stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kai Mäkelä
Nobiscum

Sijoittaja Kai Mäkelä johti 1990 Nobiscum-sijoituskonsernia, joka oli Aamulehden merkittävä omistaja. Nobiscumin omistajia olivat Mäkelän lisäksi, Juhani Haarala, Ahti Vilppula sekä Manitor Oy ja Jokebest Oy -yritykset. Yhtiön pienomistajana hallituksen jäsenenä on myös sijoittaja ja STT:n talouspäällikkö Taito Tuunanen. Nobiscum omisti mm. Lohjalla ilmestyvän Länsi-Uusimaa -lehden, suurimmissa kaupungeissa ilmestyvän City-ilmaisjakelulehden sekä jakelu- ja mainosyhtiöitä. Yhtiö sijoitti sijoitus- ja vakuutuspalveluihin sekä kauppaan. Nobiscum myi maaliskuussa 1990 silloisella 125 miljoonalla markalla Aamulehden määräysvallan vanhoille osakkaille. Samalla Nobiscumin toimitusjohtajana aloitti Matti Vikkula kun Mäkelä jäi Nobiscumin hallituksen puheenjohtajaksi. Nobiscum osti saman vuoden syksyllä 1990 Mecrastorilta ja SYP:tä Kehitysyhtiö Finvestin (aikaisemmin Maanviljelijäin Kauppa Oy), joka valmisti muun muassa elektroniikan komponentteja. Finvestin tulos nousikin tuntuvasti vuonna 1990. Nobiscum-sijoittajaryhmän yhtiön ohessa toimi Jakeluaura Oy –yritys, joka osti lokakuussa 1990 Raatco Oy:n konkurssipesältä kolmanneksen Raision Tehtaat Oy:stä. Myös Mäkelän pöytälaatikkoyritys nimeltä Ruutunelonen oli käytössä Raision valtausyrityksessä.
Mäkelä yritti tehdä myös nurkanvaltauksen Kemiläisen sanomalehti Pohjolan Sanomiin, ja esitti yhtiökokouksella joulukuussa vuonna 1990 oman listansa hallintoneuvostosta erovuorossa olleiden henkilöiden tilalle. Nobiscumin lista hävisi äänestyksessä, mutta haastoi lehtiyhtiön oikeuteen väärin perustein tehdystä rekisteröinnistä sen ostamia osakkeita. Yhtiön työntekijät tekivät päätöksen, että he eivät myy osakkeitaan. Myöhemmin vuosikymmenen lopussa vuonna 1997 Aamulehti-yhtymä (Alpress Oy) nousi Pohjolan Sanomien pääomistajaksi.
Mäkelä myi omia henkilökohtaisesti omistamiaan Nobiscumin osakkeita Hertta viitonen Oy:lle, jonka hän myös omisti kokonaan joulukuun lopussa 1990. Nobiscumin tulos muuttui tappiolliseksi vuonna 1991 mm. Asuntorahoitus AR Oy:n osakekannan myymisestä aiheutui 7 miljoonan markan myyntitappio. Myös Finvestin tulos heikkeni ensimmäistä kertaa ja seuraavana vuonna 1992 Uudenmaan lääninverovirasto haki Nobiscumin konkurssiin. Mäkelä yritti kuitenkin pelastaa Nobiscumin ja haki mm. Suur-Helsingin Osuuspankin ja STS:N kanssa vakauttamissuunnitelmalleen rahoitusta, mutta pankit eivät tukeneet hanketta. Nobiscumin suurin velkoja oli Kansa-yhtymä.
Oy Deltaboni Ab ja Kaarlo "Kalle" Isokallio ilmoitti ostaneensa 51 miljoonalla markalla äänivaltaenemmistön pörssiyhtiö Finvest Oy:stä marraskuussa 1992. Nobiscumin konkurssihallinnolla oli hallussaan Finvestin äänivallasta 34,9 prosenttia. Isokallio kertoi olleensa kiinnostunut Finvestistä yrityksenä jo pitkään, jo ennen kuin Nobiscumin konkurssin myötä suuri erä Finvestin osakkeita oli julkisesti kaupan.
Janton

Mäkelä perusti Rauno Puolimatkan kanssa ilmaislehtiä ja suoramarkkinointia harjoittavan Jantonin. Janton listattiin pörssiin. Janton konserni muodostuu Janton Oy:n lisäksi yhdeksästä Jantonin kokonaan omistamasta tytäryhtiöstä sekä neljästätoista yhteisyrityksestä, joista kahdeksassa Jantonilla on osake-enemmistö. Janton Oy:n ja siten Janton konsernin omistaa pääomasijoitusyhtiö Argan Capital, jonka pääkonttori on Lontoossa ja sivukonttorit Tukholmassa, Milanossa, Pariisissa ja Varsovassa. Jantonin tytäryhtiöitä ovat Citypress Oy, Kärkijakelu Oy, HJEX - Helsingin Jakelu-Expert Oy, Lahden Jakelut Oy, Jakelu-Ässät Oy, Pasi-Jakelut Oy, Jakelujuniorit Oy, Porin Jakelukeskus Oy, Jakelumasters Oy, Porvoon Mediajakelu Oy, Jakelusuora Oy, Tampereen Ykkösjakelut Oy, Joensuun Ykkösjakelut Oy, Suomen Suoramainonta Oy ja Jyväskylän Jakelut Oy.
Yksityiselämä

Mäkelä oli useimmista suomalaisista yritysjohtajista poiketen avoin omistamistaan ja hallinnoimistaan yrityksistä, ja hänellä oli mm. omat kotisivut. Mäkelä asui Helsingin Kuusisaaressa. Mäkelä oli naimisissa ja hänellä oli neljä lasta.
Kirjallisuutta

Uoti, Kari: Rahapeli. Pelipöydässä Kai Mäkelä.  Helsinki:  WSOY, 2007.  ISBN 978-951-0-33246-7
Aiheesta muualla

Haapakoski, Kati: Kriisinjälkeen  11.8.2001. Taloussanomat.
Janton Oy Pörssitiedon netissä
Kai Mäkelän muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Mäntyharjun Haukkavuoren kalliomaalaukset

| Haukkavuoren kalliomaalaukset> Sijainti |
| --- | --- |
 Haukkavuoren kalliomaalaukset
Koordinaatit:  61°20′1.0811″N, 26°46′24.7835″E
Valtio:  Suomi
Historia
Tyyppi:  kalliomaalaus
Kaupunki:  Mäntyharju
Merkitys:  Kolme kalliomaalauskohdetta
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Haukkavuoren kalliomaalaukset sijaitsevat pitkulaisen Sarkaveden itärannalla ja salmen keskivaiheilla Mäntyharjulla Etelä-Savossa. Kalliomaalaukset jakaantuvat kolmeen kuvakenttään, jotka sijaitsevat lounaaseen aukeavassa kallioseinämässä noin 200−300 metrin matkalla. Osan maalauksista näkee vain veneestä ja talvella jäällemenoa kannattaa virtauksien takia välttää.
Löytyminen ja tutkimus

Maalauksien ilmoittaja on Timo Miettinen, joka kävi tarkistamassa saamansa vihjeen todenperäisyyttä vuonna 1975.
Kalliomaalaukset

Oikeanpuoleinen kuvakenttä luolan yläpuolella merkitään luvulla I, luolan edustalla oleva luvulla II ja kauempana vasemmalla oleva luvulla III.
Kalliomaalaukset > Kuvakenttä I

Pienen luolan yläpuolella olevat merkit ovat haalistuneita. Kuvioista erottuu joskus kolmen pystyviivan ryhmät.
Kalliomaalaukset > Kuvakenttä II

Luolan edustalla suoraan vedestä nousevassa kalliopaadessa on muutama kulunut ja jäkälien peittämä kuvio. Useimmat kuviot jäävät tunnistamatta, mutta joukossa on 3−4 venekuviota. Veneet on maalattu pitkällä kaarevalla viivalla ja miehistöviivoja on tiheässä.  Kuviot on maalattu pystysuuntaisen halkeaman päälle. Yläpuolinen poikittainen halkeama suojelee maalauksia sään vaikutukselta.
Kalliomaalaukset > Kuvakenttä III

Kauimmainen kuvakenttä on parhaiten säilynyt. Osa maalauksista on puuroutunut suuriksi punaväriläiskiksi, jotka voisivat olla luontaisiakin. Näiden vieressä on kuitenkin selkeitä kuvioita, joita löytyy muutaman metrin matkalla.
Ylhäällä vasemmalla on suuri kämmenenpainauma, joka on 19 senttimetriä pitkä. Oikealla ja alempana oleva hirvi on maalattu täyteisesti ja se katsoo vasemmalle. Hirvellä on joko pienet sarvet tai pitkä korva ja sillä on notkoselkä. Sen yläpuolella on ristikkäisten viivojen ja muutaman kaaren muodostama kuvio, jota ei ole vielä tunnistettu. Näiden alla on suuria punaväriläikkiä.
Oikealle ja alemmaksi, lähes vedenpinnan tasolle, on vaakaviivan alle maalattu "putoava" ihminen. Ihmishahmo on kuvattu pää alaspäin. Sillä on polvet hieman koukussa ja kädet pään viereen taivutettuina sivuilla. Pää on suuri ja pyöreä ja kaulan suvulta lähtee "valumaan" alaspäin viiva.
Aiheesta muualla

Kivikäs, Pekka: Suomen kalliomaalausten merkit.  Jyväskylä:  Atena, 2009.  ISBN 978-951-796-590-3
Ratsia (albumi)

| Ratsia Ratsia |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : kesä 1979, Love-studio
 Julkaistu: syksy 1979
 Formaatti: LP, C-kasetti, CD (2008)
 Tuottaja(t): Rubberduck Jones
 Tyylilaji: uusi aalto, punk
 Kesto: 32.43 36.05 (CD)
 Levymerkki: Johanna
Listasijoitukset
  22.
Ratsian muut julkaisut
|   | Ratsia 1979 | Elämän syke 1980 |
Singlet albumilta Ratsia
 ”Lontoon skidit” Julkaistu: kesä 1979  ”Ole hyvä nyt (promo)” Julkaistu: 1979
Ratsia on Ratsia-yhtyeen esikoisalbumi, joka julkaistiin syksyllä 1979. Se äänitettiin kesällä 1979 Love Recordsin studiossa. Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 22, ja se pysyi listalla yhteensä viisi viikkoa.
Albumi on julkaistu myöhemmin kokonaisuudessaan vuoden 1988 kokoelma-albumilla Antologia. Vuonna 2008 albumista julkaistiin CD-painos, ja vuonna 2011 Svart Records uudelleenjulkaisi levyn vinyyliformaatissa. CD-painoksen bonuskappaleiden ”Kassapäät” julkaistiin alun perin ”Lontoon skidit” -singlen B-puolella, ja ”Ihohygieniaa” ilmestyi Hilselp-kokoelmalla.
Kappaleet

Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Jyri Honkavaara sekä sovittanut Ratsia, ellei toisin mainittu.
Kappaleet > A-puoli

Taidetta – 2.07
Yksin – 1.25
Ole hyvä nyt – 1.37
Päästäkää mut irti – 2.51
Aikakone – 2.35 (säv. ja san. Jyri Honkavaara & Rudi Lukkarinen)
(Mä haluun) R-E-AKTION! – 2.00
Kaatopaikan enkelit – 2.45
Kappaleet > B-puoli

Lontoon skidit – 1.55
Ne ei haluu kuunnella – 2.50 (säv. ja san. Jake Burns, suom. san. Honkavaara, Stiff Little Fingers -cover, alkup. ”Wasted Life”)
Idolit – 2.20
48 tuntia – 1.35 (säv. ja san. Joe Strummer & Mick Jones, suom. san. Honkavaara, The Clash -cover, alkup. ”48 Hours”)
Pikkuaikuinen – 2.08
Ajat sitten luopuneet – 2.48
Me noustiin kellareistamme – 3.47
Kappaleet > CD-version bonuskappaleet

Kassapäät – 1.36
Ihohygieniaa – 1.46 (Buzzcocks-cover, alkup. ”Breakdown”)
Kokoonpano

Jyri Honkavaara – laulu, kitara
Juha Aunola – kitara
Rudi Lukkarinen – basso, laulu (kappale ”Aikakone”)
Pasi Kuusjärvi – rummut
Hepa Halme – saksofoni (kappale ”Lontoon skidit”)
Kirjallisuutta

Dimery, Robert (toim.): 1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään.  ((1001 Albums You Must Hear Before You Die, 2006.) Suomalaisen laitoksen päätoimittaja Jake Nyman. Kääntäjät: Esa Kuloniemi ym)  Helsinki:  WSOY, 2010.  ISBN 978-951-0-36217-4
Aiheesta muualla

CD-versio Fono.fi:n tietokannassa
Naantalinsalmen silta

| Naantalinsalmen silta |
| --- | --- |
 Sillat Naantalinsalmessa. Ukko-Pekan silta taaimmaisena, Naantalinsalmen silta edessä.
Ajokaistoja:  2
Ylittää:  Naantalinsalmi
Sijainti:  Naantali
Ylläpitäjä:  Liikennevirasto
Siltatyyppi:  kaksi betonista palkkisiltaa
Pisin jänneväli:  46,7 m
Leveys:  8,5 m
Alituskorkeus:  11 m
Avattu liikenteelle:  1986
Koordinaatit:  60°27′40″N, 022°01′09″E
Lisää silta-artikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Naantalinsalmen silta on kaksiosainen silta, joka ylittää mantereen ja Luonnonmaan saaren välisen salmen Naantalissa. Raumakari jakaa sillan kahteen osaan. Sillan yli kulkee Seututie 189 eli Rymättyläntie. Naantalinsalmen silta avattiin liikenteelle 4. heinäkuuta 1986.
Salmen ylitys on sujunut siltaa pitkin vuodesta 1934, jolloin Ukko-Pekan silta avattiin. 1970-luvulle tultaessa liikennemäärät olivat lisääntyneet. Särkänsalmen silta oli valmistunut vuonna 1970 Naantalin ja silloisen Merimaskun kunnan välille ja lisäksi Naantalin kaupunki suunnitteli Luonnonmaan maankäyttöä. 1970-luvun loppupuolella selvitettiin uuden tielinjan paikkaa ja päädyttiin rakentamaan uusi silta entiseen paikkaan Raumakarin yli Ukko-Pekan sillan vierelle. Samassa yhteydessä rakennettiin mantereen puolelle Kuparivuoren tunneli. Uudissillat rakennettiin moottoriajoneuvoliikenteelle, kevyt liikenne käyttää Ukko-Pekan siltaa. Kallioisten jyrkkien rantojen takia kevyen liikenteen väylälle rakennettiin Luonnonmaan päähän kaareva betonisilta kulkua helpottamaan.
Naantalinsalmen silta koostuu kahdesta betonisillasta, joiden välissä on kallioinen Raumakari. Luonnonmaan puoleinen silta on kotelopalkkisilta, jonka reuna-aukkojen jännevälit ovat 24 ja 30 metriä. Keskiaukon jännemitta on 46,7 metriä. Mantereen puoleinen silta on ontelopalkkisilta, jonka jännevälit ovat reunoilla 30 ja 3 metriä, 11 metrin alikulun sallivan keskiaukon jänne on 37,5 metriä. Molempien siltojen leveys on 8,5 m.
Liikenne

Mantereen puolelta Naantalinsalmen sillalle johtava tie on Armonlaaksontie eli Kantatie 40 ja itse silta on osa Rymättyläntietä eli seututietä 189.
Keskivuorokausiliikennemäärä on noin 10 000 ajoneuvoa vuorokaudessa ja kesäkuukausina 12 500 ajoneuvoa vuorokaudessa. Nopeusrajoitus tiellä on 50 km/h.
Kuparivuoren tunneli

Vuonna 1989 sillan mantereen puoleiseen päähän rakennettiin 320 metriä pitkä Kuparivuoren tunneli, joka oli manner-Suomen ensimmäinen maantietunneli. Tunneli rakennettiin vuosina 1985–1988.
Kuparivuoren tunnelin rakentamisen takia jyrkkärantaisen salmen maisemaan ei tullut suuria vaurioita. Naantalinsalmen siltaa ei juuri erota Kultarannan suunnasta Ukko-Pekan sillan takaa ja Naantalin kantasataman suunnasta katsoen vanhan sillan holvikaaret tulevat hyvin esiin.
Rauman Lehti (1924–1930)

Lehden ensimmäisen varsinaisen numeron etusivu.
Rauman Lehti oli Raumalla vuosina 1924–1930 ilmestynyt sanomalehti.
Paikalliset edistyspuoluelaiset perustivat Rauman Lehden Helsingin Sanomien tuella puolueen edellisen äänenkannattajan Rauman Sanomien lakattua vuonna 1921. Lehti ei pärjännyt kilpailussa kokoomuksen Länsi-Suomen kanssa ja se lopetettiin kannattamattomana.
Aluksi kahdesti ja vuodesta 1926 lähtien kolmesti viikossa ilmestyneen lehden levikki oli 2100 kappaletta vuonna 1925. Sen päätoimittajina työskentelivät Iivari Partanen (1924–1928), Päiviö Sirkka (1928–1929) ja Sakari Brofeldt (1929–1930).
Aiheesta muualla

Rauman Lehti digitoituna kansalliskirjastossa
Männynleppärousku

| Männynleppärousku |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumalliset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Lahko::  Russulales
Heimo::  Haperot ja rouskut Russulaceae
Suku::  Rouskut Lactarius
Laji::  deliciosus
Kaksiosainen nimi
 Lactarius deliciosus  (L. ) Gray 
Katso myös
   Männynleppärousku Wikispeciesissä   Männynleppärousku Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Männynleppärousku (Lactarius deliciosus) on rouskuihin kuuluva syötävä sieni.
Koko ja ulkonäkö

Männynleppärouskun lakki on suurimmillaan noin 15 senttiä leveä ja suppilomainen. Väriltään se on oranssinvärinen ja siinä on oransseja täplävöitä. Lakin reuna on nuorella sienellä sisäänpäin kääntynyt, mutta se oikenee sienen vanhetessa. Heltat ovat tiheässä ja myös oransseja. Heltat ja malto vihertyvät rikkoutuessaan. Täplikäs jalka on melko paksu ja ontto.
Koko ja ulkonäkö > Samankaltaiset lajit

Maitiaisnesteen vahvan värin vuoksi männynleppärouskua ei ole helppo sekoittaa muihin lajeihin, vaikka lakin väri yksilöiden välillä vaihtelee paljon. Sen lähilaji kuusenleppärousku (Lactarius deterrimus) on kuitenkin hyvin samankaltainen ja männynleppärouskua yleisempi. Männynleppärouskun maitiaisneste on kuitenkin aluksi porkkananpunaista ja kuivuessaan vihertyvää, kuusenleppärouskun maitiaisneste taas on aluksi porkkananpunaista, sitten viinipunaista ja lopuksi vihreää. Kuusenleppärouskun jalassa ei myöskään ole oransseja täpliä ja sen jalka on pidempi ja ohuempi.
Kasvuaika ja -paikka

Männynleppärousku kasvaa syksyisin paikoittain mäntymetsissä, usein kalkkipitoisella maalla. Sieni on harvoin yleinen.
Käyttö ravinnoksi

Männynleppärousku on hyvä ruokasieni, mutta varsinkin alkusyksyisin usein täynnä sienisääskien toukkia.  Sienen voi valmistaa suoraan ruuaksi, eikä sitä tule ryöpätä. Sieni ei myöskään sovellu pitkään keitettäväksi vaan on parhaimmillaan nopeasti pannulla voissa pyöräytettynä.
Nimen tausta

Sana leppärousku on muinaissuomalainen eikä tarkoita sitä, että leppärouskut eläisivät symbioosissa lepän kanssa, vaan sana leppä tarkoittaa verta, jolloin kyse on verirouskusta. Männynleppärousku on männyn juurisieni.
Aiheesta muualla

Wikikirjaston Sienikirjassa on  aihe:
Luontonetti: Männynleppärousku (Lactarius deliciosus)
Suomalaiset kauppasienet
haaparousku
kalvashaaparousku
haavanpunikkitatti
herkkutatti
isohapero
kangasrousku
kangastatti
karvarousku
kantarelli
kartiohuhtasieni
koivunpunikkitatti
korvasieni
kosteikkovahvero
kuusenleppärousku
lampaankääpä
mustatorvisieni
männynherkkutatti
männynpunikkitatti
männynleppärousku
suppilovahvero
tammenherkkutatti
rusko- ja vaaleaorakas
siitake
tryffelit
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Lactarius deliciosus:  Wikidata: Q62138  Wikispecies: Lactarius deliciosus  AusFungi: 60030080  BioLib: 59998  CoL: 3RRS8  EoL: 188248  EPPO: LACTDE  Fungorum: 224737  GBIF: 5248629  iNaturalist: 155197  IRMNG: 11358937  MycoBank: 224737  NatureServe: 2.881149  NBN: NHMSYS0001486034  NCBI: 55514  NZOR: 32360f14-aca3-447a-add9-73ad0ecabace  Observation.org: 13700  Laji.fi: MX.72035 
Agaricus deliciosus:  Wikidata: Q21870082  AusFungi: 60030081  CoL: 65NBT  GBIF: 2550903  IRMNG: 10698300  MycoBank: 196882  NBN: NHMSYS0001473350  NZOR: a43ea402-a23c-45ab-9c4c-918ec8567e03 
Wikikirjasto
Rauli

| Rauli |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  27. elokuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  9. maaliskuuta
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  Raul, Raoul
Nimen alkuperä:  muinaisskandinaavinen Radulf
Infobox OKNimi-testi OK: 
Rauli on suomalainen miehen etunimi. Raulin nimipäivä on suomenkielisen kalenterin mukaan 27. elokuuta. Nimi on peräisin muinaisskandinaavisesta nimestä Radwulf, "neuvokas susi".
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Rauli on huhtikuuhun 2024 mennessä ollut Suomessa etunimenä noin 1 860 miehellä.
Tunnettuja Rauleja

Rauli "Illusion Rake" Eskolin, lauluntekijä ja tuottaja
Rauli Helminen, kenraalimajuri
Rauli Jokelin, teatteriohjaaja, teatterinjohtaja, näytelmäkirjailija ja näyttelijä
Rauli Lehtonen, näyttelijä, ohjaaja ja teatterinjohtaja
Rauli Levonen, jääkiekkoilija
Rauli Mickelsson, politiikan tutkija ja dosentti
Rauli Mård, taidemaalari
Rauli Nordberg, sarjakuvantekijä
Rauli Nummi, jalkapalloilija
Rauli "Pole" Ojanen, rockmuusikko, laulaja ja säveltäjä.
Rauli Ottila, jääkiekkoilija
Rauli Pudas, seiväshyppääjä
Rauli Raitanen, jääkiekkoilija
Rauli Rapo, pesäpalloilija
Rauli Sohlman, jääkiekkomaalivahti
Rauli "Badding" Somerjoki, muusikko
Rauli Svento, taloustieteilijä ja professori
Rauli Tammelin, jääkiekkoilija
Rauli Allan "Allu" Tuppurainen, näyttelijä
Rauli Tuomi, näyttelijä
Rauli Urama, jääkiekkovalmentaja
Rauli Virtanen, toimittaja
Rauli Virtanen, jalkapalloilija
Rauli Ylitalo, näyttelijä, ohjaaja, tuottaja ja käsikirjoittaja.
Naaras

Naaraan symboli (Venus-symboli)
Naaras on eläinyksilö, jonka sukusolut ovat munasoluja. Munasoluksi määritellään lajin suurikokoisin sukusolu.
Monella lajilla sukupuolen määräävät sukupuolikromosomit. Ihmisnaaraat ja muut nisäkäsnaaraat ovat sukupuolikromosomeiltaan homogameettisia, eli tyypillisesti XX. Nisäkäsnaaras on siis saanut X-kromosomin sekä äidiltään että isältään. Linnuilla ja perhosilla naaras on sen sijaan heterogameettinen, ja sen sukupuolikromosomit merkitään ZW. Kaloilla, matelijoilla ja sammakkoeläimillä naaraiden homogameettisuus ja heterogameettisuus vaihtelevat lajeittain. Joillain lajeilla ei ole lainkaan sukupuolikromosomeja, ja joillain lajeilla sukupuoli määrittyy hautumislämpötilan mukaan. Esimerkiksi alligaattoreilla kehittyy yksinomaan naaraita alle 30 celsiusasteen lämpötilassa, mutta ei koskaan naaraita yli 34 asteen lämpötilassa. Kilpikonnilla on päinvastoin, ja niillä naaraita synnyttää lämmin kehitysympäristö.
Naaras tarvitsee suvullisessa lisääntymisessä koiraan sukusoluja eli siittiöitä hedelmöittämään munasolun. Joidenkin lajien naaraat kykenevät lisääntymään sekä suvullisesti että suvuttomasti (aseksuaalisesti).
Koska naaraat tuottavat suurempia sukusoluja kuin koiraat, ja etenkin koska nisäkkäiden ja joidenkin muidenkin eläinryhmien naaraat tulevat raskaaksi, näiden ryhmien naaraat käyttävät yleensä enemmän aikaa ja vaivaa jälkeläistensä hoitamiseen syntymän jälkeen kuin koiraat.
Useimpien lajien naarailla on vaatimattomamman näköiset sekundaariset sukupuolipiirteet kuin koirailla, koska seksuaalivalinta kohdistuu naaraisiin heikommin kuin koiraisiin.
Naaraiden nimityksiä

ihminen: nainen
koira: narttu
hevonen, aasi: tamma
kissa: naaras, natu (murteellinen)
kana: kana
lammas: uuhi
nauta: lehmä, hieho (ennen ensimmäistä poikimista)
poro: vaadin
sika: emakko
vuohi: kuttu
metso: koppelo
laama, alpakka: emä
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Naaras Wikimedia Commonsissa
Rauhan rautatieasema

Rauhan rautatieasema (lyh. Rah) on rautatieliikennepaikka Lappeenrannan Rauhassa, vajaa kuusi kilometriä Imatralta Joutsenon suuntaan.
Asema avattiin vuonna 1934, ja se on rakennettu rataosuuden usean muun aseman tavoin Thure Hellströmin tyyppipiirustusten mukaan. Sotavuosina aseman merkitys kasvoi Rauhan sairaalan toimittua sotasairaalana. Sotien jälkeen sairaala muutettiin takaisin psykiatriseksi sairaalaksi, mutta sen ja aseman läheisyyteen alkoi kehittyä tiheämpää asutusta. Rauhan asemalla tapahtui 15 kuolonuhria vaatinut junaonnettomuus 6. lokakuuta 1938.
Henkilöliikenne Rauhassa lakkautettiin vuonna 1977, mutta liikennepaikka on vielä tavaraliikenteen käytössä.
Asemalta vajaat 100 metriä itään sijaitsee Korvenkylän vesitorni.
Rauhan rautatieasema huutokaupattiin vuoden 2016 alussa.
Naamiotityra

| Naamiotityra |
| --- | --- |
 Naaras
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Tityrat Tityridae
Suku::  Tityrat Tityra
Laji::  semifasciata
Kaksiosainen nimi
 Tityra semifasciata  (Spix, 1825) 
Alalajit
 T. s. columbiana  T. s. costaricensis  T. s. fortis  T. s. griseiceps  T. s. hannumi  T. s. nigriceps  T. s. personata  T. s. semifasciata 
Katso myös
   Naamiotityra Wikispeciesissä   Naamiotityra Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Naamiotityra (Tityra semifasciata) on Keski- ja Etelä-Amerikassa tavattava tityroihin kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö

Kooltaan naamiotityra on 20,5–21,5 cm. Koiras on väritykseltään pääosin vaalean helmenharmaa lukuun ottamatta naaman mustaa maskia ja mustaa siiven ja pyrstön höyhenissä. Naaras on yleisväritykseltään hieman ruskeampi sekä raidoittunut ja siltä puuttuu naaman musta väri. Naaraalla on ruskea päälaki. Molempien sukupuolen silmän ympärystät ovat paljaat ja punainen nahka on näkyvillä. Nokka on punainen ja mustakärkinen.. Mustalakkitityra (Tityra inquisitor) muistuttaa naamiotityraa, mutta siltä puuttuu punainen väri päästä ja päälaki on musta.
Elinympäristö

Laji esiintyy yleisimmin Andien länsipuolella. Orinocon ja Amazonin alueella hopeatityra (Tityra cayana) on yleisempi, vaikka myös naamiotityraa tavataan. Naamiotityran elinympäristöä ovat Metsien latvuskerrokset ja metsien reunamaat. Laji viihtyy myös viljellyissä metsissä ja sitä tavataan lähes kaikkialla missä kasvaa muutama korkea puu. Metsissä tulee olla myös kuolleita ja kaatuneita puita pesäpaikoiksi linnuille. Naamiotityroita on tavattu aina 1 700 metrin korkeudelta, mutta tavallisemmin linnut pysyttelevät alle 1 200 metrin korkeudella.
Elintavat ja ravinto

Naamiotityrat elävät pareittain tai pieninä ryhminä. Lisääntymiskausi kestää lajilla tammikuusta toukokuuhun. Pesä sijaitsee yleensä kaatuneen puun kolossa. Naaras munii kaksi tummaa sekä ruskean- ja mustanpilkullista munaa.
Lajin ravinto koostuu pääasiassa hedelmistä. Lintu voi kuitenkin pyydystää ravinnokseen myös ilmassa lentäviä hyönteisiä sekä muita selkärangattomia.
Naavuono

Naavuono (norj. Kvænangen, pohjoissaameksi Návuotna) on kunta Tromssan läänissä Pohjois-Norjassa, Naavuonon (Kvænangen) ympärillä. Kunnan maapinta-ala on 2 008 neliökilometriä ja asukasluku 1 118 vuoden 2023 alussa. Keskustaajamana Burfjord (suom. Puruvuono).
Naavuonon kunta rajautuu pohjoisessa Finnmarkin läänin Lappeaan, idässä Finnmarkin läänin Alattioon, kaakossa Finnmarkin läänin Koutokeinoon, etelässä ja lännessä Raisiin, sekä luoteessa Jäämereen. Naavuonon kunnan luoteispuolella saaristossa sijaitsee Kieruan kunta.
Kyliä ja paikkoja

Kätkänen (Kjækan), Naavuononpohja (Kvænangsbotnen), Paattari (Badderen), Puruvuono (Burfjord), Tuikkanen (Alteidet)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Naavuono Wikimedia Commonsissa
Tromssan läänin kunnat
Bardu
Dyrøy
Gratangen
Harstad
Ibestad
Kaivuono (Kåfjord)
Kalsa (Karlsøy)
Kierua (Skjervøy)
Kvæfjord
Lavangen
Målselv
Naavuono (Kvænangen)
Omasvuono (Storfjord)
Paatsivuono (Balsfjord)
Raisi (Nordreisa)
Raisivuono (Sørreisa)
Salangen
Senja
Tjeldsund
Tromssa
Yykeä (Lyngen)
Norjan läänit | Norja