stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hampus Falk

| Hampus Falk> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 30. marraskuuta 1996 (ikä 28) Örnsköldsvik, Ruotsi
Kansalaisuus:   Ruotsi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  190 cm
Paino:  93 kg
Seura
Seura:  Pelicans
Sarja:  SM-liiga
Pelinumero:  78
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2017–
Aik. seurat:  IF Björklöven (HA) Tegs SK (HockeyEttan) Göta/Traneberg (Div. 2) MH Automatyka Gdańsk (Puola) Tyresö/Hanviken (HockeyEttan) Visby/Roma HK (HockeyEttan) HC Vita Hästen (HA) AIK IF (HA)
    
Hampus Falk (s. 30. marraskuuta 1996 Örnsköldsvik, Ruotsi) on ruotsalainen jääkiekkopuolustaja, joka edustaa SM-liigajoukkue Pelicansia.
Ura

Falk on Modon kasvatti. Hän siirtyi juniorina sittemmin Djurgårdeniin, jossa Falk voitti kauden 2011–2012 päätteeksi U16 SM:n mestaruuden. Kaudeksi 2012–2013 hän siirtyi Björklövenin J18-joukkueeseen. Kaudella 2015–2016 Falk debytoi seuran miesten joukkueessa Ruotsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla HockeyAllsvenskanissa, jossa hän pelasi seitsemän runkosarjaottelua ilman tehopisteitä. Hän pelasi myös yhden ottelun lainalla sarjatasoa alempana HockeyEttan-joukkue Tegs SK:ssa, jonne Falk siirtyi kaudeksi 2016–2017. Hän pelasi siellä 16 runkosarjaottelua tehopistein 1+2=3, kunnes marraskuussa Falk siirtyi sarjatasoa alemmas HocveyTvåaniin Götan ja Tranebergin yhdistelmäjoukkueeseen. Hän pelasi siellä neljä ottelua.
Falk oli kauden 2016–2017 aikana tyytymätön joukkueensa pelitapaan sekä Tegsissä että Göta/Tranbergissä. Tammikuussa 2017 hän siirtyi lopulta Puolan Polska Hokej Ligan MH Automatyka Gdańskiin, jonne Falkin houkutteli hänen hyvä ystävänsä Adrian Kastel Dahl. Falk pelasi siellä neljä runkosarjaottelua tehden kolme syöttöpistettä ja kuusi karsintasarjan ottelua tehopistein 2+4=6. Joukkue onnistui säilyttämään kauden päätteeksi sarjapaikkansa. Kuudennessa karsintasarjan ottelussa KS Toruńia vastaan Falk onnistui tekemään kaksi maalia 32 sekunnin sisään, kun Gdańsk voitti ottelun lukemin 5–1.
Kaudeksi 2017–2018 Falk palasi kotimaahansa ja siirtyi HockeyEttan-joukkue Sollentunaan. Huhtikuussa 2018 hän siirtyi tryoutille samassa sarjassa pelaavan Tyresö/Hanvikenin joukkueeseen. Kesken kauden 2018–2019, lokakuussa Falk siirtyi sieltä toiseen HockeyEttan-joukkueeseen, Visby/Romaan. Toukokuussa 2019 hän teki seuran kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen.
Kolmen Visby/Romassa vietetyn vuoden jälkeen Falk siirtyi kaudeksi 2021–2022 vuoden mittaisella sopimuksella Allsvenskan-joukkue Vita Hästeniin. Hänen ensimmäinen kokonainen kautensa toi siellä 42 runkosarjaottelussa tehot 1+4=5. Heinäkuussa 2022 Falk teki seuran kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen. Kaudella 2022–2023 hän voitti Vita Hästenin sisäisen tehotilaston lukemalla +13.
Kaudeksi 2023–2024 Falk siirtyi jatkamaan Allsvenskan-uraansa kaksivuotisella sopimuksella AIK:n joukkueeseen. Kesken kauden 2024–2025, joulukuussa 2024 hän siirtyi loppukauden kattavalla sopimuksella SM-liigajoukkue Pelicansiin.
Pelityyli

Pelicansin verkkosivut mainitsivat Falkin sopimusuutisen yhteydessä hänen olevan isokokoinen, vahva ja varma puolustaja, jonka kyvyt eivät rajoitu pelkästään oman maalin varjelemiseen. Uutisen mukaan hänen hyvät kädentaitonsa ja tarkka pelikäsityksensä mahdollistavat myös hyökkäyspelaamisen tukemisen. Pelicansin urheilutoimenjohtaja Janne Laukkasen mukaan Falkin on periksiantamaton asenne, hyvä luonne ja joukkuehenki tekevät hänestä loistavan pelaajan pukukoppiin. Laukkasen mukaan Falkin vahvuuksia kentällä ovat hänen tarkat ja pelin avaavat ensimmäiset syöttönsä, jotka mahdollistavat nopeat hyökkäyksiin lähdöt. Laukkasen mukaan hänellä on sekä fyysinen pelityyli, jossa hän ei pelkää ottaa eikä jakaa osumia että yksinkertainen ja virheetön pelityyli, joka tuo kentälle rauhallisuutta ja turvallisuutta.
Muuta

Falkin enot Jens ja Stefan Öhman ovat entisiä jääkiekkoilijoita. Jens pelasi omalla urallaan hyökkääjänä yhteensä 174 Elitserien-ottelua MoDossa sekä Björklövenissä, jonka kapteenina hän toimi kaudella 1998–1999. Jens Öhman on luonut myöhemmin valmentajauraa mm. Allsvenskanissa ja Ruotsin naisten pääsarjatasolla. Stefan Öhman pelasi omalla urallaan Elitserienissä hyökkääjänä pudotuspelit mukaan lukien yhteensä 314 ottelua Björklövenissä ja MoDossa. Suurimman osan pääsarjaurastaan hän pelasi kuitenkin SM-liigaa Tapparassa ja Espoo Bluesissa. Jens Öhmanin pojat ja Falkin serkut Victor ja Oscar Öhman ovat myös jääkiekkoilijoita. Victor pelaa hyökkääjänä Norjassa EliteHockey Ligaenin Sparta Sarpsborgissa ja Oscar hyökkääjänä Tanskassa Metal Ligaenin Esbjerg Energyssa.
Trapezus (Arkadia)

| Trapezus> Τραπεζοῦς.Sijainti |
| --- | --- |
 Trapezus
Koordinaatit:  37°27′22″N, 22°3′38″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Mavriá(?), Megalópoli, Arkadia, Peloponnesos
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Parrhasia, Arkadia
Trapezus (m.kreik. Τραπεζοῦς, Trapezūs tai Trapezous; lat. Trapezus) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Arkadiassa Kreikassa. Se sijaitsi luoteeseen nykyisestä Megalópolin kaupungista, ja sijoitetaan yleensä lähelle nykyistä Mavrián kylää.
Maantiede

Trapezuksen kaupunki sijaitsi Parrhasiassa Arkadian lounaisosassa hieman Alfeios-joen länsipuolella noin yhdeksän kilometriä luoteeseen Megalopoliin kaupungista ja nykyisestä Megalópolista. Trapezuksen kaupunkivaltion hallussa olleen alueen kooksi on arvioitu alle 25 tai ainakin alle 100 neliökilometriä.
Trapezus on perinteisesti sijoitettu nykyisen Mavrián kylän tienoille noin yhdeksän kilometriä luoteeseen nykyisestä Megalópolista. Kaupungin sijaintipaikaksi on kuitenkin ehdotetty myös nykyistä Kyparíssiaa noin 1,4 kilometriä etelämpänä. Barrington Atlas of the Greek and Roman World -kartasto sijoittaa Trapezuksen Mavriáan, kun taas Kyparíssiaan se sijoittaa antiikin Basiliin kaupungin.
Historia

Trapezuksen kerrottiin kreikkalaisessa mytologiassa saaneen nimensä perustajastaan Trapezeuksesta, Lykaonin pojasta, tai sanasta trapeza (τράπεζα), ”pöytä", koska Zeus oli kumonnut siellä pöydän, jolla Lykaon oli tarjonnut hänelle ihmislihaa sekoitettuna uhrieläinten lihaan. Trapezus oli mytologiassa Arkadiaa hallinneen Hippothooksen kuninkaallinen asuinpaikka hänen siirrettyä hallintonsa sinne Tegeasta.
Trapezus kuului Arkadian liittoon ja Parrhasian heimovaltion mukana oletettavasti myös peloponnesolaisliittoon. 400-luvulla eaa. Trapezus oli liitossa Mantineian kanssa. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Trapezūntios (Τραπεζούντιος).
Megalopoliin kaupungin perustamisen yhteydessä vuonna 371/370 eaa. Arkadian liitto päätti siirtää Trapezuksen väestön sinne synoikismoksessa. Trapezuslaiset kuitenkin vastustivat siirtoa. Lopulta osa heistä siirrettiin Megalopoliihin pakolla. Osa puolestaan jätti Peloponnesoksen ja siirtyi Vähään-Aasiaan Mustanmeren rannalla sijainneeseen toiseen Trapezukseen, jossa he saivat hyvän vastaanoton sukulaisina. Näin kaupunki lakkasi olemasta.
Rakennukset ja löydökset

Trapezuksen perinteisesti oletetusta sijaintipaikasta nykyisestä Mavriásta on löydetty antiikin aikaisten rakennusten jäänteitä ja keramiikan sirpaleita. Trapezuksen toisesta ehdotetusta sijaintipaikasta Kyparíssiasta on löydetty kuitenkin huomattavampia jäänteitä: sieltä osittain kaivetun kaupungin kooksi on arvioitu noin 18 hehtaaria, ja siinä on ollut suunniteltu asemakaava ja se on ollut ympäröity suorakulmaisilla torneilla varustetuilla muureilla. Kyparíssian löydökset ajoittuvat 500–300-luvuille eaa.
Pausanias näki Megalopoliissa Heran, Apollonin ja muusien vanhat puiset patsaat, jotka oli siirretty sinne Trapezuksesta. Tästä voidaan päätellä, että ennen Megalopoliin perustamista Trapezuksessa oli kyseisten jumalten kultit ja näin oletettavasti myös pyhäköt.
Rautatietykistö

Yhdysvaltain 7. armeijan Rentwertshausenin lähellä valtaama 274 mm rautatietykki huhtikuussa 1945. Tykki oli vuoden 1887 ranskalaista mallia mutta yhä iskuvoimainen.
Rautatietykistö (ts. junapatteri, rautatiepatteri, rautatietykki) on rautatiekalustoon kiinteästi sijoitettu tykki tai tykistö. Sen etuja ovat muun muassa tykin kaliiperiin nähden suhteellisen helppo liikuteltavuus, tuhovoimaisuus, pitkä kantomatka ja pelotevaikutus. Huonoja puolia ovat muun muassa melko suuri koko, hidas tulinopeus, suuri huollon tarve, vaikea naamiointi, haavoittuvuus (esimerkiksi kiskot on helppo tuhota), hidas saattaminen laukaisu- ja lähtövalmiiksi ja alttius ilmahyökkäyksille.
Historia

Rautatietykistöä esiintyi noin sadan vuoden ajan, Krimin sodasta ja Yhdysvaltain sisällissodasta aina toiseen maailmansotaan ja satunnaisesti vielä Vietnamin sodan alkuvaiheisiin asti, minkä jälkeen se on poistunut käytöstä liikkuvamman epäsuoran tulen kaluston ja epäkäytännöllisyytensä takia.
Aluksi rautatietykistö koostui yksinkertaisesti junanvaunuista, jotka kuljettivat tykkejä, joilla voitiin pitää mahdolliset hyökkääjät loitolla. Myöhemmin, ensimmäisessä ja toisessa maailmansodassa, laivojen ja rannikkovartioston tykkejä alettiin asentaa rautatievaunuihin. Rautatietykkejä oli kahdenlaisia: sellaisia, joissa oli pyörivä tykkitorni, ja sellaisia, joissa tykki osoitti suoraan eteenpäin ja tähtääminen hoidettiin muun muassa kaarevilla kiskoilla.
Joissakin järeissä pattereissa oli erillinen hydraulinen koneisto, jonka avulla tykki voitiin siirtää erikseen rakennetuille betonialustoille, jolloin sen ampumasektori laajeni. Tällaisia betonijalustoja on vielä jäljellä Hangon Täktomissa; yhtä niistä yritettiin sotien jälkeen purkaa, mutta jalusta osoittautui niin raskaasti raudoitetuksi, että purkaminen oli likipitäen mahdotonta. Näiltä jalustoilta 305 mm tykit tulittivat Suomen puolelle. Hankoa evakuoitaessa tykit tuhottiin; suomalaiset kunnostivat ne, mutta näitä järeitä tykkejä ei koskaan enää käytetty; sen sijaan kevyemmät 180 mm rautatietykit palvelivat koko jatkosodan ajan hyvin. Ne palautettiin välirauhan jälkeen Neuvostoliittoon.
Toista maailmansotaa voidaan pitää rautatietykkien ainoana kulta-aikana, sillä niitä käytettiin suhteellisen laajasti ja rautatietykit saivat hirviömäisiä mittoja – ja sodan jälkeen ne poistuivat nopeasti käytöstä.
Historia > Saksan rautatietykistö toisessa maailmansodassa

Toisen maailmansodan aikana saksalaiset pyrkivät kehittämään rautatietykistöään hyvän rautatieverkkonsa turvin. Sodassa Ranskaa vastaan he saivat sotasaaliiksi ranskalaisia rautatietykkejä, joita käytettiin myöhemmin muun muassa operaatio Barbarossassa. Lisäksi he valmistivat myös omia rautatietykkejä, joiden kehittely oli alkanut jo ennen toista maailmansotaa. Saksalaisten käyttämät kaliiperit olivat: 15 cm, 17 cm, 20,3 cm, 21 cm, 28 cm ja 80 cm.
20,3-senttisissä tykissä ei ollut tykkitornia, sillä ne kykenivät ampumaan vain eteenpäin. 1920-luvun lopussa saksalaiset keksivät Vögele-kääntöpöydän, jonka avulla tykeillä pystyttiin ampumaan joka suuntaan. Näin tykit saavuttivat laajan ampumasektorin, mutta kääntöpöytä piti ensin tuoda paikalle ja koota. Rautatietykeillä pystyttiin tähtäämään myös ampumalla tietystä kohdasta (loivassa) mutkassa.
28 senttimetrin rautatietykkejä valmistettiin kaksi kappaletta — Robert ja Leopold. Niiden kantama oli 59–62 km, ja ne painoivat 218 tonnia. Niillä kyettiin ampumaan noin 8 laukausta tunnissa. Liittoutuneet löysivät Anzio Anniena tunnetun tykkiparin tuhottuna ja kuljettivat jäänteet Yhdysvaltoihin, missä niistä koottiin yksi kokonainen rautatietykki. Se on nykyään museossa näytteillä.
Lisäksi valmistettiin kaksi 80 cm:n tykkiä, jotka nimettiin Schwerer Gustaviksi (raskas Gustav). Miehistö kutsui tykkejä lempinimellä Dora. Kruppin tehtaat valmistivat Gustavit ja nimesivät ne tehtaan omistajan mukaan. Ne eivät ehtineet kunnolla sotaan mukaan — Ranska vallattiin nopeasti ja Maginot-linja selvisi hirviöaseiden pommituksilta, ja Puolakin kukistui ennen kuin tykit olivat valmiita. Schwerer Gustav ampui 48 laukausta kohti Sevastopolia, mutta yksi ammusvarastoon ammutusta kahdeksasta kranaatista tuhosi 30 metriä maan alla sijainneen varaston. Gustav kykeni ampumaan kahdentyyppisiä kranaatteja: neljän tonnin kranaatteja, joita pystyttiin ampumaan melkein 50 kilometrin päähän ja seitsemän tonnin betoninmurtajia, jotka lensivät 37 kilometrin päähän. Gustavin tarkoitus oli pommittaa Stalingradia, mutta todennäköisesti sillä ei ehditty ampua laukaustakaan. Schwerer Gustavit olivat niin raskaita, että ne tarvitsivat kaksi raideparia liikkuakseen. Molemmat tykit tuotiin palasina asemiinsa. Gustav painoi 1 350 tonnia, ja sen kokoaminen kesti kuukauden. Tykkimiehistöä oli 500, mutta kaikkiaan 1 420 miestä kenraalimajurin alaisena huolehti tykistä.
Kumpikaan 80 cm:n tykeistä ei selvinnyt sodasta ehjänä, sillä saksalaiset tuhosivat ne itse, jotta tykit eivät päätyisi liittoutuneiden käsiin. Schwerer Gustavin saattoivat tosin tuhota myös liittoutuneiden ilmahyökkäykset.
Historia > Rautatietykistö Suomessa

Suomessa oli jo Suomen sisällissodan aikana käytössä rautatietykistöä. Toisen maailmansodan aikana Suomella oli yhteensä kolme sotasaalisalkuperää ollutta järeää tai raskasta rautatiepatteria sekä muutamia itse rakennettuja. Viipurin ns. Aavetykki oli kuuden tuuman rautatietykki, joka tulitti kaupunkia Perkjärven asemalta käsin. Hankoon vuokra-aikana tuodut järeät patterit olivat samoin rautatietykkejä; muillakin rintamaosilla ne edustivat nopeasti liikuteltavaa järeää tykistöä. Kaksi sotasaalispatteria palautettiin venäläisille sodan jälkeen ja loput romutettiin hiljalleen.
Venäläisille palautettu Hangon 305 mm rautatietykki on huonokuntoisena esillä Moskovassa voiton puistossa.
Historia > Suomalainen rautatietykistö

305/52 ORaut 305 millimetrin 52 kaliiperin järeä rautatiekanuuna mallia Obuhov. Käytössä 1943–1944.
180/57 NRaut 180 millimetrin 57 kaliiperin raskas rautatiekanuuna mallia N(Neuvostoliitto). Käytössä 1941–1944.
152/45 CRaut 152 millimetrin 45 kaliiperin raskas rautatiekanuuna mallia Canet. Käytössä 1924–1964.
130/50 NRaut 130 millimetrin 50 kaliiperin raskas rautatiekanuuna mallia N(Neuvostoliitto). Käytössä 1964–1972.
Suomen rautatiepatteristo jatkosodan aikana.
1 Rautatiepatteri 4 kappaletta 180/57 NRaut tykkejä.
2 Rautatiepatteri 4 kappaletta 152/45C tykkejä.
3 Rautatiepatteri 3 kappaletta 305/52 ORaut tykkejä.
Rakenne

Tykkivaunuihin liittyi erilaisia tukijärjestelmiä, joko maahan tuettavat tukitangot eli kannukset tai ns. tykkipiha eli puolipyöreät saranoidut metallikehikot jotka laskettiin tykkivaunun sivuilta maahan vakauttamaan vaunua ammunnan aikana. 
Kun vielä vaunu kiinnitettiin kiskoihin ja ammus- sekä generaattorivaunut kytkettiin antamaan lisää painoa, niin jopa 305 mm tykeillä voitiin ampua kiskotuksen suuntaisessa kapeahkossa sektorissa. Tällaisen rakennelman kokosi ja saattoi siirtokuntoon parissa tunnissa eli huomattavan paljon hitaammin kuin raskaimmat kumipyörillä tai teloilla liikkuvat kenttätykit, mutta aikatappio otettiin monin kerroin takaisin siirto-osuuksilla.
Vaikka tykkivaunua varten olisikin jouduttu rakentamaan erillisiä pistoraiteita ja/tai tukialustoja – kuten muun muassa Hangossa tehtiin - aikaetu oli ylivertainen.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Majuri E. Ahlfors : Rautatietykeistä. Historiaa, rakennetta, käyttöä ja vaikka mitä, Hakkapeliitta, 25.01.1930, nro 4, s. 12, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Ranskalainen 320 mm rautatietykki ensimmäisessä maailmansodassa
Kruppin valmistama 283-millinen K5 toiminnassa Ranskassa
Muovijäte

Muovijätettä rannalla Dominikaanisessa tasavallassa.
Muovijäte on yleisesti mitä tahansa muovia sisältävää jätettä. Järjestäytyneessä jätehuollossa muovijäte voi olla kerättävä jätejae, joka sisältää vain tiettyjä sopivia muovilaatuja. Luontoon päätynyt muovi lasketaan saasteeksi. Vuonna 2019 muovia tuotettiin noin 450 miljardia kiloa eli noin 50 kilogrammaa per henkilö.
Muovijätettä syntyy paljon, koska muovi on huokeaa valmistaa sekä monikäyttöistä. Lisäksi se on verrattain hyvin ympäristössä säilyvää verrattuna moniin aiempiin vastaaviin tuotteisiin käytettyihin materiaaleihin, kuten puuhun, nahkaan tai paperiin. Koska kuluttajien käyttäytyminen ja jätehuolto eivät monissa maissa ole pysyneet muovien kulutuksen vauhdissa, luontoon heitetty muovijäte on merkittävä ympäristöongelma. Erään arvion mukaan vuosituotannosta noin 10 prosenttia päätyy meriin. Lisäksi sitä on hengitysilmassa.
Muovijätettä syntyy runsaasti hajautetusti kuluttajakäytössä, koska muovia käytetään paljon pakkauksissa ja myös itse tuotteissa. Pakkauksista tulee välittömästi jätettä, minkä lisäksi monet muoviset tuotteet ovat lyhytikäisiä.
Muovin määrä

OECD:n mukaan aikavälillä 2000–2019 muovintuotanto kaksinkertaistui 460 miljoonaan tonniin (Mt) vuonna 2019. Samalla aikavälillä muovintuotannon kasvu on ylittänyt talouden kasvun lähes 40 prosentilla. Saman tarkastelun mukaan muuttumattomalla trendillä tuotanto kolminkertaistuisi 1231 Mt:iin vuoteen 2060 mennessä.
Muovijäte saasteena

Muoveja on monenlaisia, mutta pääosin muovi hajoaa luonnossa hyvin heikosti ja päätyy saasteeksi. Vaikka muovikappale hajoaisi pieniksi silmin näkymättömiksi palasiksi, sen osaset säilyvät ja muodostuu niin kutsuttua mikromuovia, jonka osaset ovat kooltaan mikrometriluokkaa. Lisäksi jotkin tuotteet, kuten kosmetiikka, voivat sisältää mikromuovia jo valmiiksi.
Greenpeacen mukaan 10 prosenttia käytetystä muovista (100 miljoonaa tonnia vuodessa) päätyy mereen, ja suurin osa siitä vajoaa meren pohjaan. Mereen joutuvasta muovista viidesosa tulee laivoista ja loput maalta, varsinkin tuulen mukana kaatopaikoilta. Maailman meriin joutuu muovijätettä yli 500 tonnia tunnissa.
Suurimpia merten roskaajia ovat Kiina, Indonesia, Filippiinit, Vietnam ja Thaimaa. Näistä viidestä maasta tulee 60 prosenttia merten muoviroskasta. 
Yli 90 prosenttia merten muovisaasteista tulee kymmenestä Aasian ja Afrikan joesta. Suurimpia syypäitä merten muovittumiseen ovat kaatopaikat merten ja jokien läheisyydessä, teollisuus, jätevedet ja turistit sekä puutteellinen jätehuolto.
Muovijäte saasteena > Mikromuovi

Mikromuovit ovat läpimitaltaan alle 5 millimetrin kokoisia muovipartikkeleita, jotka eivät hajoa luonnossa tai hajoavat hyvin hitaasti. Mikromuoveja esiintyy kaikkialla vesistöissä sekä kaloissa, simpukoissa ja muissa pohjaeläimissä. Mikromuovit aiheuttavat vesieliöille stressiä ja voivat altistaa ne haitta-aineille.
Mikromuovia tulee vesistöihin useista lähteistä.  Autonrenkaat ovat merkittävä mikromuovin lähde  (sade huuhtoo renkaista irtoavat mikromuovit vesistöihin). Lisäksi mikromuovia päätyy meriin ja järviin myös muun muassa muoviroskan hajotessa pieniksi hipuiksi, tekokuituisten tekstiilien pesusta ja kosmetiikasta.
Riittävän pieni mikromuovi voi läpäistä myös esimerkiksi juomaveden puhdistuksen. Se, kuinka pieneksi muovi lopulta pidemmän ajan kuluessa hajoaa, on avoin tutkimuskohde.
Mikromuovia on todettu myös hengitysilmassa. Tämän terveysvaikutuksista ei ole vielä täsmällistä tietoa.
Muovijäte saasteena > Muovijätteen aiheuttamat ongelmat

Esimerkiksi irrallaan ajelehtivat muoviset kalaverkot ja muut roskat aiheuttavat "mekaanisesti" merieläinten kuolemia. Arviolta miljoona merilintua ja satatuhatta merinisäkästä kuolee muovijätteiden vaikutuksesta. Muoviroskat tukkivat myös viemäreitä ja aiheuttavat siten tulvia muun muassa Bangladeshissa. Näistä syistä monet maat ovat pyrkineet esimerkiksi rajoittamaan muovipussien käyttöä.
Hajottuaan mikromuoviksi muovi pääsee eliöiden sisään ja voi vaikuttaa "kemiallisesti". Joissakin muoveissa on myrkyllisiä lisäaineita, kuten pehmentimiä ja palonestoaineita. Muoviroska voi myös sitoa niin kutsuttuja ympäristömyrkkyjä itseensä. Lisäaineet voivat liueta veteen.  Esimerkiksi kalojen syödessä mikromuovia voi osa myrkyistä siirtyä niiden kudoksiin.
Muovijäte saasteena > Tyynenmeren jätepyörre

Pohjoiselta Tyyneltämereltä löydettiin 1990-luvun lopussa laaja, merivirtojen kasaama jätekeskittymä. Se sisältää arviolta 100 miljoonaa tonnia jätettä, josta 90 prosenttia on muovia. Muovi on jauhautunut hyvin pieniksi hitusiksi, ja sen poistamista alueelta pidetään lähes mahdottomana. Vastaavia jätepyörteitä on kaikissa valtamerissä, suurimmilla merillä Tyynellä ja Atlantilla eteläinen sekä pohjoinen ja Intian valtamerellä eteläinen jätepyörre.
Muovijäte saasteena > Torjunta

YK:lla on ollut jo vuodesta 1982 lähtien merioikeuksia käsittelevä sopimus, jonka yhtenä osana on meriä koskevan jätteen ongelma.
Lähinnä makroskooppisen, vielä pinnassa kelluvan muovijätteen poistamiseksi kehitetään tekniikoita.
Muovin kierrätys

Teollisuuden tuotannossa syntyvää muovijätettä kierrätetään paljon. Kuluttajien käytöstä syntyvää muovijätettä on vaikeaa kierrättää uusiomuovin raaka-aineena, koska muoveja on niin monta lajia, että erilaatuiset muovit pitäisi lajitella. Muovilaadun kertoo kierrätysmerkki. Soveltuvin osin muovijätettä käytetään myös polttoaineena, järjestäytyneimmin erityisissä jätteenpolttolaitoksissa.
Muoveja voi kierrättää myös kemiallisesti. Kemiallisessa kierrätystavassa muovit hajotetaan peruskemikaaleikseen kuumuudella tai kemiallisella käsittelyllä. Käsittelyssä syntyy monomeereja tai muita tuotteita, joita voidaan yhdistää polymeereiksi tai käyttää muihin sovelluksiin. Kemiallinen kierrätys jaetaan yleensä termolyysiin ja solvolyysiin. Termolyysiä kutsutaan myös termokemialliseksi kierrätykseksi. Termolyysi perustuu kolmeen pääprosessiin: pyrolyysi, kaasutus ja hydraus. Solvolyysissä käytetään liuottimia ja  maltillisempia lämpötiloja kuin termolyysissä.
Muovikassi on tutkimustiedon valossa ympäristöystävällisin ostoskassi, mutta sen jättäminen luontoon on haitallista. Kangaskassit ovat satoja tai tuhansia kertoja haitallisempia, paperikassitkin 11 kertaa, vaikka käyttökertojen määrä otettiin huomioon. Suomessa muovipussin ympäristöhaitta on merkityksetön.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Muovijätteen kemialliset hyödyntämisratkaisut ja -markkinat kiertotaloudessa, Työ- ja elinkeinoministeriö, Helsinki 2019 (Arkistoitu – Internet Archive) (pdf)
Roskaa Havaijin rannikolla.
Alexander-tekniikka

Alexander-tekniikan ohjausta päätetyössä
Alexander-tekniikka soittamisen apuna
Alexander-tekniikka on menetelmä, jonka tavoitteena on lisätä psyko-fyysistä itsetuntemusta ja kehittää ihmisen tietoista tapaa olla, havaita ja reagoida. Opetuksen lähtökohtana on kokonaisvaltainen ymmärrys sekä ihmiskehon rakenteesta että tarkoituksenmukaisesta tavasta olla ja toimia. Tekniikkaa voi soveltaa mihin tahansa toimintaan, sillä kaiken toiminnan laatua voidaan kehittää.lähde?kenen mukaan?
Historia

Tekniikan kehitti Frederick Matthias Alexander (1869–1955) noin 130 vuotta sitten. Alexander vaikutti erityisesti Englannissa ja Yhdysvalloissa.lähde?
Menetelmä

Alexander-tekniikka perustuu teoriaan, jonka mukaan monet toimintakyvyn haasteet liittyvät tiedostamattomiin tottumuksiin. Opetus pyrkiikin tunnistamaan ja ehkäisemään sellaisia epätarkoituksenmukaisia reaktiotapoja ja jännityksiä, joihin oppilaat ovat tiedostamattaan tottuneet. Oppituntien tavoitteena on lisätä oppilaiden henkistä ja fyysistä tasapainoa ja kykyä olla tietoinen, valpas ja luottavainen: tiedostamattomien tottumuksien sijaan oppilaan tekemisiä ohjaisi hän itse.lähde?
Alexander-tekniikan opetuksessa korostuu yhdessä tutkiminen, hienovarainen käsillä ohjaus ja sanallinen ohjaus. Opetus tapahtuu yksityistunneilla, ryhmäopetuksena ja joskus myös etäopetuksena.lähde?
Vaikuttavuus

Tutkimusten mukaan Alexander-tekniikka saattaa auttaa selän, polvien ja niska-hartiaseudun vammoihin ja ongelmiin ja vähentää sairauspoissaoloja. Siitä saattaa olla apua myös tasapainon hallintaan, Parkinsonin taudin oireisiin ja vanhuusajan toimintakyvyn lisäämiseen.
Koulutus

Suomen Alexander-tekniikan opettajat Finstat ry ylläpitää listaa pätevistä opettajista, joilla on vähintään kolmivuotinen ammatillinen koulutus.
Suomessa voi opiskella Alexander-tekniikan opettajaksi Kuopiossa, Orivedellä ja Tampereella. 2020-luvulla opettajia on tuhansia ympäri maailmaa ja Suomessa noin 50.lähde?