stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Simone Weil
Filosofia ja toiminta > Hengellinen kausi, uskontokriittisyys ja Platon > Kärsimysmystiikka ja askeesi tienä henkiseen jalostumiseen

Suurista uuden ajan filosofeista Weiliin vaikutti eniten René Descartes’n ohella Immanuel Kant, jonka transsendentaalifilosofiaa hän arvosti. Kantilainen välineellisen kohtelun kielto ja ajatus ihmisarvosta sopivat Weilin ihmiskäsitykseen, jonka mukaan ihmisten tulisi tyhjentää mielensä toisia ihmisiä ja todellisuutta koskevista esioletuksistaan, määrittely-yrityksistä ja olemusajattelusta. Erona Kantiin on, että Weilin mielestä tietoisuuden ja todellisuuden kuilu voidaan silloittaa elämysten ja subjektiivisten kokemusten kautta, jolloin todellisuus voi virrata sieluun. Tätä hän kuvaa ”Hengellisessä omaelämäkerrassaan” (Autobiographie spirituelle), jonka mainintoihin perustuvat myöhemmät väitteet hänestä mystikkona.lähde?
»Kristus astui alas taivaasta ja valtasi minut.» 
(Attente de Dieu, 38)
Köyhyysmystiikan ihailu näkyi Weilin yksinkertaisissa elintavoissa. Hän lähetti elintarvikekorttinsa Ranskan vastarintaliikkeelle ja kantoi maataloustöissä mukanaan Platonin Pitojen nidettä toivoen voivansa opettaa filosofiaa maatilan työntekijöille.
Weilissä oli myös kärsimysmystikon aineksia. Weilin mielestä ankarin kärsimys nousee tietoisuudesta, että ihminen joutuu elämään ilman Jumalaa. Tämä näyttää paradoksaaliselta, sillä Weilin mielestä ihmisen tulisi pyrkiä tähän tilaan. Vaikka Weil katsoi, ettei ihminen koskaan pysty käsittämään, kuinka syvälle Kristuksen ristinkuolema vei, hän näyttää kärsimysmystikkojen tavoin ajattelevan, että mitä lähemmäksi Jeesuksen kärsimyksiä ihminen ajautuu, sitä selvemmin hän voi ymmärtää yhteyttä Kristukseen ja Jumalaan:
»[...] ja tästä aiheutuu raateleva tuska. Ihmisen koko olemus tuntee hetken ajan tätä tuskaa; hänessä ei ole lainkaan sijaa Jumalalle; sen sai Kristuskin kokea, tai ainakaan hän ei tajunnut Jumalasta muuta kuin että tämä oli hylännyt hänet. [...] Kun rauta koskettaa ihmistä, hänen täytyy tuntea olevansa erossa Jumalasta niin kuin Kristus tunsi.» 
(La Pesanteur et la grâce, 98.)
Se, että Weil näki kärsivän Kristuksen jokaisessa köyhässä ja kovaosaisessa, toteutti varhaisessa kristinuskossa esiintynyttä ideaa: tunnistaa toisessa ihmisessä Jumala. Weilin filosofiakäsityksen valoisuutta ilmentää hänen uskomuksensa, että silloinkin, kun kärsimyksestä tulee pysyvä osa ihmisen elämää, ihmisistä voidaan löytää piirteitä, jotka jalostavat häntä itseään ja toisia ihmisiä kärsimysten keskellä kestävämmiksi, armollisemmiksi ja rakastavammiksi. Koska kärsimys on intersubjektiivista (ihmisten välistä) ja yleismaailmallista, se voisi ohjata ihmisiä lähemmäksi universaalia rakkauden kokemusta. Esimerkiksi Hankamäki on kuitenkin huomauttanut, ettei Weiliä voitaisi pelkästään tällä perusteella pitää kristillisenä mystikkona, sillä kristinuskon mukaan ihmisten puolesta on jo kärsitty, eikä ihmisen tehtävänä ole enää kärsiä. Enemmänkin kyse on humanistisesta antroposofiasta. Sen tapaisesta Jumalan rakastamisesta Weil kirjoitti kokoelman Pensées sans ordre concernant l’amour de Dieu teksteissä.lähde?
Filosofia ja toiminta > Maanpaon aika ja Euroopan tulevaisuus

Weilin virallinen asuinpaikka oli vuosina 1929–1940 Pariisin kuudennen arrondissementin Auguste Comte -kadulla, josta hänen vanhempansa vetäytyivät miehityksen vuoksi. Varmistuttuaan vanhempiensa ja veljensä pääsystä Yhdysvaltoihin loppuvuodesta 1941 Weil suostui lähtemään Ranskasta maanpakoon kesällä 1942, jolloin hän matkusti Marokon Casablancan kautta New Yorkiin.lähde tarkemmin? Paetessaan Weil jätti siihenastisen tuotantonsa Gustave Thibonille ja katoliselle pappismiehelle Joseph Marie Perrinille, jotka alkoivat toimittaa Weilin teoksia julkisuuteen. New Yorkista Weil lähetti Perrinille satasivuisen ”kirjeen”, Kirje papille (Lettre à un religieux), jota voidaan pitää Weilin tilintekona sekä juutalaisuudesta että kristillisyydestä. Uskonnolliset kysymykset eivät kuitenkaan lakanneet kiinnostamasta Weiliä, ja New Yorkissakin hän kirjoitti niistä kirjan verran: La Connaissance surnaturelle.
Weil palasi keväällä 1943 takaisin Eurooppaan, tällä kertaa Lontooseen, jossa hän toimi Vapaan Ranskan pakolaishallituksen työntekijänä. Weil oli kirjoittanut New Yorkista kirjeitä koulutoverilleen ja ystävälleen Maurice Schumannille, josta tuli myöhemmin Ranskan ulkoministeri ja eräs détente-politiikan luojista. Schumann kutsui Weilin sihteerikseen Lontooseen ja esti häntä matkustamasta Ranskaan, jonne hän oli aikonut palata. Weil sai Charles de Gaullelta tehtäväkseen luonnostella moraalin suuntaviivat sodanjälkeiselle Euroopalle. Lontoon-ajan kirjoituksia on koottu teokseen Écrits de Londres et dernières lettres.lähde?
Filosofia ja toiminta > Maanpaon aika ja Euroopan tulevaisuus > Juurten kasvattaminen

Weil kirjoitti neljässä kuukaudessa kirjan L’Enracinement, jossa hän piti perusongelmana materialismin kehää. Myöskään sodan tulevat voittajat eivät välttyisi siltä, mikäli vallan perusvoimat jäävät voimaan ajattelutapojen muuttumatta. Weil näki ongelmana kulttuurin risaisuuden ja kirjoitti:
»Juurettomuus on vaarallisin tauti, johon yhteiskunnat voivat sairastua, sillä se monistaa itseään. Juurettomat reagoivat kahdella tavalla: he joko vaipuvat tylsyyteen kuten antiikin orjat tai ryhtyvät toimintaan kiskoakseen juuriltaan myös ne, jotka vielä ovat kiinni.» 
()
Teoksessaan hän pyrki löytämään moraalille universaalin perustan ihmissielun henkisistä tarpeista. Koska ne ovat yleispäteviä, kuten vapaus, mutta sisällöltään määrittelemättömiä, niissä voisi yhdistyä yksilöllinen yleiseen. Mikäli merkityssisällöt kiinnittyvät tarpeisiin, niillä ovat myös tietyt rajat, sillä tarve on täyttyvä määre toisin kuin esimerkiksi halu, joka voi olla kyltymätöntä, ja siksi moraali on mahdollista. Eettisessä refleksiossa (harkinnassa) erottuu ensin porras, jolla ihmiset valitsevat yleiset arvot omiksi arvoikseen. Niihin sitouduttuaan he antavat sitten arvoilleen persoonallisen merkityksen. Samantapainen asetelma esiintyy Sartren näkemyksessä ensimmäisestä ja toisesta refleksiosta.. Edelleen Weil halusi nähdä kaikessa kulttuurissa ja etenkin työssä henkisiä arvoja. Hän kirjoitti:
»Sivilisaatio, joka rakentuu työn henkisille arvoille, toteuttaa parhaiten ihmisen mahdollisuutta juurtua maailmaan; siten se muodostuu vastakohdaksi tilanteelle, jossa olemme nyt ja joka koostuu lähes täydellisestä juurettomuudesta.» 
()
L’Enracinement on ainoa teos, jonka Weil itse viimeisteli painoon. Sen tyyli on pitkäli julistavaa. Hän yhdisti tarpeet yleisiin arvoihin melko suoraviivaisesti, vaikkakin refleksion kaksitasoisuuden kautta objektiiviset arvot voidaan ainakin periaatteessa erottaa subjektiivisista arvostuksista. Niiden yhteenliittäminen puolestaan vaatii arvojen ymmärtämistä naturalistisesti ja velvoittavasti: tarpeiden kautta.
Filosofia ja toiminta > Maanpaon aika ja Euroopan tulevaisuus > Naturalismi, mystiikka, eksistentialismi ja varhainen kuolema

Weilin naturalismin voidaan nähdä olevan ristiriidassa hänen hengellisyytensä kanssa. Toisaalta mystiikan tunnusmerkkejä ovat myös luonnollisuuden korostaminen, autenttisuuden ja alkuperäisyyden kaipuu, operointi ruumiillisilla äärikokemuksilla sekä hurmoksellinen heittäytyminen olosuhteiden varaan. Weilia voidaan pitää esimerkkitapauksena ihmisestä, joka heijasteli modernisaation ajalle tyypillisiä vierauden tuntemuksia.
De Gaulle piti Weilin kirjaa liian teoreettisena, ja se jäi vaille poliittista vaikutusta. Enemmän huomiota herätti hänen kuolemansa 24. elokuuta 1943. Weilissä oli puhjennut keuhkotauti huhtikuussa. Hänen syömättömyytensä ja heikko kuntonsa johtivat siihen, että hän yllättäen nukkui pois Ashfordin sairaalassa. Pappi, joka Weilin kirkkoon kuulumattomuudesta huolimatta oli kutsuttu hänen hautajaisiinsa, myöhästyi junasta, ja lyhyet muistosanat luki Weilin elinikäinen ystävä Maurice Schumann. Weilin hautaa Ashfordin Bybrookin hautausmaalla peittää kivilaatta.lähde?
Vaikutus

Weil on vaikuttanut usean filosofin ajatteluun; esimerkiksi Alasdair MacIntyre ja Iris Murdoch ovat viitanneet häneen hyve-etiikkaa luonnostellessaan. Peter Winch on julkaissut kirjan Weilin ja Ludwig Wittgensteinin kielikäsityksen väliltä löytämistään samankaltaisuuksista. Giorgio Agamben kirjoitti väitöskirjansa Weilin persoonallisuuskäsityksestä, jonka hän sanoo vaikuttaneen myös ensimmäiseen pääteokseensa Homo Sacer – Sovereign Power and Bare Life (1995). Agamben on luonnehtinut Weilin tietoisuutta ”aikamme valaisevimmaksi”, ja André Gide on ylistänyt häntä ”kaikkien ulkopuolisten pyhimykseksi”. Albert Camus luonnehti Weilia kuvauksella ”aikamme ainoa suuri henki”.
Weil oli vuonna 1928 opetusryhmänsä ainoa nainen ÉNS:ssä, mutta hän ei ulottanut eksistenssiajatteluaan sukupuolikysymyksen alueelle, eikä hänestä koskaan tullut feministiä. Hänen ystävänsä ja elämäkerturinsa Simone Pétrement muistelee Weilin käyttäneen miesten vaatteita ja vakuutelleen jo nuorena, että hänen täytyisi esiintyä maskuliinisesti saavuttaakseen hyväksyntää, mikä puolestaan kertoo regression olleen tietoista, joskaan ei vapauttavaa. Ajattelunsa esoteerisuuden lisäksi hänen sukupuolensa saattaa olla yksi selitys hänen jäämiseensä heikolle huomiolle aikalaistensa joukossa.lähde?
Weilin ajattelusta kiinnostuttiin tieteissä 1950-luvulta alkaen. Kuitenkin vasta Euroopan yhdentyminen ja globalisaatio herättivät mielenkiintoa hänen moraalista universalismiaan kohtaan. Calgaryn yliopiston metatietojen mukaan vuosien 1995 ja 2012 välillä ilmestyi yli 5200 Weiliä käsittelevää akateemista julkaisua; yliopisto pitää yllä Simone Weil -bibliografiaa. Simone Weilin kootut teokset Œuvres complètes on julkaissut Weil-tuntijoiden toimittamina Gallimard. Weilin muistoa vaalii muun muassa American Weil Society.
Simone Weilistä on suomeksi kirjoittanut filosofi Jukka Hankamäki väitöskirjassaan Rakkauden välittäjä (1997, 2. p. 2006, 3. p. 2015). Kirsti Simonsuuren suomentama Ilias-artikkeli on julkaistu Parnasso-lehdessä. Juha Varto on kirjoittanut kirjan Mitä Simone Weil on minulle opettanut? (2005). Mikael Olin on tehnyt Weilista pro gradu -tutkielman Utsattheten som moralisk aktör – En faktor i Simone Weils religiösa utveckling (1996) ja lisensiaatintyön Utsattheten – Simone Weils väg till ett religiöst liv (1999).
Huomautuksia

↑  J. P. Little muistuttaa (1988, s. 74), että Weil käyttää ”suurta eläintä” yhteydestään irrotettuna symbolina, jonka tehtävänä on ”viitata sosiaaliseen sisältyviin vaaroihin (to indicate to dangers inherent in the social element)”, ja ettei Weilin siihen liittämä negatiivinen arvolataus edusta Weilin käsitystä Platonin valtiosta.
↑  Peter Winch on pitänyt Weilin tasapainon käsitettä (la balance) keskeisenä tämän hyve-etiikalle ja mainitsee sen teoksensa (1989) otsikossa.
↑  Myös armon (la grâce) käsite oli Weilille keskeinen teoksen La Pesanteur et la grâce kirjoituksissa, vaikka luterilaisuus jäikin juutalaiselle Weilille katolisuutta vieraammaksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Simone Weil Wikimedia Commonsissa
Sitaatteja aiheesta Simone Weil Wikisitaateissa
Simone Weil Bibliography University of Galgary (englanniksi)
Simone Weil. Stanford Encyclopedia of Philosophy 10.3.2018 (englanniksi)
”In Our Time”, radiodokumentti, BBC Radio 4, 2015 (englanniksi)
An Encounter with Simone Weil, teleivisiodokumentti, Line Street Productions 2011, YouTube (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI 2  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii  zbMATH 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove  Yle 
Muut:  Europeana  RISM  SNAC  IdRef 
Simone Weil pariisilaisessa kahvilassa.
Assisin kaupungissa oleva Basilica di Santa Maria degli Angeli, jossa Weil koki mystisiä elämyksiä.
Muistolaatta Weilin kotiosoitteessa Pariisin Auguste Comte -kadulla.
Simone Weilin L’Enracinement-teoksen kansi vuodelta 1949.
Gallimard julkaisi Weilin teoksia Albert Camus -säätiön tukemana ”toivon sarjassa”, Collection Espoir.
Herman Wildenvey

| Herman Wildenvey> Herman Portaas |
| --- | --- |
 Herman Wildenvey 1919.
Henkilötiedot
Syntynyt: 20. heinäkuuta 1885 Eiker, Norja
Kuollut: 27. syyskuuta 1959 (74 vuotta) Stavern, Norja
Ammatti:  runoilija
Puoliso:  Gisken Wildenvey
Kirjailija
Tuotannon kieli: norja
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Herman Wildenvey, oikea nimi Herman Portaas, (20. heinäkuuta 1885 Eiker, Norja – 27. syyskuuta 1959 Stavern, Norja) oli norjalainen runoilija. Hän oleskeli vuodesta 1904 Yhdysvalloissa, opiskeli Minneapolisin yliopistossa teologiaa ja suoritti BA-tutkinnon.
Wildenveyn nuoruudenrunot olivat raikkaita, ja runoista tuli klassikoita. Esikoiskokoelma Nyinger ilmestyi 1907. Myöhemmin runot saivat tummia sävyjä. Hän julkaisi myös omaelämäkerrallisen teoksen En lykkelig tid (1940) ja käänsi norjaksi muun muassa Heinrich Heinen Laulujen kirjan.
Wildenveyn puoliso oli kirjailija Gisken Wildenvey.
Suomennettuja runoja

Ferdinand Smedin laulu (Ferdinand Smeds vise), suom. Aale Tynni, teoksissa:
Tuhat laulujen vuotta: valikoima länsimaista lyriikkaa, toim. Aale Tynni, Helsinki: WSOY 1957, 1974 ISBN 951-0-06216-2, WSOY 2004 ISBN 951-0-29121-8  (sis. myös alkutekstin)
Tulin onneni yrttitarhaan, toim. Salme Saure ja Kaari Utrio. Helsinki: Otava 1988 ISBN 951-1-10127-7
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Herman Wildenvey Wikimedia Commonsissa
Eino Palola : Wildenvey kertoo nuoruudestaan. Vingeheten og Verden - Den nye Rytmen, Helsingin Sanomat, 27.05.1939, nro 140, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Alankomaat 
Taiteenala:  KulturNav  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  IdRef
Windsortuoli

Windsortuoli
Windsortuoli on Windsorin kaupungin mukaan nimensä saanut pehmustamaton käsinojallinen pinnatuoli.
Gary Wilkerson

Gary Wilkerson (s. 19. heinäkuuta 1958) on yhdysvaltalainen kristitty pastori, vaikuttaja ja kirjailija. Wilkerson toimii johtavana pastorina The Springs Church -seurakunnassa Coloradossa.
Wilkerson tulee suvusta, jonka historiassa on monen polven ajan ollut pastoreita. Wilkerson sai kutsun Jumalalta kuuden vanhana. Hän aloitti saarnaamaan 16-vuotiaana, nuorisopastorina 19-vuotiaana ja aloitti ensimmäisen seurakunnan 23-vuotiaana. Siitä lähtien hän on auttanut perustamaan seurakuntia, palvellut Times Square Church -seurakunnassa, aloittanut orpokodin, koulun ja nuorisokahvilan San Franciscossa. Vuonna 2002 Gary alkoi matkustamaan isänsä David Wilkersonin kanssa ympäri maailmaa pitäen johtajuuskonferensseja. Hän myös johtaa Passion for Jesus Conferences in North Americaa, jonka tehtävänä on rohkaista kristittyjä palaamaan Jeesuksen luo. Hänen ensimmäinen kirjansa The Divine Intercessor, julkaistiin vuonna 2002. Wilkersonin kutsumus on puhua, opettaa ja kirjoittaa herätyksestä sekä kristityn intohimoisen janon uudistamisesta Jeesusta kohtaan.
Kirjat

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” | Gary on poistanut mystisyyden rukouksesta. Hän johtaa meidät(kirjassaan) itsensä Kristuksen luokse ja siihen yksinkertaiseen rukouselämään, josta hän on esimerkkinä. Tämä ei todellakaan ole "kuinka tehdä" kirja, vaan "haluan tehdä" kirja. Haluat rukoilla lukiessani tätä kirjaa. | ” |
– David Wilkerson
The Divine Intercessor (suom. Taivaallinen esirukoilija), 124s, 2006, ISBN 9789525114577
Aiheesta muualla

The Springs Church -seurakunnan virallinen kotisivu
Sermonindex.net - Gary Wilkerson, mp3-puheita.
The Gazatte -lehti: "No room for politics in fast-growing Springs Church" (Arkistoitu – Internet Archive)
Carl-Henning Wijkmark

Carl-Henning Wijkmark vuonna 2014.
Carl-Henning Wijkmark (21. marraskuuta 1934 Tukholma – 4. syyskuuta 2020) oli ruotsalainen kirjailija, kirjallisuuskriitikko, esseisti ja kääntäjä, koulutukseltaan filosofian lisensiaatti.
Wijkmark työskenteli opettajana Tukholman yliopistossa ja Ruotsin kirjastokoulussa ennen kuin vuonna 1972 teki kaunokirjallisen debyyttinsä teoksella Jägarna på Karinhall. Hän käänsi Friedrich Nietzschen ja Walter Benjaminin teoksia.lähde?
Wijkmark asui pitkiä aikoja Saksassa ja Ranskassa. Wijkmark oli journalisti Kerstin Bernadotten veli.lähde?
Teokset

Tyska romaner 1965
Fransk roman efter 1945 1968
Jägarna på Karinhall 1972 (suom. Metsästys Karinhallissa)
Rött och svart 1976
På flykt undan mina landsmän 1976
Den moderna döden 1978
Dressinen 1983
Sista dagar 1986
Litteratur och människovärde 1988
Sveaborg 1990
Omsvängningarnas år 1991
Dacapo 1994
Du som ej finns 1997
Den svarta väggen 2002
Tal på Övralid 6 juli 2003, 2003
Samtiden bakom oss 2005
Stundande natten 2007 (suom. Saapuva yö)
Teokset > Suomennetut teokset

Metsästys Karinhallissa (Jägarna på Karinhall, 1972) suomentanut Leif Forsblom, Otava 1973 ISBN 951-1-00338-0
Saapuva yö (Stundande natten, 2007), suomentanut Markku Mannila, Basam Books 2009 ISBN 978-952-5734-34-8
Palkinnot ja tunnustukset

Sherlockpriset 1986 (teoksesta Sista dagar)
Samfundet De Nios Särskilda pris 2001
Övralidspriset 2003
Lotten von Kraemers pris 2007
Augustpriset 2007
Antti Wihuri

| Antti Wihuri |
| --- | --- |
 Jenny ja Antti Wihuri
Henkilötiedot
Muut nimet:  Antti Taavetti Wihuri
Syntynyt: 9. lokakuuta 1883 Kustavi
Kuollut: 28. joulukuuta 1962 (79 vuotta) Helsinki
Muut tiedot
Yritys:  Wihuri
Antti Taavetti (Anton David) Wihuri (vuoteen 1906 Jansson; 9. lokakuuta 1883 Kustavi – 28. joulukuuta 1962 Helsinki) oli suomalainen laivanvarustaja ja merenkulkuneuvos. Vuonna 1942 hän perusti yhdessä ensimmäisen puolisonsa Jenny Wihurin kanssa Jenny ja Antti Wihurin rahaston, joka on merkittävä suomalainen taiteen ja tutkimuksen tukija.
Kirjallisuutta

Otavan iso tietosanakirja, osa 9. 1965.
Poukka, Pentti: Antti Wihuri − kapteeni laivassa. Helsinki: Otava, 1983. ISBN 951-1-07519-5
Uola, Mikko: ”Wihuri, Antti (1883–1962)”, Suomen kansallisbiografia, osa 10, s. 497–499.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2007.  ISBN 978-951-746-451-2  / Teoksen verkkoversio.
Aiheesta muualla

Wihuri, Antti hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Kuuden markan kuukausipalkalla kyllä laiva kääntyy suomenkin kielellä. Antti Vihuri merikapteeni, laivanvarustaja ja innokas purjehtija, Seura, 20.11.1935, nro 47, s. 15, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Talousvaikuttajat  Biografiskt Lexikon  Yle  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Antti Wihuri luovuttamassa Sibelius-palkintoa Paul Hindemithille vuonna 1955. Takana tasavallan presidentti Juho Kusti Paasikivi.
Hiihdon maailmanmestaruuskilpailut 2015

Vuoden 2015 hiihdon maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin Falunissa Ruotsissa 18. helmikuuta – 1. maaliskuuta 2015. Aikaisemmin Falunissa oli pidetty maailmanmestaruuskilpailut vuosina 1954, 1974 ja 1993.
Isännyys ratkaistiin Kansainvälisen hiihtoliiton (FIS) kokouksessa Turkin Antalyassa. Falunin lisäksi isännyyttä hakivat Suomen Lahti, Saksan Oberstdorf ja Puolan Zakopane. Lahti hävisi ratkaisevan äänestyksen Falunille äänin 7–8.
Kisoihin myytiin 228 000 lippua ja paikan päällä kisoja seurasi kaikkiaan 280 000 katsojaa. Ruotsin hiihtoliitolle kisat tuottivat voittoa 47 miljoonan kruunua eli noin 5,2 miljoonaa euroa.
Tulokset > Miesten maastohiihto > Sprintti (p)

| Sija | Maa | Kilpailija | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | Petter Northug | 3.02,35 |
| 2 |  | Alex Harvey | 3.02,40 |
| 3 |  | Ola Vigen Hattestad | 3.02,70 |
| 4 |  | Nikita Krjukov | 3.02,73 |
| 5 |  | Federico Pellegrino | 3.03,02 |
| 6 |  | Tomas Northug | 3.19,63 |
Päivämäärä: 19. helmikuuta
Suomen Ristomatti Hakola oli kilpailussa yhdeksäs, Toni Ketelä kymmenes, Anssi Pentsinen 22. ja Matias Strandvall 26:s.
Tulokset > Miesten maastohiihto > Parisprintti (v)

| Sija | Maa | Kilpailijat | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | Finn Hågen Krogh Petter Northug | 15.32,89 |
| 2 |  | Aleksei Petuhov Nikita Krjukov | 15.38,53 |
| 3 |  | Dietmar Nöckler Federico Pellegrino | 15.38,62 |
| 4 |  | Thomas Bing Tim Tscharnke | 15.39,00 |
| 5 |  | Ville Nousiainen Martti Jylhä | 15.46,55 |
| 6 |  | Aleš Razým Dušan Kožíšek | 15.49,62 |
Päivämäärä: 22. helmikuuta
Tulokset > Miesten maastohiihto > 15 km (v)

| Sija | Maa | Kilpailija | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | Johan Olsson | 35.01,6 |
| 2 |  | Maurice Manificat | 35.19,4 |
| 3 |  | Anders Gløersen | 35.20,8 |
| 4 |  | Marcus Hellner | 35.41,4 |
| 5 |  | Finn Hågen Krogh | 35.49,2 |
| 6 |  | Bernhard Tritscher | 35.55,0 |
Päivämäärä: 25. helmikuuta
Suomen Matti Heikkinen oli kilpailussa 21., Ville Nousiainen 22., Lari Lehtonen 23. ja Perttu Hyvärinen 25:s.
Tulokset > Miesten maastohiihto > 15 km (p) + 15 km (v) yhdistelmäkilpailu

| Sija | Maa | Kilpailija | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | Maksim Vylegžanin | 1.16.25,9 |
| 2 |  | Dario Cologna | 1.16.26,3 |
| 3 |  | Alex Harvey | 1.16.27,5 |
| 4 |  | Didrik Tønseth | 1.16.29,3 |
| 5 |  | Maurice Manificat | 1.16.36,1 |
| 6 |  | Calle Halfvarsson | 1.16.48,7 |
Päivämäärä: 21. helmikuuta
Suomen Matti Heikkinen oli kilpailussa 16., Lari Lehtonen 22., Iivo Niskanen 26. ja Sami Jauhojärvi 34:s.
Tulokset > Miesten maastohiihto > 50 km (p) yhteislähtö

| Sija | Maa | Kilpailija | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | Petter Northug | 2.26.02,1 |
| 2 |  | Lukáš Bauer | 2.26.03,8 |
| 3 |  | Johan Olsson | 2.26.04,1 |
| 4 |  | Maksim Vylegžanin | 2.26.04,9 |
| 5 |  | Alex Harvey | 2.26.08,1 |
| 6 |  | Dario Cologna | 2.26.11,6 |
Päivämäärä: 1. maaliskuuta
Suomen Matti Heikkinen oli kilpailussa 20., Sami Jauhojärvi 29., Ristomatti Hakola 38. ja Lari Lehtonen keskeytti.
Tulokset > Miesten maastohiihto > 4 × 10 km viesti

| Sija | Maa | Kilpailijat | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | Niklas Dyrhaug Didrik Tønseth Anders Gløersen Petter Northug | 1.34.18,5 |
| 2 |  | Daniel Richardsson Johan Olsson Marcus Hellner Calle Halfvarsson | 1.34.19,1 |
| 3 |  | Jean Marc Gaillard Maurice Manificat Robin Duvillard Adrien Backscheider | 1.34.27,4 |
| 4 |  | Maksim Vylegžanin Aleksandr Bessmertnyh Aleksandr Legkov Jevgeni Belov | 1.34.49,5 |
| 5 |  | Ueli Schnider Dario Cologna Jonas Baumann Toni Livers | 1.36.21,5 |
| 6 |  | Francesco De Fabiani Dietmar Nöckler Roland Clara Federico Pellegrino | 1.36.45,7 |
Päivämäärä: 27. helmikuuta
Suomen joukkue (Sami Jauhojärvi, Iivo Niskanen, Matti Heikkinen ja Ville Nousiainen) oli kilpailussa kahdeksas.
Tulokset > Naisten maastohiihto > Sprintti (p)

| Sija | Maa | Kilpailija | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | Marit Bjørgen | 3.26,63 |
| 2 |  | Stina Nilsson | 3.27,05 |
| 3 |  | Maiken Caspersen Falla | 3.27,62 |
| 4 |  | Justyna Kowalczyk | 3.28,06 |
| 5 |  | Kari Vikhagen Gjeitnes | 3.32,73 |
| 6 |  | Ingvild Flugstad Østberg | 3.37,10 |
Päivämäärä: 19. helmikuuta
Suomen Kerttu Niskanen oli kilpailussa seitsemäs, Aino-Kaisa Saarinen 18., Anne Kyllönen 20. ja Mona-Liisa Malvalehto 22:s.
Tulokset > Naisten maastohiihto > Parisprintti (v)

| Sija | Maa | Kilpailijat | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | Ingvild Flugstad Østberg Maiken Caspersen Falla | 14.29,57 |
| 2 |  | Ida Ingemarsdotter Stina Nilsson | 14.37,74 |
| 3 |  | Justyna Kowalczyk Sylwia Jaśkowiec | 14.38,05 |
| 4 |  | Nicole Fessel Denise Herrmann | 14.41,14 |
| 5 |  | Anastasija Dotsenko Natalja Matvejeva | 14.58,76 |
| 6 |  | Coraline Thomas Hugue Célia Aymonier | 14.59,83 |
Päivämäärä: 22. helmikuuta
Suomen joukkue (Riikka Sarasoja-Lilja ja Anne Kyllönen) oli kilpailussa kymmenes.