stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Viihdytysjoukot
Kirjallisuutta

Eteläpää, Heikki: ”Jees, teatteria!” – sanoi vääpeli Ryhmy : sotateatterit 1941-1944. 2002.
Kokonaismaanpuolustus : sisua ja sivistystä. Toim. Tapani Sarvanti ja Timo Soininen, 2013.
Korpela, Viljo: Niin se on poijaat : viihdetaiteilijat sodissamme 1939–1945. WSOY 1991.
Niiniluoto, Maarit: On elon retki näin, eli Miten viihteestä tuli sodan voittaja : viihdytyskiertueita, kotirintaman kulttuuria ja Saksan suhteita vuosina 1939–45. Kirjayhtymä, 1994.
Pilke, Helena ja Kleemola, Olli: Elämää juoksuhaudoissa. Sotilaiden huvit ja harrastukset jatkosodan rintamilla. SKS, 2015.
Vilnan offensiivi

Saksalaisten hylkäämiä sotatarvikkeita Valko-Venäjän Babrujskissa Vilnan itäpuolella heinäkuun lopussa 1944.
Yhdysvaltalainen uutisfilmi Vilnan taisteluista. Katkelman pituus 1:18 min.
Vilnan offensiivi oli toisessa maailmansodassa Saksan ja Neuvostoliiton joukkojen vuonna 1944 käymä taistelu Liettuassa Vilnan kaupungin hallinnasta. Taistelu oli osa operaatio Bagrationia. Se alkoi 5. heinäkuuta 1944 ja päättyi 13. heinäkuuta 1944 puna-armeijan pakotettua Saksan 3. panssariarmeijan, XXVI armeijakunnan, 4. armeijan, XXXIX panssariarmeijakunnan ja Sperr-ryhmän (saks. Sperrgrupp) joukot vetäytymään kaupungista. Puna-armeija sai myöhemmin vallattua koko Liettuan Memelin taistelun avulla.
Viikate

Niittäjien viikatteissa on elonkokoojat eli kräksit.
Pappa teroittaa viikatetta kovasimella Ruokolahden Ilmajärvellä 1959.
Mies niittää viikatteella.
Viikate on maataloustyökalu, jolla niitetään heinää, viljaa tai kortetta yms. Viikate koostuu varresta, johon on kiinnitetty terä.
Viikatetta on kahta päälajia: lyhytvartinen perinteinen suomalainen ja pitkävartinen ruotsalainen malli, joka on pääosin syrjäyttänyt lyhytvartisen.
Yhden käden viikate on kaksin käsin käytettävää viikatetta pienempi ja tarkoitettu kevyeen niittoon pihalla ja puutarhassa. Yhden käden viikatetta kutsutaan puutarhaviikatteeksi.
Uudenaikaisessa viikatteessa varren keskivaiheilla ja joskus päässäkin on kädensijat. Vanhemmissa viikatetyypeissä varsi on lyhyempi ja terän suunnassa käyrä.
Pitkävartisella viikatteella lyödään ainoastaan oikealta vasemmalle. Lyhytvartisella leikataan sekä oikealle että vasemmalle, siten että vasemman ja oikean käden paikkaa vaihdetaan varren päässä suuntaa muutettaessa.
Viikatteen terä on aina käyrä, mutta lyhytvartisessa se on teroitettu molemmilta puolilta lähes samanlaiseksi. Tehtaassa valmistettujen viikatteiden terä on leveämpi kuin kotitekoisten, ja niiden ulkosyrjä on käyristetty.
Viikate on sukua sirpille, erona pidempi varsi ja terä. Se syntyi varhaiskeskiajalla Euroopassa. Suomessa viikatteita on pakanuuden aikana haudattu vainajan mukana, kuten muitakin työkaluja ja tarve-esineitä. Nykyisin viikatteen ovat pääosin korvanneet niittokoneet ja muut uudenaikaiset työkalut. Eurooppalaisessa kulttuurissa kuolemaa symboloiva Viikatemies kuvataan viikatteen kanssa.
Viikatetta on aluksi käytetty heinän, myöhemmin myös viljan niittämiseen. Viikatteita on sekä väärävartisia että suoravartisia. Vesiheinän niitossa käytetään vain suoravartista mallia. Muita Suomessa käytettyjä nimiä ovat vikate, vikahde (vikahle, vikahre), viitake ja vikatin. Viikatteista 1900-luvulle tultaessa on käytössä ollut viisi päätyyppiä:
Väärävarsi
Kaksipolvinen väärävarsi
Suora oksavarsi
Kynkkävarsi
Pitkävarsi
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Viikate Wikimedia Commonsissa
Varndean School

Varndean School on vuonna 1884 perustettu toisen asteen oppilaitos, mikä sijaitsee Brightonissa, Englannissa. Nykyiselle paikalleen koulu siirtyi vuonna 1926. Varndean School on painottunut teknologiaan ja musiikkiin, ja se on kaupungin ainoa kahdesti erinomaiseksi tunnustettu koulu. Vuonna 2005 Varndean School listattiin yhdeksi OfSTED-kouluista.
Varndean School jakaa kampusalueensa Balfour Junior School, Balfour Infants School, Dorothy Stringer High School ja Varndean College -oppilaitosten kanssa.
Varndean Schoolissa on luokat seitsemästä yhteentoista ja siellä on noin 1 300 oppilasta.
Historia

Alun perin nykyinen Varndean School toimi tyttökouluna ja nykyinen Varndean Collegen rakennus poikakouluna, jotka sittemmin yhdistyivät vuonna 1979. Vuonna 1998 Varndean Schoolista tuli kaupungin ensimmäinen erikoislinjakoulu. Vuonna 2006 koulu sai toisenkin erikoislinjan, musiikkilinjan, ja vuonna 2007 myös ammattilinjan. Vuonna 2002 koulu kehitti Varndean e-Learning-yrityksen, mikä tarjoaa ohjelmiston yli 550 koululle valtakunnallisesti.
Tunnettuja opiskelijoita

Russell Martin, jalkapalloilija
Tommy Fraser, jalkapalloilija
Aiheesta muualla

Varndean School:n nettisivut
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi
Viidakon Ykä 2

| Viidakon Ykä 2> George of the Jungle 2 |
| --- | --- |

Ohjaaja:  David Grossman
Käsikirjoittaja:  Jordan Moffet
Tuottaja:  Gregg Hoffman
Säveltäjä:  J. A. C. Redford
Kuvaaja:  David Burr
Leikkaaja:  Alan Cody
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Walt Disney Pictures
Levittäjä:  Walt Disney Pictures Disney+
Ensi-ilta:  2003
Kesto:  87 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Edeltäjä:  Viidakon Ykä
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Viidakon Ykä 2 (engl. George of the Jungle 2) on Disneyn tuottama vuonna 2003 valmistunut komediaelokuva, joka julkaistiin suoraan videolle. Se on jatko-osa vuoden 1997 elokuvalle Viidakon Ykä. Tarzania parodioiva elokuva kertoo viidakon kuninkaasta, Viidakon Ykästä, hänen vaimostaan Ursulasta ja pojastaan nimeltä Juniori. Mukana on niin vanhoja kuin uusiakin vihollisia, kuten Ursulan äiti ja Ursulan entinen poikaystävä Lyle Van De Groot, sekä heidän apulaisensa Sally ja Kowalski.
Juoni

On kulunut jo viisi vuotta Ykän ja Ursulan avioliitosta ja he elävät nyt onnellista viidakkoperhe-elämää yhdessä poikansa, Juniorin, kanssa. Ykällä ei kuitenkaan ole paljon aikaa perheelleen tärkeiden asioiden suhteen. Juniorin viisivuotissyntymäpäivänä Ursulan äiti, Ykän anoppi sekä Juniorin isoäiti Beatrice ja tämän hänen vävynsä Lyle Van De Groot yrittävät jälleen erottaa Ykän ja Ursulan, jotta Lyle saisi tämän. Ykä miettii, onko Ursula onnellinen hänen kanssaan. Ykä päättää perheineen lähteä Las Vegasiin, mutta asiat pahentuvat sekä viidakon että Ykän perheen suhteen. Lyle nappaa Apinavuoren lahjakirjan ja hypnotisoi Ursulan itselleen. Viidakkoon aiotaan rakentaa tuottoisa Van De Grootin lomakeskus ja Ykää vastustava Ilkeä Leijona, aikoo kaapata vallan.
Ykä ottaa pelivelkojen maksamisista kärsivän Apina-veljensä ja nyrkein aseistetun Rockyn mukaansa, ja he lähtevät viidakkoon pelastamaan sen sekä perheensä täydeltä tuholta. Ykä joutuu taistelemaan vallan takaisin Ilkeältä Leijonalta, minkä jälkeen hän onnistuu muiden eläinten avulla kukistamaan puskutraktorit ja pahisnaisapurit Sallyn ja Kowalskin (oikeammin Rockyn sen teki), ja niin viidakko pelastuu. Lyle uhkaa ottaa Ursulan ja Juniorin takaisin, niin Ykä saisi viidakon lahjakirjan takaisin. Ykä ei suostu ja onnistuu suudelmallaan herättää Ursulan. Taivaasta tulee iso käsi, joka nappaa Lylen mukaansa. Ykä vapauttaa suudelmallaan loputkin transsissa olevat naiset. Ykä menee Ursulan kanssa uudelleen naimisiin ja lupaa olla parempi kuningas.
Aiheesta muualla

Viidakon Ykä 2 Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Vuolearning

Vuolearning on selainpohjainen oppimisalusta, jonka on kehittänyt suomalainen Vuolearning Oy. Alusta soveltuu yritysten koulutuskäyttöön, oppilaitoksille ja järjestöille.
Oppimisalustaa on kuvailtu sulautuvan oppimisen työkaluksi, joka tukee käänteistä opetusta. Oppimisalusta on kehitetty tukemaan mobiilioppimista, ja se muuntaa opetusmateriaalit kaikille päätelaitteille sopivaan muotoon.
Vuolearning piti koronaviruspandemian aikana etäkoulu.fi-palvelua oppilaitosten vapaassa käytössä etäopiskelun järjestämiseksi. Palvelu tarjosi digitaalisen oppimisympäristön ilmaiseksi suomalaisten oppilaitosten käyttöön keväällä 2020.
Vuolearning mainittiin vuonna 2021 Education Technology Insights -julkaisussa yhtenä Euroopan parhaista opetusteknologian yrityksistä.
Aiheesta muualla

Vuolearning
Learning Light: VuoLearning Blended Learning Platform Review
Viking (purjelaiva)

Parkki Viking
Viking on vuonna 1906 rakennettu purjelaiva. Tämä teräksestä rakennettu parkki kuului vuosina 1929–1950 ahvenanmaalaiselle Eriksonien varustamolle.
Marraskuussa 1946 Viking lähti purjehdukselle Vaasasta Etelä-Afrikan East Londonin kautta Australiaan, ja tällä purjehduksella matkusti 25 Suomen Lähetysseuran työntekijää East Londoniin ja sitten edelleen Lounais-Afrikkaan.
Viking on Göteborgissa hotellina.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Viking (purjelaiva) Wikimedia Commonsissa
W-VHS

W-VHS on JVC:n kehittämä korkeatarkkuuksinen analoginen videonauhaformaatti.
W-VHS:n tallennusmedia on puolen tuuman magneettinen ja metallinen nauha, joka on samankokoisessa kotelossa kuin VHS. Nauhaa voidaan käyttää MUSE-enkoodatun videon – resoluutiona 1125 juovaa – kahden yhtäaikaisen tavallisen tarkkuuden NTSC-signaalin tai monen tunnin NTSC-lähetyksen tallentamiseen. Video tallennetaan nauhalle komponenttimuodossa. Ääni tallennetaan VHS HiFinä tai S-VHS Digital Audio -formaatissa.
Vihijärvi (järvi Äänekoskella)

| Vihijärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Äänekoski
Koordinaatit:  62°38′29″N, 25°56′39″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Keiteleen eteläosan alue (14.41)
Laskuoja:  oja Jurvonjokeen 
Järvinumero:  14.418.1.002
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  114,2 m  
Pituus:  1,5 km  
Leveys:  170 m  
Rantaviiva:  3,444 km  
Pinta-ala:  20,261 ha  
Saaria:  1 
 fiVihijärvi 
Vihijärvi  on Keski-Suomessa Äänekoskella  Vihijärven lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järvi on 1,5 kilometriä pitkä, 170 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 20 hehtaaria. Järvellä on kartan mukaan yksi saari.  Sen rantaviivan pituus on 3,4 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Viitasaaren reitin valuma-alueen (14.4) Keiteleen eteläosan alueella (14.41), jonka Kurojoen valuma-alueeseen (14.418) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 114,2 metriä mpy.
Väinö Lehtonen

Väinö Lehtonen voi tarkoittaa seuraavia henkilöitä
Väinö Lehtonen (1883–1943), sosialidemokraattinen kansanedustaja
Väinö Lehtonen (1884–1956), Korkeasaaren eläintarhan rehumestari ja kirjailija
Väinö Lehtonen (1888–1952), puutarhuri ja puutarha-alan opettaja
Väinö Lehtonen (1893–1954), maatalousneuvos
Väinö Lehtonen (1902–1973), kristosofi ja kirjailija
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Väinö Lehtonen”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Virendranath Chattopadhyaya

Virendranath Chattopadhyaya
Virendranath Chattopadhyaya (1880 – 2. syyskuuta 1937) oli intialainen vallankumouksellinen, joka tavoitteli Intian vapautta brittiläisestä siirtomaavallasta aseellisella vastarinnalla. Hän matkusti ympäri Eurooppaa luomassa liittolaissuhteita itsenäisyyttä tavoittelevalle Intialle. Hän oli Sarojini Naidun ja Harindranath Chattopadhyayn veli.
Chattopadhyaya matkusti Lontooseen vuonna 1902 suorittamaan Indian Civil Servicen virkamieskoetta. Siellä hän tapasi intialaisia nationalisteja, jotka kannattivat aseellista vastarintaa Intian vapauttamiseksi brittien vallasta. Vuonna 1910 hän joutui pakenemaan Britanniasta Pariisiin. Ensimmäisen maailmansodan alla hän siirtyi Saksaan pyrkimyksenä saada tukea Britannian viholliselta intialaisten itsenäistymispyrkimykselle. Saksassa hän osallistui Berliinin Intia-komitean perustamiseen. Komitea sai tukea Saksan ulkoasiainministeriöltä yhdessä Ghadar-liikkeen kanssa. Yhteistyö saksalaisten kanssa johti hänet Sveitsiin, missä hän joutui salakuljettamaan aseita Italiaan vuonna 1915. Salakuljetusoperaatio keskeytyi, sillä intialaiset uskoivat, että brittien tiedustelupalvelu tarkkaili heitä. Chattopadhyaya luovutti aselastin Sveitsissä majaileville italialaisanarkisteille, jotka jäivät kiinni vuonna 1917. Hän oli poistunut maasta jo vuonna 1915 Sveitsin karkotettua hänet maan puolueettomuuden loukkaamisesta. Karkotuksensa vuoksi hän ei ollut läsnä vastaanottamassa 2,5 vuoden vankeustuomiota, tuhannen frangin sakkoa ja elinikäistä maahantulokieltoa.
Chattopadhyaya siirtyi 1917 Tukholmaan, jossa hän yritti saada ruotsalaisia sosialisteja tavoitteidensa taakse. Hän teki yhteistyötä maanmiehensä M. P. T. Acharyan kanssa ja yritti tuloksetta suostutella myös hollantilaisia puolelleen. Tammikuussa 1918 hän ja Acharya onnittelivat itsenäistynyttä Suomea ruotsalaislehtien Svenska Dagbladetin ja Aftonbladetin kautta saadakseen Suomelta sympatiaa Intian itsenäisyyskamppailulle.
Chattopadhyaya poistui Ruotsista, kun Britannia painosti Ruotsin hallitusta luovuttamaan hänet. Hän palasi Berliiniin, missä hän asui yhdessä rakastajattarensa Agnes Smedleyn kanssa vuosina 1920–1928. W. Somerset Maughamin kirjassa Ashenden: The British Agent esiintyvä hahmo nimeltä Chandra Lal sai innoituksensa Chattopadhyayasta. Chattopadhyaya kuoli Stalinin vainoissa vuonna 1937, jolloin hänet ammuttiin.
Viikari vauhdissa

| Viikari vauhdissa> Man of the House |
| --- | --- |

Ohjaaja:  James Orr
Käsikirjoittaja:  Jim Cruickshank James Orr
Tuottaja:  Marty Katz Bonnie Bruckheimer
Säveltäjä:  Mark Mancina
Kuvaaja:  Jamie Anderson
Leikkaaja:  Harry Keramidas
Tuotantosuunnittelija:  Lawrence G. Paull
Pääosat:   Chevy Chase  Farrah Fawcett  Jonathan Taylor Thomas 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Walt Disney Productions
Levittäjä:  Walt Disney Studios Motion Pictures
Ensi-ilta:  1995
Kesto:  97 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Viikari vauhdissa (engl. Man of the House) on yhdysvaltalainen komediaelokuva vuodelta 1995. Elokuvan kesto on 93 min. Elokuvan on ohjannut James Orr. Elokuvan pääosaa esitti Chevy Chase.
Juoni

11-vuotiaan Ben Archerin (Jonathan Taylor Thomas) äiti, Sandy Archer (Farrah Fawcett) ihastuu Jack Sturgesiin (Chevy Chase). Ben ei pidä Jackista ja hän yrittää sabotoida heidän välejään, mutta ei onnistu. Hän liittyy ”intiaaneihin”, joiden tarkoitus on yhdistää isät ja pojat. Tapahtuu kaikenlaisia kommelluksia, ja lopulta Benistä ja Jackista tulee ylimmät ystävykset. Aivan elokuvan lopussa Jack nai Sandyn.
Aiheesta muualla

Viikari vauhdissa Iltalehti. Viitattu 29.12.2021.
Walter Weiss

Walter-Otto Weiß (5. syyskuuta 1890 Deggendorf, Baijeri – 21. joulukuuta 1977 Aschaffenburg, Baijeri) oli Saksan armeijan kenraali. Hän oli Puolan valtauksen aikana Saksan I armeijakunnan esikuntapäällikkönä. Syyskuussa hänet ylennettiin kenraalimajuriksi. Vuonna 1941 hän komensi 26. jalkaväkidivisioonaa Operaatio Barbarossan aikana. Tultuaan ylennetyksi kenraaliluutnantiksi hän johti XXVII armeijakuntaa vuonna 1942 ja myöhemmin Saksan 2. armeijaa vuosina 1943–1945. Sodan lopussa hän komensi pohjoista armeijaryhmää ennen antautumistaan amerikkalaisille. Hänet vapautettiin vuonna 1948. Weiß kuoli 87-vuotiaana vuonna 1977.
Merkinnän syy: malline puuttuu sekä aika ennen toista maailmansotaa (harva on suoraan kenraalimajuri)
Virbalis

| Virbalis |
| --- | --- |
 vaakuna
 Sijainti kartalla
Valtio:   Liettua
Lääni:  Marijampolė
Kunnallispiiri:  Vilkaviškisin kunnallispiiri
Ensimmäinen maininta:  1529
Kaupunginoikeudet:  1593
Väkiluku (2010):  1 203
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Virbalis on Liettuan lounaisosassa, Marijampolėn läänissä ja lähellä Venäjän Kaliningradin alueen rajaa sijaitseva kaupunki. Se on osa Vilkaviškisin kunnallispiiriä. Vuonna 2010 kaupungin väkiluku oli 1 203 asukasta.
Walter Willett

Walter Willett vuonna 2017.
Walter Willett (s. 1945 Hart, Michigan) on yhdysvaltalainen lääkäri ja kansanterveystieteen tohtori, joka työskentelee epidemiologian professorina Harvard Medical Schoolissa.
Willet on tutkinut ruokavalion ja sairauksien yhteyttä ja osallistunut yli 2000 tieteellisen artikkelin laatimiseen. Willett tunnetaan myös vuonna 2001 julkaistusta kirjastaan Eat, Drink and Be Healthy (2001).
Walter William Curtis

Walter William Curtis (3. toukokuuta 1913 Jersey City, New Jersey – 18. lokakuuta 1997) oli yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Newarkiin 8. joulukuuta 1937 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Bisican titulaaripiispaksi 27. kesäkuuta 1957. Piispaksi konsekroinnin suoritti 24. syyskuuta Thomas Aloysius Boland, jota avustivat James Aloysius McNulty ja George William Ahr.
Curtis osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen. Hän toimi hiippakuntansa johdossa, kunnes jäi eläkkeelle 28. kesäkuuta 1988.
Walter Werginz

| Mitalit> Maa:   Itävalta.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Itävalta.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Itävalta.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Maa:   Itävalta> Miesten jalkapallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Berliini 1936 | joukkuekilpailu |  |
Walter Werginz (18. elokuuta 1913 Itävalta – 21. maaliskuuta 1944 Sukhovola Ukraina) oli itävaltalainen jalkapalloilija ja olympiamitalisti. Hän oli mukana vuoden 1936 kesolympialaisissa Berliinissä hopeaa voittaneessa Itävallan jalkapallomaajoukkueessa. Werginz edusti KAC:tä.
Viking Award

The Viking Award on vuosittain parhaalle Pohjois-Amerikassa pelaavalle ruotsalaiselle jääkiekkoilijalle myönnettävä palkinto. Pelaajat valitsevat itse voittajan keskuudestaan.
Useimmin palkinnon on voittanut Mats Sundin, neljästi.
Palkinnon saajat

| Kausi | Joukkue | Pelaaja |
| --- | --- | --- |
| 1975–76 | Toronto Maple Leafs | Börje Salming |
| 1976–77 | Toronto Maple Leafs | Börje Salming |
| 1977–78 | Winnipeg Jets (WHA) | Ulf Nilsson |
| 1978–79 | Toronto Maple Leafs | Börje Salming |
| 1979–80 | New York Rangers | Anders Hedberg |
| 1980–81 | Calgary Flames | Kent Nilsson |
| 1981–82 | Vancouver Canucks | Thomas Gradin |
| 1982–83 | Philadelphia Flyers | Pelle Lindbergh |
| 1983–84 | Vancouver Canucks | Patrik Sundström |
| 1984–85 | Montreal Canadiens | Mats Näslund |
| 1985–86 | Montreal Canadiens | Mats Näslund |
| 1986–87 | New York Rangers | Tomas Sandström |
| 1987–88 | Calgary Flames | Håkan Loob |
| 1988–89 | New Jersey Devils | Patrik Sundström |
| 1989–90 | Winnipeg Jets | Thomas Steen |
| 1990–91 | Los Angeles Kings | Tomas Sandström |
| 1991–92 | Washington Capitals | Calle Johansson |
| 1992–93 | Quebec Nordiques | Mats Sundin |
| 1993–94 | Quebec Nordiques | Mats Sundin |
| 1994–95 | Philadelphia Flyers | Mikael Renberg |
| 1995–96 | Colorado Avalanche | Peter Forsberg |
| 1996–97 | Toronto Maple Leafs | Mats Sundin |
| 1997–98 | Colorado Avalanche | Peter Forsberg |
| 1998–99 | Colorado Avalanche | Peter Forsberg |
| 1999–00 | Detroit Red Wings | Nicklas Lidström |
| 2000–01 | Vancouver Canucks | Markus Näslund |
| 2001–02 | Toronto Maple Leafs | Mats Sundin |
| 2002–03 | Vancouver Canucks | Markus Näslund |
| 2003–04 | Vancouver Canucks | Markus Näslund |
| 2004–05 | Ei voittajaa | NHL:n työsulun takia |
| 2005–06 | Detroit Red Wings | Nicklas Lidström |
| 2006–07 | Detroit Red Wings | Henrik Zetterberg |
| 2007–08 | Detroit Red Wings | Henrik Zetterberg |
| 2008–09 | Washington Capitals | Nicklas Bäckström |
| 2009–10 | Vancouver Canucks | Henrik Sedin |
| 2010–11 | Vancouver Canucks | Daniel Sedin |
| 2011–12 | Ottawa Senators | Erik Karlsson |
| 2012–13 | Detroit Red Wings | Henrik Zetterberg |
| 2013–14 | St. Louis Blues | Alexander Steen |
| 2014–15 | Washington Capitals | Nicklas Bäckström |
| 2015–16 | Ottawa Senators | Erik Karlsson |
| 2016–17 | Ottawa Senators | Erik Karlsson |
| 2017–18 | Vegas Golden Knights | William Karlsson |
| 2018–19 | Calgary Flames | Elias Lindholm |
| 2019–20 | Ei voittajaa | Koronaviruspandemian takia |
| 2020–21 | Ei voittajaa |  |
Aiheesta muualla

Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: sv:Viking Award
Käännös suomeksi
Viidakon tuliainen

| Viidakon tuliainen |
| --- | --- |
Kirjailija:  R. L. Stine
Genre:  Kauhu- ja lastenkirjallisuus
Kustantaja:  Scholastic
Julkaistu:  Tammikuu 1996
Sivumäärä:  162
Sarja: Goosebumps
Edeltävä:  The Abominable Snowman of Pasadena
Seuraava:  Night of the Living Dummy III
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Viidakon tuliainen (How I Got My Shrunken Head) on 39. kirja R. L. Stinen kirjasarjassa Goosebumps. Se julkaistiin ensi kerran tammikuussa 1996.
Tv-versio

Kirjassa Markilla on molemmat vanhemmat. Tv-versiossa Markilla on vain sinkkuäiti, joka tapailee muita miehiä.
Kirjassa Markilla on Jessica-niminen pikkusisko. Tv-versiossa Mark on ainut lapsi.
Kirjassa Markin vanhemmat ovat hyväksyneet Markin kiinnostuksen viidakkoa kohtaan. Tv-versiossa Markin äiti ei välitä siitä paljon (varsinkaan, kun Mark säikäyttää yhden hänen poikaystävistään pois).
Tv-versiossa Carolyn ei tuo päätä Markille, se lähetetään postissa.
Kutistetulla päällä on tv-versiossa suurempi rooli kuin kirjassa.
Markin ystäviä Ericiä ja Joelia ei näytetä tv-versiossa.
Mark on tv-versiossa laihempi kuin kirjassa.
Kirjassa Markin sukunimeä ei mainittu. Tv-versiossa se on Rowe.
Kirjassa Mark sai tietää Dr. Hawlingsin ja Carolynin haluavan viidakon taian kirjahyllystä löytämästään muistikirjasta. Tv-versiossa hän sai tietää sen videonauhan kautta.
Kirjassa Carolyn on Dr. Hawlingsin sisko ja Kareenin täti. Tv-versiossa hän on Dr. Hawlingsin vaimo ja Kareenin äiti.
Valoa pimeään

| Valoa pimeään Emma Salokoski Ensemble |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : Finnvox, Musicworks ja E-studio
 Julkaistu: 24. huhtikuuta 2012
 Tuottaja(t): Tuomo Prättälä
 Tyylilaji: pop
 Kesto: 48.53
 Levy-yhtiö: Warner Music Finland
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 5.
Emma Salokosken muut julkaisut
| Parhaat 2012 | Valoa pimeään 2012 | Kiellettyjä asioita 2015 |
Valoa pimeään on Emma Salokoski Ensemblen kolmas studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 24. huhtikuuta 2012 levymerkillä Warner Music Finland. Edellisistä albumeista poiketen tällä levyllä ei ole lainakappaleita vaan kaikki laulut ovat aiemmin levyttämättömiä. Suurin osa sanoituksista on Emma Salokosken kirjoittamia.
Kappaleet

Rikkinäinen kompassi – 3.58 (säv. Eva Louhivuori, san. Eva Louhivuori & Emma Salokoski)
Dalai Lama – 2.59 (säv. Eero Heinonen, san. Emma Salokoski)
Älä huuda – 3.51 (säv. Olavi Louhivuori, san. Emma Salokoski)
Paetaan – 3.53 (säv. Eero Heinonen, san. Emma Salokoski)
Murhaajan tarina – 5.33 (säv. Mikko Kosonen, san. Emma Salokoski)
Kirje – 4.12 (säv. Tuukka Tervo, san. Emma Salokoski)
Musta taivas – 4.50 (säv. Tuukka Tervo, san. Hanna Haapanen)
Aallon harjalla – 4.24 (säv. Maija Teelahti, san. Maija Teelahti & Emma Salokoski)
Ystävälle – 3.14 (säv. Tuomo Prättälä, san. Emma Salokoski)
Kuiva maa – 4.13 (säv. Jorma Kalevi Louhivuori, san. Emma Salokoski)
Valoa pimeään – 3.32 (säv. Knipi, san. Emma Salokoski)
Voisinpa luvata – 4.03 (säv. Mika Kuokkanen, san. Inka Nousiainen)
Muusikot

| --- | --- |
 Ensemble Emma Salokoski – laulu  Tuomo Prättälä – piano, koskettimet, laulu  Mikko Kosonen – kitarat, laulu  Lauri Porra – basso  Marko Timonen – rummut, lyömäsoittimet  Teho Majamäki – vibes, marimba  Leri Leskinen – laulu Vierailevat muusikot Maija Linkola, Pasi Eerikäinen, Anna Tanskanen, Eeva Oksala, Krista Jäänsola – viulut  Mauri Kuokkanen – alttoviulu  Riikka Lampinen – sello  Anssi Växby – kapellimestari  Bratislava Symphony Orchestra – jouset (kappale ”Voisinpa luvata”) :  Tuotanto Tuomo Prättälä – tuottaja, jousisovitukset  Leri Leskinen – tuottaja (laulu), äänittäjä (Musicworks)  Anssi Växby – tuottaja (jouset)  Mikko Oinonen – äänittäjä (Finnvox)  Jyri Riikonen – äänittäjä (jouset, lisäkoskettimet)  Tommi Vainikainen – äänittäjä (Musicworks), miksaaja  Mikko Raita – äänittäjä (E-studio), miksaaja (kappale ”Kuiva maa”)  Svante Forsbäck – masteroija  Markku Ollikainen, Sakari Seppä – studioavustajat
Arvostelut

Desibeli.net:
Soundi: