stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
August Derleth

| August Derleth |
| --- | --- |
 Derleth vuonna 1939.
Henkilötiedot
Koko nimi:  August William Derleth
Syntynyt: 24. heinäkuuta 1909 Sauk City, Wisconsin
Kuollut: 4. heinäkuuta 1971 (ikä 62) Sauk City, Wisconsin
Kansalaisuus:  yhdysvaltalainen
Ammatti:  kirjailija, kustannustoimittaja, kustantaja
Puoliso:  Sandra Winters (1953–1959)
Lapset:  2
Uskonnollinen kanta:  katolinen
Kirjailija
Salanimi: Stephen Grendon Tally Mason
Äidinkieli: englanti
Tuotannon kieli: englanti
Tyylilajit:  fantasia, kauhu, rikos, scifi, kotiseutukirjallisuus
Kirjallinen suuntaus: weird fiction
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
August Derleth (24. helmikuuta 1909 – 4. heinäkuuta 1971) oli yhdysvaltalainen kauhu- ja jännityskirjailija. Hän kirjoitti yli 150 jännitysnovellia ja 100 romaania, joiden joukossa oli Sherlock Holmes -tyyppisiä salapoliisitarinoita sekä mystisempiä kauhutarinoita. Hänen Englantiin sijoittuvien teostensa yksityiskohdat ovat joskus ontuvia, sillä Derleth ei koskaan itse käynyt Englannissa.lähde?
Elämäkerta

Derleth syntyi ja kuoli Wisconsinissa. Hänen ensimmäinen novellinsa ”Bat’s Belfry” julkaistiin yliluonnollisiin kertomuksiin erikoistuneessa pulp-lehti Weird Talesissa toukokuussa 1926. Hän kirjoitti lehteen sekä omalla nimellään että salanimellä Stephen Grendon. Myöhemmin Derleth kirjoitti myös Weird Talesin kilpailijaan Strange Storiesiin, jossa hän julkaisi nimimerkillä Tally Mason. Derleth kirjoitti myös muutamia tieteisnovelleja ja toimitti lukuisia tieteis- ja fantasia-antologioita.
Spekulatiivisten novellien ohella Derleth kirjoitti lukuisia romaaneja, jotka aikoinaan nauttivat suurta suosiota. Sac Prairie -sarja on nostalginen kuvaus hänen omista kotiseuduistaan ja hänelle myönnettiin niiden tiimoilta Guggenheim Fellowship -apuraha. Derlethin rikosromaanit jäljittelevät Sherlock Holmesia ja kertovat 1920-luvun Lontoossa vaikuttavasta Solar Pons -nimisestä etsivästä, joka asuu Baker Streetin lähellä sijaitsevalla Praed Streetillä.
Derleth oli kirjeenvaihdossa H. P. Lovecraftin kanssa ja ihaili tätä suuresti. Hän kirjoitti lukuisia Cthulhu-pastisseja, jotka julkaistiin kokoelmina The Mask of Cthulhu (1958) ja The Trail of Cthulhu (1962; suom. Cthulhun jäljet, 2019). Derlethin näkemys Cthulhu-tarustosta poikkesi selvästi Lovecraftin töistä ja tämän elinaikana ilmestyneistä pastisseista. Lovecraft oli ateisti ja materialisti, kun taas Derleth oli katolinen kristitty. Derlethin tulkinnassa Cthulhu-mytologia sai järjestelmällisen esityksen, ja jopa sen nimi on hänen keksintöään. Derlethin tulkinnassa suuret muinaiset edustavat pahuutta ja vanhemmat jumalat hyvyyttä. Hän kannusti muita kirjailijoita hyödyntämään Cthulhu-tarustoa omissa töissään mutta pyrki estämään sellaisten tekstien julkaisun, jotka eivät olleet yhteneväisiä oman tulkintansa kanssa.
Derlethin kestävin saavutus oli pienkustantamo Arkham Housen perustaminen Donald Wandrein kanssa. Kustantamon ensimmäinen kirja, H. P. Lovecraftin novellikokoelma The Outsider and Others, ilmestyi 1939. Myöhemmin se julkaisi kokoelmia mm. Robert E. Howardilta, Frank Belknap Longilta ja Clark Ashton Smithiltä sekä Ray Bradburyn, Fritz Leiberin ja A. E. van Vogtin esikoiskirjat. Wandrei jättäytyi nopeasti pois Arkham Housen toiminnasta, mutta Derleth jatkoi kustantajana kuolemaansa saakka. Parhaiten kustantamo tunnetaan Lovecraft-kokoelmistaan.
Tunnustukset

First Fandom Hall of Fame (2023)
Suomennettu tuotanto > Kirjat

Kauhun kynnys.  (The Lurker at the Threshold, 1945. Romaani. Suomentanut Ilkka Äärelä)  Helsinki:  WSOY, 1993.  ISBN 951-0-18761-5
Cthulhun jäljet . (The Trail of Cthulhu , 1962. Novellikokoelma. Suomentanut Markus Harju) Tampere: Vaskikirjat, 2019. ISBN 978-952-5722-55-0
”Talo Curwen Streetillä” (The House on Curwen Street, 1944)
”Valvoja taivaalta” (The Watcher from the Sky, 1945)
”Rotko Salapuncon tuolla puolen” (The Gorge Beyond Salapunco, 1949)
”Avaimenvartija” (The Keeper of the Key, 1951)
”Musta saari” (The Black Island, 1952)
Suomennettu tuotanto > Antologioissa julkaistut novellit

”Talo magnoliain katveessa” (The House in the Magnolias, 1932). Outoja tarinoita 4.  (Toimittanut Markku Sadelehto)  Suomentanut Matti Rosvall. Helsinki:  Jalava, 1992.  ISBN 951-8954-95-X
”Kuristajakäsi” (Glory Hand, 1937). Fantastisia kertomuksia.  (Toimittaneet Sulamit & Erkki Reenpää)  Helsinki:  Otava, 1969.
”Suljettu talo” (The Shuttered House, 1937). Weird Tales. Fantasialehden parhaat alkuperäiskuvin.  ((Weird Tales, 1976.) Toimittanut Peter Haining)  Suomentanut Harri Haarikko. Hyvinkää:  Book Studio, 1992.  ISBN 951-611-489-X
”Balu” (Balu, 1949). Mystisiä kissatarinoita.  ((Mysterious Cat Stories, 1993.) Toimittaneet John Richard Stephens & Kim Smith)  Suomentanut Pasi Junila. Hyvinkää:  Book Studio, 1995.  ISBN 951-611-688-4
Kirjallisuutta

Halme, Jukka & Juri Nummelin (toim.): Ulkomaisia kauhukirjailijoita.  Helsinki: BTJ Kirjastopalvelu, 2005.  ISBN 951-692-595-2
Chacal-luokka (tykkivene)

| Chacal-luokka |
| --- | --- |

Tekniset tiedot
Uppouma:  500 t
Pituus:  43,45 m
Leveys:  7,40 m
Syväys:  2,5 m
Koneteho:  250-280 ihp
Nopeus:  9,1-9,7 solmua
Miehistöä:  70
Aseistus
Meritorjunta:  1 × 190 mm Mle 1864 -tykki 1 × 120 mm  tykki 2 × 40 mm tykkiä
Chacal-luokka oli Ranskan laivaston kahdeksan aluksen muodostama tykkiveneluokka. Dupuy de Lômen suunnittelemissa aluksissa oli kaksoispohjalla varustettu puinen runko ja kaksi prikitakiloitua mastoa.
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmistui | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Chacal | Forges et Chantiers de la Méditerranée, La Seyne sur Mer | 10. syyskuuta 1867 | 11. huhtikuuta 1868 | 28. heinäkuuta 1870 | 30. heinäkuuta 1888 |
| Étendard | Chantiers de l'Ocean, Bordeaux | 10. joulukuuta 1867 | 17. elokuuta 1868 | lokakuu 1868 | 16. toukokuuta 1892 |
| Fanfare | Chantiers de l'Ocean, Bordeaux | 12. marraskuuta 1867 | 24. elokuuta 1868 | 4. elokuuta 1869 | 25. lokakuuta 1890 |
| Gladiateur | Chantiers de l'Ocean, Bordeaux | 1867 | elokuu 1868 |  | 31. joulukuuta 1890 |
| Hyène | Forges et Chantiers de la Méditerranée, La Seyne sur Mer | 18. syyskuuta 1867 | 23. toukokuuta 1868 | 1869 | 23. huhtikuuta 1889 |
| Jaguar | Forges et Chantiers de la Méditerranée, La Seyne sur Mer | 27. syyskuuta 1867 | 13. kesäkuuta 1868 | 29. heinäkuuta 1870 | 22. elokuuta 1888 |
| Léopard | Forges et Chantiers de la Méditerranée, La Seyne sur Mer | 14. lokakuuta 1867 | 4. heinäkuuta 1868 | 27. heinäkuuta 1870 | 17. marraskuuta 1886 |
| Oriflamme | Chantiers de l'Ocean, Bordeaux | 1867 | elokuu 1868 |  | 30. joulukuuta 1884 |
Pukin sarvi

| Pukin sarvi> Kozijat rog |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Metodi Andonov
Säveltäjä:  Simeon Pironkov (käännä suomeksi)
Kuvaaja:  Dimo Kolarov (käännä suomeksi)
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Bulgarian kansantasavalta
Tuotantoyhtiö:  Studija za igralni filmi
Ensi-ilta:  1972
Kesto:  98 minuuttia
Alkuperäiskieli:  bulgaria
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pukin sarvi (Kозий рог, Kozijat rog) on Metodi Andonovin ohjaama bulgarialainen mustavalkoinen draamaelokuva vuodelta 1972. 1600-luvulle sijoittuva balladinomainen tarina perustuu Nikolai Haitovin novelliin, josta kirjailja itse sovitti elokuvakäsikirjoituksen.
Juoni

Ottomaanien vallassa olevassa Bulgariassa 1600-luvulla neljän miehen rosvojoukko murtautuu vuohipaimen Karaivanin taloon ja raiskaa ja tappaa tämän vaimon pienen tyttären Marian nähden. Karaivan päättää ottaa oikeuden omiin käsiinsä ja jäljittää surmaajat. Hän alkaa kasvattaa Mariaa pojaksi, kylmäveriseksi tappajaksi. Äitinsä surmaajia jahdatessaan tyttö kuitenkin rakastuu erääseen paimenpoikaan, jonka isä Karaivan päättää tappaa jotta Maria pysyisi kovana. Mies sytyttää paimenen mökin tuleen, mutta hänen tietämättään talossa on myös hänen tyttärensä, joka kuolee tulipalossa.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Katja Paskaleva  | … |  Maria   |
|  Anton Gortshev  | … |  Karaivan   |
|  Milen Penev  | … |  paimen   |
|  Stefan Mavrodiev  | … |     |
|  Kliment Dentshev  | … |     |
|  Todor Kolev  | … |     |
|  Ivan Obretenov  | … |    |
Vastaanotto

Pukin sarvi oli suuri festivaalimenestys: se sai Karlovy Varyn elokuvajuhlilta tuomariston erikoispalkinnon, Chicagosta ja Portugalin Santarenistä hopeaa ja kolmannen palkinnon Argentiinasta ja Sri Lankan Colombosta. Katja Paskaleva palkittiin parhaasta naisroolista Panamassa ja Femina-palkinnolla Brysselissä.
Pukin sarvi esitettiin Helsingin sosialististen maiden elokuvaviikolla tuoreeltaan helmikuun alussa 1973 ja uudelleen uudessa Neuvostoliiton kulttuuri- ja tiedekeskuksessa huhtikuussa 1977. Helsingin Sanomissa Paula Talaskivi kirjoitti elokuvan kerronnan olevan johdonmukaista, voimallista ja vaikuttavaa, kameratyön erinomaista ja erikoislaatuisen asumismiljöön ihmistyyppeineen kiinnostavaa. Tehokkainta on hänestä elokuvan sisäinen sanoma vihan ja koston tuhovoimasta, mutta toisaalta myös kauniit ja herkät kohtaukset muun muassa naisena olemisesta ja heräävästä ensirakkaudesta. ”Rajut ja hellät tunteet ja tunnot sulautuvat elokuvassa samansävyisesti kuin näkymät sen jylhässä vuorimaisemassa.”
Uusintaversio

Samasta Nikolai Haitovin tarinasta filmattiin Bulgariassa 1994 julkaistu värillinen uusintaversio, jonka on ohjannut Nikolai Volev.
Ceriumkloridi

| Ceriumkloridi |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  7790-86-5
PubChem CID:  161282 ja 24636
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  CeCl3
Moolimassa:  246,47 g/mol
Ulkomuoto:  Värittömiä hygroskooppisia kiteitä
Sulamispiste:  817 °C 
Kiehumispiste:  1 727 °C
Tiheys:  3,97 g/cm3 
Liukoisuus veteen:  Liukenee veteen ja alkoholiin
  
Ceriumkloridi (CeCl3) on cerium- ja kloridi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Ceriumkloridia käytetään metallisen ceriumin valmistamiseen ja katalyyttinä orgaanisessa kemiassa.
Valmistus

Ceriumkloridia valmistetaan neutraloimalla ceriumkarbonaattia tai cerium(III)hydroksidia suolahapolla ja kiteytetään. Näin saatu ceriumkloridi on usein heptahydraattina CeCl3·7H2O. Kidevesi alkaa poistua lämmitettäessä yhdistettä noin 90 °C. Kokonaan vedettömäksi ceriumloridi muuttuu 230 °C
Ceriumkloridia muodostuu myös cerium(IV)hydroksidin reagoidessa suolahapon kanssa.
Käyttö

Ceriumkloridia käytetään metallisen ceriumin ja ceriumyhdisteiden, kuten ceriumoksalaatin, valmistukseen.
Ceriumkloridia voidaan käyttää myös hehkusukissa.
Niin sanotussa Luche-pelkistyksessä käytetään pelkistimen, kuten natriumborohydridin lisäksi ceriumkloridia. Tällöin α,β-tyydyttymätön yhdiste säilyttää rakenteessaan kaksoissidoksen, joka pelkistyisi yksinkertaiseksi sidokseksi ilman ceriumkloridia. Esimerkissä pelkistetään karvonia, jolloin syntyy tyydyttymätön allyylinen alkoholi (tuote 1). Ilman ceriumkloridin käyttöä syntyisi tuotteiden 1 ja 2 seos.
Aiheesta muualla

ChemBlink: Cerium(III) chloride (englanniksi)
Cerium(III)kloridin käyttöturvallisuustiedote, Sigma Aldrich, viitattu 28.12.2014.
Tarmo Lieskivi

Tarmo Sakari Lieskivi (9. kesäkuuta 1931 Loimaa – 6. kesäkuuta 2015 Turku) oli suomalainen insinööri, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.
Lieskivi kävi keskikoulun Loimaan yhteiskoulussa 1948 ja valmistui sähköinsinööriksi Tampereen teknillisestä opistosta 1955. Hän oli Loimaan Sähkö Oy:n teknillinen johtaja 1955–1959, Tunturipyörä Oy:n markkinointipäällikkö 1959–1970. Sormat Oy:n perustajaosakas Lieskivi oli 1970–2006, toimitusjohtaja 1970–1995 ja hallituksen puheenjohtaja vuodesta 1995 vuoteen 1997, jolloin yrityksen enemmistöosuus myytiin Enstolle ja johon se sulautettiin 1998. Lieskivi oli myös Sormeta Ky:n, vuodesta 1988 Sormeta Oy, pääomistaja ja toimitusjohtaja 1981–1995 sekä Sorpora Oy:n ja norjalaisen Sormat A/S:n pääomistaja. Hänellä oli lisäksi useita teollisuuden, liike-elämän ja muita asiantuntija- ja luottamustoimia. Teollisuusneuvoksen arvonimen Lieskivi sai 1989. Hänen lahjoituksensa turvin perustettiin 1991 Tarmo Lieskiven rahasto Liikesivistysrahastoon.
Pekka Aalto (teollisuusneuvos)

Pekka Kalevi Aalto (7. heinäkuuta 1929 Tampere – 11. syyskuuta 2020 Tampere) oli suomalainen rakennusmestari ja ilmastointialan yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.
Aallon vanhemmat olivat toimitusjohtaja, rakennusmestari Väinö Arvid Aalto ja Elli Pietilä. Aalto valmistui rakennusmestariksi Tampereen teknillisen koulun talonrakennuksen opintosuunnalta 1953. Hän oli isänsä perustaman Koja Oy:n palveluksessa 1949–1952, Tampereen seudun markkinointivastaava 1952–1962, myyntipäällikkö 1962–1967 ja toimitusjohtaja 1968–1988. Yhtiön hallituksen jäsen hän oli vuodesta 1952 vuoteen 2005 asti ja toimi myös hallituksen puheenjohtajana. Aallolla oli myös useita teollisuuden, liike-elämän ja muita luottamustoimia. Teollisuusneuvoksen arvonimen hän sai 1986.
Gino Cervi

Gino Cervi ja Oreste Bilancia elokuvassa Quattro passi fra le nuvole (1942).
Gino Cervi (oikealta etunimeltään Luigi, 3. toukokuuta 1901 Bologna – 3. tammikuuta 1974 Punta Ala, Grosseto) oli italialainen näyttelijä.
Gino Cervi, Georges Simenon, Arnoldo Mondadori
Cervin näyttelijänura alkoi vuonna 1924 Alda Borellin teatteriseurueessa. 1930-luvulla hän työskenteli Tofanon ja Maltagliatin seurueen päänäyttelijänä ja vuosikymmenen lopulla roomalaisen Teatro Eliseon ohjaajana. Cervin ensimmäinen elokuva oli Gennaro Righellin ohjaama L’armata azzurra vuonna 1932. Hän esitti pääosia useissa Alessandro Blasettin elokuvissa kuten Ettore Fieramosca (1938), Un’avventura di Salvator Rosa (1940), Rautakruunu (La corona di ferro, 1941) ja Quattro passi fra le nuvole (1942) sekä Mario Camerinin romaanisovituksessa I promessi sposi (1941).
Toisen maailmansodan jälkeen Cervi muistetaan varsinkin monien Isä Camillo -elokuvien Pepponena. Hän esiintyi myös komisario Maigret’na suositussa televisiosarjassa. Cervin viimeinen elokuva oli Il commissario Maigret a Pigalle vuonna 1972.
Elokuvia

La peccatrice, 1940
Alaston Maja, 1958
Nel segno di Roma, 1959
Orjien kapina, 1960
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Gino Cervi Elonetissä.
Gino Cervi Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Australia  Korea  Alankomaat 
Henkilöt:  Dizionario Biografico degli Italiani  Deutsche Biographie  DDB  Trove  Elonet 
Muut:  IdRef
Cesiumfluoridi

| Cesiumfluoridi |
| --- | --- |


Tunnisteet
CAS-numero:  13400-13-0
PubChem CID:  25953
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  CsF
Moolimassa:  151,91
Ulkomuoto:  Väritön kiteinen aine
Sulamispiste:  703 °C
Kiehumispiste:  1 253 °C
Tiheys:  4,64 g/cm3
Liukoisuus veteen:  3 665 g/l (18 °C)
Cesiumfluoridi (CsF) on cesium- ja fluoridi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää muun muassa katalyyttinä, tuikeilmaisimissa ja erikoislasien valmistukseen.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa cesiumfluoridi on väritöntä ja kiteistä ainetta. Yhdiste on erittäin hygroskooppista ja liukenee erittäin hyvin veteen ja vesiliuos on heikosti emäksinen. Tämän lisäksi se liukenee myös metanoliin. Cesiumfluoridin alkeiskoppi on kuutiollinen ja sen kiderakenne on samankaltainen natriumkloridin rakenteen kanssa.
Valmistus ja käyttö

Cesiumfluoridia valmistetaan cesiumhydroksidin tai -karbonaatin ja vetyfluoridiliuoksen välisellä reaktiolla. Tuote eristetään liuoksesta haihduttamalla vesi pois.
Cesiumfluoridia voidaan valmistaa muun muassa optisissa sovellutuksissa käytettävien erikoislasien valmistukseen. Yhdistettä voidaan myös käyttää tuikeilmaisimissa. Orgaanisen kemian synteeseissä yhdistettä voidaan käyttää katalyyttinä esteröinneissä, orgaanisten fluoriyhdisteiden valmistuksessa fluoraavana reagenssina ja silyylisuojaryhmiä poistavana reagenssina.
Rauno Mattila (teollisuusneuvos)

Rauno Tapio Mattila (s. 25. helmikuuta 1946) on suomalainen yrittäjä ja eläköitynyt yritysjohtaja, joka on saanut teollisuusneuvoksen arvonimen.
Elektroniikkateknikoksi Helsingin teknillisestä oppilaitoksesta 1968 valmistunut Mattila oli Muuntolaite Oy:n suunnittelija 1968–1971 ja teknillinen johtaja 1971–1978, Me-Ra-Sähkösepät Oy:n, vuodesta 1979 Trafotek Oy, teknillinen johtaja 1978–1982, Telesten Trafotek-liiketoimintayksikön johtaja 1982–1983, Trafotek Oy:n omistaja 1983–1997, osakas 1997–2010 ja toimitusjohtaja 1983–1999. Hän on toiminut myös Trafotek Oy:n, Oy Ellego Ab:n eli myöhemmin Ellego Powertec Oy:n, Teknoware Oy:n, Neoncomp Oy:n, Kostron Oy:n, Investo Omaisuudenhoito Oy:n ja  Teknopower Oy:n hallitusten puheenjohtajana. Mattilalla on lisäksi ollut useita liike-elämän ja yhteiskunnallisisa luottamustehtäviä. Teollisuusneuvoksen arvonimen hän sai 2002.
Cesiumkloridi

| Cesiumkloridi |
| --- | --- |


Tunnisteet
CAS-numero:  7647-17-8
PubChem CID:  24293
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  CsCl
Moolimassa:  168,36
Ulkomuoto:  Valkoinen tai väritön kiteinen aine
Sulamispiste:  646 °C
Kiehumispiste:  1290 °C
Tiheys:  3,983 g/cm3
Liukoisuus veteen:  1,86 kg/l (20 °C)
Cesiumkloridi (CsCl) on cesium- ja kloridi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste.
Kiderakenne

Cesiumkloridin alkeiskoppi on kuutiollinen ja tilakeskeinen. Yhdisteen rakenteessa jokainen cesiumioni on koordinoitunut kahdeksan kloridi-ionin kanssa ja vastaavasti jokainen kloridi-ioni on koordinoitunut kahdeksan cesiumionin kanssa. Rakennetta voidaan kuvata cesium- ja kloridi-ioneista muodostuneina kuutioina, jotka ovat yhtyneet kärjistään. Jokaisen kloridianioneista muodostuneen kuution keskellä on cesiumkationi ja jokaisen cesiumkationeista muodostuneen kuution keskellä on kloridianioni.
Valmistus ja käyttö

Cesiumkloridia valmistetaan käsittelemällä pollusiittimineraalia suolahapolla ja tämän jälkeen saostamalla cesiumionit jonain niukkaliukoisena kaksoissuolana. Tämä suola hajotetaan joko hydrolyysin tai sulfidisaostuksen avulla, jolloin muodostuu cesiumkloridiliuos. Cesiumkloridia voidaan valmistaa myös neutraloimalla cesiumkarbonaattia tai cesiumhydroksidia.
Cesiumkloridia käytetään muun muassa fotosähköisissä kennoissa. Sillä on käyttöä myös biokemiallisissa tutkimuksissa. Cesiumkloridin ja etidiumbromidin seosta käytetään erottamaan DNA:ta RNA:sta ja proteiineista sentrifugoinnin avulla. Sentrifugoitaessa cesiumkloridiliuosta suurella nopeudella muodostuu tiheysgradientti siten, että liuos on tiheintä koeputken pohjalla. Eri makromolekyyleillä on eri tiheydet. RNA on raskaampaa kuin DNA, jolloin se painuu koeputken pohjalle ja proteiinit jäävät koeputken pinnalle. Etidiumbromidia käytettäessä yksijuosteinen DNA voidaan erottaa kaksijuosteisesta DNA:sta.
Malli cesiumkloridin kiderakenteesta
Timur Ivanov

Timur Ivanov
Timur Vadimovitš Ivanov (ven. Тиму́р Вади́мович Ивано́в; s. 19. elokuuta 1975 Moskova) on venäläinen poliitikko. Hän toimi maan varapuolustusministerinä vuosina 2016–2024 ja tuli pidätetyksi korruptiovyyhdin tiimoilta huhtikuussa 2024.
Ivanov valmistui Moskovan valtionyliopiston matemaattisesta tiedekunnasta vuonna 1997. Vuonna 2016 hänestä tehtiin Aleksei Djuminin seuraaja Venäjän varapuolustusministerinä. Koronaviruspandemian puhjettua Ivanov osallistui tilojen järjestämiseen sairastuneille. Lokakuussa 2022 hänet asetettiin Euroopan unionin pakotteiden kohdehenkilöksi, sillä häntä pidettiin yhtenä Ukrainan sodan merkittävistä arkkitehdeista. Häntä kohtaan asetti pakotteita myös Yhdysvallat. Ivanovin vastuulla oli muun muassa Mariupolin jälleenrakennushanke, jota CNN luonnehti Venäjän yritykseksi rakentaa Potemkinin kulissit raunioittamalleen kaupungille.
Ivanov sai Venäjällä huomiota ylellisestä elämäntyylistään, jota hän ei pyrkinyt peittelemään. Aleksei Navalnyin perustaman Korruption vastaisen säätiön johtaja Marija Pevtšihin mukaan Ivanov rikastui Ukrainan sodan myötä huomattavasti. Hän piti vuonna 2023 tätä vaurautta korruptioon perustuvana. Julkisuudessa on kuvailtu myös Ivanovin entisen vaimon, Svetlana Maniovitšin ylellistä elämäntyyliä Pariisissa.
Ivanov pidätettiin 23. huhtikuuta 2024 Venäjällä epäiltynä miljoonan ruplan vastaanottamisesta lahjuksena. Tapauksesta muodostui Venäjän korkeimman profiilin korruptioskandaali sitten vuoden 2022 Ukrainan-vastaisen suurhyökkäyksen alun. Vyyhdin yhteydessä tehtiin myös muita pidätyksiä. Ivanov erotettiin asemastaan puolustusministeriössä. Ennen tapahtunutta hänet nähtiin yhtenä Sergei Šoigun lähimmistä liittolaisista. Venäjän Transparency Internationalin johtajan Ilja Šumanovin mukaan Ivanovista tehtiin "sopiva syntipukki" laajemmalle ilmiölle. Ivanov siirrettiin Lefortovon vankilaan.
Ivanovin ensimmäisestä avioliitosta syntyi kaksi tytärtä vuosina 2010 ja 2018. Toinen avioliitto Svetlana Maniovitšin kanssa päättyi kesäkuussa 2022.
Buster Martin

Buster Martin (noin 1. syyskuuta 1906 – 13. huhtikuuta 2011) oli brittiläinen julkisuuden henkilö. Hän tuli alun alkaen tunnetuksi korkeasta iästään huolimatta harjoittamastaan aktiivisuudesta; hän työskenteli kuolemaansa saakka Pimlico Plumbers -yrityksessä Lontoossa pakettiautojen kiillottajana ja kieltäytyi jäämästä eläkkeelle.
Martin joutui 22. helmikuuta 2007 nuorisojoukon pahoinpitelemäksi matkalla pubista bussipysäkille. Hän onnistui puolustautumaan, mutta joutui viettämään yön sairaalassa. Menzies Campbell on maininnut Martinin elävänä esimerkkinä siitä, kuinka ihmisten tulee saada jatkaa työelämää eläkeiän saavuttamisen jälkeenkin.
Martin syntyi Ranskassa, mutta saapui Englantiin kolmen kuukauden ikäisenä ja joutui lapsuudessaan orpokotiin. Hän kieltäytyi pitämästä vapaata työstään satavuotispäivänään. Hän kuoli huhtikuussa 2011.
Urheilu ja musiikki

Martin kuului ikäihmisten muodostamaan The Zimmers -yhtyeeseen, joka nousi vuonna 2007 listoille The Who -coverillaan ”My Generation”.
Martin juoksi 2. maaliskuuta 2008 Essexissä puolimaratonin viidessä tunnissa ja kolmessatoista minuutissa. Hän osallistui saman vuoden huhtikuussa myös Lontoon maratoniin; häntä valmensi Harmander Singh, joka oli aiemmin tehnyt yhteistyötä myös Fauja Singhin kanssa. Martinin suorituksen jälkeen hänen todellisesta iästään esitettiin epäilyksiä ja hänen väitettiin olleen ”vain” 94-vuotias.