stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tuomiokunta
Historiaa > Luettelo Suomen tuomiokunnista 1623–1993 > Ahvenanmaa

Ahvenanmaan tuomiokunta 1623–1862
Historiaa > Luettelo Suomen tuomiokunnista 1623–1993 > Varsinais-Suomi ja Satakunta

Halikon tuomiokunta 1623–1675
Piikkiön tuomiokunta 1623–1675
Piikkiön ja Halikon tuomiokunta 1675–1795
Piikkiön ja Halikon alinen tuomiokunta 1795–1877
Piikkiön ja Halikon ylinen tuomiokunta 1795–1877
Piikkiön tuomiokunta 1877–1993
Halikon tuomiokunta 1877–1993
--
Vehmaan tuomiokunta 1623–1653
Ala-Satakunnan tuomiokunta 1623–1653
Maskun ja Mynämäen tuomiokunta 1623–1680
Vehmaan ja Ala-Satakunnan tuomiokunta 1653–1680
Ala-Satakunnan tuomiokunta 1680–1693
Maskun ja Vehmaan tuomiokunta 1680–1693
Vehmaan ja Ala-Satakunnan tuomiokunta 1693–1802
Vehmaan tuomiokunta 1802–1993
Ala-Satakunnan tuomiokunta 1802–1885
Euran tuomiokunta 1885–1993
Ulvilan tuomiokunta 1885–1993
Maskun ja Mynämäen tuomiokunta 1693–1793
Maskun tuomiokunta 1793–1946
Mynämäen tuomiokunta 1793–1885
Paraisten tuomiokunta 1946–1993
--
Ylä-Satakunnan tuomiokunta 1623–1785
Ylä-Satakunnan alinen tuomiokunta 1785–1885
Loimaan tuomiokunta 1885–1993
Tyrvään tuomiokunta 1885–1993
Ylä-Satakunnan ylinen tuomiokunta 1785–1877
Ikaalisten tuomiokunta 1877–1993
Historiaa > Luettelo Suomen tuomiokunnista 1623–1993 > Uusimaa ja Häme

Hattulan tuomiokunta 1623–1654
Raaseporin tuomiokunta 1623–1654
Hollolan tuomiokunta 1623–1658
Porvoon tuomiokunta 1623–1658
Sääksmäen tuomiokunta 1623–1796
Hattulan ja Raaseporin tuomiokunta 1654–1689
Hollolan ja Porvoon tuomiokunta 1658–1750
--
Raaseporin tuomiokunta 1689–1795
Raaseporin itäinen tuomiokunta 1795–1874
Lohjan tuomiokunta 1874–1993
Raaseporin läntinen tuomiokunta 1795–1862
Raaseporin tuomiokunta 1862–1993
Porvoon ja Kymenkartanon tuomiokunta 1750–1807
Porvoon tuomiokunta 1807–1993
Helsingin tuomiokunta 1874–1971
Tuusulan tuomiokunta 1937–1993
Hyvinkään tuomiokunta
Vantaan tuomiokunta 1972–1993
Kymin (Uudenmaan lääniä) tuomiokunta 1807–1874
Mäntsälän tuomiokunta 1874–1972
Orimattilan tuomiokunta 1972–1993
--
Hollolan tuomiokunta 1750–1783
Hollolan (Hämeen lääniä) tuomiokunta 1783–1832
Hollolan (Kymenkartanon lääniä) tuomiokunta 1783–1832
Sääksmäen alinen tuomiokunta 1796–1845
Janakkalan tuomiokunta 1845–1993
Sääksmäen ylinen tuomiokunta 1796–1845
Jämsän tuomiokunta 1845–1993
Ruoveden tuomiokunta 1875–1993
Hauhon tuomiokunta 1891–1993
Satakunnan tuomiokunta 1811–1875
Pirkkalan tuomiokunta 1875–1993
Iitin tuomiokunta 1832–1993
Hollolan tuomiokunta 1832–1993
Heinolan tuomiokunta 1832–1993
Sääksmäen tuomiokunta 1845–1891
Tammelan tuomiokunta 1891–1993
Toijalan tuomiokunta 1950–1993
Historiaa > Luettelo Suomen tuomiokunnista 1623–1993 > Karjala

Jääsken, Rannan ja Äyräpään tuomiokunta 1623–1650
Lappeen ja Kymenkartanon tuomiokunta 1623–1650
Jääsken, Lappeen, Rannan ja Äyräpään tuomiokunta 1650–1680
Kymenkartanon tuomiokunta 1650–1680
Jääsken, Rannan ja Äyräpään tuomiokunta 1680–1722
Kymenkartanon ja Lappeen tuomiokunta 1680–1743
Kymenkartanon tuomiokunta 1743–1750
Käkisalmen läänin tuomiokunta 1634–1722
--
Viipurin ja Käkisalmen provinssien tuomiokunta 1721–1747
Viipurin tuomiokunta 1747–1783
Viipurin alilainkäyttöoikeus 1784–1797
Viipurin tuomiokunta 1797–1816
Käkisalmen tuomiokunta 1747–1783
Käkisalmen alilainkäyttöoikeus 1784–1797
Käkisalmen eteläinen tuomiokunta 1797–1816
Sortavalan alilainkäyttöoikeus 1784–1797
Käkisalmen pohjoinen tuomiokunta 1797–1816
Kymenkartanon tuomiokunta 1744–1783
Haminan alilainkäyttöoikeus 1784–1797
Kymin tuomiokunta 1797–1816
Lappeenrannan alilainkäyttöoikeus 1784–1797
Savonlinnan tuomiokunta 1744–1783
Savonlinnan alilainkäyttöoikeus 1784–1797
Savonlinnan tuomiokunta 1797–1816
--
Rannan tuomiokunta 1816–1940
Äyräpään tuomiokunta 1816–1923
Rajajoen tuomiokunta 1923–1940
Viipurin tuomiokunta 1923–1940
Käkisalmen eteläinen tuomiokunta 1816–1862
Käkisalmen tuomiokunta 1862–1940
Käkisalmen pohjoinen tuomiokunta 1812–1831
Sortavalan tuomiokunta 1831–1940
Salmin tuomiokunta 1831–1940
Suojärven tuomiokunta 1936–1940
Käkisalmen keskinen tuomiokunta 1816–1862
Kurkijoen tuomiokunta 1862–1940
Kymen (Viipurin lääniä) tuomiokunta 1816–1862
Kymin tuomiokunta 1862–1993
Lappeen tuomiokunta 1816–1993
Valkealan tuomiokunta 1941–1993
Jääsken tuomiokunta 1816–1940
Imatran tuomiokunta 1924–1993
--
Karjalan tuomiokunta 1722–1788
Karjalan alinen tuomiokunta 1788–1862
Ilomantsin tuomiokunta 1862–1993
Kiteen tuomiokunta 1862–1993
Kerimäen tuomiokunta 1941–1972
Karjalan ylinen tuomiokunta 1788–1821
Liperin tuomiokunta 1821–1993
Pielisjärven tuomiokunta 1821–1993
Nilsiän tuomiokunta 1950–1993
Historiaa > Luettelo Suomen tuomiokunnista 1623–1993 > Savo

Savon tuomiokunta 1623–1653
Pien-Savon tuomiokunta 1653–1796
Suur-Savon tuomiokunta 1653–1832
Juvan tuomiokunta 1832–1993
Mikkelin tuomiokunta 1832–1993
Mäntyharjun tuomiokunta 1862–1974
Pien-Savon ylinen tuomiokunta 1796–1821
Iisalmen tuomiokunta 1821–1993
Pielaveden tuomiokunta 1865–1993
Kuopion tuomiokunta 1821–1993
Pien-Savon alinen tuomiokunta 1796–1862
Leppävirran tuomiokunta 1862–1961
Varkauden tuomiokunta 1961–1993
Rantasalmen tuomiokunta 1862–1993
Rautalammin tuomiokunta 1795–1961
Suonenjoen tuomiokunta 1961–1993
Historiaa > Luettelo Suomen tuomiokunnista 1623–1993 > Pohjanmaa

Pohjanmaan tuomiokunta 1623–1658
Kajaanin vapaaherrakunnan tuomiokunta 1651–1680
--
Etelä-Pohjanmaan tuomiokunta 1658–1804
Keski-Pohjanmaan tuomiokunta 1678–1680
Oulun eteläisen voutikunnan tuomiokunta 1762–1776
Keski-Pohjanmaan tuomiokunta 1776–1804
Rautalammin tuomiokunta 1776–1795
Pohjanmaan itäinen tuomiokunta 1795–1864
Jyväskylän tuomiokunta 1864–1993
Laukaan tuomiokunta 1864–1890
Saarijärven tuomiokunta 1890–1993
Viitasaaren tuomiokunta 1890–1993
Korsholman eteläinen tuomiokunta 1804–1862
Ilmajoen tuomiokunta 1863–1993
Kauhajoen tuomiokunta 1923–1993
Närpiön tuomiokunta 1863–1993
Korsholman pohjoinen tuomiokunta 1804–1862
Korsholman tuomiokunta 1863–1993
Kyrön tuomiokunta 1863–1993
Keski-Pohjanmaan alinen tuomiokunta 1804–1862
Alavuden tuomiokunta 1863–1993
Lapuan tuomiokunta 1938–1993
Uudenkaarlepyyn tuomiokunta 1863–1955
Kauhavan tuomiokunta 1855–1993
Keski-Pohjanmaan ylinen tuomiokunta 1804–1862
Kokkolan tuomiokunta 1863–1955
Lohtajan tuomiokunta 1955–1993
--
Pohjois-Pohjanmaan tuomiokunta 1658–1762
Oulun pohjoisen voutikunnan tuomiokunta 1762–1804
Kemin ja Kajaanin tuomiokunta 1776–1804
Kajaanin tuomiokunta 1804–1993
Kemin tuomiokunta 1804–1938
Tornion tuomiokunta 1811–1993
Lapinmaan tuomiokunta 1846–1993
Rovaniemen tuomiokunta 1939–1993
Iin tuomiokunta 1939–1989
Taivalkosken tuomiokunta 1957–1964
Kuusamon tuomiokunta 1965–1993
Oulun tuomiokunta 1804–1989
Piippolan tuomiokunta 1862–1954
Haapajärven tuomiokunta 1954–1993
Muhoksen tuomiokunta 1954–1993
Oulujoen tuomiokunta 1989–1993
Saloisten tuomiokunta 1804–1957
Salon tuomiokunta 1957–1970
Ylivieskan tuomiokunta 1971–1993
Historiaa > Tuomiokunnat 1900-luvulla

Vuonna 1910 Suomessa oli 62 tuomiokuntaa, joissa jokaisessa oli 2–5 käräjäkuntaa kukin omalla lautakunnallaan mutta yhteisellä puheenjohtajalla.
Suomi oli 1930-luvulla jaettu 65 tuomiokuntaan ja 252 käräjäkuntaan. Tuomiokunnat Turun ja Porin läänissä, Uudenmaan läänissä ja Hämeen läänissä olivat Turun hovioikeuden alaisia, Vaasan ja Oulun lääneissä Vaasan hovioikeuden alaisia sekä Viipurin, Mikkelin ja Kuopion lääneissä Viipurin hovioikeuden alaisia. Jokaisella tuomiokunnalla oli oma tuomarinsa, joka toimi puheenjohtajana kunkin tuomiokuntaan kuuluvan käräjäkunnan kihlakunnanoikeudessa.
Sen jälkeen kun eduskunta vuoden 1941 lopulla oli julistanut Moskovan rauhassa luovutetut alueet takaisin Suomeen liitetyiksi, alueelle perustettiin viisi väliaikaista tuomiokuntaa:
Viipurin ja Rannan väliaikainen tuomiokunta
Äyräpään ja Rajajoen väliaikainen tuomiokunta
Jääsken, Käkisalmen ja Suvannon väliaikainen tuomiokunta
Kurkijoen ja Sortavalan väliaikainen tuomiokunta
Salmin ja Suojärven väliaikainen tuomiokunta
Vuonna 1970 Suomessa oli 73 tuomiokuntaa ja niissä yhteensä 158 käräjäkuntaa.
Juuri ennen vuonna 1993 toimeenpantua alioikeusuudistusta Suomessa oli 71 tuomiokuntaa ja 25 raastuvanoikeutta. Uudistuksessa raastuvanoikeudet ja tuomiokunnat lakkautettiin, ja niiden tilalle perustettiin 70 käräjäoikeutta, joiden toimivallan alueen nimeksi tuli käräjäoikeuden tuomiopiiri.
Vaalipiiri

Suomen säätyvaltiopäivien talonpoikaissäädyn valtiopäivämiehet säätyvaltiopäiviä varten valittiin tuomiokuntien muodostamista vaalipiireistä välillisin vaalein valitsijakokouksissa.
Huomautuksia

↑  Tuomiokunnista säädettiin oikeudenkäymiskaaren 2 luvun 1 pykälässä. Sitä muutettiin lailla oikeudenkäymiskaaren muuttamisesta (1052/1991) niin, että tuomiokuntaan viittaukset poistuivat. Muutoksen voimaantulosta säädettiin lailla alioikeusuudistukseen liittyvien lakien voimaanpanosta (1417/1992), joka määräsi uudistuksen voimaantulopäiväksi 1. joulukuuta 1993.
Camp David

| Camp David |
| --- | --- |

 Camp David Richard Nixonin hallituskauden aikana.
Sijainti:   Thurmont, Maryland, USA
Valmistumisvuosi:  1938
Omistaja:  Yhdysvaltain puolustusministeriö
Käyttäjä:  Yhdysvaltain presidentti
Verkkosivut
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Camp David, virallisesti Naval Support Facility Thurmont, on Yhdysvaltain presidentin maaseutuhuvila Thurmontissa, Marylandissa. Se sijaitsee 103 kilometriä Washingtonin ulkopuolella. Alue on kooltaan 81 hehtaaria ja se on suljettu yleisöltä. Camp Davidin turvatoimet ovat korkeimmat mahdolliset.
Historia

Camp Davidin nimi oli ensin Hi-Catoctin, ja se rakennettiin Yhdysvaltain hallinnon työntekijöiden perheille. Se valmistui vuonna 1938. Valtio hankki sen vuonna 1942 presidentti Franklin D. Rooseveltin aikana ja nimeksi tuli Shangri-La. Harry Trumanin kaudella, vuonna 1945 Camp Davidista tuli virallisesti presidentin maaseutuhuvila. Presidentti Dwight Eisenhower nimesi huvilan Camp Davidiksi tuolloin viisivuotiaan lapsenlapsensa mukaan vuonna 1953.
Ensimmäinen Camp Davidissa vieraillut vieraan valtion edustaja oli Winston Churchill, joka tapasi presidentti Rooseveltin vuonna 1943 keskustellakseen Normandian maihinnousua koskevista suunnitelmista. Richard Nixonin kaudella Camp Davidiin lisättiin useampi vierashuone.
Käyttö ja vierailut

Camp David on hyvin syrjässä ja hiljainen alue. Siellä on monia pieniä mökkejä ja kävelyreittejä. Huvilaa on käytetty virallisiin ja epävirallisiin huipputapaamisiin. Siellä suunniteltiin Normandian maihinnousua ja neuvoteltiin Lähi-idän rauhasta useaan otteeseen.
Syyskuussa 1978 Jimmy Carter isännöi Camp Davidissa Israelin ja Egyptin väliset rauhanneuvottelut, josta on sittemmin alettu puhumaan Camp Davidin rauhana.
Venäjän presidentti Vladimir Putin vieraili Camp Davidissa George Bushin isännöimänä ja kuvaili aluetta "rauhalliseksi".
Suurin tapahtuma maailman johtajien määrällä mitattuna oli Barack Obaman isännöimä G8-maiden kokous vuonna 2015.
Muuta

Seuraavat presidentit ovat asuneet Camp Davidissa:lähde?
Franklin D. Roosevelt
Harry S. Truman
Dwight D. Eisenhower
John F. Kennedy
Lyndon B. Johnson
Richard Nixon
Gerald Ford
Jimmy  Carter
Ronald Reagan
George Bush
Bill Clinton
George W. Bush
Barack Obama
Galleria

David Eisenhower, jonka mukaan Camp David nimettiin.
Gerald R. Ford pelaamassa golfia
Ronald Reagan ja José López Portillo
George H. W. Bush pelaa tennistä Chris Evertin kanssa
Barack Obama pelaamassa biljardia
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Camp David Wikimedia Commonsissa
Vammalan seudun Voima

Vammalan seudun Voima ry (lyhenne VsV) on nykyisen Sastamalan alueella toimiva urheiluseura. Se on perustettu vuonna 1908 alun perin paikallisen VPK:n alaisuuteen. Omaksi seurakseen VsV irrottautui vuonna 1917, tuolloin nimellä Tyrvään Voima. Laajentumisten myötä myös seuran nimi on muuttunut, ensin vuonna 1962 nimeksi otettiin Tyrvään-Vammalan Voima (TyVaVo) ja lopulta vuonna 1968 käyttöön otettiin nykyinen nimi Vammalan seudun Voima.
Seuran lajivalikoimaan kuuluvat yleisurheilu ja hiihto, jotka ovat olleet seuran ohjelmassa aina. Vuosien saatossa seuran lajeina ovat olleet myös nyrkkeily, jalkapallo, pesäpallo, voimistelu, paini ja suunnistus. Omiksi seuroikseen VsV:stä ovat irrottautuneet Vammalan naisvoimistelijat, Suunta Sepot sekä Vammalan Palloseura.
Vammalan seudun Voimaan kuuluu seitsemän itsenäistä alaosastoa, jotka ovat Kaukolan Taimi, Kiikan Riento, Karkun Karku, Kallialan Vesa, Lopen Pojat, Salokunnan Urheilijat ja Sammaljoen Sampo. Näissä jaostoissa jäseniä on yhteensä noin 600. Alajaostot järjestävät itsenäisesti omaa toimintaansa, mutta edustustoiminta tapahtuu VsV:n nimissä. Pääseuralla omia jäseniä on noin 500.
Aiheesta muualla

Seuran kotisivut
Ilmari Saarelainen

Matti Pekka Ilmari Saarelainen (s. 12. syyskuuta 1944 Uusikaupunki) on suomalainen näyttelijä, joka oli vuosikymmenet kiinnitettynä Tampereen Työväen Teatterissa. Hän on sittemmin jatkanut näyttämöllä muun muassa alun perin Työväenteatterissa vuonna 2010 ensi-iltansa saaneen suositun soolonäytelmänsä Parasta ennen kanssa, vieraillen eri teattereissa. Televisiosta Saarelainen muistetaan etenkin 1970–1980 -lukujen komediasarjoista Tankki täyteen sekä Sisko ja sen veli.
Lapsuus

Ilmari Saarelaisen isä on kotoisin Viipurista ja äiti Uudestakaupungista. He tapasivat opiskellessaan Ateneumissa. Ilmarin äiti maalasi Arabian lautasia ja suunnitteli karkkipapereita Hellakselle. Isä taas oli muun muassa Suomen Trikoolla mainosmiehenä. Nuori Ilmari esiintyi tästä syystä mallina alusasumainoksissa. Lapsuuden kesät hän vietti länsirannikolla ja Valkeakoskella.
Ura

Saarelainen tunnetaan erityisesti komediarooleistaan. Hän tuli suurelle yleisölle tutuksi suositussa televisiosarjassa Tankki täyteen (1978–1980), jossa hän esitti perheen poikaa Juhana Viléniä. Tankki täyteen -sarjan jälkeen Saarelainen esitti toista pääosaa televisiosarjassa Sisko ja sen veli. Saarelainen on maininnut työskentelyn Neil Hardwickin kanssa yhdeksi uransa kohokohdista.
Saarelainen näytteli 1980-luvulla myös useissa Visa Mäkisen elokuvissa. Saarelaisen tunnetuin roolihahmo 1990-luvulla oli hovimestari Pyry Laineen rooli Elämän suola -televisiosarjassa. Loppuvuodesta 2007 esitettiin TV2:lla Antiikkieno-sarja, jossa Saarelainen oli nimiroolissa.
Saarelainen on valmistunut Suomen Teatterikoulusta vuonna 1968. Vuosina 1968–1969 hän työskenteli Kotkan kaupunginteatterissa. Vuodesta 1969 lähtien hän työskenteli Tampereen Työväen Teatterissa, josta hän jäi eläkkeelle vuonna 2008. Vuosina 2010-2018 Työväen Teatterin suosituimpia esityksiä oli Saarelaisen Parasta ennen, jonka kanssa hän on sittemmin tehnyt paluun, kierrellen eri teattereissa.
Eläkkeelle jäännin jälkeen hän on esiintynyt muiden muassa Tampereen Työväen Teatterissa, Tampereen Teatterissa, Helsingin kaupunginteatterissa, Tampereen Komediateatterissa, Suomen Kansallisoopperassa. Vuoden 2023 kesällä Saarelainen esiintyi Tampereen Komediateatterin näytelmässä Yksi mies, kaksi pomoa ja jatkaa syksyllä Parasta ennen -näytelmänsä parissa, niin Komediateatterissa kuin muualla, kuten Porin teatterissa ja Lahden kaupunginteatterissa.
Yksityiselämä

Ilmari Saarelainen tapasi Leena-vaimonsa Työväen teatterissa. He menivät naimisiin vuonna 1978 ja tytär Noora syntyi seuraavana vuonna.
Näytelmiä > Saarelaisen suosikkirooleja

Harold Pinterin näytelmässä Syntymäpäiväjuhla
Goethen Faustissa
George Taborin näytelmässä Taisteluni
Hannu Salaman romaaniin perustuvassa näytelmässä Juhannustanssit
Näytelmiä > Muita näytelmiä

Ei sisällä kaikkia Saarelaisen näytelmiä.
Tampereen Työväen Teatteri
Anna Karenina (1986)
Vedenneidon laulu (1992)
Babe, urhea possu (1998)
Rakastettu Johansson (2001)
Kesäyön uni (2002)
Ilonen leski (2002)
Peter Pan (2003)
Onnellisten maa (2003)
Lainatenori (2004)
Suutari Aaltonen (2004)
Marilyn (2005)
Herra metsästää (2005)
Rakkauden lähde (2006)
Kauppamatkustajan kuolema (2006)
Takapirut (2006)
Runar ja Kyllikki (2007)
Parasta ennen (2010)
Immu & Riku spesiaali (2010)
Kreivitär Mariza (2012)
Viimeinen pasodoble (2015)
Kevytkenkäinen nainen (2017)
Muualla
Zarah L (Kotkan kaupunginteatteri, 2000)
Iso paha susi (Tampereen Komediateatteri, 2009)
The Sound of Music (Tampereen Komediateatteri, 2010)
Eila, Rampe ja palvattu onni (Helsingin kaupunginteatteri, 2010)
Kohtuuttomuus Kaikessa (Rauman Kaupunginteatteri, 2011)
Annie (Tampereen Komediateatteri, 2012)
Havannan kuu (Hämeenlinnan Teatteri, 2014)
Tankki täyteen (Tampereen Komediateatteri, 2015)
Kultalampi (Hämeenlinnan Teatteri / Riihimäen Teatteri, 2016)
Suurenmoista! (Tampereen Komediateatteri, 2018)
Yksi mies, kaksi pomoa (Tampereen Komediateatteri, 2023)
Lähde: , ellei toisin mainita.
Aiheesta muualla

Ilmari Saarelainen Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Ilmari Saarelainen Elonetissä.
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Ritva 2  Elonet  Yle
Kirjallisuusvuosi 1896

Kirjallisuusvuosi 1896 käsittelee vuoden 1896 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia.
Tapahtumia

Brittiläinen aikakauslehti The Lady's Realm alkoi ilmestyä.
Maailman ensimmäinen homoseksuaalinen lehti, saksalainen Der Eigene alkoi ilmestyä Berliinissä.
Ensimmäiset nykyaikaiset olympiakisat järjestettiin Ateenassa. Vuosina 1912–1948 järjestettiin olympiakisojen yhteydessä myös olympiakisojen taidekilpailut.
Suomen ensimmäinen rotaatiopainokone alkoi toimia 1896 Hufvudstadsbladetin painossa Helsingissä.
Julkaisuja

Santeri Alkio – Murtavia voimia
Henri Bergson – Matiere et Memoire
Higuchi Ichiyō – Takekurabe
I. K. Inha – Finland i bilder : Suomi kuvissa
Ilmari Kianto – Väärällä uralla
Eino Leino – Maaliskuun lauluja
Pierre Louÿs – Aphrodite (läpimurtoromaani)
Eino Leino – Tarina suuresta tammesta ym. runoja
Anton Tšehov – Lokki (näytelmä)
Jules Verne – Isänmaan lippu
H. G. Wells – Tohtori Moreaun saari
Andrew Dickson White – History of the Warfare of Science with Theology in Christendom
Eduard Vilde – Külmale maale (romaani, kriittisen realismin tulo Viroon)
Palkintoja

J. H. Erkko
Hydrologia

Virtaavaa vettä
Hydrologia eli vesitiede on geofysiikan osa-alue, joka tutkii veden esiintymistä, ominaisuuksia ja kiertokulkua maapallolla. Sen tutkimusalue painottuu Maan vesikehän mantereilla esiintyvään osaan. Meriä tutkii geofysikaalisesta näkökulmasta fysikaalinen meritiede.
Suomessa operatiivisia hydrologisia palveluita kuten tulvien ja lumikuorman arviointia hoitaa Suomen ympäristökeskus SYKE. Alaa voi opiskella Helsingin ja Oulun yliopistoissa, geofysiikan osastolla tai laitoksella sekä Teknillisessä korkeakoulussa Yhdyskunta- ja ympäristötekniikan laitoksella.
Määritelmä

Hydrologia tarkoittaa sananmukaisesti oppia vedestä, kreikan sana hydor on suomeksi 'vesi' ja logos 'opp''. Hydrologia käsitteleekin laajassa mielessä veden fysikaalisia ja kemiallisia ominaisuuksia, sen esiintymistä, jakautumista ja kiertoa maapallolla sekä sen yhteyksiä elolliseen ja elottomaan ympäristöön. Osa tähän määritelmään sisältyvistä osa-alueista, kuten meritiede, ovat itsenäisiä tieteitään, ja veden tutkimista harjoitetaan lisäksi monissa muissakin tieteissä. Hydrologia määritellään tästä syystä nykyään suppeammin veden kiertokulun eri vaiheiden ja niiden yhteyksien selvittämiseen erilaisissa ilmastollisissa ja fysiografisissa oloissa.
Osa-alueet ja suuntaukset

Hydrologia voidaan jakaa kolmeen alueeseen sen mukaan, mitä vesikehän osaa tarkastellaan. Hydrometeorologia tutkii ilmakehän vettä, pintavesihydrologia ilmakehän ja maanpinnan välissä olevan veden alkuperää ja esiintymistä ja geohydrologia maanalaisia vesiä. Hydrometeorologia käsittelee erityisesti ilmakehän veden alkuperää, esiintymistä ja määrää sekä sen vaihtelua. Pintavesihydrologia voidaan jakaa edelleen kryologiaan, joka tutkii lunta ja jäätä, potamologiaan, joka tutkii virtaavia vesiä, ja limnologiaan, joka tutkii järviä. Limnologian lasketaan käsittävän usein myös virtaavien vesien ja murtovesien tutkimisen. Geohydrologia tutkimuskohteisiin kuuluvat sekä vedellä kyllästyneen kerroksen että sen yläpuolelta maanpintaan ulottuvan kerroksen vedet. Ala on läheistä sukua geologialle ja pedologialle.
Kolmen pääsuuntauksen lisäksi hydrologiasta voidaan erottaa muitakin erityisalueita. Kemiallinen hydrologia tutkii veden kemiallisia ominaisuuksia, ekohydrologia veden kiertokulun ja eliöiden välistä vuorovaikutusta, hydroinformatiikka tietotekniikan sovelletuksia, isotooppihydrologia vesien isotooppisormenjälkiä ja taajamahydrologia hydrologisia erityispiirteitä rakennetussa ympäristössä.
Hydrologian suuntaustavat voidaan jakaa lähestymistavan ja siinä käytettävän menetelmän mukaan. Fysikaalisessa hydrologiassa kuvataan tarkasteltavia prosesseja luonnontoiminnan mukaan. Sovelletussa hydrologiassa puolestaan pyritään ratkaisemaan veden kiertoa ja hyväksikäyttöä koskevat ongelmat.
Tutkimus

Hydrologiaan kuuluvat vesivarantojen tutkiminen ja seuranta sekä koko veden kiertokulku luonnossa: sade, haihdunta, valunta. Hydrologia ja sen sovellukset liittyvät läheisesti ympäristötutkimukseen sekä vesivarojen hyväksikäyttöön. Tulvat ja niiden ennustaminen on globaali haaste hydrologialle, samoin juomaveden saanti ja riittävyys koko maapallolle. Ilmastonmuutos ja saastuminen lisäävät tarvetta hydrologiselle tutkimukselle. Suomessa tutkimus painottuu jokien ja järvien vesimääriin ja virtauksiin, maanalaisiin vesiin, lumi- ja jääpeitteen paksuuteen, kevättulvien ajankohtaan ja kattojen lumikuormaan.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Suomen ympäristökeskus
Lounais-Suomen ympäristökeskus
Helsingin yliopisto - Geofysiikan osasto (Arkistoitu – Internet Archive)
Matti Leppäranta, Juhani Virta ja Timo Huttula: Hydrologian perusteet, Helsingin yliopisto, Fysiikan laitos, Helsinki 2017 (pdf)
Benito & al: Quantitative historical hydrology in Europe, 2015
Helsinki Challenge

Helsinki Challenge on tiedepohjainen ideakilpailu ja kiihdyttämö, jonka tavoitteena on synnyttää innovaatioita ja tarjota ratkaisuja sekä ihmiskuntaa kohtaaviin haasteisiin että tulevaisuuden hyvinvoinnin rakentamiseen. Kilpailun tavoitteena on paitsi luoda uutta tieteellistä tietoa myös vaikuttaa suoraan ympäröivään yhteiskuntaan.
Kilpailuun voivat osallistua monialaiset ryhmät, jotka koostuvat tiede- ja taideyhteisöjen, elinkeinoelämän, julkisen ja kolmannen sektorin, median ja yhteiskunnan muista osaajista. Kilpailun palkinto on korkeintaan 375 000 euroa, joka jaetaan yhdelle tai useammalle joukkueelle palkintoraadin arvion perusteella. Arvioitavia tekijöitä ovat omaperäisyys, luovuus, vaikuttavuus, ratkaisukeskeisyys ja tiedepohjaisuus. Palkintoraha on tarkoitettu joukkueen idean jatkokehittämiseen.
Helsinki Challenge järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 2015; voittajat julistettiin palkintogaalassa marraskuussa 2015. 
Vuosina 2016–2017 Helsingin yliopiston kanssa kilpailua olivat järjestämässä Aalto-yliopisto, Hanken Svenska Handelshögskolan, Itä-Suomen yliopisto, Jyväskylän yliopisto, Oulun yliopisto, Taideyliopisto, Turun yliopisto, Vaasan yliopisto ja Åbo Akademi.
Helsinki Challenge 2014–2015

Helsingin yliopisto järjesti Helsinki Challengen yliopiston 375-juhlavuoden kunniaksi ensimmäistä kertaa vuonna 2015. Kilpailussa etsittiin ratkaisuja globaaleihin ongelmiin ja hyvinvointivaltion tulevaisuuteen viiden eri teeman alalta. Teemat olivat muuttuva ympäristö, terveys ja hyvinvointi, tulevaisuuden oppiminen, globaali Helsinki ja uusi maailmankuva. Samalla teemat olivat koko Helsingin yliopiston 375-juhlavuoden viisi tiedeteemaa.
Helsinki Challenge 2014–2015 > Semifinaali

Kilpailuun saapui 80 ehdotusta, joista esiraati valitsi 20 semifinalistia. Lista semifinaaliin osallistuvista joukkueista julkistettiin joulukuussa 2014. Kilpailuideoiden kirjo oli laaja: mukana on esimerkiksi Suomi24-keskustelufoorumin big datan analysointityökaluja kehittävä ryhmä ja tutkimusryhmä, joka selvittää ihmisten näkemystä robottien moraalista.