stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Nuottikirjoitus
Moderni nuottikirjoitus > Soitinkohtaisia merkintöjä > Kitara

Kitaralla käytetään sormitusta tarkoittavia merkintöjä, jotka johtuvat sormien espanjan- tai latinankielisistä nimistä. Ne merkitään nuotin ylä- tai alapuolella tai viereen.  Ne tarkoittavat seuraavia:
| Merkki | Espanja | Latina | Suomi |
| --- | --- | --- | --- |
| p | pulgar | pollex | peukalo |
| i | índice | index | etusormi |
| m | medio | media | keskisormi |
| a | anular | anularis | nimetön |
| c, x, e, q | meñique | minimus | pikkusormi |
Moderni nuottikirjoitus > Soitinkohtaisia merkintöjä > Piano > Pedaalimerkit

Pedaalimerkkejä käytetään kaikupedaalilla varustetuille soittimille kuten pianolle, vibrafonille tai putkikelloille sävelletyn musiikin nuoteissa.
| --- | --- |
: Pedaali alas Merkki tarkoittaa, että kaikupedaali (oikeanpuoleinen pedaali) painetaan alas.
: Pedaali ylös Tarkoittaa, että jalka nostetaan pois kaikupedaalilta.
: Vaihteleva pedaalimerkki Ilmaisee tarkemmin kaikupedaalin käytön. Pitkä vaakasuora viiva alhaalla tarkoittaa, että kaikupedaali on pidettävä alhaalla kaikkien sen kohdalle merkittyjen sävelten tai sointujen ajan. Siitä ylös työntyvä ∧:n muotoinen merkki tarkoittaa, että jalka nostetaan hetkeksi pedaalilta, minkä jälkeen se painetaan jälleen alas.
: Con sordino, Una corda  Pianolla tämä tarkoittaa, että vasemmanpuoleinen eli vaimentajapedaali painetaan alas. Muilla soittimilla tämä tarkoittaa, että on käytettävä sordiinoa.
: Senza sordino, Tre corde  Pianolla tämä tarkoittaa, että vaimentajapedaali päästetään ylös, muilla soittimilla sordiino poistetaan käytöstä.
Moderni nuottikirjoitus > Soitinkohtaisia merkintöjä > Piano > Muita pianon merkintöjä

Onko jokin osuus soitettava vasemmalla vai oikealla kädellä, voidaan ilmaista seuraavilla englannin-, saksan-, ranskan- tai italiankielisiin sanoihin perustuvilla lyhenteillä:
|  | vasen käsi | oikea käsi |
| --- | --- | --- |
| Englanniksi | l.h. | r.h. |
| Englanniksi | left hand | right hand |
| Saksaksi | l.H | r.H |
| Saksaksi | linke Hand | rechte Hand |
| Ranskaksi | m.g. | m.d. |
| Ranskaksi | main gauche | main droite |
| Italiaksi | m.s. | m.d. |
| Italiaksi | mano sinistra | mano destra |
Sormitus ilmaistaan numeroilla seuraavasti:
| --- | --- |
1, 2, 3, 4, 5: Sormitus: 1 = peukalo 2 = etusormi 3 = keskisormi 4 = nimetön 5 = pikkusormi
Ennen vuotta 1940 Britanniassa julkaistuissa nuoteissa saatetaan kuitenkin käyttää ns. englantilaista sormitusmerkintää, jolloin peukalolle käytetään merkintää +.  Tällöin 1 tarkoittaa etusormea, 2 keskisormea, 3 nimetöntä ja 4 pikkusormea.
Moderni nuottikirjoitus > Soitinkohtaisia merkintöjä > Muut kielisoittimet

Niillä kielisoittimilla, joiden kielen soivaa osuutta lyhennetään painamalla niitä sormilla, käytetään seuraavia merkintöjä osoittamaan, millä sormella tämä kulloinkin tehdään.
| --- | --- |
+, 0, 1, 2, 3, 4: Sormitus: + = peukalo 0 = avoin kieli (sormea ei käytetä) 1 = etusormi 2 = keskisormi 3 = nimetön 4 = pikkusormi
Kirjallisuutta

Floros, Constantin: The Origins of Western Notation.  ((Universaler Neumenkunde, 1970.) Revised and translated by Neil Moran)  Frankfurt am Main:  Peter Lang, 2011.  ISBN 978-3-631-61559-1
Gould, Elaine: Behind Bars: The Definitive Guide to Music Notation.  London:  Faber Music, 2011.  ISBN 978-0-571-51456-4
Oksala, Yrjö: Musiikin perusteet I: Nuottikirjoitus.  Helsinki:  Musiikki Fazer, 1984.  ISBN 951-757-006-6
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nuottikirjoitus Wikimedia Commonsissa
Sibelius-Akatemia, Musiikinteoria 1: Notaatio (Arkistoitu – Internet Archive)
Notation Must Die: The Battle For How We Read Music Tantacrul-kanavan video nuottikirjoituksen uudistusyrityksistä. 1 h 16 min, YouTube.
| n k Nuottikirjoitus |
| --- | --- | --- |
| Nuotit |  etumerkit  nuotti  sävel  tauko  |  |
| Nuottiviivasto |  al fine  da capo  dal segno  dynamiikka  kooda  klaavi  sävellaji  tahti  tahtilaji  tempo  |  |
| Keskeistä teoriaa |  harmonia  intervalli  isku  melodia  sävelasteikko  sointu  teema  transponointi  |  |
| Muuta |  mensuraalinotaatio  musiikkitermejä  nuotinnus  partituuri  tabulatuuri  |  |
Cobra Kai

| Cobra Kai |
| --- | --- |

Tyyli:  draamakomedia
Kestoaika:  30 minuuttia
Luoja(t):   Josh Heald  Jon Hurwitz  Hayden Schlossberg 
Pääosissa:   Ralph Macchio  William Zabka  Courtney Henggeler  Xolo Maridueña  Tanner Buchanan  Mary Mouser  Peyton R. List 
Alkuperämaa:   Yhdysvallat
Alkuperäiskieli:  englanti
Verkko:   YouTube Red  Netflix
Esitetty:  2. toukokuuta 2018  – jatkuu edelleen
Tuotantokausia:  6
Jaksoja:  65
Tuotanto
Tuottaja(t):   Bob Wilson  Katrin L. Goodson  Cindy Kerber 
Vastaava(t) tuottaja(t):   Susan Ekins  Josh Heald  Jon Hurwitz  James Lassiter  Caleeb Pinkett  Hayden Schlossberg  Will Smith 
Ohjaaja(t):   Jon Hurwitz  Hayden Schlossberg 
Käsikirjoittaja(t):   Josh Heald  Jon Hurwitz  Robert Mark Kamen  Hayden Schlossberg 
Säveltäjä(t):  Leo Birenberg Zach Robinson
Kuvaaja(t):  Cameron Duncan
Tuotantoyhtiö(t):   Hurwitz & Schlossberg Productions  Overbrook Entertainment  Sony Pictures Television 
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Cobra Kai on yhdysvaltalainen draamakomediasarja, joka perustuu Robert Mark Kamenin luomaan The Karate Kid -elokuvasarjaan. Cobra Kain loivat Josh Healdin, Jon Hurwitzin, sekä Hayden Schlossbergin ja sen päärooleissa esiintyvät Ralph Macchio ja William Zabka. Sarjan tapahtumat sijoittuvat yli 30 vuotta ensimmäisen elokuvan jälkeen.
Sen ensimmäinen kausi julkaistiin Yhdysvalloissa YouTube Red (nykyään nimellä YouTube Premium) -palvelussa toukokuussa 2018. Myös sarjan toinen kausi julkaistiin YouTubeen, mutta kolmannesta kaudesta eteenpäin sarjaa on esitetty Netflix-suoratoistopalvelussa. Kolmas kausi julkaistiin 1. tammikuuta 2021 ja neljäs kausi julkaistiin 31. joulukuuta 2021.
Madison Gate Records julkaisi virallisen soundtrackin 4. toukokuuta 2018 digitaalisessa muodossa. La-La Land Records julkaisee albumin levymuodossa kesäkuussa 2018.
Juoni

Alkoholisoitunut ja perheestään eronnut Johnny Lawrence etsii uutta alkua itselleen perustamalla aikoja sitten kertaalleen jo lopetetun karatedojon "Cobra Kai". Tämä ei jää Daniel LaRussolta huomaamatta ja heidän keskinäinen kilpailunsa paremmuudesta alkaa uudestaan, yli 30 vuotta ensimmäisen kohtaamisen jälkeen.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Ralph Macchio  | … |  Daniel LaRusso   |
|  William Zabka  | … |  Johnny Lawrence   |
|  Courtney Henggeler  | … |  Amanda LaRusso   |
|  Xolo Maridueña  | … |  Miguel Diaz   |
|  Tanner Buchanan  | … |  Robby Keene   |
|  Mary Mouser  | … |  Samantha LaRusso   |
|  Jacob Bertrand  | … |  Eli "Hawk" Moskowitz   |
|  Gianni DeCenzo  | … |  Demetri Alexopoulos   |
|  Martin Kove  | … |  John Kreese   |
|  Peyton List  | … |  Tory Nichols   |
|  Vanessa Rubio  | … |  Carmen Diaz   |
|  Yuji Okumoto  | … |  Chozen Toguchi   |
|  Thomas Ian Griffith  | … |  Terry Silver   |
Tuotanto

Elokuussa 2017 ilmoitettiin YouTuben tilanneen 10-osaisen ensimmäisen kauden Cobra Kai -sarjalle. Samalla vahvistettiin William Zabkan ja Ralph Macchion palaavan elokuvista tuttuihin hahmoihin. Saman vuoden lokakuussa sarjaan kiinnitettiin myös näyttelijät Xolo Maridueña, Mary Mouser, Tanner Buchanan ja Courtney Henggeler.
10. toukokuuta 2018 YouTube Red vahvisti tilanneensa 10-osaisen toisen tuotantokauden.
Aiheesta muualla

Cobra Kai YouTuben sivustolla (englanniksi)
Cobra Kai Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Vihreäsaaren rata

Vihreäsaaren rata oli Suomen rataverkkoon kuulunut leveäraiteinen teollisuusraide Oulussa. Rataosa alkoi Toppilan rautatieasemalta ja johti Vihreäsaaressa sijaitsevaan Oulun öljysatamaan. Radalla liikennöivät pääasiassa tavarajunat Vihreäsaaren öljysatamaan.
VR lakkautti liikenteen keväällä 2007. Tavaraliikenteen loputtua Pohjois-Suomen Rautatieharrastajat ry:n ajoivat Oulun rautatieasemalta Dm7- eli ”lättähattu”-junilla lauantaisin kesällä 2007 ja 2008. Rata purettiin vuonna 2010.lähde?
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vihreäsaaren rata Wikimedia Commonsissa
Raimo Vertainen

Raimo Vertainen (s. 1964) on suomalainen harmonikkataiteilija, harmonikansoiton opettaja ja kapellimestari. Hänet tunnetaan muun muassa Kokkolan Talviharmonikka -festivaalin ja Guardia Nueva -tango-orkesterin perustajana sekä Trio Fratres -yhtyeen perustajajäsenenä.
Raimo Vertainen opiskeli harmonikansoittoa Keski-Suomen konservatoriossa Vladimir Dolgopolovin ja Alpo Pohjan johdolla. Trio Fratres -yhtye, jonka perustajajäseniin Vertainen kuuluu, aloitti toimintansa 1994. Hän on toiminut aktiivisesti esiintyvänä taiteilijana ja erilaisten musiikkikokoonpanojen jäsenenä konsertoiden 18 eri maassa.
Vertainen asuu Kokkolassa, toimien harmonikansoiton opettajana Keski-Pohjanmaan konservatoriossa, Kaustisen musiikkilukiossa sekä Keski-Pohjanmaan ammattikorkeakoulussa. Hän toimii Kokkolan Talviharmonikka -festivaalin taiteellisena johtajana ja Guardia Nueva -orkesterin johtajana. Talviharmonikka nousi Vertaisen johdolla Finland Festivals -tapahtumaksi vuonna 2006. Vertainen johtaa myös useita musiikinharrastajille tarkoitettuja orkestereita ja kokoonpanoja, kuten Kokkolan Junioriharmonikkoja ja Active Accordion Orchestraa sekä iäkkäämmille musiikinharrastajille suunnattua K-30-orkesteria. Vertainen on myös perustanut Raahessa pidettävän Brahe Classica -konserttisarjan.
Palkinnot ja tunnustukset

Harmonikkaplaketti Sata-Häme Soi -festivaaleilla, 2009
Kokkolan Tervaporvari, 2010
Aiheesta muualla

Raimo Vertaisen esittely Guardia Nueva -orkesterin sivustolla
John Davis (painonnostaja)

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  John Davis vuonna 1951. |  John Davis vuonna 1951. |  John Davis vuonna 1951. |  |
Maa:   Yhdysvallat
Miesten painonnosto
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Lontoo 1948 | yli 82,5 kg |  |
|  Kultaa | Helsinki 1952 | yli 90 kg |  |
John Henry Davis (12. tammikuuta 1921 Smithtown, New York – 13. heinäkuuta 1984) oli yhdysvaltalainen painonnostaja, joka kilpaili raskaassa sarjassa, ja kaksinkertainen olympiavoittaja.
Davis hallitsi painnonostosarjaansa vuodet 1938–1953, jolloin hän voitti kaikki kilpailut, joihin osallistui. Lontoossa 1948 Davis voitti olympiakultaa yhteistuloksella 452,5 kg tehden maailmanennätykset tempauksessa ja työnnössä. Lisäksi hänen tuloksensa punnerruksessa ja kokonaistuloksessa rikkoivat olympiaennätykset. Helsingissä neljä vuotta myöhemmin Davis oli jälleen ylivoimainen voittaja ja rikkoi nostoillaan punnerruksen, tempauksen ja yhteistuloksen olympiaennätyksen. Punnerruksessa argentiinalainen Humberto Selvetti jakoi Davisin ennätyksen.
Kahden olympiakullan lisäksi Davis voitti urallaan useita muita mitaleita. Maailmanmestaruuden hän voitti viidesti (1946, 1947, 1949, 1950, 1951), Pan-Amerikan kisojen painonnoston vuonna 1951. Yhdysvaltain-mestari Davis oli kymmenen kertaa. Jalkavamman takia Davis joutui lopettamaan uransa ennen Melbournen olympialaisia.
Davis kuoli vuonna 1984. Hänet aateloitiin United States Olympic Hall of Fameen vuonna 1989.
Enniskillen

| Enniskillen (Inis Ceithleann) |
| --- | --- |
 Ilmakuva Enniskillenistä
 Enniskillen
 Koordinaatit: 54°21′0″N, 7°38′0″W 
Valtio:  Yhdistynyt kuningaskunta
Osa:  Pohjois-Irlanti
Kreivikunta:  Fermanagh
Väkiluku:  13 757
 
 www.enniskillen.com 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Enniskillen (iiriksi Inis Ceithleann) on pikkukaupunki Pohjois-Irlannin Fermanaghin kreivikunnassa. Kaupunki sijaitsee ylemmän ja alemman Lough Erne -kaksoisjärven välisellä kannaksella.
Kaupungissa sijaitsee Enniskillen linna (Enniskillen Castle), joka on rakennettu 1400-luvulla. Linnassa on Inniskillenin muskettisoturien museo (Royal Inniskilling Fusiliers). Wellingtonin herttuan mukaan tällä rykmentillä oli keskeinen osa Waterloon taistelussa.
Kaupungissa oleva Portora Royal School on perustettu vuonna 1608. Sen perusti Jaakko I, ja sen kuuluisimpia oppilaita ovat kirjailijat Oscar Wilde ja Samuel Beckett.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Enniskillen Wikimedia Commonsissa
Enniskillen linna
John C. Reilly

| John C>  Reilly |
| --- | --- |
 John C. Reilly vuonna 2012.
Henkilötiedot
Koko nimi:  John Christopher Reilly
Syntynyt: 24. toukokuuta 1965 (ikä 59) Chicago, Illinois, Yhdysvallat
Puoliso:  Alison Dickey
Näyttelijä
Aktiivisena:  1989–
Merkittävät roolit:  Reed Rothchild (Boogie Nights) Jim Kurring (Magnolia) Amos Hart (Chicago) Jack Mulraney (Gangs of New York) Dan Brown (Tunnit) Noah Dietrich (Lentäjä) Larten Crepsley (Friikkisirkus: Vampyyrin oppipoika)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
John Christopher Reilly (s. 25. toukokuuta 1965 Chicago, Illinois) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja koomikko.
Reilly teki elokuvadebyyttinsä vuonna 1989 Brian De Palman ohjaamassa, Vietnamin sodasta kertovassa elokuvassa Sodan arvet. Hän on esiintynyt sittemmin yli neljässäkymmenessä elokuvassa. Vuonna 2002 Reilly esiintyi kolmessa parhaan elokuvan Oscar-ehdokkuuden saaneessa elokuvassa (Chicago, Gangs of New York ja Tunnit) ja oli itse ehdokkaana parhaan miessivuosan Oscarin saajaksi roolistaan Amos Hartina elokuvassa Chicago. Hän on ollut myös Golden Globe -ehdokkaana, rooleistaan elokuvissa Chicago ja Walk Hard: The Dewey Cox Story. Muita Reillyn tunnetuimpia elokuvia ovat muun muassa Magnolia, jossa hän esitti konstaapeli Jim Kurringia, Boogie Nights, jossa hän esitti pornonäyttelijä Reed Rothchildia, ja Lentäjä, jossa hän esitti Noah Dietrichiä.
Reilly on ollut naimisissa vuodesta 1992 Alison Dickeyn kanssa. Heillä on kaksi lasta.
Filmografia

Sodan arvet (Casualties of War, 1989)
Emme ole enkeleitä (We're No Angels, 1989)
Days of Thunder – ukkosta radalla (Days of Thunder, 1990)
Koston hetki (State of Grace, 1990)
Varjoja ja sumua (Shadows and Fog, 1992)
Tiukat paikat (Out on a Limb, 1992)
Hoffa (1992)
Gilbert Grape (What's Eating Gilbert Grape, 1993)
Villi joki (The River Wild, 1994)
Dolores Claiborne (1995)
Georgia (1995)
Kivikova kahdeksikko (Sydney, 1996)
Viaton viettelijä (Boys, 1996)
Yövartija (Nightwatch, 1997)
Boogie Nights (1997)
Chicago Cab (1998)
Flagpole Special (1998, lyhytelokuva)
Veteen piirretty viiva (The Thin Red Line, 1998)
The Settlement (1999)
Pakko olla in (Never Been Kissed, 1999)
Rakkaudesta peliin (For Love of the Game, 1999)
Magnolia (1999)
Meren raivo (The Perfect Storm, 2000)
The Anniversary Party (2001)
Frank’s Book (2001, lyhytelokuva)
Kiltti tyttö (The Good Girl, 2002)
Gangs of New York (2002)
Chicago (2002)
Tunnit (The Hours, 2002)
Anger Management (2003)
Piggie (2003)
Criminal (2004)
Lentäjä (The Aviator, 2004)
Are You the Favorite Person of Anybody? (2005, lyhytelokuva)
Tumma vesi (Dark Water, 2005)
Robert Altmanin huonot vitsit (A Prairie Home Companion, 2006)
Talladega Nights: The Ballad of Ricky Bobby (2006)
Walk Hard: The Dewey Cox Story (2007)
The Promotion – uraputkessa (The Promotion, 2008)
Velipuolet (Step Brothers, 2008)
9 (2009, ääni)
Friikkisirkus: Vampyyrin oppipoika (Cirque du Freak: The Vampire's Assistant, 2009)
Carnage (2011)
Diktaattori (The Dictator, 2012)
Räyhä-Ralf (Wreck-It Ralph, 2012, ääni)
Guardians of the Galaxy (2014)
Entertainment (2015)
The Lobster (2015)
Cowboys (Les Cowboys, 2015)
Marnie – tyttö ikkunassa (Omoide no Mānī, 2015, dubbaus)
Sing (2016)
Kong: Pääkallosaari (2017)
The Sisters Brothers (2018)
Stan & Ollie (2018)
Räyhä-Ralf valloittaa Internetin (Ralph Breaks the Internet, 2018, ääni)
Holmes & Watson (2018)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
John C. Reilly Elonetissä.
John C. Reilly Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Puola 
Taiteenala:  FID  Grammy Awards  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Elonet 
Muut:  SNAC  IdRef
Parppeinvaara

Parppeinvaaran Runokylä on karjalaista perinnettä ja kulttuuria esittelevä runokylä Ilomantsissa, Pohjois-Karjalassa. Vaara sai nimensä siellä 1800-luvulla eläneen tunnetun kanteleensoittajan ja runonlaulajan, talonpoika Jaakko Parppein mukaan. Elias Lönnrot matkaili alueella vuosina 1828 ja 1838, jolloin hän myös keräsi runoja ja lauluja  tunnetuilta karjalaisen kertomarunouden mestareilta. Runokylään rakennetut ja osittain muualta siirretyt perinnerakennukset edustavat eri aikakausia.
Parppeinvaaran runokylässä, karjalaisen kulttuurin laulumailla, karjalainen kulttuuri esittäytyy parhaimmillaan. Siellä järjestetään erilaista ohjelmaa, kuten runonlaulua ja kantelemusiikkia sekä tarjotaan karjalaista perinneruokaa. Parppeinvaaralla voi tutustua karjalaiseen käsityöhön ja ilomantsilaiseen luontoon ja eläimiin. Ortodoksisessa tsasounassa järjestetään  ortodoksisia jumalanpalveluksia. Suomen sotahistoriaan voi tutustua rajakenraali Raappanan sodanaikaisessa komentorakennuksessa. Runokylä on  avoinna kesäaikaan.
Runokylän nähtävyydet > Runonlaulajan pirtti

Runokylän tunnetuin nähtävyys on Runonlaulajan pirtti. Siellä esitellään karjalaista elämäntyyliä ja soitetaan kantelemusiikkia. Talossa olevassa näyttelytilassa järjestetään teemaan sopivia näyttelyjä. Runonlaulajan pirtti on ensimmäinen Suomessa sotien jälkeen rakennettu karjalaisen rakennustyylin muistomerkki ja myös ensimmäinen Parppeinvaaralle pystytetty perinnerakennus. Rakennus valmistui 1964 ja sen suunnitteli arkkitehti Aulis Kalma. Vuonna 2004 vietettiin pirtin 40-vuotisjuhlaa.
Runokylän nähtävyydet > Luontopirtti Mesikkä

Luontopirtti esittelee pohjoiskarjalaista luontoa ja eläimistöä erityispiirteineen sekä paikallisia eräperinteitä. Näyttelyn perusrungon muodostaa ilomantsilaisen metsästäjän ja opettajan Heimo Rautavan laaja täytettyjen eläinten kokoelma. Luontopirtti on nimetty kenraalimajuri Raappanan sodanaikaisen lemmikkikarhu Mesikän mukaan. Siellä toimii myös runokylän museokauppa Parppeinpuoti, jossa on myytävänä muun muassa Kalevala-aiheisia tuotteita.
Runokylän nähtävyydet > Matelin ja Korhosen museoaitat

Runokylässä on esillä Mateli Kuivalattaren syntymäkodin kaksiosainen aitta, jonka portailla tämä ilomantsilainen runonlaulaja lauloi Elias Lönnrotille runojaan vuonna 1838. Lönnrot kokosi runot Kantelettareen. Aitta siirrettiin Koitereen rannalta Parppeinvaaralle 1970-luvulla, ja nyt siinä kerrotaan Mateli Kuivattaren elämästä ja runoudesta.
Korhosen aitat ovat 1990-luvulla Hattuvaarasta siirrettyjä museoaittoja, jotka edustavat itäsuomalaista rakennusperinnettä lautakattoineen ja hirsisalvoksineen.
Runokylän nähtävyydet > Kaikkien Pyhien Tsasouna

Ortodoksinen Kaikkien Pyhien Tsasouna vihittiin käyttöön Parppeinvaaralla vuonna 1980, jonne se rakennettiin Larin Paraske -elokuvan kuvauksia varten. Paikalliset ikonimaalarit ovat maalanneet tsasounan ikonit ja Ilomantsin ortodoksinen seurakunta käyttää sitä tilaisuuksissaan. Tsasounan esikuvana pidettiin  luovutetulle alueelle jäänyttä Korpiselän Tolvajärven tsasounaa.
Runokylän nähtävyydet > Rajakenraalin maja

Rajakenraalin maja toimi jatkosodan vuosina 1941-44 Mannerheim-ristin ritari, kenraalimajuri Erkki Raappanan majoitus- ja komentopaikkana Rukajärven rintamalla Itä-Karjalassa. Raappana sai majan 50-vuotislahjaksi divisioonaltaan, ja sen rakentamisesta vastasivat hänen komentamansa 14. Divisioonan alaisen pioneeripataljoona 24 ammattimiehet. Erkki Raappana kutsui itse hirsikämppäänsä Rukapirtiksi. Sodan loputtua maja siirrettiin Suomeen, jossa se toimi vuosien ajan metsästysmajana. Vuodesta 1984 maja on ollut Parppeinvaaralla sotahistoriallisena nähtävyyskohteena, joka esittelee Raappanan henkilöhistoriaa monipuolisen alkuperäisesineistön avulla.
Runokylän nähtävyydet > Ravintola Parppeinpirtti

Parppeinpirtti on runokylässä suuressa karjalaistyylisessä hirsitalossa toimiva ravintola, joka tarjoaa itäsuomalaista, erityisesti karjalaista perinneruokaa, kuten karjalanpaistia, karjalanpiirakoita ja vatruskoita.
Runokylän nähtävyydet > Runonlaulajapatsas

Kalevalaan laulaneiden ilomantsilaisten runonlaulajien muistomerkki, Runonlaulajapatsas, sijoitettiin vuonna 2011 Parppeinvaaralle.
Aiheesta muualla

Parppeinvaaran Runokylä
Ravintola Parppeinpirtti
Rajakenraalin maja Parppeinvaaralla
La Galissonnière -luokka (risteilijä)

| La Galissonnière -luokka |
| --- | --- |
 Kaaviokuva luokan aluksesta

Tekniset tiedot
Uppouma:  7600 t (kuiva) 9120 t (kuormattu)
Pituus:  179 m (kokonaispituus)
Leveys:  17,5 m
Syväys:  5,35 m
Koneteho:  84000 shp
Nopeus:  31 solmua
Miehistöä:  540
Aseistus
Meritorjunta:  9 x 152 mm/L54 tykkiä kolmoistorneissa 4 x 550 mm torpedoputkea 4 x GL-832 lentokonetta
Ilmatorjunta:  8 x 90 mm M1926 -ilmatorjuntatykkiä kaksiputkisina asennuksina 24 x 40 mm ilmatorjuntatykkiä kaksiputkisina asennuksina
La Galissonnière -luokka oli Ranskan laivaston 1930-luvulla valmistettu kuuden kevyen risteilijän muodostama alusluokka, jonka alukset palvelivat toisessa maailmansodassa.
Vuoden 1931 laivasto-ohjelma sisälsi kaksi uutta kevyttä risteilijää ja niitä täydentämään tilattiin seuraavana vuonna neljä lisää. Suunnitelma poikkesi täysin vuoden 1922 laivasto-ohjelmaan sisällytetyistä aluksista ja ne muistuttivatkin ulkonäöltään enemmän Emile Bertiniä, mutta poiketen siitäkin merkittävästi. Uuden luokan suojaa oli merkittävästi parannettu ja siinä oli palattu ulkoisen panssarivyön käyttöön (105 millimetriä), joka kulki vesitiiviistä seinästä toiseen. Suojan lisäys leikkasi kuitenkin alusten maksiminopeutta ja se olikin vain 31 solmua.
Alukset

Kaksi ensimmäistä alusta tilattiin 27. lokakuuta Brestistä ja 12. marraskuuta 1931 Lorientista ja kummankin köli laskettiin jo ennen vuoden vaihdetta. Vuoden 1932 laivasto-ohjelmaan kuuluneet neljä alusta tilattiin yksityisiltä telakoilta 11. heinäkuuta 1933.
| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Palvelukseen | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| La Galissonnière | Arsenal de Brest, Brest | 15. joulukuuta 1931 | 18. marraskuuta 1933 | 1. tammikuuta 1936 | miehistönsä upottama 27. marraskuuta 1942 Toulonissa |
| Montcalm | Société Nouvelle des Forges et Chantiers de la Méditerranée, La Seyne-sur-Mer | 15. marraskuuta 1933 | 26. lokakuuta 1935 | 15. marraskuuta 1937 | poistettu palveluksesta 1. toukokuuta 1957 romutettu 1970 |
| Georges Leygues | Ateliers et Chantiers de St. Nazaire-Penhoët, St. Nazaire | 21. syyskuuta 1933 | 24. maaliskuuta 1936 | 15. marraskuuta 1937 | poistettu palveluksesta 1. toukokuuta 1957 myyty romutettavaksi marraskuussa 1959 |
| Jean de Vienne | Arsenal de Lorient, Lorient | 20. joulukuuta 1931 | 31. heinäkuuta 1935 | 10. helmikuuta 1937 | miehistönsä upottama 27. marraskuuta 1942 Toulonissa |
| Marseillaise | Ateliers et Chantiers de la Loire, Nantes | 23. lokakuuta 1933 | 17. heinäkuuta 1935 | 10. lokakuuta 1937 | miehistönsä upottama 27. marraskuuta 1942 Toulonissa hylky romutettu 1946-1947 |
| Gloire | Forges et Chantiers de la Gironde, Gironde | 13. marraskuuta 1933 | 28. syyskuuta 1935 | 15. marraskuuta 1937 | romutettu 1958 |