stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
B. K. S. Iyengar
Aiheesta muualla

Iyeangarjooga.fi
The official Iyengar website (englanniksi)
Blog covering Mr. Iyengar's 2005 US visit (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
BBC World Service article and programme by Mark Tully (englanniksi)
B.K.S. Iyengarin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa[vanhentunut linkki]
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID 
Henkilöt:  DDB  Trove 
Muut:  IdRef
Harmoisten sairashuoneen joukkomurha

Harmoisten sairashuoneen joukkomurha oli Suomen sisällissodan aikana 10. maaliskuuta 1918 Kuhmoisten Harmoisten kylässä tapahtunut joukkomurha. Kapteeni Hans Kalmin johtamat valkoiset teloittivat Kuhmoisten taistelun yhteydessä punakaartin Harmoisten kenttäsairaalan 11 potilasta ja kaksi miespuolista sanitääriä. Valkoisten mukaan Kalm ei itse osallistunut verilöylyyn ja oli täysin tietämätön tapahtumista, koska hän johti samaan aikaan valkoisten puolustusta Kuhmoisten kirkonkylässä Jämsän suuntaan hyökkääviä punaisia vastaan. Väitteet perustuvat kahden eloonjääneen kertomuksiin, valkoisten antamiin selontekoihin ja muuhun oheismateriaaliin. Surmatyön tekijöitä on joissakin teoksissa pyritty nimeämään, mutta alkuperäislähteissä ei ole syyllisten nimiä. Ketään ei sen vuoksi voida luotettavasti nimetä syylliseksi surmaan.
Lähtöasetelma

Kuhmoisissa taistelu oli 10. maaliskuuta kiivaimmillaan. Seutu oli Tampereen itäisin suoja-alue. Punaiset pyrkivät valtaamaan kirkonkylän, mutta epäonnistuivat lopulta aikeessaan. Pitäjän etelälaidalla Harmoisten kylässä oli kylän sairashuone järjestetty punakaartin sairaalaksi, jonka väitetään toimineen ”vasemmistolaisen Punaisen Ristin” alaisuudessa.
Tämän kertomuksen ”vasemmistolainen Punainen Risti” on organisaationa täysin tuntematon eikä sitä esiinny missään muussa yhteydessä. Alun perin punaiset olivat harkinneet turvauduttaisiinko kansainvälisen Punaisen Ristin apuun, mutta lopulta päätettiin tulla toimeen ilman ja perustettiin oma järjestö, joka ei ollut riippuvainen porvarillisista lääkäreistä. Työväen Järjestyskaartia varten oli jo 8. marraskuuta 1917 perustettu lääkintähuoltoelin nimeltään Ensi-Avun Osasto, jonka toiminta jäi kuitenkin vähäiseksi. Suomen Punaisen Kaartin yleisesikunnan varsinaisessa järjestämiskokouksessa 5. helmikuuta 1918 perustettiin yleisesikunnan jaostoksi ambulanssiosasto, jonka päälliköksi määrättiin levyseppä F. A. Hyrsky. Ambulanssiosasto oli raha-asioissa sekä hallinnollisesti intendenttilaitoksen alainen ja siirrettiin ylipäällikkö Eero Haapalaisen käskystä yleisesikunnan alaisuuteen 22. helmikuuta 1918
Punakaartin Ensiavun ja Punaisen Ristin välillä vallitsi eräänlainen kilpailuasetelma. Ensiapu pyrki itsenäisyyteen SPR:n ja suomalaisten lääkärien suhteen, joskin Lahdessa huonolla menestyksellä. Rosénin mukaan punakaartin haavoittuneet ja sairaat, myös venäläiset, alkoivat itse pyrkiä ensiapuosastojen ohi Punaisen Ristin lääkärien ja sairaaloiden potilaiksi. Osapuolten välejä heikensi edelleen Helsingissä helmikuun alussa 1918 tapahtunut lääketieteen kandidaatti Gösta Schybergsonin murha. Ylipäällikkö Haapalainen julkaisi 31. tammikuuta tiedonannon punakaarteille tähdentäen SPR:n luvanneen hoitaa puolueettomasti molempien osapuolten haavoittuneita, mutta siitäkään huolimatta ei vältytty erilaisilta selkkauksilta.lähde?
Sodan alussa punakaarti omaksui periaatteen, että molempien osapuolten haavoittuneita tuli hoitaa puolueettomasti. Vaikka punakaarti oli eräin paikoin muun muassa keskisen rintaman alueella suosiollinen SPR:lle, niin punakaartin Lahden rykmentin, jonka joukot taistelivat myös täällä Harmoisissa, johtajien asenne oli ehdottoman kielteinen. SPR:n Lahden osaston toiminta vaikeutui jo heti alussa, kun yhteistyöstä lääkärien kanssa ei päästy sopimukseen.
Tapahtumat

Kalmin pataljoonan 1. komppania oli kiertämässä Kuhmoisten punaisten selustaan ja osa joukosta hyökkäsi yllättäen kylään, josta punakaarti joutui perääntymään. Sairashuoneeseen jäi 13 haavoittunutta ja muutamia sanitäärejä. Noin viideltä iltapäivällä saapui paikalle osasto valkoisia. Joukkoa johti ylioppilas Artturi Paimela ja mukana oli 1. komppanian vääpeli fil. maist. Albert Gyllenbögel. Teloitukset aloitettiin välittömästi. Eloonjääneen punakaartilaisen mukaan ampujat kehottivat ”Valmistautumaan siirtymään helvettiin, sillä kuolema tulee 5 minuutin kuluttua!” Piiloutuneet sairaanhoitajat siirrettiin pihalle ja miespuoliset ammuttiin. Potilaat ammuttiin vuode vuoteelta edeten vuoteisiinsa. Myös sairaalassa olleista naisista kerrotaan kahden myöhemmin tulleen teloitetuiksi. Kaksi säästettiin sillä perusteella, että he osasivat ruotsia.
Toinen pelastunut oli Verneri Jooseppi Juuri. Häneen osui kaksi luotia, kaulaan ja leukaan. Hän tekeytyi kuolleeksi heittäytyen lattialle ja pakeni ikkunasta läheiseen latoon, jossa olevilla pyykeillä hän sitoi haavansa. Toinen pelastunut oli K. Nuutila, joka makasi taaimmaisessa vuoteessa. Hän sai laukauksen kasvoihinsa, vaikka yritti niitä kädellään suojata, ja menetti tajunsa päiväkausiksi. Tajuissa käydessään Nuutila havaitsi vielä kuinka muita henkitoreissa olleita lopetettiin. Hänen päällään ollut verinen lakana revittiin syrjään, mutta ilmeisesti kasvoille hyytynyt veri teki hänestä kuolleen näköisen. Nuutila pääsi pakoon ja paikallisten avustamana Padasjoelle. Eräs vaikeroiva jätettiin ampumatta, koska hänen uskottiin kuolevan myöhemmin. Luoti oli nimittäin mennyt läpi pään.lähde?
Vaiheet kahakan jälkeen

Valkoinen komppania poistui seuraavana päivänä paikalta ja ilmeisesti monia sivullisia ehti käydä sairashuoneella tilanteen toteamassa. Valkoiset tulivat kylään uudelleen toisena päivänä tapauksen jälkeen. Vasta pari viikkoa myöhemmin paikalliset saivat käskyn haudata 13 ruumista ampumistuomion uhalla. Hautaajille tuli ongelmaksi että ruumiita oli vain 11, mutta avuksi tuli läheisen tien varresta löydetyt kaksi ruumista, joilla luku täytettiin. Oliko kyseessä sanitäärien ruumiit, sitä tarina ei kerro. Uhrit haudattiin Nikulan talon peltoon.lähde?
Jaakko Paavolaisen mukaan valkoisten myöhemmin antama selostus tilanteesta näyttää epäuskottavalta. Tämän selostuksen laati Ensimmäisen komppanian vääpeli Albert Gyllenbögel Kalmin pataljoonan muistokirjaan. Selostuksessa mainitaan sairaalasta ammutun ja sängyissä olleen valkoisten tullessa terveitä aseistettuja miehiä, jotka sen pidemmittä mutkitta saivat tuomionsa. Paavolainen arvelee, että ”on mahdollista että laukauksia on tullut sairaalan suunnalta, mutta väite että sala-ampujat olisivat vetäytyneet sänkyihin on verrattain fantastinen.” Tapausta käytti punaisen lehdistö hyödykseen propagandassaan.
Anna Jagellonica

| Anna Jagellonica |
| --- | --- |
 Anna Jagellonica kruunajaistensa aikaan.
Puolan kuningatar
Valtakausi:  15. joulukuuta 1575 – 19. elokuuta 1587
Kruunajaiset:  1. toukokuuta 1576
Edeltäjä:  Henryk I Walezy
Seuraaja:  Sigismund III Vaasa

Syntynyt:  18. lokakuuta 1523 Krakova, Puola
Kuollut:  9. syyskuuta 1596 (72 vuotta) Varsova, Puola-Liettua
Puoliso:  Stefan Batory (vih. 1576; k. 1586)
Suku:  Jagello
Isä:  Sigismund I
Äiti:  Bona Sforza
Uskonto:  katolisuus
Nimikirjoitus:  
Anna Jagellonica (18. lokakuuta 1523 Krakova – 9. syyskuuta 1596 Varsova) oli Puolan kuninkaan Sigismund I Vanhan ja tämän italialaissyntyisen puolison Bona Sforzan tytär, myöhemmin Puola-Liettuan kuningatar.
Anna Jagellonicalla oli neljä sisarusta: Sigismund August, Isabella, Sofia ja Katariina. Kuningasperhe asui Krakovassa Wawelin linnassa. Sigismund Augustista tuli isänsä kuoltua vuonna 1548 Puola-Liettuan kuningas. Isabella kuoli Italiassa, jonne tyttäret olivat lähteneet äidin mukana. Katariina avioitui Ruotsin Juhana-herttuan kanssa. Anna pysyi pitkään naimattomana ja asettui Varsovan linnaan, jonne hän perusti oman hovin.
Sigismund Augustin kuoltua 1572 kuninkaaksi tuli ranskalainen Henri Valois. Hänen aikansa oli lyhyt, muutaman kuukauden mittainen, ja valtakunta jäi vaille hallitsijaa. Päästäkseen kuningattareksi Anna Jagellonica avioitui yli 50-vuotiaana itseään nuoremman transilvanialaisen ruhtinaan Stefan Batoryn kanssa, joka kuoli vuonna 1586. Anna ajoi voimakkaasti Puolan seuraavaksi kuninkaaksi sisarenpoikaansa Sigismund Vaasaa. Elokuussa 1587 hänen toiveensa toteutui, kun Sigismund Vaasa kruunattiin kuninkaaksi.
Anna Jagellonica kuoli vuonna 1596. Hänet on haudattu Wawelin katedraaliin.
Kirjallisuutta

Ijäs, Miia: Varjoista valtaistuimelle: Anna Jagellonica ja Itämeren valtapiiri 1500-luvulla. Helsinki: Gaudeamus, 2016. ISBN 978-952-495-400-6.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Anna Jagellonica Wikimedia Commonsissa
Laurinolli, Heikki: Mahtinaisen muotokuva (Arkistoitu – Internet Archive). Tampereen yliopisto.
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Henryk I Walezy | Puolan kuningas 1575–1586 | Seuraaja: Sigismund III Vaasa |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  IdRef
Salomon Jadassohn

Salomon Jadassohn.
Salomon Jadassohn (13. elokuuta 1831 Wrocław, Preussi – 1. helmikuuta 1902 Leipzig, Saksa) oli saksalainen säveltäjä, kapellimestari, musiikkiteoreetikko ja opettaja. Hän opiskeli aluksi Breslaussa, sitten Leipzigin konservatoriossa ja vielä Weimarissa 1849–1852 Franz Lisztin johdolla pianonsoittoa sekä uudelleen Leipzigissa vuoteen 1853 sävellystä yksityisesti Moritz Hauptmannin oppilaana.
Jadassohn opetti Leipzigissa pianonsoittoa ja johti paikallisen synagogan kuoroa 1865, Psalterion kuoroyhdistystä 1866 sekä musiikkiyhdistys Euterpen konsertteja 1867–1869. Vuonna 1871 hän alkoi opettaa Leipzigin konservatoriossa harmoniaoppia, kontrapunktia, sävellystä ja pianonsoittoa. Vuonna 1893 Jadassohn nimitettiin professoriksi.
Jadassohn sävelsi teoksia orkesterille, kuorolle, lauluäänelle, pianolle ja kamarimusiikkikokoonpanoille. Hänellä on yli 140 opusnumeroitua teosta. Parhaiten tunnettuja sävellyksiä ovat serenadi orkesterille (opus 35), kaksi serenadia pianolle (opus 8 ja 125), balettimusiikki (opus 58) ja lauluduetot (opus 9, 36, 38 ja 43). Lisäksi hän sovitti Bachin, Brahmsin, Chopinin, Mendelssohnin, Schubertin, Schumannin ja Wagnerin teoksia.
Kirjallinen tuotanto

Jadassohnin teoksia on käännetty useille kielille, mutta ei suomeksi.
Musikalische Kompositionslehre, 5 osaa
Lehrbuch der Harmonie, 1883
Lehrbuch des einfachen, doppelten, drei- und vierfachen Contrapunkts, 1884
Die Lehre vom Canon und von der Fuge, 1884
Die Formen in den Werken der Tonkunst, 1889
Lehrbuch der Instrumentation, 1889
Die Kunst zu modulieren und präludieren, 1890
Allgemeine Musiklehre, 1892
Methodik des musiktheoretischen Unterrichts, 1898
Das Tonbewusstsein, 1899
Erläuterung der in J. S. Bachs Kunst der Fuge enthaltenen Fugen und Kanons, 1899
Das Wesen der Melodien in der Tonkunst, 1899
Oppilaita

Rudolf Breithaupt
Ferruccio Busoni
George Chadwick
Frederick Delius
Edvard Grieg
Christian Sinding
Felix von Weingartner
Helena Immonen (kirjailija)

| Helena Immonen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 7. kesäkuuta 1986 (ikä 38) Haapajärvi
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  kirjailija
Lapset:  2
Kirjailija
Tuotannon kieli: suomi
Aiheet:  sotakirjallisuus, lastenkirjallisuus
Esikoisteos:  Operaatio Punainen kettu (2020)
Aiheesta muualla
www.helenaimmonen.fi
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Helena Immonen (s. 7. kesäkuuta 1986 Haapajärvi) on suomalainen kirjailija.
Elämä ja ura

Immonen on julkaissut neljä Operaatio Kettu ‑tetralogiaan kuuluvaa sota- ja jännitysromaania sekä useita lastenkirjoja. Hänen esikoisromaaninsa Operaatio Punainen kettu sai Suomen dekkariseuran Vuoden esikoisdekkari ‑palkinnon vuonna 2021.
Immonen on suorittanut naisten vapaaehtoisen asepalveluksen palveluspaikkanaan Kainuun prikaati. Sotilaskoulutukseltaan hän on sissiradisti ja sotilasarvoltaan luutnantti.
Immosella on alempi ammattikorkeakoulututkinto journalismista ja ylempi ammattikorkeakoulututkinto viestinnästä Haaga-Helia-ammattikorkeakoulusta.
Hän on työskennellyt Puolustusvoimissa Pääesikunnan viestintäosastolla vuosina 2013–2022 muun muassa media-analyytikkona ja Ruotuväki-lehden verkkouutispäällikkönä.
Immonen on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta.
Tuotanto > Romaanit

Operaatio Punainen kettu (Docendo / Crime Time 2020, ISBN 978-952-291-858-1)
Operaatio Aavikkokettu (Docendo / Crime Time 2022, ISBN 978-952-382-368-6)
Operaatio Napakettu (Docendo / Crime Time 2023, ISBN 978-952-382-572-7)
Operaatio Tulikettu (Docendo / Crime Time 2024, ISBN 978-952-382-696-0)
Tuotanto > Lastenkirjat > Näkymätön Milanna -sarja

Näkymätön Milanna (Kumma 2021) Sarjan osa 1. ISBN 978-952-370-082-6
Näkymätön Milanna ja kielletty kirja (Kumma 2022) Sarjan osa 2. ISBN 978-952-370-227-1
Näkymätön Milanna ja sisimanteri (Kumma 2023) Sarjan osa 3. ISBN 978-952-370-344-5
Tuotanto > Lastenkirjat > Maagisten maailmojen mysteerit -sarja

Jakov Korina ja synkiön salaisuus (Kumma 2022) Sarjan osa 1. ISBN 978-952-370-280-6
Jakov Korina ja kultainen naamio (Kumma 2023) Sarjan osa 2. ISBN 978-952-370-418-3
Jakov Korina ja äänetön uhka (Kumma 2024) Sarjan osa 3. ISBN 978-952-370-547-0
Tuotanto > Lastenkirjat > Purppurausvan animaagit -sarja

Karakalin voima (Tammi 2024) Sarjan osa 1. ISBN 978-952-04-6093-8
Kokelaiden koitos (Tammi 2024) Sarjan osa 2. ISBN 978-952-04-6366-3
Tuotanto > TV-sarjat

Konflikti (MTV, 2024)
Aiheesta muualla

Helena Immosen kotisivut
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Ritva
Michael Jackson (olutasiantuntija)

| Michael Jackson |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 27. maaliskuuta 1942 Leeds, Iso-Britannia
Kuollut: 30. elokuuta 2007 (65 vuotta) Lontoo, Iso-Britannia
Kansalaisuus:  englanti
Ammatti:  olutasiantuntija
Muut tiedot
Lempinimet:  Beer Hunter
Aiheesta muualla
Kotisivu
Michael Jackson (27. maaliskuuta 1942 Leeds – 30. elokuuta 2007 Lontoo), lempinimeltään "Beer Hunter", oli tunnettu brittiläinen olutasiantuntija ja olutkulttuurin puolestapuhuja. Jackson kirjoitti monia olut- ja viskikirjoja sekä teki televisioon oluesta kertovaa Beer Hunter -sarjaa. Hän loi 1970- ja 1980-luvuilla kirjoissaan kuten The World Guide to Beer (1977) käsitteen "oluttyyli" (engl. beer style) ja sen modernin luokituksen, jossa usein paikalliset oluttyylit jaetaan kahden pääluokan: pohjahiiva- (lager) ja pintahiivaoluiden (ale) alle. Jackson oli erityisesti ihastunut belgialaisiin oluisiin, kuten lambiciin.
Jackson kärsi vuosia Parkinsonin taudista. Hän kuoli sydänkohtaukseen kotonaan varhain aamulla 30. elokuuta 2007.
Jackson ja Suomi

Jackson vieraili Suomessa monia kertoja olutfestivaaleilla. Paikallisten erikoisuuksien ystävänä hän levitti tietoutta kansainvälisesti vähän tunnetusta sahdista. Hänen mielestään sahti oli "oluenteon historian puuttuva rengas Mesopotamian ja nykypäivän välillä", kuin "lasillinen antropologiaa."
Suomennetut kirjat

Suuri olutkirja, ISBN 951-20-3639-8, Gummerus, 1990
Matkailijan olutopas, ISBN 951-23-3043-1 (sid.), Karisto, 1991
Michael Jacksonin olutkirja, ISBN 951-20-4508-7 (sid.), Gummerus, 1994
Olutta, ISBN 951-1-18241-2
Aiheesta muualla

Michael Jacksonin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Michael Jackson's Beer Hunter
Jalizava

| Jalizava, Jelizovo (Елізава, Елизово) |
| --- | --- |
 Tulo Jalizavan taajamaan maantieltä P67 nähtynä
 Jalizava, Jelizovo
 Koordinaatit: 53°23′36″N, 29°00′20″E 
Valtio:   Valko-Venäjä
Alue:  Mahiljoun alue
Korkeus:  135–165 m
Väkiluku (10/2009):  2 672
Aikavyöhyke:  UTC+3
 
 osipovichi.mogilev-region.by/en 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Jalizava (valkoven. Ялізава) eli Jelizovo (ven. Елизово) on pieni kaupunkityyppinen taajama (työläisten taajama) Asipovitšyn hallintopiirissä Valko-Venäjän Mahiljoun maakunnassa. Keskeinen työnantaja tässä Dneprin sivuhaaran Berezinan länsirannalla sijaitsevassa taajamassa on elintarviketeollisuuden käyttämiä lasipurkkeja ja -pulloja valmistava, nykyisin itävaltalais-valkovenäläisessä yhteisomistuksessa oleva lasitehdas. Vuoden 2009 väestönlaskennan mukaan Jelizavan taajamassa oli 2 672 asukasta.
Lähin suurempi kaupunki Babruisk sijaitsee kantatietä P67 seuraten noin 35 kilometriä etelään. Hallintopiirin keskukseen Asipovitšyyn on maanteitse vajaa 40 kilometriä. Rautateitse matka on suorempi: Jalizava on yksi Mahiljousta Asipovitšyyn kulkevan rautatien väliasemista.
Kanadalaiskaksikkomelonnan (C2) Pekingin olympiavoittajaveljekset Aljaksandr ja Andrei Bahdanovitš ovat syntyisin Jalizavasta.
Aiheesta muualla

Lyhyt kuvaus Asipovitšyn kaupungista (englanniksi) (BYcity.org)
WikiMapia-karttalinkki Jalizavan taajamasta, kohteiden selitykset pääosin (venäjäksi) tai (englanniksi)
Neuvostoliittolaista topografiakarttaa 1:100 000 ja 1:200 000 alueesta (venäjäksi)
Valokuvia (englanniksi) tai (venäjäksi) (Radzima.org)
Valko-Venäjän juna-aikatauluja (venäjäksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
Tauno Jalanti

Tauno Ilmari Jalanti (ent. Jämsén; 12. tammikuuta 1903 Mikkeli – 6. maaliskuuta 1992 Lausanne, Sveitsi) oli suomalainen ulkoministeriön virkamies, joka toimi myöhemmin liikemiehenä. Hän sai erikoislähettilään ja täysivaltaisen ministerin arvonimen.
Jalanti pääsi ylioppilaaksi 1922 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1928. Hän oli Mikkelin Sanomien Helsingin-kirjeenvaihtajana ja sen jälkeen Ylioppilaslehden toimitussihteerinä 1924–1926 sekä päätoimittajana 1928.
Jalanti työskenteli vuosina 1928–1945 ulkoministeriön kauppapoliittisella osastolla, vuodesta 1942 koko osaston johtajana. Jalanti joutui eroamaan ulkoministeriön palveluksesta vuonna 1945 ja jäi eläkkeelle ”poliittisista syistä”, minkä jälkeen hän toimi liikemiehenä muun muassa Ranskassa ja Sveitsissä. Eron syynä lienee ollut, että häntä pidettiin sopimattomana käymään kauppaneuvotteluja Neuvostoliiton, Ison-Britannian ja Ruotsin kanssa. Akateemiseen Karjala-Seuraan kuulunutta Jalantia syytettiin ruotsalaisvihamieliseksi ja hänen väitettiin jopa sabotoineen Ruotsin kanssa käytyjä kauppaneuvotteluja. Tutkija Ilkka Seppisen mukaan venäläisvastainen Jalanti aiheutti myös vaikeuksia Suomen ja Neuvostoliiton kauppasuhteissa välirauhan aikana.
Eronsa jälkeen Jalanti seurasi vielä ulkomailla asuessaankin Suomen politiikkaa. Asekätkennästä vankeustuomion saanut eversti Valo Nihtilä oli vapauduttuaan vankilasta Jalannin Fennia-yrityksen palveluksessa Pariisissa vuosina 1951–1954. Kustaa Vilkunan mukaan Jalanti olisi suunnitellut yhdessä Eljas Erkon ja Kansallis-Osake-Pankin kanssa vastarintaliikkeen perustamista mahdollisen venäläismiehityksen varalta.
Jalkala

Jalkala (ven. Ильичёво, Iljitševo) on yli tuhannen asukkaan taajama Kivennavan maalaiskunnassa Venäjällä. Kylässä on huviloita, jotka on paikalliseen tapaan ympäröity korkeilla aidoilla, niin että tie on oikeastaan vain kuja niiden keskellä.lähde? Taajama sijaitsee Pitkäjärven ja Kaukjärven välisellä kannaksella.
Jalkala sijaitsi ennen sotia Kivennavan pitäjässä luovutetussa Karjalassa. Jalkalan kylässä oli parikymmentä taloa. Ennen Suomen itsenäistymistä Jalkalassa oli runsaasti pietarilaisten kesähuviloita. Pitkäjärven ja Kaukjärven rannat olivat myös Suomen itsenäistymisen jälkeenkin suosittua kesänviettoaluetta, mutta pietarilaisten huvilat autioituivat ja rappeutuivat. Yhteen isoon huvilaan, Roslovan huvilaan asettui Etsivän keskuspoliisin yksikkö.
Museona toimiva Parviaisen talo, jossa Lenin piileskeli elokuussa 1917.
Iljitševossa hieman kylästä erillään on suomensukuisten kansojen historiallis-etnografinen museo. Museo esittelee entistä suomalaista asutusta ja kulttuuria. Paikalla on aikaisemmin ollut Lenin-museo, joka perustettiin Vladimir Leninin pakopaikkaan. Lenin piileskeli Jalkalassa Parviaisen talossa jonkin aikaa elokuussa 1917 ennen siirtymistään Helsinkiin. Häntä piilotellut Pekka Parviainen oli suomalaisen bolševikin Eino Rahjan appi. Kauppias Parviaisen punamultaisen asuintalon ylle on rakennettu katos ja viereen on pystytetty iso Lenin-patsas. Neuvostoliiton hajottua museon käyttötarkoitus muuttui nykyiseksi etnografiseksi museoksi, mutta Parviaisen talo ja Leninin patsas on edelleen museoon johtavan tien varrella. Näin on siis yksi suomalaisrakennus säilynyt hyvässä kunnossa.
Aiheesta muualla

VirtuaaliKivennapa
Kivennavan kylät
Ahjärvi • Hartonen • Hiirelä • Holttila • Ikola • Jalkala • Joutselkä • Jäppinen • Kanala • Karvala • Kaukolempiälä • Kauksamo • Kekrola • Kivennavan kirkonkylä • Kontu • Korpikylä • Kotselkä • Lavola • Liikola • Lintula • Lipola • Miettilä • Multala • Mustapohja • Pamppala • Patrikki • Pihlainen • Polviselkä • Raivola • Rantakylä • Rasala • Riihisyrjä • Riihiö • Rontu • Räikylä • Saarenmaa • Seppälä • Siiranmäki • Soppikylä • Suurselkälä (Suurselkä) • Tammiselkä • Tirttula • Tonteri • Uupune • Vaittila • Vanhakylä • Vehmainen • Voipiala • Vuottaa • Ylentelä
Jahannam

Muhammed käy Helvetissä ihmispäisen Buraqin kyydissä. Islamilaisen Helvetin tapaan tulista juomaa kaadetaan tuomittujen suuhun. Persialainen miniatyyri 1400-luvulta.
Jahannam (arab. جهنم‎‎) on arabiankielinen ja islaminuskon käyttämä sana helvetille. Vastaavasti paratiisista käytetään sanaa Janna.
Islamiin kuuluu usko elämän jatkumisesta tuonpuoleisessa maailmassa. Ihminen joutuu joko Helvettiin tai Paratiisiin sen mukaan, miten kukin tuomitaan viimeisellä tuomiolla. Koraanissa toistuvana aiheena on lupaus hurskaita odottavasta Paratiisista (Janna), joka on nautintojen ylenpalttinen tyyssija. Vielä yleisempi on varoitus uskottomia odottavasta Helvetistä (Jahannam), jonka kauhuista kirja antaa konkreettisia esimerkkejä. Islamilainen eskatologia on värikästä ja perustuu sekä Koraaniin että islamilaiseen perimätietoon, joka löytyy 800-luvulla kirjatuista haditheista.
Islamissa kaikella Jumalan luomalla on alku ja loppu. Koraanin mukaan viimeisinä päivinä maa järkkyy, vuoret murenevat, meret nousevat, aurinko pimenee, tähdet putoavat taivaalta ja taivas katoaa. Jumala jakaa viimeisenä päivänä tuomioita ja ainoastaan profeetta Muhammed voi vedota häneen syntisten puolesta. Jumala on armollinen, mutta ei anna anteeksi muiden jumalien asettamista rinnalleen.
Viimeinen tuomio

Viimeinen tuomio tapahtuu, kun maailmanhistoria loppuu ja kuolleet nousevat haudoistaan Jumalan eteen tuomittaviksi. Jokaisen osalta sekä hyvät että pahat teot on kirjattu kirjaan, jota tuomitut itse pitelevät. Tekoja vertaillaan laskemalla yhteen niiden painot enkeleiden Gabriel ja Mikael valvoessa. Tuomio tapahtuu niin, että kukin pannaan kävelemään Helvetin tulen yläpuolella olevaa siltaa (sirat) pitkin. Sillan kansi on terävämpi kuin miekka ja ohuempi kuin hius. Ne, joiden synnit ovat painavampia kuin hyvät teot, menettävät tasapainonsa ja syöksyvät Helvettiin. Hurskaat selviytyvät ja pääsevät Paratiisiin.
Tarina Tuomiopäivän sillasta on tullut islamiin Persian zarathustralaisuudesta. Zarathustralaisuudesta islam on myös saanut opin sielujen välitilasta haudassa, minne kuolleet saavat vieraikseen kaksi kiduttajaenkeliä, nimiltään Munkar ja Nakir.