Saima Harmaja
Elämä ja ura

Saima Harmajan vanhemmat olivat kansantaloustieteilijä, filosofian tohtori ja kanslianeuvos Leo Harmaja (alk. Schadewitz, 1880–1949) ja filosofian maisteri Laura Harmaja o.s. Genetz (1881–1954). Perheessä oli kaikkiaan neljä lasta, joista Saima oli toiseksi vanhin. Saiman pikkuveli oli lentäjä ja kirjailija Tapani Harmaja ja heidän äidinpuoleinen isoisänsä oli runoilija ja senaattori Arvid Genetz. Sisar Kirsti Toppari on toimittanut Harmajan päiväkirjat, joista hän on sensuroinut seurusteluun ja ihastuksiin liittyviä kohtia.
Harmaja oli lapsena impulsiivinen ja puhelias ja osallistui usein poikien rajuihin leikkeihin.
Harmajan ensimmäiset säilyneet kirjoitukset ovat vuodelta 1922. Hän avusti 1920-luvulla lastenlehti Pääskysessä. Hänen vanhempansa arvelivat liiallisen kirjoittelun aiheuttavan psyykkisiä ja fyysisiä vaivoja eivätkä tukeneet kirjoittamisharrastusta.
Harmaja kävi Suomalaista yhteiskoulua.
Harmaja liittyi 15-vuotiaana Nuoren Voiman Liittoon, joka oli jo pari vuotta aikaisemmin rohkaissut häntä jatkamaan kirjoittamista. Liiton jäsenenä Harmaja itsekin myöhemmin arvosteli nuorten kirjailijanalkujen tekstejä ja rohkaisi heitä pysymään valitsemallaan tiellä.lähde?
Harmajan esikoisteos, runokokoelma Huhtikuu julkaistiin vuonna 1932, hänen ollessaan vasta 19-vuotias. Harmaja osallistui keväällä 1932 luokkansa kanssa ylioppilaskirjoituksiin, vaikka edeltävän syksyn hän olikin joutunut olemaan sairaalahoidossa keuhkotuberkuloosin vuoksi. Vuosi 1932 oli muutenkin Harmajan elämän onnellista aikaa: hänen terveytensä oli hyvä ja hän löysi ensimmäisen rakkautensa. Harmaja ja Jaakko Holman menivät kihloihin, mutta heidän Harmajan kuolemaan asti kestänyt suhteensa oli "onneton ja eriparinen", mikä innoitti Harmajaa rakkausrunojen ohella myös kuvauksiin hylätyksi tulemisesta, vihasta ja epätoivosta.
Harmaja aloitti syksyllä 1932 kielten ja kirjallisuuden opinnot Helsingin yliopistossa. Hänen opiskelunsa eteni hitaasti, ja syksyn 1933 hän opiskeli Tarton yliopistossa.
Harmaja sai Valtion kirjallisuuspalkinnon vuonna 1935 ja Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran palkinnon vuonna 1936.
Harmaja teki kesällä 1935 opiskelijamatkan Italiaan. Huonot järjestelyt aiheuttivat väsymystä ja stressiä, jotka olivat vaikuttamassa siihen, että tuberkuloosi puhkesi syksyllä uudestaan, jolloin hän joutui Helsingin keuhkotautiparantolaan.
Harmajan elämänhalu katosi lopullisesti hänen sisarensa Outin kuoltua synnytyksessä 1936. Äitinsä mukaan nimetty tyttövauva oli kuitenkin ilahduttamassa Harmajan viimeistä elinvuotta. Menetyksestä huolimatta Harmaja kirjoitti vielä runoja ja julkaisi syksyllä 1936 kokoelman Hunnutettu. Sairaudessa ei tapahtunut kuitenkaan enää käännettä parempaan, ja hän kuoli seuraavana vuonna tuberkuloosiin.
Harmajan teoksista ensimmäinen sai hyvät arvostelut, mutta seuraavat kolme melko heikot. Hänen neljäs kokoelmansa Kaukainen maa julkaistiin 1937 postuumisti. Se oli arvostelumenestys. Haimajan maine syntyi erityisesti vuonna 1938 julkaistusta teoksesta Kootut runot sekä runoilijakehitys päiväkirjojen ja kirjeiden valossa. Teoksen toimitti Harmajan äiti Laura Harmaja. Kootuista runoista ilmestyi useita laitoksia, joita jokaista Harmajan äiti Laura Harmaja laajensi päiväkirja- ja kirjeosuuksien osalta. Elämäkerturi ja tutkija Ritva Ylösen mukaan Harmaja-legendan loi juuri hänen äitinsä.