stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Barys Astana
Joukkue

Tilanne 20. tammikuuta 2025.
| Maalivahdit> # | Maalivahdit>  | Maalivahdit> Pelaaja | Maalivahdit> Hanskakäsi | Maalivahdit> Sopimus | Maalivahdit> Syntymäpaikka |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | Nikita Bojarkin | L | 2028 | Karaganda, Kazakstan |
| 33 |  | Johan Mattsson | L | 2025 | Huddinge, Ruotsi |
| 43 |  | Andrei Šutov | L | 2027 | Öskemen, Kazakstan |
| Puolustajat> # | Puolustajat>  | Puolustajat> Pelaaja | Puolustajat> Kätisyys | Puolustajat> Sopimus | Puolustajat> Syntymäpaikka |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 15 |  | Aslan Žusupbekov | L | 2025 | Astana, Kazakstan |
| 25 |  | Danil Butenko | R | 2026 | Pavlodar, Kazakstan |
| 27 |  | Beibarys Orazov | R | 2025 |  |
| 32 |  | Ilja Hohlov | L | 2025 | Moskova, Venäjä |
| 58 |  | Tamirlan Gaitamirov | L | 2025 | Astana, Kazakstan |
| 71 |  | Samat Danijar | R | 2025 | Astana, Kazakstan |
| 87 |  | Adil Beketajev (A) | L | 2027 | Petropavl, Kazakstan |
| 93 |  | Viktor Antipin | L | 2025 | Öskemen, Kazakstan |
| Hyökkääjät> # | Hyökkääjät>  | Hyökkääjät> Pelaaja | Hyökkääjät> Kätisyys | Hyökkääjät> Paikka | Hyökkääjät> Sopimus | Hyökkääjät> Syntymäpaikka |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 7 |  | Anton Burdasov | L | OLH | 2025 | Tšeljabinsk, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto |
| 11 |  | Vsevolod Logvin | L | KH | 2026 |  |
| 13 |  | Dinmukhamed Kaijržan | R | H | 2026 | Almaty, Kazakstan |
| 17 |  | Alihan Omirbekov | L | KH | 2026 | Sätbajev, Kazakstan |
| 20 |  | Stanislav Botšarov | L | OLH | 2025 | Habarovsk, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto |
| 22 |  | Kirill Panjukov | R | LH | 2025 | Astana, Kazakstan |
| 23 |  | Maksim Muhametov | L | KH | 2026 | Öskemen, Kazakstan |
| 48 |  | Roman Startšenko (C) | L | OLH | 2025 | Ust-Kamenogorsk, Kazakstanin SNT, Neuvostoliitto |
| 70 |  | Semjon Simonov | L | LH | 2025 |  |
| 72 |  | Nikita Setdikov | L | OLH | 2025 | Moskova, Venäjä |
| 74 |  | Ruslan Ospanov | L | LH | 2025 | Öskemen, Kazakstan |
| 77 |  | Ansar Šaikhmeddenov | L | KH | 2025 | Uralsk, Kazakstan |
| 79 |  | Mihail Rahmanov | L | OLH | 2025 | Öskemen, Kazakstan |
| 81 |  | Batyrlan Muratov | R | OLH | 2025 | Astana, Kazakstan |
| 84 |  | Kirill Savitski (A) | L | VLH | 2025 | Öskemen, Kazakstan |
| 86 |  | Abai Mangisbajev | L | H | 2025 | Ekibastuz, Kazakstan |
| 88 |  | Damir Žafjarov (A) | L | LH | 2025 | Moskova, Venäjä |
| 89 |  | Ivan Nikolišin | L | KH | 2026 | Hartford, Connecticut, Yhdysvallat |
| 96 |  | Alihan Asetov | L | OLH | 2025 | Öskemen, Kazakstan |
Joukkue > Joukkueenjohto

Päävalmentaja: Galim Mambetalijev
Apuvalmentaja: Jevgeni Koroljov
Apuvalmentaja: Jerlan Sagimbajev
Maalivahtivalmentaja: Oleg Romaško
Videovalmentaja: Sergei Tambulov
Fysiikkavalmentaja: Kirill Legtšakov
Huoltopäällikkö: Rustem Bikbusunov
Puheenjohtaja: Boris Ivanistšev
Lähde: EliteProspects
Joukkueen sisäinen kaikkien aikojen pistepörssi

| Sijoitus | Pelaaja | Ottelut | Maalit | Syötöt | Pisteet | Jäähyt | +/- |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Brandon Bochenski | 412 | 169 | 233 | 406 | 333 | 83 |
| 2 |  Kevin Dallman | 483 | 115 | 233 | 348 | 452 | 23 |
| 3 |  Nigel Dawes | 377 | 196 | 147 | 343 | 201 | 62 |
| 4 |  Roman Startšenko | 598 | 178 | 149 | 326 | 283 | -14 |
| 5 |  Dustin Boyd | 394 | 116 | 129 | 245 | 180 | 45 |
| 6 |  Talgat Žailauov | 439 | 94 | 122 | 216 | 191 | -6 |
| 7 |  Vadim Krasnoslobodtsev | 307 | 65 | 92 | 157 | 192 | 19 |
| 8 |  Andrei Gavrilin | 346 | 49 | 100 | 149 | 234 | 13 |
| 9 |  Roman Savtšenko | 444 | 45 | 77 | 122 | 308 | -10 |
| 10 |  Maksim Spiridonov | 152 | 54 | 64 | 118 | 136 | 2 |
Index Ventures

| Index Ventures |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  Yksityinen
Perustettu:  1996
Kotipaikka:   Geneve
Toimiala:  Venture capital- ja kasvurahoitus
Henkilöstö:  25+
Kotisivu:  www.indexventures.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Index Ventures on eurooppalainen pääomasijoitusyhtiö, joka toimii venture capital -rahoittajana. Yhtiön päämaja on Genevessä, Sveitsissä. Se hallinnoi noin 1,5 miljardin euron sijoitusomaisuutta. Yhtiö on kerännyt perustamisensa jälkeen viisi venture-rahastoa ja yhden kasvurahaston.
Index Ventures sijoittaa pääasiassa tieto- ja viestintäteknologia- ja biotekniikkayrityksiin Euroopassa ja Israelissa. Sen menestyksekkäimmät sijoitukset ovat Betfair, Skype ja MySQL.
Vuonna 2007 yrityksen osakas Daniel Rimer nimettiin Forbesin Midas List -rankingissa maailman 25 parhaan venture capital -kaupantekijän joukkoon. Hän on yksi Index Venturesia pyörittävästä Rimerin veljesnelikosta.
Sijoituksia

Betfair
Joost
Last.fm
MySQL
Skype
Stardoll
Trolltech/Qt Software
Zend Technologies
Aiheesta muualla

Index Ventures (englanniksi)
Index Ventures Buys When Everyone Else Is Selling (Arkistoitu – Internet Archive) ArcticStartup, 9.3.2009. (englanniksi)
Hakamäentie

| Hakamäentie> Skogsbackavägen |
| --- | --- |
 Ilmalan liittymä
Tieluokka:  katu
Omistaja:  Helsingin kaupunki
Pituus:  2,6 km
Alkupiste:  Käpylä
Päätepiste:  Ruskeasuo (2,6 km)
Kaistaluku:  vähintään 4
Katso myös:  Hakamäentie Commonsissa
Hakamäentie (ruots. Skogsbackavägen) on Helsingissä sijaitseva katu, joka on ensisijaisesti liikenteen poikittaisyhteys Helsinginniemen pohjoisten kaupunginosien välillä. Se on ainoa toteutettu osa Pasilanväylää, jonka rakentamisesta on sittemmin luovuttu. Aiemmin Hakamäentie toimi valtion seututienä, ja vuoteen 2024 asti sen virallinen nimi oli Seututie 100. Asemakaavamuutoksen myötä Hakamäentie muuttui kaduksi ja sen omistus sekä ylläpito siirtyivät valtiolta Helsingin kaupungille.
Hakamäentie johtaa Käpylästä Pasilan halki Haagaan. Idässä sen jatkeena on Vanhaankaupunkiin ja Lahdenväylälle johtava Koskelantie. Hakamäentien länsipäässä on Vihdintielle johtava tunneli ja eritasoliittymä, johon Helsingin keskustasta pohjoiseen johtava Mannerheimintie päättyy ja josta alkavat myös Hämeenlinnanväylä (valtatie 3) pohjoiseen ja Vihdintie (seututie 120) länteen.  Hakamäentien varrella on joukko siltoja, jotka ylittävät pääradan, rantaradan ja siitä erkanevan, Ilmalan huoltoratapihalle johtavan radan. Tie ylittää siltaa pitkin myös Helsingin keskuspuistossa olevan laakson ja siellä kulkevat ulkoilutiet. Hakamäentie kulkee muun muassa Helsinki-hallin ja Ilmalan rautatieaseman ohi.
Hakamäentiellä on pääosin kolme autokaistaa suuntaansa, ja nopeusrajoitus on 60 kilometriä tunnissa. Jalankulun ja pyöräilyn väylä on joillakin osuuksilla vain tien pohjoisreunassa. Hakamäentien liikennemäärä on noin 35 000–45 000 ajoneuvoa vuorokaudessa.
Historia

Hakamäentie valmistui alun perin kaksikaistaisena tienä vuonna 1976, mutta jo sen suunnitteluvaiheessa varauduttiin siihen, että tie tultaisiin myöhemmin leventämään nelikaistaiseksi. Vuonna 1979 päätettiin määrätä Hakamäentien kanssa risteävä Veturitie väistämisvelvolliseksi, jotta Hakamäentielle saadaan etuajo-oikeus. 1980-luvun puolivälissä Hakamäentien liikennemääräksi oli laskettu hieman yli 24 000 ajoneuvoa vuorokaudessa, ja sen todettiin olevan ruuhka-aikojen sijaan ”täynnä autoja koko päivän”. Näihin aikoihin alettiin visioimaan Turunväylän ja Lahdenväylän yhdistävää poikittaisyhteyttä, jota kutsuttiin muun muassa nimillä Kehä 0, Pasilan orsi ja Pasilanväylä. 600 miljoonan markan arvioitua hintaa kuitenkin pidettiin jo alkuun mahdollisesti liian kalliina.
Historia > Pasilanväylä

Pasilanväylä oli Helsingin pohjoisen kantakaupungin poikki suunniteltu moottoritiemäinen väylä, joka olisi yhdistänyt Turunväylän ja Lahdenväylän. Pasilanväylän viimeinen yleissuunnitelma valmistui vuonna 1992. Suunnitelmassa Hakamäentie olisi muodostanut siitä osan. Hakamäentien lopullinen, alkuperäisiä suunnitelmia kevyempi toteutus ei kuitenkaan kaikilta osin tukenut yleissuunnitelman mukaista ratkaisua. Muu osa suunnitellusta tiestä olisi kulkenut suurimmaksi osaksi tunneleissa. Hanke sisälsi kolme tunnelia ja Hermannin rantatien jatkeen tunnelissa tielle asti, jolloin se olisi ristennyt eri tasossa tunnelissa Pasilanväylän kanssa.
Pasilanväylän toteuttamisen yhteyteen suunniteltiin myös Tuusulanväylän alkukohdan siirtämistä Mäkelänkadun päästä Veturitielle. Hankkeiden yhteiskustannuksiksi arvioitiin useita satoja miljoonia euroja ja ne olisivat mahdollistaneet liikennemäärien kasvun kymmenillä tuhansilla ajoneuvoilla vuorokaudessa. Ympäröivän katuverkon, kuten muun muassa Mäkelänkadun liikennemäärät olisivat liikennesimulaatioiden mukaan säilyneet jotakuinkin entisellään, ellei niiden välityskykyä olisi laskettu esimerkiksi kaistoja poistamalla. Turunväylän tunnelointi väylän länsipäässä olisi saattanut mahdollistaa uutta rakentamista.lähde?
Historia > 2000-luvun laajennus

Vuonna 2006 alkaneen mittavan laajennushankkeen aikana tietä levennettiin 2+2/3+3-kaistaiseksi eritasoliittymillä sekä osin joukkoliikennekaistoilla varustetuksi tieksi kolmen kilometrin matkalta Lapinmäentien ja Vihdintien risteyksestä Mäkelänkadulle. Meluvalleja ja aitoja rakennettiin noin 3 kilometriä. Hankkeen tarkoituksena oli lisätä väylän välityskykyä ja parantaa liikenneturvallisuutta. Tien kaikki risteykset eli Mannerheimintien, Ilmalan, Veturitien ja Ratapihantien tasoliittymät muutettiin eritasoliittymiksi. Mannerheimintien alittava Hakamäentien länsipään 320 metriä pitkä tunneli Ruskeasuon bussivarikon kohdalla avattiin liikenteelle 2. kesäkuuta 2009, ja uudistettu Hakamäentie valmistui kokonaisuudessaan samana vuonna 23. syyskuuta. Rakennustyöt maksoivat noin sata miljoonaa euroa, josta Helsingin kaupunki maksoi kolmanneksen ja valtio kaksi kolmasosaa.
Korkeasta hinnastaan huolimatta tien leventäminen ei tuonut helpotusta tietä vaivanneisiin ruuhkiin, vaan paikoitellen jopa pahensi niitä entisestään. Hakamäentietä levennettäessä oli sen ruuhkautuminen molemmista päistään ennakoitavissa. On kuitenkin hankalaa arvioida, kuinka suurelta osin ympäröivän katuverkon ongelmat johtuvat Hakamäentien suurentuneesta välityskyvystä ja siitä aiheutuneesta lähiympäristön liikenteen kasvusta. Jos noin 500 miljoonaa euroa maksavat tien laajennokset olisi toteutettu alustavien suunnitelmien pohjalta, vuonna 2035 tiellä olisi ennustuksien mukaan kulkenut lähes 100 000 autoa vuorokaudessa.
Historia > Muutos takaisin kaduksi

Viimeistään 2020-luvulla Pasilanväylän rakentamisesta ollaan kokonaan luovuttu, sillä Väylävirastolla ei ole enää tieverkostollista intressiä yhdistää Turun- ja Lahdenväyliä Helsingin kantakaupungin alueella, eikä yksityisautoilun edistäminen moottoritiemäisillä väylillä ole Helsingin yleiskaavan tavoitteiden mukaista. Hakamäentielle laadittiin kaupungin ja Väyläviraston aiesopimuksen pohjalta vuonna 2023 asemakaavamuutos, joka muuttaa Hakamäentien yleisestä seututiestä kaupungin kaduksi. Asemakaava muuttaa ainoastaan Hakamäentien statuksen, eikä siten sisällä liikenteellisiä muutoksia. Kadun ylläpitokustannukset kaupungille kasvavat arviolta 1,1 miljoonaa euroa vuodessa.
Helsingin kaupunkiympäristölautakunta hyväksyi asemakaavamuutoksen 24. syyskuuta 2024, ja se astui virallisesti voimaan 14. marraskuuta samana vuonna.
Kuvia

Kivihaan tunnelin rakennustyömaa vuonna 2008.
Kivihaan tunneli syyskuussa 2009.
Eritasojärjestelyt silloisen Hartwall-areenan tienoilla vuonna 2010.
Seututienä vuoteen 2024 asti toimineen Hakamäentien numerokyltti.
Vanha kaksikaistainen Hakamäentie vuonna 1987.
Ilmalan liittymästä rakennetaan eritasoliittymää elokuussa 2007.
Puukko

Kainuun Puukon valmistama perinteinen Tommi-puukko, jossa on 95 millimetriä pitkä terä.
Puukko on yksiteräinen varsinaisesti työkaluna käytettävä veitsi, jonka kara on upotettu noin terän pituiseen päähän. Erotukseksi muista veitsistä suomalaisen puukon yhteydessä karaa kutsutaan ruodoksi ja päätä tavallisesti kahvaksi. Ilmaus yksiteräinen kertoo, että terän toinen reuna on teroittamaton erotukseksi esimerkiksi tikarista.
Puukolla veistetään ja vuollaan, kairataan ja kaiverretaan, nyljetään riistaeläimiä ja perataan kalaa, paloitellaan saalista. Taitava käyttäjä tuottaa sillä kauniisti leikattuja käyttöesineitä, morsiuslahjojakin. Retkeilijä voi puukkonsa avulla muun muassa rakentaa tarvittaessa yöpymissuojan, sytyttää nuotion, ruokailla ja päästä ylös avannosta.
Puukko on esimerkiksi rakennusmiesten, puuseppien ja eränkävijöiden suosima työkalu. Puukkoa käytetään myös teräaseena ja se on nykyisin myös keräilyesine.
Puukko-nimen etymologia

Sanan ”puukko” alkuperä on selitetty kahdellakin tavalla. Suomen kieleen pohjautuva selitys viittaa sanojen suu → suukko  kehitykseen, jolloin sanasta puu olisi tullut ajan myötä puukko. Toinen selitys liittyy saksalaiseen alkuperään. Ala-saksilainen sana pook, joka tarkoittaa kauppiaiden käyttämää tikaria, olisi otettu Suomessa käyttöön ja annettu suomalaiselle yleistyökalulle.
Terminä puukko tarkoittaa lähes aina puukahvaista veistä, vaikka kahvamateriaaleja on monia, kuten tuohi, muovi, sarvi tai luu. Suomessa puu on ollut kaikkein yleisin. Saamelaispuukkojen kahvat on perinteisesti valmistettu poronsarvesta.
Puukon rakenne ja osien nimitykset

Puukko koostuu vähimmillään terästä, terään kiinteästi kuuluvasta ruodosta ja kahvasta.
Puukon helassa tai kahvassa voi olla muotoilu, jota kutsutaan väistiksi, väistimeksi tai murteissa fästiksi, ja joka estää pistäessä tai leikattaessa sormea joutumasta terään. Väistin voi hankaloittaa vuolemista.
Puukon osat:
Terä, jonka osina
Kahva (tai puukon pää), jonka osina
Tupen osat:
Tuppi, jonka osina
Puukkotyyppejä ja -malleja > Yleinen jaottelu

Puhekielessä on puukolle muodostunut useita lähinnä tyypillistä käyttöä kuvaavia nimityksiä, kuten metsästyspuukko, kalapuukko ja niin edelleen. Nämä eivät useinkaan ole tarkkoja ja vakiintuneita määritelmiä. Esimerkiksi yleispuukko, on yleisesti käytetty nimitys, kun tarkoitetaan tavallista puukkoa.
Toinen esimerkki on nimitys kalapuukko. Sellainen saattaa olla varta vasten tehty kalastuskäyttöön, jolloin sen materiaalit ja muotoilu tukevat kalojen avaamista ja jopa perkaamista. Usein kyseessä on vain tavallinen puukko, jota omistaja käyttää kalastaessaan ja kutsuu kalapuukoksi.
Puukkojen kaupallistumisen myötä on kauppoihin ilmestynyt lukematon määrä lähinnä metsästäjille ja kalastajille suunnattuja veitsiä, joita markkinoidaan puukkoina, vaikka ne muodoiltaan vastaavat enemmän pohjoisamerikkalaisia ja keskieurooppalaisia veitsiä kuin puukkoa.
Yleispuukko kts. puukko.
Vuolupuukko Tavallinen terävä sitkeän kovalla terällä varustettu puukko.
Nikkarinpuukko Joitakin tavanomaista kapea- ja lyhytteräisempiä vuolupuukkoja kutsutaan myös nikkarinpuukoiksi. Nimitys juontuu ruotsin kielen sanasta snickare, suomeksi puuseppä.
Metsästyspuukko tai -veitsi
Partiopuukko Eräitä Suomen Partiolaisten käyttämiä puukkomalleja kutsutaan partiopuukoiksi.
Kaksineuvoinen, kaksihelainen Etelä-Pohjanmaalla syntyi kahden puukon tuppi, jossa on tila niin suuremmalle lähinnä yleispuukolle ja pienemmälle niin sanotulle junkille.
Junki on lyhytperäinen puukko.
Puukkopistin on sotaväelle suunniteltu puukko joka toimii myös aseen pistimenä.
Puukkotyyppejä ja -malleja > Historiallisia malleja

Usein paikkakuntansa mukaan nimettyjä.
Rautalammin puukko
Vöyrin puukko
Tommi-puukko, eli Kainuun puukko
Puukkotyyppejä ja -malleja > Muita puukkotyyppejä

Lapinleuku tai lyhyemmin leuku (pohjoissaameksi stuorra niibi) on Lapissa nykyäänkin käytössä oleva isokokoinen, yleensä puukkoa pidempi, tupessa kannettava veitsi, jota käytetään vuolemisen ohella vesurin tapaan lyöntityökaluna esimerkiksi puun katkomiseen tai lihan ja ruhojen paloitteluun. Leukun teräkulma (teroituskulma) on tyypillisesti jyrkempi kuin puukon. Teräkulmasta ja koostaan johtuen leuku soveltuu puukkoa huonommin vuolemiseen.
Unna-niibas Vuolemista varten Lapissa on kehittynyt leukua pienempi puukko, jota kutsutaan saamen kielessä nimellä unna-niibas, "pieni puukko". Käyttöominaisuuksiensa ja muotoilunsa puolesta unna-niibas on puukon kaltainen.
Finski nož

Venäjällä kehitettiin 1900-luvun alussa suomalaisesta puukosta oma mallinsa, joka edelleen kutsutaan suomalaiseksi veitseksi (finski nož tai finka). Venäläinen malli eroaa suomalaisesta puukosta siten, että siinä on yleensä sormisuoja eli väistin, joka perinteisessä puukossa ei ole.
Suomalaisten puukkojen suosion ansiosta mitä tahansa suorateräistä ja viistoperäistä veistä alettiin kutsua ”suomalaiseksi”. Erityisesti ne olivat rikollisten suosiossa. Niinpä ”suomalaisten veitsien” valmistus ja myynti kiellettiin nimeltä mainiten Neuvostoliiton rikoslaissa vuonna 1935.
Suomalaisen veitsen pohjalta kehitettiin puna-armeijan käyttöön mallin vuonna 1940 tiedustelijan veitsi NR-40 ja armeijan veitsi NA-40, joiden eri mallit olivat Varsovan liiton joukkojen käytössä 1960-luvulle asti.
Kirjallisuus ja museot

Puukoista ovat kirjoittaneet kulttuurihistorian kannalta muun muassa Sakari Pälsi (teos Puukko) ja Jukka Kemppinen (teos Puukot). Timo Hyytinen on julkaissut aiheesta useita teoksia, ja Hyytiselle myönnettiin vuonna 1989 Tiedonjulkistamisen valtionpalkinto teoksesta Suuri puukkokirja.
Suomen Kansallismuseon puukkokokoelma on merkittävä. Kauhavalla, joka on puukkoteollisuuden perinteisiä keskuksia ja edelleen vahva puukkopitäjä, on puukkomuseo.
Kirjallisuutta

Hyytinen, Timo: Puukko: Käsikirja.  Jyväskylä:  Arma Fennica, 1999.  ISBN 951-98371-0-8
Hyytinen, Timo: Suuri puukkokirja.  Jyväskylä:  Arma Fennica, 1988.  ISBN 952-90016-2-2
Hyytinen, Timo: Suuri puukkokirja 2.  Jyväskylä:  Arma Fennica, 2005.  ISBN 951-98371-6-7
Kemppinen, Jukka: Puukot.  Helsinki:  Otava, 1976.  ISBN 951-1-02469-8
Pälsi, Sakari: Puukko.  (Näköispainos. 1. p. 1955)  Helsingissä:  Otava, 1998.  ISBN 951-1-15699-3
Nylund, Erik: Korupuukko.  Jyväskylä:  Arma Fennica, 2007.  ISBN 978-952-5687-04-0
Taisto Kuortti: Puukkosepän kirja.  Jyväskylä:  Arma Fennica, 2007.  ISBN 978-952-5687-02-6
Hyytinen, Timo: Leuku ja Lapin puukot.  Jyväskylä:  Arma Fennica, 2015.  ISBN 978-952-5687-26-2
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Puukko Wikimedia Commonsissa
Mora-puukko
Suomen Puukkoseura
Kauhavan terästä, Suomen Kuvalehti, 08.02.1930, nro 6, s. 20, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
"... eikä Kauhavan rauta ruostu ..." Kauhavan puukkoteollisuuden vaiheita, Hakkapeliitta, 22.12.1936, nro 51-52, s. 22, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Aiheesta muualla > Valmistajia

Iisakki Järvenpää Oy
Lapinpuukko
Marttiini
H.Roselli
Kainuun Puukko
Mora of Sweden (Arkistoitu – Internet Archive)
Puukon ja tupen osat nimityksineen.
Lapinleuku.
Ilmastovuosikertomus

Ilmastovuosikertomus on ympäristöministeriön vuosittain julkaisema raportti. Siinä kerrotaan tietoa Suomen kasvihuonekaasupäästöjen kehityksestä, ilmastopolitiikan toteutumisesta ja päästövähennystavoitteiden saavuttamisesta.
Ilmastovuosikertomus perustuu ilmastolakiin

Ilmastovuosikertomuksesta säädetään ilmastolaissa, joka on astunut voimaan vuonna 2015. Lain mukaan valtioneuvoston tulee toimittaa eduskunnalle kalenterivuosittain tiedot päästökehityksestä sekä keskipitkän aikavälin ilmastopolitiikan suunnitelman päästövähennystavoitteiden toteutumisesta. Politiikkatoimien toteutumista koskevat tiedot toimitetaan eduskunnalle joka toinen vuosi. Vuosikertomukseen sisällytään myös kerran vaalikaudessa tieto ilmastonmuutokseen sopeutumisen riittävyydestä ja tehokkuudesta sekä tarvittaessa hallinnonalakohtaisesta toteutumisesta. Lisäksi arvioidaan tarvetta uusille toimille, jotta asetetut tavoitteet saavutetaan.
Ilmastovuosikertomus 2019

Ensimmäinen ilmastovuosikertomus annettiin eduskunnalle kesäkuussa 2019. Siinä tarkasteltiin vuoden 2018 tilannetta, päästökaupan ulkopuolisten alojen eli taakanjakosektorin päästökehitystä sekä vuonna 2017 valmistuneen keskipitkän aikavälin ilmastopolitiikan suunnitelman toimeenpanoa.
Liikenteen osuus taakanjakosektorin kokonaispäästöistä oli vuonna 2017 38 prosenttia. Vuonna 2018 päästöt nousivat hieman edelliseen vuoteen verrattuna. Päästöjen vuosittaista vaihtelua selittää biopolttoaineiden osuuksien vaihtelut. Liikenteen päästöt ovat sektorikohtaisesti suurimpia, minkä vuoksi myös merkittävimmät päästövähennystoimet on kohdistettu liikennesektorille.
Maatalouden osuus taakanjakosektorin kokonaispäästöistä oli vuonna 2017 22 prosenttia. Vuonna 2018 maatalouden päästöt laskivat hieman edellisvuoteen verrattuna. Lasku johtui huonon satovuoden pienentämästä niittojäännöksestä sekä eläinmäärien laskusta.
Rakennusten erillislämmityksen osuus vuoden 2017 taakanjakosektorin kokonaispäästöistä oli 10 prosenttia. Rakennusten erillislämmityksen päästöt ovat olleet viime vuosina laskussa öljylämmityksen vähenemisen ja energiatehokkuuden paranemisen ansiosta.
Ilmastovuosikertomus 2020

Vuonna 2019 Suomen kasvihuonekaasupäästöt vähenivät edellisvuoteen verrattuna yhteensä kuusi prosenttia: päästökauppasektorilla 11 ja sen ulkopuolella kaksi prosenttia. Päästöjen vähentymisen taustalla oli fossiilisten polttoaineiden pienentynyt käyttö, kuten kivihiilen käytön lasku energiatuotannossa.
Maankäyttösektorin nettonielu vahvistui selvästi vuoteen 2018 verrattuna. Maankäyttösektori koostuu kuudesta maankäyttöluokasta: metsämaasta, viljelysmaasta, ruohikkoalueista, kosteikoista, rakennetusta alueesta ja muusta maasta. Nettonielu saadaan, kun lasketaan yhteen maankäyttösektorin eri luokkien päästöt ja nielut. Vuoden 2019 nettonieluihin vaikuttivat erityisesti puuston kasvu ja hakkuumäärien lasku.
Pikaennakkotietojen mukaan liikenteen päästöt laskivat vuonna 2019 kolme prosenttia edelliseen vuoteen verrattuna. Esimerkiksi biopolttoaineiden osuus sekä sähköautojen määrä kasvoivat. Toisaalta autokanta ei ole uusiutunut riittävän nopeasti ja myös ajettujen kilometrien määrä on lisääntynyt.
Maatalouden päästöt pysyivät lähes edellisen vuoden tasolla. Vuonna 2018 maatalouden osuus taakanjakosektorin kokonaispäästöistä oli 22 prosenttia. Uusia toimia maatalouden päästöjen vähentämiseksi selvitetään sekä EU:ssa että kansallisesti.
Rakennusten erillislämmityksen päästöt ovat olleet laskusuunnassa viime vuosina, mutta vuosittaista vaihtelua esiintyy muun muassa sään vuoksi. Rakennusten osalta merkittävä päästövähennys pyritään saavuttamaan biopolttoöljyn jakeluvelvoitteen avulla.
Sektorikohtaisten toimien lisäksi tarvitaan poikkileikkaavia toimia. Näitä ovat kuntien ilmastotyö, kulutukseen liittyvät toimet sekä julkiset hankinnat. Monet kunnat ovat aktivoituneet ilmastotyössä ja useat alueet ovat laatineet yhteisiä ilmasto-ohjelmia. Toisaalta kuntien väliset erot ovat suuria eivätkä Suomen kuntien päästöt ole kokonaisuudessaan vähentyneet merkittävästi. Julkisten hankintojen osalta suurimmat päästöt aiheutuivat lämmön ja sähkön hankinnoista, rakennuspalveluista, maa- ja vesirakenteiden korjaus- ja kunnossapitopalveluista sekä matkustus- ja kuljetuspalveluista.
Myös kulutusvalinnoilla on suuri merkitys päästöjen kannalta. Vuonna 2019 kulutuksen päästöt olivat 10,3 hiilidioksidin ekvivalenttitonnia vuodessa. Se on kaukana kestäväksi arvioidusta kulutuksesta, joka on vain 2,5 tonnia vuodessa.