stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Acadia
Historia > Grand dérangement > Muuttoliike

Pariisin rauhan allekirjoittamisen jälkeen vuonna 1763 karkotetut acadialaiset muuttivat pääasiassa Nova Scotiaan, mutta myös Antilleille, Ranskaan, Louisianaan sekä Quebeciin. 12 000 uudisasukasta Uudesta-Englannista oli jo asettunut entisiin Acadian kyliin. Koska laki kielsi acadialaisia perustamasta liian suuria yhteisöjä, heidän oli asetuttava tietyille heille varatuille maille englanninkielisten joukkoon. Vaihtoehtoisesti heidän oli perustettava uusia kyliä entisen Acadian kaukaisiin kolkkiin, eli joko Cape Bretonin saarelle, Prinssi Edwardin saarelle tai tulevan (1784) New Brunswickin alueelle. Suurin osa valitsi jälkimmäisen vaihtoehdon. Entisistä acadialaiskylistä ainoat, joita ei ollut varattu englanninkielisille, olivat Pobomcoup ja Trois-Riviersin vasen ranta sekä Beaubassin. Karkotetut asettuivat vähitellen Halifaxiin ja Canson salmen rannalle sekä vuodesta 1767 lähtien St. Maryn lahdelle, Tousquetiin ja Pobomcoupiin. Vuodesta 1780 alkaen he asettuivat Chéticampiin ja Margareehen.
Lähes puolet Ranskan noin 8000:sta acadialaisesta siirtyi Louisianaan vuonna 1785 ilmeisesti sattumanvaraisista syistä. Joukko Saint-Malosta kotoisin olevia acadialaisia asettui Falklandinsaarille vuonna 1764. Suurin osa lähti saaristosta seuraavien vuosien aikana, mutta joidenkin sukujen jälkeläisiä jäi näille saarille sekä Montevideoon Uruguayhin.
Saint Johnin jokilaaksosta paenneet acadialaiset alkoivat vuodesta 1785 lähtien muuttaa Madawaskaan, joka sijaitsee New Brunswickin luoteisosassa Yhdysvaltojen rajalla. 1700-luvun loppuun mennessä 36 prosenttia acadialaisista oli asettunut Atlantin rannikkoprovinsseihin (engl. The Maritimes), mutta heidän maanpaosta paluunsa jatkui 1820-luvulle asti. 1900-luvun toiselle puoliskolle asti rannikkoprovinssien siirtokunnat levittäytyivät pitkin rannikkoa sekä sisämaahan. Tällä ajanjaksolla lukuisien brittiläisten siirtolaisten saapuminen korosti acadialaisten vähemmistöasemaa entisestään. Useat tekijät vaikuttivat väestön muuttoliikkeeseen: etenkin uskonnollisen yhteyden merkitys korostui. Kirkon rakentaminen tai papinviran perustaminen oli yleensä merkki siitä, että yhteisö oli asettunut paikalle pysyvästi.
Historia > Acadian renessanssi (1850–1881)

Atlantin rannikkoprovinssit saivat kukin itsehallinnon vuonna 1850. Ratkaisuksi vapaakaupan aiheuttamiin taloudellisiin ongelmiin ehdotettiin rannikkoprovinssien muodostamaa unionia. Charlottetownin konferenssin osanottajat ehdottivat kuitenkin Kanadan liittovaltion muodostamista. Liittovaltio hyväksyttiin vastustuksesta huolimatta vuonna 1867 Lontoossa. Myös acadialaiset olivat liittovaltion vastustajien joukossa.
Omavaraistalous oli yhä vallitseva käytäntö,  sillä tekniikka kehittyi hitaasti. Joillakin alueilla onnistuttiin monipuolistamaan viljelyä: jopa perunoita aloitettiin tuottamaan myyntiin. Rautatie alkoi kehittyä vuodesta 1850 lähtien. Rautatie lisäsi etenkin englanninkielisten vaurautta mutta tarjosi mahdollisuuksia myös acadialaisille. Vuodesta 1856 lähtien acadialaiset alkoivat avata pieniä tehtaita ja jopa liikkeitä. Metsä- ja kalastustalous olivat tärkeitä alueilla, joilla viljelysmaat olivat vähissä.
François-Xavier Lafrance avasi vuonna 1854 Memramcookiin ensimmäisen ranskankielisen korkeakoulun, le Séminaire Saint-Thomasin. Korkeakoulu joutui sulkemaan ovensa vuonna 1862, mutta Sainte-Croix’n seurakunnan papit avasivat sen myöhemmin St. Josephin yliopistona.
Acadiassa perustetuilla uskonnollisilla naistenyhdistyksillä oli ratkaiseva rooli koulutuksessa ja terveydenhoidossa. Notre-Damen seurakunnan sisaret Montrealista avasivat sisäoppilaitoksia Prinssi Edwardin saarelle. Ensimmäinen ranskankielinen sanomalehti, Le Moniteur acadien, perustettiin vuonna 1867.
Historia > Acadian ja acadialaisten oikeudet (vuodesta 1982 nykyhetkeen)

Monet kriisit ravistelivat Acadiaa 1980-luvulla: työttömyys sekä alueelliset eroavaisuudet olivat suuria. Toisaalta kaivos- ja turveteollisuus kukoistivat monipuolistaen Prinssi Edwardin saaren taloutta. Tämä hyödytti acadialaisia ja lisäsi tarvetta palkata kaksikielistä työvoimaa. New Brunswickin talousneuvosto perustettiin vuonna 1979 ja Atlantin rannikkoprovinssien taloudenedistämisjärjestö vuonna 1988. Taloudellinen yhteistyö säilyi tärkeänä. Yhä useampi acadialainen työllistyi. Työllisyysaste yli kolminkertaistui vuosien 1961 ja 1986 välillä nousten 17 %:sta 59 %:iin. Työttömyysaste puolestaan aleni vuosien 1986 ja 1999 aikana 20 %:sta 10–14 %:iin. Vuonna 1986 kahdella kolmasosalla työllistyneistä acadialaisista oli vähintään yhtä suuret tulot kuin kanadalaisilla keskimäärin.
New Brunswickissä sijaitsee Acadian suurin ranskankielinen väestökeskittymä. Väestökeskittymä on ollut edelläkävijä ranskankielisten oikeuksien puolestapuhujana. New Brunswickissa on sen perustamisajankohdasta lähtien ollut kouluja ja ranskankielistä opetusta, tosin vaihtelevalla määrällä. Ranskankielinen opetus saatiin turvattua vasta silloin, kun New Brunswickin opetusministeriö jaettiin vuonna 1964 kahteen englannin- ja ranskankieliseen osaan.
Prinssi Edwardin saarella tunnustettiin oikeus ranskankieliseen koulutukseen ja hallintoon 1980-luvulla. Tämä johti Prinssi Edwardin saaren ranskan kielen koulutoimikunnan perustamiseen vuonna 1990. Acadian provinssitason kouluneuvosto perustettiin Nova Scotiaan vuonna 1996, mutta ranskankielisten koulujen perustaminen ei ollut vielä mahdollista muun muassa joidenkin poliitikkojen vastustuksesta johtuen. Ensimmäinen ranskankielinen koulu avattiin vuonna 1984 Newfoundland ja Labradoriin. Vuonna 1996 sinne perustettiin ranskankielinen, provinssitason kouluneuvosto.
New Brunswickin entisen pääministerin Frank McKennan poliittiset toimet pienensivät acadialaisen yhteisön roolia. Toimet johtivat Saint-Sauveurin ja Saint-Simonin mellakoihin vuonna 1997. Acadia sai myös virallista tunnustusta, kun New Brunswickin ranskankielinen yhteisö tunnustettiin vuonna 1993. Grand dérangementin (acadialaisten karkotuksen) aiheuttamat vääryydet tunnustettiin vuonna 2003. Karkotuksen muistopäivä ja siihen liittyvät monumentit tunnustettiin vuonna 2005. Vuonna 1994 järjestettiin ensimmäinen Acadian maailmankongressi (ransk. Congrès mondial acadien).
Väestö ja yhteiskunta > Demografia

Vuonna 2001Atlantin rannikkoprovinssien (engl. The Maritimes) asukkaista 276 355 puhui äidinkielenään ranskaa. Heistä suurin osa oli acadialaisia. Kun mukaan lasketaan nykyisin englantia äidinkielenään puhuvat henkilöt, acadialaisia on Atlantin rannikkoprovinsseissa yhteensä arviolta 500 000. Kanadan valtion tilastokeskuksen, Statistics Canadan, väestönlaskennan mukaan acadialaisia oli vuonna 2001 kuitenkin vain 96 145.
Väestölaskennan mukaan useat acadialaiset kokivat olevansa esimerkiksi kanadalaisia tai ranskalaisia. Väestönlaskennassa ei aikaisemmin ollut edes mahdollista määritellä itseään acadialaiseksi. Kuitenkin vuodesta 1986 lähtien acadialaisten määrä on kasvanut merkittävästi.
Acadialaisten osuus on siis Atlantin rannikkoprovinssien väestöstä 15,6 prosenttia ja Kanadan ranskankielisestä väestöstä 22,6 prosenttia. Ranskankielisiä on New Brunswickin asukkaista 32,9 prosenttia, Prinssi Edwardin saarelaisista 4,2 prosenttia ja Nova Scotian asukkaista 3,8 prosenttia.
Acadialaisväestön merkittävä osuus New Brunswickin asukkaista selittyy väestönkasvulla ja kielellisellä jatkuvuudella. Kielellinen jatkuvuus ilmaisee ranskaa käyttävien ja ranskaa äidinkielenään puhuvien henkilöiden suhdetta. Vuosina 1961–2001 ranskankielisten lukumäärä kasvoi New Brunswickissa 12,4 prosenttia. Nova Scotiassa lukumäärä taas laski 14 prosenttia ja Prinssi Edwardin saarella 28,8 prosenttia.
Merkittäviä eroja kielellisessä jatkuvuudessa esiintyy alueittain. Ranskaa käyttävien ja ranskaa äidinkielenään puhuvien henkilöiden suhde on 92 prosenttia New Brunswickissa, 58,2 prosenttia Nova Scotiassa ja 49,8 prosenttia Prinssi Edwardin saarella. Alueilla, joissa ranskankielisten osuus väestöstä on yli 95 prosenttia, on assimilaatioprosentti alle yhden prosentin tai jopa negatiivinen. Näin on esimerkiksi Kanadan puoleisessa Madawaskassa ja Acadian niemimaalla (engl. Acadian Peninsula). Siispä englantia tai jotain muuta kieltä äidinkielenään puhuvat käyttävät ranskaa kotikielenään. Alueilla, joissa ranskankielisten osuus väestöstä on vähäinen, myös assimilaatioprosentti on korkeampi. Esimerkiksi Prinssi Edwardin saarella se on 68 prosenttia.
Vuoden 2006 tietojen mukaan ranskaa käytti säännöllisesti kuntien työntekijöistä 46,9 prosenttia Prinssi Edwardin saarella, 90,5 prosenttia New Brunswickissä, 41,7 prosenttia Nova Scotiassa ja 31 prosenttia Newfoundland ja Labradorissa. Useat acadialaisyhteisöt ovat kuitenkin vähemmistöjä. Esimerkiksi Monctonissa väestöstä vain 33 prosenttia on ranskankielisiä.
Väestö ja yhteiskunta > Levittäytyminen

Acadialaisten kulttuurin vaikutus näkyy erityisesti Yhdysvalloissa ja Kanadassa. Atlantin rannikkoprovinssien 500 000:n acadialaisen lisäksi arvioidaan, että acadialaisia tai cajuneita asuu miljoona jokaisella seuraavista alueista: Louisianassa, Uudessa-Englannissa ja Quebecissä. Ranskassa acadialaisia tai cajuneita on luultavasti noin 300 000. Maailmanlaajuisesti heitä on siten vähintään 3,8 miljoonaa.
Cajunit polveutuvat acadialaisista ja muista Louisianaan 1700-luvun lopulla asettuneista ranskankielisistä siirtolaisista. Cajunit ovat näin ollen läheisesti yhteydessä acadialaisiin. Acadiana on virallisesti tunnettu alue Louisianassa. Cajuneita kutsutaan yleisesti englanninkielisellä nimellä cajuns. Louisianan ranskan kielen kehittämisen neuvosto (ransk. Conseil pour le développement du français en Louisiane, COFODIL) on yhdysvaltalainen osavaltion virasto, jonka tehtävänä on nimensä mukaisesti edistää ranskan kielen käyttöä Louisianassa. Mainen osavaltion pohjoisosien englanninkielisellä väestöllä puolestaan on tapana omaksua puheeseensa ranskan kielen syntaksia ja sanastoa. Tämä on seurausta vuorovaikutuksesta alueen suuren acadialaisyhteisön kanssa. Cajunenglanti on sen sijaan eräs englannin kielen murre, jota puhuvat englanninkielistyneet cajunit.
Quebecissä on noin kolmekymmentä kaupunkia ja aluetta, joita voidaan pitää acadialaisina. On kuitenkin huomattava, että monien yhteisöjen kulttuuri ei enää nykyään ole acadialaista: joillakin alueilla acadialaiset asuivat vain väliaikaisesti. Yhdysvalloissa acadialaisia yhteisöjä on Mainen pohjoisosassa (Yhdysvaltain puoleisessa Madawaskassa). Lisäksi merkittäviä vähemmistöjä on useissa Uuden-Englannin ja Floridan kaupungeissa.
Cajuneita on kaakkois-Louisianassa ja lounais-Texasissa (Beaumont, Port Arthur). Myös Los Angelesin alueella on merkittävä cajun-vähemmistö. Ranskassa acadialaisia on muun muassa Saint-Pierre-et-Miquelonissa, Ranskan Guayanassa, Belle-Île-en-Merissä Bretagnessa, Archignyssa, Poitou-Charentesissa, Nantesissa ja Saint-Malossa.
Väestö ja yhteiskunta > Ranskan kieli Acadiassa

Acadiassa puhutaan useita eri murteita. Acadian ranska on yleisin koko Acadiassa puhuttavista ranskan murteista. Poikkeuksena tähän on Madawaskassa puhuttava laakson ranska eli brayon, jossa kuuluu selvästi Acadian ranskan sijaan Quebecin ranskan vaikutus. Myös Quebecin acadialaiset puhuvat pääasiassa Quebecin ranskaa. Toisaalta Acadian ranskaa puhutaan yleisesti joillain Quebecin alueilla, kuten Madeleinen saaristossa. Myös Monctonin alueella puhuttava chiac määritellään joko ranskan murteeksi, johon kuuluu voimakas englannin vaikutus, tai kokonaan omaksi kielekseen. Englannin kielen omaksunut väestö puhuu useimmiten Kanadan länsirannikon englantia (engl. Atlantic Canadian English).
Acadiassa ei ole kielen normistoa valvovaa laitosta. Quebecin ranskan kielen keskus (ransk. Office québécois de la langue française) vaikuttaa kiistatta etenkin tekniikan kieleen. Eräät provinssitason järjestöt osallistuvat pienimuotoisesti kielen kehittämiseen, kuten paikkojen nimeämiseen.
Acadian ranskan tutkimuksesta voi lukea useiden kirjoittajien teoksista. Pascal Poirier julkaisi vuonna 1925 tietosanakirjan Le glossaire acadien, jonka toinen painos ilmestyi vuonna 1993. Yves Cormierin Dictionnaire du français acadien puolestaan julkaistiin vuonna 2009. Nämä tietosanakirjat käsittelevät yksinomaan acadialaisia sanoja.
Politiikka ja hallinto > Acadian asema Kanadan liittohallinnossa

Acadia ulottuu kokonaisuudessaan neljän Kanadan provinssin alueelle, mutta niillä on käytännössä yhteinen poliittinen hallinto. Kanadan poliittinen järjestelmä perustuu Kanadan perustuslakiin. Se määrittelee sekä liittovaltion hallituksen että provinssien hallinnon poliittiset periaatteet, instituutiot, toimivallan ja vastuualueet[vanhentunut linkki]. Provinsseilla ja hallituksella on kummallakin yksinomaisia vastuualueita. Tietyt vastuut, kuten maatalous, maahanmuutto ja kalastus, kuuluvat molemmille.
Provinssitasolla lainsäädäntävaltaa edustaa alueparlamentti (ransk. assemblée législative) New Brunswickissa ja Prinssi Edwardin saarella, edustajainhuone (ransk. chambre d'assemblée) Nova Scotiassa ja Newfoundland ja Labradorissa.
Tuomiovalta on jaettu usealle provinssitason tuomioistuimelle. Korkein tuomioistuin on Kanadan korkein oikeus (ransk. Cour suprême du Canada). Kaikilla oikeusasteilla on käytössä angloamerikkalainen oikeusjärjestelmä, common law.
Politiikka ja hallinto > Kielipolitiikka

Monessa Kanadan Perustuslaillisten oikeuksien ja vapauksien julistuksen artiklassa tunnustetaan Kanadan ja New Brunswickin provinssin kaksikielisyys eli ranskan ja englannin kielen yhtäläinen asema. New Brunswickissa on useita paikallisia lakeja, jotka suojaavat virallisia kieliä. Näitä ovat esimerkiksi laki virallisista kielistä sekä laki New Brunswickin kahden virallisen kielellisen yhteisön tasa-arvoisuuden tunnustamisesta.
Liittovaltion hallitus tarjoaa palveluita ranskan kielellä kaikissa Atlantin rannikkoprovinsseissa. Esimerkiksi New Brunswickin provinssissa ranskankielistä palvelua saa puolesta liittovaltion palvelupisteistä. Kanadan rikoslain mukaan kaikilla on oikeus rikosprosessiin ranskan kielellä. Kaikki saavat myös oikeudellisia palveluja ranskaksi. New Brunswickissä koko oikeusala on kaksikielistä. Acadia on merkittävin common law -oikeustapaa käyttävä ranskankielinen alue. Monctonin yliopistossa vuonna 1979 perustettu Oikeusalan käännösten ja terminologian keskus (ransk. Centre de traduction et de terminologie juridiques) hallinnoi kansainvälisellä tasolla ranskankielisiä common law -kysymyksiä.
Kansalliset instituutiot ja symbolit > Symbolit

Acadian kansallispäivää vietetään elokuun 15. päivänä. Acadian suojeluspyhimys on Neitsyt Maria, joka on myös Acadian virallisista symboleista ensimmäinen ja vanhin. Mischouchessa vuonna 1884 järjestetyssä toisessa kansalliskokouksessa ehdotettiin Acadialle omaa lippua. Ensimmäinen alkuperäinen lippu on yhä tallella Acadian museossa (ransk. Musée acadien). Lippu on samanlainen kuin Ranskan lippu, mutta sinisessä osassa on kultainen tähti, Stella Maris (meren tähti).
Acadian kansallislaulu on gregoriaaninen kirkkolaulu Ave Maris Stella.
Vuodesta 2005 lähtien Kanadassa on vietetty Grand dérangement -muistopäivää 28. heinäkuuta. Sitä vietetään vuoden 1755 tapahtumien muistoksi, jolloin päätettiin acadialaisten karkotuksesta.
Acadialla on myös lukuisia epävirallisia symboleita, kuten yhdysvaltalaisen kirjailijan Henry Longfellow’n vuonna 1847 julkaistu runo Evangéline.
Kansalliset instituutiot ja symbolit > Acadian kansallinen yhdistys

Acadian kansallisen yhdistyksen (ransk. Société nationale de l'Acadie, SNA) tavoitteena on ajaa kaikkien acadialaisten, mutta erityisesti Kanadan itäisten rannikkoprovinssien acadialaisten etuja. SNA:han kuuluu kahdeksan liittojäsentä.
Acadia ylläpitää SNA:n kautta monia kansainvälisiä yhteyksiä, niin virallisia kuin epävirallisia. Pitkäaikaisin ja merkittävin yhteistyö on tehty Ranskan kanssa. Yhteistyö alkoi vuonna 1968 SNA:n aloitteesta. Siihen kuuluva vaihto-ohjelma sisältää sekä opiskelustipendejä että rahallista ja teknistä tukea.
Vuonna 2013 Quebecin parlamentti puolsi yksimielisesti SNA:n aloitetta. Aloitteen tarkoituksena oli muistuttaa niistä vääryyksistä, joita acadialaisten karkotuksesta aiheutui. Vuonna 2008 perustettiin Amerikkojen ranskankielisyyden keskus (ransk. Centre de la francophonie des Amériques). Tämän lisäksi on myös perustettu Acadia–Quebec-komissio. Vuodesta 2005 lähtien SNA on ollut jäsenenä Kansainvälisen ranskankielisyyden järjestössä (ransk. Organisation internationale de la francophonie) osana Kanadan taustadelegaatiota.
Kaikki Kanadan hallituspuolueet yhtä lukuun ottamatta päättivät vuonna 2011 sekä ratifioida SNA:n aseman acadialaisten virallisena edustajana että edistää acadialaisten taiteilijoiden asemaa Acadian kulttuurin kansainvälisessä levityksessä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Acadia Wikimedia Commonsissa
Acadia vuonna 1750.
Saint-Josephin yliopisto vuonna 1940.
Äidinkieli Atlantin rannikkoprovinsseissa (The Maritimes).
  ranskankielinen enemmistö, alle 33 % englanninkielisiä  ranskankielinen enemmistö, yli 33 % englanninkielisiä  englanninkielinen enemmistö, yli 33 % ranskankielisiä  englanninkielinen enemmistö, alle 33 % ranskankielisiä  tietoja ei saatavilla
Acadian insignia
Aleksanteri III (täsmennyssivu)

Aleksanteri III on ollut muun muassa seuraavien hallitsijoiden nimi:
Aleksanteri III Suuri, Makedonian kuningas 336–323 eaa.
Aleksanteri III, Bysantin keisari 912–913
Aleksanteri III, paavi 1159–1181
Aleksanteri III, Skotlannin kuningas 1249–1286
Aleksanteri III, Venäjän keisari 1881–1894.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Aleksanteri III”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Aleksanteri II (täsmennyssivu)

Aleksanteri II on ollut useiden hallitsijoiden nimi:
Aleksanteri II, Makedonian kuningas 370 eaa.–368 eaa.
Aleksanteri II, paavi 1061–1073
Aleksanteri II, Skotlannin kuningas 1214–1249
Aleksanteri II, Venäjän tsaari 1855–1881
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Aleksanteri II”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Aleksanteri IV

Aleksanteri IV Aigos (323–309 eaa.) oli Aleksanteri Suuren ja Roksanen postuumisti syntynyt poika ja Makedonian nimellinen kuningas vuosina 323–309 eaa.
Aleksanteri hallitsi yhdessä Aleksanteri Suuren veljen Filippos III:n kanssa. Kummatkin kuninkaat olivat virallisia hallitsijoita. Olympias murhautti Filippoksen vuonna 317 eaa.
Hallitsijoina toimivat:
Perdikkas (323–321 eaa.),
Antipatros (321–319 eaa.),
Polyperkhon (319–316 eaa.),
Kassandros (316–309 eaa.)
Kassandros antoi murhata Aleksanterin ennen kuin hänestä tuli täysi-ikäinen.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Filippos III | Makedonian kuningas | Seuraaja: Kassandros |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Filippos III | Persian kuningas Makedonialainen hallitsijasuku | Seuraaja: Seleukos I |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Filippos III | Egyptin faarao Makedonialainen hallitsijasuku | Seuraaja: Ptolemaios I |
Aleksanteri II (Skotlanti)

Aleksanteri II:n sinetti
Aleksanteri II (1198–1249, Alasdair mac Uilleim) oli Skotlannin kuningas. Hän nousi valtaan 16-vuotiaana vuonna 1214. Jo vuosina 1215 ja 1216 hän tukahdutti klaanien kapinoita ja otti Argyllin kunnolla kuningashuoneen hallintaan.
Aleksanteri vihittiin Englannin Henrik III:n sisaren Joanin kanssa vuonna 1221. Joanin kuoltua 1238 Aleksanteri otti toisen vaimon, Marie de Coycyn. Avioliitto sai englantilaiset pelkäämään että Ranska ja Skotlanti liittoutuvan heitä vastaan.
Marie synnytti kruununperijän Aleksanteri III:n. Aleksanteri ja lankonsa Henrik III taistelivat raja-alueiden hallinnasta useaan otteeseen. Muutoin Aleksanteri keskittyi Skotlannin vallan lujittamiseen läntisillä saarilla, missä Norjalla oli edelleen vahva asema.
Aleksanteri II Zabinas

Aleksanteri II Zabinas (m.kreik. Ἀλέξανδρoς Zαβίνας, Aleksandros Zabinas) oli vastahallitsija Seleukidien valtakunnassa. Aleksanteri väitti olevansa Antiokhos VII:n ottopoika vaikka todennäköisesti olikin egyptiläisen kauppiaan poika. Seleukidien menetettyä Mesopotamian Parthialle Egyptin Ptolemaios VIII Tryfon käytti Aleksanteria sekaantuessaan seleukidien valtakunnan politiikkaan. Ptolemaios pyrki Aleksanterin avulla vastustamaan varsinaista kuningasta Demetrios II Nikatoria, joka tuki Ptolemaioksen sisarta Kleopatra III dynastian sisäisissä välienselvittelyissä.
Aleksanteri löi Demetrioksen ja hallitsi osaa Syyriasta vuosina 128–123 eaa. Egyptin tuki kuitenkin ehtyi ja Demetrioksen poika Antiokhos VIII Grypos löi Aleksanterin. Epätoivoinen Aleksanteri ryösti valtakunnan pääkaupungin Antiokian temppelit. Tämän epäsopivan käytöksen johdosta hänet karkotettiin. Aleksanteri otettiin myöhemmin kiinni ja teloitettiin. Lisänimi Zabinas tarkoittaa "ostettua", Aleksanteri oli ainoa myöhäisemmistä seleukideista, joka ei käyttänyt kolikoissaan epiteettiä.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|   | Edeltäjä: Antiokhos VII Sidetes | Seleukidit   | Seuraaja: Antiokhos VIII Grypos |
Andante huilulle ja orkesterille

Andante C-duuri on Mozartin teos huilulle ja orkesterille. Nykyään teosta esitetään pääasiassa huilulla ja pianolla.kenen mukaan?
Alexander Sell

| Alexander Sell |
| --- | --- |

Euroopan parlamentin jäsen
 16.7.2024–  
Ryhmä:  Suverenistit (2024–)
Henkilötiedot
Syntynyt: 25. marraskuuta 1980 (ikä 43) Mainz, Länsi-Saksa
Kansalaisuus:  saksalainen
Tiedot
Puolue:  Vaihtoehto Saksalle
Aiheesta muualla
alexandersell.com
Alexander Sell (s. 25. marraskuuta 1980 Mainz, Länsi-Saksa) on saksalainen poliitikko. Sell edustaa Vaihtoehto Saksalle -puoluetta. Sell on toiminut Euroopan parlamentin jäsenenä heinäkuusta 2024 lähtien. Hän edustaa Euroopan parlamentissa Suvereenien kansakuntien Eurooppa -ryhmää
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Alexander Sell Wikimedia Commonsissa
Alexander Sell Euroopan parlamentin jäsenet. Euroopan parlamentti.
Jess Thorup

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 21. helmikuuta 1970 (ikä 54)
Syntymäpaikka: Kööpenhamina, Tanska
Pelipaikka: hyökkääjä
Pituus: 190 senttimetriä
Seura
Seura:  FC Augsburg
Tehtävä: päävalmentaja
Junioriseurat
:  OB
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1989–1996 |  OB | 134 | (29) |
| 1996–1998 |  Uerdingen 05 | 39 | (3) |
| 1998 |  Tirol Innsbruck | 13 | (3) |
| 1998–2005 |  Esbjerg fB | 203 | (58) |
| 2005 |  HamKam | 76 | (22) |
| 2005–2007 |  Esbjerg fB | 1 | (0) |
Valmennusura
2006–2008:  Esbjerg fB (apuv.)
2008:  Esbjerg fB
2009–2011:  Esbjerg fB (apuv.)
2011–2013:  Esbjerg fB
2013–2015:  Tanska U20/U21
2015–2018:  FC Midtjylland
2018–2020:  KAA Gent
2020:  KRC Genk
2020–2022:  FC Kööpenhamina
2023–:  FC Augsburg
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Jess Thorup (s. 21. helmikuuta 1970) on tanskalainen jalkapallovalmentaja ja entinen hyökkääjä. Lokakuusta 2023 lähtien hän on toiminut FC Augsburgin päävalmentajana.
Ura pelaajana

Thorup aloitti pelaajauransa Odense BK:n juniorijoukkueissa ja nousi vuonna 1989 seuran edustusmiehistöön. Hän edusti Odensea 1990-luvun alun vuosina, kun mestarijoukkue putosi pääsarjatasolta ja nousi takaisin kaudeksi 1992/93. Odensen paidassa Thorup voitti Tanskan cupin mestaruuden vuosina 1991 ja 1993. Hän pelasi seurassa 134 ottelua ja tehtaili 29 maalia, kunnes siirtyi kesällä 1996 KFC Uerdingeniin. Thorup viihtyi 2. Bundesliigassa puolitoista kautta, kunnes tammikuussa 1998 siirtyi Itävallan Bundesliigaa Tirol Innsbruckiin. Visiitti Itävallassa jäi kevään mittaiseksi ja kesällä 1998 Thorup palasi kotimaahansa Esbjergin joukkueeseen. Hän pelasi seurassa seitsemän kautta, joista kaudella 2000/01 seura pelasi 1. divisioonaa. Thorup oli seuran kantavia pelaajia urakoiden 203 ottelussa ja tehden 58 maalia. Kesällä 2005 hän siirtyi norjalaiseen HamKamiin, josta palasi vielä Esbjergiin lopettaen uransa vuonna 2006.
Ura pelaajana > Meriitit pelaajana

Tanskan mestaruus: 1989
Tanskan cup (2): 1991, 1993
Tanskan 1. divisioona: 2001