stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Eumetazoa

| Eumetazoa |
| --- | --- |
 Suikulainen (Branchiostoma lanceolatum)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Alakunta::  Eumetazoa  Butschli, 1910
Yläpääjaksot
 Säteittäissymmetriset Radiata (luokittelematon)  Kaksikylkiset Bilateria (luokittelematon) Yläpääjakso Jälkisuiset Deuterostomia  Alkusuiset Protostomia (luokittelematon) Yläpääjakso Ecdysozoa  Yläpääjakso Platyzoa  Yläpääjakso Lophotrochozoa 
Katso myös
   Eumetazoa Wikispeciesissä   Eumetazoa Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Eumetazoa (joskus myös Metazoa, Gastraeozoa tai Histozoa) eli monisoluiset on eläinkunnan alakunta. Monisoluisten alakuntaan kuuluu suuri määrä eliöitä, joille on ominaista, että ne kulkevat alkionkehityksessään niin sanotun gastrula-asteen. Toinen tämän alakunnan lajeille ominainen seikka on, että niiden kudokset muodostuvat seuraavista alkeissolukerroksista:
endodermi
ektodermi
mesodermi
Monimutkaisempien eliöiden solut ovat hyvinkin erikoistuneet, tästä ääriesimerkkinä tumattomat punasolut. Usein vain pieni osa soluista lisääntyy, tosin lisääntyminen jakautumalla on mahdollista alkeellisten lajien keskuudessa. Voidaan puhua solujen välisestä altruismista toisten, saman perimän sisältävien solujen hyväksi.
Monisoluiset eliöt ovat luultavasti kehittyneet yksisoluisista useampana eri linjana, joten ne eivät ole varsinaisesti yhteinen taksonominen ryhmä. Kaikki monisoluiset eliöt ovat kuitenkin aitotumallisia.
Sienieläimet, kuten pesusieni, ovat poikkeusryhmä. Vaikka nämä eläimet ovat monisoluisia, niillä ei ole hermostoa eikä lihaksia. Näitten ominaisuuksien puuttuminen poistaa ne monisoluisista. Siksi ne ovat luokiteltu omaan alakuntaan, sienieläinmäisiin (Parazoa).
Kaikissa luokitteluissa ei tunneta Eumetazoa-tasoa lainkaan ja joskus siitä käytetään nimitystä Metazoa. Yleensä Metazoalla kuitenkin viitataan Animalia-kuntaan.
Eysteinin kirkko

| Eysteinin kirkko Eysteinkyrkja |
| --- | --- |
 Kirkko vuonna 2008.
Sijainti:  Dovre, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Hamarin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1969
Suunnittelija:  Magnus ja Anton Poulsson
Materiaali:  betoni
Istumapaikkoja:  110
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Eysteinin kirkko (norj. Eysteinkyrkja) on Dovren kunnassa Innlandetin läänissä Norjassa sijaitseva betoninen pitkäkirkko vuodelta 1969.
Kuvia

Alttari
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Eysteinin kirkko Wikimedia Commonsissa
Kaarle Hirvonen

Kaarle Erkki Ensio Hirvonen (24. helmikuuta 1914 Viipuri – 2. lokakuuta 1997 Espoo) oli suomalainen historiantutkija, kääntäjä ja kirjailija. Hirvonen toimi Helsingin yliopiston antiikin Kreikan sosiaalihistorian dosenttina 1969–1981.
Hirvonen teki käsikirjoituksia myös useisiin lähinnä matkailuaiheisiin lyhytelokuviin 1940-luvulta aina 1960-luvun alkuun ja laati lisäksi käsikirjoituksen Ilmari Unhon ohjaamaan elokuvaan Kalle-Kustaa Korkin seikkailut (1949). Hän julkaisi useita viihde- ja nuorisokirjoja 1940-luvulla. Myöhemmin Hirvonen keskittyi lähinnä antiikin kirjallisuuden käännöstyöhön.
Teoksia

Meripääskyn pojat, Poikien seikkailukirjasto 99. Otava, 1942 (salanimellä Tero Uskali)
Herhiläisten vakoiluseura, Poikien seikkailukirjasto 103. Otava, 1943
Kapina kannaksella : kertomus lahjoitusmaa-ajoilta. Otava, 1944
Juuson linjat on jumissa : seikkailukertomus pojille, Poikien sininen sarja 10. Kansankirja, Helsinki 1945
Kondorit tietävät kuolemaa : jännitysromaani Etelä-Amerikan Andeilta. Kansankirja, Helsinki 1945
Leguaani ohoi! : seikkailuja Suomenlahdella. Kansankirja, Helsinki 1945
Pidä pääsi kylmänä, Santeri. Kansankirja, Helsinki 1945
Kaitselmus johtaa katrillia : romaani Suomen sodasta vuosina 1808-1809. Kustannustalo, Helsinki 1946
Kaksiossa kävi käärme : 1-näytöksinen avioliittokomedia. Karisto, 1946
Ukonpahkapilviä : 1 osainen näytelmä. Karisto 1946
Ihminen valtaistuimella : Aleksanteri I : historiallinen romaani. Tammi, 1947
Paratiisi ilman Eevaa : kolmiosainen komedia. Karisto, 1947
Jo yrityksestä rangaistaan : yksiosainen näytelmä. Karisto, 1953
Matriarchal survivals and certain trends in Homer’s female characters, väitöskirja. Suomalainen tiedeakatemia, 1968
Ennustamisen salaisuudet, kirjoittanut Kaarle Hirvonen; toimitus Kaija Nousiainen; kuvat Jussi Bohm. Valitut Palat, Helsinki 1984
Käännöksiä

Giuseppe Acerbi: Matka Lapissa v. 1799, suomentanut Kaarle Hirvonen; johdannon kirjoittanut Roberto Wis. WSOY 1963.
Suomalaiskirjeitä, kirjoittanut Angel Ganivet Helsingistä vuosina 1896-97; suomentanut, esitellyt ja selittänyt Kaarle Hirvonen. WSOY 1964.
Artemidoros Daldislainen: Suuri unikirja, kreikan kielestä suomentanut Kaarle Hirvonen. WSOY 1970.
Aristofanes: Kolme komediaa: Linnut; Naistenjuhla; Sammakot, kreikan kielestä suomentanut Kaarle Hirvonen. Gaudeamus 1972.
Olaus Magnus: Pohjoisten kansojen historia : Suomea koskevat kuvaukset; latinankielestä kääntänyt Kaarle Hirvonen; esipuheen ja selitykset laatinut Kustaa Vilkuna. Otava 1973.
Erasmus Rotterdamilainen: Tyhmyyden ylistys; latinankielisestä alkuteoksesta Moriae encomium suomentanut Kauko Kare; tarkistanut ja selitysosan laatinut Kaarle Hirvonen. Karisto 1974.
Lukianos: Miten historiaa on kirjoitettava; Basileios Suuri, Mitä hyötyä nuorisolle on Kreikan kirjallisuudesta; kreikan kielestä suomentanut ja selitykset laatinut Kaarle Hirvonen. 1977.
Platon: Teokset osa 1: Apologia; Kriton; Lakhes; Hippias (lyhyempi dialogi); Ion; Euthyfron; Kharmides; Lysis; Protagoras, suomentaneet Marja Itkonen-Kaila, Marianna Tyni ja Kaarle Hirvonen. Otava 1977.
Lukianos: Jumalatarten kauneuskilpa ja muita satiireja; kreikan kielestä suomentanut Kaarle Hirvonen. Littera, Espoo 1983.
Fingerprints

| Fingerprints Benjamin |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 15. huhtikuuta 2016
 Formaatti: CD, digitaalinen lataus
 Tyylilaji: pop
 Kesto: 37.29 (digitaalinen) 55.07 (CD)
 Levy-yhtiö: Warner Music Finland
Muut kannet
 Deluxe-version kansikuva
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 17.   Espanjan albumilista: 3.
Benjaminin muut julkaisut
| Square One 2015 | Fingerprints 2016 | Someveteraani 2020 |
Fingerprints on suomalaisartisti Benjaminin 15. huhtikuuta 2016 julkaistu esikoisalbumi. Samalla viikolla se oli YleX-radiokanavan viikon albumina. Albumi nousi ensimmäisellä listaviikollaan Suomen virallisen albumilistan 17. sijalle. Espanjan albumilistalla se nousi suoraan listan kolmanneksi.
Albumin ensimmäinen single ”Body” julkaistiin 4. maaliskuuta 2016.
Eumenes II

Eumenes II oli Pergamonin kuningas vuosina 197 eaa. – 160 eaa. Hän oli attalidien hallitsijasuvun jäsen.
Eumeneestä tuli kuningas vuonna 197 eaa., kun hänen isänsä Attalos I kuoli. Samana vuonna saatiin päätökseen toinen makedonialaissota, jossa Pergamon oli taistellut Rooman kanssa Makedoniaa vastaan. Makedonian kukistuttua Rooma ja Pergamon yrittivät estää seleukideja laajentamasta valtaansa Vähässä-Aasiassa. Roomalaiset ja pergamonlaiset löivät Antiokhos III:n joukot Magnesian taistelussa vuonna 190 eaa. Apameian rauhassa Pergamon sai Fryygian, Lyydian, Lyykian ja Pamfylian. Roomalaiset eivät itse halunneet näitä alueita, mutta näkivät mielellään voimakkaan heille ystävällisen vallan Vähässä-Aasiassa. Eumenes kuoli vuonna 160 eaa., ja häntä seurasi valtaistuimella hänen veljensä Attalos II.
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|   | Edeltäjä: Attalos I | Pergamonin kuningas   | Seuraaja: Attalos II |
Forum Popilii

Forum Popilii (lat., ”Popiliuksen markkinapaikka”) voi viitata seuraaviin antiikin aikaisiin kaupunkeihin:
Forum Popilii, kaupunki Aemiliassa Gallia cispadanassa, nykyinen Forlimpopoli Italiassa
Forum Popilii, kaupunki Campaniassa Italiassa
Forum Popilii, kaupunki Lucaniassa Italiassa
Feminnem

Feminnem Oslossa.
Feminnem on bosniahertsegovinalais-kroatialainen yhtye, joka edusti vuoden 2005 Eurovision laulukilpailussa Bosnia ja Hertsegovinaa laululla "Call Me". Se sijoittui finaalissa 14. sijalle. Oslon euroviisuissa vuonna 2010 yhtye edusti Kroatiaa kappaleella "Lako je sve", mutta se ei päässyt kilpailun semifinaalista finaaliin.
Croatia Records julkaisi Feminnemin Feminnem Show -debyyttialbumin vuonna 2005.
Jäsenet

Pamela Ramljak (s. 1979 Bosnia-Hertsegovinassa)
Neda Parmać (s. 1985 Kroatiassa)
Ivana Marić (s. 1982 Bosnia-Hertsegovinassa)
Aiheesta muualla

Viralliset sivut (kroatiaksi), (englanniksi)
Jääkiekon Euroopan-mestaruuskilpailut 1932

| Jääkiekon Euroopan-mestaruuskilpailut 1932 |
| --- | --- |
Joukkueet:  9
Isäntämaa:   Saksa
Kaupungit:  Berliini
Ajankohta:  14. maaliskuuta – 20. maaliskuuta 1932
Mitalistit:  
–  Kultaa:   Ruotsi
–  Hopeaa:   Itävalta
–  Pronssia:   Sveitsi
Jääkiekon Euroopan-mestaruuskilpailut 1932 järjestettiin Berliinissä 14.–20. maaliskuuta. Kisat olivat viimeiset erilliset miesten Euroopan-mestaruuskilpailut. Myöhemmin mestaruus ratkaistiin maailmanmestaruus- ja olympiakilpailuiden yhteydessä vuoteen 1991 saakka. Tuolloin Euroopan-mestaruudesta pelattiin viimeisen kerran. Viimeisen erillisen Euroopan-mestaruusturnauksen voitti Ruotsi.
Karsintaryhmä 2

| joukkue | O | V | T | H | Maalit | P | TCH | FRA | LAT |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Tšekkoslovakia | 2 | 1 | 1 | 0 | 8-1 | 3 |  | 1-1 | 7-0 |
|  Ranska | 2 | 1 | 1 | 0 | 2-1 | 3 |  |  | 1-0 |
|  Latvia | 2 | 0 | 0 | 2 | 0-8 | 0 |  |  |  |
Karsintaryhmä 3

| joukkue | O | V | T | H | Maalit | P | SWE | GBR | ROM |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Ruotsi | 2 | 2 | 0 | 0 | 8-1 | 4 |  | 4-1 | 4-0 |
|  Britannia | 2 | 1 | 0 | 1 | 2-4 | 2 |  |  | 1-0 |
|  Romania | 2 | 0 | 0 | 2 | 0-5 | 0 |  |  |  |
Mitalisarja

| joukkue | O | V | T | H | Maalit | P | SWE | AUT | SUI | GER | TCH |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Ruotsi | 4 | 2 | 2 | 0 | 4-1 | 6 |  | 0-0 | 1-1 | 1-0 | 2-0 |
|  Itävalta | 4 | 1 | 3 | 0 | 6-3 | 5 |  |  | (2-2) | (1-1) | 3-0 |
|  Sveitsi | 4 | 1 | 3 | 0 | 7-6 | 5 |  |  |  | (1-1) | 3-2 |
|  Saksa | 4 | 1 | 2 | 1 | 3-3 | 4 |  |  |  |  | 1-0 |
|  Tšekkoslovakia | 4 | 0 | 0 | 4 | 2-9 | 0 |  |  |  |  |  |
Alempi loppusarja

| joukkue | O | V | T | H | Maalit | P | FRA | GBR | LAT | ROM |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Ranska | 3 | 2 | 1 | 0 | 9-3 | 5 |  | 3-3 | (1-0) | 5-0 |
|  Britannia | 3 | 2 | 1 | 0 | 9-5 | 5 |  |  | 5-2 | (1-0) |
|  Latvia | 3 | 1 | 0 | 2 | 5-6 | 2 |  |  |  | 3-0 |
|  Romania | 3 | 0 | 0 | 3 | 0-9 | 0 |  |  |  |  |
Lopulliset sijoitukset

| EM 1932 | Joukkue |
| --- | --- |
Kultaa:  Ruotsi
Hopeaa:  Itävalta
Pronssia:  Sveitsi
4:  Saksa
5:  Tšekkoslovakia
6:  Ranska
7:  Britannia
8:  Latvia
9:  Romania
Juvenali Alaskalainen

| Juvenali Alaskalainen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1761 Jekaterinburg, Venäjä
Kuollut: 1796 Kuinerrak, Alaska, Venäjän Amerikka
Ammatti:  insinööriupseeri
Titteli:  pappismunkki
Muut tiedot
Aktiivisena:  1794–1796
Pyhittäjä Juvenali Alaskalainen (s. Jakov Fjodorov Govoruhin, 1761 Jekaterinburg, Venäjä – 1796 Kuinerrak, Alaska) oli Amerikan ensimmäinen ortodoksinen marttyyri.
Hän oli osa ns. Kad’jakin missiota, joka koottiin Valamon ja Konevitsan luostareista lähetystyön aloittamiseksi Venäjän Amerikassa. Hän kuoli marttyyrina yuppik-eskimoiden käsissä nykyisen Alaskan mantereella vuonna 1796. Hänen muistopäivänsä ovat 2. heinäkuuta ja 24. syyskuuta, sekä Amerikan ensimmäisten marttyyrien muistopäivä 12. joulukuuta.
Elämä

Jakov Fjodorov Govoruhin syntyi vuonna 1761. Hänen isänsä oli Fjodor Govoruhin, joka toimi Nertšinskin kaivoksissa sulattomestarina. Myös Jakov itse työskenteli Kolyvanissa Voskresenskiĭn kaivoksilla vänrikin arvoisena insinööriupseerina. Vuonna 1791 hän lähti tästä tehtävästä omasta tahdostaan ja tuli Valamon luostariin. Vuonna 1793 hänet valittiin Amerikan missioon ja vihittiin munkiksi ja sitten papiksi. Hän sai nimen Juvenali Jerusalemin ensimmäisen patriarkan Juvenalioksen mukaan.
Vuonna 1793 Valamon ja Konevitsan luostareista valittiin kymmenen henkilöä palvelemaan lähetyssaarnaajina Venäjän Amerikassa. Tämän joukon johtajana oli arkkimandriitta Ioasaf Bolotov, ja siihen kuului hänen lisäkseen kolme muuta pappismunkkia, mm. pappismunkit Juvenali ja Makari, sekä yksi munkkidiakoni ja yksi tavallinen munkki nimeltä German, ja lisäksi neljä noviisia. Heidän määränpäänsä oli Kodiakin saarella Alaskanlahdella sijainnut venäläinen siirtokunta. He matkustivat sinne ensin Siperia halki ja sitten ylittäen pohjoisen Tyynenmeren. Matkaa tuli yli 10,000 kilometriä. He saapuivat perille 24. syyskuuta 1794. Siirtokunta oli hyvin alkeellinen, ja olot jokseenkin epävakaat. Luvattua kirkkoa ei ollut, ja ilmeisesti luvattuja kolmen vuoden elintarvikkeita ei myöskään ollut missään.
Perille saapumisen jälkeen pappismunkit Juvenali ja Makari kulkivat kahden kuukauden aikana Kodiakin saaren ympäri ja kastoivat kaikki paikalliset alkuasukkaat, jotka olivat sugpiaq-eskimoita, yhteensä 6,000 henkeä. Vuonna 1795 isä Juvenali lähti mantereelle, ja hän kastoi chugach-eskimoita Nuchekissa ja dena’ina-intiaaneja Kenaissa. Seuraavana vuonna hän jatkoi länteen Iliamnajärven länsipuolelle ja kulki “mannermaan pohjoisella rannikolla kaukana Aljaskan tuolla puolen yhdessä kolmen [venäläisen] pyyntimiehen ja muutamien äskenkastettujen kenailaisten kanssa, ja siellä hänet tappoivat sikäläiset ihmiset, jotka kuuluvat sellaisiin kansoihin, joita me emme vielä ole alistaneet [venäläisten valtaan].”
Kuolema

Isä Juvenali kuoli Kuinerrakin kylässä Kuskokwimjoen suulla vuonna 1796.
Vääriä tietoja hänen kuolemastaan tuli laajalti suuren yleisön tietoon ensin isä Ioann Veniaminovin kautta ja myöhemmin väärennetyn “Isä Juvenalin päiväkirjan” kautta. Viimeksi mainitun oli sepittänyt tunnettu huijari Ivan Petroff.
Isä Ioann 
Veniaminov kirjoitti (1840, II: 155–156/1984: 235) hänen kuolemastaan seuraavaa:
» Syynä hänen kuolemaansa sanotaan olleen ei niinkään se, että hän kielsi useiden vaimojen pitämisen, kuin se, että sikäläiset tojonit ja muut korkea-arvoiset henkilöt olivat antaneet hänelle lapsensa koulutettaviksi Kad’jakissa, mutta sitten he olivat tulleet katumapäälle ja ottivat hänet kiinni ja ottivat lapsensa häneltä pois ja sitten tappoivat hänet petkuttajana. Sanotaan, että i. Juvenaliĭ ei villien hyökätessä hänen kimppuunsa edes ajatellutkaan pakenemista taikka puolustautumista, missä hän olisi aivan hyvin voinut onnistua, sillä hänellä oli mukanaan tuliaseita. Mutta tekemättä minkäänlaista vastarintaa hän antoi itsensä heidän käsiinsä ja pyysi ainoastaan armoa matkatovereilleen, mihin suostuttiinkin. Myöhemmin amerikkalaiset kertoivat, että i. Juvenaliĭ, ollessaan jo tapettuna, nousi ylös ja käveli kohti tappajiaan, sanoen näille jotakin (todennäköisesti samaa kuin aiemminkin). Ajatellen hänen yhä olevan elossa villit jälleen hyökkäsivät hänen kimppuunsa ja löivät häntä. Mutta hän nousi jälleen ylös ja käveli heidän perässään. Lopulta, päästäkseen hänestä viimeinkin eroon, villit hakkasivat hänet kappaleiksi. Ja silloin vaikeni tämä hurskas saarnaaja, jota voidaan kutsua marttyyriksi. Mutta samojen amerikkalaisten kertoman mukaan siitä paikasta, jossa hänen maalliset jäännökset olivat, ilmestyi siinä samassa taivaaseen saakka ulottunut savupatsas. Kuinka kauan tämä ilmestys jatkui, siitä ei ole tietoa.»
Petroffin sepittämän “Isä Juvenalin päiväkirjan” on Lydia T. Black todistanut huijaukseksi. “Tämä jokseenkin innottomasti kirjoitettu dokumentti on ristiriidassa sekä kirkon että alkuasukkaiden perinteiden ja perimätiedon kanssa, siitä on Bancroft esittänyt tunnetussa Alaskan historiassaan yhteenvedon, ja vuosisadan ajan sitä pidettiin asiaa koskevana tärkeimpänä alkuperäislähteenä. Nyt sitä voidaan kuitenkin erittäin hyvin perustein pitää sepitteenä, jonka on kirjoittanut eräs Bancroftin avustaja.”
Aiheesta muualla

Linkkejä Alaskan ortodoksien sivuille, Saint Pachomius Library
America's New Saints — Protomartyrs Juvenal and Peter the Aleut. Lähde: Orthodox America, Issue 7, Vol. 1, No. 8. February, 1981.
Martyr Juvenal of Alaska Amerikan ortodoksisen kirkon sivuilla
Isä Michael Oleksan luentojen nauhoitteita:
The Monastic Mission to Kodiak and the First Fruits of the Harvest: St. Herman, St. Peter the Aleut, and others – Tape 1
The Monastic Mission to Kodiak and the First Fruits of the Harvest: St. Herman, St. Peter the Aleut, and others – Tape 2
St. Juvenaly Orthodox Mission (Kailua Kona, Havaji, Yhdysvallat)
For No One

| ”For No One” The Beatles |
| --- | --- | --- |

Kappaleen partituurin kansikuva
Kappaleen tiedot
 Albumilta: Revolver
 Äänitetty : 9., 16. ja 19. toukokuuta EMI Studios, Lontoo
 Julkaistu: 5. elokuuta 1966
 Tekijä(t): Lennon–McCartney
 Tuottaja(t): George Martin
 Tyylilaji: kamaripop
 Kesto: 02.01
 Levy-yhtiö: Parlophone
For No One on brittiläisen rockyhtyeen The Beatlesin kappale yhtyeen vuoden 1966 albumilta Revolver. Sen sävelsi ja sanoitti Paul McCartney. McCartney teki kappaleen ollessaan lomalla tyttöystävänsä Jane Asherin kanssa Klostersissa Sveitsissä maaliskuussa 1966. Hän teki kappaleen mahdollisesti Asherista. Kappaleen alkuperäinen työnimi oli ”Why Did It Die.”
Kokoonpano

Paul McCartney – laulu, bassokitara, piano, klavikordi
Ringo Starr – rummut, tamburiini, marakassit
Alan Civil – käyrätorvi
Erkki Seiro

Erkki Ilmari Seiro (18. toukokuuta 1944 Helsinki – 7. huhtikuuta 2023 Helsinki) oli suomalainen dokumenttielokuvatuottaja ja -ohjaaja.
Seiron vanhemmat olivat Veikko Gunnar Seiro ja terveyssisar Hanna Helmi Hämäläinen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1964 Joensuun lyseosta ja opiskeli Taideteollisessa oppilaitoksessa.
Seiro toimi freelance-elokuvaäänittäjänä ja -leikkaajana 1967–1970 ja oli Jörn Donner Productions Oy:n elokuvaleikkaajana 1970–1973, Filmi-ässä Oy:n tuotantopäällikkönä ja ohjaajana 1973–1976 sekä vuodesta 1976 Ruutukuva Oy:n toimitusjohtajana ja ohjaajana.
Seiro oli Suomen elokuvatyöntekijät ry:n johtokunnan jäsen 1970–1973, Suomen elokuva-arkisto ry:n johtokunnan jäsen vuodesta 1974, valtion kamerataidetoimikunnan puheenjohtaja 1971–1974, Taiteen keskustoimikunnan jäsen 1971–1974 ja vuodesta 1977, valtion elokuvataidetoimikunnan jäsen vuodesta 1977 sekä elokuvauudistustyöryhmän puheenjohtaja vuodesta 1976 alkaen.
Seiro on haudattu Hietaniemen hautausmaalle.
Filmografiaa

Lapualaismorsian (1967) äänittäjä
Asfalttilampaat (1968) äänittäjä
Vihreä leski (1968) äänittäjä
Kesyttömät veljekset (1969) leikkaaja
Perkele! Kuvia Suomesta (1971)  ohjaaja, leikkaaja, äänittäjä, suunnittelija
Lampaansyöjät (1972) leikkaaja
Rakentajat (1978) dokumentti Rakennustyöläisten liitosta, ohjaaja
Työtä Suomen hyväksi (1981) dokumentti SKP:stä, ohjaaja, tuottaja, käsikirjoittaja
Haukiukko (1982) dokumentti Suomen sisävesien kaloista ja kalastajista, ohjaaja, käsikirjoittaja, tuottaja
Kaukana Kostamuksessa (1984) dokumentti Kostamuksen kaivoskaupungista, ohjaaja, tuottaja, käsikirjoittaja
Jatkosota 1941–1944. II osa (1986) ohjaaja
Lapin sota 1944–1945 (1986) ohjaaja
Asetakissa (1988) dokumentti suomalaisesta sotilaasta vuosina 1939–1944, ohjaaja
Kylmää kultaa (1988) dokumentti Lapin kullankaivajista, ohjaaja, käsikirjoittaja, tuottaja
Kodin onni (1989) dokumentti muutamista helsinkiläiskodeista 1988–1989, ohjaaja, käsikirjoittaja, tuottaja
Oitsaa ei enää ole (1999)  henkilödokumentti merimies Oiva Holsteinista, Oitsasta, käsikirjoittaja, ohjaaja, kuvaaja, leikkaaja
Hannu, Kerttu ja Freud (2010) dokumentti, ohjaaja
Levande (2010) musiikkidokumentti, käsikirjoittaja, ohjaaja, kuvaaja, tuottaja
Forum Nokia

| Forum Nokia |
| --- | --- |

 Forum Nokian etusivu helmikuussa 2011
Verkkosivusto:  http://forum.nokia.com/
Avattu:  1998
Suljettu:  2011
Nykyinen tila:  suljettu
Forum Nokia oli Nokian vuonna 1998 perustettu maailmanlaajuinen kehittäjäyhteisö ja tukiohjelma, jolla Nokia antoi kehittäjien käyttöön teknistä tietoa mobiilisovellusten kehitysalustoista sekä teknistä tietoa Nokian laitteista ja laitesimulaattoreista. Lisäksi sivustolla tarjottiin kehittäjille sovelluksia, sovelluskehittimiä ja ohjelmointirajapintoja sekä teknistä tukea ja teknisiä neuvontapalveluja.
Palvelu oli omana aikanaan merkittävä kommunikointiväline Nokian ja sovelluskehittäjien välillä, ja esimerkiksi Motorola pyrki vuonna 2006 kehittämään itselleen vastaavanlaista palvelua.
Forum Nokia korvattiin vuonna 2011 Nokia Developer -sivustolla.
Erkki Seppä

Jaakko Salo orkestereineen vuonna 1960. (Vasemmalta Seppo Rannikko, Erkki Seppä, Jaakko Salo ja Raimo Sarkio.)
Erkki Seppä on suomalainen basisti, joka oli Suomen 18:nneksi eniten levyttänyt studiomuusikko vuonna 2008. Seppä toimi basistina Jaakko Salon vakiokokoonpanossa Scandiassa ja avusti televisiossa ohjelmissa, kuten Lauantaileikeissä.
Seppä toimi vakiobasistina Kulttuuritalon Aulan tansseissa. Seppä hoiti basistin tehtäviä myös Reino Bäckmannin laulamilla singleillä, jotka tehtiin salanimellä Little Ray. Seppä on saanut valtion ylimääräisen taiteilijaeläkkeen.
Aiheesta muualla

Erkki Seppä Elonetissä.
Ylen Elävä arkisto
Etelävaltioiden lippu

Ensimmäinen lippu, (Stars and Bars), käytössä 1861-1863
Toinen lippu, (Stainless Banner), käytössä 1863–1865
Kolmas ja viimeinen lippu (Blood-Stained Banner), käytössä vuonna 1865
Etelävaltioiden lipuilla (engl. flags of the Confederate States of America) tarkoitetaan Yhdysvaltain sisällissodan aikana erkaantuneen Amerikan konfederaation käyttämiä lippuja. Etelävaltioiden virallisia lippuja oli kolme. Nykyään eniten julkisuudessa näkyvä Etelävaltioiden lippu oli sotalippu, joka ei koskaan ollut siviilihallituksen virallisessa käytössä.
Viralliset liput

Ensimmäinen lippu, Stars and Bars, oli käytössä 1861–1863. Siinä on Itävallan lipun tapaan kolme vaakasuoraa raitaa, joista valkoinen on kahden punaisen välissä. Vasemmassa ylänurkassa on sininen neliö, jossa on ympyrän muodossa tähtiä. Ensimmäisessä versiossa tähtiä oli seitsemän, ja niitä lisättiin uusien osavaltioiden liittyessä konfederaatioon. Viimeisimmässä versiossa on kolmetoista tähteä, jotka edustavat konfederaation yhtätoista osavaltiota sekä Missouria ja Kentuckyä, jotka eivät koskaan erkaantuneet unionista.
Toinen lippu, niin sanottu tahraton lippu (engl. Stainless Banner), oli valkoinen lippu, jonka vasemmassa yläkulmassa oli armeijan käytössä ollut sotalippu. Sen ajateltiin olevan liian lähellä antautumisen merkkinä käytettävää valkoista lippua, joten siihen lisättiin punainen pystysuora raita oikeaan reunaan. Tätä kolmatta ja viimeistä lippua kutsutaan veren tahraamaksi lipuksi (engl. Blood-Stained Banner). Se ehti olla käytössä vain kaksi kuukautta ennen konfederaation antautumista ja sodan loppua.[lähde? ]
Sotalippu

Ensimmäisen lipun samankaltaisuus Yhdysvaltain lipun kanssa johti monesti sekaannuksiin, koska ne oli vaikea erottaa toisistaan taistelukentällä. Se aiheutti suuria ongelmia etenkin Bull Runin taistelussa, kun sotilaat ampuivat omiaan luullessaan niitä viholliseksi. Lippu korvattiin taistelukentillä Etelän ristiksi (engl. Southern Cross) kutsutulla lipulla, Siinä on punaisella taustalla valkoisilla ääriviivoilla tummansininen vinoristi, jossa on kolmetoista valkoista konfederaation osavaltioita kuvaavaa tähteä.