stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Androgeeni-insensitiivisyyssyndrooma
Genetiikka > AIS naisilla

Naisilla on XX-sukupuolikromosomit. Vain toiselta vanhemmaltaan tautia kantavan X-kromosomin perineet naiset eli heterotsygootit ovat pitkälti oireettomia. Suhteessa AIS:in geeniä kantamattomiin voi naisilla ilmetä vähemmän kehon karvoja ja myöhäisempi murrosikä, ja he voivat olla pidempiä. He siirtävät 50 %:n todennäköisyydellä AIS:ia aiheuttavan geenin poikalapselleen, joka sairastuu, ja 50 %:n todennäköisyydellä tyttärelleen, josta tulee AIS:ia aiheuttavan geenin saadessaan taudin oireeton kantaja.
Molempien vanhempien tulisi kantaa AIS:ia aiheuttavaa geeniä, jotta syntyisi tyttö, jolla on molemmissa X-kromosomeissaan taudin geeni. Tyttö olisi homotsygootti, mutta lääketiede ei tunne yhtäkään tällaista henkilöä, joten heidän oireitaan ei tunneta. AIS:in periytyminen on kuitenkin X-kromosomaalisesti resessiivistä, joten oletettavasti homotsygootit naiset siirtävät 100 prosentin todennäköisyydellä AIS:ia aiheuttavan geenin poikalapselleen. Homotsygoottien harvinaisuus johtuu AIS:in harvinaisuudesta: on epätodennäköistä, että AIS:ia poteva ja siksi mahdollisesti lisääntymisongelmista kärsivä mies saisi lapsen AIS:in geeniä kantavan naisen kanssa. Spontaani mutaatio voisi olla todennäköisempi tapa, jolla syntyisi homotsygoottinen tyttö.
Genetiikka > Muut aiheuttajat

AIS ei aina aiheudu AR-mutaatioista. Jopa 5 %:lla CAIS:ia potevista ja 27–72 %:lla PAIS:ia potevista geneettisistä miehistä ei ole mutaatiota. Yhdellä potilaalla PAIS aiheutui mutaatiosta steroidogeenisessa tekijässä 1, jonka lyhenne on SF-1 ja geeni NR5A1. Toisella CAIS johtui mutaatiosta, joka esti AR:ltä tulevan signaalin välittymistä soluun. Potilaalla oli mahdollisesti AR:n kanssa koaktivaattorina vuorovaikuttava aktivaatiofunktio 1 (AF-1) vajavainen. Tästä ei kuitenkaan ole varmuutta, sillä signaalia ei saatu välittymään potilaasta eristetyistä soluista kasvatettuun soluviljelmään lisättyjen tuolloin tunnettujen koaktivaattorien avulla, eikä proteiinin rakennetta tutkittu tarkemmin.
Yleisyys

AIS:in yleisyyttä mittaavat tilastot perustuvat usein pieniin otoksiin, joten arviot yleisyydestä ovat epätarkkoja. CAIS ilmenee noin yhdessä 20 400 syntyneestä normaalin kromosomilukumäärän pojasta (46, XY). Toisen alankomaalaisiin kohdistuneen tutkimuksen mukaan CAIS on yhdellä 99 000 syntyneestä pojasta ja tytöstä. PAIS:in on arvioitu ilmenevän yhdessä 130 000 syntymästä. MAIS:in yleisyyttä ei tiedetä, sillä se on oireiltaan lievä. Siksi sitä ei välttämättä koskaan diagnosoida, paitsi tapauksissa, joissa se aiheuttaa miehen hedelmättömyyttä.
Tunnettuja CAIS-henkilöitä

Eden Atwood, yhdysvaltalainen jazzlaulaja
Hanne Gaby Odiele, belgialainen malli
Aiheesta muualla

Androgeeni insensitiivisyys - intersukupuolisuus.fi (Arkistoitu – Internet Archive) - syndroomasta suomeksi lyhyesti.
Androgen insensitivity syndrome - nih.gov - syndroomasta englanniksi yksinkertaisesti kerrottuna.
Quigleyn asteikko: kuvat 2–5 vastaavat PAIS:ia, kuva 1 MAIS:ia ja 6/7 CAIS:ia potevien henkilöiden sukuelimiä.
Androgeenireseptorin sijainti: yllä näkyy X-kromosomin kohta q11–12, alempana geeni (eksonit on väritetty ja numeroitu), sitten koodaava DNA (cDNA) ja alimpana reseptorin proteiini.
Arthur Ransome

| Arthur Ransome |
| --- | --- |
 Arthur Ransome
Henkilötiedot
Syntynyt: 1884 Leeds, Britannia
Kuollut: 1967 (82–83 vuotta) Manchester, Britannia
Kansalaisuus:  Britannia
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: englanti
Tuotannon kieli: englanti
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Arthur Ransome (1884 Leeds, Britannia – 1967 Manchester, Britannia) oli brittiläinen kirjailija. Hän toimi kustannusliikkeessä ja oli kirjallisuuskriitikko. Ensimmäisen maailmansodan vuosina hän oli The Daily Newsin ja The Observerin sotakirjeenvaihtajana Venäjällä, Egyptissä ja Kiinassa.
Ransome keräsi Venäjällä ollessaan kansantarinoita, joita hän julkaisi kokoelman Old Peter's Russian Tales. Hän kirjoitti nuortenkirjoja sekä kirjailijatutkielmia Edgar Allan Poesta, Oscar Wildesta ja Robert Louis Stevensonista (Arthur Ransome's Long-Lost Study of Robert Louis Stevenson, Boydell & Brewer, Boydell Press, 2011). Stevenson-tutkielmaa hän kirjoitti muun muassa Suomessa. Tutkielma painui kuitenkin unohduksiin, kun hänelle kotiin paluun jälkeen tuli muita tehtäviä, mutta löytyi 1990 ja julkaistiin.
Palkinnot ja tunnustukset

Carnegie-mitali 1936
Suomennetut teokset

Pientä metsän väkeä: kertomus Juhanista ja hänen ystävistään (Old Peter's Russian Tales), suom. Porvoo: WSOY 1910 Satupirtti, n:o 2
Neuvosto-Venäjä 1919 (Six Weeks in Russia, 1919), Amerikan suomalaisten sosialistiset kustannusliikkeet [i.a.]
Pääskyt ja amatsonit: romaani reippaista pojista ja tytöistä (Swallows and Amazons), suom. Maini Palosuo, Helsinki: Otava 1953 Sarja: Seikkailujen maailma
Pääskylaakso: pääskyjen ja amatsonien seikkailuja (Swallowdale), suom. Maini Palosuo, Helsinki: Otava 1955 Sarja: Seikkailujen maailma
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Arthur Ransome Wikimedia Commonsissa
All Drums Go to Hell

| All Drums Go to Hell Two Steps from Hell |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 2007
 Tyylilaji: Klassinen musiikki
 Kesto: 1:09.52
Two Steps from Hellin muut julkaisut
| Dynasty 28. helmikuuta 2007 | All Drums Go to Hell 2007 | Pathogen 2007 |
All Drums Go to Hell on Two Steps from Hellin neljäs näytealbumi, joka julkaistiin Yhdysvalloissa vuonna 2007.
Kappaleet

Osio 1
Hellraiser Brigade – 1.43
Death Came Early That Year – 0.59
Shoot to Kill – 1.09
Shoot to Kill (Instrumental) – 2.07
Industrial Mayhem – 1.30
Barrage of Noise – 1.13
Armored Cars 1.10
Carnival From Hell – 0.56
Freedom Army – 0.51
Code of Honor – 0.30
Distrubing Power – 0.51
Guerilla Raid – 0.57
Guerilla Raid (Instrumental) – 0.34
Impending Fury – 1.12
Fists of Steel – 0.41
Bionics – 1.05
Chasing the Dragon – 1.21
Emperor's Assassin – 1.16
Hara-Kiri – 0.44
Flight From the Monastery – 1.13
Jun Mai – 0.46
Building Jumper – 1.27
Desert Runner – 1.28
Diabolic Clockwork – 1.46
Hidden Identity – 1.22
Foreign Identity – 1.09
Images of Horror – 0.25
Desperate Protocol – 1.02
Border Patrol – 1.18
Lord of Two Lands – 1.43
Operation Sandstrom (Instrumental) – 2.14
Jungle Fever – 0.35
Dance With the Devil – 0.55
Osio 2
Ultimate Countdown – 1.11
Norwegian Devil – 0.51
Path of Destruction – 0.55
Smoke Em – 1.08
Oedipus Raax – 0.55
Secret Island – 1.10
Witchburner – 1.42
Rampant Carnage – 0.54
Tagged Rendezvous – 1.00
Off the Ciff – 0.37
Run Like Hell – 1.11
Rocket Hamer – 1.00
Nuclear Meltdown – 0.45
Nuclear Meltdown (Electronica) – 0.45
Raging Horde – 0.31
Sleepwalker – 0.29
Sudden Strike – 0.56
Wave of Death – 1.20
Voltenstein – 1.44
Hyperbug – 0.37
Second Coming – 0.53
Terror Tunnels – 0.58
Iridium Factor – 1.14
Extincion – 1.31
Skull Crusher – 1.34
Toxic Rain – 1.48
Kamakura – 0.44
Uganda and South – 1.03
Operation Sandstorm – 0.58
Triassic – 0.52
Zeelogic Stempede – 0.24
Lähde:
BMW 3-sarja

BMW 3-sarja on BMW:n vuodesta 1975 valmistama ylempään keskiluokkaan sijoittuva mallisarja. Se on BMW:n suosituin ja myydyin automallisto.
BMW 3-sarja (E21) 1975–1983

BMW 3-sarjan ensimmäinen versio oli seuraaja BMW 2002:lle ja se esiteltiin vuonna 1975. Sitä luotaessa oli pyritty eroon 2002-mallin kritiikkiä herättäneistä epäkohdista. Ulkomittoja kasvatettiin ja E21:n itsekantava korirakenne oli jäykkyydeltään 18 prosenttia suurempi kuin edeltäjässään. 1970-luvulla myös turvallisuusseikat alkoivat yhä enemmän olla ajankohtaisia, joten kolariturvallisuus oli BMW:llä vahvasti mielessä autoa suunniteltaessa. E21:ssä otettiin myös käyttöön uusi ergonomiataso, jossa kojetaulu hallintalaitteineen sijoiteltiin parhaalla tavalla kuljettajaa ajatellen, ja tätä käytäntöä sovelletaan edelleen nykyisissä BMW-malleissa. E21-malleja myytiin yli 150 000 kappaletta vuodessa.
Mallivaihtoehtoja olivat 315, 316, 318, 320, 320i, ja huippumallina 323i, jossa oli 2,3-litrainen kuusisylinterinen polttoaineen suihkutuksella varustettu M20B23-moottori. Mallia 320 on valmistettu nelisylinterisellä M43/1-kaasutinmoottorilla vuosina 1975–1979 ja 320i-mallia nelisylinterisellä M64-ruiskumoottorilla vuosina 1975–1978. Vuosina 1977–1982 moottorina tarjottiin kuusisylinteristä M20B20:aa. Kaikissa E21-mallisarjan polttoaineen suihkutuksella varustetuissa malleissa on käytetty Bosch K-Jetronic -mekaanista polttoaineen suihkutusta. Yli puolet valmistuneista E21-malleista meni vientiin, ja erityisen suosituksi auto osoittautui Yhdysvalloissa. Malleista edullisinta vuonna 1981 esiteltyä 315:ttä pidettiin tuotannossa vielä jonkin aikaa myös sen jälkeen kun uusi E30-malli oli jo astunut markkinoille. Vaihteistona kaikissa autoissa vakiona oli nelivaihteinen manuaalivaihteisto, mutta lisävarusteena oli kuitenkin saatavissa viisivaihteinen Getrag-manuaalivaihteisto. Muihin kuin 316-malleihin sai lisäksi myös kolmivaihteisen ZF-automaattivaihteiston. Vuoteen 1982 mennessä viisivaihteinen vaihteisto oli jo kaikkien kuusisylinteristen mallien vakiovarusteena.
E21:stä valmistettiin myös 3 000 kappaletta Baurin valmistamia avoautoja, joista ensimmäinen yksilö valmistui vuonna 1977.
BMW 3-sarja (E30) 1982–1993

BMW 3-sarja uudistettiin täysin vuoden 1982 lopussa. Uusi E30-sarja saavutti ostajien suosion edeltäjäänsä E21:tä vieläkin paremmin. Uudistus oli varsin varovainen ja ulkomuoto muuttui vain lievästi, sillä tuttu ulkonäkö haluttiin säilyttää. Tekniikassa suurin muutos tapahtui takajousituksessa ja pyöräntuennassa. E30-malli oli myös edeltäjäänsä huomattavasti taloudellisempi. Ahtaita E21:n takamatkustajien tiloja ajatellen E30:n tiloja paranneltiin, mutta takaistuintiloiltaan varsinkin jalkatilojen osalta uusikin 3-sarja oli kuitenkin pienehkö.
Mallivaihtoehdot olivat 316, 318i, 320i ja 323i. Uutuus 3-sarjassa oli neliovinen versio, joka esiteltiin vuonna 1984.
Vuonna 1985 323i korvattiin 325i:llä. Tällöin tulivat markkinoille myös nelivetoversio 325iX ja diesel 324d. 3-sarjan urheilullinen M-versio, BMW M3, esiteltiin 1986. Siinä oli BMW Motorsportin suunnittelema nelisylinterinen 2,3-litrainen 200-hevosvoimainen S14-moottori. M3 sinällään oli aivan omaa kehittelyään eikä suuremmin perustunut tavalliseen E30-sarjan autoon. M3 olikin kehitetty varta vasten kilpa-autoilua ajatellen.
Vuoden 1987 alussa tuli myös 2,4-litrainen turbodiesel saataville 3-sarjan moottorivaihtoehdoksi, ja syksyllä 318i:n M10B18-moottori uudistettiin. Uutta suunnittelua edustava M40B18 oli huomattavasti edeltäjäänsä sitkeämpi, mutta samalla myös taloudellisempi. Samaan aikaan esiteltiin 3-sarjan Touring-farmarimalli. Touringia sai aluksi malleina 320i, 325i ja 324td, myöhemmin myös 318i:nä ja lopuksi 316i:nä.
Vuosimallin 1988 3-sarjaan tehtiin pieniä muutoksia muun muassa etuvaloihin, takavaloihin ja puskureihin. Ajovaloihin tuli linssioptiikka ja kromipuskurit poistuivat. Keväällä 1988 korvattiin 316-malli, jossa oli 1,8-litrainen M10B18-moottori, 316i:llä joka varustettiin 1,6 litran M40-moottorilla. Syksyllä 1989 esiteltiin urheilullinen 318iS, jonka neliventtiilikannellisessa M42B18-moottorissa oli 136 hevosvoimaa.
BMW 3-sarja (E36) 1991–2001

BMW E36 -malli tuli markkinoille vuonna 1991. Mallin pyöräntuentana taka-akselilla oli uudenlainen Z-tyyppinen multilink-alustaratkaisu ja vuoden 1992 syksyllä tulivat markkinoille ensimmäiset VANOS-moottorit.
M3-urheilumalli tuli myyntiin myös E36-korista vuoden 1992 syksyllä, varustettuna 3,0-litraisella (286 hv) moottorilla. M3 Evolutionissa vuonna 1995 moottori korvattiin 3,2-litraisella, tehokkaammalla S50B32-moottorilla. Teholukema uudessa moottorissa oli 321 hevosvoimaa. Molemmat M3:n moottorit olivat vapaasti hengittäviä suoria kuusiylinterisiä koneita. M3-malli sai myös ensimmäisen SMG-sekventiaalivaihteiston.
Mallisarjaan tuli coupé-malli vuonna 1992, ja avoversio esiteltiin 1993.
Täysin uusi malli, hatchback-korinen Compact, tuli myyntiin vuonna 1994. Mallin takapään pyöräntuentaratkaisut perustuivat edellisen E30-mallin kehitelmiin, jotka käytettiin myös Z3-mallissa. Mallia myytiin vuoteen 2000 saakka.
Vuonna 1995 tuli Touring-malli, jota ei tarjottu lainkaan muun muassa Yhdysvaltoihin. E36 Touring oli ensimmäisiä suuremman suosion saavuttaneita niin sanottuja elämäntapafarkkuja, sillä sen tavaratila oli perusasennossaan 15 prosenttia sedania pienempi. Korimallia myytiin vuoteen 1999 saakka.
Vuosimalliin 1997 E36 koki faceliftin. Tällöin uusittiin muun muassa maski ja sivuvilkut.
2,5-litrainen moottori (M50B25), jota käytettiin 325i-mallissa, korvattiin vuonna 1995 alumiinilohkoisella 2,8-litraisella moottorilla (M52B28) ja näin mallisarjaan tuli 328i-malli. Uusi moottori oli vain hevosvoiman tehokkaampi kuin vanha 2,5-litrainen, mutta alumiinilohkonsa ansiosta vanhaa moottorimallia kevyempi. Lisäksi moottorin vääntökyky oli parempi.
Saksalainen Baur valmisti E36 Sedaninsta rajatun (310 kpl) määrän omaa avoversiotaan. Baur TC-4 -mallissa oli normaalin sedanin tapaan A-, B- ja C-pilarit, mutta katto ja takalasi oli korvattu kokoontaittuvalla kangaskatteella.
Mallisarjaa alettiin korvata asteittain vuodesta 1998 lähtien, kun uusi sukupolvi tuli markkinoille. Viimeisimpinä, vuonna 2001 mallistosta poistui Compact.
BMW 3-sarja (E46) 1998–2004

Uusi E46-mallisarja tuli markkinoille vuonna 1998 sedan-mallisena. Ulkonäössä ei ollut tapahtunut merkittäviä muutoksia, lähinnä muotoja oli pyöristetty. Myös koon kasvu oli maltillista. Takaistuintiloja saatiin hieman suurennettua, mutta erityisen tilavat ne eivät edelleenkään olleet. Vuonna 1999 markkinoille tulivat Coupé-, Cabrio- sekä Touring-mallit.
Uudet M54-moottorit tulivat markkinoille vuonna 2000. Uusi 3,0-litrainen (M54B30) moottori tuli malliin 330 ja 2,5-litrainen (M54B25) moottori jälleen 325-malliin. Vanhat 2,8- ja 2,5-litraiset moottorit poistettiin mallisarjasta.
Vuodelle 2001 esiteltiin uusi M3, joka oli varustettu SMGII-sekventiaalivaihteistolla. Samana vuonna markkinoille tuli myös Compact-malli, ja olemassa olevat Coupé-, Sedan- ja Touring-mallit kokivat kevyen faceliftin, jossa taka- ja etuvaloja sekä vilkkuja ja etusäleikköä muutettiin. Samaan aikaan myös dieselmoottorit M47D20 ja M57D30 päivitettiin uusiin M47ND20- ja M57D29-malleihin, joissa oli yhteispaineruiskutus.
BMW 3-sarja (E90) 2004–2013

E90-sukupolvi tuli markkinoille vuonna 2005. Moottorit ovat uusia N-sarjalaisia, joissa on käytetty kevyitä magnesium- ja alumiiniosia, sekä monia muita moderneja innovaatioita. Mallisarjan muotoilu edusti uutta modernia BMW-tyyliä, mutta se ei ole saanut osakseen aivan niin suurta keskustelua kuin edeltäneet 5- ja 7-sarjat.
Touring-malli (E91) esiteltiin vuosimallina 2006. M3 Coupé -malli tuli markkinoille vuonna 2007, ja 2008 saapuivat M3 Sedan ja M3 Cabriolet.
Sedan ja Touring kokivat faceliftin vuonna 2008, coupé- ja cabriolet-mallit puolestaan 2010. Faceliftin näkyvin muutos oli uudet takavalot, joskin pieniä muutoksia tehtiin kauttaaltaan.
BMW 3-sarja (F30) 2011–2019

F30-malli tuli markkinoille vuonna 2011. Nelioviset sedanit ja farmarimallit jatkavat 3-sarjalaisina, mutta kaksiovinen coupé, cabriolet ja täysin uusi viisiovinen fastback on nimetty 4-sarjaksi. 3-sarjan mallistoon kuuluu myös viisiovinen Gran Turismo.
BMW 3-sarja (G20) 2018–

Seitsemännen sukupolven mallia on valmistettu vuodesta 2018 lähtien.
M-versio

M-versio on BMW M -osaston tehokkaampi versio 3-sarjalaisesta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta BMW 3-sarja Wikimedia Commonsissa
Andrei Paškin

| Andrei Paškin |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Andrei Jurjevitš Paškin
Syntynyt: 27. marraskuuta 1956 (ikä 67) Krasnojarsk
Jääpallon pelaaja
Pelipaikka:  hyökkääjä
| Urheilijan ura> Seurat |
| --- | --- | --- | --- |
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1973–1988 |  Jenisei, Krasnojarsk | 347 | (517) |
| 1988–1991 |  IFK Vänersborg |  |  |
| 1991–1992 |  Tranås BoIS |  |  |
| 1996–1999 |  Gripen Trollhättan BK |  |  |
| 2001–2002 |  Slussen BK |  |  |
| 2003–2005 |  Blåsut BK |  |  |
Maajoukkue
| 1981–1987 |  Neuvostoliitto |  | () |
Valmennusura
2005–2006:  Metallurg, Bratsk (joukk.joht.)
2006–2007:  Ale-Surte BK
2007–:  Jenisei, Krasnojarsk (apul.valm., joukk.joht)
2014–:  Venäjä (apul.valm.)
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 4. tammikuuta 2015.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 4. tammikuuta 2015.
Andrei Jurjevitš Paškin (ven. Андрей Юрьевич Пашкин, s. 27. marraskuuta 1956, Krasnojarsk, Neuvostoliitto) on venäläinen hyökkääjänä pelannut jääpalloilija, joka edusti Neuvostoliitossa Jenisei Krasnojarskia ja Ruotsissa mm. IFK Vänersborgia ja Gripen-Trollhättania.
Andrei Paškin osallistui uransa aikana kaksi kertaa pelaajana MM-kisoihin. Vuoden 1983 kisoissa hän oli kisojen paras maalintekijä seitsemällä maallillaan. Menestyksekkään Krasnojarskin Jenisein seurajoukkue- ja Neuvostoliiton maajoukkueuran jälkeen Andrei Paškin oli ensimmäinen Neuvostoliiton jääpalloilija, joka siirtyi Ruotsiin IFK Vänersborgiin syksyllä 1988. Hän oli ensimmäinen venäläinen, joka siirtyi ulkomaille jääpalloilijaksi. Pelaajauraa Ruotsissa kesti aina kevääseen 2005 seuroina Tranås BoIS, Gripen Trollhättan BK, Slussen BK ja Blåsut BK.
Pelaajauransa jälkeen hän aloitti 2005 valmentajauransa Venäjällä Metallurg Bratskissa. Sen jälkeen kaudesta 2007 alkaen hän on toiminut Jenisei Krasnojarskin organisaatiossa valmennus- ja johtotehtävissä. 2010-luvulla hän siirtyi Venäjän jääpallomaajoukkueen valmennustehtäviin ja oli voittamassa maailmanmestaruuden kakkosvalmentajana keväällä 2014.
Andrein poika Mihail Paškin on Ruotsissa ja Venäjällä pelannut Kazakstanin jääpallomaajoukkuetta edustanut jääpalloilija.
Saavutukset pelaajana

Seurajoukkueissa
9 Neuvostoliiton mestaruutta vuosina 1981, 1982, 1983, 1984, 1985, 1986, 1987 ja 1988 Jenisei Krasnojarskin riveissä,
4 jääpallon Euroopan cup voittoa: 1980, 1983, 1986 ja 1988 Jenisei Krasnojarskin riveissä,
2 jääpallon maailmancup-voittoa: 1982 ja 1984 Jenisei Krasnojarskin riveissä.
Maajoukkueessa
MM-hopeaa vuonna 1983,
MM-pronssia vuonna 1987.
Saavutukset valmentajana

kultaa MM-kakkosvalmentajana: 2014.
Asashio (1902)

| Asashio / 朝潮 |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  John I. Thornycroft and Company, Chiswick
Kölinlasku:  3. huhtikuuta 1901
Laskettu vesille:  10. tammikuuta 1902
Palveluskäyttöön:  4. toukokuuta 1902
Tekniset tiedot
Uppouma:  428 t (kuormattu)
Pituus:  67,51 m (kokonaispituus)
Leveys:  6,34 m
Syväys:  1,89 m
Koneteho:  7 000 ihp
Nopeus:  31 solmua
Miehistöä:  62
Aseistus
Aseistus:  1 × QF 12 naulan 12 cwt -laivatykki 5 × QF 6 naulan Hotchkiss -tykkiä 2 × 18″ torpedoputkea
Asashio (jap. 朝潮) oli keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1902 valmistunut Shirakumo-luokan torpedovenehävittäjä.
Valmistus

Alus tilattiin 7. tai 16. marraskuuta 1901 John I. Thornycroft and Companyltä Chiswickistä Lontoosta, missä köli laskettiin 3. huhtikuuta 1901 telakkanumerolla 357. Se laskettiin vesille 10. tammikuuta 1902 ja valmistui 4. toukokuuta samana vuonna.
Palvelus

Asashio luokiteltiin 28. elokuuta 1912 kolmannen luokan hävittäjäksi, jolloin se poistettiin ensilinjan tehtävistä. Ensimmäisessä maailmansodassa alus osallistui Tsingtaon taisteluun sekä Saksan keisarikunnan eteläisen Tyynenmeren siirtokuntien miehitykseen. Se muutettiin apumiinanraivaajaksi 1. huhtikuuta 1922 ja apualukseksi 1. huhtikuuta 1923. Alus myytiin 5. huhtikuuta 1926.
Asbel Kipruto Kiprop
Henkilökohtaiset ennätykset

800 metrin juoksu: 1.43,15 (2011)
1 500 metrin juoksu: 3.26,69 (2015)
Mailin juoksu: 3.48,50 (2009)
3 000 metrin juoksu: 7.42,32 (2007)
800 metrin juoksu: 1.47,25 (2010)
1 500 metrin juoksu: 3.42,4 (2010)
Mailin juoksu: 3.58,03 (2010)
Arovarpushaukka

| Arovarpushaukka |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Päiväpetolinnut Accipitriformes
Heimo::  Haukat Accipitridae
Suku::  Lintuhaukat Accipiter
Laji::  badius
Kaksiosainen nimi
 Accipiter badius  (J.F. Gmelin, 1788) 
Katso myös
   Arovarpushaukka Wikispeciesissä   Arovarpushaukka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Accipiter badius
Arovarpushaukka (Accipiter badius) on keskikokoinen haukkalintu.
Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on 30–36 cm, siipien kärkiväli 60–70 cm ja paino 113–266 g. Naaras on hieman kookkaampi kuin koiras. Laji muistuttaa höyhenpuvultaan sekä varpushaukkaa että sirovarpushaukkaa, josta sen erottaa lähietäisyydeltä tarkasteltuna kurkun mustasta pitkittäisraidasta, joka esiintyy kaikissa puvuissa. Sukupuolet ovat lähes samanvärisiä, nuori lintu on selkäpuolelta tumma ja alapuolelta voimakkaan ruskeatäpläinen.
Esiintyminen

Arovarpushaukan esiintymisalue on hyvin laaja ja lajista tunnetaan kuusi alalajia. Se elää Saharan eteläpuolisessa Afrikassa Kongon allasta lukuun ottamatta sekä Intian niemimaalla, Pakistanissa ja Kaakkois-Aasiassa. Näillä alueilla se on pääosin paikkalintu. Iranista Kazakstaniin ulottuvalla alueella elävä alalaji cenchroides on muuttolintu, joka talvehtii lähinnä Luoteis-Intiassa. Laji on pesinyt Azerbaidžanissa. Sen elinympäristön ala on 1–10 miljoonaa neliökilometriä ja maailman populaation koko on 1–10 miljoonaa yksilöä.
Elinympäristö

Arovarpushaukka suosii kuivia, pienialaisia metsiköitä savanneilla, puoliautiomailla, jokilaaksoissa ja viljelysmailla. Se pesii usein keitaissa, hautausmailla tai puutarhoissa alle 1 000 metrin korkeudella.
Lisääntyminen

Naaraan rakentama hutera risupesä sijaitsee puun oksalla 7–13 metrin korkeudella. Naaras munii kolme tai neljä munaa, joita se hautoo 33–35 päivää. Poikaset oppivat lentämään yli kuukauden ikäisinä. Sukukypsä yksivuotiaana.
Ravinto

Arovarpushaukan pääravintoa ovat erilaiset liskot ja isot hyönteiset sekä linnut. Se saalistaa väijymällä puussa tai tiheikössä, tehden nopeita syöksyjä saaliin kimppuun. Ottaa saaliin yleensä maasta, harvoin lennosta. Afrikassa sen on havaittu lentävän sisälle rakennuksiin ottamaan seinillä kiipeileviä liskoja.
Allokointitehokkuus

Allokointitehokkuus kuvaa markkinoiden tilaa, jossa resurssit on jaettu tavalla, joka maksimoi niiden käytöstä saatavan hyödyn. Allokatiivisesti tehokas talous tuottaa hyödykkeitä "optimaalisessa" suhteessa. Yritys on allokatiivisesti tehokas, kun sen tuotannon hinta vastaa tuotannon rajakustannusta.
Birger Herold

Birger Fredrik Herold (29. lokakuuta 1916 Viipuri – 15. huhtikuuta 2013 Helsinki) oli suomalainen ekonomi, metsänhoitaja ja yritysjohtaja, joka sai metsäneuvoksen arvonimen.
Heroldin vanhemmat olivat apteekkari Bruno Fredrik Herold ja Frida Maria Forsman ja puoliso 1945–2010 Mirjam Mankki. Herold tuli ylioppilaaksi Viipurissa vuonna 1935 ja valmistui ekonomiksi vuonna 1939 ja metsänhoitajaksi vuonna 1943. Sotien jälkeen Herold toimi Luumäellä yksityisenä polttopuun hankkijana, mutta oli kuitenkin myös 
neuvottelemassa ulkoministeriön valtuuttamana puun vaihdosta kivihiileen. Vuonna 1945 hän siirtyi metsänhoitajaksi Thomén Metsätoimiston palvelukseen. Yrityksen osakas ja toimitusjohtaja hänestä tuli 1951. Herold oli osakas myös metsätoimiston hankkimassa Halkoyhtymässä, jota hän johti 1946–1951. Thomén Metsätoimiston vientiliiketoiminnassa Herold keskittyi erityisesti Ruotsiin. Osakkuutensa metsätoimistosta hän myi vuonna 1967, mutta jatkoi silti yhtiön toimitusjohtajana vuoteen 1976 asti. Metsäneuvoksen arvonimen Herold sai vuonna 1973. Sotilasarvoltaan hän oli reservin yliluutnantti.