stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Marlo Koponen
Saavutukset > Muita saavutuksia

Tanskan liigan hopeaa: 2016-17, 2017-18
Suomen Cup mestaruus: 2018, 2019, 2021
Håkan Hjerpe -palkinto: 2020-21
Mauri Härmä

Mauri Härmä vuonna 1967.
Mauri Härmä (oik. Mauri Salomaa; s. 9. toukokuuta 1946 Vaasa) on iskelmälaulaja, joka toimi Dallapé-orkesterin laulusolistina vuosina 1977–1982.
Härmä vietti lapsuutensa ja nuoruutensa Etelä-Pohjanmaan Kauhajoella asutustilallisen poikana harrastaen nuorena harmonikan soittoa. Hän osallistui 1960-luvun alussa yhteensä 12 iskelmälaulukilpailuun, joista voitti yhdeksän. Laulukilpailujen hyvästä menestyksestä sekä erään kilpailun tuomarina toimineen Olavi Virran kannustuksesta alkoi Härmän laulajan ura eri tanssiorkestereissa. Vuosina 1977–1978 hän opiskeli laulua Ture Aran oppilaana.
1960-luvun alkupuolella Mauri Härmä oli kauhajokelaisen Mauri Salon tangoyhtyeen solistina. Muutettuaan Helsinkiin vuonna 1966 hän pääsi Jorma Weneskosken orkesterin solistiksi. Härmä kierteli tuolloin myös muiden orkesterien vierailevana solistina ympäri maata. Weneskosken kanssa hän esiintyi usein ”Hämiksen tansseissa” (nykyisellä Tavastialla). Weneskoski keksi taiteilijanimen Mauri Härmä laulajan pohjalaisen syntyperän innoittamana.
1970-luvun alussa Härmä siirtyi solistiksi Rauno Eskelisen Helsinki-Humppaan, joka esiintyi usein Dipolin tanssi-illoissa. Orkesterin sovitukset olivat muun muassa Matti Viljasen tekemiä.
Vuosina 1977–1982 Härmä esiintyi Dallapé-orkesterin solistina Kalevi Korven jälkeen. Orkesterin johtajana toimi vielä tuolloin Eero Lauresalo (ent. Lindroos), joka oli ollut Dallapéssä vuodesta 1929 vastaten useista sen levytysten sovituksista.
Vuosien saatossa Härmälle kertyi runsaasti keikkamatkoja eri tanssiorkesterien kanssa. Esiintymispaikkoina olivat tanssilavojen lisäksi erilaiset nuoriso-, urheilu- ja seuraintalot sekä ravintolat. Härmä esiintyi näiden konserttien lisäksi muun muassa Yleisradion Lavalauantai-ohjelmassa sekä Niilo Tarvajärven Tervetuloa aamukahville -lähetyksissä. Hän oli Lappeenrannan humppafestivaalien vakioesiintyjä ja esiintyi myös kerran Helsingin juhlaviikkojen konsertissa.
Härmä on levyttänyt Unto Monosen tangot ”Kulta pikkuinen” ja ”Nuoruuden rakkaus”, ensin singleinä vuonna 1967 ja myöhemmin albumille Konkarit (PSO, 1979).
Mauri Härmän Dallapé-ajoista kerrotaan tarkemmin Tanssiorkesteri Dallapé -nimisessä kirjassa, jonka ovat toimittaneet Marko Tikka ja Toivo Tamminen.
Härmä työskenteli lauluharrastuksensa ohella rikostutkijana Helsingin poliisilaitoksen eri yksiköissä. Hän oli yli 20 vuotta rikoskomisariona Helsingin rikospoliisin murharyhmässä eli väkivaltarikosyksikössä, josta jäi eläkkeelle täysin palvelleena vuonna 2009. Härmä harrastaa nykyään vinyylilevyjen keräilyä kirpputoreja kierrellen. Härmä on julkaissut omakustanteena vuonna 2018 cd-singlen Kun sinua katselen ja Jäljet hiekassa sekä vuonna 2019 cd-singlen Kuinka saatoitkaan. Härmän urasta on tehty vuonna 2019 ja 2020 radio-ohjelmat Helsingin Lähiradiossa Petteri Pelkin ohjelma Mauri Härmä Laulava rikospoliisi sekä Radio Robin Hoodissa Liisa-Hellevi Rantasen ja Erkki Rantasen ohjelma Mauri Härmä Levytykset 1967-2019 osa I ja II
Mauro Baldi

| Mauro Baldi |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Kansalaisuus:   Italia
Formula 1 -ura
Aktiivivuodet:  1982–1985
Talli(t):  Arrows, Alfa Romeo, Spirit
Kilpailuja:  41
Maailman­mestaruuksia:  0
Voittoja:  0
Palkintosijoja:  0
Paalupaikkoja:  0
Nopeimpia kierroksia:  0
MM-pisteitä:  5
Ensimmäinen kilpailu:  Etelä-Afrikan GP 1982
Viimeinen kilpailu:  San Marinon GP 1985
Mauro Baldi (s. 31. tammikuuta 1954 Reggio Emilia, Italia) on entinen italialainen kilpa-autoilija. Hän on Le Mansin 24 tunnin ajon voittaja vuodelta 1994. Baldi kilpaili Formula 1 -sarjassa kausina 1982–1985 saavuttaen viisi MM-pistettä. 
Parhaimmillaan Baldi oli viides.
Ura > Alkuvaiheet

Baldi aloitti ajamalla Italian ja Euroopan Renault 5 -sarjoja, joissa hän voitti mestaruuden vuosina 1976-1977. Hän osoitti kuljettajan kykyjään myös Euroopan Formula 3 -sarjassa voittamalla vuonna 1980 sarjan Monacon GP:n ja vuotta myöhemmin mestaruuden kyseisessä sarjassa.
Ura > Formula 1

Baldi sai kilpakuljettajan paikan kaudeksi 1982 Arrowsin F1-tallista. Kauden aikana Baldi sijoittui kaksi kertaa kuudenneksi saavuttaen kaksi MM-pistettä. Kaudeksi 1983 hän siirtyi Alfa Romeolle. Kausi sujui pisteiden valossa hieman edelliskautta paremmin, kun hän saavutti 3 MM-pistettä ja sijoittui kuljettajien MM-sarjassa sijalle 16. Viimeiset vajaat kaksi kauttaan Baldi ajoi kilpailukyvyttömällä Spirit-tallin autolla saavuttamatta ainuttakaan MM-pistettä.
| Vuosi | Talli | Valmistaja | Moottori | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | Sija | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1982 | Arrows Racing Team | Arrows A4 | Cosworth V8 | RSA DNQ | BRA 10 | USW DNQ | SMR | BEL NC | MON DNQ | DET Kesk. | CAN 8 | NED 6 | GBR 9 | FRA Kesk. | GER Kesk. | AUT 6 | SUI DNQ |  | CPL 11 | 25. | 2 |
| 1982 | Arrows Racing Team | Arrows A5 | Cosworth V8 |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | ITA 12 |  | 25. | 2 |
| 1983 | Marlboro Team Alfa Romeo | Alfa Romeo 183T | Alfa Romeo V8 | BRA Kesk. | USW Kesk. | FRA Kesk. | SMR 10 | MON 6 | BEL Kesk. | DET 12 | CAN 10 | GBR 7 | GER Kesk. | AUT Kesk. | NED 5 | ITA Kesk. | EUR Kesk. | RSA Kesk. |  | 16. | 3 |
| 1984 | Spirit Racing | Spirit 101 | Hart S4 | BRA Kesk. | RSA 8 | BEL Kesk. | SMR 8 | FRA Kesk. | MON DNQ | CAN | DET | DAL | GBR | GER | AUT | NED | ITA | EUR 8 | POR 15 | NC | 0 |
| 1985 | Spirit Enterprises Ltd. | Spirit 101D | Hart S4 | BRA Kesk. | POR Kesk. | SMR Kesk. | MON | CAN | DET | FRA | GBR | GER | AUT | NED | ITA | BEL | EUR | RSA | AUS | NC | 0 |
Ura > Siirtyminen muihin sarjoihin

Baldi saavutti F1-uransa jälkeen parempaa menestystä muissa autourheilusarjoissa. Vuonna 1990 hän voitti Sauber-Mercedeksen -tallissa World Sports-Prototype -mestaruuden. Baldi osallistui Le Mansin 24 tunnin ajoihin vuosina 1984-86, 1988-89, 1991-94 sekä 1997-2000 ja voitti kilpailun vuonna 1994 yhdessä Yannick Dalmasin ja Hurley Haywoodin kanssa. Vuonna 1998 Baldi voitti Daytonan 24 tunnin ajon ja Sebringin 12 tunnin ajon yhdessä Arie Luyendykin ja Didier Theysin kanssa.
Marit Gaup Eira

| Marit Gaup Eira Šelgon Joreha Máret> Šelgon Joreha Máret.Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 13. heinäkuuta 1945 (ikä 79)
Kansalaisuus:  Norja
Vanhemmat:  Jørgen Johansen Gaup (1893–1960) Kristine Larsdatter Gaino (1904–1977)
Puoliso:  Mikkel Andersen Eira
Muusikko
Taiteilijanimi:  Marit Gaup Eira
Laulukielet:  pohjoissaame
Soittimet:  ääni
Palkinnot
 Áillohaš-musiikkipalkinto (2012) 
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Marit Gaup Eira eli pohjoissaameksi Šelgon Joreha Máret (s. 13. heinäkuuta 1945) on pohjoissaamelainen poronhoitaja, laulaja ja joikaaja. Hän on voittanut Sámi Grand Prix'n joikuosion kolme kertaa: vuosina 1993, 1997 ja 2003. Hän on myös tullut kolmanneksi samassa kilpailuluokassa kolme kertaa: vuosina 1996, 1998 ja 2002.
Elämäkerta

Kaksoset Marit Ragna Jørgensdatter Gaup (Šelgon Joreha Máret) ja Risten Sara Jørgensdatter Gaup (Šelgon Joreha Risten Sárá) syntyivät 13. heinäkuuta 1945 perheen viidentenä ja kuudentena lapsena. Heidän isänsä oli Jørgen Johansen Gaup (Šelgon Joret, 1893–1960) ja äitinsä  Kristine Larsdatter Gaino (Bánni Risten, 1904–1977). Pari vuotta myöhemmin heille syntyi vielä kaksi lasta eli perheessä oli 8 lasta yhteensä. Myöhemmin Šelgon Joreha Máret meni naimisiin Mikkel Andersen Eiran kanssa.
Musiikki

Šelgon Joreha Máret alkoi joikata, kun hän hoiti poroja, koska hänen äitinsä oli harras kristitty eikä sallinut joikaamista kotona. Hänestä kehittyi taitava joikaaja, joka on esimerkiksi osallistunut Sámi Grand Prix -joiku- ja laulukilpailuun jo kymmenen kertaa. Kilpailun joikuosion hän on voittanut kolmesti.
Vuonna 2004 hänen soololevynsä Beaskađas julkaistiin. Levyllä on enimmäkseen perinteisiä henkilöjoikuja. Seuraavana vuonna Šelgon Joreha Máret joikasi Maj-Lis Skaltjen tuottamalla Davvi Jienat -levyllä, jossa on perinteistä saamelaismuusikkia Saamenmaan eri kulttuureista, ja vuonna 2013 hän ja miehensä olivat mukana Skaltjen elokuvassa Juoigan. Viisi vuotta myöhemmin Šelgon Joreha Máret ja hänen kaksossiskonsa julkaisivat Ipmeláhči Hálddus, jossa on pohjoissaamenkielisiä virsiä.
Palkinnot

Vuonna 2012 hän voitti Áillohaš-musiikkipalkinnon, jonka Norjan saamelaisten valtakunnallinen yhdistys (NSR), Koutokeinon kunta ja Koutokeinon Saamelaisten yhdistys perustivat vuonna 1993 Nils-Aslak Áillohaš Valkeapään 50. syntymäpäivän kunniaksi.
Diskografia > LP-levyt

2004 – Beaskađas
2009 – Ipmeláhči Hálddus, yhdessä Risten Sara Gaup Turin kanssa
Diskografia > Kokoelmalevyt

Eiralla on kappaleet seuraavilla levyillä:
2002 – Sami Grand Prix 2002, kappale Maj Cecilie
2003 – Sami Grand Prix 2003, kappale Johan Martin
2005 – Davvi Jienat - Northern Voices, kappaleet Beskon Eallu, Jussen Ánte Mihkkal ja Mihkkal Juhán
2010 – Sámi Grand Prix 2010, kappale Ane Marita
2018 – Sámi Grand Prix 2018, kappale Ánte Juhán yhdessä Berit Inger Anne Eira Buljon kanssa
Käännös suomeksi
Matt Lindblad

| Matt Lindblad |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 23. maaliskuuta 1990 (ikä 34) Evanston, Illinois, Yhdysvallat
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  vasen laitahyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  180 cm
Paino:  88 kg
Seura
Seura:  New York Rangers   Hartford Wolf Pack
Sarja:  NHL   AHL
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2013–
Aik. seurat:  Boston Bruins
Matthew Maurice Lindblad (s. 23. maaliskuuta 1990) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka pelaa New York Rangersin organisaatiossa.
Ura

Ennen ammattilaiseksi siirtymistä Lindblad pelasi Dartmouth Collegessa kolmen kauden ajan vuosina 2010-2013 tehden 89 pelatussa pelissä 29 maalia ja yhteensä 80 pistettä sekä keräten kahdeksan rangaistusminuuttia.
5. huhtikuuta 2013 Boston Bruins teki Lindbladin kanssa tulokassopimuksen.
24. helmikuuta 2014 Boston kutsui Lindbladin ensimmäisen kerran farmijoukkue Providence Bruinsista. Hänet kuitenkin lähetettiin takaisin Providenceen ennen kuin hän teki NHL-debyyttinsä. Hän debytoi lopulta 15. maaliskuuta 2014 Bruinsin neljännen hyökkäyskentällisen vasempana laitahyökkääjänä 5-1 -voitossa Carolina Hurricanesia vastaan.
Käännös suomeksi
Hirvenliha

Hirvenliha on hirvestä saatavaa lihaa. Aikuisesta hirvestä saadaan keskimäärin 180 kilogrammaa lihaa, puolitoistavuotiaasta noin 150 kiloa ja vasasta 80 kiloa. Hirvenliha on mureaa, karkeasyistä ja väriltään tummaa. Sen ”riistanmaku” on melko mieto.
Hirvenlihasta saadaan keskimäärin 470 kJ (112 kcal) sataa lihagrammaa kohti. Energiasta 24 % on peräisin rasvasta, 76 % proteiineista. Hirvenliha on vähärasvaista verrattuna keskimääräiseen sianlihaan (817 kJ (195 kcal) josta 61 % rasvasta) ja jopa vähärasvaiseen naudanlihaan (507 kJ (121 kcal), josta 29 % rasvasta).
Toinen tapa tarkastella rasvapitoisuutta on rasvan osuus koko lihan painosta: hirvenlihassa 5 grammaa, naudanlihassa 8,4 grammaa. Hirven rasvahapoista suurempi osa on tyydyttymättömiä rasvahappoja kuin naudan rasvassa. Hirvessä on enemmän tiettyjä kivennäisaineita, kuten seleeniä, piitä ja kuparia.
Hirvenlihaan, varsinkin maksaan, kertyy sen elinympäristöstä ympäristömyrkkyjä. Siksi hirven maksan laajamittaista käyttöä ravintona on suositeltu välttämään.
Hilkka Koskinen

Hilkka Koskinen (s. 20. lokakuuta 2003) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on pelannut Tampereen Ilveksen junioreissa. Hän pelasi Ilveksen edustusjoukkueessa ensimmäisen liigaottelunsa kauden 2021 avauskierroksella FC Honkaa vastaan. Hän pelasi kauden aikana 14 liigaottelua ja teki niissä kaksi maalia, sekä vieras- että kotiottelussa Pallokerho-35:tä vastaan.
Koskinen on pelannut Suomen nuorisomaajoukkueissa.
Meksikon tulvat 2007

Villahermosa vuoden 2007 tulvien aikana.
Meksikon tulvat 2007 tapahtuivat loka-marraskuun vaihteessa vuonna 2007 Tabascon maakunnassa Meksikossa. Tulvavedet täyttivät 800 000 ihmisen kodit, ja yli 30 000 ihmistä jouduttiin evakuoimaan. Ne olivat maakunnan pahimmat tulvat 50 vuoteen. Suomen Punaisen Ristin mukaan arviolta 16 ihmistä kuoli.
SPR:n mukaan vuonna 2007 Tabascossa satoi nelinkertaisesti normaalivuoteen verrattuna. Osavaltion pääkaupungista Villahermosasta jopa 90 prosenttia oli veden peitossa. Enemmistö kaupungin puolesta miljoonasta asukkaasta oli vailla sähköä ja juoksevaa vettä. Tapahtuman aikaan arvioitiin, että kestäisi kuukausia ennen kuin kaupunkilaiset voisivat palata koteihinsa.
Maaseudulla suuri määrä karjaa hukkui. Paikoin tulvat synnyttivät vaarallisia maanvyörymiä. Yli 110 000 kodittomaksi jäänyttä majoittui koulurakennuksiin ja väliaikaisiin suojiin. Meksikon Punainen Risti käynnisti mittavan avustusoperaation heti rankkasateiden alkaessa. Vaikeapääsyisimmille alueille apua vietiin veneillä ja helikoptereilla. Ilmakuljetusten avulla vietiin ruokaa 300 000 tulvien vuoksi eristyksiin jääneelle ihmiselle.
Syyt

Sademääräksi on arvioitu noin 70 senttimetriä lokakuun lopussa ja marraskuun alussa. Metsien väheneminen oli heikentänyt maaperän vedensidontakykyä, ja vuosia jatkunut öljyn pumppaus alueella saattoi johtaa maanpinnan laskuun ja tulvariskien nousuun. Maa todennäköisesti vajoaa, jos öljyä pumpataan paljon pois. Samaa varoitettiin New Orleansin alueesta suomenkielisessä National Geographic -lehdessä jo ennen Meksikon myrsky- ja tulva-vaurioita.
Tulva-suojelu

Washington Post -lehden mukaan Meksikon hallitus tutkii kansalaisjärjestön epäilyksen pohjalta paikalliskuvernöörin tulvasuojelurahojen käyttöä. Alueella toimii valtiollinen öljy-yhtiö Petróleos Mexicanos eli PEMEX. Sitä on kritisoitu ympäristövahingoista, jotka pahentavat tulva-vaurioita. PEMEX öljy-yhtiö on maksanut öljymaakuntien paikallishallinnolle korvauksia vahingoista vuodesta 1990 lähtien. Vähintään kolme miljoonaa dollaria lahjoitettiin vuosina 1997–2001 alueen tulvasuojeluun. Analyytikkojen mukaan on epäselvää, käytettiinkö rahat tarkoituksenmukaisesti.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Meksikon tulvat 2007 Wikimedia Commonsissa
Hiroe Minagawa

| Mitalit> Maa:   Japani.Naisten vapaapaini.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Japani.Naisten vapaapaini.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Japani.Naisten vapaapaini.MM-kilpailut  | Maa:   Japani> Naisten vapaapaini. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Nur-Sultan 2019 | 76 kg |  |
|  Pronssia | Pariisi 2017 | 75 kg |  |
|  Pronssia | Budapest 2018 | 76 kg |  |
| AM-kilpailut  | AM-kilpailut  | AM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | New Delhi 2013 | 72 kg |  |
|  Kultaa | Doha 2015 | 75 kg |  |
|  Kultaa | New Delhi 2020 | 76 kg |  |
|  Hopeaa | Biškek 2018 | 76 kg |  |
|  Hopeaa | Xi'an 2019 | 76 kg |  |
|  Pronssia | Astana 2014 | 75 kg |  |
Hiroe Minagawa (jap. 皆川 博恵, Minagawa Hiroe, o.s. Suzuki, s. 19. elokuuta 1987) on japanilainen vapaapainija.
Minagawa on kilpaillut vuodesta 2006 lähtien aikuisten kilpailuissa. Hän voitti samana vuonna Golden Grand Prix'n sekä junioreiden Aasian-mestaruuden. Ensimmäisiin aikuisten arvokisoihin hän osallistui vuonna 2012, jolloin oli MM-kisojen 72 kg sarjan 11. Vuonna 2013 Minagawa saavutti ensimmäisen arvokisavoittonsa, kun hän voitti New Delhin AM-kisojen 72 kg sarjan. MM-kilpailuissa hän oli yhdeksäs. Lisäksi hän voitti saman vuoden World Cupin. Vuonna 2014 Minagawa voitti Mongolian avoimen turnauksen ja Golden Grand Prix'n. Vuonna 2014 hän oli kolmas Astanan AM-kilpailuissa 75 kg. Hän voitti vuoden 2015 Dohan AM-kilpailujen 75 kg sarjan. Lisäksi hän voitti saman vuoden World Cupin. Vuonna 2017 Minagawa oli kolmas Pariisin MM-kilpailuissa. Vuonna 2018 Minagawa oli toinen Biškekin AM-kilpailujen 76 kg sarjassa ja kolmas Budapestin MM-kilpailuissa samassa painoluokassa. Hän voitti myös samana vuonna Japanin mestaruuden ja World Cupin joukkuekilpailun. Vuonna 2019 hän oli toinen sekä AM-kilpailuissa että MM-kilpailuissa. Hän voitti samana vuonna World Cupin ja Ivan Yarygin Grand Prix'n. New Delhin AM-kilpailuissa 2020 Minagawa voitti 76 kg sarjan.
Mauri Heinonen

Mauri Raimo Sulevi Heinonen (30. huhtikuuta 1926 Ilmajoki – 15. marraskuuta 2010 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari. Tyylisuunnaltaan hän edusti realismia.
Työläisperheestä kotoisin olleen Heinosen tuotanto oli kantaa ottavaa ja aatteellista. Hän vuokrasi 1950-luvulla Brondan vintin ateljeen yhdessä Ahti Lavosen ja Veikko Mäkisen kanssa. 1950-luvulla syntyivät myös Heinosen julistavat läpimurtomaalaukset Skootteriairut, Haitariasetelma ja Säilöttyä energiaa. Vuonna 1976 Heinosen työväenliikkeen aatemaailmaan liittyvä maalaus Yhtenäisyyden puolesta, sai valtionpalkinnon.
1960-luvulla Heinonen keskittyi maisemiin, henkilösommitelmiin ja asetelmiin julistavan taiteen jäädessä vähemmälle. Hän otti vaikutteita kubismista, impressionismista, fauvismista ja ekspressionismista kehittäen niiden pohjalta oman tyylinsä.
Heinonen piti viimeisen näyttelynsä 75-vuotiaana 2001 Art-Ilmajoki -tapahtumassa.
Heinonen kuului Kanta-ryhmään, Taiteilijaliitto -58:aan, sekä vasemmistolaiseen taiteilija- ja kirjailijaryhmä Kiilaan. Hän oli Kiilan kunniajäsen. Heinosen töitä on muun muassa Ateneumin taidemuseossa. Heinonen sai Pro Finlandia -mitalin vuonna 1986.
Aiheesta muualla

Mauri Heinosen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Matt Lindland

Matt Lindland
Matt James Lindland (s. 17. toukokuuta 1970 Oregon City) on yhdysvaltalainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija ja vapaaottelija.
Painiura

Lindland aloitti painin harrastamisen vuonna 1985. Ensimmäisissä kansainvälisissä arvokilpailuissaan, 1994 maanosansa mestaruuskisoissa, hän voitti kultamitalin vapaapainissa 74 kilogramman painoluokassa. Kreikkalais-roomalaisessa painissa hän voitti Pan-Amerikan mestaruuden 1998 ja saavutti hopeaa vuonna 1997. 2000 Sydneyn kesäolympialaisiin Lindland eteni maansa olympiakarsintoihin liittyneen pitkän oikeustaistelun päätteeksi, mistä hän sai nykyisen lempinimensä ”The Law” (laki). Sydneyssä Lindland sijoittui hopealle hävittyään loppuottelussa venäläiselle Murat Kardanoville. Seuraavana vuonna Patraksen MM-kisoissa hän saavutti hopeaa 85-kiloisten sarjassa.
Vapaaottelu-ura

Vapaaottelussa Lindland harjoittelee Team Quest -salilla. UFC-debyyttinsä hän teki joulukuussa 2000 UFC 29 -tapahtumassa, ja eteni järjestön keskisarjan mestaruusotteluun, missä hän  UFC 37 -tapahtumassa kärsi tappion Murilo Bustamantelle lokakuussa 2002. UFC 54:n jälkeen hänet erotettiin järjestön tapahtumista sponsorierimielisyyksien takia, minkä jälkeen hän on otellut IFL-, bodogFight- ja Affliction-tapahtumissa.
Michel Fourniret

Elisabeth Brichetin ja Jeanne-Marie Desramaultin ruumiit löydettiin haudattuina vanhan linnan puutarhasta heinäkuussa vuonna 2004.
Michel Fourniret (4. huhtikuuta 1942 – 10. toukokuuta 2021) oli ranskalainen metsänvartija ja opintojenohjaaja, joka murhasi seitsemän 12–22-vuotiasta naista vuosina 1987, 1988, 1989, 1990, 2000 ja 2001. Hänen on epäilty murhanneen kaiken kaikkiaan jopa 13 nuorta naista tai tyttöä Belgiassa ja Ranskassa vuosina 1987–2001. Hänen vaimonsa Monique Olivier toimi avunantajana osassa teoista. Lehdistö kutsui Fourniretia ”Ardennien hirviöksi”.
Tutustuminen Monique Olivieriin

Fourniret istui 1980-luvulla vankeustuomiota seksuaaliväkivaltarikoksista. Tuolloin hän tutustui kirjeenvaihdon kautta tulevaan vaimoonsa Monique Olivieriin. Fourniret teki vankilasta vapauduttuaan Olivierin kanssa sopimuksen, jonka mukaan nainen auttaisi miestä sieppaamaan nuoria naisia ja tyttöjä, jos Fourniret tappaisi hänen entisen aviomiehensä. Olivier teki kuten oli sovittu, mutta Fourniret ei pitänyt lupaustaan entisen aviomiehen tappamisesta.
Kiinnijääminen ja tuomio

Fourniret jäi kiinni vuonna 2003 yritettyään siepata 13-vuotiaan tytön Cineyn kadulla. Tytön pelastanut autoilija sai ylös Fourniretin pakettiauton rekisterinumeron, mikä johti poliisin tämän jäljille.
Oikeudenkäynti Fourniretia ja Olivieria vastaan alkoi maaliskuussa 2008. Toukokuussa Fourniret sai elinkautisen vankeustuomion, jota hänen piti istua vähintään 30 vuotta. Olivier sai elinkautisen, jota hänen piti istua vähintään 28 vuotta.
Fourniret kuoli 10. toukokuuta 2021 sairaalassa sydänsairauden takia.
Hirohiko Araki

Hirohiko Araki vuonna 2013.
Hirohiko Araki (jap. 荒木 飛呂彦, Araki Hirohiko) on japanilainen mangaka, eli mangataiteilija. Hänet tunnetaan parhaiten edelleen ilmestyvän Jojo’s Bizarre Adventuren piirtäjänä ja käsikirjoittajana.
Helkama Kuningaskulkuri

Helkama Kuningaskulkuri on Helkaman valmistama 18-vaihteinen retkipyörä. Pyörä oli pitkään poissa valmistajan mallistosta, kunnes otettiin tuotantoon vuonna 2012. Tämä pyörä tosin poikkesi alkuperäisestä Kuningaskulkurista muun muassa runkomateriaalinsa osalta.
Historia

Alun perin Kuningaskulkuri oli 12-vaihteinen harjoituskilpapyörä, jonka silloiset tuntomerkit olivat avorenkaat, alle 103 cm akseliväli, mahdollisuus lokasuojien ja tavaratelineen kiinnittämiseen ja alle 11 kg paino ilman näitä. Sen valmistus päättyi 1980-luvulla.
Tekniikan Maailma -lehden urheilupyörätestissä Kuningaskulkuri sai täyden viisi tähteä. Kiitosta pyörä sai suurista heijastimista ja ajo-ominaisuuksista, joita kehuttiin vertailupyöristä parhaimmiksi. Moitteita tuli kokoamistyöstä ja takajarrun venymisestä.
Kuningaskulkuria valmistettiin 610 mm ja 565 mm:n korkuisena. 610 mm:n korkuisessa mallissa akseliväli on 1000 mm. Runko on hitsattu sisäpuolisin vahvikkein Reynolds 531 - putkesta, paitsi vuonna 2012 markkinoille tulleessa uudemmassa Kuningaskulkurissa, jossa runko on halvempaa Cromo-terästä. Takahaarukka on Rautaruukin teräksestä ja etuhaarukka Tangen terästä. Kuningaskulkurin komponenteista kammet, etu- ja takavaihtaja, viistoputkessa olevat vaihdevivut, ohjaintangossa olevat jarrukahvat sekä pikalukoin varustetut sivuvetojarrut ovat malliltaan Shimano 600 EX. Edessä on 42- ja 52-hampaiset ketjurattaat ja takana kuusirattainen Shimano-ratasto, jossa seuraavilla hammasmäärillä varustetut ketjurattaat: 13-15-17-19-21-23. Kiekot ovat pikalukollisia matalalaippaisia Shimano-napoja, Weinmann-kevytmetallivanteita, kokoa 20–622 olevia Wolber-renkaita, Presta-tyyppistä venttiiliä käyttävien sisäkumeja ja 36 metallipinnaa käyttäen. Pyörän satula on mallia San Marco Concor. Istuinkannatin, ohjainkannatin ja ohjaustanko ovat japanilaisen Sakaen valmistamat. Ohjaustangon leveys on 415 mm ja ulottuma 100 mm.
Vuosimallin 1982 pääväri oli metallinhohtosininen. Tekniikan Maailma -lehden numeron 8/1982 urheilupyörätestissä 610 mm kokoinen Kuningaskulkuri painoi 11,2 kg ja sen silloinen hinta oli 2 590 suomen markkaa. Varusteina paketissa oli pumppu, pulloteline, pullo ja 6 mm kuusiokoloavain.
Hiljaiseloa Clichyssä

| Hiljaiseloa Clichyssä> Stille dage i Clichy |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Jens Jørgen Thorsen
Käsikirjoittaja:  Jens Jørgen Thorsen
Tuottaja:  Klaus Pagh Dirch Passer Henrik Sandberg
Säveltäjä:  Country Joe McDonald
Kuvaaja:  Jesper Høm
Leikkaaja:  Anker Sørensen
Pääosat:  Wayne Rodda Poul Valjean Ulla Koppel
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Tanska
Tuotantoyhtiö:  Merry Film SBA
Levittäjä:  
Ensi-ilta:  Tanska 1. kesäkuuta 1970 Suomi 26. helmikuuta 1971
Kesto:  96 min
Alkuperäiskieli:  tanska
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hiljaiseloa Clichyssä (tansk. Stille dage i Clichy) on Jens Jørgen Thorsenin käsikirjoittama ja ohjaama tanskalainen elokuva vuodelta 1970. Se perustuu Henry Millerin samannimiseen romaaniin. Pariisiin sijoittuva elokuva sai ensi-iltansa Tanskassa vuonna 1970, jolloin sitä kävi katsomassa ensimmäisen kuukauden aikana yli 100 000 ihmistä. Seksuaalisen sisältönsä vuoksi elokuva herätti paheksuntaa ja sensuurivaatimuksia. Suomessa Valtion elokuvatarkastamo kielsi elokuvan esittämisen ensin kahdesti. Kun Valtion elokuvalautakunta hyväksyi maahantuojan  toimittaman version, jossa parittelukohtauksia oli merkittävästi lyhennetty, ikärajaksi asetettiin K-18 ja elokuvatarkastamo määräsi elokuvalle 30 prosentin veron huonon sisällön vuoksi.
Aiheesta muualla

Den Danske Filminstitut (tanskaksi)