stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sota Jenkinsin korvasta
Sodan syyt

Sota sai erikoisen nimensä 9. huhtikuuta 1731 sattuneesta tapauksesta, jossa Espanjan rannikkovartiosto nousi brittiläisen merenkulkijan Robert Jenkinsin Rebecca-nimiseen prikiin lähellä Havannaa.  Välikohtauksen aikana häneltä leikattiin korva. Myöhemmin tehdessään selontekoa tapauksesta Jenkins esitteli korvaansa parlamentin alahuoneelle ja kertoi espanjalaisen kapteenin Juan de León Fandiñon loukanneen sanallisesti hänen lisäkseen myös Britanniaa. Vaikka todisteiden mukaan Jenkins oli syyllistynyt rosvoukseen, tapauksen herättämä espanjanvastainen lehdistökampanja suitsutti kostoa ja sotaa.
Sodan todellinen syy oli maiden välillä Utrechtin rauhan yhteydessä 1713 solmittu orjien ja tavaroiden 30-vuotiseksi sovittu kauppaoikeussopimus asiento, joka antoi sodalle sen espanjankielisen nimen. Asienton perusteella britit saivat luvan kuljettaa Amerikkaan rajattoman määrän orjia sekä sovitun määrän kauppatavaraa. Aikaa myöten espanjalaiset tulivat epäluuloisiksi ja epäilivät brittien venyttävän sopimuksen kohtia hyödykseen. Lisäksi maat olivat usein sodassa toisiaan vastaan 1700-luvun alkupuolella. Vuosina 1727–1729 käydyn Englannin–Espanjan sodan päättäneen Sevillan sopimuksen myötä britit luovuttivat Espanjalle oikeuden seurata ja valvoa asientossa määrättyjen rajoitusten noudattamista.
Vaikka Espanjalla oli laillinen oikeus tutkia brittiläisten alusten lasti, sitä pidettiin kuitenkin merenkulun häirintänä. Jenkinsin korva ja vastaavat tapaukset toistuivat, ja viimein Espanja sanoi irti brittien orjakauppaoikeuden.  Alahuone asetti lain, joka kielsi Espanjalta laivojen tarkastamiset. Rauhan kannalla sekä salakuljetusta vastaan ollut pääministeri Robert Walpole määrättiin esittämään vastalauseen Espanjalle, joka tarjosikin tuolloin merkittävää 95 000 punnan summaa korvaukseksi brittiläiselle kauppalaivastolle. Vastalauseessa vaadittiin myös nimettyjen espanjalaisten merivartioston kapteeneiden rankaisemista, mutta tähän kohtaan Espanja ei tarjonnut vastinetta. Sovittelutarjous hylättiin ja Britannia kutsui takaisin suurlähettiläänsä 14. toukokuuta 1739. Parlamentin ja kuningas Yrjö II:n painostuksesta pääministeri Walpole joutui julistamaan sodan 23. lokakuuta.
Sota

Sodassa käytiin useita taisteluita ja sen aikana kaapattiin monta laivaa molemmin puolin. Ensimmäinen merkittävä taistelu oli Portobellon taistelu marraskuussa 1739, jolloin vara-amiraali Edward Vernon valtasi kuuden linjalaivan avulla Espanjalle tärkeän meritukikohdan Portobellon Panamassa.
Ympyrä tavallaan sulkeutui, kun Bahamasaarilta toiminut kapteeni Thomas Franklandin komentama fregatti HMS Rose hyökkäsi espanjalaisen saattueen kimppuun 15. kesäkuuta 1742. 24-tykkinen brittisotalaiva valtasi tuolloin kaapparina toimineen Juan de León Fandiñon komentaman 10-tykkisen aluksen. Briteille sota oli pitkälti menestyksetöntä ja aiheutti heille suuret tappiot. Kommodori George Anson onnistui kuitenkin ryöstelemään latinalaisen Amerikan rannikkoalueita ja purjehtimaan maailman ympäri kaapaten matkalla espanjalaisen Manilan kaljuunan.
Vuoteen 1742 mennessä Itävallan perimyssota oli nielaissut mukaansa lähes kaikki Euroopan valtiot. Britannian ja Espanjan sotatoimet siirtomaissa vähenivät sodan siirtyessä lähinnä Euroopassa käytäväksi. Rauhanneuvottelut aloitettiin Bredan kokouksessa 1746 ja päättyivät Aachenissa 1748 kirjoitettuun rauhansopimukseen, jossa asiento palautettiin briteille.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
History1700s.com: The War of Jenkins's Ear (Arkistoitu – Internet Archive)
Aikalaispilakuva, jossa pääministeri Walpole yllyttää Britannian leijonan espanjalaisen kyntäjän (jonka auraa vetää joukko brittiläisiä merimiehiä) kimppuun. Taustalla Fandiño on leikkaamassa Jenkinsin korvaa, ja taaempana käydään meritaistelua brittiläisen ja espanjalaisen laivojen kesken.
George Ansonin komentama brittialus Centurion valtaa espanjalaisen Nuestra Señora de Covadonga -kaljuunan 20. kesäkuuta 1743. Samuel Scottin maalaus vuodelta 1772.
Janne Virtanen (voimamies)

Janne Virtanen (s. 15. marraskuuta 1969) on janakkalalainen voimamies, joka on voittanut maailman vahvin mies -kilpailun ja useita Suomen vahvin mies -kilpailuita. Hän on ammatiltaan kirvesmies ja hänen harrastuksiaan ovat keilailu, kalastus ja rullaluistelu. Janne Virtanen palasi maailman huipulle vuonna 2007 saavuttaen paikan Maailman vahvin mies -kilpailuun ollen 5. GP-kilpailussa Norjan Gulissa.
Saavutuksia

Maailman vahvin mies 1. 2000
Maailman vahvin mies 2. 1999
Maailman vahvin mies 3. 2001
Joukkue-MM 1. 1999
Joukkue-MM 1. 2000
Joukkue-MM 1. 2001
Joukkue-MM 1. 2003
Euroopan vahvin mies 2. 2001
Suomen vahvin mies 1998
Suomen vahvin mies 1999
Suomen vahvin mies 2000
Suomen vahvin mies 2001
18 SM-mitalia painista
MM-hopeaa sumopainista
Eino Virtanen (painija)

Eino Mauno Virtanen (19. elokuuta 1908 Uskela – 3. joulukuuta 1980 Helsinki) oli suomalainen kilpapainija ja olympiamitalisti.
Eino Virtanen paini olympiapronssia Berliinin kisoissa 1936. Hän aloitti urakkansa kreikkalais-roomalaisen painin välisarjassa voittamalla selätyksellä unkarilaisen Vinczen ajassa 9.02 ja italialaisen Tozzin ajassa 15.03 sekä 3–0–pistevoitolla turkkilaisen Boytorunin. Neljännessä ottelussaan Virtanen hävisi selätyksellä Saksan Fritz Schäferille ja viimeisessä ottelussaan pistein 3–0 Ruotsin Rudolf Svedbergille.
Virtanen jatkoi painiuraansa vielä sodan jälkeen ja voitti Euroopan mestaruuden vapaapainin keskisarjassa 1946.
Seuratasolla Eino Virtanen edusti Turun Tovereita, Helsingin Kisa-Veikkoja, Helsingin Paini-Miehiä ja Jyväskylän Voimailijoita.
Virtasen isoveli oli kestävyysjuoksussa kaksi olympiamitalia saavuttanut Lauri Virtanen.
Saavutuksia

Olympiapronssia Berliini 1936 (kreikkalais-roomalainen paini, sarja 72 kg)
EM-kultaa 1946 (vapaapaini, sarja 79 kg)
EM-pronssia 1939 (kreikkalais-roomalainen paini, sarja 72 kg)
Työläisolympiahopeaa 1931
SM-kultaa kreikkalais-roomalaisessa painissa 1936, 1939, 1943 ja 1945 (sarja 72 kg)
SM-kultaa vapaapainissa 1946 (sarja 79 kg)
Višegradin joukkomurha

Mehmed Paša Sokolovićin silta, joka toimi yhtenä joukkomurhan näyttämönä.
Višegradin joukkomurha oli Bosnian sodan tapahtuma Višegradin kaupungissa Bosnia ja Hertsegovinassa. Serbipoliisit ja -sotilaat murhasivat kaupungissa bosniakkisiviilejä. Kansainvälisen Jugoslavia-tuomioistuimen mukaan serbit tappoivat Višegradissa ja sen ympäristössä noin 3 000 bosniakkia.
Ennen sotaa Višegradissa oli noin 14 000 bosniakkia. Sodan alkuvaiheissa serbialaiset ryhmät systemaattisesti hyökkäsivät bosniakkien kimppuun tavoitteenaan heidän poistaminen kaupungista. Merkittävin serbialainen ryhmittymä, joka syyllistyi Višegradin joukkomurhaan oli Valkoiset kotkat, jota johti Milan Lukić. Valkoiset kotkat hyökkäsivät useasti Višegradin bosniakkeja kohtaan. Ryhmä syyllistyi raiskauksiin, kidutukseen, silpomisiin, sekä bosniakkien pakottamiseen työhön ja muuttoon. Se oli ensimmäisiä esimerkkijä serbien bosnikkiväestön etnisistä puhdistuksista.
Serbit tappoivat useita bosniakkeja historiallisella Mehmed Paša Sokolovićin sillalla ja Drinajoen rannoilla. Kuolleet ja puolikuolleet uhrit heitettiin sillalta jokeen. Lisäksi monia bosniakkeja sullottiin Višegradin taloihin ja poltettiin elävältä. Kaupungin lähistöllä oli myös Vilina Vlasin kylpylä, joka oli yksi Bosnian sodan pahamaineisimpia leirejä, jossa bosniakkinaisia ja -tyttöjä raiskattiin ja pahoinpideltiin.
Višegradin tapahtumat pysyivät pitkään salassa. Serbit sulkivat kaupungin, minkä takia uutisten kerääminen sieltä oli hyvin vaikeaa. Vasta vuonna 1996 The Guardian -lehden toimittaja Ed Vulliamy pystyi paljastamaan Višegradin tapahtumat muulle maailmalle.
Erkki Virtanen (kansliapäällikkö)

| Erkki Virtanen |
| --- | --- |
 Erkki Virtanen heinäkuussa 2012.
Työ- ja elinkeinoministeriön kansliapäällikkö
 1998–2015  
Edeltäjä:  Matti Vuoria
Seuraaja:  Jari Gustafsson
Henkilötiedot
Syntynyt: 12. toukokuuta 1950 Urjala
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  virkamies, kansliapäällikkö
Tiedot
Koulutus:  valtiotieteen kandidaatti (1971)
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto
Erkki Virtanen (s. 12. toukokuuta 1950 Urjala) on suomalainen virkamies. Hän toimi työ- ja elinkeinoministeriön kansliapäällikkönä syksyyn 2015, jolloin jäi eläkkeelle.
Virtanen valmistui valtiotieteen kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1971. Hän aloitti uransa Tilastokeskuksessa, siirtyi sieltä valtiovarainministeriöön budjettisihteeriksi 1978, budjettiosaston apulaisosastopäälliköksi 1989 ja budjettipäälliköksi 1995. Hänestä tuli kauppa- ja teollisuusministeriön kansliapäällikkö 1998, ja sen yhdistyessä työministeriön kanssa vuonna 2008 hänestä tuli uuden ministeriön kansliapäällikkö.
Virtasta on pidetty yhtenä Suomen vaikutusvaltaisimmista valtion virkamiehistä. Hän tuli tunnetuksi 1990-luvun laman aikaan toimiessaan valtiovarainministeriön apulaisbudjettipäällikkönä. Hän oli pääasiassa vastuussa tuolloin tehdyistä leikkauspäätöksistä yhdessä silloisen budjettipäällikkö Raimo Sailaksen kanssa.
Kirjallisuutta

Murto, Eero: Virtanen. Kansliapäällikkö Erkki Virtasen 60-vuotistaival.  Helsinki:  Edita, 2010.  ISBN 978-951-37-5763-2
Viskoosa (yhtiö)

Viskoosa Oy oli Ouluun Mustasaareen Hietasaaren kaupunginosaan toisen maailmansodan jälkeen suunniteltu keinokuitutehdas.
Viskoosa Oy oli suomalaisten ja neuvostoliittolaisten perustama yhteisyritys, jonka rakentamiseen oli tarkoitus käyttää Neuvostoliiton saksalaisilta haltuunsa ottamia varoja. Pääasiassa sulfiittiselluloosaa raaka-aineena käyttävä teollisuuslaitos olisi tehnyt viskoosia ja muita keinokuituihin liittyviä tuotteita. Tehtaan arvioitiin tuottavan aluksi noin 1 400–2 000 tonnia ja myöhemmin jopa 4 000–6 000 tonnia viskoosia. Työntekijöitä arvioitiin tarvittavan 1400–1500, pääasiassa naisia. Yrityksen hallituksen puheenjohtaja oli Neuvostoliitosta ja varapuheenjohtaja Suomesta. Toimitusjohtajana toimi Ilmari Harki
Oulun kaupungin edustajana neuvotteluissa toimi Oulun kaupunginjohtaja Eino J. Leino. Kaupunginvaltuusto hyväksyi alustavan sopimuksen tehtaan ja sen työntekijöiden asuinalueen rakentamisesta Mustasaareen 17. elokuuta 1948. Tehdas oli tarkoitus rakentaa nykyisten Hietasaarentien ja Holstinsalmentien risteykseen, ja työntekijöiden asuinalue tehdasalueen jatkoksi nykyisen leirintäalueen paikkeille. Oulun etuna pidettiin energian saatavuutta, kuljetusyhteyksiä ja mahdollisuutta laskea jätevedet mereen. Sopimuksen mukaan yhtiön tuli aloittaa rakentaminen vuoden 1948 loppuun mennessä ja tuotanto vuoden 1952 loppuun mennessä.
Viskoosan oli tarkoitus tehdä lopullinen päätös tehtaan rakentamisesta yhtiökokouksessa lokakuussa 1948. Syyskuun lopulla syysmyrsky nosti meriveden Oulussa tavallista korkeammalle ja vesi tulvi Mustasaareen, jossa Viskoosan työntekijöitä oli töissä. Myrskyn jälkeen apulaistoimitusjohtaja Pirasozkow kävi tutustumassa alueeseen valmistellakseen rakennustöiden aloittamista, mutta rakennustyöt keskeytettiin ja lopulta koko tehdashanke raukesi ja se haudattiin vähin äänin. Syitä tehdashankkeen raukeamiseen ei tiedetä, mutta ainakin Hietasaaren asukkaiden mielestä syysmyrsky aiheutti hankkeen kaatumisen.
Vislaanit

Länsislaavilaiset heimot kartalla 800- ja 900-luvuilla.
Vislaanit olivat Veikselin yläjuoksulla elänyt slaavilainen heimo. Vislaanien varhaisia keskuksia oli Krakova. Vislaanien entistä asuinaluetta kutsutaan nimellä Pien-Puola erotukseksi Isosta-Puolasta, joka on saanut nimensä polaanien mukaan. Polaanien ruhtinas Mieszko I valloitti vislaanien maat 900-luvun aikana.
Sosiaalinen kuntoutus

Sosiaalinen kuntoutus on yhtäältä kaikkia kuntoutuksen muotoja kattava yleiskäsite, mutta toisaalta sanaa käytetään myös pyrittäessä eri tavoin tukemaan vaikeasti syrjäytyneiden henkilöiden (esimerkiksi päihde- ja huumeongelmaiset henkilöt, vankilasta vapautuvat, syvää masennusta potevat ja äärimmäisestä yksinäisyydestä kärsivät henkilöt) paluuta yhteiskunnalliseen osallisuuteen ja tyydyttävään elämän laatuun.
Sosiaalihuoltolain uudistuksen myötä sosiaalinen kuntoutus on saamassa ensimmäistä kertaa lainmukaisen määritelmän. Lain on suunniteltu astuvan voimaan vuonna 2015.
Sosiaalinen kuntoutus suppeassa mielessä

Konkreettisimmillaan sosiaalinen kuntoutus määritellään sopeutumisvalmennuksena. Varhaisimmat sosiaalisen kuntoutuksen muodot löytyvät eri maissa kroonisten mielenterveyspotilaiden, päihdeongelmaisten ja vapautuvien vankien kuntoutuksesta, jolloin asiaan liitetään psyykkinen näkökulma, ja puhutaan psykososiaalisesta kuntoutuksesta. Sopeutumisvalmennuksen käsite on suomalaisessa kuntoutuksessa rajautunut vaikean vammaisuuden ja sairauden aiheuttaman elämänmuutoksen tukemiseen, mutta toimintamuodoiltaan ja tavoitteiltaan sopeutumisvalmennus on rinnastettavissa sosiaalisen kuntoutuksen muotoihin päihdekuntoutuksessa, mielenterveyskuntoutuksessa tai vaikkapa peliriippuvuuteen liittyvissä interventioissa.
Stakesin Erkki Kemppainen erottaa kolme sosiaalisen kuntoutuksen määrittelytapaa
sosiaalisen toiminnan kontekstin parantaminen
kaiken kuntoutuksen sosiaalinen näkökulma
erityinen sosiaalinen kuntoutus
Hinkan, Koiviston ja Haverisen kirjallisuuskatsaus sosiaalisen kuntoutuksen työmuodoista tuotti suomalaisesta käytännöstä seuraavat kohderyhmät
syrjäytymisuhan alla olevat 15–17-vuotiaat nuoret
17–24-vuotiaat nuoret aikuiset
mielenterveyskuntoutujat
maahanmuuttajat
kehitysvammaiset
päihteidenkäyttäjät
pitkäaikaistyöttömät
Sosiaalinen kuntoutus kattokäsitteenä

Sosiaalinen kuntoutus saa laajan merkityksen siitä seikasta, että kuntoutuksen yleinen tavoite on sosiaalinen integraatio tai inkluusio. Tässä ilmaisussa heijastuu kuntoutuksen alkuperäinen sanamuoto – rehabilitaatio – ”kunnian, ihmisarvon, ihmisoikeuksien käytännöllinen palauttaminen. Kattokäsitteenä sosiaalinen kuntoutus tarkoittaa edellä’ siteeratun Kemppaisen määrittelyn kahta ensimmäistä vaihtoehtoa. Yleisessä mielessä on siis perusteltua kysyä, ketä tai mitä tulisi sosiaalisesti kuntouttaa, yksilöä vai yhteiskuntaa. 

Sosiaalinen kuntoutus määritellään usein myös sosiaalisen toimintakyvyn tukemiseksi/kehittämiseksi. Jos tässä määritelmässä halutaan välttää yksilönäkökulmaa, voidaan yhtä hyvin puhua sosiaalisen vuorovaikutuksen edellytysten tukemisesta ja parantamisesta. Tällöin yhteys kattokäsitteen ja suppean määritelmän välillä avautuu. Sosiaalinen kuntoutus on kaikkien niiden toimintamuotojen kokoelma, jotka tukevat sosiaalista toimintakykyä tai sosiaalisen vuorovaikutuksen edellytyksiä hänen elämäntilanteessaan.
Sosiaalisen kuntoutuksen tulevaisuus

Sosiaali- ja terveydenhuollossa ja laajemminkin hyvinvointipolitiikassa ovat jatkuvasti lisääntyneet kansalaisten omatoimisuuteen ja aktiivisuuteen kohdistuvat vaatimukset. Tällä kehityksellä on suora ja monin tavoin myös epäsuora vaikutus sosiaaliseen syrjäytymiskehitykseen. Jos henkilö ei pysty huolehtimaan omasta toimeentulostaan ja hyvinvoinnistaan, kestää yhä kauemmin ennen kuin yhteiskunnan palvelujärjestelmät ehtivät hänen avukseen. Oletusarvo on, että jokaisen kansalaisen tulisi ottaa entistä enemmän vastuuta omasta ja läheistensä hyvinvoinnista. Ongelmallisissa tilanteissa ratkaisuksi esitetään sosiaalisen toimintakyvyn yleistä lisäämistä. Tämä kehitys näkyy selvästi esimerkiksi alan kansainvälisen järjestön (International Association for Psychological Rehabilitation Sevices, IAPRS) periaateohjelmassa
tunnustetaan inhimillisten kykyjen alikäyttö
varustetaan kansalaiset erilaisilla sosiaalisilla taidoilla
jokaisella on oikeus ja velvollisuus itsemääräämiseen
kaikki palvelut on tarjottava mahdollisimman normaaleina palveluina
ihmisten tarpeet ja heidän hoitonsa ovat yksilöllisiä
ammattihenkilöiden on sitouduttava tehtäväänsä
palvelu annetaan läheisessä palvelusuhteessa ilman valtasuhteen luomia esteitä
ongelmiin on puututtava mahdollisimman varhain
olennaista on ympäristön muuttaminen
työ on keskeinen lähtökohta
palveluissa on ensi sijassa sosiaalinen lähtökohta kuin lääketieteellinen
painotetaan nykyhetkeä eikä menneisyyttä
Sosiaalisen kuntoutuksen tukemisen keskeiset muodot suomalaisen aineiston mukaan ovat
mahdollisimman inhimillinen ja pitkäkestoinen asiakkaan elämän rinnalla kulkeminen
luottamuksellisen asiakassuhteen syntyminen
työntekijän henkilökohtaiset ominaisuudet, kyky olla läsnä
asiakkaan omista toiveista liikkeelle lähteminen
asiakkaan vapaaehtoinen osallistuminen, motivaatio ja sitoutuminen työmuodon tai projektin tavoitteisiin
asiakkaan voimaantumisprosessin liikkeelle lähteminen ja eteneminen
kyky asiakkaan toimintakyvyn arviointiin ja sosiaalisen kuntoutuksen interventioiden toteuttaminen oikeassa järjestyksessä
asiakkaan ”toivon” ja positiivisen mielialan ylläpitäminen
Kirjallisuutta

Päihdekuntoutus ja yhdyskuntaseuraamukset.  Oikeusministeriö, 2006.
Rikoksista rangaistujen tuen tarve. Suositukset yhteistoiminnalle.  Sosiaali- ja terveysministeriö, 2006.  ISBN 952-00-1943-X
Aiheesta muualla

Kuntoutusportti
Kuntoutuksen ammattihenkilöt (Arkistoitu – Internet Archive)
Kimmo Virtanen

Kimmo Kalervo Virtanen (s. 7. toukokuuta 1973 Valkeakoski) on Akaan Toijalassa asuva suomalainen teatteriohjaaja ja käsikirjoittaja.
Ennen ohjaajan uraansa Virtanen toimi näyttelijänä.
Virtanen on ohjannut ja kirjoittanut useissa suomalaisissa ammattiteattereissa mm. Helsingin kaupunginteatterissa, Turun kaupunginteatterissa, Keski-Uudenmaan teatterissa, Kokkolan kaupunginteatterissa, Ahaa teatterissa, Teatteri Imatrassa, Rovaniemen teatterissa, Kemin kaupunginteatterissa, Samppalinnan kesäteatterissa, Tahtiteatterissa ja Kuopion uudessa kesäteatterissa. Tahtiteatteria ja Kuopion uutta kesäteatteria Virtanen oli myös perustamassa.
Virtanen on tehnyt laaja-alaisesti teatterin repertuaaria. Musikaalia, draamaa, lastenteatteria ja komediaa monilla eri näyttämöillä.
Tunnettuja ohjaustöitä ovat olleet mm. Helsingin kaupunginteatterin ohjaukset Vihaiinen leski, Mörköooppera, AtomiAatos, 12 Lahjaa Joulupukille, Siiri ja Sotkuinen Kerttu ja Pako päiväkodista. Edellämainituista Virtanen on ollut kirjoittamassa Mörköoopperaa, AtomiAatosta ja Pakoa päiväkodista. Ohjaustöihin kuuluu myös mm. Ahaa teatterin rap-musiikkinäytelmä Betoniviidakko, jonka Virtanen ohjasi ja kirjoitti ja johon Karri ”Paleface” Miettinen sävelsi ja sanoitti kappaleet. Turun kaupunginteatterille Virtanen on tehnyt lastennäytelmät Tivoli-pieni musikaali suurista tunteista, jonka Virtanen myös kirjoitti ja Mörköjen yö, jonka hän kirjoitti yhdessä Johanna Keinäsen kanssa. Kuopion uuden kesäteatterin useat musiikkinäytelmät, kuten Solisitina Olavi Virta ja Katri Helena - laulajatyttö. Virtanen ohjasi ja yhdessä  kirjoitti Sami Kojosen ja Johanna Keinäsen kanssa.
Aiheesta muualla

Kimmo Virtasen kotisivut
Tahtiteatterin kotisivut
Kuopion Uuden Kesäteatterin eli nykyisen Tahtiteatterin Kesäteatterin kotisivut[vanhentunut linkki]
Sembramänty

| Sembramänty |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Havupuut Pinophytina
Luokka::  Havupuut Pinopsida
Lahko::  Pinales
Heimo::  Mäntykasvit Pinaceae
Suku::  Männyt Pinus
Laji::  cembra
Kaksiosainen nimi
 Pinus cembra  L. 
 Alppisembran levinneisyys.
Katso myös
   Sembramänty Wikispeciesissä   Sembramänty Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Sembramännyn käpyjä ja siemeniä
Sembramännyn rungon poikkileikkaus vuosirenkaineen
Sembramänty eli sembra (Pinus cembra) on mäntyjen (Pinus) suvun havupuu, joka kasvaa luonnonvaraisena Euraasiassa. Sembramänty on usein jaettu kahteen alalajiin, alppisembraan (Pinus cembra subsp. cembra) ja siperiansembraan (Pinus cembra subsp. sibirica), mutta monet kasvitieteilijät pitävät siperiansembraa omana lajinaan Pinus sibirica.
Koko ja ulkonäkö

Alppisembra saavuttaa parhaimmillaan 25–35 metrin korkeuden ja 1,5 metrin läpimitan. Neulaset ovat viiden kappaleen ryhmissä samassa kääpiöoksassa, pituudeltaan 5–9 cm. Kävyt ovat 4–8 cm ja siemenet 8–12 mm pitkiä. Siemenissä on vain surkastunut siipi ja niitä levittääkin pähkinähakki.
Levinneisyys

Alppisembra kasvaa luonnonvaraisena Alpeilla ja Karpaateilla. Se kasvaa yleensä 1 500–2 200 metrin korkeudessa ja usein puurajalle saakka.
Siperiansembra kasvaa luonnonvaraisena Uralvuoristosta itään Siperiassa. Esiintymisalueen pohjoisosissa se kasvaa alhaalla (100–200 m), mutta etelämpänä korkealla vuoristossa (1 000–2 400 m) usein puurajalle saakka. Sillä on hieman suuremmat kävyt kuin alppisembralla. Siperiansembra, joka "pähkinöidensä" vuoksi on tärkeä ravintokasvi, sekoitetaan esimerkiksi käännöksissä usein setriin (ven. кедр).
Käyttö

Sembramänty on suosittu koristepuu, joka on kasvupaikan suhteen vaatimaton, mutta kasvaa luonnostaan aurinkoisilla ja ravinteikkailla paikoilla. Suomessa kasvatetaan lähinnä siperiansembraa, joka on kestävä Pohjois-Pohjanmaalle saakka.
Sembra on puulajina pehmeää. Sembraöljyä käytetään voiteisiin. Sembramännyn siemeniä käytetään ruoka-aineena.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Alppisembra – Pinus cembra
Metsävastaa: Sembramänty (Pinus cembra)
United States Department of Agriculture (USDA): Pinus cembra (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q147278  Wikispecies: Pinus cembra  BioLib: 2341  CoL: 4J24H  EoL: 1033596  EPPO: PIUCE  EUNIS: 150578  GBIF: 5285134  GRIN: 28427  iNaturalist: 363921  IPNI: 262848-1  IRMNG: 10210379  ITIS: 506605  IUCN: 42349  MoBotPF: 284963  NBN: NBNSYS0000042156  NCBI: 58041  NZOR: 03213161-3278-4d6d-bf25-e50bbd747785  Observation.org: 120656  Open Tree of Life: 61771  PalDat: Pinus_cembra  PFI: 165  PPE: pinus-cembra  Plant List: kew-2563139  PLANTS: PICE2  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:262848-1  RHS: 13061  Tropicos: 24900022  VASCAN: 7182  WFO: wfo-0000482273
Petri Virtanen (taiteilija)

| Petri Heikki Virtanen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 12. helmikuuta 1961 (ikä 63) Lohja
Kansalaisuus:   Suomi
Taiteilija
Ala:  Valokuvaaja
Petri Heikki Virtanen (s. 12. helmikuuta 1961 Lohja) on suomalainen taiteilija ja valokuvaaja. Hänet tunnetaan myös taiteilijanimillä ”Visio” ja ”Graveyard Virtanen”. Virtanen on tehnyt musiikkia, taidevalokuvaa ja videotaidetta.
Virtanen oli mukana Kiasman kokoelmanäyttelyssä Yöjuna – surrealistisia reittejä Kiasman kokoelmiin (2003), jossa esillä ollut valokuvateos hankittiin Kiasmaan. 
Virtasella on ollut näyttely Hippolytessä 1995 ja 2000.
Musiikki

Petri Virtanen on ennen nykyistä yhtyettään Petroleum Basea kuulunut Elastic Boredomiin, AAARGHH!iin, Purple Vomitiin, Dark Pulpiin, Succubusiin ja Aquasaurukseen.
Virtamittari

Perinteinen analoginen kiertokäämiampeerimittari.
Kuvassa on punaisella värillä esitetty kela, jossa kulkee mitattava virta.
Vihreällä värillä on esitetty palauttava jousi.
N ja S ovat magneetin navat.
Vanhanmallinen ampeerimittari Penn Station -metroasemalla New Yorkissa.
Virtamittari eli ampeerimittari on mittari, jolla mitataan sähkövirran hetkellistä suuruutta. On olemassa digitaalisia ja analogisia virtamittareita.
Sähkövirran suuruus havaitaan tavallisesti joko virran synnyttämän magneettikentän perusteella tai virta voidaan ohjata pienen vastuksen (sunttivastuksen) läpi ja mitata vastuksen ylitse syntyvä jännite; virta saadaan sitten selville jännitteestä Ohmin lain mukaisesti.