosenberg
Pelisarja:  Myth
Julkaistu:  NA 14. marraskuuta 1997
Lajityyppi:  reaaliaikainen taktiikkapeli
Pelimuoto:  moninpeli, yksinpeli ja yhteistyömoodi
Ikäluokitus:  ESRB: Alkaen 17 vuotta 
Alusta:  Microsoft Windows ja Mac OS
Jakelumuoto:  CD-levy
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK  : 
Myth: The Fallen Lords (lyhyemmin Myth) on Bungie Studiosin kehittämä ja Eidosin julkaisema reaaliaikainen taktiikkapeli. Peli on julkaistu vuonna 1997 Macintoshille ja Windowsille.
Pelille on julkaistu seuraajat Myth II: Soulblighter ja Myth III: The Wolf Age.
Pelaaminen

Peli keskittyy joukkojen taktiseen ohjaamiseen ja pelissä ei ole tukikohdien rakentamista tai resursseista huolehtimista.
Kehitys

Pelin kehitys alkoi tammikuussa 1996 Macintoshilla. Kehittäjinä oli neljä ohjelmoijaa, kaksi taiteilijaa ja yksi tuotejohtaja: äänet ja musiikit olivat talon ulkopuolista kehitystyötä. Kehityksessä käytettiin Metrowerks Codewarrioria Macintoshilla ja Alias-Wavefrontin PowerAnimator- ja StudioPaint-ohjelmia polygonimallien tekemiseen SGI Indigo 2 -työasemalla. Tekstuurien tekemiseen käytettiin Adobe Photoshopia.
Tavoitteena oli visuaalinen realismi aidosti kolmiulotteisilla maastoilla ja integroitu tuki pelaamiselle internetin kautta AppleTalk- tai TCP/IP-protokollalla. Bungien palvelimet käyttivät Linuxia.
Peli suunniteltiin helposti siirrettäväksi alustalta toiselle ja 90% C-kielellä tehdystä ohjelmakoodista oli suoraan uudelleenkäytettävissä loppujen 10% ollessa alustakohtaisia toimintoja. Pelissä oli tuki 3Dfx:n ja Renditionin grafiikkapiireille.
Vastaanotto

Peli on saanut GameSpotin arvostelussa arvosanaksi 8.9/10.
Peli on saanut Pelit -lehden arvostelussa arvosanaksi 93/100.
Aiheesta muualla

Myth MobyGamesissa (englanniksi)
Myth Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Nintendo Classic Mini: Super Nintendo Entertainment System

| Nintendo Classic Mini: Super Nintendo Entertainment System |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Nintendo
Julkaisu:  NA EU 29. syyskuuta 2017 AUS 30. syyskuuta 2017 JP 5. lokakuuta 2017 
Valmistusmaa:   Japani
Pelit:  21 peliä sisäänasennettuna
Edeltäjä:  Nintendo Classic Mini
Kotisivut:  www.nintendo.com/super-nes-classic
Lisää videopeliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Euroopassa julkaistu Nintendo Classic Mini: Super Nintendo Entertainment System.
Pohjois-Amerikassa julkaistu Super NES Classic Edition.
Nintendo Classic Mini: Super Nintendo Entertainment System (Pohjois-Amerikassa Super NES Classic Edition, Japanissa Nintendo Classic Mini: Super Famicom) on Nintendon vuonna 2017 julkaisema uusi versio Super Nintendo Entertainment Systemistä (SNESistä). Uusi version paljon pienempi kuin alkuperäinen konsoli, ja sen pelit ovat valmiiksi siihen asennettuna. Lisäksi uudessa versiossa on HDMI-liitäntä televisioon.
Konsolin oli alun perin tarkoitus olla saatavilla vain 29. syyskuuta tapahtuneen julkaisun ja vuodenvaihteen 2017–2018 välisen ajan, mutta myöhemmin Nintendo ilmoitti jatkavan konsolin valmistusta myös vuodenvaihteen jälkeen.
Pelit

Konsoliin on esiasennettuna seuraavat 21 peliä:
| Nimi | Julkaisuvuosi | Julkaisija |
| --- | --- | --- |

| Contra III: The Alien Wars | 1992 | Konami |

| Donkey Kong Country | 1994 | Nintendo |

| EarthBound | 1995 | Nintendo |

| Final Fantasy VI | 1994 | Square |

| F-Zero | 1991 | Nintendo |

| Kirby's Dream Course | 1995 | Nintendo |

| Kirby Super Star | 1996 | Nintendo |

| The Legend of Zelda: A Link to the Past | 1992 | Nintendo |

| Mega Man X | 1994 | Capcom |

| Secret of Mana | 1993 | Square |

| Star Fox | 1993 | Nintendo |

Star Fox 2: Ennen julkaisematon

| Super Castlevania IV | 1991 | Konami |

| Super Ghouls 'n Ghosts | 1991 | Capcom |

| Super Mario Kart | 1992 | Nintendo |

| Super Mario RPG: Legend of the Seven Stars | 1996 | Nintendo |

| Super Mario World | 1991 | Nintendo |

| Super Mario World 2: Yoshi's Island | 1995 | Nintendo |

| Super Metroid | 1994 | Nintendo |

| Super Punch-Out!! | 1994 | Nintendo |

| Street Fighter II Turbo: Hyper Fighting | 1993 | Capcom |
Kritiikkiä Suomessa

Suomessa jälleenmyyjät markkinoivat SNES mini konsolia 149€ hinnalla. Tämä herätti paljon kritiikkiä pelaajien keskuudessa, sillä pelaajat syyttivät maahantuojaa Bergsalaa kovasta hinnoittelusta ja saatavuudesta. Myöhemmin kauppiaat kertoivat että he olivat asettaneet konsolille isomman katteen. [lähde? ]
Nokipääskyt

| Nokipääskyt |
| --- | --- |
 Sininokipääsky (Psalidoprocne pristoptera)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Pääskyt Hirundinidae
Suku::  Nokipääskyt Psalidoprocne  Cabanis, 1850
Katso myös
   Nokipääskyt Wikispeciesissä   Nokipääskyt Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Nokipääskyt (Psalidoprocne) ovat pääskyjen heimoon kuuluva varpuslintusuku. Nokipääskyjen sukuun kuuluu BirdLifen mukaan viisi lajia.
Nokipääskyihin kuuluvia lajeja

Pikkunokipääsky (Psalidoprocne nitens)
Savanninokipääsky (Psalidoprocne obscura)
Sininokipääsky (Psalidoprocne pristoptera)
Valkopäänokipääsky (Psalidoprocne albiceps)
Vuorinokipääsky (Psalidoprocne fuliginosa)
Aiheesta muualla

BirdLife Suomi ry: Maailman lintujen suomenkieliset nimet 2., uudistettu painos (2006) (Arkistoitu – Internet Archive)
ITIS: Psalidoprocne(englanniksi)
Okahaarake

Selkänikaman okahaarake osoitettuna nuolilla
Okahaarake (lat. processus spinosus) on selkänikaman selänpuoleinen uloke, joka toimii kiinnityspintana selän ja eturaajan lihaksille. Atlaksen eli ensimmäisen kaulanikaman okahaarake puuttuu ja sen tilalla on ainoastaan pieni kyhmy, tuberculum dorsale. Muissa kaulanikamissa okahaarake suurenee kaudaalisesti (häntäluuta kohden mentäessä). Poikkeuksena on kuitenkin hevonen, jolla okahaarake on ainoastaan seitsemännessä eli viimeisessä kaulanikamassa. Rintanikamien okahaarakket ovat kaikilla eläinlajeilla huomattavat ja ne muodostavat eläimillä selän korkeimman kohdan, säkän. Rintanikamien okahaarakkeet ovat suurimmillaan painavilla eläimillä, jotka tarvitsevat vahvoille selkälihaksilleen suuren kiinnittymispinta-alan. Lannenikamien okahaarakkeet suuntautuvat kaudaalisesti muilla eläimillä paitsi lehmällä, jolla ne suuntautuvat kraniaalisesti (kalloa kohden). Ristiluun okahaarakkeet ovat suuntautuneet kaudaalisesti.
Okahaarakkeisiin kiinnityviä lihaksia

epäkäslihaksen rinnanpuoleinen pää kiinnittyy 2.–10. kaulanikaman alueella okahaarakkeiden päällyssiteeseen
suunnikaslihas kiinnittyy kaulanikamien päällyssiteeseen
Olaf Hillestad

Olaf Hillestad
Olaf Ludvig Zwilgmeyer Hillestad (8. heinäkuuta 1923 Askøy, Hordaland, Norja – 23. tammikuuta 1974 Oslo) oli norjalainen luterilainen pappi ja virsirunoilija.
Hillestadin isä oli pappi Erik Olsen Feet ja hän valmistui teologian kandidaatiksi 1952 Oslon seurakuntatiedekunnasta. 1950-luvulla hän toimi Norjan kristillisen Nuorisoliiton (Norges kristelige Ungdomsforbund) palveluksessa ja vuosina 1959-1964 seurakuntapappina Oslossa ja Bergenissä. Hän palasi takaisin nuorisoliiton palvelukseen ja sen jälkeen Oslon sisälähetysseuran (Oslo Indremisjon) palvelukseen ja toimi sen pääsihteerinä kuolemaansa saakka. Hillestad oli ennen muuta kristillisen nuorisotyön uudistaja Norjassa. Hän oli myös arvostettu saarnaaja ja ennen muuta uudentyyppisten virsien ja hengellisten laulujen kirjoittaja.
Hillestad sai kokemuksia  ja virsikkeitä opintomatkoillaan Saksassa ja USA:ssa. Erityisesti tutustuminen anglikaanisen kirkon toimintaan Isossa-Britanniassa  vuosina 1963ja 1964. Siellä virsiuudsistus, uudenlaiset virret ja rytmikkäät sävelmät vaikuttivat häneen ja hän saivat hänet kirjoittamaan ja kääntämään virsiä. Norjalaiset säveltäjät  Egil Hovland ja Trond Kverno kiinnostuivat hänen teksteistään ja ovat säveltäneet niitä. Vuoden 2013 Norjan kirkon virsikirjassa on yhdeksän hänen kirjoittamaansa seitsemän hänen kääntämäänsä virttä.Virsiään, saarnojaan ja muita kirjoituksiaan hän julkaisi kirjassa nimeltä Lukk opp kirkens dører. Salmer, prekener og artikler) 1975
Vuodesta 1965 toimi Hillestad Norjan kirkon Liturgiatyöryhmässä (Liturgikommisjonen) ja osallistui rippikoulutyön kehittämiseen. Vuonna 1973 valmistui virsikirjan koevihko, jossa oli 23 Hillestadin virttä. Toimiessaan Oslon sisälähetysseurassa hän sai mahdollisuuden kehittää jumalanpalveluselämää, mm jazzmessuja,  jota varten hän oli kehittänyt toimintayksikön ”Forum Experimentale” Hillestadin kuoleman jälkeen sen toimintaa on jatkanut Kirkelig Kulturverksted (kirkollinen kulttuurityöpaja). Hän kuoli vuonna 1974 50-vuotiaana.
Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjassa on yksi Hillestadin kirjoittama virsi, 232 "Taas kutsut meidät pöytääsi" (Du ber oss til ditt alterbord), suom. Anna-Maija Raittila ja Esa Santakari 1984, sävelmä: Johann Crüger 1640. Suomenruotsalaisessa virsikirjassa on kaksi hänen kirjoittamaansa virttä (227 ja 234).
Nënë Terezan kansainvälinen lentoasema

Nënë Terezan kansainvälinen lentoasema (alb. Aeroporti Ndërkombëtar i Tiranës Nënë Tereza) (IATA: TIA, ICAO: LATI) on Albanian pääkaupungin Tiranan lentoasema ja samalla maan ainoa kansainvälinen lentoasema. Lentoasema on nimetty Äiti Teresan mukaan, se tunnetaan myös nimellä Rinasin kansainvälinen lentoasema. Se sijaitsee 11 km Tiranan kaupungin ulkopuolella. Lentoaseman liikenne lisääntyi 2000-luvulla nopeasti: vuonna 2005 lentoasemaa käytti 785 000 matkustajaa, kun vuonna 2007 luku oli 1 107 325.
Odeya Rush

| Odeya Rush |
| --- | --- |
 Odeya Rush vuonna 2014.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Odeya Rushinek
Syntynyt: 12. toukokuuta 1997 (ikä 27) Haifa, Israel
Ammatti:  näyttelijä, malli
Näyttelijä
Aktiivisena:  2010–
Merkittävät roolit:   The Giver  Goosebumps  Lady Bird  Dumplin' 
Aiheesta muualla
IMDb 
Odeya Rush (oik. Odeya Rushinek (hepreaksi אודיה רושינק; s. 12. toukokuuta 1997 Haifa) on israelilainen näyttelijä ja malli, joka tunnetaan parhaiteen rooleistaan elokuvissa The Giver (2014), Goosebumps (2015), Lady Bird (2017) ja Dumplin' (2018).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Odeya Rush Wikimedia Commonsissa
Odeya Rush Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Naisten Kansojen liiga

Naisten Kansojen liiga (engl. UEFA Women’s Nations League) on jalkapallon naisten maajoukkueturnaus, jota hallinnoi Euroopan jalkapalloliitto UEFA. Liigan ensimmäinen kausi järjestettiin kaudella 2023–2024. Kansojen liiga korvasi kansainväliset ystävyysottelut.
Naisten Kansojen liigassa maat on jaettu rankingsijoitusten perusteella A-, B- ja C-liigaan, joista A- ja B-liigoissa on 16 maata ja C-liigassa 19 maata. Liigojen välillä nousu sekä putoaminen on mahdollista. Lopputurnauksessa selviää Kansojen liigan voittaja. Liiga toimii myös osana naisten Euroopan-mestaruus, FIFA:n naisten MM-kilpailuiden ja naisten olympiaturnauksen karsintaprosessina kaudesta riippuen. Olympialaisiin karsittaessa lopputurnauksen kolme parasta joukkuetta selviytyvät olympialaisiin (tai kaksi riippuen olympialaisten järjestämismaasta).
Uusi järjestelmä on suunniteltu luomaan enemmän kilpailullisia otteluita, joissa joukkueet pääsevät kohtaamaan muita saman vahvuisia joukkueita, ja samalla lisäämään urheilullista ja kaupallista kiinnostusta naisten maajoukkuejalkapalloa kohtaan. Kilpailujaksojen on tarkoituksena edistää naisten maajoukkueiden pitkän aikavälin kehitystä.
Formaatti

Kilpailu alkaa liigavaiheella, jossa maajoukkueet on jaettu kolmeen liigaan (A, B ja C). A- ja B-liigoissa joukkueita on 16 jaettuna neljän joukkueen lohkoihin ja C-liigassa joukkueet on jaettu 3-4 joukkueen lohkoihin. Jokaisen lohkon joukkueet pelaavat toisiaan vastaan koti- ja vierasottelun täyskierrosturnauksena. A-liigan neljä lohkovoittajaa etenevät osallistuvien joukkueiden järjestämiin Kansojen liigan finaaleihin, joissa on yhdenkierroksen välierät, pronssiottelu ja finaali.
Lisäksi kilpailuun sisältyy liigojen välinen nousu ja putoaminen, jotka tulevat voimaan seuraavassa turnauksessa. B- ja C-liigojen lohkovoittajat nousevat automaattisesti ja A- ja B-liigojen lohkojen neljänneksi sijoittuneet sekä B-liigan heikoiten kolmanneksi sijoittunut joukkue pudotetaan. Nosto- ja putoamisottelut pelataan myös koti-vierasotteluina samanaikaisesti Kansojen liigan finaaleiden kanssa, jolloin voittajat pääsevät korkeampaan liigaan ja häviäjät tippuvat alempaan liigaan. Liigan A kolmanneksi sijoittuneet joukkueet kohtaavat B-liigan kakkosten kanssa, kun taas kolme parhaiten sijoittunutta B-liigan kolmanneksi sijoittuvaa joukkuetta kohtaavat kolme parhaiten sijoittuneen C-liigan kakkossijaa. Korkeamman liigan joukkue isännöi toisen osaottelun.
National Maritime Museum

| National Maritime Museum |
| --- | --- |

Tyyppi:  Merenkulkumuseo, sotahistoriallinen museo, kansallismuseo 
Osoite:  Romney Road, London SE10 9NF  
Sijainti:  Greenwich 
Kotisivut:  rmg.co.uk/national-maritime-mu... 
Koordinaatit:  51°28′52″N, 0°00′22″W
 fiNational Maritime Museum 
  
National Maritime Museum on Britannian kansallinen merimuseo Lontoon Greenwichissä, Englannissa. Se on maailman suurin merimuseo ja yksi Britannian suosituimmista nähtävyyksistä – museon vuotuinen kävijämäärä on 1–2 miljoonaa henkilöä.
Museo on osa Greenwichin maailmanperintökohdetta, ja se on kuulunut vuodesta 2012 alkaen Royal Museums Greenwich -museokokonaisuuteen Queen’s Housen, Cutty Sark -museolaivan ja Greenwichin kuninkaallisen observatorion kanssa. Museoiden tehtävä on auttaa vierailijoita ymmärtämään paremmin merta, avaruustutkimusta ja Britannian roolia maailmanhistoriassa.
Toiminta

Tutustuminen National Maritime Museumin perusnäyttelyihin on ilmaista. Näyttelytiloja on neljässä kerroksessa, ja niissä esitellään eri teemoin Britannian merenkulun historiaa. Lapsille on omat näyttelytilat, joissa he voivat perehtyä aihepiiriin leikin keinoin. Museon kellarikerroksessa järjestetään maksullisia erikoisnäyttelyitä.
Museo omistaa yli 2,5 miljoonaa esinettä, joista valtaosa on paperisia dokumentteja, kuten lokikirjoja, julkisia asiakirjoja ja valokuvia. Kokoelmiin kuuluu myös 3 300 pienoismallia, 4 000 öljyvärimaalausta ja 5 000 navigointivälinettä sekä kolikoita, mitaleja, lippuja, univormuja ja aseita. Museossa on näytteillä muun muassa amiraali Nelsonin univormu, William Turnerin suurin maalaus Trafalgarin taistelu (1805) ja taiteilija Yinka Shonibaren tekemä pullolaiva, joka esittää HMS Victoryä.
Historia

National Maritime Museumin päärakennus toimi alun perin kouluna, jossa opetettiin merimiesten lapsia. Se on läntisempi kahdesta lisäsiivestä, jotka rakennettiin koulua varten vuosina 1807–1816 Queen’s Housen molemmin puolin ja yhdistettiin siihen avoimilla pylväskäytävillä. Arkkitehti Daniel Asher Alexander suunnitteli uusklassisen laajennuksen Queen’s Housen tyyliin sopivaksi. Koulun länsisiipeä laajennettiin 1862 ja siihen lisättiin 1873 voimistelusali, joka toimii nykyisin museon Neptunus-keskushallina. Alueen itäreunalla oli huoltorakennuksia, joissa oppilaat opettelivat leipomaan, ompelemaan vaatteita ja pesemään pyykkiä.
Valmistelut merimuseon perustamiseksi aloitettiin 1927. Perustamisen mahdollisti lahjoitus, jonka teki skotlantilainen laivanvarustaja ja merihistoriallisen seuran jäsen James Caird. Kirjailija Rudyard Kipling ehdotti museolle nimeä National Maritime Museum. Koulu muutti Greenwichistä Suffolkiin 1933, ja museo perustettiin parlamentin asetuksella seuraavana vuonna. Caird maksoi rakennuksen muutostöistä aiheutuvat kulut, ja Greenwichin sairaalan meriaiheinen esine- ja maalauskokoelma siirrettiin museon hallintaan. Kuningas Yrjö VI avasi merimuseon ja Queen’s Housen virallisesti 27. huhtikuuta 1937. Toisen maailmansodan aikana museon arvokkaimmat esineet siirrettiin muualle turvaan, ja rakennukset säilyivät täpärästi pommituksilta. Ne avattiin yleisölle uudelleen 1947.
Vuosina 1995–1999 museon sisäpihan ylle rakennettiin Euroopan suurin itsekantava lasikatto, jonka suunnittelusta vastasi Rick Matherin arkkitehtitoimisto. Samalla museoon luotiin kymmenen uutta näyttelyhallia. Vuonna 2011 valmistui Sammy Oferin lahjoittama moderni siipi, jonka myötä museo sai lisää näyttelytilaa sekä uuden sisäänkäynnin, kahvion ja kirjaston.
Vuonna 1985 museossa järjestettiin laaja suomalaista merenkulkua esitellyt näyttely Sea Finland.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta National Maritime Museum Wikimedia Commonsissa
Nathaniel Dance-Holland, Kapteeni James Cook, 1775–76
Amiraali Nelsonin univormu.
Néstor Pitana

| Néstor Pitana |
| --- | --- |
 Néstor Pitana jalkapallon maailmanmestaruuskilpailuiden avausottelussa 2018.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Néstor Fabian Pitana
Syntynyt: 17. kesäkuuta 1975 (ikä 49) Argentiina
Jalkapallotuomari
Pituus:  193 cm
| Urheilijan ura> Tuomariura |
| --- | --- | --- | --- |
| Kaudet | Sarja | Ott    | Ott    |
| 2010– | FIFA |  |  |

Néstor Fabián Pitana (s. 17. kesäkuuta 1975) on argentiinalainen jalkapallotuomari, joka tuomitsee ammatikseen Argentiinan jalkapallon pääsarjassa. Pitana on ollut kansainvälisen jalkapalloliiton FIFAn virallinen tuomari vuodesta 2010. Hän on siviiliammatiltaan voimistelun opettaja. Aiemmin Pitana on myös toiminut näyttelijänä, esiintyen argentiinalaisessa toimintaelokuvassa La Furia vuodelta 1997 vanginvartijan roolissa.  Tuomarointiin Pitana alkoi keskittyä vuonna 2007.
Pitana on 193 senttimetriä pitkä ja puhuu äidinkielenään espanjaa. Hän oli tuomarina vuosien 2014 ja 2018 MM-kilpailuissa. Vuoden 2014 turnauksessa hänen ensimmäinen ottelunsa turnauksessa oli hänen 39. syntymäpäivänään 17. kesäkuuta Venäjän ja Etelä-Korean välillä. Vuonna 2018 Pitana tuomaroi turnauksen loppuottelun.
Käännös suomeksi