stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Nukkevaimo

| Nukkevaimo> Baby Doll |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Elia Kazan
Käsikirjoittaja:   Elia Kazan  Tennessee Williams 
Perustuu:  Tennessee Williamsin näytelmään 27 Wagons Full of Cotton
Tuottaja:   Elia Kazan  Tennessee Williams 
Säveltäjä:  Kenyon Hopkins
Kuvaaja:  Boris Kaufman
Leikkaaja:  Gene Milford
Tuotantosuunnittelija:  Richard Sylbert
Pääosat:   Karl Malden  Carroll Baker  Eli Wallach 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Newtown Productions
Levittäjä:  Warner Bros.
Ensi-ilta:  1956, Suomessa 1957
Kesto:  116 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Nukkevaimo (Baby Doll) on Elia Kazanin ohjaama yhdysvaltalainen draamaelokuva vuodelta 1956. Sen on virallisesti käsikirjoittanut Tennessee Williams oman näytelmänsä 27 Wagons Full of Cotton pohjalta, mutta ohjaaja Kazan on sanonut kirjoittaneensa siitä valtaosan itse Williamsin oltua sitoutunut elokuvahankkeeseen vain löyhästi. Kazan itse luonnehti elokuvaa mustaksi komediaksi. Se kertoo kahden kilpailevan puuvillanjalostajan taisteluista liike- ja naisasioissaan, ja kolmiodraaman pääosia esittävät Karl Malden, Carroll Baker ja Eli Wallach. Elokuva aiheutti suurta kohua seksuaalisuuden suorasukaisella käsittelyllään.
Juoni

Archie Lee Meigham (Malden) on velkaantunut ja alkoholisoitunut puuvillanpuhdistamon omistaja Yhdysvaltojen Mississippin osavaltiossa. Hänen teini-ikäinen vaimonsa Baby Doll (Baker) uhkaa jättää hänet ja muuttaa kaupunkiin. Kilpailevan yrittäjän Silva Vacarron (Wallach) tehtaalla syttyy tulipalo, josta hän epäilee Meighamia. Tilanteen kehittyessä hänestä tulee myös Baby Dollin uusi ihastus.
Vastaanotto

Brittiläinen The Times sanoi tuoreeltaan Nukkevaimon olevan ”mahdollisesti likaisin amerikkalainen teatterielokuva, jota on koskaan laillisesti esitetty”. Elokuva teki Carroll Bakeristä aikansa seksisymbolin ja vei Hollywoodin elokuvakerrontaa rohkeampaan suuntaan.
Nukkevaimo tuotti neljä Oscar-ehdokkuutta, muun muassa parhaan naispääosan sarjassa Carrol Bakerille. Kazan sai ohjauksestaan uransa kolmannen parhaan ohjauksen Golden Globe -palkinnon.
Helsingin Sanomien Mikael Fränti luonnehti Nukkevaimoa vuonna 1994 aistillisen hämmentäväksi alistamisen, rappion ja tuhon kuvaukseksi ja sanoi Kazanin ohjaustyötä täydelliseksi.
The New York Timesin kriitikot valitsivat Nukkevaimon vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Julie Christie

| Julie Christie |
| --- | --- |
 Julie Christie vuonna 1997.
Henkilötiedot
Syntynyt: 14. huhtikuuta 1941 (ikä 83) Assam, Chabua, Intia
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Duncan Campbell
Näyttelijä
Aktiivisena:  1957–
Merkittävät roolit:  Kultaseni Tohtori Živago Fahrenheit 451 Finding Neverland – tarinan lähteillä
Palkinnot
 Parhaan naispääosan Oscar  1965 Kultaseni 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Julie Christie elokuvassa Tohtori Živago.
Julie Frances Christie (s. 14. huhtikuuta 1941 Assam, Intia) on  Oscar-palkittu englantilainen näyttelijä.
Christie syntyi Intiassa englantilaisille vanhemmille. Hänen vanhempansa erosivat, kun hän oli vielä lapsi, ja hän muutti äitinsä kanssa Englantiin. Christie opiskeli näyttelemistä London’s Central School for Drama -oppilaitoksessa ja esiintyi teatterissa ensimmäisen kerran 1957.
Christien ensimmäinen merkittävä elokuvarooli oli John Schlesingerin ohjaamassa elokuvassa Billy Liar (1963), ja 1960-luvulla hänestä tuli nopeasti yksi aikansa kuuluisimmista englantilaisista näyttelijöistä. Hänen tunnetuimpia elokuviaan tältä ajalta ovat Kultaseni (1965), josta hän sai parhaan naispääosan Oscarin, Laran rooli David Leanin ohjaamassa elokuvassa Tohtori Živago (1965) ja kaksoisrooli François Truffaut’n romaanisovituksessa Fahrenheit 451.
Christie seurusteli 1970-luvulla Warren Beattyn kanssa, ja he tekivät yhdessä kolme elokuvaa: McCabe ja Mrs Miller, Shampoo ja Taivas saa odottaa. Christie esiintyi 1980-luvulla elokuvissa vain harvakseltaan, mutta 1990-luvulla hän teki vahvan paluun. Hän esitti Gertrudea Kenneth Branagh’n Hamlet-elokuvassa vuonna 1996 ja sai vuonna 1997 Oscar-ehdokkuuden roolistaan elokuvassa Hehkutuksia (Afterglow).
Viime vuosina hän on näytellyt muun muassa Matami Rosmertaa elokuvassa Harry Potter ja Azkabanin vanki (2004), Akhilleuksen äitiä Thetistä Troijassa (2004) sekä Emma du Maurieria elokuvassa Finding Neverland – tarinan lähteillä (2004). Vuonna 2006 valmistuneessa elokuvassa Away from Her Christie esitti Alzheimerin tautia sairastavaa naista, joka unohti olevansa naimisissa ja rakastui toiseen mieheen. Christie sai roolistaan Oscar-ehdokkuuden.
Filmografia

Rakkautta ratissa (1962)
Billy Liar (1963)
Kultaseni (1965)
Tohtori Živago (1965)
Fahrenheit 451 (1966)
Kaukana mielettömästä maailmasta (1967)
Petulia (1968)
McCabe ja Mrs Miller (1971)
Sanansaattaja (1971)
Kauhunkierre (1973)
Shampoo (1975)
Proteus-aika (1977)
Taivas saa odottaa (1978)
Valtapeli (1986)
Hamlet (1996)
Hehkutuksia (1997)
Harry Potter ja Azkabanin vanki (2004)
Finding Neverland – tarinan lähteillä (2004)
Away from Her (2006)
Red Riding Hood – Punahilkka (2011)
The Company You Keep – Ikuiset liittolaiset (2012)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Julie Christie Wikimedia Commonsissa
Julie Christie NNDB:ssä
Julie Felix

Julie Felix Alankomaiden televisiossa 1967.
Julie Felix (14. kesäkuuta 1938 Santa Barbara, Kalifornia – 22. maaliskuuta 2020 Chorleywood, Hertfordshire, Englanti) oli yhdysvaltalainen, Britanniassa pinnalle noussut folklaulaja ja lauluntekijä, joka oli tunnettu ympäri Eurooppaa etenkin 1960- ja 1970-luvun vaihteessa.
Elämä ja ura

Meksikolaista ja intiaanisukua oleva Julie Felix aloitti uransa Yhdysvalloissa, muttei päässyt mukaan 1960-luvun alkupuolen folk-aaltoon ja jäi tuntemattomaksi. Vuonna 1964 hän lähti liftaamaan ympäri Eurooppaa ja asettui Lontooseen, jossa sai uransa vauhtiin eksoottisuutensa ja folk-fanien näkökulmasta alkuperäisyytensä vuoksi, olihan musiikkityyli syntynyt Yhdysvalloissa. Saadessaan kiinnityksen Decca-levymerkille Felix oli ensimmäinen folk-tyylin sooloartisti, joka sai levytyssopimuksen merkittävälle brittiläiselle levy-yhtiölle.
Julie Felix sai ensimmäisen hittinsä Ian Tysonin säveltämällä laululla ”Someday Soon”. Hän alkoi saada yhä enemmän esiintymisiä sekä klubeilla että televisiossa, pian jopa Royal Albert Hallissa, ja pian lehdistö kutsui häntä termillä ”Britain’s First Lady of Folk”. Hän levytti Deccalle kolme albumia, muun muassa Bob Dylanin ja Woody Guthrien lauluja, ja teki tunnetuksi Euroopassa vielä tuntemattoman kanadalaisen Leonard Cohenin tuotantoa. Hänet tunnettiin myös hyväntekeväisyydestään kehitysmaiden hyväksi.
Vuonna 1966 Julie Felix siirtyi Deccalta Fontana Recordsille ja teki sillekin kolme albumia. Vuoden 1966 albumia Changes pidetään hänen ehkä parhaimpanaan. Beatlesin löytäjä Brian Epstein järjesti vuonna 1967 hänelle ja Georgie Famelle viikon mittaisen kiinnityksen Lontoon Saville-teatteriin, lämmittelijänä uraansa aloitteleva Cat Stevens. Vuonna 1967 Julie Felix oli myös vakioesiintyjänä David Frostin televisioshowssa The Frost Report, jonka jakso Frost over England voitti Sveitsin Montreux’ssä Kultaisen ruusun. Tekijätiimin muita jäseniä olivat John Cleese ja Ronnie Barker. David Frostin siirryttyä 1970-luvun alussa tekemään tv-showta Yhdysvalloissa Felix vieraili siinäkin ohjelmassa ja alkoi saada tunnettuutta myös kotimaassaan.
Vuosina 1968–1970 Julie Felix teki omaa tv-showtaan BBC-yhtiölle. Sen jaksoja esitettiin Suomessakin väritelevisiotoiminnan koelähetyksinä. Vuonna 1970 Felixin cover-versio Simon & Garfunkelin tunnetuksi tekemästä eteläamerikkalaisesta kansansävelmästä ”El Condor Pasa” nousi Britannian Top 20:een Mickie Mostin tuottamana.
1970-luvun keskivaiheilla Julie Felix alkoi kyllästyä 1960-luvun idealismin vaihtumiseen Britanniassa poliittiseksi konservatismiksi. Hän muutti asumaan Norjaan ja nousi tunnetuksi myös Ruotsissa, jossa hän levytti kaksi albumia Scranta Gramafon -levymerkille. 1980-luvun alussa hän palasi synnyinseuduilleen Kaliforniaan, jätti musiikin joksikin aikaa ja opiskeli joogaa ja meditointia. Hän oli myös aktiivisesti mukana Etelä-Amerikan demokratiapyrkimyksissä. Sittemmin hän palasi asumaan taloonsa Englannin Hertfordshiressä, kiinnostui muun muassa New Age -filosofiasta ja aloitti uudelleen levytysten teon omalla Remarkable Records -merkillään. Hän jatkoi esiintymisiään vuosituhannen vaihteen ylikin.
Julie Felix Suomessa

Julie Felix teki kiertueen Suomessa heinäkuussa 1978. Hän esiintyi muun muassa Tavastia-klubilla ja Lappajärven Tulivuorirockissa.
Jäsentely

Jäsentely tarkoittaa jossakin tekstissä olevien asioiden luokittelemisen, luokittelujärjestyksen ja tekstin yleisilmeen suunnittelemista. Jäsentelyä käytetään lähinnä tieteellisissä teksteissä, esitelmissä, esseissä ja muissa asiateksteissä.
Asiatekstien jäsentely

Asiatekstien jästentelyä varten on monia erilaisia jäsentelymalleja.
Aikajärjestyksen  mukaan jäsennelty teksti on kronologisessa järjestyksessä, ja siinä asiat ovat järjestyksessä aikajanalla kaavan ennen-nyt-tulevaisuudessa mukaan. Aikajärjestystä käytetään ajankulua kuvaavissa teksteissä, kuten historiallisissa dokumenteissa.
Aihepiirijärjestys on yleinen järjestelymalli, jossa asiat järjestellään aihepiirien mukaan. Silloin tekstiä voidaan tarkastella helposti osa kerrallaan.
Ongelmanratkaisujärjestys on järjestelymalli, jossa keskitytään kuvaamaan aluksi tilannetta ja pohtimaan sen syitä ja vaikutuksia. Lopuksi esitetään ratkaisumalliehdotus. Ongelmanratkaisujärjestys nojaa siihen, että lukija lukee koko tekstin läpi.
Argumentaatiojärjestys on järjestelymalli, jossa väittämiä tarkastellaan lisäperusteluin tai vastaperusteluin
Kirjallisuutta

Haapaniemi, Riku & Oksanen, Henrik: ”Rakenteet merkityksellisinä tekstuaalisina piirteinä”. Teoksessa Haapaniemi, Riku & Ivaska, Laura & Katajamäki, Sakari (toim.): Tekstit ympärillämme: Kirjoituksia tekstikäsityksistä ja -käytänteistä, s. 220–227.  Tampere:  Tampereen yliopisto, 2024.  ISBN 978-952-03-3465-9.  Vapaasti luettavissa
Jyrki Rovio

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 4. maaliskuuta 1968 (ikä 56)
Syntymäpaikka: Kuopio, Suomi
Pelipaikka: maalivahti
Pituus: 188 cm
Junioriseurat
1975–1987: KuPS
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1985–1990 | KuPS | 53 | (1) |
| 1991–1994 | Kuusysi | 85 | (0) |
| 1994 | → LTP (laina) | 1 | (0) |
| 1995–1997 | FC Inter | 74 | (0) |
| 1998 | VG-62 | 6 | (0) |
| 1998–2000 | Jazz | 70 | (0) |
| 2001–2002 | KuPS | 47 | (0) |
| Yhteensä | Yhteensä | 336 | (1) |
Maajoukkue
| 1984 | Suomi U16 | 4 | (0) |
| 1985 | Suomi U17 | 7 | (0) |
| 1989 | Suomi U21 | 1 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Jyrki Rovio (s. 4. maaliskuuta 1968 Kuopio) on suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan maalivahti.
Rovio pelasi Veikkausliigassa 275 ottelua ja niissä 87 nollapeliä. Hän on toiseksi eniten liigaotteluita pelannut maalivahti. Vanha Mestaruussarja mukaan lukien Rovio pelasi kaikkiaan 304 pääsarjaottelua. Hän teki pääsarjaurallaan myös yhden maalin.
Rovio edusti pääsarjatasolla KuPSia vuosina 1985–1990 ja 2001–2002, Kuusysiä vuosina 1991–1994, Interiä vuosina 1996–1997 sekä Jazzia vuosina 1998–2000. Hän voitti Suomen Cupin KuPSin riveissä vuonna 1989 ja Suomen-mestaruuden Kuusysin riveissä vuonna 1991.
Rovio on valittu Veikkausliigan legendaksi. Hänen poikansa Topias Rovio on Porin Ässissä pelaava jääkiekkomaalivahti.
Aiheesta muualla

Legenda muistelee
Juho Ahosola

Juho Mikael Ahosola (s. 29. tammikuuta 1988 Vantaa) on suomalainen yritysjohtaja. Hän toimii Talenom Oyj:n johtoryhmässä operatiivisena johtajana (COO).
Koulutus

Koulutukseltaan Juho Ahosola on hallintotieteen maisteri Itä-Suomen yliopistosta, pääaineena vero-oikeus.
Jäsenruohot

| Jäsenruohot |
| --- | --- |
 Vaaleajäsenruoho Scleranthus perennis
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Yläkaari::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset Eudicots
Lahko::  Caryophyllales
Heimo::  Kohokkikasvit Caryophyllaceae
Suku::  Jäsenruohot Scleranthus  L.
Katso myös
   Jäsenruohot Wikispeciesissä   Jäsenruohot Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Jäsenruohot (Scleranthus) on kasvisuku kohokkikasvien heimossa. Siihen luokitellaan 12 lajia. Euroopassa esiintyy yhdeksän jäsenruoholajia. Suomessa kasvavat luonnonvaraisena viherjäsenruoho (Scleranthus annuus) muinaistulokkaana ja vaaleajäsenruoho (Scleranthus perennis) uustulokkaana.
Lajit

viherjäsenruoho (Scleranthus annuus )
höröjäsenruoho (subsp. annuus)
suppujäsenruoho (subsp. polycarpos)
Scleranthus biflorus
Scleranthus brockiei
Scleranthus delortii
Scleranthus diander
Scleranthus fasciculatus
Scleranthus minusculus
vaaleajäsenruoho (Scleranthus perennis)
Scleranthus pungens
Scleranthus singuliflorus
Scleranthus uncinatus
Scleranthus uniflorus
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Jäsenruohot (Scleranthus)
ITIS: Scleranthus (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Scleranthus (englanniksi)
Juustokehä

Juustokehä tai juustomuotti on perinteisesti puusta koverrettu tai koottu kehikko, jonka pohjan kuviot antavat maitojuustolle koristeellisen pinnan. Juustokehään on saattanut kuulua myös kansi, jonka päälle juuston tiivistymistä edesauttava paino on sijoitettu.
Suomessa kehät ovat yleensä suorakaiteen muotoisia, mutta Ruotsissa ja Suomen Lapissa tavataan myös pyöreitä malleja. Korkeita juustomuotteja on voitu käyttää myös pääsiäispashan valmistamisessa.
Perinteisesti juustomuotin pohja on koverrettu käsityönä taltalla, puukolla tai lovileikkausveitsellä. Kaunis juustomuotti on ollut näyte tekijänsä kädentaidoista ja talon arkiesineiden muotoilusta; vanhoja juustomuotteja on esillä esimerkiksi paikallista tai alueellista kulttuuriperintöä esittelevissä kotiseutu- ja erikoismuseoissa.
Sittemmin erilaisten jyrsimien käyttö on yleistynyt. Jyrsinkoneella voidaan tehdä kehän pohja tekemällä malline, jossa on symmetrisen kuvion neljännes. Jyrsittäessä mallinetta kierretään jyrsimiskertojen välillä neljänneskierros.
Uudemmat juustomuotit on voitu valmistaa myös muista materiaaleista kuten muovista.
Kuvia juustokehistä

Hannun vaakunan jyrsinmalline
Juustokehiä
Nukku-Matti ja Herra Kuu

| Nukku-Matti ja Herra Kuu Olli Lindholm |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 8. marraskuuta 2011 – 8. helmikuuta 2012
 Studio : Deerhouse Studio, JJ-studio ja Headline Studio
 Julkaistu: 13. huhtikuuta 2012
 Tuottaja(t): Mikko Kangasjärvi & Jari Latomaa
 Tyylilaji: lastenmusiikki, kehtolaulut
 Kesto: 42.46
 Levy-yhtiö: Poko Rekords
Olli Lindholmin muut julkaisut
| Maailma on kaunis 2010 | Nukku-Matti ja Herra Kuu 2012 | Minun jouluni 2013 |
Nukku-Matti ja Herra Kuu on Olli Lindholmin ja Susanna Hietalan 13. huhtikuuta 2012 ilmestynyt yhteisalbumi. Albumi koostuu Vexi Salmen sanoittamista ja Kassu Halosen säveltämistä kehtolauluista, jotka on sävelletty ja sanoitettu alun perin jo vuonna 1998, lukuun ottamatta kappaletta ”Vanha taika”, joka on Lindholmin itsensä säveltämä.
Vexi Salmi löysi valmiit kappaleet pöytälaatikostaan joulusiivouksen yhteydessä vuonna 2010 ja tarjosi niitä Lindholmille sekä kosketinsoittaja Mikko Kangasjärvelle, jotka osoittivat kiinnostusta kappaleita kohtaan. Kangasjärvi on myös tuottanut levyn yhdessä Jari Latomaan kanssa sekä valinnut levyllä soittavat muusikot Lindholmin toiveiden pohjalta.
Lindholm itse kuvaili albumia ”herkäksi levyksi, joka sopii niin lapsen kuin aikuisenkin hetkeen ennen nukkumaanmenoa”.
Kappaleet

Kaikki kappaleet sanoittanut Vexi Salmi. Sävellykset Kassu Halonen, paitsi ”Vanha taika” sävellys Olli Lindholm.
Nukku-Matti ja Herra Kuu – 3.39
Unihissi – 4.04
Nalle – 3.16
Vanha taika – 4.31
Satu kaunein – 3.09
Tuutilullaa – 3.12
Äidin polvella – 3.05
Nuku, nuku lapsikulta – 3.52
Hammaspeikko – 3.13
Höyhensaarten untuville – 4.05
Kehtolauluni – 3.05
Tuudittain – 3.35
Kokoonpano

Olli Lindholm – laulu
Susanna Hietala – laulu, flyygeli
Mikko Kangasjärvi – flyygeli, harmonikka, kosketinsoittimet, perkussiot
Jari Latomaa – taustalaulu, kosketinsoittimet, perkussiot
Sami Kuoppamäki – rummut, perkussiot
Teemu Broman – basso
Mikko Kosonen – kitarat
Jyrki Telilä – slidekitara, tremolokitara
Matti Kallio – irlantilaiset pillit, harmonikka
Pirkko Kontkanen – viulu
Tommi Kolunen – trumpetti, flyygelitorvi
Eemil Tikanmäki – erhu
Kokoonpano > Tuotanto

Mikko Kangasjärvi – tuottaja
Jari Latomaa – tuottaja, äänittäjä (Deerhouse Studio), editoija, ohjelmoina
Jani Viitanen – äänittäjä (laulu, Headline Studio)
Juuso Nordlund – äänittäjä (flyygeli, JJ-studio)
Fireland Reykjavik Studio – Matti Kallion osuuksien äänitys
Sampo Haapaniemi – miksaaja (Studio LoHi)
Jaakko Viitalähde – masteroija (Viitalähde Mastering)
Niilo Helander

| Niilo Helander |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 8. toukokuuta 1865 Orimattila
Kuollut: 8. tammikuuta 1930 (64 vuotta) Helsinki
Arvonimi: kunnallisneuvos
Nikolai ”Niilo” Helander (8. toukokuuta 1865 Orimattila – 8. tammikuuta 1930 Helsinki) oli liikemies ja kulttuurisäätiö Niilo Helanderin säätiön perustaja. Hän oli valtiopäivämies vuosina 1904–1906. Helanderilla oli kolmenkymmenen vuoden ajan merkittävä asema Heinolassa, jossa hän toimi monissa liike- ja kunnalliselämän luottamustehtävissä. Hänelle myönnettiin kunnallisneuvoksen arvonimi.
Elämäkerta

Nikolai eli Niilo Helander syntyi Orimattilassa 8. toukokuuta 1865. Hänen vanhempansa olivat Luhtikylässä asuneet seppä Karl Henrik Helanderin ja Ulrika Abrahamintytär Eerola. Perheessä oli kymmenen lasta. Helanderin kahdesta siskosta tuli opettajia, yhdestä, Selma Anttilasta, kirjailija sekä suomentaja, ja yksi siskoista avioitui professori Axel Ahlforsin kanssa. Niilo Helanderista tuli heidän kauttaan matemaatikko Lars Ahlforsin eno. Helanderin veljistä Kaarle Valerian ja Richard Helander olivat rakennusmestareita, Johan Teodor Helander taas oli Heinolassa ja Lahdessa toiminut kauppias, joka perusti sisaruksilleen koulukodin Helsinkiin. Niilo Helanderkin asui siellä opiskellessaan Handelsinstitutet i Helsingforsissa vuosina 1884–1886.
Helander aloitti kauppiasuransa kauppa-apulaisena, mutta ryhtyi pitämään veljensä kauppaa Heinolassa vuonna 1887. Hän laajensi yrityksen tukkukaupaksi, joka vei maaseudun tuotteita Pietariin ja myi maatiloille rakennusmateriaaleja. Helanderilla oli kolmenkymmenen vuoden aikana merkittävä asema Heinolassa, jossa hän pyrki edistämään yritystoimintaa ja alueen asioita. Hän oli Heinolan Vapaaehtoisen Palosammutuskunnan johtokunnan jäsen vuosina 1887–1892, Heinolan kylpylän johtokunnan jäsen 1891–1911 ja mukana paikallisessa pankkitoiminnassa sekä muissa paikallisissa luottamustehtävissä. Helander ajoi toteutumatta jääneiden Heinola–Jyväskylä-rautatien ja Päijänne–Kymijoki-kanavan rakentamista. Hän toimi myös Palovakuutus-Osakeyhtiö Pohjolan (nyk. OP Vakuutus) asiamiehenä Heinolassa vuosina 1891–1922. Helanderille myönnettiin kunnallisneuvoksen arvonimi vuonna 1898.
Helander oli Heinolan edustaja porvarissäädyssä valtiopävillä 1904–1905 ja 1905–1906. Hän oli myös Heinolan kaupunginvaltuuston jäsen vuosina 1897–1909 sekä 1921–1922 ja valtuuston puheenjohtaja 1905–1909 sekä 1921–1922.
Helander osti Edvard Iston maalauksen Hyökkäys vuonna 1907.
Helander vaurastui entisestään, kun hän alkoi sijoittaa kiinteistöihin. Hän muutti vuonna 1922 Helsinkiin, jossa hän oli Hermes-taloyhtiön toimitusjohtaja vuodesta 1923 lähtien sekä pääosakas. Helanderien perhe teki 1920-luvulla useita matkoja Keski- ja Etelä-Eurooppaan. Muiden suomenmielisten, nopeasti vaurastuneiden tavoin Helander perusti kulttuurisäätiön. Vuonna 1927 perustetun Niilo Helanderin säätiön johtoon tuli tunnettuja valtio- ja yliopistoelämän vaikuttajia: vuorineuvos Amos Anderson, senaattori Kaarlo Castrén, professori Yrjö Kajava, arkkiatri Jaakko Karvonen, kansleri Gustaf Komppa, vuorineuvos K. A. Paloheimo, senaattori Heikki Renvall, professori Alf Tudeer ja kansleri Antti Tulenheimo. Helanderin tarkoituksena oli, että liike- ja tiedemiehet kokoontuisivat säätiön kokousten myötä keskustelu- ja ystäväpiiriksi.
Moottoripyörä törmäsi Helanderiin Aleksanterinkadulla joulukuussa 1929. Hän kuoli vammoihinsa 8. tammikuuta 1930 Helsingissä.
Yksityiselämä

Helander oli naimisissa kolmesti. Hän avioitui Hanna Maria Vilanderin kanssa vuonna 1888. Tämä kuoli vuonna 1899. Vuonna 1902 Helander avioitui Onni Loviisa Ståhlbergin kanssa. Avioliitto päättyi eroon vuonna 1915, jonka jälkeen Helanderin avioitui samana vuonna Fanny Clausenin kanssa.
Helanderilla oli yhdeksän lasta, muun muassa taiteilija Ulla Ståhlström (1921–1983) ja TK-valokuvaaja Nils Helander (1922–1944).
Kirjallisuutta

Castrén, Kaarlo: Niilo Helander – sivistyssäätiön perustaja.  Helsinki:  Helanderin säätiö, 1936.
Junko Asari

| Mitalit> Maa:   Japani.Naisten yleisurheilu.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Japani.Naisten yleisurheilu.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Japani.Naisten yleisurheilu.MM-kilpailut  | Maa:   Japani> Naisten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Stuttgart 1993 | maraton |  |
Junko Asari (s. 22. syyskuuta 1969) on entinen japanilainen kestävyysjuoksija.
Asari voitti maratonjuoksun maailmanmestaruuden Stuttgartin MM-kilpailuissa 1993. Hänen loppuaikansa oli 2.30.03. Atlantan 1996 olympialaisissa hän sijoittui 17:nneksi ajalla 2.34.31. Sevillan MM-kilpailuissa 1999 hän oli 16:s ajalla 2.31.39. Sevillassa Japanin joukkue voitti maratonin maailmancupin mutta Asarin aikaa ei laskettu mukaan tuloksiin, koska hän ei ollut kolmen parhaan japanilaisen joukossa.
Maratonennätyksensä 2.26.10 Asari juoksi Osakan maratonilla 1994.
Niclas Sandells

Niclas Emanuel Sandells (s. 14. maaliskuuta 1984 Pietarsaari) on entinen suomalainen yleisurheilija, joka keskittyi keskimatkojen juoksuun. Hän edusti urallaan IK Falkenia. Sandellsia valmensivat Guy Storbacka sekä myöhemmin Tom Andtbacka.
Alun perin Sandells harrasti jääkiekkoa, mutta siirtyi siitä juoksijaksi. Aikaisempi tausta vaikutti niin, että yksilölajiin siirtynyt Sandells oli edelleen joukkueurheilija. Siitä alkoikin uusi yhteistyö harjoitustiimin Mikael Bergdahlin, Tommy Granlundin ja Robert Rotkirchin kanssa. Sitä mukaa yleistyivät myös etelän leiritykset. Myöhemmin yhteistyö jatkui Jukka Keskisalon ja hänen valmentajansa Ismo Hämäläisen kanssa. Edelleen Sandells oppi lukemaan elimistönsä tilaa muun muassa maitohappomittausten avulla. Sandellsin ura kääntyikin nousuun.
Sandells karsiutui 1 500 metrin alkuerissä Torinon EM-hallikilpailuissa 2009 ja Barcelonan EM-kilpailuissa 2010. Helsingin EM-kisoissa 2012 Sandells voitti 1 500 metrin alkueränsä ajalla 3.45,74 ja selviytyi finaaliin. EM-finaalissa hän kaatui 500 metriä ennen maalia ja oli lopulta finaalin viimeinen eli kahdestoista. Sandells oli ilmoitettu myös 5 000 metrille, mutta hän halusi keskittyä vain 1 500 metrin juoksuun. Lapinlahden eliittikisassa 2012 Sandells juoksi uuden ennätyksensä 3.36,88 jääden vain 55 sekunnin sadasosaa voimassa olevasta Suomen ennätyksestä. Aika on kaikkien aikojen kolmanneksi paras suomalaisaika 1500 metrillä Vasalan ja Loikkasen jälkeen. Lontoon olympialaisissa hän karsiutui 1 500 metrin alkuerissä.
Kesäkuussa 2009 Sandells juoksi maililla ajan 4.02,29, joka oli vuoden 1991 jälkeen paras suomalaisaika tuolla suomalaisten harvoin juoksemalla matkalla. Hän paransi mailin ennätystään aikaan 4.00,38 Joensuun eliittikisoissa 21. elokuuta 2010. Ruotsi-ottelussa hän voitti 1 500 metrin Helsingissä 2010 ja 2011 sekä Göteborgissa 2012. Hallimaaottelussa hän voitti 3 000 metriä Tampereella 2011.
Sandells lopetti aktiiviuransa kauden 2015 jälkeen.
Henkilökohtaiset saavutukset > Henkilökohtaiset SM-mitalit aikuisten sarjassa

Kultaa
1 500 metriä, 2010 (3.43,48)
800 metriä, 2011 (1.52,89)
1 500 metriä, 2011 (3.45,41)
800 metriä, 2012 (1.52,72)
1 500 metriä, 2012 (3.44,17)
800 metriä, 2013 (1.51,93)
1 500 metriä, 2013 (4.03,27)
Hopeaa
1 500 metriä, 2007 (3.50,05)
1 500 metriä, 2008 (3.54,07)
800 metriä, 2015 (1.55,30)
1 500 metriä, 2015 (3.56,63)
Pronssia
800 metriä, 2007 (1.50,29)