stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sami Toiviainen
Ura

Pelaajaurallaan Toiviainen voitti 22-vuotiaiden Suomen mestaruuden. Tämän jälkeen hän työskenteli Namika Lahden organisaatiossa, jossa hän valmensi seuran juniorijoukkueita. Kaudella 2007–2008 hän valmensi ensimmäistä kertaa urallaan Korisliigassa päävalmentajana, sillä hänet nostettiin Namika Lahden päävalmentajaksi. Seuraavalla kaudella Lahti voitti Suomen mestaruuden, ja Toiviainen valittiin Korisliigan vuoden valmentajaksi.
Toiviainen valmensi Lahtea kauden 2010–2011 loppuun asti, jolloin hän siirtyi KTP-Basketin organisaatioon valmentamaan seuran juniorijoukkueita. Joulukuussa 2011 KTP antoi päävalmentaja Lars Ekströmille potkut, jolloin Toiviainen siirtyi joukkueen päävalmentajaksi. Kaudella 2012–2013 hän valmensi KTP:n SM-hopealle ja kauden päätteeksi hänet valittiin jo toista kertaa urallaan Korisliigan vuoden valmentajaksi. Maaliskuussa 2014 Toiviainen ilmoitti jättävänsä KTP:n kauden 2013–2014 jälkeen. Toukokuussa 2014 julkistettiin Toiviaisen siirtyvän Kauhajoen Karhun päävalmentajaksi kolmivuotisella sopimuksella. Helmikuussa 2016 Toiviainen saavutti historian 12. valmentajana 400 miesten pääsarjaottelun rajan.
Toukokuussa 2017 Toiviainen siirtyi Tampereen Pyrinnön päävalmentajaksi yksivuotisella sopimuksella johon sisältyi kahden lisävuoden optio. Apuvalmentajakseen hän sai Ilpo Rantasen. Miesten edustusjoukkueen lisäksi Toiviainen toimii Pyrinnön akatemiavalmennuksessa.
Kaudelle 2018–2019 Toiviainen halusi monipuolistaa Pyrinnön pelaamista, ja seura ei hankkinut perinteisen sentterityypin pelaajaa. Lisäksi joukkuetta vahvistettiin menestystä saavuttaneilla kokeneilla pelaajilla. Pyrintö eteni Suomen cupissa loppuotteluun jonka hävisi Salon Vilppaalle.
Helmikuussa 2020 Pyrinnön seurajohto tiedotti Toiviaisen siirtyvän pois päävalmentajan toimestaan kauden päättyessä. Kausi keskeytyi lopulta koronaviruspandemian vuoksi Pyrinnön sijoituttua runkosarjassa viidenneksi.
Toiviainen siirtyi kaudelle 2020-2021 päävalmentajaksi Salon Vilppaaseen. Vilpas Vikings on Toiviaisen päävalmentajauran viides Korisliigaseura.
Saavutukset

Korisliigan vuoden valmentaja 2009 ja 2013
Suomen mestaruus 2009
SM-hopeaa 2013
Suomen cupin hopeaa 2019
Yksityiselämä

Toiviainen syntyi Kuusankoskella vuonna 1974. Hän muutti opiskelujen vuoksi Lahteen vuonna 1996, ja juniorien valmentamisen hän aloitti vuonna 1997. Tampereella asuva Toiviainen tapasi myös koripallojunioreita valmentaneen avovaimonsa Lahden-aikanaan, ja pariskunnalla on kaksi tytärtä.
Walter Rutherford

| Mitalit> Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta.Miesten golf. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta.Miesten golf. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta.Miesten golf. Olympialaiset  | Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta> Miesten golf. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Pariisi 1900 | Golf |  |
Walter Mathers Rutherford (23. syyskuuta 1857 Crailing – 15. lokakuuta 1913 Crailing) oli brittiläinen golfaaja ja olympiamitalisti. Hän osallistui Pariisin olympialaisiin 1900 ja voitti hopeaa. Rutherford edusti Jedburgh Golf Clubia.
Wrocławin kaupunginstadion

| Wrocławin kaupunginstadion |
| --- | --- |

Rakennuksen tiedot
Sijainti:  Wrocław, Puola
Koordinaatit:  51°8′35″N, 16°56′32″E
Rakennustyöt aloitettu:  huhtikuu 2009
Avattu:  syyskuu 2011
Omistaja:  Wrocławin kaupunki
Kenttä:  Ruoho
Arkkitehti:  JSK Architects
Käyttäjät
 Śląsk Wrocław 
Katsojakapasiteetti
 44 308 
Kentän mitat
 68 x 105 m 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Wrocławin kaupunginstadion (puol. Stadion Miejski we Wrocławiu) jalkapallostadion Wrocławin kaupungissa Lounais-Puolassa. Stadion avattiin syyskuussa 2011. Sillä pelattiin vuoden 2012 jalkapallon EM-kilpailuja. Stadionin arvioitu kapasiteetti on 44 308. Liigan ottelut sillä pelaa Śląsk Wrocław.
Wrocławin kaupunginstadion.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Wrocławin kaupunginstadion Wikimedia Commonsissa
Kotisivu (englanniksi, saksaksi, puolaksi)
Jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailujen 2012 stadionit
| --- | --- |
 Puola: Varsovan kansallisstadion (Varsova) • Poznańin kunnallisstadion (Poznań) • Wrocławin kunnallisstadion (Wrocław) • PGE Arena Gdańsk (Gdańsk)
 Ukraina: Kiovan olympiastadion (Kiova) • Donbas Arena (Donetsk) • Arena Lviv (Lviv) • Metalist (Harkova)
Yasmim

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Yasmim Assis Ribeiro
Syntymäaika: 28. lokakuuta 1996 (ikä 27)
Pelipaikka: puolustaja
Maajoukkue
|  | Brasilia |  |  |

| Mitalit> Maa:   Brasilia. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Brasilia. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Brasilia. Olympialaiset  | Maa:   Brasilia>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Pariisi 2024 | Jalkapallo |  |
Yasmim Assis Ribeiro (s. 28. lokakuuta 1996) on brasilialainen jalkapalloilija. Hän edustaa Brasilian naisten jalkapallomaajoukkuetta. Hänen pelipaikkansa on puolustaja.
Saint-Maurice (joki)

| Saint-Maurice |
| --- | --- |

Alkulähde:  Gouinin tekojärvi 
Laskupaikka:  Saint Lawrence 
Maat:   Kanada
Pituus:  563  km
Alkulähteen korkeus:  404  m
Virtaama:  730  m³/s
Valuma-alue:  43 300  km²
Saint-Maurice on noin 560 kilometriä pitkä Saint Lawrencen sivujoki Québecin provinssissa Kanadassa.
Luonto ja maantiede

Saint-Maurice saa alkunsa suuresta ja matalasta Gouinin tekojärvestä, jonka Shawiniganin voimayhtiö rakensi vuonna 1918 patoamalla satoja pieniä järviä joen yläjuoksulla. Sieltä joki virtaa kaakkoon Laurentian ylängön halki syvässä laaksossa, jonka reitti myötäilee prekambrisen kallioperän siirroslinjoja. Wemotacin intiaanireservaatin (atikamekwit) kohdalla pääuomaan laskee Manawanjoki, minkä jälkeen se laajenee Blancin tekojärveksi. Kohdattuaan kolme pientä sivujokea – Trenchen, Vermillonin ja Crochen – joki kääntyy kohti etelää ja ohittaa La Tuquen pikkukaupungin.
Keskijuoksulla Saint-Maurice läpäisee useita Rogen-moreeneja ja savimuodostumia ja sitä reunustavat aikojen saatossa muodostuneet jokiterassit. Alajuoksu alkaa Laurentian ylängön eteläreunalta, Grandes-Pilesin kylän liepeiltä, jossa veden keskivirtaama on noin 730 kuutiometriä sekunnissa. Täällä Saint-Maurice virtaa muinaisista sedimenteistä kerrostuneella maaperällä ja siihen liittyy vielä kaksi sivujokea, Mattawin ja Mékinac. Se on padottu sähköntuotantoa varten Grand-Mèressä, Shawiniganin putouksilla sekä La Gabellen voimalaitoksella. Lopulta joki laskee Saint Lawrenceen suistoalueen läpi Trois-Rivières’ssä.
Historia ja merkitys

Saint-Maurice oli historiallisesti tärkeä kulkuväylä Kanadan sisäosiin. Arkeologisissa kaivauksissa on löydetty merkkejä asutuksesta aina toiselta vuosisadalta lähtien. Perinteisesti seudulla on asunut atikamekw-intiaaneja, joita yhä elää joen yläjuoksulla Manawanin, Wemotacin ja Obedjiwanin intiaanireservaateissa. Alun perin ranskalainen tutkimusmatkailija Jacques Cartier antoi joelle nimeksi Rivière de Fouez vuonna 1535, mutta myöhemmin nimi vaihdettiin nykyiselleen paikallisen lainoppineen Maurice Poulin de la Fontainen kunniaksi.
Vuonna 1634 Saint-Mauricen ja Saint Lawrencen yhtymäkohtaan perustettiin turkiskauppaan erikoistunut kauppa-asema, josta kehittyi Trois-Rivières’n kaupunki. Nimensä kylä sai jokisuiston kolmesta suuhaarasta. Alajuoksua ympäröiviltä soilta löydettiin 1730-luvulla rautamalmia, jonka hyödyntämiseksi rakennettiin useita rautaruukkeja. Joki valjastettiin 1800-luvulla vesivoimantuotantoa ja jokiuittoa varten, minkä ansiosta Grand-Mèreen ja Shawiniganiin voitiin rakentaa metsä- ja kemianteollisuutta 1890–1900-luvuilla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Saint-Maurice (joki) Wikimedia Commonsissa
Shawiniganin voimalaitos.
Jokimaisemaa Grandes-Pilesin kylässä.
Saksinuolikko

| Saksinuolikko |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Heimo::  Nuolikot Microdesmidae
Suku::  Ptereleotris
Laji::  evides
Kaksiosainen nimi
 Ptereleotris evides  (Jordan & Hubbs, 1925) 
Katso myös
   Saksinuolikko Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Saksinuolikko (Ptereleotris evides) on nuolikoihin kuuluva kala.
Koko ja ulkonäkö

Saksinuolikko kasvaa noin 12 cm pitkäksi. Sen vartalo on edestä vaaleansininen, takaa ruskea. Leveät evät vatsa- ja selkäpuolella ovat myös ruskeat.
Alkuperä

Saksinuolikko elää luonnossa koko Indopasifisella merialueella. Se pysyttelee varsin matalissa vesissä: tyypillisesti noin puolentoista metrin syvyydessä.
Käyttäytyminen

Saksinuolikko on vilkas ja enemmän esillä kuin muut nuolikot. Se voi olla aggressiivinen lajitovereita tai muita suunnilleen saman muotoisia kaloja kohtaan.
Ravinto

Saksinuolikko syö eläinplanktonpitoista ruokaa sekä vedestä että pohjalta.
Aiheesta muualla

Ptereleotris evides (peilipalvelin) FishBase. Froese, R. & Pauly, D. (toim.). (englanniksi)
Kuvablogi (valokuva Sharm-el-Sheikistä)
X.509

X.509 on kryptografian standardi julkisen avaimen salauksessa käytettäville varmenteille. Standardia käytetään useissa Internetin protokollissa kuten TLS ja HTTPS.
X.509 on Kansainvälisen televiestintäliiton (ITU) standardi.
Standardit

RFC 4158 Internet X.509 Public Key Infrastructure: Certification Path Building
RFC 5280 Internet X.509 Public Key Infrastructure Certificate and Certificate Revocation List (CRL) Profile
Aiheesta muualla

Everything you Never Wanted to Know about PKI but were Forced to Find Out (PDF) (englanniksi)
X.509 Style Guide (englanniksi)
X-tyypin asteroidi

X-tyypin asteroidit ovat metallirikkaita asteroideja. Niitä ovat Tholenin luokittelun M, P ja E, joista M vastaa ehkä rautameteoriitteja. Tyypin M yleisyys on 2,5 %. M-tyypin tiheys on 1,5–5,5 g/cm³. E-tyypin asteroidit ovat kirkkaita ja enstatiittipitoisia, niiden albedo on 0,25–0,6. Ne vastaavat meteoriittiluokittelussa enstatiittikondriitteja. Tyypin P asteroidit ovat tummia, punertavia, ja kaukana auringosta, tyyppiesimerkki 65 Cybele. Niiden etäisyys on noin 4 AU.
Tholenin luokittelu

X-ryhmän alalajit
M-tyyppi metallipitoisia 16 Psyche, 22 Kalliope, 216 Kleopatra
E-tyyppi eroaa M:stä enimmäkseen suuren valonheijastuskykynsä takia
P-tyyppi eroaa M:stä pienen valonheijastuskykynsä takia 65 Cybele
SMASS-luokittelu

X-ryhmä eniten metallipitoiset
X-tyyppi tyypillisimmät ryhmän X edustajat, Tholenin M, P, E[lähde? ]
Xe, Xc, ja Xk väliluokkia X → pieni kirjain
Asteroidiluokat (Tholenin luokittelu)
C-tyyppi (Alaluokat B · F · G) · S-tyyppi · X-tyyppi (Alaluokat M · E · P)
Pienemmät luokat: A-tyyppi · D-tyyppi · T-tyyppi · Q-tyyppi · R-tyyppi · V-tyyppi
Wrocławin piirikunta

Wrocławin piirikunta (puol. powiat wrocławski) on yksi Ala-Sleesian voivodikunnan piirikunnista. Sen arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 151 385. Piirikunta on jaettu yhdeksään maalaiskuntaan, jotka ovat Czernica, Długołęka, Jordanów Śląski, Kąty Wrocławskie, Kobierzyce, Mietków, Siechnice, Sobótka sekä Żórawina ja niissä on kylien lisäksi kolme kaupunkia; Kąty Wrocławskie, Sobótka ja Siechnice. Hallintokeskus Wrocław muodostaa oman kaupunkipiirikuntansa.
Wrocławin piirikunnan työttömyysaste oli vuoden 2018 lopussa 1,6 prosenttia. Luku on huomattavan pieni sekä Ala-Sleesian voivodikunnan että koko Puolan työttömyyslukuihin verrattuna.
Piirikunnan väestöpyramidi 2014.
Vuoden 2019 lopussa Wrocławin piirikunnassa arvioitiin olevan 151 385 asukasta, joista 51 prosenttia naispuolisia ja 49 prosenttia miespuolisia. Puolan väestönlaskennassa 2011 väkiluvun laskettiin olevan 119 365 ja sen ennakoidaan vuoteen 2050 mennessä kasvavan 211 077 asukkaaseen.  Alle 18-vuotiaiden arvioitiin vuoden 2019 lopussa muodostaneen 22,4 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäisten 61,5 prosenttia ja eläkeikäisten 16,1 prosenttia väestön keski-iän ollessa 38,3 vuotta. Elävänä syntyneiden määrä oli vuonna 2019 yhteensä 1 935 lasta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Wrocławin piirikunta Wikimedia Commonsissa
Sahanterä (yritys)

Sahanterä Oy:n rakennus 1930-luvulla
Oy Sahanterä oli Tampereen Epilänharjun kaupunginosassa (silloisessa Pirkkalassa) toiminut kehäsahan- ja sirkkelinteriä valmistanut yritys. Sen perustivat vuonna 1910 Sixtus Syrjänen ja kunnallisneuvos Otto Thuneberg. Sahanterä valmisti mm. sahoja, paperileikkuuteriä, hakunteriä, paperikonekaavareita, kuorianteriä, höylänteriä, jyrsinteriä, höylänkuttereita, hammaspuristimia, erilaisia stansseja, angeleita, tiilikoneita, sirkkeliakseleita, muurainkauhoja, suoriakulmia, kaavaimia, akkunakulmarautoja sekä veitsiä.
Yhtiön perustajat

Teknillisestä osaamisesta vastannut Syrjänen oli käynyt Helsingin Teknillisen koulun ja muuttanut Tampereelle Forssasta asettuen asumaan silloin vielä Pirkkalaan kuuluvaan Epilään 1906. Hän työskenteli Tammelassa toimineen Sommers, af Hällström & Waldensin konepajan piirustuskonttorissa ja perehtyi tällöin terien valmistukseen saatuaan tehtäväksi suunnitella koneet konepajan teräosastoa varten. Syrjänen päätti aloittaa oman yrityksensä koska 1900-luvun alussa Suomen sahateollisuudessa vallitsi voimakas noususuhdanne ja sahanterillä oli hyvä kysyntä. Hän sai mallit sahanteriin ulkomaisista ammattilehdistä ja vastasi myös jatkossakin yhtiön tuotekehittelystä.
Syrjäsen yhtiökumppani Otto Thuneberg omisti maata Epilässä ja uusi tehdas rakennettiin hänen mailleen. Yhtiön osakkaiksi tuli myös muitakin epiläläisiä sekä tehtaan työntekijöitä. Syrjänen ja Thuneberg perustivat 1911 myös toisen, Epilän konepaja-nimisen yrityksen, joka toimi Sahanterän tehtaan naapurissa.
Toiminta käynnistyy

Oy Sahanterä aloitti toimintansa noin 10-20 hengen voimin. Alkuvuosien lakkoilusta huolimatta yhtiö alkoi kasvaa erityisesti ensimmäisen maailmansodan vuosina jolloin se sai paljon tilauksia Venäjältä ja niinpä myös laajennettiin 1917. Suomen sisällissodan aikana Epilänharjussa käytiin taisteluita 29. maaliskuuta 1918 ja tällöin Sahanterän konttorirakennus ja varastosuojat sekä Epilän konepajan tehdasrakennus ja isännöitsijän talo tuhoutuivat tulipalossa. Sodan päätyttyä tuhoutuneet rakennukset rakennettiin uudelleen.
1920- ja 1930-luvuilla Oy Sahanterä valmisti edelleen sahateollisuudelle kehäsahan ja sirkkelin teriä sekä myös pikkomiskoneiden teriä. Vuonna 1930 aloitettiin viilojen valmistaminen ja tässä vaiheessa tehtaalla oli työssä 32 henkilöä. 1930-luvun lopulle tultaessa työntekijöiden määrä nousi jo 69:ään.
Epilän kylpylä

1930-luvun alun lamavuodet supistivat myös Oy Sahanterän toimintaa. Sixtus Syrjänen aloitti silloin Rauhanlinna-nimisen talonsa puutarhassa rakennustyöt, jotka työllistivät 10 tehtaalaista. Rauhanlinnan tonttialueeseen kuului jääkauden aikana syntynyt suppa, jonne oli Porin rautatien ratapenkan rakentamisen jälkeen muodostunut matala lampi. Syrjänen rakennutti lammen rannalle puolipyöreän betonisen paviljongin jossa oli kylpyläkatos, sauna ja wc. Lammen rannat kivettiin ja lammen keskellä olevalle pienelle saarelle johti takorautainen kaarisilta. Lampea ympäröivän puutarhan jyrkkää rinnettä porrastettiin muureilla ja syntyneille terasseille istutettiin omenapuita, marjapensaita ja muita kasveja. Rauhanlinnasta päästiin puutarhaan kivisillan ja holviportin kautta. Syrjänen oli saanut idean paviljonkiinsa roomalaisista kylpylöistä ja paviljonkia kutsuttiinkin Epilän kylpyläksi. Lampi oli kuitenkin liian matala uimiseen eikä myöskään paviljonki koskaan valmistunut lopullisesti.
Rauhanlinna purettiin vuoden 1988 lopulla ja sen paikalle rakennettiin rivitaloja. Syrjäsen rakennuttama ns. Epilän kylpylä jäi rivitalojen, Porin rautatien ja Lielahden voimalaitoksen väliseen Epilänharjun kaakkoisnurkassa sijaitsevaan kolmioon. Alue on rehevän kasvillisuuden peitossa ja siellä on jäljellä vielä kivimuureja, pengerryksiä ja paviljongin betonirakenteita. Kylpyläalue on kuulunut vuodesta 1985 Tampereen kaupungille ja se on kaavoitettu virkistysalueeksi.
Aiheesta muualla

Digi kansalliskirjasto pienpainatteet: Osakeyhtiö Sahanterä Epilä
Kuvia "Epilän kylpylän" jäänteistä
The "Sixtus Chapel" in Epilä, Tampere (Arkistoitu – Internet Archive)
Osakeyhtiö Sahanterä (porssitieto.fi)
Epilän kylpylän portti.
Werner Lönnbeck

Werner Konrad Lönnbeck (3. syyskuuta 1849 Tammisaari – 3. maaliskuuta 1908 Helsinki) oli suomalainen päätoimittaja ja kirjailija.
Lönnbeckin vanhemmat olivat värjäri Henrik Lönnbeck ja Eleonora Aqvilina Lindgren. Hän pääsi ylioppilaaksi 1879 Helsingin reaalilyseosta. Lönnback toimi kirjailijana, toimittajana, stenografina ja viimeksi konttoripäällikkönä Helsingissä. Hän oli Wiborgsbladetin päätoimittajana 1885–1889 ja Tammerfors Aftonbladin päätoimittajana 1895–1896 sekä 1904–1905. Lönnbeck oli myös toimittajana Helsingfors-Posten ja Nya Pressen lehdissä.
Werner Meyer

| Mitalit> Maa:   Sveitsi.Miesten käsipallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Sveitsi.Miesten käsipallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Sveitsi.Miesten käsipallo. Olympialaiset  | Maa:   Sveitsi> Miesten käsipallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Berliini 1936 | Käsipallo |  |
Werner Meyer (30. toukokuuta 1914 – 10. syyskuuta 1985) oli sveitsiläinen käsipalloilija ja olympiamitalisti. Hän edusti seuratasolla ATV Baselia. Meyer pelasi kolme ottelua Berliinin olympialaisissa 1936, joissa Sveitsi voitti pronssia. Hän teki ensimmäisessä pelissä Unkaria vastaan kolme maalia.
Yasm

Yasm on avoimen lähdekoodin assembler-ohjelma x86 ja AMD64 arkkitehtuurille. Yasmia voidaan käyttää 16-bittisten, 32-bittisten (IA-32) ja 64-bittisten (x86-64) ohjelmien kääntämiseen. Yasm on uudelleenkirjoitus NASM-assemblerista. Yasm on julkaistu BSD-lisenssillä. Yasm tukee AT&T-syntaksia sekä myös intel-syntaksia.
Aiheesta muualla

Yasmin kotisivut
Werner March

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Werner March Wehrmachtin kapteenina  tammikuussa 1944. |  Werner March Wehrmachtin kapteenina  tammikuussa 1944. |  Werner March Wehrmachtin kapteenina  tammikuussa 1944. |  |
Maa:   Saksa
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Berliini 1936 | kaupunkisuunnittelu |  |
|  Hopeaa | Berliini 1936 | arkkitehtuuri |  |
Berliinin olympiastadion
Werner Julius March (17. tammikuuta 1894 Berliini – 11. tammikuuta 1976 Berliini) oli saksalainen arkkitehti ja olympiavoittaja. Hänen isänsä oli arkkitehti Otto March (1845–1913) ja hänen veljensä arkkitehti Walter March.
Werner March (vasemmalla) suunnittelemassa Berliinin olympiastadionin pienoismallia marraskuussa 1935.
Vuoden 1936 Berliinin olympialaisia varten March sai tehtäväkseen suunnitella olympiastadionin, jonka oli tarkoitus korvata Otto Marchin aiemmin suunnittelema Deutsches Stadion ja noudattaa kansallissosialismiaatteelle ominaisia sekä perinteisiä että valtaa korostavia arvoja. March myös osallistui kyseisiin olympialaisiin, joissa hänen stadionsuunnitelmansa palkittiin hopeamitalilla arkkitehtuurissa. Yhdessä veljensä Walterin kanssa hän voitti samalla teoksella kultaa kaupunkisuunnittelussa.
Yhdistyneen kuningaskunnan valtiovarainministeriö

| Yhdistyneen kuningaskunnan valtiovarainministeriö |
| --- | --- |
 {{{kuvateksti}}}
Perustettu:  1066 tai aikaisemmin
Ministeri:  Rachel Reeves
Budjetti:  3,8 mrd £
Työntekijöitä:  1460
Britannian valtiovarainministeriön rakennus St. Georges Streetillä Lontoossa.
Yhdistyneen kuningaskunnan valtiovarainministeriö (engl. His Majesty's Treasury, lyhyemmin HM Treasury) on yksi Yhdistyneen kuningaskunnan ministeriöistä. Se on vastuussa Yhdistyneen kuningaskunnan talouspolitiikasta. Ministeriö sijaitsee Westminsterissä, Lontoossa.
Historia

Englannin valtiovarainministerön historia juontaa Henry the Treasureriksi nimitettyyn henkilöön, joka oli Englannin kuningas Vilhelm Valloittajan alainen.
Nykyinen Britannian valtiovarainministeriö onkin Englannin kuningaskunnan valtiovarainministeriön seuraaja. Englannin valtiovarainministerö muodostui Englannin hovista Henrik I:n aikakaudella vuonna 1126. Kuninkaan rahastonhoitajan roolista on muodostunut Yhdistyneen kuningaskunnan pääministerin (virallisesti First Lord of the Treasury),  valtiovarainministerin (Chancellor of the Exchequer, Second Lord of the Treasury), sekä toisen ja kolmannen valtiovarainministerin roolit. Pääministeri on valtiovarainministeriön virallinen pää ja ylin ministeri, mutta käytännössä ministeriöstä vastaa valtio­varain­ministeri.
Ministeriön nimi vaihdetaan Her Majesty's Treasuryksi, jos vallassa oleva monarkki on nainen.
Aiheesta muualla

HM Treasuryn verkkosivut (englanniksi)
Wrong Turn 2: Dead End

| Wrong Turn 2: Dead End |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Joe Lynch
Käsikirjoittaja:  Turi Meyer Al Septien
Tuottaja:  Jeff Freilich
Säveltäjä:  Bear McCreary
Kuvaaja:  Robin Loewen
Leikkaaja:  Ed Marx
Lavastaja:  George Neuman
Pääosat:  Erica Leerhsen Henry Rollins Texas Battle Kimberly Caldwell Crystal Lowe
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Kanada Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  20th Century Fox Home Entertainment Summit Entertainment Constantin Film
Levittäjä:  20th Century Studios Home Entertainment Netflix
Ensi-ilta:   9. lokakuuta 2007  25. huhtikuuta 2008
Kesto:  97 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  4 000 000 dollaria
Tuotto:  9 000 000 dollaria
Edeltäjä:  Ihmisjahti
Seuraaja:  Wrong Turn 3: Left for Dead
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Wrong Turn 2: Dead End on vuonna 2007 ensi-iltansa saanut Joe Lynchin ohjaama kauhuelokuva. Elokuvan pääosassa esiintyvät Erica Leerhsen, Crystal Lowe, Henry Rollins ja Texas Battle. Elokuva on jatko-osa vuoden 2003 elokuvalle Ihmisjahti.
Roolit

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Erica Leerhsen  | … |  Nina Papas   |
|  Henry Rollins  | … |  Dale Murphy   |
|  Texas Battle  | … |  Jake Washington   |
|  Crystal Lowe  | … |  Elena   |
|  Aleksa Palladino  | … |  Mara   |
|  Daniella Alonso  | … |  Amber   |
|  Steve Braun  | … |  Jonesy   |
|  Matthew Currie Holmes  | … |  Michael   |
|  Kimberly Caldwell  | … |  Kimberly   |
|  Wayne Robson  | … |  Old Man   |
|  Ken Kirzinger  | … |  Pa   |
|  Rorelee Tio  | … |  Sister   |
|  Jeff Scrutton  | … |  Three-Finger   |
|  Ashlea Earl  | … |  Ma   |
|  Clint Carleton  | … |  Brother   |
Walfred Karala

| Walfred Karala> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 27. syyskuuta 1867 Keuruu
Kuollut: 13. huhtikuuta 1942 (74 vuotta) Petäjävesi
Muut tiedot
Uskonto:  Baptismi
Walfred Karala (27. syyskuuta 1867 Keuruu – 13. huhtikuuta 1942 Petäjävesi) oli suomalainen kelloseppä ja baptistisaarnaaja. Karala tuli tunnetuksi pastorin työstä erityisesti Keski-Suomen alueella
Elämäkerta

Walfred Karala syntyi torpparin taloon Keuruulla ja lähti 15-vuotiaana isoisänsä taloon Multialle. Myöhemmin hänestä tuli talon isäntä. Vuonna 1905 Karala tutustui seudulla liikkuneisiin baptistisaarnaajiin ja pian hän tuli uskoon. Vuonna 1906 Karala kastettiin Tampereella.
Samoihin aikoihin Multialle perustettiin baptistiseurakunta, jonka johtajana Karala toimi ennen muuttoaan Petäjävedelle. Myöhemmin Multian ja Petäjäveden seurakunnat yhdistettiin. Vuonna 1908 Karala valittiin Suomen Baptistiyhdyskunnan hallitukseen ja hoiti hallituksen sihteerin virkaa kuolemaansa saakka.