Venäjän maantiede
Fyysinen maantiede > Topografia

Venäjä voidaan jakaa topografisesti kahteen osaan, joiden rajana on Jeniseijoki. Sen länsipuoli, joka on noin kaksi viidesosaa maan pinta-alasta, on pääasiassa matalaa tasankoa, jota rikkovat matalat kukkulat ja ylätasangot. Sen sijaan joen itäpuolella maa on pääasiallisesti vuoristoista. Venäjältä voidaan erottaa kuusi topografista aluetta, joista kolme on maan länsipuolella.
Pienin Venäjän topografisista alueista on Kuolan-Karjalan alue, joka sijaitsee maan luoteisosassa Suomen ja Vienanmeren välissä. Alue on pääasiassa matalaa tasankoa, jossa vuorottelevat kukkulat ja laaksot, joita peittävät järvet ja suoalueet. Karjalan korkein kohta on 578 metriä, Kuolan niemimaalla Hiipinätunturit kohoavat noin 1 200 metriin.
Läntinen Venäjä kuuluu pääasiassa Itä-Euroopan tasankoon, joka on maailman suurimpia alankoalueita. Se levittäytyy Venäjän länsirajalta Uralvuorille ja Pohjoiselta jäämereltä Kaukasukselle. Noin puolet alueesta on alankoa, ja korkein kohta sijaitsee Moskovan pohjoispuolella Valdain ylängöllä 343 metrissä. Moskovan eteläpuolella maastossa vuorottelevat jokilaaksot ja niitä erottavat kukkulat, kuten Keski-Venäjän ylänkö, joka erottaa Dneprin laakson Oka- ja Donjokien alueesta. Volgan itäpuolella leviää laaja Kaspian syvänkö, joka on matalimmillaan 25 metriä merenpinnan alapuolella. Itä-Euroopan tasanko ulottuu etelässä Kaukasuksen juurille. Vuorten harja muodostaa Venäjän rajan Georgian ja Azerbaidžanin kanssa. Venäjän puolella on 5 642 metriä korkea Elbrus, joka on Euroopan korkein vuori.
Itä-Euroopan tasangon itäisen rajan muodostaa Uralvuoristo, jota pidetään perinteisesti myös Euroopan ja Aasian rajana. Se on noin 2 100 kilometriä pitkä vuoristo, joka yltää Jäämereltä Kazakstanin rajalle. Uralin jatkeena on vielä Jäämerellä Novaja Zemljan saaristo. Ural on muodostunut monista rinnakkaisista vuorijonoista, jotka kohoavat yleensä 900–1 500 metrin korkeuteen. Selänteiden välistä kulkee useita solia. Uralin korkein huippu on 1 895 metriä korkea Narodnaja. Uralin itäpuolella alkaa noin 2,6 miljoonaa neliökilometriä laaja Länsi-Siperian alanko. Sen leveys Uralilta Jeniseille 1 900 kilometriä ja pituus Jäämereltä Altaille 2 400 kilometriä. Vain aivan alueen eteläisimmät osat kohoavat yli 200 metriin, kun jopa puolet alueesta on alle 100 metrin korkeudessa olevaa alankoa. Sitä peittävät laajat ruohotasangot ja maailman suurimpiin kuuluvat suot.
Jenisen ja Lenajoen välissä olevaa aluetta peittää laaja Keski-Siperian ylänkö. Se on muodostunut monista ylätasangoista, joita erottaa laaksot. Ylängön korkeus on keskimäärin 300–700 metriä. Sen pohjoisosissa on 1 700 metriin kohoava Putoranan laakio ja vielä sen pohjoispuolellakin hieman matalampi Byrrangavuoret Taimyrin niemimaalla. Etelässä ylänköä rajoittavat Sajan ja Baikalvuoristo.
Lisäksi Venäjän Siperian etelä- ja itäosissa on vuoristoalueita voidaan laskea yhtenäiseksi alueeksi, vaikka ne ovatkin erilaisia geologisilta taustoiltaan. Altaivuoret kohoavat Kazakstanin ja Mongolia rajalla. Sen itäpuolella on V:n muotoinen Sajan ja Baikaljärven siirrosalue, jossa on vuoristoja ja syviä rotkoja.
Järven itäpuolelta alkaa vuoristoseutu, joka ulottuu Tyynellemerelle saakka. Länsi-itäsuuntainen Stanavoivuoristo jakaa Siperian koillis- ja kaakkoisosat toisistaan. Siitä koilliseen haarautuu Džugdžurvuorina, joka jatkuu kohti Tšuktšien niemimaata Kolyman ylänkönä. Näistä luoteeseen haarautuvat Verhojansk- ja Tšerskivuoristot. Nämä erottavat Kamtšatkan niemimaan ja Kuriilien vuoristoista kapea Ohotanmereltä Beringinmerelle ulottuva alankoalue. Kamtšatkan alue alkaa Korjakkien vuoristolla ja Keskivuoristolla, jotka jatkuvat koillis–lounaissuuntaisilla vuoristoilla, joissa on paljon tulivuoria. Kljutševskaja sopka on 4 750 metriä korkea ja Venäjän kaukoidän korkein vuori. Tyynenmeren tulirenkaaseen kuuluvat vuoret jatkuvat Kuriilien saaristona.
Siperian kaakkoisosassa on muutamia vuoristoja, joista merkittävimmät ovat Badžalvuoristo ja Sihote-Alin. Sahalinin saaren erottaa mantereesta kapea Tatariansalmi.