stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pihlajasaaret
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pihlajasaaret Wikimedia Commonsissa
Pihlajasaari Helsingin kaupungin sivustolla
Pihlajasaaren ravintolan sivut
Impi Kauppila

Impi Mirjam Kauppila (28. helmikuuta 1909 Helsinki – 11. joulukuuta 1991 Helsinki) oli suomalainen runoilija.
Kauppila lienee käynyt kaksi luokkaa lyseota ja myöhemmin elämässään hän osallistui Helsingissä työväenopiston kirjalliseen opintopiiriin. Kauppila työskenteli ainakin myyjättärenä, kadunlakaisijana, kylvettäjänä ja alastonmallina.
Kauppilan esikoisrunokokoelma Paratiisin valloitus julkaistiin 1947, ja se jäi hänen ainoaksi julkaistuksi teoksekseen. Kokoelman 33 runoa oli koonnut Helsingissä Kalliolan piirissä vaikuttanut Osmo Hormia, ja sitä pidetään Suomen ensimmäisenä täysmodernina runokokoelmana.
Kauppila poltti myöhemmät runonsa ja muunkin elämäänsä liittyneen kirjallisen aineiston, joten häneltä ei senkään vuoksi ilmestynyt enää uusia teoksia.
Hilja Mörsäri on kirjoittanut Kauppilasta runokokoelmassaan Et ole sinä – Edith, Impi, Simone. Virpi Alanen kirjoittaa Parnassossa, että se on kirjan rajuin osuus. Alanen referoi Mörsäriä, joka sanoo, että Kauppila pelkistää hiljaisuuden paradoksiksi: 'tyhjyyden tilaksi jossa kaikki on läsnä'. Mörsäri on tehnyt Kauppilasta laudaturtyön Impi Kauppila runokokoelma Paratiisin valloitus (1967) Helsingin yliopistoon.
Teokset

Paratiisin valloitus, runokokoelma. Otava 1947
Teokset > Runoja antologioissa

Suomen kirjallisuuden antologia. VII, Sotien varjossa, Helsinki: Otava, 1975 ISBN 951-1-01301-7
Uuden runon kauneimmat 1 , toim. Osmo Hormia. Otava 1982 4. p. ISBN 951-1-02668-2
Malja : Onnellinen nauru helisee teilläni
Runo vuonna 1630 : Repalenuttuni vaihdoin ruiskukkien sineen
Nocturne : Pääsiäisyönä marssivat
Kehtolaulu : En ole tomua tiellä
Hattulan maantiesilta : Olipa kerran kauhujen talossa
Satu : Juhannusyönä palavat
Kirjallisuutta

Marjatta Fyrstén, Tuhkimo ja muita noitia : Impi Kauppilan poetiikkaa modernismin murroksessa. Lisensiaattityö Oulun yliopistoon. 2009
Siru Kainulainen: "Me, joille leipä on runo" : poeettisia kannanottoja 1930–1940-luvuilta. Julkaisussa: Täysi kattaus Sivut 39–72 (Aiheena mm. Kauppilan kokoelma)
Simo Kuusinen, Juri Nummelin: Pieniä laulajia. Osa 6, Impi Kauppila. Julkaisussa: Kulttuurivihkot 1998 : 2, s. 25–29
Hilja Mörsäri: Hiljaisuus. Julkaisussa: Optimisti 1996, s. 27–29
Juri Nummelin: Unohdetut kirjailijat. BTJ Kustannus 2007 ISBN 978-951-692-646-2
Merja Virolainen: Patetia ja ironia marxilais-kristillisessä maisemassa (Impi Kauppila, Paratiisin vlaloitus), teoksessa:  Mistä ääni meissä tulee? : runoja ja tulkintoja. Sivut 233–236 WSOY, 1994 ISBN 951-0-19651-7
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)
Onni Kaukoranta

Onni Ilmari Kaukoranta (26. lokakuuta 1892 Liminka – 1. huhtikuuta 1954) oli suomalainen jääkärimajuri. Hänen vanhempansa olivat kansakoulunopettaja Gabriel Kaukoranta ja Anna Sofia Hirvonen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1919 filosofian maisteri Sylvia Anna Maria Taxellin kanssa.
Opinnot

Kaukoranta kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta normaalilyseosta vuonna 1912 ja liittyi Hämäläis-osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Helsingin yliopiston lainopillisessa tiedekunnassa vuosina 1912–1915 ja suoritti juridis-filosofisen tutkinnon vuonna 1913. Sotilashallinnollisten kurssien 1. jakson hän kävi vuonna 1929 ja 2. jakson vuonna 1931.
Jääkärikausi

Kaukoranta liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 11. helmikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Hän suoritti Libaussa vuonna 1917 järjestetyn sotakoulun B-kurssin.
Suomen sisällissota

Kaukoranta saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana vänrikiksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi 1. Jääkärirykmentin 2. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Lempäälässä Vuohiniemellä, missä hän haavoittui pahasti 1. huhtikuuta 1918 ja kuljetettiin hoitoon sotilassairaalaan.
Sisällissodan jälkeinen aika

Kaukoranta kotiutui sisällissodan jälkeen sotilassairaalasta vuoden 1918 lopulla ja hänelle järjestettiin armeijasta kansliatehtäviä 16. joulukuuta 1918 - 15. helmikuuta 1919 väliseksi ajaksi Jääkäritoimistosta. Hänet merkittiin armeijan rulliin 18. helmikuuta 1919 alkaen Itämeren jalkaväkirykmentti n:o l:een, josta hänet kumminkin siirrettiin 1. lokakuuta 1919 alkaen Kadettikouluun, missä toimi aluksi koulutusupseerina ja 4. syyskuuta 1919 alkaen talouspäällikkönä. Kadettikoulusta hänet siirrettiin 15. kesäkuuta 1928 alkaen talouspäälliköksi Meripuolustuksen esikuntaan ja 13. toukokuuta 1929 Rannikkolaivastoon.
Talvi- ja jatkosota

Kaukoranta osallistui talvisotaan aluksi rauhanaikaisessa tehtävässään Meripuolustuksen esikunnassa, kunnes hänet siirrettiin Helsingin Laivastoaseman talouspäälliköksi, josta hänet siirrettiin myöhemmin Turun Laivastoaseman taloustoimiston päälliköksi. Jatkosodan puhjettua hän jatkoi samassa tehtävässä kunnes sotien päätyttyä hänet talouspäälliköksi Maasotakouluun. Armeijasta hän erosi vakinaisesta palveluksesta vuonna 1944 ja siirtyi Helsingin kaupungin Kaasulaitoksen palvelukseen. Hänet haudattiin Helsinkiin.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Hilfsgruppenführer 25. elokuuta 1917  Vänrikki 11. helmikuuta 1918  Luutnantti 16. toukokuuta 1919  Kapteeni 16. toukokuuta 1921  Majuri 6. joulukuuta 1928 |     |  Vapaudenristi 3. lk.  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera  Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan ritarimerkki  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Talvisodan muistomitali  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi  Unkarin ensimmäisen maailmansodan muistomitali |
Jääkäripataljoona 27:n 3. komppania.
Piikatyöryhmä

Piikatyöryhmä, virallisesti Kotitalouksien työllistämismahdollisuuksia selvittävä työryhmä, lyhyemmin Kotitalouksien työllistämistyöryhmä, oli hallituspuolueita edustavista ministerien erityisavustajista koottu ryhmä. Sen tehtävänä oli etsiä keinoja, joilla kotitalouksia voitaisiin kannustaa palkkaamaan ulkopuolista työvoimaa kotitöiden tekemiseen.
Esitys luovutettiin ministeri Arja Alholle 30. heinäkuuta 1996. Se sai runsaasti huomiota, ja käyttöön tuli laajalti juuri nimitys piikatyöryhmä. Erilaiset piika-alkuiset sanat yleistyivät julkisuudessa. Piika-sana oli ollut kuitenkin käytössä vastaavaa keskustelua käytäessä jo 1970- ja 1980-luvuilla. Suomen Sosialidemokraatissa oli 7. tammikuuta 1987 uutinen, jossa otsikkona oli ”’Piikavähennys’ jäi harmittamaan”.
Kaukokiito

| Suomen Kaukokiito Oy |
| --- | --- |
Yritysmuoto:  osakeyhtiö
Perustettu:  1953
Toimitusjohtaja:  Petri Angervuori
Kotipaikka:  Tampere
Toimiala:  liikenne
Liikevaihto:  226 milj. € (2019)
Omistaja:   Kuljetusliike Y. Auramaa Oy  Kuljetusliike Ilmari Lehtonen Oy  Kuljetusliike Kantola & Koramo Oy  KuljetusliikeTaipale Oy 
Kotisivu:  www.kaukokiito.fi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kaukokiidon kuorma-auto Tanssin talon edessä Helsingissä. Vasemmalla Kaapelimuseot.
Kaukokiito on yksityinen suomalainen kuljetusalan yritys, jonka terminaali- ja linjaverkosto muodostuu paikallisista yrittäjistä. Kaukokiito kuljettaa vuosittain noin 4 miljoonaa lähetystä 2 000 työntekijän voimin. Kuljetuskalustoon kuuluu yli 1 000 ajoneuvoyksikköä. Kaukokiidon omistavat suomalaiset liikennöitsijät, jotka vastaavat omilla toiminta-alueillaan paitsi Kaukokiito-järjestelmän runkoliikenteestä myös terminaalitoiminnoista.
Kuljetus-, terminaali- ja varastointipalvelut

Kaukokiidon palveluita yrityksille ovat kotimaan paketti-, kappaletavara- ja rahtikuljetukset sekä terminaali- ja varastointipalvelut. Kaukokiidolla on Suomessa 28 terminaalia, joiden yhteydessä toimivat sekä kotimaan että ulkomaan terminaalitoiminnot ja nouto- sekä jakelupalvelut. Pääterminaalit sijaitsevat Helsingissä, Turussa, Tampereella ja Lahdessa. Varastopisteitä on lisäksi suurimmilla talousalueilla.
Sertifikaatit

Kaukokiidolle on myönnetty ISO 9001- ja ISO 14001 -sertifikaatit.
Historia

Kaukokiito Oy perustettiin huhtikuussa 1953. Ensimmäinen toimipiste oli Helsingin Hakaniementorilla. Vuonna 1956 Kaukokiito Oy muutti nimensä Helsingin Kaukokiito Oy:ksi.
Suomen Kaukokiito Oy perustettiin vuonna 1958 valtakunnalliseksi katto-organisaatioksi. Sen toimitusjohtajana oli 1960–1984 Saimi Westerlund, alan ensimmäinen naisjohtaja Suomessa.
1960-luvun alussa Kaukokiito-järjestelmässä oli mukana yli sata liikenteenharjoittajaa ja noin 600 kuorma-autoa. Suomen Kaukokiito Oy:n tunnuksilla varustetut autot liikennöitsivät Pohjoismaiden lisäksi Keski- ja Etelä-Eurooppaan sekä Neuvostoliittoon.
1970-luku oli voimakkaan laajentumisen aikaa. Kansainvälinen liikenne oli vilkasta. Metsälän terminaali ja ensimmäiset varastohotellit Vantaan Voutilassa ja Tampereella otettiin käyttöön.
1980-luvulla kuljetusalalla tapahtui voimakas keskittyminen ja kilpailu kiristyi. Suomen Kaukokiito Oy keskittyi pelkästään kotimaan tavaralinjaliikenteen kehittämiseen.
1990-luvun alussa Kaukokiidon nouto- ja jakelutoimintoja sekä osia linjaliikenteestä siirrettiin eri yhteistyöyritysten hoidettaviksi. Suomen Kaukokiito Oy:n asema valtakunnallisena katto-organisaationa vakiintui.
2000-luvun alkaessa Kaukokiito eli voimakkaan kasvun aikaa. Kalustoon ja terminaaleihin investoitiin eri puolilla maata. Pääkaupunkiseudun uusi 15 000 neliön suuruinen terminaali valmistui keväällä 2005 Vantaan Voutilaan.
Vuonna 2003 Kaukokiito juhli 50-vuotista taivaltaan. Samana vuonna ilmestyi historiateos Kaukokiito Suomalainen – 50 vuotta.
Vuonna 2005 julkaistiin Kaukokiidolle mittatilaustyönä tehty Pate Mustajärven single ”Ajan päivin, ajan öin”. Sen on säveltänyt Yö-yhtyeestä tuttu Olli Lindholm ja sanoittanut Pauli Hanhiniemi (mm. Kolmas Nainen). Kappale soi pitkin vuotta 2005 Kaukokiidon radiomainoksessa Radio Iskelmässä ja Radio Novassa. Kappaleesta tehty musiikkivideo voitti yleisöäänestyksen Levyraati-ohjelmassa huhtikuussa 2005.
Vuonna 2013 Kaukokiito otti käyttöönsä uuden toiminnanohjausjärjestelmän, Repsikan, sekä uuden sähköisen tilausportaalin nimeltään Kaukoputki.
Vuonna 2020 Kaukokiito otti käyttöönsä ensimmäisenä suomalaisena rahtikuljettajana digitaalisen toimitusketjun. Se tarkoittaa, että lähetykset toimitetaan ilman paperista rahtikirjaa. Vain vaarallisten aineiden kuljetuksessa käytetään vielä perinteistä rahtikirjaa.
Kirjallisuutta

Jari Kurkinen: Kaukokiito, suomalainen – 50 vuotta. Suomen Kaukokiito 2003. ISBN 9789529162857, 952-91-6285-5.
Aiheesta muualla

Suomen Kaukokiito Oy Pörssitiedon nettisivulla
Kaulusluri

| Kaulusluri |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Papukaijalinnut Psittaciformes
Heimo::  Kaijat Psittaculidae
Suku::  Punalurit Eos
Laji::  squamata
Kaksiosainen nimi
 Eos squamata  (Boddaert, 1783) 
Alalajit
 Eos squamata squamata  Eos squamata riciniata  Eos squamata atrocaerulea  Eos squamata obiensis 
Katso myös
   Kaulusluri Wikispeciesissä   Kaulusluri Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kaulusluri (Eos squamata) on punalurien sukuun kuuluva kaija.
Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on noin 27 cm. Aikuisen linnun höyhenpuvun väritys vaihtelee, tavallisin on yleisväriltään punainen ja sillä on violetinmusta kaulus, joka joillakin yksilöillä on leveä ja huomiota herättävä mutta toisilta se lähes puuttuu. Vatsa ja pyrstön alapeitinhöyhenet ovat purppuranväriset ja hartiahöyhenet himmeän purppurat mustin kärjin. Isot peitinhöyhenet ja siipisulat ovat mustakärkiset ja -reunaiset. Pyrstö on päältä purppuranpunainen ja punaruskea alta. Nokka on oranssinpunainen, iiris keltainen tai oranssi ja koivet harmaat. Nuorella linnulla alapuolen höyhenissä on voimakas purppuran sävy, siipien yläpeitinhöyhenet ovat vihertävät ja iiris on ruskea. Sukupuolet ovat samannäköisiä.
Esiintyminen

Kaulusluri esiintyy Indonesiassa Papuan länsiosan saarilla Irian Jaya Baratissa (muun muassa Maju ja Weda) sekä Pohjois-Molukeilla.
Kauluslurin esiintymisalue on kooltaan 20 000–50 000 neliökilometriä, maailman populaation koko on 100 000–500 000 yksilöä ja sen kanta on elinvoimainen.
Elinympäristö

Kauluslurit elävät alavien maiden metsissä sekä istutetuissa kookospalmumetsiköissä.
Lisääntyminen

Ilmeisesti yksiavioinen. Pesintä tunnetaan puutteellisesti.
Ravinto

Kauluslurit liikkuvat parvissa ja ruokailevat enimmäkseen puiden latvuksissa, etenkin Erythrina puiden mettä ja siitepölyä syöden. Ne syövät luultavasti myös hedelmiä ja hyönteisiä. Niiden nokka ja kieli ovat erilaistuneet siten, että nokka on kapea ja kielen päässä on eräänlainen harja.
Katarina kaunis leski

| Katarina kaunis leski |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:  Toivo Särkkä
Käsikirjoittaja:  Toivo Särkkä
Perustuu:  Serpin näytelmään Katarina, kaunis leski (1948)
Tuottaja:  Toivo Särkkä
Säveltäjä:  Heikki Aaltoila
Kuvaaja:  Kalle Peronkoski
Leikkaaja:  Armas Vallasvuo
Lavastaja:  Karl Fager
Pääosat:  Eeva-Kaarina Volanen Martti Katajisto
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Suomen Filmiteollisuus SF
Ensi-ilta:  17. marraskuuta 1950
Kesto:  89 minuuttia
Alkuperäiskieli:  Suomi
Budjetti:  7 666 308 vmk
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Katarina kaunis leski on Toivo Särkän ohjaama suomalainen mustavalkoelokuva vuodelta 1950. Se perustuu Serpin samannimiseen rokokoo-näytelmään. Elokuvan tapahtumat ajoittuvat 1790-luvun alkuun. Tyyliltään se on epookkikomedia, jonka aiheena on nuoren ja rikkaan turkulaislesken Katarina Thorwöstin hupaisat lemmenkiemurat. Vahvasti karrikoidut kilpakosijat piirittävät Katarinaa, mutta komea luutnantti sekoittaa kuviot.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Eeva-Kaarina Volanen  | … |  Katarina Elisabet Thorwöst   |
|  Martti Katajisto  | … |  Luutnantti Carl-Magnus Schildt   |
|  Rauha Rentola  | … |  Mamselli Augusta E. Schenbeck   |
|  Jalmari Rinne  | … |  Dosentti Torsten F. Cajalén   |
|  Henny Waljus  | … |  Kreetta   |
|  Tyyne Haarla  | … |  Brita-Sofia Allén   |
|  Unto Salminen  | … |  pastori Daniel Manasse Martesius   |
|  Rakel Laakso  | … |  Matami Hast   |
|  Arvo Lehesmaa  | … |  pormestari Leevi Allén   |
|  Jorma Nortimo  | … |  tuomari Warlin   |
|  Thure Bahne  | … |  kapteeni Pipping   |
|  Leo Riuttu  | … |  Antti   |
|  Eero Kilpi  | … |  professori Johannes Thorwöst   |
|  Aarne Laine  | … |  mies kapakassa   |
|  Matti Aulos  | … |  tuomari   |
|  Leevi Linko  | … |  oikeuden kirjuri   |
|  Rauni Luoma  | … |  turkulaisnainen   |
|  Laina Laine  | … |  mökineukko   |
|  Ida Salmi  | … |  Heta, palvelija   |
|  Joel Asikainen  | … |  haastemies   |
|  Mauri Jaakkola  | … |  Mikko   |
|  Varma Lahtinen  | … |  Zimmermannin leski   |
|  Oiva Sala  | … |  pappi   |
|  Heimo Lepistö  | … |  lainanperijä   |
|  Kauko Vuorensola  | … |  tuomarin palvelija   |
|  Waldemar Wohlström  | … |  panttilainaaja   |
|  Annie Sundman  | … |  Carl-Magnus Schildtin isoäiti   |
Kuvausaika ja -paikat

Katarina kaunis leski kuvattiin kesällä 1950. Souturetki Aurajoella kuvattiin Vantaanjoella Helsingin maalaiskunnassa. Muina kuvauspaikkoina olivat muun muassa Turku ja Porvoon vanhakaupunki. Katarinan asuintaloa esitti Porvoon Museon Edelfelt-Vallgren-museon talo Välikadulla. Helsingissä kuvauksia tehtiin Lehtisaaressa ja Herttoniemessä. Hovilan kartanoa markkeerasi Oitbackan kartano Kirkkonummella.
Arviot

Aikalaiskriitikot suhtautuivat elokuvaan Katarina kaunis leski sangen nuivasti. Aamulehden kriitikko löysi myönteistä kerrottavaa ohjaajasta: ”Juuri tällaiset romanttis-historialliset ajankuvat ovat Toivo Särkän varsinaista ohjaajanalaa ja niiden parissa hän on päässyt erinomaisiin saavutuksiin.” Elokuva nähtiin jatkumona Särkän ohjaamille epookkiteoksille Runon kuningas ja muuttolintu ja Katupeilin takana. Yleisesti kriitikot pitivät elokuvaa heikompana kuin vuotta aiemmin valmistunutta elokuvaa Katupeilin takana, jossa pääosassa oli niin ikään Volanen ja naissivuosassa Valjus. Helsingin Sanomat piti kuvausta epäonnistuneena, Peronkoskelta oli totuttu näkemään tasokkaampaa jälkeä.
Näyttelijöistä saivat risuja Volanen ja Katajisto, Rentola sitä vastoin sai ruusuja mamsellin osastaan. Kosijoiden Cajalén ja Martesius voimakkaan farssikorostuksen katsottiin suorastaan varastaneen show’n pääparilta. Camera arvioi Katajiston suoriutumista: ”Martti Katajisto luutnanttina on muhkeassa univormussaan kovasti komea, mutta hänen näyttelemisensä on usein pingoittunutta, ikään kuin itseään tarkkailevaa.” Cameran mielestä Katajisto ei edelleenkään ollut ”toteuttanut lupausta”, jonka hän antoi vahvalla Nokia-tutkielmallaan elokuvassa Ihmiset suviyössä vuonna 1948.
2000-luvun kriitikko pitää elokuvaa paitsi teatraalisena, myös hentona ja tyhjänpäiväisenä.
Särkän tiedetään pahoittaneen mielensä elokuvan saamasta kehnosta vastaanotosta niin, että hän ei ohjannut kolmeen vuoteen.
Huomioita

Serpin näytelmä Katarina, kaunis leski sai ensi-iltansa Suomen Kansallisteatterissa 29. lokakuuta 1948. Lavalla Katarinaa tulkitsi Ansa Ikonen. Näytelmä oli kauden 1948–1949 menestyskappale.
Elokuvaversiossa tapahtumat laajennettiin Katarinan asunnosta muualle Turkuun ja lähiympäristöön aina Mynämäkeä myöten. Elokuvan loppuratkaisu poikkeaa näytelmästä. Siinä on nähty piirteitä ranskalaiskomediasta La Belle aventure (1913), jonka suomenkielinen versio Ihana seikkailu sai ensiesityksensä Kansallisteatterissa 1919. Särkkä ohjasi aiheesta värielokuvan Ihana seikkailu vuonna 1962.
Pienissä, tarkemmin nimeämättömissä osissa elokuvassa ovat muun muassa Rauni Luoma, Oiva Sala ja Irja Kuusla.
Johannes Thorwöst on historiallinen henkilö: Hän oli Turussa 1700-luvun lopulla vaikuttanut liikemies.
Esitykset ja julkaisut

Televisiossa Katarina kaunis leski -elokuvaa on esitetty nimellä Katariina kaunis leski. Elokuva on julkaistu myös DVD:nä.
Aiheesta muualla

Katarina kaunis leski Elonet.
Taavetti Kaunisto

Taavetti Roopertti Kaunisto (9. helmikuuta 1888 Tyrvää – 29. marraskuuta 1961) oli suomalainen jääkärimajuri. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Nestori Kaunisto ja Iida Langen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1922 Martta Irene Mälkiän kanssa.
Opinnot

Kaunisto kävi kansakoulun ja Länsi-Suomen kansanopiston vuonna 1906 ja Kokemäen maamieskoulun samana vuonna sekä suoritti yksityisesti viidennen luokan Tyrvään yhteiskoulussa vuonna 1909. Kurkijoen maamiesopiston hän kävi vuosina 1910–1911.
Jääkärikausi

Kaunisto liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 1. konekiväärikomppaniaan 29. helmikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Hänet siirrettiin pataljoonan 2. konekiväärikomppaniaan 10. heinäkuuta 1917.
Suomen sisällissota

Kaunisto saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana luutnantiksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan aluksi 3. Jääkärirykmentin 5. jääkäripataljoonan konekiväärikomppaniaan, josta hänet siirrettiin komppanianpäälliköksi 25. maaliskuuta 1918 alkaen 10. jääkäripataljoonan konekiväärikomppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Tampereella ja Viipurissa.
Sisällissodan jälkeinen aika

Sisällissodan jälkeen Kaunisto palveli 3. konekiväärikomppanian päällikkönä 1. heinäkuuta – 23. lokakuuta 1919 välisen ajan ja puoli vuotta 3. pataljoonan väliaikaisena komentajana 3. Jääkärirykmentissä, josta muodostettiin myöhemmin Jääkärirykmentti n:o 3, Savon jääkärirykmentti n:o 3 ja Uudenmaan rykmentti. Armeijasta Kaunisto erosi 4. helmikuuta 1920 ja siirtyi sen jälkeen maanviljelijäksi Tyrväälle, missä hänellä oli omistuksessaan lisäksi saha.
Kaurat

| Kaurat |
| --- | --- |
 Kaura eli peltokaura (Avena sativa)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Poales
Heimo::  Heinäkasvit Poaceae
Alaheimo::  Poöideae
Suku::  Kaurat Avena  L.
Katso myös
   Kaurat Wikispeciesissä   Kaurat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kaurat (Avena) on heinäkasvien suku, jonka lajeja esiintyy luonnonvaraisena Euroopassa, Aasiassa ja Luoteis-Afrikassa. Suvussa on noin 15–25 lajia. Viljelty kaura on heksaploidi, joka on syntynyt yhdestä tai useammasta villilajista.
Kauroilla on pysty korsi ja viuhkamainen tähkä, joka tunnetaan myös nimellä röyhy. Kukat ovat yleensä kaksittain. Lehdet ovat heinäkasveiksi leveät.
Tärkein lajeista on peltokaura (Avena sativa). Hukkakaura (Avena fatua) on rikkakasvi. Samoin kuin peltokauran, myös hukkakauran kromosomiluku 2n on 42, kun muilla lajeilla se on 14.
Kaurojen suvusta on nykyisin erotettu mäkikaurat (Avenula) ja kauriot (Helictochloa) omiksi suvuikseen.
Lajeja

Avena abyssinica – abessiniankaura
Avena barbata – partakaura
Avena byzantina – punakaura
Avena brevis
Avena canariensis – kanariankaura
Avena fatua – hukkakaura
Avena fatua subsp. fatua – rikkahukkakaura
Avena fatua subsp. meridionalis – etelänhukkakaura
Avena lusitanica – portugalinkaura
Avena maroccana
Avena nuda
Avena occidentalis
Avena pubescens – mäkikaura (nykyisin eri suvussa nimellä Avenula pubescens, syn. Helictotrichon pubescens)
Avena pratensis – ahdekaura (nykyisin eri suvussa nimellä Helictochloa pratensis, syn. Helictotrichon pratense)
Avena sativa – peltokaura eli kaura
Avena sterilis – koristekaura eli susikaura eli korukaura
Avena sterilis subsp. atherantha – sisiliankorukaura
Avena sterilis subsp. sterilis – espanjankorukaura
Avena strigosa – ukonkaura
Leikkokasveina ja yksivuotisina koristekasveina kasvatetaan hukka-, koriste- ja ukonkauraa (Räty ja Alanko 2004, s. 31).
Aiheesta muualla

Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Kaurat (Avena)
Funet: Kaurat (Avena)
ITIS: Avena (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Avena (englanniksi)
Flora of China: Avena (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q146760  Wikispecies: Avena Linnaeus  APDB: 188464  APNI: 114689  BioLib: 42554  BOLD: 121125  CoL: 8VVDD  eFloraSA: Avena  EoL: 108054  EPPO: 1AVEG  FloraBase: 20964  FoAO2: Avena  FoC: 103247  GBIF: 2705282  GrassBase: gen00073  GRIN: 1190  iNaturalist: 52697  IPNI: 17560-1  ITIS: 41455  NBN: NHMSYS0000456363  NCBI: 4496  NZOR: 07377a7e-e290-4823-a7fb-1d3877791585  Open Tree of Life: 790365  PLANTS: AVENA  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:17560-1  Tropicos: 40023225  VASCAN: 880  VicFlora: 7ce2b7ff-eccd-4d7a-95e1-af032ba46670  WFO: wfo-4000003762
Taina Pihlajarinne

| Taina Pihlajarinne> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1977 (ikä 47–48)
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  tekijänoikeuden professori
Koulutus ja ura
Instituutti:  Helsingin yliopisto
Palkinnot:  Suomalainen Tiedeakatemia (jäsen 2023-)
Aiheesta muualla
Taina Pihlajarinne (helsinki.fi)
Taina Pihlajarinne (s. 1977) on suomalainen oikeustieteilijä ja varatuomari, joka työskentelee Helsingin yliopiston tekijänoikeuden professorina. Hän on ollut esillä myös joukkotiedotusvälineissä tekijänoikeusasioiden tiimoilta.
Hänen suomenkielinen, tavaramerkkioikeuteen liittyvä väitöskirjansa (2009) Helsingin yliopistolle oli otsikoitu Tunnusmerkin suoja verkkotunnuskäytössä.
Pihlajarinne on ollut Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen vuodesta 2023.