Eino Leino
Eino Leinon runoutta säveltäjien tulkitsemana

Äänitetty 17.4.1947. Reino Hallaperä (laulu), säest. Jouko Tolonen, piano
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Vaikka Eino Leinolla ei aikalaistietojen mukaan ollut varsinaisesti sävelkorvaa, hän osoitti runoudessaan täydellistä rytmin ja kielen musikaalisten ominaisuuksien tajua. Hän oli myös taitava erittelemään kuulemiaan konsertteja. Leinon tekstit – niin laulurunous kuin näytelmät – tarjosivatkin jo hänen elinaikanaan innoituksen lähteen monelle säveltäjälle ja toisaalta sävellettyinä lauluina hänen runonsa tulivat entistä tunnetummiksi. Näin Eino Leino tuli olennaisella tavalla vaikuttaneeksi myös suomenkielisen musiikkikulttuurin kehitykseen.
Tuotteliaimpia varhaisista Leino-tulkitsijoista olivat säveltäjäystävät Toivo Kuula, Leevi Madetoja ja Oskar Merikanto. Kuula sävelsi kaikkiaan 22 Leino-runoa, joista tunnetuimpia ovat Virta venhettä vie (1906), läpimurtoteos Tuijotin tulehen kauan (ilm. 1907), kantaatti Kuolemattomuuden toivo baritonille, kuorolle ja orkesterille (1910) sekä Helkavirsi-ruonoelmat Merenkylpijäneidot, Orjan poika sekä Impi ja Pajarin poika (1911). Eino Leinon runoudesta Kuula löysi kaikupohjan mietiskeleville tumman-romanttisille sävelkuvilleen.
Myös Leevi Madetojan ura alkoi Leinon merkeissä; näytelmämusiikki Leinon Shakkipeliin (1910) oli hänen ensimmäinen huomiota herättänyt orkesteriteoksensa. Vaativat viisiääniset kuorolaulut, kuten Iltatunnelma (1916) ja Soita somer, helkä hiekka, ovat vakiinnuttaneet paikkansa suomalaisessa kuorokirjallisuudessa. Madetojan viimeiset Leino-sävellykset, kuten valoisaa kesätunnelmaa henkivä Hän kulkevi yli kukkien, syntyivät vasta 1940-luvulla vähän ennen hänen kuolemaansa. Kuulaan ja Madetojaan verrattuna Oskar Merikannon yksinlaulut edustivat kansanomaisempaa, vaivattoman kaunista melodisuutta. Eräinä kaikkein rakastetuimpina Leino-lauluina ovat pysyneet Hymyilevän Apollon säkeisiin pohjautuva duetto Oi kiitos sa luojani armollinen (1906) sekä koraalimainen Oi muistatko vielä sen virren (1905).
Varhaisia Leino-säveltäjiä oli myös Erkki Melartin. Näyttämömusiikki Leinon näytelmään Hiiden miekka syntyi 1906. Hänen kahdentoista Leino-yksinlaulun joukkoon kuuluvat muun muassa Mirjamin laulut, Minä metsän polkua kuljen sekä Päivän pojan muutamaan säkeistöön pohjautuva Päivän laulu (1903). Turkulaisen säveltäjän Sune Carlssonin pienoisooppera Väinämöisen kosinta (1914) pohjautui niin ikään Leinon tekstiin. Jean Sibeliuksen harvoista Leino-sävellyksistä tunnetuin on vuonna 1920 syntynyt Maan virsi, kantaatti sekakuorolle ja orkesterille.
Itsenäisyyden ensi vuosikymmenillä modernimpaa Leino-tulkintaa tarjosivat muun muassa Aarre Merikannon mieskuorolle ja orkesterille säveltämä Ukri (1938–1943) sekä Tauno Pylkkäsen ooppera Simo Hurtta (1948). Lausujan taustamusiikiksi sävellettyä pianosäestyksellistä melodraamaa edusti muun muassa Lauri Parviaisen Tumma (1941).
Aivan uudentyyppiseen eloon monet tunnetut Leinon runot nousivat 1960-luvulla Kaj Chydeniuksen sävellysten ansiosta. Nocturnen, Lapin kesän ja Lemminkäisen äidin kehtolaulun herkät, mutta sentimentaalisuutta välttelevät melodiat vetosivat 60-lukulaiseen nuorisopolveen. Kehtolaulu sisältyi Ylioppilasteatterille sävellettyyn näytelmämusiikkiin Leinon runonäytelmään Tuonelan joutsen (1966). Sittemmin Chydeniukselta on tullut julkisuuteen lukuisia muitakin Leino-sävellyksiä.
Eino Leinon satavuotispäivän tienoilla 1978 julkaistiin uusia Leino-sävelmiä levytyksinä. Suuren suosion saivat Perttu Hietasen iskelmällisen tunteelliset melodiat Leinon runoihin, jotka Taisto Wesslinin taitavina sovituksina ja Vesa-Matti Loirin ekspressiivisesti tulkitsemina jäivät helposti kuulijoidensa mieleen (Eino Leino 1–3, vuosilta 1978–1985). Juhlavuonna 1978 ilmestyi myös Heikki Sarmannon Moment musical, jolla Maija Hapuoja ja Tapani Kansa tulkitsivat Sarmannon jazz- ja chanson-vaikutteisia hyväntuulisia Leino-tunnelmia. Jo vuotta aikaisemmin 1977 oli ilmestynyt Jorma Panulan Juhana herttuan ja Catharina Jagellonican lauluja kamarikuorolle ja solisteille. Panulan moderni melodiikka seuraili runoelman mutkikkaita psykologisia käänteitä.
Antti Karin ohjaamaan Helkavirsiin perustuvaan kolmiosaiseen tietokoneanimaatioon (1979–1982) sävelsi elektronisen musiikin Jukka Ruohomäki. Helkavirsiin pohjautui myös itävaltalaissyntyisen säveltäjän Johann Strohoferin oratorio Herramme vapahtajamme, jonka ensiesitys oli 1975. Vuonna 1980 sai ensiesityksensä Ilkka Kuusiston Leinon Sota valosta -näytelmään pohjautuva ooppera.
2000-luvulla Leinon Helkavirsiä on säilyttänyt asemansa säveltaiteen innoittajana. Olli Mustosen Sinfonia no. 1 Tuuri baritonille ja orkesterille, joka sai kantaesityksensä Tampere Filharmonian tulkitsemana helmikuussa 2012, pohjautuu Helkavirsien ensimmäiseen sarjaan sisältyvään Tuuri-runoon. Kaija Saariaho puolestaan sävelsi vuonna 2007 neljä Leinon varhaisrunoa teoksessaan Leino Songs for voice and orchestra. Myös Hollannissa on tuotettu suomenkielinen levy Eino Leinon runoista. Hollantilainen Munich Records julkaisi vuonna 2006 CD-levyn Aina Leino, jolla esiintyy hollantilais-suomalainen Aina-yhtye solistinaan suomalainen Pauliina May. Levyllä on 14 Eino Leinon runoa. Sävellykset ovat hollantilaisen Izak Boomin.