stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lumaluma

Lumaluma on Australian pohjoisosassa, Arnheminmaassa asuvien yolngutien myytti. Siinä Lumaluma, valas, nousi merestä ja otti ihmisen muodon. Hän otti kaksi vaimoa ja kiersi ympäri maanosaa kertomassa pyhistä rituaaleista. Aluksi yolngut arvostivat Lumaluman oppeja, mutta he kyllästyivät valaan pohjattomaan ruokahaluun, jonka tyydyttämiseen se käytti hyväkseen pyhyyttään. Aina kun Lumaluma löysi ruokaa, se löi rumpupalikoitaan yhteen ja julisti ruuan pyhäksi, jotta vain se voisi syödä sitä. Viimein kansa surmasi valaan vaimoineen keihäillä. Kaiken maassa ajateltiin kuuluvan kahteen ryhmään: duat ja yiridjat. Duat uskoivat esi-isiensä tulleen meren takaa, yiridjat maitse. Vielä viimeisinä hetkinäänkin Lumaluma saarnasi. Arnheminmaan kansat ovat esittäneet Lumaluma-rituaaleja nykypäiviin asti, esimerkiksi rakentamalla lehdistä ja oksista varjomajoja. Yolngut keräsivät Lumaluman pyhät esineet: puuvartisen kivikirveen, keihään heittämisen apuvälineen bondokin, rumpupalikat ja kaksi kuiduista punottua verkkokassia. Viimeksi mainittujen muoto kuvaa Djanggawul-sisarusten, esiäitien, kohtuja. Heidän uskottiin olevan ikuisesti raskaina.
Martti Lukka

Martti Lukka (9. heinäkuuta 1907 Muhos – 6. toukokuuta 1994 Oulu) oli suomalainen kotiseutuneuvos, muusikko, säveltäjä, sanoittaja ja runoilija.
Martti Lukan vanhemmat olivat Jaakko ja Maria Sofia Lukka. Hän kävi Haapaveden kansanopiston ja toimi sitten maanviljelijänä Muhoksella. Lukka harrasti musiikkia jo nuoruusvuosinaan. Hän soitti kannelta ja toimi ennen sotavuosia Muhoksen suojeluskunnan torvisoittokunnan johtajana. Vuonna 1959 Lukka perusti Muhoksen Torvipojat-nimisen puhallinorkesterin ja hän johti sitä kymmenen vuoden ajan. Lukka harrasti myös kuorolaulua ja toimi kahden vuoden ajan 1973 perustamansa Oulun eläkeliiton kuoron johtajana.
Lukka aloitti säveltämisen ja sanoittamisen 1960-luvulla. Hän sävelsi muun muassa Muhos-kantaatin ja Muhoksen kotiseutulaulun. Lukka julkaisi myös 1989 runokokoelman nimeltä Orastava maa.
Lukka toimi myös Muhoksen kunnanvaltuutettuna ja monissa muissa luottamustehtävissä. Hän sai 1978 kotisetuneuvoksen arvon ansioistaan kotiseututyössä.
Teoksia

Muhoksen kirjastossa säilytetään irtolehtikansiota Lukan runoja. ja Muistelmani kotiseudulta Muhokselta
Orastava maa. V. Lukka – Musiikkiala, Muhos – Oulu 1989 ISBN 952-90-0489-3
Lukinsammal

| Lukinsammal |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen 
Suomessa::  Elinvoimainen 
   
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Ryhmä::  Sammalet Bryobionta
Kaari::  Lehtisammalet Bryophyta
Lahko::  Palmikkosammalet Hypnales
Heimo::  Palmikkosammalet Hypnaceae
Suku::  Lukinsammalet Platydictya
Laji::  jungermannioides
Kaksiosainen nimi
 Platydictya jungermannioides  (Brid.) H.A.Crum 
Katso myös
   Lukinsammal Wikispeciesissä   Lukinsammal Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lukinsammal (Platydictya jungermannioides) on lehtisammallaji palmikkosammalten heimossa (Hypnaceae). Sitä esiintyy Maan pohjoispuoliskolla. Skandinaviassa lajia kasvaa yleisimmin tunturialueilla. Suomessa lajia esiintyy suurimassa osassa maata paikoittaisesti kalkkiseuduilla.
Lukinsammal on pienikokoinen ja sen versot ovat hyvin hentoja ja kalpean vihreitä. Itiöpesäkkeitä kehittyy hyvin harvoin. Itujyväsiä on toisinaan.
Lukinsammal kasvaa kalkkikallioiden koloissa ja varjoisilla tyvillä kostealla kalkkipitoisella maalla.
Aiheesta muualla

Kuvalinkit:
The British Bryological Society Field Guide. Platydictya jungermannioides, Spruce's Leskea (englanniksi)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Platydictya jungermannioides:  Wikidata: Q15572010  Wikispecies: Platydictya jungermannioides  BioLib: 208045  CoL: 4JQNY  EoL: 929634  EUNIS: 198308  FNA: 250062344  GBIF: 2681665  iNaturalist: 167038  IRMNG: 11163006  ITIS: 16354  NatureServe: 2.126239  NBN: NHMSYS0000310338  NCBI: 111439  Observation.org: 160278  Open Tree of Life: 540206  Plant List: tro-35183055  PLANTS: PLJU2  Tropicos: 35183055  WFO: wfo-0001194980  Laji.fi: MX.43896 
Hypnum jungermannioides:  Wikidata: Q17289667  GBIF: 7614878  ITIS: 1135464  Plant List: tro-35117938  Tropicos: 35117938  WFO: wfo-0001156770
Natalia Giloeva

Natalia Giloeva (karjalaisittain Hiloin Natoi, s. 1974 Tuuksi, Aunuksen piiri, Karjalan tasavalta, Venäjä) on karjalainen toimittaja, opettaja sekä karjalan kielen asiantuntija ja tutkija. Hän toimii myös karjalan kielen elvyttämiseksi.
Kieli

Giloevan äidinkielet ovat karjala ja venäjä. Hänen puhumansa karjalan murre on livvinkarjalaa. Kieltä hän oppi karjalaiselta mummoltaan, jolle livvinkarjala oli vahvempi kieli kuin venäjä.
Työura

Giloeva valmistui vuonna 1996 suomen- ja karjalankielen kääntäjäksi Petroskoin valtionyliopistosta. Filologian kandidaatiksi hän valmistui Petroskoissa vuonna 2004.
Livvinkarjalaa hän on opettanut ja tutkinut sekä Suomessa että Venäjällä. Vuonna 2015 hän oli Suomessa työskennellessään virkavapaalla Petroskoin valtionyliopiston karjalan kielen opettajan työstä.
Giloeva on Itä-Suomen yliopiston tutkija. Hänen tekeillä olevan väitöskirjansa aiheena ovat Raja-Karjalan murteet. Hän on toiminut vuodesta 2015 alkaen Yleisradion karjalankielisten uutisten kääntäjänä ja lukijana. Giloeva toimittaa ne nimellä Hiloin Natoi, joka on hänen karjalainen nimensä. Hän on myös kirjoittanut karjalan kielen oppikirjoja sekä toimii karjalan kielen elvyttämiseksi muun muassa Itä-Suomen yliopiston hankkeessa. Hän on ollut tekemässä ensimmäistä Suomessa julkaistua livvinkarjalan oppikirjaa, jonka julkaisi vuonna 2015 Karjalan Kielen Seura.
Valikoidut teokset

Timoi Munne, Santtu Karhu, Natalia Giloeva (toimittajat) Kazin L'uba (kuvittaja): Opi, opastu, ga älä öntästy!. Karjalan Kielen Seura, 2019. ISBN 978-952-5790-91-7.
Elena Junttila (kääntäjä) & Natalia Giloeva (kääntäjä): Loihtiet : sanan vägi : karjalazet tiedohussanat = Sanan voima : karjalaisia loitsuja = Sila slova : karel'skie zagovory.  Karjalan Kielen Seura, 2017. ISBN 978-952-5790-58-0.
Leena Kushtshenko & Teija Mertaranta (kirjoittajat), Natalia Giloeva (kääntäjä), Elina Vanninen (kuvittaja): Opastummo lugemah da pagizemah karjalakse. Karjalan Kielen Seura, 2015. Karjalan kielen oppikirja, alkuteos Eka suomi. ISBN 978-952-5790-49-8.
Tatjana Pashkova & Natalia Giloeva: Luvendo- da harjoituskogomus. Nominat. Pronominat. Adverbit. Abusanat (karjalan kielen livvin murdehel). Petroskoin valtionyliopisto, 2013. ISBN 978-5-8021-3271-5.
Aiheesta muualla

Yle Uudizet karjalakse
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Norja
Carlo Ginzburg

Carlo Ginzburg 2013
Carlo Ginzburg (s. 15. huhtikuuta 1939 Torino Italia) on italialainen historioitsija, italialaisen nykytaiteen tutkija ja kirjailija. Häntä pidetään yleisesti yhtenä oman sukupolvensa merkittävimmistä historioitsijoista, eikä vähiten kehittelemänsä mikrohistoriallisen tutkimusmetodin tähden.
Carlo Ginzburgin äiti oli italialainen kirjailija Natalia Ginzburg o.s. Levi ja isä tunnettu toimittaja Leone Ginzburg.
Ginzburgin tunnetuin teos on 1500-luvulla eläneen mylläri Menocchio della Notan ajatuksia ja uskomuksia käsittelevä Juusto ja madot (Il formaggio e i vermi), joka on käännetty 23:lle eri kielelle. Hänen väitöskirjansa I benandanti (1966) syntyi siten, että hän luki Venetsiassa laajaa inkvisitiota koskevaa arkistoaineistoa ilman selvää päämäärää, kun hän löysi oikeudenkäyntiasiakirjasta kuvauksen benandatista eli hyvästä noidasta. Tätä sanaa hän ei koskaan aikaisemmin ollut tavannut, ja hän aavisti löytäneensä väitöskirjalleen aiheen.
Teokset

I benandanti. Ricerche sulla stregoneria e sui culti agrari tra Cinquecento e Seicento, Einaudi, 1966, uudet painokset 1972, 2002
I costituti di don Pietro Manelfi, Sansoni, 1970
Il nicodemismo. Simulazione e dissimulazione religiosa nell’Europa del Cinquecento, Einaudi, 1970
Folklore, magia, reglione, in Storia d'Italia, vol. 1: I caratteri originali, Einaudi, 1972
Giochi di pazienza. Un seminario sul «Beneficio di Cristo», Einaudi, 1975 yhteistyönä Adriano Prosperin kanssa
Geografia dell'Italia e dell'Europa, Zanichelli, 1977 yhteistyössä Lisa Foa ja Silvio Paoluccin kanssa
Il formaggio e i vermi. Il cosmo di un mugnaio del Cinquecento, Einaudi, 1976, uudet painokset 1999, 2009
Spie. Radici di un paradigma indiziario, in Crisi della ragione, a cura di Aldo Gargani, Einaudi, 1979, pp. 57-106
Indagini su Piero. Il Battesimo, il ciclo di Arezzo, La Flagellazione di Urbino, Einaudi, 1982, uusi painos 2001
Storia notturna. Una decifrazione del sabba, Einaudi, 1989, n.ed. 2008
Il giudice e lo storico. Considerazioni in margine al processo Sofri, Einaudi, 1991, n.ed. Feltrinelli, 2006
Miti emblemi spie. Morfologia e storia, Einaudi, 1986, n.ed. 2000
Jean Fouquet. Ritratto del buffone gonella, Franco Cosimo Panini, 1996
Occhiacci di legno. Nove riflessioni sulla distanza, Feltrinelli, 1998 Premio Viareggio
Rapporti di forza. Storia, retorica, prova, Feltrinelli, 2000
Prefazione a Aldo Pettenella, Storie euganee, a cura di Francesco Selmin, Cierre, 2002
Nessuna isola è un'isola. Quattro sguardi sulla letteratura inglese, Feltrinelli, 2002
Un dialogo, con Vittorio Foa, Feltrinelli, 2003
Il filo e le tracce. Vero falso finto, Feltrinelli, 2006
Paura, reverenza, terrore. Rileggere Hobbes oggi, Monte Università Parma, 2008
Curatela di Cesare Pavese. Felice Balbo e Natalia Ginzburg, Lettere a Ludovica, Archinto, 2008
Teokset > Ginzburgin italiaksi kääntämät

Käännös italiaksi: Edward H. Carr, Sei lezioni sulla storia, Einaudi, 1972, uusi painnos 2000
Käännös italiaksi: Marc Bloch, I caratteri originali della storia rurale francese, Einaudi, 1973
Käännös italiaksi yhdessä Andrea Ginzburg: di Alexander Gerschenkron, Il problema storico dell'arretratezza economica, Einaudi, 1974
Teokset > Esipuheet ja jälkisanat

Esipuhe: Marc Bloch, I re taumaturgi. Studi sul carattere sovrannaturale attribuita alla potenza dei re particolarmente in Francia e in Inghilterra, Einaudi, 1975, uusi painos 1984
Jälkisanat: Natalie Zemon Davis, Il ritorno di Martin Guerre. Un caso di doppia identità nella Francia del Cinquecento, Einaudi, 1984
Esipuhe: Roger Chartier, Figure della furfanteria. Marginalità e cultura popolare in Francia tra Cinque e Seicento, Istituto dell'Enciclopedia italiana, 1984
Esipuhe: Stefano Levi Della Torre: dipinti e disegni, Galleria Documenta, 1989
Johdanto. Peter Burke, Cultura popolare nell'Europa moderna, Mondadori, 1980
Teokset > Suomennokset

Ginzburg, Carlo: Juusto ja madot. 1500-luvun myllärin muotokuva.  (Alkuteos Il formaggio e i vermi)  Suomentanut Aulikki Vuola, esipuhe: Matti Peltonen. Helsinki:  Gaudeamus, 2007.  ISBN 978-952-495-025-1
Johtolankoja : kirjoituksia mikrohistoriasta ja historiallisesta metodista, suom. Aulikki Vuola, esipuhe: Matti Peltonen. Gaudeamus, 1996 ISBN 951-662-679-3
Luettelo Ylöjärven julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä

Luettelo Ylöjärven julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Ylöjärven kaupungissa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat. Ylöjärveen on liitetty Viljakkalan ja Kurun kunnat.
Elektroniikan suodattimet

Suodatin eli suodin on elektroninen piiri, jonka avulla voidaan muokata tulevaa signaalia halutulla tavalla. Suodatuksella voidaan poistaa häiriöitä signaalista, vähentää kohinan vaikutusta, muokata taajuuskäyttäytymistä ja rajoittaa signaalin kaistanleveyttä. Esimerkiksi kaiuttimissa korkeat taajuudet ohjataan diskanttielementille ylipäästösuotimella ja matalat taajuudet alipäästösuotimella bassoelementille. Tällaiset suodattimet päästävät lävitseen signaalit, joiden taajuus on halutun rajan sisällä ja estävät signaalit, joiden taajuus ei ole tämän rajan sisällä. Suodattimessa on siis tietyn taajuuden päästökaista, josta signaali kulkee läpi muuttumattomana ja estokaista, josta signaali ei pääse läpi.
Suodatintyypit ja kertaluku

Suodattimet voidaan karkeasti jakaa:
Analogisiin tai digitaalisiin
Aktiivisiin tai passiivisiin
Passiivinen suodatin koostuu vastuksista, kondensaattoreista ja keloista. Tällainen suodin on yksinkertainen eikä vaadi tehonsyöttöä. Yksinkertaisimmillaan passiivinen suodatin on vastuksen ja kondensaattorin muodostama ensimmäisen kertaluvun alipäästösuodin. Aktiiviset suodattimet sisältävät passiivisen osan lisäksi jonkin vahvistavan osan kuten operaatiovahvistimen tai transistorin. Aktiivisella suodattimella etuina ovat suuri tuloimpedanssi ja pieni lähtöimpedanssi.
Lineaarisiin tai epälineaarisiin
Kausaalisiin tai ei-kausaalisiin
Suodattimen käyttäytymisen määrää suodattimen siirtofunktion tyyppi. Suodattimet voidaan jaotella siirtofunktion perusteella alipäästö-, ylipäästö-, kaistanpäästö-, kaistanesto- ja kokopäästösuodattimiin. Siirtofunktion tyypin lisäksi sen kertaluku vaikuttaa suodattimen toimintaan ja erityisesti sen jyrkkyyteen. Mitä suurempi kertaluku, sitä jyrkempiä siirtofunktioita on mahdollista toteuttaa. Jyrkkyydellä tarkoitetaan sitä, kuinka nopeasti suodattimen vaste vaimenee siirryttäessä päästökaistalta estokaistalle.
Suodatintyypit ja kertaluku > Alipäästösuodatin

Alipäästösuodatin (eng. low-pass filter) on suodatinrakenne, joka päästää läpi matalataajuiset ja vaimentaa eli suodattaa korkeataajuiset signaalit.
Yksinkertainen RC-alipäästösuodatin voidaan toteuttaa vastuksen ja kondensaattorin jännitteenjakokytkennän avulla (kuvassa). Matalilla taajuuksilla kondensaattorin läpi kulkee vähän virtaa, jolloin vastuksen yli muodostuu vain pieni jännitehäviö ja signaali ei juurikaan vaimene. Korkeilla taajuuksilla kondensaattori näyttää lähes oikosululta, jolloin ulostulojännite on lähellä nollaa. Kuvan RC-piirin lähtö- ja tulojännitteen välillä vallitsee riippuvuus
{\Big |}{\frac {U_{\mathrm {out} }}{U_{\mathrm {in} }}}{\Big |}={\frac {1}{\sqrt {1+(2\pi RCf)^{2}}}}.
Jos merkitään  f_{0}={\frac {1}{2\pi RC}} saadaan
{\Big |}{\frac {U_{\mathrm {out} }}{U_{\mathrm {in} }}}{\Big |}={\frac {1}{\sqrt {1+{\big (}{\frac {f}{f_{0}}}{\big )}^{2}}}}.
Ensimmäisen kertaluvun alipäästösuodattimen yleinen siirtofunktio on muotoa
{\frac {U_{\mathrm {out} }}{U_{\mathrm {in} }}}=H(s)={\frac {1}{s+1}}
ja toisen kertaluvun siirtofunktio on muotoa
H(s)={\frac {1}{s^{2}+2Ds+1}},
missä  s on Laplace-muuttuja ja  D suodattimen vaimennusvakio. Siirtofunktio voidaan myös kertoa vakiotermillä, mikäli suodatin sisältää vahvistusta tai vaimennusta. Tekemällä sijoitus  s=j\omega  saadaan lauseke, joka kertoo suodattimen siirtofunktion sinimuotoisille jännitteille kompleksilukuna. Kompleksiluvun itseisarvo kertoo lähtö- ja tulojännitteen amplitudien suhteen ja kompleksiluvun kulma kertoo signaalien välisen vaihesiirron. Sijoittamalla  \omega =0 nähdään, että molempien siirtofunktioiden arvo on tasajännitteellä 1, toisin sanoen signaali pääsee vaimentumatta suodattimen läpi. Koska muuttuja  s on nimittäjässä, taajuuden kasvaessa lähtöjännite pienenee.
Useampiasteinen alipäästösuodatin saadaan rakennettua ensimmäisen ja toisen asteen siirtofunktioiden tulona. Käytännön kytkennöissä tämä voidaan toteuttaa kytkemällä peräkkäin erilaisia suodatinlohkoja.
Vaimennusvakion  D sijasta alan kirjallisuudessa käytetään myös hyvyyslukua Q ja vaimennuskerrointa  d. Näiden välillä vallitsee yhteys
Q={\frac {1}{2D}}={\frac {1}{d}}
Suodatintyypit ja kertaluku > Ylipäästösuodatin

Ylipäästösuodatin (eng. high-pass filter) päästää läpi korkeataajuiset ja vaimentaa matalataajuiset signaalit. Vaihtamalla edellisen otsikon alipäästösuodattimessa vastuksen ja kondensaattorin paikkaa keskenään, saadaan ensimmäisen asteen ylipäästösuodatin. Ylipäästösuodattimen ensimmäisen ja toisen asteen siirtofunktiot ovat muotoa
H(s)={\frac {s}{s+1}}
ja
H(s)={\frac {s^{2}}{s^{2}+2Ds+1}}.
Erona alipäästösuodattimen siirtofunktioon muuttuja  s sijaitsee myös osoittajassa. Tällöin tasajännite ( \omega =0) ei pääse suodattimen läpi.
Suodatintyypit ja kertaluku > Kaistanpäästö- ja kaistanestosuodatin

Kaistanpäästösuodatin (eng. band-pass filter) päästää läpi vain tietyn taajuusalueen signaalit ja vaimentaa muita signaaleja. Kaistanpäästösuodatin on aina vähintään toista kertalukua, ja sen yleinen siirtofunktio on muotoa
H(s)={\frac {s}{s^{2}+2Ds+1}}.
Kaistanestosuodatin toimii päinvastoin kuin kaistanpäästösuodatin. Suodatin suodattaa jonkin tietyn taajuuskaistan signaalit. Kuten kaistanpäästösuodatin, kaistanestosuodatin on aina vähintään toista kertalukua, ja sen siirtofunktio on muotoa
H(s)={\frac {s^{2}+1}{s^{2}+2Ds+1}}.
Suodatintyypit ja kertaluku > Kokopäästösuodatin

Kokopäästösuodattimen vaimennus ei riipu taajuudesta. Ainoastaan vaihekulma muuttuu taajuuden funktiona. Tällainen käyttäytyminen voidaan toteuttaa seuraavilla ensimmäisen ja toisen asteen siirtofunktioilla:
H(s)={\frac {s-1}{s+1}}
ja
H(s)={\frac {s^{2}-2Ds+1}{s^{2}+2Ds+1}}.
Taajuusmuunnokset

Mikäli suodattimen ominaiskäyrää haluaa siirtää taajuusakselilla, se onnistuu tekemällä sijoitus  s\to {\frac {s}{\omega _{0}}}, missä  \omega _{0} on piirin uusi ominaistaajuus. Sijoituksen jälkeen alkuperäisen siirtofunktion ominaistaajuus siirtyy paikkaan  \omega _{0}. Sopivilla sijoituksilla voi alipäästösuodattimen muuntaa miksi tahansa muuksi suodatintyypiksi. Esimerkiksi sijoittamalla alipäästösuodattimen siirtofunktioon
saadaan kaistanpäästösuodatin, jonka keskikulmataajuus on  \omega _{0} ja kaistanleveys radiaaneina  \Delta \omega .
Käytännön toteutuksia > Sallen-Key –piiri

Sallen-Key on toisen asteen aktiivinen suodatinpiiri, joka on toteutettu operaatiovahvistimen ja kahden vastuksen ja kahden kondensaattorin avulla. Sallen-Key on yksinkertaisuutensa vuoksi varsin suosittu suodatintopologia.
Käytännön toteutuksia > Sallen-Key –piiri > Alipäästösuodatin

Sallen-Key -alipäästösuodattimen siirtofunktio on
{\frac {U_{\mathrm {out} }}{U_{\mathrm {in} }}}={\frac {1}{s^{2}C_{1}C_{2}R_{1}R_{2}+sC_{2}(R_{1}+R_{2})+1}}
Käytännön toteutuksia > Sallen-Key –piiri > Ylipäästösuodatin

Sallen-Key -ylipäästösuodattimen siirtofunktio on
{\frac {U_{\mathrm {out} }}{U_{\mathrm {in} }}}={\frac {s^{2}C_{1}C_{2}R_{1}R_{2}}{s^{2}C_{1}C_{2}R_{1}R_{2}+sR_{1}(C_{1}+C_{2})+1}}
Kirjallisuutta

Kimmo Silvonen: Sähkötekniikka ja elektroniikka (Otatieto 2003, ISBN 951-672-335-7)
M. E. Van Valkenburg: Analog Filter Design (Oxford University Press 1982, ISBN 0-19-510734-9)
Sedra A.\ Smith K. : Microelectronic Circuits, fifth edition. (Oxford University Press, 2004. ISBN 0-19-514252-7) (englanniksi)
Wanhammar, Lars: Analog Filters Using MATLAB.  Springer International Publishing, 2009.  ISBN 978-0-387-92766-4  Teoksen verkkoversio Viitattu 2.7.2020.
Yksinapainen RC-alipäästösuodatin
Lukkikämmekkä

| Lukkikämmekkä |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Asparagales
Heimo::  Kämmekkäkasvit Orchidaceae
Suku::  Lukkikämmekät Brassia
Laji::  caudata
Kaksiosainen nimi
 Brassia caudata  (L.) Lindl. 
Katso myös
   Lukkikämmekkä Wikispeciesissä   Lukkikämmekkä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lukkikämmekkä (Brassia caudata) on kämmekkäkasvilaji (heimo Orchidaceae), jota pidetään huonekasvina. Lukkikämmekkä on luonnonvaraisena trooppinen, epifyyttinen orkidea. Sen levinneisyysalueeseen kuuluvat Keski- ja Etelä-Amerikan maat, muun muassa Florida, Etelä-Meksiko, Antillit, Bolivia, Brasilia, Ecuador, Kolumbia, Peru ja Venezuela.
Aiheesta muualla

Finto, Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Lukkikämmekkä (Brassia caudata)
ITIS: Brassia caudata (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Brassia caudata (englanniksi)
Orchids Species: Brassia caudata (englanniksi)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Brassia caudata:  Wikidata: Q4346642  Wikispecies: Brassia caudata  AoFP: 3728  BOLD: 412582  CoL: 5WRDC  EoL: 1120253  EPPO: BSSCA  FNA: 242101433  GBIF: 5323839  iNaturalist: 159413  IPNI: 1161131-2  IRMNG: 10202952  ITIS: 43499  NatureServe: 2.139647  NCBI: 154662  Open Tree of Life: 108859  Plant List: kew-24248  PLANTS: BRCA7  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:1161131-2  RHS: 2386  Species+: 25733  Tropicos: 23503197  WFO: wfo-0000404026 
Epidendrum caudatum:  Wikidata: Q39323396  CoL: 7VXH8  GBIF: 5323840  IPNI: 631540-1  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:323031-2  Tropicos: 23504312  WFO: wfo-0000949748
Gilalisko

| Gilalisko |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Silmälläpidettävä  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Matelijat Reptilia
Lahko::  Suomumatelijat Squamata
Osalahko::  Vaskitsamaiset Anguimorpha
Heimo::  Myrkkyliskot Helodermatidae
Suku::  Heloderma
Laji::  suspectum
Kaksiosainen nimi
 Heloderma suspectum  Cope, 1869 
Katso myös
   Gilalisko Wikispeciesissä   Gilalisko Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Gilalisko eli gilahirviö (Heloderma suspectum) on Yhdysvaltain lounaisosien ja Meksikon luoteisosien Sonoran aavikolla elävä myrkyllinen lisko. Gilalisko liikkuu kömpelösti, mutta puree kivuliaasti. Lisko tarraa tukevat leukansa saaliseläimeen ja valuttaa haavaan myrkyllistä sylkeä, myrkky valmistuu kahdessa alaleuan takaosan rauhasessa. Gilalisko rusentaa saaliinsa vahvoilla lihaksikkailla leuoillaan, joissa on pitkät ja terävät hampaat, lopuksi se ahmaisee murskaamansa ja lamauttamansa uhrin pää edellä sisuksiinsa. Gilaliskon häntä toimii rasvavarastona. Kylmillä säillä gilalisko lepää ja paastoaa, jolloin se ylläpitää elintoimintojaan häntänsä rasvaa kuluttamalla. Gilaliskon syljestä on eristetty eksendiini-4-peptidi, josta on kehitetty aikuistyypin diabeteksen hoidossa lääkkeenä käytettävä synteettinen johdannainen eksenatidi. Se vaikuttaa samoin kuin ihmisen oma suolistohormoni GLP-1.
Koko ja ulkonäkö

Gilalisko kasvaa 45–55 senttimetriä pitkäksi, josta häntä muodostaa 10–20 senttimetriä. Painoa liskolla on 4–5 kiloa. Ruumis on litteä, vankkarakenteinen ja roteva. Pään suomut ovat leveät ja litteät, mutta selästä, raajoista ja kyljestä pyöreät ja nystyrämäiset. Ruumiin takaosassa ja hännässä suomurivit eivät ole yhtä säännöllisiä kuin eturuumiissa. Jalat ovat lyhyehköt ja tukevat. Jaloissa on viisi varvasta, joissa on vahvat kynnet. Väritys vaihtelee paljon. Yleensä pään yläosassa, vartalossa ja raajoissa näkyy marmorimainen kuviointi ja juovia tai oranssin, vaaleanpunaisen sekä mustan ja ruskean muodostamaa verkkokuviointia. Leuka, kaula, kuononpää ja pään sivut ovat yleensä tummat ja niitä koristavat oranssit tai vaaleanpunaiset kyhmyt. Hännässä on poikkijuovia. Vatsa on oranssi tai vaaleanpunainen ja siinäkin näkyy ruskeaa tai mustaa mosaiikkikuviointia.
Väritys tekee gilaliskosta kirjavan ja antaa hyvän suojavärin, minkä ansiosta liikkumatonta gilaliskoa on vaikea erottaa maastosta. Gilaliskon myrkkyrauhaset ovat alaleuassa poskien alaosan kohdalla. Myrkkyrauhaset ovat muuntuneita sylkirauhasia ja niitä on useita. Myrkky valuu uhriin tiehyitä kautta, mutta gilaliskon on purtava jonkin aikaa ennen kuin myrkkyä erittyy riittävästi. Gilaliskon leuat ovat erittäin vahvat ja jos lisko puree esimerkiksi ihmisen kättä, sitä on lähes mahdoton saada paljain käsin irti. Terve ihminen selviää yleensä liskon puremasta, mutta heikkokuntoinen tai lapsi on jo vakavassa vaarassa. Myrkky lamauttaa hengityselimistön, joten uhri tukehtuu vähitellen. Myrkky laajentaa valtimoita, hidastaa sydämen toimintaa sekä estää verta hyytymästä. Petoeläimet jättävätkin myrkyllisen liskon rauhaan.
Gilaliskon hampaat ovat pitkät ja terävät. Suussa elää tulehduksia aiheuttavia bakteereja, jotka voivat olla yhtä vaarallisia kuin myrkky. Silmät ovat likinäköiset ja lisko näkee saaliin tai muun vastaantulijan vasta lähietäisyydellä. Hajuaisti sitä vastoin on erinomainen. Coloradosta on löydetty gilaliskon 30–40 miljoonaa vuotta vanhoja fossiileja, ja gilalisko on muuttunut erittäin vähän noista ajoista.