stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hermann Giesler

Hermann Giesler vuonna 1938.
Ordensburg Sonthofen (1934).
Hermann Giesler (2. elokuuta 1898 Siegen – 20. tammikuuta 1987 Düsseldorf) oli saksalainen arkkitehti. Hän oli natsi-Saksan johtavia arkkitehteja ja Adolf Hitlerin suosiossa.
Hermann Giesler oli tunnetun natsijohtajan Paul Gieslerin veli. Hän opiskeli Münchenin taideteollisuuskoulussa ja osallistui ensimmäiseen maailmansotaan. Hän työskenteli itsenäisenä arkkitehtina kunnes siirtyi 1933 Sonthofenin piirirakennusmestariksi. Giesler liittyi kansallissosialistisen puolueen jäseneksi vuonna 1931. Hitler järjesti hänelle vuonna 1938 nimityksen professoriksi ja Münchenin kaupungin ylirakennusneuvokseksi. Gieslerin nimi oli mukana natsi-Saksan tärkeimpien taiteilijoiden luettelossa (gottbegnadeten list). Gieslerin natsihallinnolle suunnittelemia töitä olivat muun muassa Sonthofenin Ordensburg-sotakoulu ja Weimarin Adolf-Hitler-Platz-aukio. Vuonna 1940 Giesler suunnitteli Hitlerin tilauksesta Müncheniin Die Halle der Partei -nimisen valtavan, Rooman Pantheonia jäljittelevän puolueen kokousrakennuksen, joka oli tarkoitettu myös Hitlerin tulevaksi hautamausoleumiksi, mutta sitä ei koskaan rakennettu. Giesler johti myös Linzin uudelleenrakentamisen suunnittelua. Hitlerin erityisen mielenkiinnon kohteena olleesta suunnitelmasta ehti toteutua vain muutaman Tonavan ylittäneen sillan laajennus.
Toisen maailmansodan aikana Giesler johti vuosina 1942–1944 Organisation Todtin miehitetyssä Baltiassa toiminutta Einsatzgruppe Russland-Nord -osastoa ja oli vastuussa vankityövoiman käytöstä. Vuosina 1944–1945 hän johti asetehtaan rakentamista Mühldorfiin keskitysleirivankityövoiman avulla. Giesler sai aivan sodan lopussa SA-järjestön brigadeführerin arvon. Amerikkalaiset vangitsivat hänet sodan jälkeen ja hänet tuomittiin vuonna 1947 niin sanotussa Mühldorf-oikeudenkäynnissä elinkautiseen vankeuteen. Tuomio lyhennettiin 25 vuoden vankeudeksi vuonna 1948 ja Giesler vapautettiin armahduksella kokonaan vuonna 1952. Hän työskenteli sen jälkeen yksityisenä arkkitehtina Düsseldorfissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hermann Giesler Wikimedia Commonsissa
Hiihtoalpinismi

Maailmancupin osakilpailun lähtö Font Blancassa.
Hiihtoalpinismi eli vuorihiihto on hiihtolaji, jota harrastetaan vuoristoisilla alueilla. Siinä yhdistyvät jyrkät nousut ja laskuosuudet. Suksina käytetään vapaalaskusuksia. Nousuissa suksien pohjassa on liimalla kiinnitetyt nousukarvat, jotka on tehty mohairista tai nylonista. Karvat mahdollistavat jyrkänkin nousun vuorohiihdolla, ja ne on helppo irrottaa mäen päällä.
Kansainvälinen hiihtoalpinismiliitto jakaa lajin viiteen kilpailuun. Joukkuekilpailu on hiihtoalpinismin perinteinen muoto. Joukkueessa on kaksi tai kolme urheilijaa, ja kilpailussa on oltava vähintään kolme laskua ja nousua. Yksilökilpailu on joukkuekilpailua vastaava. Kummassakin lajissa on osuus, jossa urheilijat joutuvat kulkemaan ilman suksia. Näillä taipaleilla joutuu käyttämään valjaita, köysiä ja jäärautoja. Joukkuekilpailu voi kestää kolmekin tuntia, mutta sprinttikilpailussa voittajien suoritus kestää yleensä noin kolme minuuttia. Nousua ja laskua tulee noin 100 metriä. Viestikilpailussa on kolmen tai neljän urheilijan joukkueita, ja kilpailu kestää noin 15 minuuttia. Nousukilpailussa on puolestaan vain yksittäinen pitkä nousu.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hiihtoalpinismi Wikimedia Commonsissa
Kansainvälinen hiihtoalpinismiliitto (englanniksi)
Heisiangervot

| Heisiangervot |
| --- | --- |
 Lännenheisiangervo (Physocarpus opulifolius)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Rosales
Heimo::  Ruusukasvit Rosaceae
Suku::  Heisiangervot Physocarpus  (Camb.) Raf.
Katso myös
   Heisiangervot Wikispeciesissä   Heisiangervot Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Heisiangervot (Physocarpus) on ruusukasvien (Rosaceae) heimoon kuuluva suku, jossa on noin kymmenen lajia. Suurin osa lajeista on kotoisin Pohjois-Amerikasta, yksi Aasian koillisosista.
Ne ovat 1–3 metriä korkeita pensaita, joiden nimi tulee lehtien heisimäisestä muodosta. Kukat ovat valkoisia ja sijaitsevat terttumaisissa kukinnoissa.
Heisiangervoja käytetään koristepensaina.
Lajeja

Physocarpus alternans
idänheisiangervo (Physocarpus amurensis)
coloradonheisiangervo (Physocarpus bracteatus)
kesäheisiangervo (Physocarpus capitatus)
Physocarpus glabratus
kalliovuortenheisiangervo (Physocarpus malvaceus)
Physocarpus monogynus
lännenheisiangervo (Physocarpus opulifolius)
Aiheesta muualla

Funet: Heisiangervot (Physocarpus)
ITIS: Physocarpus (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Physocarpus (englanniksi)
Flora of China: Physocarpus (englanniksi)
Historisismi

Historisismi on historiaan painottuva näkemys. Se voi tarkoittaa seuraavia:
historisismi, Saksasta lähtöisin oleva historiantutkimuksen suuntaus, joka painottaa tutkittavien kohteiden suhteellisuutta silloisesta näkökulmasta
historisismi, Karl Popperin nimitys hegeliläislähtöiselle yhteiskuntatieteelle, joka yrittää ennustaa tulevaisuutta tai johtaa arvoja historiallisista lainalaisuuksista.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Historisismi”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Hahmajärvi (järvi Kuhmoisissa)

| Hahmajärvi |
| --- | --- |

Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Kuhmoinen
Koordinaatit:  61°35′11″N, 25°00′02″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Pääskylänjoen valuma-alue (35.76)
Laskujoki:  oja Pitkäjärveen 
Järvinumero:  35.766.1.013
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  129,6 m  
Rantaviiva:  27,7473 km  
Pinta-ala:  6,1836 km²   
Tilavuus:  0,0525297 km³ 
Keskisyvyys:  8,49 m  
Suurin syvyys:  26,07 m  
Saaria:  35 
 fiHahmajärvi 
Hahmajärvi on Pirkanmaalla Kuhmoisten Hahmajärvellä ja Poikuskulmalla sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 618 hehtaaria eli 6,2 neliökilometriä ja se on 4,3 kilometriä pitkä ja 2,8 kilometriä leveä. Se on pyöreähkö järvi, jolla on avoin järvenselkä. Pohjoispäässä sijaitsee pieni Sunttilanlahti, joka jää Kortelahdenniemen ja Vintturinniemen suojaan. Myös järven länsirannassa on pieni Niemimaa. Itärannassa sijaitsee Ojalanlahti, joka jää Haukkaniemen pohjoispuolelle, ja etelärannassa on Tenhetynlahti.
Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuudeksi on saatu 52,5 miljoonaa kuutiometriä eli 0,0525 kuutiokilometriä. Sen keskisyvyys on 8,5 metriä ja suurin syvyys on 26,1 metriä. Syvin kohta sijaitsee keskellä järveä. Yli 20 metriä syviä kohtia esiintyy muualla vain pienialaisesti kahdesti. Rannat ovat yleensä matalia, mutta itärannan jyrkillä kohdilla myös vesi syvenee äkisti. Jopa Ojalanlahti on lähes 18 metriä syvä.
Järvessä on laskettu olevan 35 saarta. Niiden yhteispinta-ala on 8,0 hehtaaria, mikä on noin 1,3 prosenttia järven kokonaispinta-alasta. Saarista kolme on yli hehtaarin suuruisia, 27 yli aarin ja loput viisi ovat alle aarin kokoisia. Suurimmat neljä saarta ovat Lukkarinsaari ja kartassa nimetön saari Ojalanlahdella sekä Kanisaari ja Mäntysaari Niemimaan tuntumassa. Muita nimettyjä saaria ovat Niemimaan tuntumassa Raatosaari, Selkäsaaret ja Lintula, etelärannikolla Pikkusaari, Parisaari, Harmaankivensaari, Virstasaari ja Hattusaari, ja järven pohjoisosassa Verkkosaari ja Talassaari.
Järveen rantaviivan pituus on 27,7 kilometriä ja sen rannat ovat metsämaata. Suorantoja on erittäin vähän ja korkeita rantoja ovat itärannikko Jylynvuori mukaan lukien. Järven ympäristö on haja-asutusaluetta, joka muodostuu kuudesta entisestä maatilasta ja noin 70 vapaa-ajan asunnosta. Niille tulee tiet kirkonkylältä tulevalta yhdystieltä 3282 ja siitä pohjoiseen Hahmajärvellä haarautuvalta yhdystieltä 16977, joka kiertää järven.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Pääskylänjoen valuma-alueella (35.76), jonka Hahmajärven valuma-alueeseen (35.766) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 129,6 metriä mpy. Siihen on johdettu metsäojia ja rantojen suo-ojia. Etelärantaan Tenhetynlahteen laskevat Pikku-Tenhetyn (2 hehtaaria, ha) kautta Kelkku, Salmi-Tenhetty (5 ha) ja Iso-Tenhetty (9 ha). Niiden lähellä sijaitsee vielä Luippunen (22 ha), jolla on oma laskuojansa. Suurin tulojärvi on Lievejärvi (110 ha), joka kerää vesiä Hahamjärven länsipuolella ja laskee ne järven  länsirantaan. Hahmajärven lasku-uoma laskaa Vintturinniemen takaa lahden luusuasta. Se virtaa ensin 1,3 kilometriä luoteeseen ja laskee siellä Pitkäjärveen (8 ha), ja jatkaa siitä Mauharinjokena länteen päin, missä se 1,5 kilometrin päässä laskee Lahnajärveen (14 ha). Lahnajärvi laskee lyhyttä kaivettua uomaa pitkin Ruhkalammin ja Pukarajärven väliseen leveään uomaan.
Haahka

| Haahka |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Silmälläpidettävä  
  
Suomessa:
 Erittäin uhanalainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Sorsalinnut Anseriformes
Heimo::  Sorsat Anatidae
Suku::  Haahkat Somateria
Laji::  mollissima
Kaksiosainen nimi
 Somateria mollissima  (Linnaeus, 1758) 
 Haahkan levinneisyys. Pesimisalue vihreällä, Talvehtimis- ja ravinnonhakualueet sinisellä
Katso myös
   Haahka Wikispeciesissä   Haahka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Somateria mollissima
Haahka (Somateria mollissima) on meren saaristoissa elävä sorsalintu. Koiraspuolisesta haahkasta käytetään myös nimitystä kalkas.
Koko ja ulkonäkö

Uroshaahkalla on laaja valkea kaulus, musta päälaki ja musta alaruumis. Naaras on ruskeankirjava ja muistuttaa väritykseltään muita sorsanaaraita. Haahka vaikuttaa maissa ollessaan pönäkältä ja hiukan kömpelöltä, elementissään se on vasta uidessaan ja sukeltaessaan.
Täysikasvuisen haahkan pituus on noin 50–70 cm ja siipien kärkiväli 110 cm. Haahka painaa noin 1,2–2,2 kiloa.
Vanhin suomalainen rengastettu haahka on ollut 28 vuotta 7 kuukautta ja 29 päivää vanha. Euroopan vanhin on ollut peräti 37 vuotta 10 kuukautta vanha brittiläinen haahka.
Haahkan ääni on päivittelevä ”o-hhoh”. Naaraat kotkottavat matalalla äänellä, pedon uhatessa (esimerkiksi merilokki tai -kotka) kotkotus kiihtyy voimakkaaksi.
Levinneisyys

Haahka on levinnyt Pohjois-Euroopan, Pohjois-Amerikan ja itäisen Siperian rannoille. Se pesii alueen pohjoisimmissa osissa, ja muuttaa talvehtimaan etelämmäs avoimen meren äärelle. Jonkin verran haahkoja talvehtii jäänreunan tuntumassa Ahvenanmaalla ja Pohjois-Itämerellä. Suomessa haahka pesii koko saaristoalueella, mutta on harvalukuinen Pohjanlahden ja Suomenlahden perukoissa. Vahvin kanta on Saaristomerellä ja Ahvenanmaalla. Suomen haahkakanta oli monien muiden merilintujen tavoin aallonpohjassaan 1900-luvun alkupuolella. Kanta lähti nopeaan kasvuun sotien jälkeen ja runsastui varsin voimakkaasti 1960-luvulta 1980-luvulle. Suomenlahden kannankasvu loppui 1980-luvulla, ja kanta lähti pian tämän jälkeen hitaaseen laskuun. Saaristomerellä kannankasvu jatkui 1990-luvun puoliväliin asti, mutta kanta on taantunut tämän jälkeen nopeasti. Kannan taantumisen syynä on paikoin heikentynyt poikastuotto ja pesivien naaraiden lisääntynyt aikuiskuolleisuus. Nykykanta on 68 500 – 156 000 paria, kun kannan huippuvaiheessa se oli vielä noin 180 000 paria. Nykyään Itämerellä haahka on erittäin uhanalainen. Euroopan pesimäkannaksi on arvioitu 613 000 – 814 000 paria, joista Islannissa 220 000 – 250 000 paria, Suomessa 68 500 – 156 000 paria, Grönlannissa 70 000 – 100 000 paria, Norjassa 87 000 paria, Ruotsissa 44 000 – 74 000 paria ja Venäjällä 37 000 – 47 000 paria.
Suomessa 2020-luvulla vahvin haahkakanta on säilynyt Lemlandin Lågskärillä, jossa on annettu lupa jopa merikotkien suojametsästykseen.
Elinympäristö

Haahka on suolaisen veden lintu, eikä sitä tavata pesivänä makean veden altailla. Saaristossa esiintymisen painopiste on ulko- ja välisaariston puuttomilla luodoilla. Pesii myös pienillä metsäpeitteisillä saarilla sisäsaaristoa myöten. Karttaa pesimistä suurilla metsäsaarilla, sillä niillä asuvat maapedot kettu, supikoira, mäyrä sekä ihminen koirineen ja kissoineen tuhoavat valtaosan pesinnöistä. Muiden vesilintujen tavoin haahka suosii lokki- ja tiirayhdyskuntia.
Lisääntyminen

Haahkat saapuvat pesimäluodoilleen heti jäiden sulettua maalis-huhtikuussa. Tyynenä aamuna meri kaikuu kalkkaiden eli haahkakoirasten matalista soidinäänistä. Koiraat partioivat luodon rannassa naaraan hautoessa. Naaras poistuu pesältä vain pari kertaa vuorokaudessa syömään. Jos koiras ei ole paikalla vartioimassa naarasta, ryntäävät lähistön koiraat yksinäisen naaraan kimppuun, yrittäen paritella sen kanssa. Haudonnan lopulla naaras on haluton parittelemaan, ja silloin useat koiraat ovat jo poistuneet sulkasatoalueille.
Haahka rakentaa pesänsä maahan tavallisesti lähelle merta ja vuoraa sen haahkanuntuvilla. Pesä voi olla aivan avoimesti heinikossa tai kanervikossa, mutta usein se on piilossa katajatiheikössä. Muninta alkaa joskus jo huhtikuun puolivälissä, tavallisesti vapun maissa. Uusintapesiä voidaan tavata vielä kesäkuun lopulla. Vaaleanvihreitä, selvästi kananmunaa suurempia munia on 4–6 ja niitä haudotaan nelisen viikkoa. Naaraan on oltava tarkkana, sillä minkki, kettu, korppi ja varis herkuttelevat mielellään haahkanmunilla. Varhaisempina aikoina ne kelpasivat myös ihmisille. Poikueet emoineen liittyvät usein yhteen suureksi parveksi, jolloin puolustautuminen siivekkäitä petoja vastaan on tehokkaampaa.
Ihminen on vuosisatojen ajan kerännyt haahkanuntuvia täkkien ja takkien täytteeksi. Tämä ei aiheuta linnuille kärsimystä, koska untuvat voidaan kerätä sen jälkeen kun poikaset ovat jo lähteneet pesästä.
Ravinto

Haahkan pääravintona ovat sinisimpukat, joiden lisäksi se syö pieniä kaloja ja sammakkoeläimiä.
Nimi

Utsjoella ja Inarissa haahkasta käytettiin nimeä auhti tai autti. Uudessakaupungissa ja Merimaskussa koiras oli kalkas ja naaras haha. Historiallisia nimiä ovat olleet muun muassa hahca (Biblia 1642), wodhi (Schroderus, 1637), haahka, hahka, merisuorsa (Ganander, 1787).
Tieteellinen nimi Somateria tulee kreikasta, missä soma, somatos tarkoittaa kehoa ja erion villaa.  Mollissima  on latinan superlatiivi ja tarkoittaa kaikkein pehmeintä.
Aiheesta muualla

Haahka viikon luontoäänenä Radio Suomessa
Haahka Lintukuva-verkkopalvelussa
LuontoPortti: Haahka (Somateria mollissima)
ITIS: Somateria mollissima (englanniksi)
Suomessa pesivät sorsalinnut
Kirjallisuutta

Bergman, Göran 1978: Ejdrar Somateria mollissima med ungar kan lära sig att båtar med människor utgör skydd mot havstrutar.-Memoranda Soc. Fauna Flora Fennica 54:13-14.
Bustnes, J. O. & Erikstad, K. E. 1993: Site fidelity in breeding Common Eider Somateria mollissima females.-Ornis Fennica 70:11-16.
Götmark, F. 1989: Costs and benefits to Eiders nesting in gull colonies: a field experiment. - Ornis Scand. 20:283-288.
Kilpi, Mikael 1986: Voiko koiraslaskentoja käyttää haahkan seurannassa? - Lintumies 5.1986 s. 230-233. LYL.
Kilpi, Mikael 1987: Haahkan kannanmuutoksista Hangon läntisellä selällä 1978-84. - Lintumies 4.1987 s. 163-165. LYL.
Kilpi, Mikael & Laurila, Terhi 1987: Kuinka paljon koirashaahkoja sulkii Suomen merialueilla? - Lintumies 5.1987 s. 193-194. LYL.
Pulliainen, Erkki, Elomaa, Erkki, Oksanen, Olli & Valkama, Juha 1979: Haahka Somateria mollissima jälleen pesivänä Perämerellä. - Lintumies 2.1979 s. 82. LYL.
Stjernberg, Torsten 1982: The size of the breeding Eider population of the Baltic in the early 1980s. - Ornis Fennica 59:135-140.
Valste, Juha & Palmgren, Jörgen 1984: Haahka vähentynyt läntisen Uudenmaan saaristossa. - Lintumies 3.1984 s. 127-128. LYL.
Helmet, hitit & hutit

| Helmet, hitit & hutit Freud Marx Engels & Jung |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Julkaistu: 1998
 Tyylilaji: kantri/rock
 Levy-yhtiö: Johanna Kustannus Oy
Listasijoitukset
  11.
Freud Marx Engels & Jungin muut julkaisut
| Lauluja rakastamisen vaikeudesta 1995 | Helmet, hitit & hutit 1998 | Hittihökkeli 1999 |
Helmet, hitit & hutit on suomalaisen Freud Marx Engels & Jung -yhtyeen kokoelma-albumi, joka julkaistiin vuonna 1998. Kokoelma on myynyt kultaa.
Kappaleet > CD 1

Pitkätukkainen punaniska (- Longhaired Redneck -) - 3:22
Kari, Tapio ja mä (- Willie Waylon And Me -) - 3:40
Mystinen metsätyömies (- Cosmic Cowboy -) - 4:14
Danny Show (- Road To Bayamon -) - 3:30
Mua älä hylkää (- High Noon -) - 3:30
Särkynytsydämiset (viekää minut baariin) ( - Broken Hearted People -) - 4:04
Sunnuntaiaamun kadut (- Sunday Morning Comin' Down -) - 5:25
Pallojuoma - 2:40
Nattasia katsomassa eli Pekuulijenkka twist - 2:40
Kipee (- Psycho -) - 4:09
Mun vanha pannupää (- Panheads Forever -) - 3:48
Teksasiin - 3:21
Tursaan puutarhassa (- Octopus's Garden -) - 2:34
Viski & naiset (- Whisky & Women -) - 2:36
Lintumies (- Blue Wing -) - 4:14
Sammutetuin lyhdyin - 3:27
Jotkut päivät on kultaa (- Some Days Are Diamonds (Some Days Are Stone) -) - 2:57
Jaloviinaa (- Canadian Whiskey -) - 2:36
Dracula ja Pyhä Nicolae - 3:29
On se hyvä (ettei lehmät lennä) - 3:43
En koskaan mene sänkyyn ruman naisen kanssa (- I've Never Gone To Bed With An Ugly Woman -) - 2:49
Metsän poika (- Paranoid -) - 1:49
Kappaleet > CD 2

Kylmä sää (- Boissier City -) - 3:30
Töölööseen - 4:01
Huomenna päivä on uus (- Tomorrow Is Another Day -) - 3:29
Kossu on mun kuski (- Whisky Is My Driver -) - 4:26
Juomalaulu II - 2:50
Haurutettua kateenkorvaa - 3:35
Ei semmoisia judeja kuin Jeesus enää oo (- They Ain't Making Jews Like Jesus Anymore -) - 3:32
Buuri Johannesburgista - 3:20
Jäät kaipaamaan (- Cry, Cry, Cry -) - 2:24
Joki (- River -) - 4:07
Niin kauas kuin tunteet vie meidät (- As Fas As This Feeling Will Take Us -) - 2:42
Aina ja iankaiken, aamen (- Forever And Ever, Amen -) - 3:11
Nälkänen koira - 5:09
Raha - 3:07
Syyllisyys blues - 2:55
Tili meni - 3:11
Monenkirjava tilkkutakki (- A Coat Of Many Colors -) - 2:50
Laivakoira Mopsi - 3:16
Mustelmilla (- Bruised Orange -) - 3:24
Taivas (- Time Was -) - 3:07
Outo päivä onnelassa - 3:00
Iloinen poika ja iloinen tyttö - 2:01
Hitsville

Hitsville on 1990-luvun alussa Helsingin Pitäjänmäellä rakennettu äänitysstudio, jonka perustivat Esa Pulliainen ja Vesa Anttila.
Studion rakennustyöt aloitettiin vuonna 1992 Agentsin ja Topi Sorsakosken yhteistyön tultua päätökseensä, jolloin Pulliainen ja Anttila vuokrasivat Hitsvillen tilat Studiorakennus Oy:ltä. Alkuun studio sijaitsi rakennuksen yläkerrassa, mutta vuonna 1998 se siirrettiin alakertaan suurempiin tiloihin, jotka olivat aikaisemmin toimineet Finnvoxin nauhavarastona. Studion nimeksi tuli Hitsville #3.
Vuonna 1993 Tom Nyman aloitti Hitsville IV -studion toiminnan. Hitsville V:n toiminta alkoi vuonna 2016.
Historica

| Historica |
| --- | --- |

Sijainti:  Seminaarinmäki, Jyväskylä, Suomi
Koordinaatit:  62°14′17″N 25°44′05″E﻿ / ﻿62.237936°N 25.734721°E﻿ / 62.237936; 25.734721
Rakennustyyppi:  Rakennus
Tyylisuunta:  Uusrenessanssi
Suunnittelija:  Konstantin Kiseleff
Valmistumisvuosi:  1881
Omistaja:  Suomen Yliopistokiinteistöt
Käyttäjä:  Jyväskylän yliopisto
 fiHistorica 
  
Historica (H) on arkkitehti Konstantin Kiseleffin suunnittelema rakennus Jyväskylän Seminaarinmäellä. Rakennus valmistui vuonna 1881 Jyväskylän seminaarin naisosaston päärakennukseksi. Rakennuksessa järjestettiin suurin osa naisosaston opetuksesta. Opetusharjoittelua varten perustettu tyttömallikoulu ja myöhemmin kasvatusopillisen korkeakoulun harjoituskoulu toimivat rakennuksen ensimmäisessä kerroksessa. Kolmannessa kerroksessa sijaitsi naisosaston juhlasali, jota käytettiin myös voimistelusalina
Rakennus peruskorjattiin moderniin asuun 1960-luvulla. Vuosien 1997-1998 peruskorjauksessa ullakkokerrokseen rakennettiin lisätilaa opetukselle ja näyttelytoiminnalle.
Helmi

Japanilaisia viljeltyjä helmiä.
Johannes Vermeer, Tyttö ja helmikorvakoru, 1665
Helmi on helmisimpukoiden ja eräiden suurikokoisten kotiloiden synnyttämä helmiäispallo. Helmet ovat hyvin suosittuja koruissa. Nykyisin suurin osa saatavilla olevista helmistä on viljeltyjä helmiä.
Helmi syntyy, kun eliön kuoren ja vaipan väliin joutuu vieras hiukkanen, joka häiritsee eliön toimintaa ja jota se alkaa kapseloida vuoroittaisilla aragoniitista tai kalsiitista ja sarveisaineesta koostuvilla kerroksilla. Lopulta tuloksena syntyy pallon tai epäsäännöllisen muotoinen irtohelmi, mikäli se on saanut kehittyä irrallaan kuoresta, tai puolipallon muotoinen kuorikko- eli blisterihelmi, joka on kasvanut kuoreen kiinni. Tietyt makeanveden simpukat tuottavat hyvin epäsäännöllisen muotoisia barokkihelmiä. Luonnossa helmen kehittyminen herneen kokoiseksi voi viedä noin 50 vuotta, ja irrallisen helmen syntyminen on harvinainen tapahtuma.
Vuoroittaiset ohuet mineraali- ja sarveisainekerrokset aiheuttavat valon taittumisen eri tavoin helmen kerroksissa, mikä synnyttää helmelle sille tyypillisen silkkisen kiillon. Joskus päällekkäiset kerrokset ovat kasvaneet limittäin, ja helmen pinnalla saattaa näkyä valon hajoamisesta johtuvaa sateenkaarenväristä hohtoa. Helmien väri vaihtelee tavallisesti valkoisesta kermanväriseen ja vaaleanpunaiseen, mutta myös hopeanvärisiä, sinisiä ja lähes mustia helmiä tavataan.
Helmien viljely

Ennen 1900-luvun alkua kaikki helmet saatiin helmenkalastajien sukeltaessa hakemaan meren ja jokien pohjasta simpukoita, jotka tarkistettiin yksitellen. Japanilainen Kokichi Mikimoto kehitti ensimmäisenä helmien viljelytekniikan ja patentoi sen vuonna 1896. Siinä helmisimpukan sisään asetetaan toisen simpukan kuoren helmiäisestä muotoiltu kiillotettu pieni pallo, jonka ympärille simpukka alkaa pian kasvattaa mineraalikerroksia. Helmen kehittyminen vie vain kolmesta kuuteen vuotta. Mikäli simpukka selviää helmen poistosta hengissä, siihen istutetaan seuraava helmen alkio.
Alkuperäiset japanilaiset viljellyt helmet, niin sanotut Akoya-helmet, viljellään pienikokoisissa simpukoissa ja ylittävät harvoin halkaisijaltaan kymmentä millimetriä. Viime vuosikymmeninä on alettu viljellä helmiä myös eteläisen Tyynenmeren ja Intian valtameren suurikokoisissa simpukoissa, joista Pinctada maxima kasvaa suunnilleen ruokalautasen kokoiseksi. Etelämeren helmet saavuttavat jopa 14 millimetrin koon ja ovat väriltään hopeanhohtoisia. Niitä viljellään lähinnä Australiassa ja Tahitilla. Myös Kiinan helmiviljely on maailmanlaajuisesti yhä merkittävämpää.
Musta helmi

Tahitin helmi eli Musta helmi (engl. Black pearl) on erityinen laji, joita syntyy Ranskan Polynesian viiden saariryhmän laguunien vesissä. Jo ennen kuin eurooppalaiset löysivät Tahitin ja sen saaret, oli musta helmi, tahitilaisittain Poe Rava, ansainnut mainetta ja arvostusta Euroopassa harvinaisuutensa vuoksi. Tahitin helmet tunnettiin "Kuningattarien helminä" ja "Helmien kuningattarina".
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Helmi Wikimedia Commonsissa
Helmien viljelyä Indonesiassa.
Heisenbergin kuva

Heisenbergin kuva on kvanttimekaniikan formalismin yksi muoto. Siinä systeemin tilaa kuvaavat tilavektorit eli aaltofunktiot ovat aikariippumattomia, ja observaabeleita kuvaavat lineaarioperaattorit riippuvat ajasta.