stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Karhuset
Suomekielinen toteutus

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Katja Peacock  | … |    |
|  Jukka Rasila  | … |  Kaarle Karhunen  |
|  Inkeri Kivimäki  | … |  sivurooleja  |
|  Lotta Lindroos  | … |    |
|  Jaana Pesonen  | … |    |
|  Pertti Koivula  | … |  Pellervo, sivurooleja  |
Suomenkielisen jälkiäänityksen on suomentanut ja ohjannut Anne Nádasi. Tunnuslaulun esittäjinä olivat Katja Aakkula ja Anja Tyrväinen.
Aiheesta muualla

Karhuset TV Tropes-sivustolla (englanniksi)
Ahti Karjalainen (säveltäjä)

Ahti Karjalainen.
Ahti Eino Karjalainen (20. maaliskuuta 1907 Oulu – 2. lokakuuta 1986 Jyväskylä) oli suomalainen säveltäjä, muusikko (viulisti, alttoviulisti, pasunisti) ja kapellimestari. Hän vaikutti osan elämästään Jyväskylässä kouluttajana ja orkesterinjohtajana. Hänen sävellystyylinsä edusti romantiikan suuntausta, ja hän sävelsi muun muassa kolme sinfoniaa, useita konserttoja, kamari- ja soolosoitinmusiikkia sekä lauluja.
Ahti Karjalainen opiskeli sävellystä Erkki Melartinin, Selim Palmgrenin ja Sulho Rannan johdolla ja hän sai Sibelius-Akatemian diplomin vuonna 1947. Karjalainen oli jäsenenä useissa orkestereissa vuosina 1929–1951, muun muassa pasuunan äänenjohtajana Helsingin kaupunginorkesterissa vuosina 1944–1951. Vuosina 1950–1958 hän toimi musiikinopettajana Jyväskylän kasvatusopillisessa korkeakoulussa ja vuosina 1963–1971 Jyväskylän kaupunginorkesterin kapellimestarina sekä välillä kapellimestarina Joensuussa ja musiikkiopiston johtajana Kotkassa.
Aiheesta muualla

Ahti Karjalaisen sävellystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Ahti Karjalainen Music Finlandin sivuilla
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Taiteenala:  MusicBrainz
Kullervo Karjalainen

Kullervo Karjalainen (13. heinäkuuta 1932 Kemijärvi – 11. tammikuuta 2021 Rovaniemi) oli suomalainen säveltäjä, laulaja ja opettaja.
Karjalainen suoritti ensin kansakoulunopettajan tutkinnon vuonna 1954 ja aloitti sitten musiikkiopinnot Sibelius-Akatemiassa, jossa hänen opettajinaan toimivat Matti Lehtinen (laulu) ja Jaakko Linjama (sävellys). Hän suoritti lauludiplomin vuonna 1975. Karjalainen työskenteli 1960-luvulla musiikinopettajana Kemissä sekä vuodesta 1975 Kemijärven musiikkiopiston rehtorina.
Karjalaisen musiikki liittyy usein Lappiin ja Lapin luontoon, ja hän käytti sävellyksissään impressionistisia ja pentatonisia keinoja. Hän sävelsi kuoro- ja yksinlauluja, pianokappaleita ja orkesteriteoksia sekä kamarimusiikkia, jonka kokoonpanossa on mukana laulaja.
Hänen musiikistaan on tehty monipuolinen kahden ja puolen tunnin mittainen kooste, joka on kuultavissa internetissä julkaistuna podcastina useiden alustojen vältyksellä.
Teoksia

Sinfonietta
Pianokonsertto Lappalainen
Lappalainen sarja (yksinlauluja)
Arktisia näkyjä (yksinlauluja)
Pohjoinen rakkauskertomus
Divjaka-Karavastan kansallispuisto

| --- | --- |
Sijainti:  Fierin maakunta Albania
Pinta-ala:  222,3 km2, 222,3 km2 
| --- | --- |
Tyyppi:  Kansallispuisto, Ramsar-alue 
Perustettu:  19. lokakuuta 2007 
Luokitus:  Ramsar-alue 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Divjaka-Karavastan kansallispuisto on Albanian länsiosassa sijaitseva kansallispuisto. Sen alue alkaa Adrianmeren rannikolta ja jatkuu Myzegen tasangolle. Puiston alueella on lintujen suosimia kosteikkoja, merenrantaniitty, ruovikkoja, marskimaita, tulvatasankoja ja jokisuistoja. Myös alueen metsäalueet ovat vaihtelevia. Puiston suurimpia alueita ovat Godullan ja Karavastasën laguunit sekä Shkumbinitjoen ja Semanitjoen suistot. Karavastasën laguuni on Välimeren alueen tärkeimpiä merilintualueita. Erityisesti tämän laguunin saaret ovat tärkeitä lintujen suojelualueita. Tämän laguunin ja Adrianmeren välissä on Shkumbinitjoen ja Semanitjoen kuljettamasta hiekasta muodostuneita hiekkasärkkiä. Karavastasën laguunilla pesii uhanalainen kiharapelikaani ja lisäksi runsaasti muita lintulajeja, kuten pääskykahlaaja ja pikkutiira. Divjaka-Karavastan kansallispuisto on myös monien muuttolintujen levähdyspaikka. Puiston metsät ovat suurelta osin lehtimetsää. Alueella elää kettuja, kultasakaaleja, metsäkauriita ja saukkoja. Puiston alueella kasvavia lehtipuita ovat pajut, tammet, lepät, jalavat ja saarnet. Puiston alueella kasvavia havupuita ovat katajat, alepponmännyt ja pinjat. Alueen kosteikoilla ja soilla kasvaa tiheää heinikkoa, kun taas meren rannikon läheisyydessä sijaitsevilla dyyneillä kasvaa suolaista vettä hyvin sietäviä heinälajeja.
Yhdistyneiden kansakuntien kehitysohjelma (UNDP) on avustanut Divjaka-Karavastan kansallispuiston suojelemisessa ja hyvien suojelutoimenpiteiden kehittämisessä tulevaisuutta varten.
Erkki Karjalainen (toimittaja)

Erkki Karjalainen (10. heinäkuuta 1933 Terijoki – 6. tammikuuta 2016 Berliini, Saksa) oli suomalainen toimittaja. Hän oli pohjoismaisten uutistoimistojen yhteinen kirjeenvaihtaja Pekingissä 1977–1980 ja pitkään Yleisradion palveluksessa ulkomaankirjeenvaihtaja muun muassa Länsi- ja Itä-Saksassa, Jugoslaviassa ja Unkarissa. Karjalaisella oli monipuolinen kielitaito: hän osasi muun muassa ruotsia, serbokroatiaa ja unkaria.
Erkki Karjalainen pääsi ylioppilaaksi Haminan yhteislyseosta vuonna 1952, jonka jälkeen hän opiskeli Åbo Akademissa, josta hän suoritti ekonomin tutkinnon vuonna 1957 ja kauppatieteen maisterin tutkinnon vuonna 1961 sekä lisensiaatin tutkinnon vuonna 1966. Karjalainen toimi myös Turun kauppakorkeakoulun assistenttina ja jatkoi opintojaan myöhemmin sekä Englannissa että Saksan liittotasavallassa. Karjalainen toimi opettajana Freie Universitätissä, Länsi-Berliinissä vuosina 1967–1968. Vuonna 1968 Karjalainen aloitti Yleisradion avustajana Berliinissä.
Hän jäi eläkkeelle Ylestä 1996 ja asui aluksi perhesyistä monta vuotta Wienissä ennen kuin muutti Berliiniin.
Karjalaisen puoliso oli toimittaja Raija Valta.
Teokset

Hullu vuosi 1968. WSOY, 1969
Raija Valta, Erkki Karjalainen: Titon perintö ja perilliset, Tammi, 1980 ISBN 951-30-5116-1
Erkki Karjalainen ja Raija Valta: Kiina. Weilin + Göös, 1982. ISBN 951-35-2607-0
Seppo Hentilä, Erkki Karjalainen, Raija Valta: Saksa : voima Euroopan keskellä. Painatuskeskus, 1993. (Kleio ja nykypäivä). ISBN 951-37-0954-X
Saksan talous uudessa Euroopassa : Saksa ja saksalaiset. EVA, 1996. ISBN 951-9042-61-X
Erkki Karjalainen ja Raija Valta: Saksalaisten valtakunta. Tammi, 1999 ISBN 951-31-1432-5
Erkki Karjalainen ja Raija Valta: Balkan kolkuttaa Euroopan omaatuntoa. Gummerus, 2000. (Opinion). ISBN 951-20-5684-4
Erkki Karjalainen ja Raija Valta: Jörg Haider : Itävallan vai koko Euroopan ongelma?. Gummerus, 2001. ISBN 951-20-5845-6
Jim Pembroke

| Jim Pembroke |
| --- | --- |
 Jim Pembroke esiintymässä Wigwamin laulajana Svenska lyceumilla Helsingissä syksyllä 1969.
Henkilötiedot
Syntynyt: 27. tammikuuta 1946 Lontoo, Britannia
Kuollut: 8. lokakuuta 2021 (75 vuotta) Kansas City, Missouri, Yhdysvallat
Ammatti:  muusikko
Muusikko
Aktiivisena:  1963–2021
Tyylilajit:  rock, pop, progressiivinen rock
Soittimet:  laulu, piano, kitara, huuliharppu
Yhtyeet:  mm. Taverner's Guilde, Runaways, Beatmakers, The Boys, The Pems, Blues Section, Wigwam, Jim Pembroke Band
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
James Francis ”Jim” Pembroke (27. tammikuuta 1946 Lontoo, Britannia – 8. lokakuuta 2021 Kansas City, Missouri, Yhdysvallat) oli brittiläinen rockmuusikko. Pembroke tuli tunnetuksi lähinnä Suomessa, jonne hän saapui ensimmäisen kerran vappuaattona 1965 Lontoossa au pairina työskennelleen varkautelaisen tyttöystävänsä Maija Tikkasen kutsumana.
Jim Pembroke tuli tunnetuksi parhaiten progressiivista rockia esittäneen Wigwamin keulakuvana ja pääasiallisena laulajana. Ennen Wigwamia hän oli mukana perustamassa Blues Section -yhtyettä.
Tanssilavan viereltä Blues Sectioniin

Saavuttuaan Suomeen Pembroke vietti aikaansa Maija Tikkasen huomassa Varkauden seudulla. Jussi Raittinen oli kuullut ”brittiläisestä kundista, joka oli opiskellut samassa taidekoulussa kuin Rollarit”. Varkauden Kämärillä Jussi ja Eero Raittinen pyysivät Pembrokea ensimmäisen kerran lavalle yhtyeensä The Boysin kanssa. Hän esitti vierailevana solistina joitain kappaleita. Samoihin aikoihin toimeentulostaan huolestunut Pembroke oli lähettänyt keikkajärjestäjä Jorma Weneskoskelle kirjeen ja kertonut itsestään. Eksoottisesta ja ilmeisen lahjakkaasta britistä innostunut Weneskoski vastasi kirjeeseen ja Pembroke muutti Helsinkiin.lähde?
Jim Pembroken tärkeimpiä yhtyeitä tästä eteenpäin olivat Weneskosken suojissa majaillut Beatmakers ja siitä kehittynyt The Pems. Alkuvuodesta 1967 Pembroke liittyi Blues Section -yhtyeeseen, joka hajosi kesällä 1968. Tänä aikana Pembroke tutustui Love Records -levy-yhtiöön, jonka suojissa hän teki sekä musiikki- että toimistotöitä.
Wigwam syntyy

Vuoden 1969 alussa Blues Sectionin jäsenet Pembroke, Nikke Nikamo, Ronnie Österberg ja Mats Huldén olivat perustamassa Blues Sectionin raunioille uutta yhtyettä. Nimen taustasta Pembroke oli kertonut: ”Wigwam, se on sellainen intiaanien teltta, jossa ne pitävät nuotiota tai polttavat rauhanpiippua, ja sieltä tulee savua”.
Uudessa yhtyeessä Pembroke lauloi ja sävelsi. Yhtyeeseen liittynyt urkuri Jukka Gustavson osti myöhemmin sähköpianon, jota Pembroke opetteli soittamaan jo aiemmin hallitsemansa pianon ohella.
Jukka Gustavsonin ja Pekka Pohjolan teemat, sävellykset ja sovitukset olivat usein kunnianhimoisia ja kokeilevia, kun taas Pembroken kirjoittamat kappaleet olivat yleensä huomattavasti popmaisempia The Beatlesin ja The Bandin hengessä. Yhtyeen ensimmäinen levy Hard N’ Horny olikin selvästi jakautunut Gustavsonin säveltämään ja sanoittamaan A-puoleen ja Pembroken tekemään B-puoleen.
Progesta poppiin

Vuonna 1974 ilmestyneen Being-levyn jälkeen sekä Gustavson että Pohjola erosivat Wigwamista alkukesästä 1974. Yhtye siirtyi samana kesänä toistaiseksi tauolle. Pembroke, Wigwamin rumpali Ronald ”Ronnie” Österberg sekä vuodenvaihteessa yhtyeeseen liittynyt kitaristi Pekka ”Rekku” Rechardt päättivät kuitenkin koota yhtyeen uudelleen. Pembroke oli nyt yhtyeen ainoa laulaja. Progressiivisesti suuntautuneiden Gustavsonin ja Pohjolan poistuttua Pembroke pääsi toteuttamaan itseään poprock-säveltäjänä. ”Halusin vain laatia pop-lauluja Beatlesin ja Kinksin tyyliin”, hän totesi myöhemmin.lähde?
Vuoden 1975 Nuclear Nightclub -albumista alkaen Pembroke oli yhdessä kitaristi Rechardtin kanssa yhtyeen pääasiallinen säveltäjä ja sanoittaja, kunnes yhtye hajosi useiksi vuosiksi 1970-luvun lopussa.
1980-luvulla Pembroke soitti useissa eri kokoonpanoissa ja vieraili useiden suomalaisten artistien levyillä säveltäjänä, sanoittajana tai laulajana, minkä lisäksi hän sävelsi musiikkia tv-elokuviin.
Vuonna 1990 Pembroke ja Rechardt alkoivat duokeikoillaan esittää Wigwamin kappaleita. Yhtye herätettiinkin pian uudelleen henkiin, mutta toiminta lakkasi jo parin vuoden jälkeen. 1990-luvun jälkipuoliskon Pembroke vietti Yhdysvaltain Kansas Cityssä soitellen paikallisten muusikoiden kanssa, joihin hän oli tutustunut aikaisemmin Wigwamin yrittäessä epäonnistuneeksi osoittautunutta maailmanvalloitustaan.
Vuosituhannen vaihteessa Jim Pembroke palasi naimisiin menneenä miehenä Eurooppaan, ja Wigwamin kokoontuessa uudelleen Pembroke oli jälleen mukana. Hän asui viimeiset vuotensa Kansas Cityssä.  Pembroke on haudattu Kansas City, Kansasiin, tarkemmin Shawnee Missioniinlähde?.
Wigwamin ulkopuolella

Pembroke julkaisi seitsemän sooloalbumia. Ensimmäinen oli ”puoliteatraalinen” Wicked Ivory (1972), jonka tekijäksi ilmoitettiin Hot Thumbs O'Riley. 1970-luvulla soololevyjä julkaistiin vielä kaksi. 1980 Jim Pembroke Band julkaisi albumin Flat Broke. Seuraavana vuonna julkaistiin Party Upstairs, jolla Pembroken kanssa soittaa pääasiassa vain kitaristi Jukka Orma.  Vuonna 1985 Kojo ja Pembroke julkaisivat yhteisalbumin Bee tai Pop. Viimeiseksi Pembroken albumiksi jäi vuonna 2014 julkaistu If the Rain Comes.
Jim Pembroke sävelsi, sanoitti ja lauloi monien Suomen kärkikastin artistien levyillä. Pembroke sävelsi Suomea Euroviisuissa edustaneet kappaleet Riki Sorsan ”Reggae OK” (1981) ja Kojon ”Nuku pommiin” (1982). 1970-luvun lopulla Pembroke myös kirjoitti Remu Aaltosen pyynnöstä Hurriganesille sanoituksia ja sävellyksiä. Pembroke oli toisinaan myös yhtyeen keikoilla mukana pianistina. Hän lauloi yhtyeen Jailbird-albumilla yhden kappaleen.
Sekä Kojon että Sorsan 1980-luvun alun albumien materiaalista suurin osa oli Jim Pembroken käsialaa. Riki Sorsan kanssa Pembroke ystävystyi niin, että he asuivat jonkin aikaa kämppäkavereina.
Pembroke harrasti muun muassa kilpashakkia.
Tunnustuksia

Pembrokelle myönnettiin Suomen valtion taiteilijaeläke 2013.
Diskografia (sooloalbumit)

Hot Thumbs O’Riley: Wicked Ivory (1972)
Pigworm (1974)
Corporal Cauliflowers Mental Function (1977)
Jim Pembroke Band: Flat Broke (1980)
Party Upstairs (1981)
Kojo & Jim Pembroke: Bee tai Pop (1985)
If the Rain Comes (2014)
The Pems > Yhtyeen historia

Jim Pembroke & The Pems oli vuosina 1965–1966 toiminut englantilais-suomalainen yhtye. Yhtye perustettiin Jim Pembroken säestysyhtyeeksi hänen Suomessa olonsa aikana ja se jopa teki vuonna 1966 singlen I don’t mind, I got mine / Any day. Yhtye sai julkisuutta teettämällä esiintymisasuikseen paidat Suomen, Neuvostoliiton, Ruotsin, Norjan ja Tanskan lipuista.
Yhtye hajosi Pembroken palattua Englantiin. Palattuaan takaisin Suomeen Pembroke liittyi Blues Sectioniin.
The Pems > Yhtyeen kokoonpanot > Ensimmäinen kokoonpano

Jim Pembroke, laulu
Hasse Walli, kitara
Timo Nummi, basso
Timo Lindström, urut
Ronnie Österberg, rummut
The Pems > Yhtyeen kokoonpanot > Toinen kokoonpano

Jim Pembroke, laulu
Hasse Walli, kitara
Timo Lindström, basso
Pertti (Pera) Söderström, urut
Ronnie Österberg, rummut
The Pems > Yhtyeen kokoonpanot > Kolmas kokoonpano

Jim Pembroke, laulu
Jaakko Kaarala, kitara
Heikki Kiiskinen, basso
Pertti (Pera) Söderström, urut
Raikka Rautarinne, rummut
The Pems > Yhtyeen kokoonpanot > Neljäs kokoonpano

Jim Pembroke, laulu
Erkki (Pikkis) Bertula, kitara
Måns Groundstroem, basso
Pertti (Pera) Söderström, urut
Raikka Rautarinne, rummut
Muistelmat

Jim Pembroke & Rick Chafen: Just My Situation – Muistelmat. Like, 2022. ISBN 9789511450269
Aiheesta muualla

Nuclear Netclub.
Jim Pembroke Ylen Elävässä arkistossa.
Wigwam
|  Mats Huldén  Jim Pembroke  Rekku Rechardt  Jari Kettunen  Esa Kotilainen >  Ronnie Österberg  Nikke Nikamo  Jukka Gustavson  Pekka Pohjola  Måns Groundstroem  Hessu Hietanen  Jan Noponen  Mikko Rintanen  Jussi Kinnunen  |
| --- | --- |
Studioalbumit:  Hard N’ Horny  Tombstone Valentine  Fairyport  Being  Nuclear Nightclub  Lucky Golden Stripes and Starpose  Dark Album  Light Ages  Titans Wheel  Some Several Moons 
Livealbumit:  Live Music from the Twilight Zone  Wigwam Plays Wigwam – Live  Pop-Liisa 3 – Wigwam 1973  Live at Töölönranta 1975  Live at Provinssirock 1991 
Kokoelmat:  Wigwam  Rumours on the Rebound  Classics – The Rarest  Highlights  Fresh Garbage – Rarities 1969–1977  Parhaat  28 Songs from the Twilight Zone 
Hurriganes
|  Remu Aaltonen  Nipa Niilola  Hike Kärppä >  Ile Kallio  Albert Järvinen  Cisse Häkkinen  Janne Louhivuori  Beaver Aitto-oja  Jim Pembroke  Tomi Parkkonen  Rocka Merilahti  Harri Merilahti  Jukka Orma  Mikko Löytty  Juho Pitkänen  |
| --- | --- |
Studioalbumit:  Rock and Roll All Night Long  Roadrunner  Crazy Days  Hot Wheels  Tsugu Way  Hanger  Jailbird  10/80  Fortissimo  Rockin’  Seven Days, Seven Nights  Hurrygames  30th Anniversary  Electric Play 
Livealbumit:  Live at Metropol  Live in Stockholm 1977  Live in Hamina 
Kokoelmat:  Sixteen Golden Greats  Hurrigane By The Hurriganes  20 Golden Greats  1978–1984  Rockin’ Tonight – 18 All Time Hits  The Legacy  20 suosikkia – Get On  Double Trouble  25 Golden Greats  20 suosikkia – Muskogee  20 suosikkia – Let's Go Rocking Tonight  Scandia Years 1977–1984  Rock Rock Tonight  30 Golden Greats 
VHS/DVD:  Oowee – Oohla  Rock’n’Roll All Night Long 1973–1988 
Filmografia:  Kuumat kundit  Ganes 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Elonet
Karkaasi

Karkaasi eli karkassi (ransk. carcasse, luuranko < kreik. karkhesion, kori) on tekstiileihin liittyvä nimitys, jolla on kaksi merkitystä. Ensiksi karkaasi on puuvillalangalla päällystetty, taipuisa metallilanka, jota käytetään naisten hattujen ja tekokukkien tukirankana. Toiseksi karkaasi on vaatteissa tai kengissä kovikkeena käytetty kangas, joka on jäykistetty tärkkelysliisterillä tai muulla vastaavalla aineella.
Mikko Karjanoja

Mikko Matias Karjanoja (30. huhtikuuta 1932 Tuusula – 8. maaliskuuta 2013) oli suomalainen arkkitehti ja harrastajavalokuvaaja.
Karjanoja valmistui Teknillisestä korkeakoulusta arkkitehdiksi 1958 ja työskenteli 1960-luvun alussa Alvar Aallon toimistossa.
Karjanoja toimi Suomen Kameraseurojen Liiton puheenjohtajana 1968–1969.
Karjanoja kutsuttiin vuonna 1976 Euroopan Kulttuurisäätiön Suomen osaston (EKSO) hallituksen jäseneksi. Hän oli 1980-luvulla aktiivisesti mukana EKSOn Arktikum-hankkeessa, muun muassa Arktisen Keskuksen Säätiön asiamiehenä ja rakennuksen arkkitehtikilpailun tuomaristossa. Karjanoja oli yhtenä toimittajana EKSOn vuonna 1989 julkaisemassa teoksessa Lapin kierros. 2, Rovaniemi–Kilpisjärvi (ISBN 951-8932-01-8).
1990-luvun lopulla Mikko Karjanoja kehitteli Suomi 2000 -nimistä kotimaanmatkailun portaalia verkkoon. Hankkeessa olivat mukana Maanmittauslaitos, Taideteollinen korkeakoulu ja Nokia Oyj.
Fernando Pessoa

| Fernando António Nogueira de Seabra Pessoa |
| --- | --- |
 Fernando Pessoa vuonna 1914.
Henkilötiedot
Syntynyt: 13. kesäkuuta 1888 Lissabon, Portugali
Kuollut: 30. marraskuuta 1935 (47 vuotta) Lissabon, Portugali
Kansalaisuus:  portugalilainen
Ammatti:  kirjailija, kääntäjä
Kirjailija
Salanimi: Alberto Caeiro 
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Fernando Pessoa (port. [fɨɾˈnɐ̃du pɨˈsoɐ]; 13. kesäkuuta 1888 Lissabon, Portugali – 30. marraskuuta 1935 Lissabon) oli portugalilainen runoilija ja prosaisti. Häntä pidetään yhtenä maansa ja ylipäätään 1900-luvun merkittävimmistä runoilijoista.
Kirjallinen tuotanto

Vaikka Pessoa oli tuottelias kirjoittaja, hän julkaisi elinaikanaan vain yhden runokirjan, Portugalin myyttistä historiaa kuvaavan eeppisen ja monitahoisen Mensagemin. Mensagemin ansiosta Estado Novon konservatiivinen diktatuurihallinto nosti Pessoan kansalliskirjailijan asemaan. Myöhemmin Pessoan diktatuurinvastaisetkin tekstit ovat tulleet tunnetuiksi. Mensagemin lisäksi Pessoa julkaisi elinaikanaan muutaman vihkosen englanniksi kirjoitettuja runoja, ja aktiivisen lehtikirjoittelun vuoksi hän oli verrattain tunnettu jo omana aikanaan. Suurin osa Pessoan tuotannosta on julkaistu postuumisti, ja se käsittää runojen lisäksi proosaa, esseitä, pamfletteja ja jopa dekkareita.
Erikoislaatuinen piirre Pessoan kirjallisessa tuotannossa on heteronyymien käyttö. Heteronyymejä Pessoalta on löydetty kaikkiaan 72. Hän kirjoitti valtaosan tuotannostaan taiteilijanimillä, joista kehittyi pseudohenkilöitä omine historioineen, luonteenpiirteineen ja kirjoitustyyleineen. Merkittävimpinä näistä kymmenistä kirjoittajahahmoista on perinteisesti pidetty Alberto Caeiroa, Ricardo Reisiä ja Alvaro de Camposia, mutta uudempi tutkimus on kiinnittänyt huomiota myös sellaisiin hahmoihin kuin António Mora, Vicente Guedes, Alexander Search ja Bernardo Soares. Eriytyneet kirjailijahahmot jopa kiistelivät keskenään lehtien palstoilla. Suomennetussa valikoimassa Hetkien vaellus on mukana Alvaro de Camposin tunteikas muistokirjoitus edesmenneelle Alberto Caeirolle. Heteronyymeillään Pessoa loi pienen kirjallisen kaikkeuden, jossa kirjoittajan ja kirjallisen hahmon, todellisuuden ja sepitteen raja sekoittui Kirjailija Fernando Pessoa oli heteronyymiensa kanssa tasavertainen hahmo. Heteronyymien käyttö tarjosi Pessoalle mahdollisuuden tutkiskella minuuden, olemassaolon ja kirjailijuuden teemoja, jotka kulkevat läpi koko hänen tuotantonsa.
Suomennetut teokset

Hetkien vaellus.  (Suomentanut Pentti Saaritsa)  Helsingissä:  Otava, 1974.  ISBN 951-1-01639-3  – 2. painos 1993, ISBN 951-1-12839-6.
Anarkistipankkiiri.  ((O banqueiro anarquista, 1922.) Suomentanut Sanna Pernu)  Helsinki:  Andalusialainen koira, 1992.  ISBN 952-9691-02-5  – Uusi painos: Basam Books, 2014, ISBN 978-952-260-303-6. – Basam Books klassikko, 2023, ISBN 978-952-379-475-7.
Levottomuuden kirja.  ((Livro do desassossego por Bernardo Soares, 1982.) Suomentanut Sanna Pernu. Kuvitus Priit Pärn)  Helsinki:  Andalusialainen koira, 1999.  ISBN 952-9691-11-4  – Uudistettu painos: Viisas Elämä, 2016, ISBN 978-952-260-304-3. – 2. painos 2018, ISBN 978-952-7240-27-4.
En minä aina ole sama. Runoutta.  (Valikoinut ja suomentanut Pentti Saaritsa)  Helsingissä:  Otava, 2001.  ISBN 951-1-16823-1  – Päivitetty ja laajennettu versio Hetkien vaelluksesta.
Minä, aina vieras.  (Suomentaneet Janne Löppönen ja Harry Salmenniemi)  Helsinki:  Poesia, 2016.  ISBN 978-952-305-051-8
Minä se olen. Fernando Pessoan runoja.  (Suomennos ja saatesanat Leo Saukkoriipi. Portugalinkielisten proosatekstien kääntäjät Lilia ja Pasi Loman sekä Tommi Ingalsuo)  Kemi:  Atrain & Nord, 2021.  ISBN 978-952-315-538-1
Minusta minussa on ainakin kaksi.  (Fernando Pessoan & Álvaro de Camposin runoja. Tulkinnut ja kommentoinut Leo Saukkoriipi)  Kemi:  Atrain & Nord, 2021.  ISBN 978-952-315-622-7
Minussa on monta.  (Tulkinnut ja kommentoinut Leo Saukkoriipi)  Kemi:  Atrain & Nord, 2021.  ISBN 978-952-315-599-2
Naturalmente.  (Mukaelmat ja kooste: Leo Saukkoriipi)  Kemi:  Atrain & Nord, 2022.  ISBN 978-952-315-644-9
Fernando & heteronyymit. Vain uneni ovat väyliä itseeni. Runosuomennoksia.  (Suomentanut, saatesanat ja selitykset Miika T. Meijer)  Helsinki:  Books on Demand, 2023.  ISBN 978-952-80-3506-0
Tuntematonta Pessoaa etsimässä. Fernando Pessoan runoja.  (Suomentanut Leo Saukkoriipi)  Kemi:  Atrain & Nord, 2023.  ISBN 978-952-315-664-7
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Fernando Pessoa Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI 2  VIAF 2  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Katalonia  Saksa  Italia  Israel 2  Suomi (KANTO)  Belgia 2  Yhdysvallat 2  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki 2  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 2 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef 
Pessoan muistomerkki A Brasileira -kahvilan edustalla Lissabonissa.
Karjalan 1. rykmentin 3. pataljoona

Karjalan 1. rykmentin 3. pataljoona oli valkoisten itäarmeijan Karjalan 1. rykmenttiin kuuluva joukko-osasto Suomen sisällissodassa. Pataljoonan komentaja oli Henrik Lindberg (14. maaliskuuta alkaen, kaatui 26. maaliskuuta) ja Weikko Läheniemi (27. maaliskuuta alkaen, kaatui 15, huhtikuuta 1918). Komentajan apulaisena toimi jääkärivänrikki Kalle Mata (siirrettiin 27. helmikuuta komentajan apulaiseksi II pataljoonaan).
Joukko-osastot

1. komppania
Päällikkö: Weikko Läheniemi (myöhemmin pataljoonan komentajana (haavoittui kaksi kertaa, 27. helmikuuta 1918 ja 15. maaliskuuta 1918), jääkärivääpeli Eino Siira (palveli aikaisemmin Karjalan armeijakunnan 4. pataljoonan 2. komppaniassa ja 7. pataljoonassa).
2. komppania
Päällikkö: A. Hynninen.
3. komppania
Päällikkö: A. Nissinen.
4. komppania
Päällikkö: A. J. Pesonen.
Ratsuväki
Päällikkö: E. Männikkö.