stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lavastettu kuolema
Fiktiossa

William Shakespearen näytelmässä Romeo ja Julia Julia lavastaa kuolemansa välttääkseen pakkoavioliiton. Tämän seurauksena Romeo tekee epätoivossaan itsemurhan, koska ei saanut tietoa kuoleman lavastamisesta ja luulee Julian oikeasti kuolleen. Saatuaan tietää tästä myös Julia tekee oikean itsemurhan.
Sherlock Holmes piiloutui kahdeksi vuodeksi, kun hänen luultiin kuolleen  Reichenbachin vesiputouksilla. Tällä selityksellä Arthur Conan Doyle saattoi kirjoittaa lisää Holmes-tarinoita, vaikka oli jo kertaalleen antanut lukijoiden ymmärtää hahmon kuolleen.
Graham Greenen käsikirjoitukseen perustuvassa elokuvassa Kolmas mies karismaattinen rikollinen Harry Lime on lavastanut oman kuolemansa.
Olavi Linnuksen Yleisradiolle kirjoittamassa jännityskuunnelmassa Muistosanat Vahtoselle päähenkilön, toimistopäällikkö Tauno Vahtosen, kuolema lavastetaan ja hänen esimiehensä lausuu muistosanat, jotka saavat uuden merkityksen sarjan lopussa.
Suomalaisessa televisiosarjassa Salatut elämät kuoleman lavastus tai muuten epäselvissä olosuhteissa katoaminen ja takaisin tuleminen ovat arkipäivää. Näin on käynyt ainakin henkilöille Kristiina Pohjonen, Aaro Vaalanne, Sebastian Vuorela, Sergei Kuula, Marianna Kurki ja Toni Veijalainen.
Salaliittoteorioissa

Yhdysvaltalaiseen QAnon-salaliittoteoriaan liittyy uskomus, jonka mukaan John F. Kennedy Juniorin kuolema lento-onnettomuudessa vuonna 1999 olisi ollut lavastettu.
Lebensraum

Suunniteltu Suur-Saksan valtakunta, jonka rajat perustuvat Idän yleissuunnitelmaan, sekä Natsi-Saksan hallinnon ja Schutzstaffelin asiakirjoihin.
Natsi-Saksan käynnistämä suurhyökkäys Neuvostoliittoon (operaatio Barbarossa) vuonna 1941.
Lebensraum (saksaa, suomeksi elintila, elinalue) on 1900-luvun alussa vakiintunut käsite, jolla tarkoitettiin Saksan alueen väitettyä tai pelättyä ylikansoittumista ja siitä seurannutta ajatusta aluelaajennuksista. Jatkosodan aikana termiä käytettiin myös Suur-Suomi-aatteen yhteydessä. Italialaisilla oli vastaavanlainen ajatus ja käsite "Spazio vitale".
Saksa

Termin lebensraum kehitti saksalainen maantieteilijä Friedrich Ratzel, joka käytti sitä vuonna 1901 julkaisemassaan samannimisessä esseessä. Geopolitiikan isänä tunnettu ruotsalainen teoreetikko Rudolf Kjellén poimi käsitteen, ja tulkitsi sen kirjaimellisesti, ajatellen kansallisvaltiot eläviksi organismeiksi, joiden piti tarvittaessa valloittaa itselleen lisää ”elintilaa”. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen teoriaa kehitteli edelleen Ratzelin ja Kjellénin pohjalta saksalainen maantieteilijä Karl Haushofer. Natsien käyttöön välittynyt elintilateoria perustui lähinnä Ratzelin ajatusten väärintulkintaan.
Koska Saksalla ei ollut juurikaan siirtomaita verrattuna muihin ajan eurooppalaisiin suurvaltoihin, kuten Isoon-Britanniaan ja Ranskaan, lebensraumin tarpeesta tuli saksalaisten keskuudessa suosittu iskulause ensimmäiseen maailmansotaan mentäessä. Sodan päätyttyä Saksan tappioon elintilan puutteesta puhuivat lähinnä äärioikeistolaiset ja nationalistiset järjestöt, kuten Adolf Hitlerin johtama Saksan kansallissosialistinen työväenpuolue.lähde?
Natsi-Saksan hyökättyä Neuvostoliittoon toisessa maailmansodassa tavoitteeksi tarkentui saavuttaa niin sanottu Astrahan–Arkangeli-linja. Astrahan on kaupunki etelässä Kaspianmeren rannalla, Arkangeli taas Pohjoisen jäämeren rannalla. Saksa hävisi myös toisen yrityksensä kartuttaa elintilaansa. Tätä varten laadittiin idän yleissuunnitelma, joka käsitti sekä slaavilaisen väestön tuhoamista kuin sen siirtämistä Uralin toiselle puolelle Länsi-Siperiaan sekä joidenkin avainalueiden asuttamista germaanisella väestöllä. lähde?
Toisen maailmansodan jälkeen sana levisi kansainväliseen käyttöön, ja sillä viitataan yleensä Adolf Hitlerin 1920-luvulla kirjassaan Taisteluni luonnostelemaan suunnitelmaan hankkia Saksalle elintilaa idästä Neuvostoliiton alueilta.lähde?
Lebensraum Suomen sotapropagandassa

Jatkosodan aikana "elintilaa" käytettiin yhtenä perusteluna Itä-Karjalan liittämiseksi tulevaan Suur-Suomeen. Vuonna 1941 Valtion tiedotuslaitos julkaisi saksankielisen teoksen Finnlands Lebensraum, jossa hankkeelle esitettiin tieteellisiä perusteluja. Kirjan mukaan Suomen väestönkasvu on niin nopeaa, että elintilan laajentaminen itään on tulevina vuosina välttämätöntä. Väite ei kuitenkaan perustunut mihinkään todellisiin faktoihin, vaan oli puhtaasti propagandistinen.
Lehdon hallitus

| Lehdon hallitus |
| --- | --- |
  Suomen tasavallan 48. valtioneuvosto
 Pääministeri Reino Ragnar Lehto
Toimikausi alkoi:  18. joulukuuta 1963
Toimikausi päättyi:  12. syyskuuta 1964
Valtionpäämies:  Urho Kekkonen
Jäsenet
Hallituksen johtaja:  Reino Ragnar Lehto
Hallituksen varajohtaja:  Aarne Nuorvala
Lehdon hallitus oli Suomen tasavallan 48. hallitus, joka oli luonteeltaan virkamieshallitus. Hallitus toimi 18. joulukuuta 1963 – 12. syyskuuta 1964 eli 270 päivän ajan. Se oli Suomen pitkäikäisin virkamieshallitus.
Edellinen pääministeri Ahti Karjalainen esitti eronpyyntönsä joulukuussa 1963 sen jälkeen, kun muut porvaripuolueet olivat asettuneet hallituksessa vastustamaan Maalaisliiton suunnitelmia valtion talouden tasapainottamiseksi ja kokoomuslainen valtiovarainministeri Osmo P. Karttunen oli jättänyt paikkansa. Presidentti Urho Kekkonen ei antanut uuden hallituksen kokoamista kenenkään poliitikon tehtäväksi, vaan nimitti hallituksen muodostajaksi kauppa- ja teollisuusministeriön kansliapäällikkö Reino Lehdon. Uuden hallituksen ministereistä ulkoministeri Jaakko Hallama ja puolustusministeri, kenraali Kaarlo Leinonen olivat presidentin nimeämiä. Lehdon ohella hallitukseen tuli kolme muutakin kansliapäällikköä, jotka olivat Aarne Nuorvala valtioneuvoston kansliasta, Arno Hannus sisäministeriöstä ja Olavi Merimaa oikeusministeriöstä. Aikaisempaa hallituskokemusta oli Lehdon hallituksen ministereistä vain opetusministeri Reino Oittisella (samassa tehtävässä von Fieandtin hallituksessa) ja kauppa- ja teollisuusministeri Olavi J. Mattilalla (ulkomaankauppaministerinä Karjalaisen hallituksessa sen loppuaikoina). Kouluhallituksen pääjohtajana toiminut Oittinen oli puoluekannaltaan sosialidemokraatti, mutta hänen mukaantuloaan pidettiin tärkeänä, koska hän oli vireillä olleen peruskoulu-uudistuksen keskeisiä arkkitehteja.
Lehdon hallituksen valtiovarainministeri Esko Rekolan mukaan kyseessä oli Suomen historian kenties puhtain virkamieshallitus, koska aiemmissa von Fieandtin ja Kuuskosken hallituksissa samoin kuin myöhemmissä Auran ensimmäisessä ja toisessa sekä Liinamaan hallituksessa oli niiden luonteesta huolimatta keskustalaista ja sosialidemokraattista väriä. Kari Suomalainen sitä vastoin piirsi Lehdon hallituksen Maalaisliiton sätkynukeksi.
Lehto arveli pääministerin virkaan astuessaan, että hänen hallituksensa toimisi korkeintaan sata päivää, mutta kun ”ovelle koputtajia ei ilmaantunut” sadan päivän kohdalla, hallitus jatkoi pidempään.
Kokoonpano

| Salkku | Ministeri | Aloitti tehtävässä | Lopetti tehtävässä |
| --- | --- | --- | --- |
| Pääministeri | Reino Lehto | 18.12.1963 | 12.9.1964 |
| Pääministerin sijainen | Aarne Nuorvala | 18.12.1963 | 8.6.1964 |
| Pääministerin sijainen | Reino Oittinen | 12.6.1964 | 12.9.1964 |
| Ministeri valtioneuvoston kansliassa | Aarne Nuorvala | 18.12.1963 | 8.6.1964 |
| Ulkoasiainministeri | Jaakko Hallama | 18.12.1963 | 12.9.1964 |
| Oikeusministeri | Olavi Merimaa | 18.12.1963 | 12.9.1964 |
| Sisäasiainministeri | Arno Hannus | 18.12.1963 | 12.9.1964 |
| Puolustusministeri | Kaarlo Leinonen | 18.12.1963 | 12.9.1964 |
| Valtiovarainministeri | Esko Rekola | 18.12.1963 | 12.9.1964 |
| Ministeri valtiovarainministeriössä | Heikki Tuominen | 18.12.1963 | 12.9.1964 |
| Opetusministeri | Reino Oittinen | 18.12.1963 | 12.9.1964 |
| Maatalousministeri | Samuli Suomela | 18.12.1963 | 12.9.1964 |
| Kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeri | Martti Niskala | 18.12.1963 | 12.9.1964 |
| Kauppa- ja teollisuusministeri | Olavi J. Mattila | 18.12.1963 | 12.9.1964 |
| Ministeri kauppa- ja teollisuusministeriössä | Aarno Niini | 18.12.1963 | 12.9.1964 |
| Sosiaaliministeri | Olof Ojala | 18.12.1963 | 12.9.1964 |
| Ministeri sosiaaliministeriössä | Magnus Kull | 18.12.1963 | 12.9.1964 |
Anna-Elina Lehesjoki

| Anna-Elina Lehesjoki> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 19. heinäkuuta 1960 (ikä 64)
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  lääketieteellisen genetiikan professori, Folkhälsanin tutkimuskeskuksen tutkimusjohtaja
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto (LL 1985, LT 1989)
Instituutti:  Helsingin yliopisto, Folkhälsanin tutkimuskeskus
Aiheesta muualla
Anna-Elina Lehesjoen Tuhat-tutkijaprofiili
Anna-Elina Lehesjoki (s. 19. heinäkuuta 1960) on suomalainen lääketieteen tohtori, joka työskentelee Helsingin yliopiston lääketieteellisen genetiikan professorina ja Folkhälsanin tutkimuskeskuksen johtajana.
Lehesjoki valmistui Helsingin yliopistosta lääkäriksi (LL 1985) ja lääketieteen tohtoriksi (LT 1989). Hänen englanninkielinen väitöskirjansa (1989) käsitteli  verenvuototaudin eli hemofilian A-tyyppiä (klassinen verenvuototauti) molekyylitasolla suomalaisen tutkimusaineiston pohjalta. Tutkimustyö oli otsikoitu Hemophilia A : molecular studies in Finnish families. Lääketieteellisen genetiikan dosentti hän on ollut vuodesta 1997 (Helsingin yliopisto).
Lehesjoen tieteellinen tuotanto on laaja. Monet hänen yhdessä työtoveriensa kanssa tekemiensä tutkimusten tuloksista on julkaistu tieteen arvostetuimmissa sarjoissa (kuten Nature Genetics, PLoS One ja Science).
Lehesjoki on ollut Suomalaisen tiedeakatemian jäsen vuodesta 2013 ja Suomen Tiedeseuran jäsen vuodesta 2018.
Aiheesta muualla

Tutkimusryhmät / Medicum, Lääketieteellisen genetiikan ja perinnöllisyyslääketieteen osasto (biomedicum.fi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Tšekki 
Tieteilijät:  ORCID
Le Châtelier’n periaate

Le Châtelier'n periaate ilmaisee kemiallisen tasapainoreaktion siirtymissuunnan häirittäessä reaktion termodynaamista tasapainotilaa. Jos tässä tasapainotilassa olevaan reaktioseokseen vaikuttaa jokin ulkoinen muuttuja kuten paine, lämpötila tai reaktion ainesosan konsentraatio, pyrkii reaktio kulkemaan siihen suuntaan, jossa häiriö lievenee. Toisin sanoen reaktion tasapainoasema muuttuu ulkoisen häiriön seurauksena siten, että häiriön vaikutus poistuu.
Periaatteen keksi v. 1884 ranskalainen kemisti Henri Louis Le Châtelier.
Lämpötilan muutoksen vaikutus

Reaktiolämpötilan lisääminen siirtää eksotermisen reaktion tasapainoa lähtöaineiden puolelle eli siihen suuntaan missä reaktioon tuotua lämpöä sitoutuu. Reaktiolämpötilan lasku taas lisää reaktion tuotteita, koska reaktion tasapainotilan siirtyminen tuotteiden suuntaan pyrkii nostamaan reaktiolämpötilaa.
Endotermisessa reaktiossa lämpötilan lasku ja nousu vaikuttavat vastakkaisiin suuntiin kuin eksotermisessa reaktiossa eli lämpötilan lisääminen aiheuttaa tuotteen määrän kasvua ja lämpötilan alentaminen aiheuttaa lähtöaineen määrän kasvua.
Jos reaktion tapahtuminen aikaansaa tilavuuden kasvua, niin reaktiopaineen lisäys siirtää tasapainotilaa lähtöaineiden puolelle. Nämä seikat voidaan kiteyttää yhtälöihin (1) ja (2):
Yhtälö (1), joka on van't Hoffin isokori, ilmaisee painetasapainovakion lämpötilariippuvuuden. Siinä  \Delta _{r}H^{\ominus } on standardinen reaktioentalpia. Mooliosuustasapainovakion  K_{x} ja painetasapainovakion  K_{p} välillä on yksinkertainen yhteys:  K_{x}=K_{p}{\Big (}{\frac {P}{P^{\ominus }}}{\Big )}^{-\Delta \nu }, jossa  P^{\ominus } on standardipaine ja  \Delta \nu  on reaktioyhtälön stoikiometristen kertoimien tuotteiden summan ja lähtöaineiden summan välinen ero eli kaasumaisten ainesosien moolilukumäärämuutos. Jos  \Delta \nu \neq 0, niin tasapainotilan ainesosien mooliosuudet riippuvat kokonaispaineesta vaikka  K_{p} ei riipu siitä.A Jos reaktioyhtälön mukaisesti kaasumaisten tuotteiden moolilukumäärä kasvaa, niin reaktio kokonaispaineen lisäys vähentää kaasumaisten tuotteiden mooliosuuksia lopullisessa tasapainoseoksessa. Reaktiopaineen lisäys aiheuttaa reaktion etenemisen siihen suuntaan, jossa kaasumolekyylien lukumäärä on pienin. Reaktion kokonaispaineen pienentäminen taas aiheuttaa reaktion etenemisen siihen suuntaan, jossa kaasumolekyylien lukumäärä on suurin. Mooliosuustasapainovakion paineriippuvuus on todettavissa yhtälössä (2).B
Yhtälössä (2)  \Delta _{r}V^{\ominus } on tilavuuden muutos standardiolosuhteissa. Yhtälö (2) ilmaisee tasapainotilan mahdollisen muuttumisen liuosfaasissa.
Konsentraation muutoksen vaikutus

Jos reaktiotuotteita tuodaan lisää tai reaktion lähtöaineita vähennetään, reaktion tasapainotila siirtyy reaktioyhtälössä vasemmalle eli lähtöaineiden puolelle. Vastaavasti jos lähtöaineiden konsentraatiota lisätään tai reaktiotuotteiden konsentraatiota vähennetään, reaktion tasapainotila siirtyy oikealle, jolloin siis tuotteita saadaan yhä enemmän. Tätä ilmiötä hyödynnetään monissa kemiallisissa reaktioissa, kuten esimerkiksi ammoniakkisynteesissä. Siinä reaktiotuotteena olevaa ammoniakkia poistetaan reaktoreista jatkuvasti ja lähtöaineita, vety- ja typpikaasua, lisätään koko ajan. Tämän toimenpiteen ansiosta reaktion dynaaminen tasapainotila on selvästi tuotteiden puolella.
Lisätieto

A Tarkastellaan tasapainoreaktiota  {\ce {A_2 (g) = 2A (g)}}. Reaktion tasapainovakioksi saadaan merkitsemällä ainemäärille  n_{A}=2\alpha  ja  n_{A_{2}}=1-\alpha  yhtälö (3):
Yhtälöstä (3) on todettavissa, että kokonaispaineen  P kasvaessa dissosioitumisasteen  \alpha  on pienennyttävä, koska  K_{p} ei riipu kokonaispaineesta. Esim. typpitetroksidin tasapainoreaktiossa,  {\text{N}}_{2}{\text{O}}_{4}\rightleftharpoons 2{\text{NO}}_{2}, dissosioitumisaste riippuu kokonaispaineesta:   \alpha =0,18 kun 
 P=1\,{\text{atm}} ja  \alpha =0,06 kun 
 P=10\,{\text{atm}}. Tämä reaktio on endoterminen, joten sen  K_{p} suurenee reaktiolämpötilaa nostattaessa ja aiheuttaa typpidioksidin saannon suurenemista.
B Osittaisderivoimalla mooliosuustasapainovakio paineen suhteen saadaan
Tästä saadaan yhtälö (2) sijoittamalla ihannekaasun tilanyhtälö lausekkeeseen.
Legenden om Ljusets rike

Legenden om Ljusets rike (norj. Sagnet om Lysets Rike, suom. 'Valon valtakunnan legenda') on norjalais-ruotsalaisen Margit Sandemon kirjoittama fantasiakirjasarja, joka käsittää 20 vuosina 1995–1999 ilmestynyttä osaa. Sarjaa ei ole suomennettu, mutta se on ilmestynyt ruotsiksi ja norjaksi.
Legenden om Ljusets rike -sarjan ensimmäisen osan norjalainen versio Bak Portene.
Sarjan osat

Nimet ovat ruotsiksi, suluissa ne on käännetty suomeksi.
1. Viskningen (”Pakoreitti”), ISBN 91-7710-884-1
2. Móri och Isfolket (”Móri ja Jääkansa”), ISBN 91-7710-885-X
3. Flickan som inte kunde säga nej (”Tyttö joka ei osannut sanoa ei”), ISBN 91-7710-944-9
4. Dagg och dimma (”Kaste ja sumu”), ISBN 91-7710-887-6
5. Johannesnatten (”Johanneksen yö”), ISBN 91-7710-888-4
6. Den utvalde (”Päätös”), ISBN 91-7710-889-2
7. Häxan (”Noita”), ISBN 91-7710-948-1
8. Skräcken (”Kauhu”), ISBN 91-7710-949-X
9. Sol av Isfolket (”Jääkansan Sol”), ISBN 91-7710-950-3
10. Nattsvarta rosor (”Yönmustat ruusut”), ISBN 91-7710-951-1
11. Bländverk (”Harhanäky”), ISBN 91-7710-952-X
12. Det bävande hjärtat (”Pelokas sydän”), ISBN 91-7710-953-8
13. Ond saga (”Vihainen tarina”), ISBN 91-7710-906-6
14. In i värmen (”Lämpimässä”), ISBN 91-7710-955-4
15. Mörkrets ande (”Pimeitä henkiä”), ISBN 91-7710-956-2
16. Livshunger (”Elämännälkä”), ISBN 91-7710-957-0
17. Från toppen och uppåt (”Huipulta alas”), ISBN 91-7710-935-X
18. Så djup en längtan (”Syvä kaipaus”), ISBN 91-7710-936-8
19. Mördande oskuld (”Murhaava viattomuus”), ISBN 91-7710-937-6
20. Ett hav av kärlek (”Rakkauden meri”), ISBN 91-7710-961-9
Juoni

Legenden om Ljusets rike on Margit Sandemon kahden aikaisemman kirjasarjan, Jääkansan tarinan ja Noitamestari-sarjan jatko-osa ja siksi siinä esiintyy paljon samoja henkilöhahmoja kuin näissä sarjoissa. Legenden om Ljusets rike kertoo Noitamestari-sarjan päähenkilöiden elämästä sen jälkeen, kun nämä avasivat muinaisten Lemurien pyhien kivien avulla Portit tarunomaiseen Valon Valtakuntaan. Valon Valtakunta on täydellinen maailma, jossa ei ole kuolemaa, sairauksia eikä sotia. Aika kuluu siellä kaksitoista kertaa hitaammin kuin oikeassa maailmassa, joten yksi Valon Valtakunnan vuosi vastaa yhtä kuukautta. Sarja kertoo myös Jääkansasta 1990-luvulta eteenpäin, heidän voitettuaan pahan esi-isänsä Tengel Pahan ja suvun johtohahmon, Jääkansan Marcon, poistuttua Mustiin Saleihin, joiden tarkkaa sijaintia kukaan ei tunne.
Valon Valtakunnan vastakohta on Pimeyden Valtakunta, jossa ihmiset elävät alkukantaista elämää, pukeutuvat turkiksiin ja asuvat maamajoissa. He odottavat Valon tulemista maailmaansa ja uhraavat tälle neitsyen joka kymmenes vuosi. Valon Valtakunnan legenda alkaa siitä, kun eräs neitsytuhri nimeltä Siska onnistuu karkaamaan ja pelastautuu Valon Valtakuntaan. Pimeyden Valtakunnan takana häämöttävät Mustat Vuoret, joilla asuu pahoja henkiä. Valon Valtakunnan ja Pimeyden Valtakunnan välissä sijaitsee Tuntematon Maa ja Uusi Atlantis. Valon Valtakunnassa on useita kaupunkeja, esimerkiksi Tarujen Kaupunki ja Pääkaupunki.
Sakari Lehtinen

Sakari Lehtinen (s. 1946) on suomalainen muusikko, joka aloitti uransa Töölön Yhteiskoulussa toimineessa, rautalankaa soittaneessa The Sharks -yhtyeessä vuonna 1962. Hän jatkoi siitä uraansa Les Mirages- ja Linnanmäen Rondo Four -yhtyeisiin ja vuonna 1969 Cumuluksen perustajajäseneksi. Lehtisen instrumentti on kitara. Lisäksi hän on toiminut laulajana.
Lehtinen on lisäksi toiminut Tähtitieteellisessä yhdistyksessä Ursassa vuodesta 1984 toimistopäällikkönä. Nykyään hän on Ursan tähtitorninhoitajana.
Lavarunous

Lavarunous on suullista ja kirjallista ilmaisua, jossa runoutta, laululyriikkaa ja esimerkiksi rap-tekstejä esitetään yleisölle. Lavarunoutta esitetään tapahtumissa, joihin yleensä kuuluu open mic -osuus, jossa osallistujat voivat esittää omia runojaan. Lavarunous voi edustaa tyyliltään esimerkiksi perinteistä runoutta, tarinankerrontaa, spoken wordia, stand up -komiikkaa ja laululyriikkaa sekä näiden yhdistelmiä. Lavarunous-sanalle ei ole englanninkielistä vastinetta, mutta performance poetry, spoken word ja slam poetry ovat vastaavia esittävää runoutta tarkoittavia käsitteitä. Lavarunouden yksi ilmenemismuoto on ollut Yhdysvalloissa 1950–1960-luvulla vaikuttanut beatrunous, jota luettiin usein jazzmusiikin säestämänä.
Historiaa

Runoutta on esitetty ja kuultu tuhansien vuosien ajan. Lavarunoa terminä on tiettävästi käytetty ensimmäisen kerran 1990-luvulla, ja se on vakiintunut käyttöön 2000-luvulla. Kuitenkin jo 1960-luvulla happeningeissa runoutta lausuttiin monitaiteellisissa performansseissa. M. A. Nummisen ensimmäinen spoken word -levy M.A. Numminen lukee ja laulaa runojaan julkaistiin vuonna 1970. Ensimmäinen suomalainen runoäänite, jossa yhdistetään musiikkia ja runoutta on vuonna 1961 julkaistu Pentti Saarikosken lausuma ja Erkki Salmenhaaran säestämä Runoja.
Lavarunoesiintymiset ovat tapahtuneet tyypillisesti ravintoloissa. 1990-luvulla Turun runoliikkeen myötä runoesiintymiset vakiintuivat myös baareihin. Turun runoliikkeen toimintaan kuului säännöllisemmän live-runouskulttuurin edistäminen. Liikkeen jäsenet järjestivät kiertueita käyden esiintymässä ympäri Suomea ja ulkomailla.
Pohjois-Savon Kirjallinen Yhdistys järjesti vuonna 2000 Suomen ensimmäiset suomenkieliset poetry slam -kilpailut Kuopiossa, juontajana toimi Kauko Röyhkä. Tästä toiminnasta kehittyi myöhemmin Runopuulaaki-niminen kisailu, joka käytiin kansainvälisillä poetry slam -säännöillä. Nykyään poetry slam -kilpailuja järjestetään useissa kaupungeissa ja Suomen mestaruuskisat järjestetään vuosittain.
Vuonna 2008 Helsinki Poetry Connection -kollektiivi (myös HPC) alkoi järjestää aiempaa säännöllisempiä ja osallistavampia runotapahtumia. Näissä tapahtumissa oleellinen osa oli, ja on edelleen, open mic -osuus, jossa osallistujat pääsivät itse mikrofonin varteen. Nykyään Helsinki Poetry Connection järjestää neljää säännöllistä tapahtumaa: Poetry Jamia, Ruusu Open Micia, HPC Goes Puistoa ja Nuorten Open Micia. Helsinki Poetry Connection on järjestänyt myös lavarunotyöpajoja ympäri Suomea. Lavarunoakatemia on Helsinki Poetry Connectionin vuonna 2019 käynnistämä lavarunouden koulutusohjelma ja performanssi.
Poetry Slam

Poetry Slam -kilpailut ovat yksi lavarunouden ilmenemismuoto. Poetry Slamissa 5–15 runoilijaa esittävät runojaan ja tuomaristo pisteyttää esitykset. Kahden pudotuskierroksen jälkeen voittaja selviää finaalissa, jossa kisaa kolme runoilijaa. Kilpailut järjestetään usein ravintolassa.
Kukin esitys kestää enintään kolme minuuttia. Viisihenkinen tuomaristo arvostelee esitykset asteikolla 1–10. Ensimmäisellä kierroksella puolet runoilijoista pudotetaan pois pisteiden perusteella, kuten myös toisella. Loput jatkavat finaaliin, jossa voittaja selviää niin ikään tuomareiden pisteiden perusteella.
Nykyään Poetry Slam -kilpailuja järjestetään säännöllisesti ainakin Helsingissä Ravintola Tenhossa.
Kirjallisuutta

Helsinki Poetry Connection: Lavarunous - Vallankumous! Helsinki: Enostone kustannus, 2019.
Harri Hertell (toim.): Lavaruno-opas. Helsinki: Savukeidas kustannus, 2017. ISBN 9789522681881.
Helsinki Poetry Connection: Lava-antologia. Helsinki: Poesia, 2013. ISBN 978-952-5954-83-8.
Rytkönen, Olavi (toim.): Parhaat lavarunot: Johdatus poetry slamiin, osa 1.  Helsinki:  Like, 2003.  ISBN 952-471-248-2
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
https://www.helsinkipoetryconnection.fi
https://nuorivoima.fi/lue/blogi/onko-lavarunous-vallankumous-ainakin-se-on-uusi-mainstream
https://yle.fi/aihe/artikkeli/2016/03/02/lavarunoilija-harri-hertellin-vinkit-nain-teet-lavarunon
Juho Kuusi esittää lavarunoutta Talent Suomi -ohjelmassa
Tiina Forsberg: Lavarunous on miesvoittoinen laji[vanhentunut linkki]. Turun sanomat 14.2.2007.
Myslam.net. (englanniksi)
Poetry Slam, Inc. (englanniksi)
GotPoetry.com. (englanniksi)
An Incomplete History of Slam. E-poets.net. (englanniksi)
Laulujen laulu

| Laulujen laulu> שיר השירים.Tanak Ketuvim.Raamattu Vanha testamentti |
| --- | --- |
 Laulujen laulu. Gustave Moreau, 1852.
Synty
Kirjoittaja (perint.):  Salomo
Ajoitus:  300–200-luvut eaa.
Teksti
Genre:  romanttinen runous
Alkukieli:  heprea
Lyhenne:  Laul. l.
Lukuja:  8
Jakeita:  117
Edeltävä: < Saarn.Seuraava: Jes. >
Katso myösLuettelo Raamatun kirjoista
Laulujen laulu (hepr. ‏שִׁיר הַשִּׁירִים‎, Shīr ha-Shīrīm), myös Korkea veisu tai Salomon veisu, on heprealaisen Raamatun runollinen kirja. Juutalaisessa kaanonissa se sijoittuu kolmanteen pääosioon, Ketuvimiin (’kirjoitukset’). Kristillisessä Vanhassa testamentissa kirja puolestaan on alusta lukien 22., ja se lukeutuu runouden ja viisauskirjallisuuden joukkoon.
Uskonnollisessa perinteessä kuningas Salomon nimiin attribuoitu Laulujen laulu on rakkausrunoutta, jossa nainen ja mies puhuvat vuoronperään. Sen sisällössä on paljon vertauksin ja metaforoin kuvattua peitekielistä mutta häpeämätöntä erotiikkaa.
Tausta > Nimi

Vuoden 1992 raamatunkäännöksessä käytetty suomenkielinen nimi ”Laulujen laulu” on suora käännös hepreasta. Nimi noudattaa Raamatun heprealle tyypillistä superlatiivisuuden ilmaisua (vertaa ”turhuuksien turhuus” tai ”kuninkaiden kuningas”). Aiempi nimi ”Korkea veisu” on käännöslaina saksasta ja ruotsista. Kirjan vanhempi nimi ”Salomon korkea veisu” liittyy tulkintaan, jonka mukaan runot olisivat kuningas Salomon sepittämiä esimerkiksi puolisolleen.