stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Osasto 291 – Detroit
Vastaanotto ja myöhempi arvostus

Helsingin Sanomien Markku Luoto vertasi Schraderin ohjausta vähän aiemmin Suomen teattereihin tulleeseen toiseen ay-tarinaan, Martin Rittin elokuvaan Norma Rae. Hänestä Schrader ei suhtaudu ammattiyhdistysliikkeeseen Rittin tavoin myönteisesti, vaan kuvaa ay-liikkeen olevan lähellä mafian toimintatapoja. Tekijöiden into aiheeseen vaikuttaa elokuvaan enimmäkseen positiivisesti, mutta joitakin ylilyöntejä Luoto löysi.
Osasto 291 – Detroit sai Suomessa teattereihin 1 638 katsojaa Suomen tv-kanavilla se on esitetty 1987, 1998 ja 2008.
The New York Timesin kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa.
Pitkälänniemen kanava

Pitkälänniemen kanava on Varkaudessa Kuopioon johtavalla Saimaan syväväylällä sijaitseva avokanava. Vuosina 1971-1972 rakennettu kanava on pituudeltaan noin 250 metriä. Kanavan kautta kulkevien alusten suurin leveys on 12,6 metriä, syväys voi olla enintään 4,35 metriä ja mastonkorkeus 24,5 metriä.
Verijäljet

| Verijäljet> Affliction |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Paul Schrader
Käsikirjoittaja:  Paul Schrader
Tuottaja:  Linda Reisman
Säveltäjä:  Michael Brook
Kuvaaja:  Paul Sarossy
Leikkaaja:  Jay Rabinowitz
Pääosat:  Nick Nolte   Sissy Spacek   James Coburn
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Largo Entertainment Lionsgate
Levittäjä:  Lionsgate Films Netflix
Ensi-ilta:  1997
Kesto:  114 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Verijäljet (engl. Affliction) on vuonna 1997 julkaistu yhdysvaltalainen draamaelokuva, joka perustuu Russell Banksin romaaniin Affliction. Elokuvan on ohjannut ja käsikirjoittanut Paul Schrader.
Verijäljet kertoo pikkukaupungin poliisista Wade Whitehousesta (Nick Nolte), jolla on väkivaltainen ja alkoholistinen isä (James Coburn) ja jonka tutkimukset vääristyvät hänen pakkomielteestään menneisyyteen.
James Coburn voitti roolistaan parhaan miessivuosan Oscar-palkinnon. Nick Nolte oli ehdolla parhaan miespääosan Oscarin ja parhaan draamaelokuvan miespääosan Golden Globen saajaksi.
The New York Timesin kriitikot valitsivat Verijäljet vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Nick Nolte  | … |  Wade Whitehouse   |
|  Sissy Spacek  | … |  Margie Fogg   |
|  James Coburn  | … |  Glen Whitehouse   |
|  Willem Dafoe  | … |  Rolfe Whitehouse   |
|  Mary Beth Hurt  | … |  Lillian   |
|  Jim True-Frost  | … |  Jack Hewitt   |
Aiheesta muualla

Verijäljet Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Rakennustietosäätiö RTS

Rakennustietosäätiö RTS on suomalainen rakennusalan tietopalveluja tuottaja. Sen historia juontaa vuoteen 1942 mutta säätiönä se aloitti vuonna 1972. Säätiön edustajistossa vaikuttaa yli 50 suomalaista rakennusalan järjestöä ja muuta yhteisöä. Säätiö tuottaa ja hankkii rakennusalan tietoa ja levittää sitä. Se laatii tutkimusohjelmia ja rakennusohjeita, järjestää koulutustilaisuuksia,  ylläpitää neuvontaa, harjoittaa tutkimus- ja tuotekehitystoimintaa sekä kansainvälistä ja kotimaista yhteistyötä. Rakennustietosäätiö RTS myöntää rakennusmateriaaleille ja ilmanvaihtotuotteille M1-päästöluokitusta. Säätiö tukee myös toimialansa tiedettä ja taidetta.
Historia

Suomen arkkitehtiliitto perusti vuonna 1941 jälleenrakennustoimikunnan, jonka tehtävänä oli organisoida jälleenrakennustyötä ja rakennusalan standardisointia. Syynä toimikunnan perustamiselle oli huoli talvisodan jälkeisestä jälleenrakentamisen laadusta, sillä esimerkiksi Ruotsin lahjatalojen pystyttämisessä oli ollut ongelmia rajaseuduilla. Arkkitehtiliitto halusi ammattitaitoisten arkkitehtien ottavan vastuun jälleenrakentamisen suunnittelutehtävistä. Perustettuun toimikuntaan kuuluivat puheenjohtajana Otto-Iivari Meurman, Alvar Aalto, Aulis Blomstedt, Aarne Ervi, Yrjö Lindegren ja Viljo Revell.
Tammikuussa 1942 toimikunnan alle perustettiin Jälleenrakennustoimisto, jonka tavoitteena oli estää väliaikaisiksi tarkoitettujen parakkien rakentaminen ja säilyttää rakentaminen monimuotoisena standardisoinnista riippumatta.
Vuonna 1947 Jälleenrakennustoimiston nimi muutettiin SAFA:n Standardisoimislaitokseksi. Vuonna 1972 perustettiin Rakennustietosäätiö.
RTS-konserni

Rakennustietosäätiö on osa RTS-konsernia ja sen omistajaorganisaatio. Säätiö vastaa RTS-konsernin johtamisesta, strategisesta suunnittelusta, toimikuntalaitoksesta sekä sidosryhmäyhteistyöstä.
Rakennustietosäätiön omistama Rakennustieto Oy julkaisee rakennusalan tietokortistoja, kirjoja ja lehtiä, muun muassa KH-kortistoa ja RT-kortistoa. Konserniin kuluu myös Rakennustietomalli Oy ja ET InfoKeskuse AS.
Stipendit, palkinnot ja ansiomerkit

Säätiön hallitus jakaa vuosittain huomionosoituksia tunnustuksena työstä hyvän rakennustavan edistämiseksi tai kehittämiseksi.
Aiheesta muualla

Rakennustietosäätiö RST
Jälleenrakennustoimiston johtaja Viljo Revell (oik.) ja Standardisoimislaitoksen johtaja Aarne Ervi vierailulla Saksassa.
Rainer Partanen

Rainer Partanen (s. 21. joulukuuta 1939) on suomalainen Europositron-yhtiön omistaja, joka on tuomittu törkeästä petoksesta. Poliisitutkinnan mukaan hän on myynyt yhtiönsä kautta mielikuvituksellista keksintöä 1,3 miljoonalla eurolla. Rahallinen hyöty on saatu osakeantien kautta vuosina 2001–2007. Partasen mukaan vajaa miljoona euroa on uponnut pelkästään osakeannin markkinointiin. Partanen ilmoitteli osakkeitaan Helsingin Sanomissa ja Dagens Industrissa.
Kiistanalainen keksintö

Partasen keksintö oli nanokemiaan perustuva paristo. Partasen mukaan keksintö mahdollistaisi sähköautolle lähes 900 kilometrin toimintasäteen. Europositron-yhtiö on perustettu 1989 ja Partanen omistaa yhtiön verkkosivujen mukaan 90 prosenttia osakkeista. Yhdysvaltalainen konsulttiyritys Frost & Sullivan palkitsi yrityksen vuonna 2005. Tuolloin asiasta uutisoivat Tekniikka ja Talous ja Talouselämä.
Partasen puolustuksen mukaan sijoittajat ovat ottaneet korkean riskin eikä tuotetta ole väitetty valmiiksi. Partasen mukaan tuote tulee jossain vaiheessa toimimaan, mutta VTT:n lausunnon mukaan tämä on vahvasti kyseenalaista.
Sijoituksiaan vaati takaisin 276 suomalaista ja muutama ulkomaalainen nimi. Käräjäoikeus asetti syksyllä 2007 Partasen omaisuuden hukkaamiskieltoon ja vakuustakavarikkoon.
Tuomio törkeästä petoksesta

Käräjäoikeuden istunnossa 12. tammikuuta 2009 noin 100 henkilöä vaati vahingonkorvauksia. Partasen puolustuksen mukaan tämä tarkoitti, että suurin osa sijoittajista katsoo ettei heitä ollut petetty. Syyttäjän mukaan Europositron maksoi varoistaan Partaselle ja hänen lähiomaisilleen noin 600 000 euroa ja vastaavasti itse tuotekehittelyyn käytettiin vajaat 3 000 euroa.
Käräjäoikeuspäivänä kävi ilmi, että pieni utahilainen yritys Millenial Technology on lupautunut järjestämään Partasen keksinnölle 4,5 miljoonan euron tai dollarin rahoituksen. Helsingin Sanomien tavoittama yhtiön edustaja lupaili rahoitusta kolmen kuukauden sisällä. Tieto lupauksesta sai yhden henkilön luopumaan vahingonkorvauskanteestaan.
Käräjäoikeus tuomitsi 12. helmikuuta Partasen yhden vuoden ja seitsemän kuukauden vuoden ehdolliseen vankeusrangaistukseen törkeästä petoksesta. Samalla hänelle määrättiin liiketoimintakielto vuoteen 2015 asti. Hovioikeus korotti 16. syyskuuta 2010 Partasen saamaa tuomiota kahden vuoden ja kuuden kuukauden vankeudeksi. Hänet myös määrättiin maksamaan noin 470 000 euroa korvauksia osakkeenomistajille ja valtiolle noin 280 000 euroa.
Partanen haki tuomioonsa muutoksenhakulupaa korkeimmalta oikeudelta (KKO). KKO epäsi hakemuksen kesäkuussa 2011.
Joulukuussa 2010 Partanen sai tuomion käräjäoikeuden tuomarin kunnian loukkaamisesta. Hän oli syyttänyt blogissaan tuomaria ﻿väärentämisestä, lahjusten ottamisesta, salaliitoista ja moraalittomuudesta. Partanen sai kolme kuukautta ehdollista vankeutta sekä määräyksen poistaa kirjoitukset internetistä.
Partanen katsoo joutuneensa oikeusmurhan uhriksi ja on selvittänyt näkökantaansa Velallisten Tuki ry:n verkkosivulla. Sivulla kerrotaan, että Partasen akkukeksinnölle on myönnetty Yhdysvalloissa patentti 2. tammikuuta 2024.
Aiheesta muualla

Europositron-yhtiön verkkosivut (Ei turvallinen)
Tauragė

| Tauragė |
| --- | --- |
 Ilmakuva.
 lippu:  vaakuna
 Tauragėn sijainti kartalla.
Valtio:   Liettua
Lääni:  Tauragė
kunnallispiiri:  Tauragėn kunnallispiiri
Väkiluku (2021):  21 203
 
 www.taurage.lt 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Tauragė pahasti tuhoutuneena toisen maailmansodan aikana.
Tauragėn keskustaa
Tauragė on Länsi-Liettuassa sijaitseva kaupunki. Se on Tauragėn läänin pääkaupunki ja Tauragėn kunnallispiirin hallinnollinen keskus. Kaupunki sijaitsee Jūrajoen rannalla lähellä Kaliningradin alueen rajaa. Vuonna 2021 kaupungissa oli 21 203 asukasta.
Nimen etymologia

Sana tauragė muodostuu kahdesta liettuan kielen sanasta: tauras (suom. härkä) ja ragas (torvi). Nimi viittaa alueen metsiköissä eläviin härkiin ja niiden sarvista tehtyihin torviin.
Historia

Tauragėn kaupunki on mainittu kirjallisissa lähteissä ensimmäisen kerran vuonna 1507, mutta historiallisten tutkimusten mukaan kaupunki perustettiin kauan ennen tätä. Alueelta on muun muassa löytynyt kivikauden aikaisia työkaluja. 1600-luvulla kaupunki oli yksi Liettuan luterilaisten tärkeimmistä keskuksista.
Vuonna 1836 kaupungissa riehunut tulipalo tuhosi suurimman osan kaupungin rakennuskannasta. Kun vuosina 1864–1901 liettualainen kirjallisuus oli kielletty Venäjän keisarikunnassa, tuli Tauragėsta yksi tärkeimmistä liettualaisen kirjallisuuden salakuljetuksen välipiste.
Ensimmäisen maailmansodan aikana suurin osa kaupungista tuhoutui. Liettuan itsenäistyttyä vuonna 1918 Tauragėsta tuli yksi tärkeimmistä hallinnollisista, taloudellisista ja kulttuurillisista kaupungeista Liettuassa. Toisen maailmansodan aikana kaupungin rakennuksista tuhoutui noin 80 prosenttia, ja neuvostoaikana kaupungin jälleenrakennus kesti pitkään.
Kaupunki nykyään

Vaikka Tauragė on tuhoutunut pahoin monta kertaa historian aikana, on kaupungin infrastruktuuri nykyään hyvin kehittynyt. Kaupungin tärkeimpiä nähtävyyksiä ovat muun muassa Martynas Mažvydasin evankelinen kirkko, Siunatun kolminaisuuden kirkko ja Tauragėn kartano. Lisäksi kaupungissa toimii lukuisia museoita.
Kaupungissa toimii kaksi jalkapalloseuraa.
Ystävyyskaupungit

Bełchatów, Puola
Bytów, Puola
Karlovac, Kroatia
Ostróda, Puola
Považská Bystrica, Slovakia
Riedstadt, Saksa
Sovetsk, Venäjä
Ternopil, Ukraina
Zestaponi, Georgia
Lähde:
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kaupungin virallinen sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (liettuaksi) (englanniksi)
Tauragėn lääni
| --- | --- |
Kunnat: Jurbarkasin kunnallispiiri • Pagėgiain kunta • Šilalėn kunnallispiiri • Tauragėn kunnallispiiri
Kaupungit: Pagėgiai • Panemunė • Šilalė • Tauragė • Skaudvilė
Kauppalat: Veliuona • Seredžius • Raudonė • Eržvilkas • Vilkyškiai • Viešvilė • Kvėdarna • Laukuva • Pajūris (Šilalė) • Kaltinėnai • Upyna (Šilalė) • Teneniai • Žygaičiai • Pagramantis
Kylät: Klausučiai (Jurbarkas) • Skirsnemunė • Jurbarkai • Natkiškiai • Rukai (kylä) • Lumpėnai • Šilgaliai • Piktupėnai • Benininkai • Žukai • Šiauduva • Pajūralis • Vingininkai • Butkeliai • Lauksargiai • Adakavas Mažonai • Eičiai
Liettuan kaupungit
Vilna | Kaunas | Klaipėda | Šiauliai | Panevėžys | Alytus | Marijampolė | Mažeikiai | Jonava | Utena | Kėdainiai | Telšiai | Visaginas | Tauragė | Ukmergė | Kretinga | Šilutė | Radviliškis | Palanga | Druskininkai | Gargždai | Rokiškis | Biržai | Elektrėnai | Kuršėnai | Garliava | Jurbarkas | Vilkaviškis | Raseiniai | Anykščiai | Lentvaris | Naujoji Akmenė | Grigiškės | Prienai | Joniškis | Kelmė | Varėna | Kaišiadorys | Pasvalys | Kupiškis | Zarasai | Skuodas | Kazlų Rūda | Širvintos | Molėtai | Šalčininkai | Šakiai | Švenčionėliai | Ignalina | Pabradė | Kybartai | Šilalė | Nemenčinė | Pakruojis | Švenčionys | Trakai | Vievis | Kalvarija | Lazdijai | Rietavas | Žiežmariai | Eišiškės | Ariogala | Neringa | Šeduva | Birštonas | Venta | Akmenė | Tytuvėnai | Rūdiškės | Vilkija | Pagėgiai | Viekšniai | Žagarė | Ežerėlis |Skaudvilė | Gelgaudiškis | Kudirkos Naumiestis | Simnas | Salantai | Linkuva | Veisiejai | Ramygala | Priekulė | Joniškėlis | Jieznas | Daugai | Obeliai | Varniai | Virbalis | Vabalninkas | Seda | Subačius | Baltoji Vokė | Dūkštas | Pandėlys | Dusetos | Užventis | Kavarskas | Smalininkai | Troškūnai | Panemunė
Ukrainan jalkapalloliiga

| Ukrainan Valioliiga |
| --- | --- |
 Meneillään oleva kausi Ukrainan Valioliigan kausi 2024–2025 
Laji:  jalkapallo
Maa(t):  Ukraina
Perustettu:  1992
Toimitusjohtaja:  Vitali Danilov
Joukkueita:  16
Hallitseva mestari:  Šah’tar Donetsk (15)
Eniten mestaruuksia:  Dynamo Kiova (16)
Sarjataso:  1
Aiheesta muualla
fpl.ua
Ukrainan jalkapalloliiga (ukr. Прем'єр-ліга, Premjer-liha, suomeksi yleensä vain Ukrainan liiga) on Ukrainan jalkapallon pääsarja. Se on myös alempia sarjatasoja, kaikkiaan 67 seuraa ja 78 joukkuetta käsittävän Ukrainan jalkapallon ammattilaisliigan (ukr. Професіональна футбольна ліга України, Profesionalna futbolna liha Ukrajiny) korkein taso. Aikaisemmin liigan järjesti Ukrainan jalkapalloliitto. Liigaa on pelattu heti Ukrainan itsenäistymisestä lähtien.
Ukrainan jalkapalloliiga on tasoltaan hyvää eurooppalaista keskitasoa. Sarja sijoittui UEFA:n maapistevertailussa sijalle 18. ajanjaksolla 2020–2024.
Sarjajärjestelmä

Sarjassa pelaa 16 joukkuetta, joista kauden päätteeksi kaksi heikoimmin sijoittunutta putoaa ykkösliigaan, mistä nousee kaksi parasta tilalle.
Kauden aikana joukkueet kohtaavat toisensa kahdesti, kerran kotona ja kerran vieraissa, minkä johdosta kullekin joukkueelle kertyy 30 ottelua kauteen. Sarjakausi alkaa heinäkuun puolivälin vaiheilla ja kestää toukokuun loppuun tai kesäkuun puoliväliin. 15 ottelukierroksen jälkeen on kolmen kuukauden talvitauko, joka kestää joulukuulta maaliskuulle. Sarjan ensimmäinen kausi 1992 kesti vain puoli vuotta, kun Neuvostoliiton mestaruussarjan viimeinen kausi kesti elokuulle, mutta Ukrainan jalkapalloliitto päätti siirtyä ns. eurooppalaiseen pelirytmiin. Ensimmäisellä kaudella 20 joukkuetta jaettiin kahteen lohkoon ja mestaruus ratkaistiin lohkovoittajien kesken. Sittemmin pelisysteemi muutettiin nykyisenkaltaiseksi ja joukkuemäärä on vaihdellut 14 ja 18 välillä. Kaudella 2005–2006 astui voimaan ns. kultaisen ottelun sääntö, eli mikäli kaksi kärkijoukkuetta on kauden päätteeksi tasapisteissä, pelaavat he keskenään mestaruusottelun. Sääntöä jouduttiinkin käyttämään heti sen ensimmäisellä kaudella kun Dynamo Kiova ja Šah’tar Donetsk päätyivät tasapisteisiin. Šah’tar voitti ottelun jatkoaikamaalilla 2–1.
Joukkueet kaudella 2024–2025

| --- | --- |
 Dynamo Kiova  Inhulets Petrove  FK Karpaty Lviv  Kolos Kovalivka  Kryvbas Kryvyi Rih  Livyi bereh Kiova  LNZ Tšerkasy  Obolon Kiova :  Oleksandrija  Polissja Žytomyr  Ruh’ Lviv  Šah’tar Donetsk  Tšornomorets Odessa  Veres Rivne  Vorskla Pultava  Zorja Luhansk
Kap Verden kansalaisuus

Kap Verden passi, jota maan kansalaiset voivat hakea
Kap Verden kansalaisuus on laillinen suhde yksittäisen henkilön ja Kap Verden tasavallan välillä. Maassa noudatetaan sekaisin sekä ius sanguinis- että ius soli -periaatetta.
Kansalaisuuden saaminen syntymällä

Syntyperäisiä kapverdelaisia ovat sellaiset henkilöt, jotka täyttävät vähintään yhden seuraavista ehdoista:
vähintään toinen lapsen vanhemmista on asunut laillisella oleskeluluvalla Kap Verdella vähintään 5 vuotta
lapsen vanhemmista tai isovanhemmista vähintään yhdellä on ollut Kap Verden kansalaisuus
löytölapset ja orvot, jotka on löydetty Kap Verden alueelta, ja joiden vanhemmista tai kansalaisuudesta ei ole varmuutta
Kap Verden alueella syntyneet henkilöt, jotka ilman Kap Verden kansalaisuutta jäisivät valtiottomiksi
Kansalaisuuden saaminen hakemuksella

Hakemuksen perusteella Kap Verden kansalaisuuden voi saada sellainen henkilö, joka täyttää seuraavat ehdot:
on asunut maassa vakituisesti väh. 5 vuotta
on täysi-ikäinen
on todettu hyvämaineiseksi
ei ole vajaavaltainen ja pystyy elättämään itsensä
Vaadittua asumisaikaa voidaan lyhentää ja muitakin ehtoja poistaa, mikäli henkilö on etniseltä taustaltaan kapverdeläinen tai kykenee tekemään kehittämään maata esim. investoimalla ja luomalla työpaikkoja.
Kaksoiskansalaisuus ja kansalaisuuden menettäminen

Kap Verde sallii kaksoiskansalaisuuden, eivätkä kapverdelaiset, jotka ottavat vastaan toisen maan kansalaisuuden, menetä alkuperäistä kansalaisuuttaan. Kap Verden kansalaiset ovat myös ECOWAS:n kansalaisia, ja mm. nauttivat liikkumisenvapaudesta jäsenmaiden sisällä.
Syntyperäisiltä kapverdelaisilta ei lain mukaan voida poistaa Kap Verden kansalaisuutta.
Radio Birdman

| Radio Birdman |
| --- | --- |
 Radio Birdman yhtyeen laulaja Rob Younger
Tiedot
Toiminnassa:  1974–1978, 1996–2008 2014–
Tyylilaji:  Punk rock, indie rock, garage rock, protopunk, surf rock
Kotipaikka:   Sydney, Australia
Laulukieli:  englanti
Entiset jäsenet:  Rob Younger Deniz Tek Chris Masuak Jim Dickson Phillip Hoyle Russell Hopkinson Warwick Gilbert Ron Keeley
Levy-yhtiö:  Sire Records, 1976–1978   Crying Sun Records, 1996–  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Radio Birdman on australialainen rockyhtye, joka perustettiin Sydneyssä vuonna 1974. Yhtyeen perustivat Deniz Tek ja Rob Younger ja, se oli yksi ensimmäisistä punk-yhtyeistä Australiassa. Yhtye vaikutti suuresti Australian indie rockin syntyyn 1980-luvulla. Vuonna 1978 yhtye hajosi ja jäsenet lähtivät eri projekteihin. Yhtye teki kuitenkin comebackin vuonna 1996 ja uudestaan vuonna 2014.
Diskografia > Studioalbumit

Burn My Eye (1976)
Radios Appear (1977)
Living Eyes (1981)
Alone in the Endzone (1981)
Zeno Beach (2006)
Diskografia > Livealbumit

More Fun! (1988)
Ready to Burn (1996)
Ritualism 	(1996)
Radios On! Ritualism - The Reunion 1996 (bootleg) 	(1997)
Murder City Nights (bootleg) (1976)
Surfin' at 2JJJ (bootleg) (1976)
Live In Texas (2011)
Live at Paddington Town Hall (2015)
Diskografia > Kokoelmat

Eureka Birdman (bootleg) (1977)
Rock'n'Roll War 1976-1978 (bootleg) (1978)
Soldiers of Rock'n'Roll: An Audio Documentary of Radio Birdman (1982)
Under the Ashes (1988)
Live in Sydney, 1976 (bootleg) (1990)
The EPs (1992)
Rock'n'Roll War 1976-1978 (bootleg) (1998)
The Essential Radio Birdman (2001)
Living Eyes/More Fun CD (2005)
Radio Birdman Box Set (2014)
Diskografia > Singlet

New Race/TV Eye (1977)
Aloha Steve and Danno/Anglo Girl Desire (1978)
What Gives?/Anglo Girl Desire (1978)
Alone in the Endzone/Breaks My Heart (1981)
Hungry Cannibals/Rock Bottom (2006)
Zeno Beach/Subterfuge (2007)
Buried and Dead/Ballad of Dwight Fry (2016)
Aiheesta muualla

Yhtyeen virallinen sivusto
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi
Amblin Entertainment

| Amblin Entertainment |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  tytäryhtiö
Perustettu:  1980
Perustaja:  Steven Spielberg Kathleen Kennedy Frank Marshall
Avainhenkilöt:  Steven Spielberg Kathleen Kennedy Frank Marshall
Kotipaikka:  Universal City, Kalifornia, Yhdysvallat
Toiminta-alue:  elokuvanteko
Toimiala:  elokuvastudio televisio
Tuotteet:  elokuvat
Emoyhtiö:  Amblin Partners
Omistaja:  The Amblin Group (41%) Participant Media (37%) Reliance Entertainment (20%) Entertainment One (2%) Alibaba Pictures (vähemmistöomistaja) NBCUniversal (vähemmistöomistaja)
Kotisivu:  https://amblin.com/
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Amblin Entertainment on yhdysvaltalainen elokuva- ja televisiotuotantoyhtiö. Sen on perustanut vuonna 1980 ohjaaja ja tuottaja Steven Spielberg yhdessä tuottajien Kathleen Kennedy ja Frank Marshall kanssa.
Yrityksestä omistaa vähemmistöosuuden kiinalaisen Alibaban perustaja Jack Ma.
Yhtiöllä oli tytäryhtiö Amblin Imaging, joka suljettiin 1990-luvun puolivälissä.tarvitaan parempi lähde
Amblin Imaging työskenteli sarjoihin kuten Seaquest DSV ja Star Trek-tuotesarja.
Tuotantoa

Araknofobia
Arkajalat
Boom Blox Bash Party
Cape Fear
E.T.
Indiana Jones and the Dial of Destiny
Jurassic Park
Jurassic Park III
Jurassic World
Jurassic World: Dominion
Jurassic World: Kaatunut valtakunta
Kadonnut maailma – Jurassic Park
Lincoln
Maa aikojen alussa
Monsteritalo
Ota kiinni jos saat
Paluu tulevaisuuteen (animaatiosarja)
Paluu tulevaisuuteen
Paluu tulevaisuuteen II
Paluu tulevaisuuteen III
Pelastakaa sotamies Ryan
Ready Player One
Schindlerin lista
Super 8
Terminaali
Tintin seikkailut: Yksisarvisen salaisuus
Tiny Toons
Amblinilla oli vuosina 1989–1997 oma animaatiostudio Amblimation, joka tuotti kolme animaatioelokuvaa: Fievel matkalla villiin länteen, Dinot New Yorkissa ja Balto.
Aiheesta muualla

Amblin Entertainment Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Op:l Bastards

| Op:l Bastards |
| --- | --- |
 Op:l Bastards Flow-festivaaleilla vuonna 2007.
Tiedot
Toiminnassa:  1996– 
Tyylilaji:  elektro
Kotipaikka:  Helsinki, Suomi
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  T. A. Kaukolampi, laulu, syntetisaattori   Vilunki 3000, kitara, syntetisaattori   Tuomo Puranen, basso, syntetisaattori  
Levy-yhtiö:  Jupiter, 2007–   Form & Function, 2000–2002   Cool Globe Agency, 1999–2002   Bootsound America, 1998  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Op:l Bastards on suomalainen elektronisen musiikin yhtye, jonka perustivat vuonna 1996 Timo Kaukolampi ja Mikko Viljakainen (Vilunki 3000). Myöhemmin yhtyeeseen liittyi Tuomo Puranen. Kaukolampi ja Viljakainen olivat aiemmin soittaneet garage rock -yhtyeessä nimeltä Larry and the Lefthanded.
Yhtyeen alkuperäinen nimi oli Opel Bastards, mutta Opel vaati tavaramerkkinsä takia siihen muutoksen. Op:l Bastards lopetti toimintansa vuonna 2002 sen jälkeen, kun heidän levy-yhtiönsä Cool Globe Agencyn kanssa oli tullut kiistaa. Ryhmä teki jälkeenpäin vielä joitakin äänitteitä ja live-esiintymisiä Kilogram-nimellä.
Op:l Bastards teki paluun vuonna 2007 Flow-festivaaleilla Helsingissä, ja The Job julkaistiin uudelleen remasteroituna yhtyeen omalla Lefta-levymerkillä, jakelijana toimii Jupiter. Albumilla on lisäksi neljä kappaletta, jotka on aiemmin julkaistu ainoastaan singleillä.
Vuonna 2009 yhtye julkaisi toisen albuminsa.
Diskografia > Albumit

The Job (Form & Function 2001)
The Job (remasteroituna lisäkappaleilla, Lefta/Jupiter 2007)
II (Iron-Magnesium Records 2009)
Diskografia > Singlet ja EP:t

Opel Bastards (Bootsound America 1998)
Sagittarius (Cool Globe Agency 1999)
Spraybeat (Rex Records 1999)
Funking (Form & Function 2000)
Scorpius (Form & Function 2000)
Don't Bring Me Down (Form & Function 2001)
Sagittarius 3 (Cool Globe Agency 2002)
Sagittarius III (Form & Function 2002)
Aiheesta muualla

Op:l Bastards Myspacessa (englanniksi)
Diskografia Discogs.com-sivustolla (englanniksi)
Ministeripresidentti (Saksa)

Ministeripresidentti (saks. Ministerpräsident, kun kyse on miespuolisesta viranhaltijasta, ja Ministerpräsidentin, kun naispuolisesta) on Saksan osavaltioiden hallitusten johtajista käytetty nimitys, jota monissa muissa maissa vastaa termi pääministeri. Termi on käytössä kaikissa muissa Saksan osavaltioissa paitsi kaupunkiosavaltioissa Berliinissä, Bremenissä ja Hampurissa, joiden hallituksia johtaa pormestari.
Ministeripresidentti

Ministeripresidentti on nimike, jota käytetään hallituksen johtajasta joissakin Euroopan maissa. Nimike vastaa pääministeriä, ja sitä käytetään Saksan osavaltioiden pääministereistä sekä Belgiassa ja  Unkarissa.
Pekka Lundmark

| Pekka Lundmark |
| --- | --- |
 Lundmark energia-alan konferenssissa vuonna 2017.
Henkilötiedot
Syntynyt: 9. joulukuuta 1963 (ikä 61) Espoo
Muut tiedot
Yritys:  Nokia
Asema:  Toimitusjohtaja
Pekka Ilmari Lundmark (s. 9. joulukuuta 1963 Espoo) on suomalainen yritysjohtaja. Hän on toiminut Nokian toimitusjohtajana vuodesta 2020. Lundmark oli Fortumin toimitusjohtaja vuosina 2015–2020.