stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Taivaanpallo

Maapallo pyörimässä taivaanpallon sisällä. Punaisella katkoviivalla Auringon rata eli ekliptika.
Taivaanpallo on kuviteltu pallopinta, jonka keskipisteessä katsoja on ja jolla taivaankappaleet näyttävät sijaitsevan.
Taivaanpallo on viimeistään 2 500 vuotta sitten kehitetty ajatus pallosta, joka ympäröi maapalloa. Ihmiset ymmärsivät jo antiikin aikoina, että maapallo on pallomainen, ja he hahmottivat tähdet taivaanpallon reikinä tai jollain muulla tavalla taivaanpalloon liittyvinä valoina. Taivaanpalloa ei ole todellisuudessa olemassa, sillä tähdet ovat kaukaisuudessa eri etäisyyksillä sijaitsevia kaasupalloja. Taivaanpallon näennäinen pyörimisliike Maan ympäri taas johtuu Maan omasta pyörimisestä. Taivaanpallo on kuitenkin edelleen käyttökelpoinen käsite, ja ajatus pyörivästä taivaanpallosta helpottaa tähtitaivaan tarkkailua.
Taivaanpallo pyörähtää kerran akselinsa ympäri vajaassa vuorokaudessa, tarkemmin noin 23 tunnissa 56 minuutissa ja 4 sekunnissa eli yhdessä tähtivuorokaudessa. Taivaanpallon pyöriminen tuo esiin eri tähtikuvioita, sekä esimerkiksi Auringon ja Kuun. Maan kierto Auringon ympäri muuttaa meidän näkökulmaamme taivaanpalloon, sillä Maan akseli on 23,5 astetta kallellaan. Tällöin eri tähtikuviot näkyvät samaan vuorokaudenaikaan. Tähdet kulkevat kaarimaisia tai ympyrämäisiä ratoja näkyvällä taivaanpallolla.
Taivaanpallon kohteet ilmoitetaan leveysastetta vastaavana deklinaationa δ ja pituusastetta vastaavana rektaskensiona α. Taivaanpallon kohteen suunta määritellään tuntikulmana. Jokin taivaankappale, esimerkiksi Aurinko, Kuu, planeetta tai tähti on tietyllä korkeudella ja tietyssä suunnassa, eli kappaleella on kulmakorkeus ja atsimuutti.
Maan pyörimisakseli osoittaa taivaanpallon pohjoiseen ja eteläiseen taivaannapaan, joiden näennäiseen suuntaan Maan pyöriminen ei vaikuta. Navoilta katsottuna taivaannavat ovat suoraan yläpuolella ja päiväntasaajalla aivan horisontissa. Taivaannavan korkeus riippuu leveysasteesta. Jos ollaan leveysasteella 60, pohjoinen taivaannapa on samoin 60 asteen korkeudella. Tällä korkeudella on suunnilleen Pohjantähti.
Pohjoisnavalla nähdään vain taivaanpallon pohjoispuoliskon tähdet ja etelänavalla eteläpuoliskon tähdet. Päiväntasaajalla vuoden aikana voidaan nähdä koko taivaanpallo.
Taivaanrannan yläpuolella näkyvää osaa taivaanpallosta kutsutaan taivaankanneksi. Taivaanpallon havaitsijan pään päällä oleva kohta on taivaanlaki eli zeniitti ja jalkojen alla oleva, "maan sisässä" oleva suunta nadiiri.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Taivaanpallo Wikimedia Commonsissa
Pulkkilan vaakuna

Pulkkilan vaakuna (1964–2008)
Pulkkilan vaakuna oli pohjoispohjanmaalaisen Pulkkilan kunnan tunnus. Vaakunan haaruristi symboloi tienristeystä, ja kuulat viittaavat risteyksen seutuvilla Suomen sodan aikana 2. toukokuuta 1808 käytyyn Pulkkilan taisteluun, joka päättyi Sandelsin johtamien joukkojen voittoon.
Vaakunan selitys on ”hopeakentässä kaateinen, punainen haaruristi, jonka saatteena kolme mustaa kuulaa asetettuina 2 + 1.” Vaakunan on suunnitellut Toivo Vuorela, ja Pulkkilan kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 6. kesäkuuta 1964. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 21. elokuuta samana vuonna.
Vaakuna jäi epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi vuonna 2009, kun Pulkkila muodosti yhdessä Kestilän, Piippolan ja Rantsilan kanssa Siikalatvan kunnan.
Pulkkala (Lepäsi)

| Pulkkala Пулково, Pulkovo |
| --- | --- |
 Pulkkala lähikylineen vuoden 1860 kartalla.
 Pulkkala
 Koordinaatit: 59°58′32″N, 29°11′16″E 
Valtio:  Venäjä
Alue:  Leningradin alue
Piiri:  Lomonosovin piiri
Kunta:  Lepäsi
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
Väkiluku (2015):  1
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Pulkkala (myös Pulkkova, ven. Пу́лково, Pulkovo) on kylä Leningradin alueen Lomonosovin piirin Lepäsin kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Harjavallanjärven rannalla 15 kilometriä Lepäsistä länteen. Kylässä on yksi vakituinen asukas (vuonna 2015).
Pulkkala oli alun perin osa Harjavallan kylää. Aleksandr Menšikovin jouduttua luopumaan Pietari I:n hänelle lahjoittamasta maaomaisuudesta kylä jaettiin kahtia, jolloin nykyinen Harjavalta, Pulkkala ja Mustalahti joutuivat keisarinna Elisabetin suosikille Aleksei Razumovskille.
Peter von Köppenin mukaan vuonna 1848 Pulkkalassa asui 49 Hevaan ortodoksiseen seurakuntaan kuulunutta inkerikkoa. Vuonna 1862 kylässä oli yhdeksän taloa ja 51 asukasta, jotka olivat tilanomistajan maaorjia. Myöhemmin Pulkkala mainittiin Kaprion luterilaiseen seurakuntaan kuuluneena inkerois-suomalaisena kylänä.
Kylä sijaitsee Harjavallan tavoin sotilasalueella. Sen ohi kulkee Pietarin ja Ruutsian välinen asfaltoitu maantie. Kylästä on linja-autoyhteydet Lepäsiin, Lomonosoviin, Pietariin ja Sosnovyi Boriin. Kesäasukkaiden määräksi arvioidaan noin 20 henkeä. Entisten kasarmien paikalle suunnitellaan motellia.
Pullamössö

Pullamössö on arkikielen ilmaisu, joka tarkoittaa kahvin, maidon tai muun juoman sekaan hienonnettua pullaa.
Pullamössön kutsumanimi vaihtelee alueittain. Esimerkiksi Varsinais-Suomessa se on mosoa ja Etelä-Pohjanmaalla pullatohnualähde?.
Sanaa pullamössösukupolvi on 1980-luvulta lähtien käytetty kuvaamaan nykynuorisoa, sellaista nuorta sukupolvea, joka on saanut elämässään kaiken helposti eteensä ilman suurempia ponnisteluja verrattuna aikaisempaan sukupolveen.
Taivalkosken vesivoimalaitos

| Taivalkosken vesivoimalaitos |
| --- | --- |
 Voimalaitosrakennus itäpuolelta länteen päin
Valtio:  Suomi 
Sijainti:  Keminmaa 
Koordinaatit:  65°55′52″N, 24°42′50″E
Rakentaminen alkoi:  1972
Valmistunut:  1976
Perustaja:  Imatran Voima
Pääurakoitsija:  Reijo Hanhinen
Suunnittelija:  Kai Blomstedt
Omistaja:  Kemijoki Oy
Pato
Tyyppi:  gravitaatiopato, maapato
Korkeus:  29 m 
Pituus:  148 m  (betoni), 591m (maapato)
Juoksutuskanavia:  5
Voimalaitos
Pudotuskorkeus:  14,5 m 
Rakennevirtaama:  1 110 m³/s 
Turbiinit:  3 × Kaplan (44,3 MW)
Kapasiteetti:  133 MW 
Vuosituotanto:  537 GWh
 fiTaivalkosken vesivoimalaitos 
Commons:  luokka
Taivalkosken voimalaitos on Kemijoki Oy:n omistama vesivoimalaitos Kemijoessa Keminmaassa.
Voimalaitos on toistaiseksi viimeinen Kemijoen pääuomaan rakennettu voimala. Se rakennettiin vuosina 1972–1976. Voimalaitostyömaalla oli töissä enimmillään noin 830 henkeä. Laitoksen suunnittelusta vastasi Imatran Voima Oy, arkkitehtina toimi Kai Blomstedt ja rakennustyömaan päällikköinä diplomi-insinööri Reijo Hanhinen ja insinööri Erkki Laakso.
Voimalaitoksen alueella on maapatoa 591 metriä, suurin korkeus 29 metriä, ja betonipatoa 148 metriä. Voimalaitoksessa on viisi tulva-aukkoa ja sen putouskorkeus on 14,5 metriä. Kolmessa pystyakselisessa koneessa on Kaplan-turbiinit, jotka tuottavat tehoa yhteensä 133 MW eli jokainen 44,3 MW. Turbiinien juoksupyörän halkaisija on 6,756 metriä ja pyörimisnopeus 88,2 kierrosta minuutissa. Koneistot kunnostettiin vuosina 1998–1999, jolloin niiden teho nousi yhteensä 18 MW. Keskivesiolosuhteissa Taivalkosken vuotuinen energiantuotto on 529 GWh, kun rakennusvirtaama on 1 110 kuutiometriä vettä sekunnissa.
Voimalaitoksen alakanava on kilometrin pituinen, ja sen pohjan leveys on 50 metriä.
Aiheesta muualla

Taivalkosken voimalaitos (Kemijoki Oy) (Arkistoitu – Internet Archive)
Kemijoen vesivoimalaitokset
Isohaara
Jumisko
Ossauskoski
Petäjäskoski
Pirttikoski
Seitakorva
Taivalkoski
Valajaskoski
Vanttauskoski
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Uppslagsverket Finland
Taina

| Taina |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  13. lokakuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  12. tammikuuta
Muunnelmia:  Taija
Vastineita eri kielissä:  –
Nimen alkuperä:  Tatjana tai murresana
Infobox OKNimi-testi OK: 
Taina on suomalainen naisen etunimi, jonka nimipäivää vietetään 13. lokakuuta samaan aikaan Tanjan ja Taijan kanssa. Almanakassa Taina on ollut vuodesta 1929. Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan nimi oli annettu vuoden 2019 loppuun mennessä 11 635 henkilölle. Nimen suurin suosio ajoittui 1950-luvun lopulle ja 1960-luvulle innoittajanaan suomalaisen tanssija-näyttelijä Taina Elgin menestyksekäs kausi Hollywood-elokuvissa.
Sana taina tarkoittaa suomen kielessä värttinää (suurikokoista kertausvärttinää) ja hämäläismurteissa myös taimea tai silmua, mutta Kustaa Vilkunan mukaan nimen alkuperä on venäläisessä Tatjana-nimessä, josta Inkerissä on käytetty kutsumamuotona, hellittelymuotona Tainaa. Toisaalta Eero Kiviniemi on esittänyt nimen varhaisten esiintymien alueellisen jakauman perusteella, että ainakin osa nimenantajista on luultavasti ajatellut nimenomaan sanan hämäläismurteellista merkitystä. Ei voida kuitenkaan tietää, mitä merkitystä Tainan vuoden 1929 uudistuksessa nimipäiväkalenteriin lisänneet henkilöt ovat sille ajatelleet.
Taina on myös verraten harvinainen suomalainen sukunimi, joka on mahdollisesti peräisin paikannimestä. Taina on esiintynyt talonnimenä ainakin Mäntyharjulla, Johanneksessa, Luumäellä ja Savitaipaleella. Mäntyharjulla on lisäksi Taina-niminen kylä sekä vesistöt Tainavesi ja Tainakoski.
Tunnettuja Tainoja

Luettelon henkilöt ovat suomalaisia, ellei toisin mainita.
Taïna Barioz (s. 1988), ranskalainen alppihiihtäjä
Taina Bertell (1953–1986), toimittaja, runoilija ja radikaalifeministi
Taina Elg (s. 1930), Hollywood-tähti
Taina Haahti, aik. Hyytiäinen (s. 1960), kirjailija
Taina Halsti, aik. Nyberg, urheilutoimittaja
Taina Helve (1904–1969), tanssija ja tanssinopettaja
Taina Hyry (s. 1981), pesäpalloilija
Taina Itkonen, o.s. Impiö (s. 1956), maastohiihtäjä
Taina Kangas (s. 1962), kansallispukukonsultti ja kansallispukuraadin sihteeri
Taina Karvonen (s. 1989), uimahyppääjä
Taina Kiljunen (s. 1966), jääkiekkoilija
Taina Kokkonen (s. 1975), iskelmälaulaja ja radiojuontaja, vuoden 1999 tangokuningatar
Taina Kopra (s. 1967), sirkustirehtööri
Taina Kuuskorpi (s. 1972), kirjailija, psykologi ja kouluttaja
Taina Latvala (s. 1982), kirjailija, kolumnisti ja toimittaja
Taina Lehto (s. 1965), jazzlaulaja
Taina Licciardo-Toivola (s. 1977), YouTube-videoiden tekijä
Taina Melleri, Nadja Pyykkö (1946–2007), elokuvaohjaaja ja näyttel9ijä
Taina Myllyharju (s. 1968), museonjohtaja
Taina Mäki-Iso (s. 1963), teatteriohjaaja
Taina Ojaniemi, o.s. Uppa, aik. Kolkkala (s. 1976), keihäänheittäjä
Taina Pieski (s. 1967), Saamelaismuseo Siidan museonjohtaja
Taina Pihlajaniemi (s. 1957), lääketieteen professori, kollageenin tutkija
Taina Pihlajarinne (s. 1977), oikeustieteilijä ja tekijänoikeuden professori
Taina Rantanen (s. 1959), gerontologian ja kansanterveyden professori
Taina Sampakoski (s. 1957), opettaja ja kirjailija
Taina Siekkinen (s. 1968), kilpakävelijä
Taina Sipilä (s. 1978/1979), ohjelmistoalan yrittäjä ja toimitusjohtaja
Taina Syrjälä (s. 1941), kestävyysjuoksija
Taina Syrjämaa (s. 1966), historian professori
Taina Teerialho (s. 1966), kirjailija
Taina Tervonen (s. 1973), toimittaja, dokumenttiohjaaja, kirjailija ja kielenkääntäjä
Taina Valkonen (s. 1967), kuvataiteilija, performanssitaiteilija ja skenografi
Taina West (s. 1956), toimittaja ja käsikirjoittaja
Kuvitteellisia Tainoja

Taina Tomera, Astrid Lindgrenin satuhahmo
Taina, "Taina vaan", punakaartilainen Viipurissa Antti Tuurin romaanissa Suuri asejuna Pietarista
Taina, hammaslääkäri Anu Kaipaisen romaaneissa Naistentanssit ja Kuninkaan paikka.
Taina sukunimenä

Anneli Taina (s. 1951), kansanedustaja, puolustusministeri 1995–1999 (Kokoomus) ja Etelä-Suomen läänin maaherra 2003–2009
Hannu Taina (s. 1941), kuvittaja ja graafikko
Irma Taina, elokuvaleikkaaja
Jorma Taina (1944–2020), merenkulkutalouden professori ja päätoimittaja
Taavi Taina (1888–1965), jääkärikapteeni
Taivaallinen yö

| Taivaallinen yö> A Night in Heaven |
| --- | --- |

Ohjaaja:  John G. Avildsen
Käsikirjoittaja:  Joan Tewkesbury
Tuottaja:   Gene Kirkwood  Howard W. Koch Jr. 
Säveltäjä:  Jan Hammer
Leikkaaja:  John G. Avildsen
Tuotantosuunnittelija:  Anna Hill Johnstone
Pukusuunnittelija:  Anna Hill Johnstone
Pääosat:   Christopher Atkins  Lesley Ann Warren  Robert Logan 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  20th Century Fox
Levittäjä:  20th Century Studios Netflix
Ensi-ilta:  1983
Kesto:  79 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Taivaallinen yö (engl. A Night in Heaven) on vuonna 1983 ensi-iltansa saanut romanttinen draamaelokuva. Elokuvan pääosia esittävät Christopher Atkins, Lesley Ann Warren, Robert Logan, Deney Terrio, Deborah Rush, Sandra Beall, Alix Elias, Carrie Snodgress ja Andy García. Elokuvan on ohjannut John G. Avildsen. Elokuva oli taloudellinen pettymys ja voitti Razzie-palkinnon huonoimmasta miespääosasta.
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Taivaallinen yö saa kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”. VideoHound’s Golden Movie Retriever antaa elokuvalle 1–4 tähden sijasta huonoimmille elokuville varatun arvosanan ”Woof!”.
Aiheesta muualla

Taivaallinen yö Elonet.
Taivaallinen yö Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Taivaallinen yö AllMoviessa. (englanniksi)
Puistokiitäjäinen

| Puistoikiitäjäinen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 
 
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arhtropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Kovakuoriaiset Coleoptera
Alalahko::  Petokuoriaiset Adephaga
Yläheimo::  Caraboidea
Heimo::  Maakiitäjäiset Carabidae
Alaheimo::  Carabinae
Tribus::  Carabini
Suku::  Aitokiitäjäiset Carabus
Laji::  nemoralis 
Kaksiosainen nimi
 Carabus nemoralis  O.F.Müller, 1764 
Katso myös
   Puistokiitäjäinen Wikispeciesissä   Puistokiitäjäinen Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Puistokiitäjäinen (Carabus nemoralis) on maakiitäjäisten heimoon kuuluva hyönteislaji. Aikuisena se on 20-26 mm:n pituinen ja väriltään musta, hieman metallinkiiltoinen, etuselässä purppuranpunaista. Molemmissa peitinsiivissä on kolme pronssinhohtoista syvää kuoppariviä. Puistokiitäjäinen on öisin liikkuva peto, joka piileskelee päivisin kivien ja karikkeen suojassa. Puistokiitäjäinen pyydystää lieroja ja etanoita sekä perhosten ja muiden hyönteisten toukkia. Puistokiitäjäisen toukat ovat mustia ja isokokoisia. Laji talvehtii aikuisena.
Laji on luokiteltu Suomessa yleiseksi, vakiintuneeksi ja elinvoimaiseksi. Suomessa lajia on tavattu etelästä Kajaanin korkeudelle saakka. Puistokiitäjäisiä on tavattu laajemmin lähinnä Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa.
Puistokiitäjäisen toukka.
Puistokiitäjäisiä esiintyy puistoissa, viljelysmailla ja metsien reunoissa.
Aiheesta muualla

Ötökkätieto: Puistokiitäjäinen (Carabus nemoralis)
iNaturalist: Puistokiitäjäinen (Carabus nemoralis)
ITIS: Carabus nemoralis (englanniksi)
UniProt: Taxonomy - Carabus nemoralis (englanniksi)
University of Michigan, Animal Diversity Web (ADW): Carabus nemoralis (englanniksi)
Iowa State University, Bug Guide: Species Carabus nemoralis - European Ground Beetle (englanniksi)
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Carabus nemoralis (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q777298  Wikispecies: Carabus nemoralis  ADW: Carabus_nemoralis  BioLib: 69  BOLD: 312584  BugGuide: 13702  EoL: 1014588  EPPO: CARANE  Fauna Europaea: 386704  Fauna Europaea (new): e4695bdc-3e1a-4c0d-ba23-0521d5e99d0a  GBIF: 8056040  iNaturalist: 56552  IRMNG: 11011335  ITIS: 109370  NatureServe: 2.746563  NBN: NBNSYS0000007137  NCBI: 49290  Open Tree of Life: 823417  Paleobiology Database: 307015  Laji.fi: MX.188520
T

T (t) on latinalaisten ja myös suomen aakkosten 20. kirjain. T-kirjaimen nimi on suomen kielessä tee ja äännearvo [t], tarkemmin [t̪].
Latinalaista T-kirjainta vastaa kreikkalaisessa kirjaimistossa kirjain tau (Τ, τ), kyrillisessä kirjaimistossa puolestaan kyrillinen Т. Yhdennäköisyydestään huolimatta ne ovat Unicode-merkistössä eri merkkejä.
Historiaa

T-kirjain on kehittynyt kreikan kirjaimesta tau (Τ).
T suomen kielessä

T-kirjain ääntyy useimmissa kielissä soinnittomana alveolaarisena klusiilina, jota vastaa foneettinen merkki [t]. Suomen kielessä t ääntyy kuitenkin pikemminkin dentaalisena klusiilina, jolloin se tarkkaan ottaen tulisi merkitä foneettisesti [t̪]. Yksinkertaistetussa merkintätavassa, esimerkiksi koulukirjoissa, näitä äänteitä ei useinkaan eroteta toisistaan.lähde?
T on suomen yleiskielen kolmanneksi yleisin kirjain ja yleisin konsonantti.
T muissa kielissä

T-kirjain ääntyy usein soinnittomana alveolaarisena klusiilina [t]. Yhdessä muiden konsonanttien kanssa saattaa t-kirjain kuitenkin monissa kielissä ääntyä dentaalifrikatiivina tai affrikaattana.lähde?
Muita esitystapoja

Morseaakkosissa T merkitään: -
Radioaakkosissa T on suomalaisen standardin mukaan Tyyne ja NATO-standardin mukaan Tango
Pistekirjoituksessa (Braille) T merkitään:
Tietokoneissa T koodataan eri merkistöissä seuraavasti:
|  | T | t |
| --- | --- | --- |
| ASCII | 84 | 116 |
| Unicode | U+0054 | U+0074 |
T-kirjaimen merkityksiä > Pienen t:n merkityksiä

t on  SI-järjestelmässä massan lisäyksikkö tonni.
t on suomen kielessä tunnin yleiskielinen lyhenne.
t on tietotekniikassa tallennuskapasiteetin mittayksikkö tavu.
T-kirjaimen merkityksiä > Ison T:n merkityksiä

T (tera-) on SI-järjestelmässä etuliite, joka tarkoittaa biljoonakertaista (1012).
T on fysiikassa teslan tunnus (magneettivuon tiheyden yksikkö).
T on fysiikassa lisäksi (kelvineissä mitatun) termodynaamisen lämpötilan tunnus.
T on perinnöllisyystieteessä DNA:n rakenneosan tymiinin lyhenne.
T on biokemiassa proteiinien rakenneosan treoniinin yksikirjaiminen lyhenne.
T ajoneuvon kansallisuustunnuksena tarkoittaa Thaimaata.
T on roomalaisena lukumerkkinä 160.
T. merkitsee kaupassa taaraa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta T Wikimedia Commonsissa
Robin Salo

| Robin Salo> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 13. lokakuuta 1998 (ikä 26) Espoo, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  185 cm
Paino:  86 kg
Seura
Seura:  Malmö Redhawks
Sarja:  SHL
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2015–
Aik. seurat:  Sport (SML) SaiPa (SML) Örebro HK (SHL) New York Islanders (NHL) Bridgeport Islanders (AHL)
NHL-varaus:  46. varaus, 2017 New York Islanders
KHL-varaus:  76. varaus, 2015 Jokerit
Robin Christian Salo (s. 13. lokakuuta 1998 Espoo) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa SHL-seura Malmö Redhawksissa.
Ura > Maajoukkueura

| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 18-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 18-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 18-v. MM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Yhdysvallat 2016 | jääkiekko |  |
|  Hopeaa | Sveitsi 2015 | jääkiekko |  |
Salo pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2018. Hän putosi viimeisten joukossa Suomen MM-leiriryhmästä vuoden 2016 turnaukseen, kuten myös vuoden 2017 turnaukseen.
Salo pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2015 ja 2016, joista jälkimmäinen turnaus päättyi maailmanmestaruuteen ja ensimmäinen hopeaan. Salo toimi vuoden 2016 turnauksessa Suomen varakapteenina. Hän pelasi myös alle 18-vuotiaiden Ivan Hlinkan muistoturnauksessa vuonna 2015. Salo pelasi myös World U-17 Hockey Challengessa syksyllä 2014. Yhteensä hän on pelannut 31 nuorten ja 33 poikien maaottelua.
Suomen A-maajoukkueessa Salo on pelannut kahdeksan ottelua tehden yhden syöttöpisteen. Hänet valittiin joukkueeseen ensimmäisen kerran vuoden 2020 Beijer Hockey Gamesiin, kun Salo korvasi loukkaantuneen Valtteri Kemiläisen. Hän teki A-maajoukkuedebyyttinsä turnauksen toisessa ottelussa 8. helmikuuta 2020 Tukholman Globenissa Tšekkiä vastaan. Salo merkittiin Suomen kakkospuolustajapariin toisen debytantin, Oskari Mannisen viereen. Hän keräsi ottelussa yhden syöttöpisteen oltuaan kakkossyöttäjänä Jere Karjalaisen tekemään maaliin.
Pelityyli

Kiekkoareena -verkkolehden toimittaja Miika Arposen mukaan Salo on vahva kamppailija ja hyvä lukemaan peliä. Arposen mukaan hänellä on hyvä kuntopohja, jonka ansiosta Salo kykenee pelaamaan suuria jääaikoja. Arposen mukaan hänen luistelunsa on kuitenkin melko kankeaa ja nopeat suunnanmuutokset tuovat ongelmia Salon peliin. Hän myös ajoittain hyökkää hieman yli-innokkaasti.
Muuta

Salon isä Robert pelasi omalla urallaan puolustajana yli 300 SM-liigaottelua Kiekko-Espoossa/Espoo Bluesissa.
Puljärvi

Puljärvi (ven. Пулозеро, Pulozero) on järvi Karjalan tasavallan Belomorskin piiri Suman kunnassa. Sen pinta-ala on 50,1 neliökilometriä, keskisyvyys noin kuusi ja suurin syvyys 15 metriä.
Järven kautta virtaa Vienanmereen laskeva Sumajoki. Siihen laskevia jokia ovat Perma, Kokša-Mokša ja Korosozerka. Kivisiä rantoja peittää etupäässä havumetsä.
Puljärven rannalla sijaitsee samanniminen autioksi jäänyt kylä (ven. Pulozero).
Aiheesta muualla

Puljärvi Venäjän vesistörekisterissä (venäjäksi)
Pummola

Pummola (vatjaksi Pummal'a, ven. Пу́малицы, Pumalitsy) on entinen vatjalaiskylä Leningradin alueen Jaaman piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Kattilan eteläpuolella. Kylä oli olemassa 1500-luvulla ja 1600-luvun alussa oli suhteellisesti runsasväkinen. Vuonna 1848 kylässä oli 153 vatjalaista ja 26 savakkoa (yhteensä 179) ja vuonna 1901 183 henkeä (80 miestä ja 103 naista). Kylässä oli Iljan kappeli, kalmisto ja kylän lähellä Iilian ristit.
Taistelu aamunkoitteessa (elokuva)

| Taistelu aamunkoitteessa> Zulu Dawn |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Douglas Hickox
Käsikirjoittaja:  Cy Endfield Anthony Storey
Tuottaja:  Nate Kohn
Säveltäjä:  Elmer Bernstein
Kuvaaja:  Ousama Rawi
Leikkaaja:  Malcolm Cooke
Pääosat:  Burt Lancaster Peter O’Toole Simon Ward
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat Etelä-Afrikka Alankomaat
Tuotantoyhtiö:  Samarkand Productions Zulu Dawn Film Lamitas
Levittäjä:  Paramount Pictures Netflix
Ensi-ilta:  1979, Suomessa 1981
Kesto:  113 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Taistelu aamunkoitteessa (myös nimillä Zulu ja Verilöyly aamunkoitteessa, alkuperäisnimi Zulu Dawn) on Douglas Hickoxin ohjaama historiallinen sotaseikkailu vuodelta 1979. Elokuva kertoo zuluheimon saavuttamasta voitosta brittiläisiä siirtomaaisäntiä vastaan Isandlwanan taistelussa Etelä-Afrikassa vuonna 1879. Sen pääosia näyttelevät Burt Lancaster, Peter O’Toole ja Simon Ward.
Elokuvan toisena käsikirjoittajana toimi vuoden 1964 elokuvan Zulu ohjaaja ja toinen käsikirjoittaja Cy Endfield. Kun varhaisempi elokuva kertoo itse taistelusta, Taistelu aamunkoitteessa on sen ”esiosa” (engl. prequel) ja kuvaa myös taistelua edeltäneitä tapahtumia.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Burt Lancaster  | … |  eversti Durnford   |
|  Peter O’Toole  | … |  lordi Chelmsford   |
|  Simon Ward  | … |  luutnantti Vereker   |
|  John Mills  | … |  sir Henry Bartle Frere   |
|  Denholm Elliott  | … |  eversti Pulleine   |
|  Peter Vaughan  | … |  Q.S.M. Bloomfield   |
|  James Faulkner  | … |  luutnantti Melvill   |
|  Christopher Cazenove  | … |  luutnantti Coghill   |
|  Bob Hoskins  | … |  C.S.M. Williams   |
|  Dai Bradley  | … |  sotamies Williams   |
|  Paul Copley  | … |  korpraali Storey   |
|  Donald Pickering  | … |  majuri Russell R.A.   |
|  Nicholas Clay  | … |  luutnantti Raw   |
|  Phil Daniels  | … |  Boy Pullen   |
|  Ian Yule  | … |  korpraali Fields   |
|  Sydney Chama  | … |  S. M. Kambula   |
|  Nigel Davenport  | … |  eversti Hamilton-Brown   |
|  Michael Jayston  | … |  eversti Crealock   |
|  Ronald Pickup  | … |  luutnantti Harford   |
|  Ronald Lacey  | … |  Norris Newman   |
|  Don Leonard  | … |  Fannin   |
|  Patrick Mynhardt  | … |  eversti Harness   |
|  Chris Chittell  | … |  luutnantti Milne   |
|  Simon Sabela  | … |  Cetshwayo   |
|  Ken Gampu  | … |  Mantshonga   |
|  Gilbert Tjabane  | … |  Bayele   |
|  Abe Temba  | … |  Uhama   |
|  Muntu Ndebele  | … |  Siswe   |
|  Paul Mafela  | … |  zuluvanki   |
|  Freddie Jones  | … |  piispa Colenso   |
|  Anna Calder-Marshall  | … |  Fanny Colenso   |
|  Kenneth Baker  | … |  herra de Witt   |
|  Clare Marshall  | … |  rouva de Witt   |
|  Vivienne Drummond  | … |  Lady Frere   |