stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Rintamaveteraaniliitto

Rintamaveteraaniliiton kunniaristi, jonka Suomen puolustusministeri pystyi myöntämään liiton esityksestä henkilölle, joka on antanut arvokasta tukea sotien veteraaneille.
Rintamaveteraaniliitto – Frontveteranernas förbund ry (vuoteen 1999 Rintamamiesveteraanien liitto – Frontmannaveteranernas förbund ry) oli vuosina 1964–2023 toiminut suomalainen talvi-, jatko- ja Lapin sotaan osallistuneiden rintamaveteraanien ja heidän perheenjäsentensä etujärjestö. Sillä oli 13 piiriyhdistystä, jotka kattoivat koko maan, ja 69 paikallisosastoa. Liitto oli poliittisesti sitoutumaton.
Rintamamiesveteraanien Liiton perustava kokous pidettiin Helsingin kauppakorkeakoulun tiloissa 5. huhtikuuta 1964. Se liittyi vuonna 1979 Maailman veteraanijärjestön jäsenjärjestöksi ja oli mukana vuonna 1999 perustetun Suomen veteraaniliittojen valtuuskunnan toiminnassa. Rintamamiesveteraanien Liitto ja Suomen sotaveteraaniliitto olivat pitkään riidoissa keskenään. Rintamamiesveteraanien Liiton näkemyksen mukaan sotaveteraaniliittoon sai liittyä sellainenkin henkilö, joka ei ollut ollut sodassa mukana, kun taas heidän liittoonsa kelpasivat vain rintamamiehet.
Liiton tarkoituksena oli veteraanien edunvalvonta ja myöhempinä vuosina veteraanien kuntoutuksen, eläketurvan sekä itsenäistä selviytymistä omassa kodissa tukeneiden palveluiden edistäminen. Toimintaa rahoitettiin Sosiaali- ja terveysjärjestöjen avustuskeskuksen yleisavustuksilla sekä jäsenmaksutuloilla. Sotiemme Veteraanit -varainhankinnan kautta hankitut tulot liitto jakoi veteraanijäsenilleen kotona asumisen tukemiseen. Vuonna 2016 liitolla oli noin 4 000 varsinaista jäsentä sekä noin 5 000 kannattajajäsentä.
Rintamaveteraaniliitto päätti lopettaa toimintansa vuonna 2023, koska sen jäljellä olevat veteraanijäsenet eivät korkean ikänsä vuoksi enää jaksaneet osallistua liiton toimintaan. Viimeisessä liittokokouksessa päätettiin 10. kesäkuuta 2023 lopettaa liiton toiminta saman vuoden lopulla. Kaikkien suomalaisten sotaveteraanien keski-ikä oli tuolloin noin 97 vuotta, ja liitossa oli jäljellä enää nelisensataa veteraanijäsentä. Liiton viimeinen puheenjohtaja oli ministeri Matti Louekoski. Liitto poistettiin yhdistysrekisteristä 8. tammikuuta 2025.
Aiheesta muualla

Rintamaveteraaniliiton kotisivut
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 2  Yhdysvallat  Ruotsi
Katusoittaja

Katumuusikko Arlesissa, Ranskassa 2004
Katusoittaja on katuesiintyjä, joka soittaa julkisella paikalla, kuten kadulla tai torilla jotakin soitinta, yleensä vapaaehtoista maksua vastaan; katusoittajan vieressä saattaa olla esimerkiksi hattu tai soitinkotelo, johon ihmiset voivat laittaa rahaa.
Toiset antavat rahaa vain jos pitävät musiikista, toiset tavan vuoksi.
Muun muassa Helsingissä voi katusoittajia löytää keskustasta ja metroasemilta.
Katusoittajan työpäivä voi olla monien tuntien mittainen ja tulot vaihtelevat esimerkiksi soittoajan ja -paikan sekä säätilan mukaan. Tyypillisimmin katusoittajat soittavat harmonikkaa, huilua tai kitaraa, joskus jopa pienen mittakaavan urkuja, joka on lähinnä yleisnimitys pienille, elektronisille nykyajan pianoille.
Toiset katusoittajat vain soittavat ja kiittävät lahjoituksista, mutta osa myös laulaa jotain tunnettua kappaletta soittaessaan. Aihealueena saattaa olla esimerkiksi poplaulut.
Katusoittajia Helsingin Taiteiden yössä 2012
Aiheesta muualla

Kivierämaan kevätkiurut, Suomen Kuvalehti, 09.03.1935, nro 10, s. 14, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Häjyt 2

| Häjyt 2 |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Aleksi Mäkelä
Käsikirjoittaja:  Petja Lähde
Tuottaja:  Jukka Helle Markus Selin Hanna Virolainen
Säveltäjä:  Kalle Chydenius
Kuvaaja:  Pini Hellstedt
Leikkaaja:  Kimmo Taavila
Lavastaja:  Pirjo Rossi
Pääosat:  Samuli Edelmann Joel Hirvonen
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Solar Films
Levittäjä:  Nordisk Film
Ensi-ilta:   2025-02-1919. helmikuuta 2025  
Kesto:  112 minuuttia
Alkuperäiskieli:  suomi
Budjetti:  1 680 000 euroa - elokuvasäätiön tuki 500 000 euroa
Edeltäjä:  Häjyt
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Häjyt 2 on vuonna 2025 ensi-iltansa saanut Aleksi Mäkelän ohjaama suomalainen draamaelokuva. Elokuvan on käsikirjoittanut Petja Lähde. Se on jatkoa Mäkelän ohjaamalle Häjyt-elokuvalle vuodelta 1999. Elokuvan pääosissa ovat Samuli Edelmann ja Joel Hirvonen.
Uuden sukupolven häjystä Konsta Karhusta (Hirvonen) on tullut rikollinen kuten isästään Jussi Murikasta (Edelmann), josta on kasvanut vuosien varrella merkittävä eurooppalainen huumekauppias. Konsta istuu vankilassa sovittamassa rikoksiaan ja hautomassa kostoa hänet vasikoineelle ystävälle. Vapauden koittaessa Konsta palaa takaisin Etelä-Pohjanmaalle, missä hän kohtaa menneisyytensä ja joutuu päättämään, jatkaako hän vihan vai anteeksiannon tiellä.
Elokuvan kuvaukset aloitettiin Etelä-Pohjanmaalla ja pääkaupunkiseudulla elokuussa 2024. Elokuvan ovat tuottaneet Solar Filmsin Jukka Helle, Markus Selin ja Hanna Virolainen.
Häjyt 2 sai ensi-iltansa 19. helmikuuta 2025 Nordisk Filmin levittämänä.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Samuli Edelmann  | … |  Jussi Murikka   |
|  Joel Hirvonen  | … |  Konsta Karhu   |
|  Sari Havas  | … |  Sisko Karhu   |
|  Saaga Salo  | … |  Saara   |
|  Linda Wiklund  | … |  Terhi   |
|  Severi Saarinen  | … |  Jalo   |
|  Petja Lähde  | … |  Ilmari   |
|  Ilkka Heiskanen  | … |  Jehu   |
Vastaanotto

Elokuva sai ensimmäisenä viikonloppunaan yli 36 000 katsojaa. Elokuva tuli ensi-iltaan edellisenä keskiviikkona ja keskiviikosta sunnuntaihin tulos oli yli 56 000 katsojaa. Lähes 10 000 katsojaa tuli Etelä-Pohjanmaan alueelta.
Vastaanotto > Kritiikit

Seiskan Miika Kaskinen kehui elokuvan naisnäyttelijöitä ja dialogia: ”63-vuotias Sari Havas, 36-vuotias Linda Wiklund sekä alle 10-vuotias Saaga Salo tuovat lempeyttä mutta myös pippurisuutta muuten miehiä vilisevään elokuvaan. Erityisesti Sari Havas tuo roolihahmollaan sopivaa ämmämäisyyttä juoneen. Ja tämä on kehu.” ”Käsikirjoittaja Petja Lähteen dialogi on hyvää ja selkeää. Petja tekee myös itse elokuvassa merkittävän ja koomisenkin roolin "Immuna".” Kaskinen kehuu myös pääosia: ”Niin ikään Jaloa näyttelevä Severi Saarinen sekä elokuvan pääosan tekevä Joel Hirvonen (Konsta) suoriutuvat rooleistaan mainiosti. Heidän keskinäinen suhteensa tuo mieleen Raamatun ikiaikaisen tarinan Kainista ja Abelista.”
Episodin Jussi Huhtalan mielestä ”elokuvan alkupuoli vakuuttaa, mutta epäuskottava yllätyskäänne ja hätäinen loppuratkaisu verottavat pisteitä.”
Kulttuuritoimituksen Kirsi Haapamatti kiinnitti huomiota pääosaa näytelleeseen Joel Hirvoseen sekä elokuvan epärealistisuuteen: ”Pohjalaismurre luontuu espoolaiskaverilta perusvarmasti. Usein mainittuja vihan tunteita hän ilmentää uskottavasti. Hän on myös bodannut itsensä varteenotettavaksi linnakundiksi. Vankilassa hän saa selkään niin huolella ja monta kertaa, että realismia vaativa katsoja kavahtaa. Sakinhivutukset ohitetaan laastarilla nenässä, vaikka kai hän olisi oikeasti jo teholla. Jälleen muistutus: olet katsomassa komediallisia elementtejä sisältävää toimintarainaa.”
Film-o-holicin Juha Rosenqvist kritisoi elokuvan tarinaa ja rytmiä: ”Mäkelä on Häjyistä lähtien hallinnut audiovisuaalisen kerronnan ja Häjyt 2 on kuvallisesti sujuvaa katsottavaa. Tarinan hallinta ja rytmitys sen sijaan jättävät toivomisen varaa, osaltaan kyse on jo käsikirjoituksesta.”
Helsingin Sanomien Jussi Ahlroth epäili, että Häjyjen jatko-osassa ei ole enää häjyjä: ”On vähintäänkin epäselvää, onko tämä enää tarina Härmän häjyistä, vai kenestä tahansa pikkunilkistä pilottitakissa yrittämässä päästä rikollisurallaan seuraavalle tasolle.”
Ilta-Sanomissa Taneli Topelius kirjoitti tylysti: ”Mutta eihän tämä oikeastaan ole mikään Häjyt-komedian letkeä jatko-osa tai edes railakas veijaritarina, vaan löysäksi löröksi leviävä rikosdraama. Alkuperäisestä Häjyistä on lainattu lähinnä nimi, tapahtumapaikka Kauhava, henkilöt ja eteläpohjalainen uho sekä kaupan päälle tuleva itsesääli.”
Vastaanotto > Tähdet

Jussi U. Pellonpää, FilmFin
Jussi Huhtala, Episodi
, Miikka Kaskinen, Seiska
, Kirsi Haapamatti, Kulttuuritoimitus
, Jussi Virratvuori, Keskisuomalainen
, Päivi Valotie, Turun Sanomat
, Juha Rosenqvist, Film-o-holic
, Jussi Ahlroth, Helsingin Sanomat
Taneli Topelius, Ilta-Sanomat
Stateeri

Kultastateeri, jossa on kreikkalais-baktrialaisen kuningaskunnan hallitsija Eukratideen kuva, on suurin antiikin ajan kultaraha. Se painoi 169,2 grammaa ja oli halkaisijaltaan 58 millimetriä.
Stateeri (m.kreik. στατήρ, statēr, kirjaimellisesti ’paino’) oli antiikin kreikkalainen massan yksikkö ja rahayksikkö. Sen paino, arvo ja suhde muihin yksiköihin vaihteli eri kaupungeissa, koska stateereita tehtiin eri kokoisina sekä kullasta, hopeasta että elektrumista. Usein stateeri vastasi kahta drakhmaa eli didrakhmaa. Attikalainen (ateenalainen) stateeri vastasi kultaista didrakhmaa tai hopeista tetradrakhmaa. Korintissa stateeri vastasi kolmea drakhmaa. Termiä käytetään myös muualla antiikin maailmassa lyödyistä samanlaisista rahoista, jotka jäljittelivät kreikkalaisia stateereja.
Historia

Stateereja, kuten muitakin kreikkalaisia hopearahoja, ensin harkkoja ja myöhemmin kolikoita, lyötiin vuosina 800 eaa. – 50 jaa. Robin Lane Foxin mukaan sen ottivat käyttöön ensimmäisinä euboialaiset, ja sen esi­kuvana oli foinikalaisten sekeli, joka oli suunnilleen samanpainoinen ja arvoltaan 1⁄50 minaa.
Rahaa lyötiin alun perin Ateenassa, jossa se oli alun perin neljän drakhman arvoinen, vaikka muualla se oli yleensä vain kahden drakhman arvoinen. Stateeria lyötiin myös Korintissa, jossa se oli kolmen drakhman arvoinen, sekä muun muassa Aiginassa ja Kreetan Kydoniassa. Esimerkiksi yksi Kydoniassa lyöty hopearaha oli stateeri, jossa oli minolaisen jumalattaren Britomartiksen kuva.
On olemassa myös kultastateeri, mutta sitä lyötiin vain paikallisesti, ja se oli pää­asiassa vain kirjan­pidollinen yksikkö, jonka arvo eri aikoina ja eri paikoissa vaihteli 20 ja 28 drakhman välillä. Ateenalainen kultastateeri oli 20 drakhman arvoinen, koska yksi kultastateeri painoi yleensä noin 8,5 grammaa, kaksi kertaa niin paljon kuin drakhma, kun taas osittain kullattu, hopeaa ja variansseja sisältävä raha oli arvoltaan kymmenesosa siitä eli kaksi drakhmaa. Kultastateerien käyttö maksuvälineenä näyttää olevan enimmäkseen makedonialaista alkuperää. Parhaiten tunnettu kultastateerityyppi on 28 drakhman Kyzikenos Kyzikoksesta.
Ei-kreikkalaiset stateerit

Kelttiläiset heimot toivat stateereja Länsi-Eurooppaan käytettyään niitä ollessaan palkkasotureina Pohjois-Kreikassa. Kulta- ja hopeastateereja lyötiin Galliassa ja gallialaiset päälliköt jäljittelivät niitä sen jälkeen, kun Makedonian kuningas Filippos II:n palkkasoturit palasivat länteen palveltuaan ensin hänen, myöhemmin Aleksanteri Suuren ja hänen seuraajiensa armeijoissa. Aleksanterin valloitukset laajensivat Kreikan kulttuuripiiriä itään, mikä johti stateerien käyttöönottoon Aasiassa. Kultastateereja on myös löydetty muinaisen Gandharan alueelta, jota Kanishka I hallitsi.
Kuvia

Lyydialainen elektrumista valmistettu trite eli kolmannes­stateeri, n. 600 eaa.
Korinttilainen stateeri, n. 345–307 eaa. Etu­puolella Pegasos ja koppa-kirjain (Ϙ). Takana Athene korintti­lainen kypärä päässään. Koppa symboloi kaupungin nimen arkaaista kirjoitus­asua (Ϙόρινθος).
Aleksanteri Suuren lyöttämä kulta­stateeri, mahdollisesti Abydoksessa n. 328-323 eaa. Etu­puolella Athene korintti­lainen kypärä päässään. Takana Nike pitämässä stylistä ja seppelettä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta stateeri Wikimedia Commonsissa
Kelttiläinen stateeri, joka valmistettiin hopean ja elohopean seoksesta, löydetty Armoricasta.
Thorvald Steen

| Thorvald Steen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 9. tammikuuta 1954 (ikä 71) Oslo, Norja
Kansalaisuus:  norjalainen
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: norja
Tuotannon kieli: norja
Esikoisteos:  Hemmeligstemplete roser, 1983 runokokoelma
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Thorvald Prebensen Steen (s. 9. tammikuuta 1954 Oslo, Norja) on norjalainen kirjailija.
Steenin esikoisteos, runokokoelma Hemmeligstemplete roser, ilmestyi 1983. Kansainvälistä huomiota herättivät hänen historialliset romaaninsa Don Carlos (1993) ja sen itsenäinen jatko Giovanni (1995). Hän on kirjoittanut myös näytelmiä ja lastenkirjoja. Kirjoja on käännetty monille kielille. Myöhemmin hän on romaaneissaan käsitellyt Norjan keskiaikaa.
Kirjailijantyönsä ohessa Steen on ollut aktiivinen ilmaisuvapauden ja ihmisoikeuksien puolestapuhuja. Runoilijana hänen juurensa ovat 1970-luvun poliittisessa taistelulyriikassa. Hän ei nuoruudessaan ollut kiinnostunut runoudesta, vaan alkoi vasta 27-vuotiaana lukea runoja.
Steen on ollut Norjan kirjailijaliiton puheenjohtaja 1991–1997. Vuodesta 2003 hän on johtanut Norjan Pen-klubia.
Suomennetut teokset

Don Carlos (Don Carlos). Suomentanut Tarja Teva. Like, 1997. ISBN 951-578-511-1
Giovanni (Giovanni). Suomentanut Tarja Teva. Like, 1998 ISBN 951-578-566-9
Pikku hevonen (Den lille hesten). Suomentanut: Arvi Tamminen. Like, 2005 ISBN 952-471-363-2
Palkinnot ja tunnustukset

Gyldendals legat 1993
Doblougprisen, 2001
Aiheesta muualla

Thorvald Steen, (Arkistoitu – Internet Archive) Oktober (norjaksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Muut:  Europeana  IdRef
StarCraft

| StarCraft |
| --- | --- |
 StarCraftin kansikuva.
Kehittäjä:  Blizzard Entertainment   Mass Media, Inc.   (Nintendo 64)
Julkaisija:  Windows, Macintosh:   Blizzard Entertainment   Sierra Entertainment   Nintendo 64:   Nintendo
Jakelija:  Battle.net
Suunnittelija:  Chris Metzen   James Phinney
Säveltäjä:  Tracy W. Bush
Pelisarja:  StarCraft
Julkaistu:  Windows 31. maaliskuuta 1998 Macintosh maaliskuussa 1999 Nintendo 64NA 13. kesäkuuta 2000EU 16. kesäkuuta 2000
Lajityyppi:  Reaaliaikainen strategiapeli
Pelimuoto:  Yksinpeli, moninpeli
Ikäluokitus:  ELSPA: 15+   ESRB: T  Virheellinen ESRB-arvo   PEGI: 16
Alusta:  Macintosh, Nintendo 64, Windows
Lisenssi:  Ilmaisohjelma
Jakelumuoto:  CD, pelimoduuli, digitaalinen lataus
https://starcraft.com/es-mx/ ja https://starcraft.com/ru-ru Virallinen sivusto
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK  : 
StarCraft on Blizzard Entertainmentin kehittämä reaaliaikainen strategiapeli. Peli on julkaistu vuonna 1998 Windowsille ja seuraavana vuonna Apple Macintoshille. Peli on julkaistu vuonna 2000 Nintendo 64:lle nimellä StarCraft 64. Peli on StarCraft -sarjan ensimmäinen osa.
Pelin tarinavetoinen yksinpeli käsittelee kolmen rodun jatkuvaa taistelua vallasta ja selviytymisestä. Nämä kolme rotua ovat terranit, jotka ovat tähtienvälisten ihmissiirtolaisten jälkeisiä, kehittyneet humanoidit ja kokeneet avaruudenkävijät protossit sekä hyönteismäiset, valtavalukuiset ja alati leviävät zergit. Starcraft on kaikkien aikojen kolmanneksi myydyin tietokonepeli ja kaikkien aikojen myydyin reaaliaikainen strategiapeli, jota myytiin yli 11 miljoonaa kappalettalähde?. Vaikka pelin viimeisin lisäosa julkaistiin 1998, se nauttii edelleen suurta suosiota erityisesti moninpelaajien keskuudessa. Jatko-osa StarCraft II julkaistiin 27. heinäkuuta 2010.
Blizzard julkaisi alkuperäisen version vuonna 2017 ilmaisena nimellä StarCraft Anthology ennen remasteroitua versiota.
Pelin esikuvat ja vaikutteet

StarCraftin elokuvamaisuus on paitsi harkittua, osin myös lainattua. Eniten peli on saanut vaikutteita Starship Trooperista, mutta osa vaikutteista on myös selvästi peräisin Alien- ja Predator-elokuvasarjoista. Monet repliikeistä ovat suoria lainauksia tunnetuista tieteiselokuvista. Esimerkiksi terranien sotilaan repliikki ”How do I get out of this chickenshit outfit?” on tuttu Aliens – paluun Hudsonin lausumana. Terranien maahanlaskualuksenkin kaikki vastaukset ovat suoria lainoja Aliensin naispilotilta.
Zergit muistuttavat eniten Starship Troopersin ötököitä, mutta jonkin verran myös Alien-sarjan alieneita. Kuten predatorit, protossit ovat soturirotu (ulkonäössä ja aseistuksessa on myös samankaltaisuuksia).
Suurin yhtäläisyys Tähtien sota -sarjaan löytynee protosseista, joiden keskuudessa on teistinen uskonto, joka jakaa sen harjoittajat pimeään ja valoisaan puoleen. Vastaavasti Tähtien sota -sarjassa jako tapahtuu jedien ja sithien kesken, joiden uskonto perustuu Voimaan, energiakenttään kaiken elollisen ja elottoman välillä. Protossien uskonnossa pimeä puoli ei kuitenkaan tee sen harjoittajasta pahaa, vaan on yksinkertaisesti erilaista voimaa kuin valoisa puoli. StarCraftissä pimeä puoli muodostui Protossien yhteiskunnasta erotettujen toimesta, jotka lähtivät evakkoon. Myöhemmin Protossien kotiplaneetta vallattiin ja koko rotu joutui evakkoon alun perin karkotettujen luokse.
Eniten StarCraft on tosin on lainannut Warhammer 40k -universumista, niin kuin WarCraftkin Warhammer Fantasy Battle:stä. Monet termit, nimet ja pelin yleinen tyyli ovat hyvin samanlaisia kuin Warhammer 40k:ssa. Esimerkiksi terranien varusteet ja tyyli muistuttavat hyvin paljon Warhammer 40k:n Space Marine -sotilaita, niin kuin heidän olemuksensakin. Protossit ovat kuin yhdistelmä eldareita ja Tauta (joskin Tau lisättiin Warhammer 40k:hon vuosia Starcraftin jälkeen), ja zergit ovat periaatteessa tyranideja toisella nimellä, jos heidän tapaansa mutatoida muita rotuja ei oteta huomioon.
Pelin lisä- ja jatko-osat

StarCraft julkaistiin vuonna 1997. Melko pian alkuperäisen pelin menestyksen jälkeen Blizzard julkaisi lisäosan nimeltä Brood War. Brood War sisälsi uusia tehtäviä, yksiköitä ja videoita sekä paransi pelin moninpeliominaisuuksia. Brood War myös päätti pelin tarinan pisteeseen, joka jätti monet pelaajat toivomaan jatko-osaa. Jatkoa oltiinkin odotettu jo vuosia, ja vihdoin 19. toukokuuta 2007 Blizzard ilmoitti pelin olevan paitsi tuotannossa, myös sen olleen kehittelyssä jo vuodesta 2003 saakka. StarCraft lisäosineen on saavuttanut suunnattoman suosion maailmalla, erityisesti Etelä-Koreassa. Pelin suosiosta kertoo jotain se, että Etelä-Korean uutisissa luetaan kansainvälisen StarCraft-liigan tuloksia ja se, että kuuluisimmat pelaajat saavat palkkaa noin 150 000 € vuodessa. StarCraftilla on yhä, 17 vuotta julkaisunsa jälkeen, satojatuhansia faneja maailmalla, ja erilaisia StarCraft-turnauksia järjestetäänkin ympäri maailmaa lähes kuukausittain.
Brood Warin lisäksi Blizzard on valtuuttanut muita yhtiöitä valmistamaan lisälevyjä yksinpelaajille. Nämä lisälevyt sisälsivät uusia kenttiä moninpeliin, uutta puhenäyttelyä sekä kampanjoita yksinpelaajille. Tällaisia lisälevyjä ovat esimerkiksi StarCraft: Insurrection ja StarCraft: Retribution.
Pelin lisä- ja jatko-osat > Kirjallisuutta

StarCraft: Uprising (2000) ISBN B00005AS12 (sähköinen julkaisu)
StarCraft: Liberty's Crusade (2001) ISBN 0-671-04148-7
StarCraft: Shadow of the Xel'Naga (2001) ISBN 0-671-04149-5
StarCraft: Speed of Darkness (2002) ISBN 0-671-04150-9
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
StarCraft MobyGamesissa (englanniksi)
StarCraft 64 MobyGamesissa (englanniksi)
Pelin viralliset kotisivut (englanniksi)
Mieskuoro Laulun Ystävät

Mieskuoro Laulun Ystävät ry on suomalainen mieskuoro, joka esittää vuosittain televisioitavassa ja radioitavassa joulurauhan julistustilaisuudessa Turun Vanhalla Suurtorilla. Vuonna 1984 kuoro valittiin Suomen mieskuoroksi ja palkittiin  Suomen Mieskuoroliiton jakamalla Immun kipolla.lähde?
Ohjelmisto

Kuoron ohjelmisto rakentuu pääasiassa kotimaisesta mieskuoromusiikista. Kirjanpidon mukaan esitettyjä teoksia on noin 500, joiden joukossa on useita uusia mieskuoroteoksia muun muassa Leevi Madetojalta, Martti Turuselta ja Erkki Salmenhaaralta. Jean Sibeliuksen Kullervo-sinfonian on kuoro levyttänyt kaksi kertaa ja teosta on esitetty kotimaassa ja ulkomailla toistakymmentä kertaa. Muiden säveltäjien teoksia ovat mm. 30 kertaa esitetty Luigi Cherubinin Requiem d-molli ja uusimpana suurprojektina valmistunut De Profundis -äänite.lähde?
Kuorolle omistettuja sävellyksiä on kuoron juhlavuosiksi tilattu monelta suomalaiselta säveltäjältä, kuten Tauno Pylkkäseltä, Ahti Sonniselta ja Yrjö Hjeltiltä sekä virolaiselta Veljo Tormikselta. Kuoron 100-vuotisjuhliin tilattiin kolmiosainen teos "Sinä kuulet sen soiton", joka pohjautuu tasavallan presidentin puolison, rouva Jenni Haukion, runoihin. Teoksen sävelsi aiemmin kuoroa johtanut musiikinlehtori Timo Lehtovaara.lähde?
Laulun Ystävillä on historiansa aikana ollut omia tärkeitä tunnusmarsseja säveltäjinä Heikki Klemetti, Martti Turunen ja Esko Solasaari, jonka sävellystä ”Laulun Ystävät” lauletaan edelleenkin. Lisäksi kuoron lippu on saanut oman tunnuslaulunsa ”Lippulaulun”, jonka on säveltänyt Otto Kotilainen.lähde?
Historiaa

Mieskuoro Laulun Ystävien perustamisvuosi on 1914. Ensimmäinen virallinen konsertti pidettiin 21. helmikuuta 1915 Turun Akatemiatalossa. Elettiin tsaarinvallan aikaa, jolloin kaupunkiin tarvittiin suomenkielinen kuoro tavoitteena laulaen nostaa suomalaista kansallistuntoa ja identiteettiä. Syksyllä 1914 joukko miehiä päätti ryhtyä harjoittamaan mieskuorolaulua. Johtajaksi lupautui Turun tuomiokirkon kanttori Walfrid Wahlroos.lähde?
Kuoron säännöt ja nimi virallistettiin 13. helmikuuta 1924. Toiminnan käynnistyttyä kuorossa toimi 1920-1940 luvuilla kaksi vahvaa vaikuttajaa, joista toinen, kouluneuvos Aarne Honka, toimi kuoron puheenjohtaja, ja toinen, metsäneuvos Ilmari Kalkkinen, taiteellisena johtajana. 1970–1980-luvuilla muun muassa hankittiin oma laulutalo. Puheenjohtaja Seppo Paatero ja taiteellinen johtaja Jarmo Kokkonen huolehtivat siitä, että kuorossa toimittiin – kunnostettiin laulutaloa ja esitettiin Jean Sibeluksen Kullervo-sinfoniaa.lähde?
Kotimaan lisäksi kuoro on esiintynyt konsertoiden tai kilpaillen useissa Euroopan maissa sekä Israelissa, Kanadassa ja Japanissa. Festivaaleista mainittakoon Savonlinnan Oopperajuhlat 1990, Tallinnan Laulujuhlat 2004, Tarton mieskuorotapahtuma 2012 ja vastaava tapahtuma Reykjavikissa 2015. Ensimmäinen ulkomainen ystävyyskuoro oli Göteborgs och Bohus läns Sångarförbund. Vuonna 1966 kuoro solmi ystävyyssiteet tallinnalaiseen Teaduste Akadeemia Meeskooriin. Kotikaupungissaan kuoro on tehnyt useaan otteeseen yhteistyötä Turun Naislaulajien kanssa.lähde?
Taiteelliset johtajat

Walfrid Wahlroos (1914–1919)
Ilmari ”Immu” Kalkkinen (1920–1923 ja 1924–1933)
Uuno Kärkkäinen (1923–1924)
Sulho Rantasalo (1933–1934)
Antti Salmivaara (1934–1935)
Reino Honkakoski /1935–1937)
Armas Heinikainen (1941–1942)
Uuno Muraja (1938–1946)
Pentti Kärkkäinen (1946–1962)
Kaarlo Soini (1962–1972)
Pauli Viljanen (1972–1973)
Esko Solasaari (1973–1981)
Jarmo Kokkonen (1982–1988 ja 1991–1994)
Juhani Kortekangas (1989–1991)
Pekka Salminen (1991, 2005, 2011)
Matti Apajalahti (1994–1997)
Pasi Hyökki (1996 syksy)
Märt Krell (1997–2004)
Timo Lehtovaara (2006–2008 ja 2012–2013)
Teemu Honkanen (2008–2011)
Juha Järvinen (2013–2020)
Nikke Isomöttönen (2021–)
Hallinto

Kuoron hallinnollisesta johtamisesta on vastannut sadan vuoden aikana yli 20 puheenjohtajaa. Tänä aikana kuorossa on ollut vajaat 1000 laulajaa. Satavuotisjuhliinsa kuoro valmistautui puheenjohtajansa Kari Ruususen johdolla.
Hallinto > Puheenjohtajat

Edvin Einola (1917)
Väinö Helle (1919)
Väinö Lehti (1920–1921)
Robert Ceder (1922–1923)
Kosti Länsivaara (1924–1926)
Aarne Honka (1927–1937 ja 1946–1949)
Einari Länsiö 1937
Heikki Kaari (1938–1946)
Allan Saari (1949–1956)
Pekka Asanti (1956–1961)
Jorma Simojoki (1961–1965)
Kyösti Anias (1965–1978)
Seppo Paatero (1978–1985)
Markku Majaniemi (1986–1988)
Leonard Lindberg (1989–1991)
Hannu Merikallio (1992–1997)
Turkka Michelsson (1998–2003 ja 2008–2009)
Mika Hellstén (2004–2007)
Pekka Saarela (2010–2012)
Kari Ruusunen (2013–2018)
Markku Ruokoniemi (2018–2020)
Jukka Laiterä (2021–)