stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suomen Metalliteollisuustyöntekijäin Liitto
Historia

Suomen Kone-, Rauta- ja Metalliammattiyhdistysten ensimmäinen edustajakokous kokoontui Helsingissä kesäkuussa 1899. Kokouksessa perustettiin Rauta- ja metallityöntekijäin liittohallinto. Kokoukseen osallistui 41 työläistä, jotka edustivat ammattiosastoja, työntekijäryhmiä ja työväenyhdistyksiä. Liittoon liittyneistä osastoista vanhin oli vuodesta 1886 toiminut Helsingin läkki-, pelti- ja vaskiseppäyhdistys.
Vuonna 1903 liitto perusti työttömyys- ja matka-apurahaston. Ensimmäinen työehtosopimus solmittiin Helsingissä 1906. Vuonna 1908 SML liittyi Kansainväliseen metallityöväen liittoon.
Vuosina 1906–1907 alalle perustettiin useita pieniä ammattikuntapohjaisia liittoja, jotka sittemmin yhdistettiin metallityöntekijäin liittoon. Vuonna 1909 liittoon fuusioituivat Suomen Sähkötyöntekijäin Liitto, Suomen Rauta- ja Metallisorvaajain Liitto ja Suomen Metallivalajain Liitto. Suomen Putkityöntekijäin Liitto yhdistyi liittoon vuonna 1911 ja Suomen Läkki-, Pelti- ja Vaskiseppäin Liitto vuonna 1917.
Sisällissodan jälkeen liiton toiminta loppui väliaikaisesti, mutta se aloitettiin uudelleen joulukuussa 1918. Vuoden 1921 liittokokouksessa Suomen Sosialistiseen Työväenpuolueeseen järjestäytyneet kommunistit muodostivat enemmistön. Vuoden 1922 jäsenäänestyksessä kaksi kolmasosaa kannatti liittymistä Punaiseen ammattiyhdistysinternationaaliin.
Liiton vastapuoli työkiistoissa oli Suomen Metalliteollisuuden Harjoittajain Liitto. Vuonna 1927 työnantajat julistavat 30 viikkoa kestäneen metallisulun.
Liittoa johtaneiden kommunistien ja vähemmistönä olleiden sosialidemokraattien välit kärjistyivät vuonna 1929. Sosialidemokraatit erosivat metalliliiton osastoista ja liittyivät Suomen Työläisliittoon. SAJ:hin kuuluneet liitot pakotettiin lopettamaan toimintansa kommunistilaeilla vuonna 1930 ja SML osastoineen lakkautettiin tuomioistuimissa 1931–1933. Marraskuussa 1930 työläisliiton osastojen pohjalta perustettu Suomen Metallityöväen Liitto piti liittoa edeltäjänään ja laski toimintansa alkaneen vuodesta 1899.
Puheenjohtajat

G. R. Gustafsson 1899–
Mikko Aaltio
Ilmari Sinisalo 1919–1921
Lauri Nurmiaho 1921–1923
Artturi Virta 1923–1930
Sihteerit

K. V. Vartiainen 1906–1908
Herman Saxman 1908–1915
Eemeli Laiho 1915–1918
Väinö Salovaara 1919–1924
Yrjö Lehtinen 1924–1929
Emil Tuomi 1929–1930
Aiheesta muualla

Ilmarinen-lehdet 1899–1901 (Kansalliskirjasto)
Metallityöläinen-lehdet 1907–1930 (Kansalliskirjasto)
Taru Tikkanen

Taru Kirsikka Tikkanen (s. 25. marraskuuta 1988) on suomalainen ääninäyttelijä. Tikkanen on tehnyt äänirooleja piirrossarjoihin ja -elokuviin sekä toiminut äänikirjojen lukijana.
Aiheesta muualla

Taru Tikkanen Elonetissä.
VoiceChasers (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Sybil Bauer

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Bauer vuonna 1922 |  Bauer vuonna 1922 |  Bauer vuonna 1922 |  |
Maa:   Yhdysvallat
Naisten uinti
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Pariisi 1924 | 100 metrin selkäuinti |  |
Sybil Lorina Bauer (18. syyskuuta 1903 – 31. tammikuuta 1927) oli yhdysvaltalainen uimari ja olympiavoittaja. Hän voitti olympiakultaa 100 metrin selkäuinnissa vuoden 1924 kesäolympialaisissa.
Bauer kuoli syöpään vain 23 vuoden iässä.
Sybil Newall

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Sybil Newall |  Sybil Newall |  Sybil Newall |  |
Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta
Naisten jousiammunta
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Lontoo 1908 | yksilökilpailu |  |
Sybil Fenton "Queenie"  Newall (17. lokakuuta 1854 Calderbrook, Lancashire – 24. kesäkuuta 1929 Cheltenham, Gloucestershire) oli englantilainen jousiampuja.
Newall voitti kultamitalin Lontoon olympialaisissa 1908 tuloksella 688 pistettä. Hopeamitalisti Lottie Dod jäi 43 pisteen päähän. Newall oli kultamitalin voittaessaan 53-vuotias. Hän on edelleen vanhimpana olympiakultaa voittanut naisurheilija.
Newall voitti Yhdistyneen kuningaskunnan mestaruuden vuosina 1911 ja 1912. Hän jatkoi jousiammuntaharrastustaan kuolemaansa saakka.
Superlatiivi

Superlatiivi  eli yliaste on adjektiivien ja adverbien vertailumuoto. Se ilmaisee ominaisuuden suurinta määrää. Muut vertailuasteet ovat positiivi ja komparatiivi.
Adjektiivin superlatiivin tunnus on taivutusmuodon mukaan yksikössä -in : -impA- : -immA-, monikossa -immAt : -impi- : -immi-. Joidenkin adjektiivien vertailuasteet muodostetaan epäsäännöllisesti. Adverbin superlatiivin tunnuksia ovat -immin ja -iten (harvinainen).
Absoluuttinen superlatiivi

Absoluuttista superlatiivia käytetään adjektiivista esimerkiksi todettaessa sään olevan mitä kaunein, joka tarkoittaa erittäin kaunis, ja adverbista esimerkiksi mitä pikaisimmin, joka tarkoittaa erittäin pikaisesti.
Esimerkkejä superlatiivista suomenkielisin sanoin

hyvä  (posit.) > parempi  (komparat.) > paras  (superlat.)
nopea (posit.) > nopeampi (komparat.) > nopein (superlat.)
hidas (posit.) > hitaampi (komparat.) > hitain (superlat.)
Esimerkkejä superlatiivista englanninkielisin sanoin

good (posit.) > better (komparat.) > the best (superlat.)
fast (posit.) > faster (komparat.) > the fastest  (superlat.)
slow (posit.) > slower (komparat.) > the slowest  (superlat.)
poisonous > (posit.) more poisonous (komparat.) > the most poisonous (superlat.)
beautiful > (posit.) more beautiful (komparat.) > the most beautiful (superlat.)
Englanninkielisissä sanoissa superlatiivimuodon edessä käytetään määräistä alkuartikkelimuotoa the. Englannissa on kaksi erilaista superlatiivimuotoa, joista toista käytetään lyhyiden adjektiivien superlatiivien muodostamiseen. Edellä kuvatun luettelon kolme ensimmäistä adjektiivia ovat näitä lyhyitä adjektiiveja, joissa superlatiivi muodostetaan päätteellä -est. Neljäs ja viides adjektiivi taas ovat pitkiä adjektiiveja, jotka taipuvat pitkien adjektiivien superlatiivisäännön mukaan. Näissä tapauksissa ensimmäisenä on määräinen alkuartikkeli the, sitten adverbi most(sanan most voi suomentaa eniten). Lopuksi laitetaan adjektiivi tavallisessa muodossaan.
Esimerkkejä superlatiivista ruotsinkielisin sanoin

fin (posit.) > finare (komparat.) > finast (superlat.)
dyr (posit.) > dyrare (komparat.) > dyrast (superlat.)
Adjektiivin pääte ruotsinkielisissä sanoissa on ast. Joskus se voi olla myös pelkkä st.
Tammerkosken sillalla (kirja)

| Tammerkosken sillalla |
| --- | --- |

Kirjailija:  Kalle Päätalo
Kieli:  suomi
Kustantaja:  Gummerus
Julkaistu:  1982
Sivumäärä:  672
Sarja: Juuret Iijoen törmässä
Edeltävä:  Tuulessa ja tuiskussa
Seuraava:  Pohjalta ponnistaen
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Tammerkosken sillalla on Kalle Päätalon Juuret Iijoen törmässä -sarjan kahdestoista osa. Teos on ilmestynyt vuonna 1982 Gummeruksen kustantamana. Teoksen tapahtumat sijoittuvat syksyyn 1944, Moskovan välirauhan jälkeiseen aikaan. Kirja on rekisteröity Bookcrossingiin.
Kirjan tapahtumat

Suomi solmii välirauhan Neuvostoliiton kanssa syyskuussa 1944. Välirauhan ehtoihin kuuluu vaatimus, että Suomen on katkaistava kaikki suhteensa Saksaan ja karkotettava entiset aseveljensä Pohjois-Suomesta vaikka ase kädessä. Vetäytyvien saksalaisten harjoittama poltetun maan taktiikka ulottuu Taivalkoskelle saakka ja Kallen omaiset joutuvat jälleen kerran evakkotaipaleelle.
Kalle Päätalo ei itse enää joudu mukaan näihin loppuselvittelyihin, vaan välirauhan tulo merkitsee hänelle sotilaselämän loppua ja paluuta siviiliin päivälleen kuukautta vaille viisi vuotta kestäneeltä sotareissulta. Mies palaa monin tavoin muuttuneena, ei ainoastaan haavoittumisen vuoksi loppuiäkseen vammautuneena ja sodan karaisemana, vaan myös uuteen siviilisäätyyn astuneena.
Kirjeenvaihtotoverin kanssa solmittu avioliitto alkaa monien vaikeuksien keskellä. Kallella ei ole kokemusta rakennustöistä eikä varsinaista opittua ammattia, eivätkä asunto-olot ole sodanjälkeisessä Suomessa häävit. Kalle muuttaa vaimonsa Lainan kanssa Messukylän kirkonmäelle. Pieneen kamariin, johon on kuljettava vuokraisännän asuman keittiön kautta, muuttaa myös Lainan sairas äiti. Alku uudessa ympäristössä ja töiden saaminen ei ole helppoa. Pientä valoa Kalle saa onneksi kirjallisuudesta, varsinkin itseoppineen amerikkalaisen kirjailijan Jack Londonin omaelämäkertaromaaneista.
Tammerkosken Nuorkauppakamari

Tammerkosken Nuorkauppakamari ry on Tampereella toimiva nuorten alle 40-vuotiaiden kansainvälinen johtamis­kouluttautumis- ja kehittymisjärjestö. Yhdistyksen tavoitteena on vaikuttaa yhteiskuntaan positiivisesti kehittämällä nuorten aikuisten johtamistaitoja, sosiaalista vastuuta, yrittäjyyttä ja kansainvälisyyttä.
Yhdistys on perustettu vuonna 1981 ja se on yksi Suomen 68 nuor­kauppa­kamarista. Jäsenmäärä koejäsenet, senaattorit ja kunniajäsenet mukaan lukien on noin 160. Tammerkosken Nuorkauppakamari on valtakunnallisen keskusjärjestön, Suomen Nuorkauppakamarit ry:n jäsen. Suomen Nuorkauppakamarit on puolestaan kansainvälisen kattojärjestön, Junior Chamber Internationalin, jäsenjärjestö.
Nuorkauppakamaritoiminta perustuu tekemällä oppimiseen. Säännölliset kuukausi­tapahtumat sekä erilaiset projektit ovat toiminnan runko. Kuukausi­tapahtumat ovat yleensä koulutustilaisuuksia tai tutustumis­käyntejä mielenkiintoisiin kohteisiin.
Vuosittain yhdistys järjestää muun muassa seuraavat tapahtumat/kilpailut:
Tampere Business Meet -verkostoitumistapahtuma, Värityskirja-projektiLiekeissä! -työelämätapahtuma 16-25-vuotiaille nuorille, Joulupuu Tampere-keräys, Vuoden Työnantaja -kilpailu, Vaikuttajaseminaari, Korkean Paikan Leiri (KPL), Supersize, Vuoden Positiivisin Tamperelainen-kilpailu,
Lisäksi Tammerkosken Nuorkauppakamari jakaa yhdessä Tampereen Nuorkauppakamarin kanssa JussinHessu-kulttuuripalkinnon.
Tammerkosken Nuorkauppakamari julkaisi Kohinat-jäsenlehteä 1982-2018
Aiheesta muualla

Suomen Nuorkauppakamarit ry:n kotisivut
Suomen Nuorkauppakamarit ry:n alue-C kotisivut
Sulkakorallit

| Sulkakorallit |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Polttiaiseläimet Cnidaria
Luokka::  Korallieläimet Anthozoa
Alaluokka::  Sulkakorallit Octocorallia  Haeckel, 1866
Lahkot
 Pehmytkorallit Alcyonacea  Sinikorallit Helioporacea  Merisulat Pennatulacea 
Katso myös
   Sulkakorallit Wikispeciesissä   Sulkakorallit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sulkakorallit (Octocorallia, syn. Alcyonaria) on korallieläinten (Anthozoa) alaluokka. Niiden rakenne on kahdeksanjakoisesti symmetrinen; pyyntilonkeroita on kussakin polyypissä joko kahdeksan tai kahdeksalla jaollinen määrä. Lonkeroissa on pieniä haaroja, jotka antavat niille sulkamaisen ulkonäön, siitä alaluokan nimi.
Sulkakorallit jaetaan kolmeen lahkoon. Aiemmin lahkoja oli kahdeksan.
Pehmytkorallit (Alcyonacea)
Sinikorallit (Helioporacea), johon kuuluu vain kolme elävää lajia
Merisulat (Pennatulacea)
Välimeressä elävä punakoralli (Corallium rubrum) kuuluu sulkakoralleihin, Alcyonacea-lahkoon. Juuri sen rungosta saatiin puolijalokiven tapaan käytettyä korallia.
Levinneisyys

Sulkakoralleja tavataan kaikilla maailman merillä. Myös Pohjanmerellä elää sulkakorallilaji, merikoura (Alcyonium digitatum). Useimmat sulkakorallit elävät trooppisissa merissä kuolleiden  kivikorallien rungoista koostuvien koralliriuttojen pinnalla, paitsi merisulat, joita tavataan yleensä mutapohjalla.  Sulkakorallit muodostavat usein tiiviitä mattoja, joiden joukossa eivät muut korallilajit tai selkärangattomat menesty.
Rakenne

Toisin kuin kivikoralleilla, useimmilla sulkakoralleilla ei ole yhtenäistä kalkkirankaa. Sen sijaan niiden tukirankana saattaa olla kovia irrallisia puikkoja, skleriittejä,  jotka tukevat veden paineen avulla jäykistyvää korallia. Korallin kuollessa tukiranka yleensä hajoaa, ja koralliriutassa irtaimet skleriitit toimivat vain täyteaineena. Poikkeuksena ovat muutamat Sinularia-lajit, joiden runko muodostaa riuttaa. Urkukoralli (Tubipora musica) osallistuu myös koralliriutan rakentamiseen. Se muodostaa urkupillimäistä putkistoa.
Aiemmin omaan Gorgonacea-lahkoonsa luetuilla viuhkamaisilla koralleilla skleriitit liittyvät toisiinsa gorgoniini-proteiinilla. Niiden tukiranka hajoaa korallin kuollessa. Sinikorallilla (Heliopora coerulea) skleriitit kiinnittyvät toisiinsa aragoniitin avulla.
Ravinto

Sulkakorallit pyydystävät ravinnokseen planktonia, jota ne siivilöivät merivedestä varsinkin öisin. Sulkamainen rakenne toimii tehokkaana siivilänä. Dendronephthya-korallit ovat erikoistuneet syömään pelkkää kasviplanktonia.  Niiden tentakkelit sijaitsevat 60-80 mikronin päässä toisistaan, jotta koralli saa niiden avulla kiinni hienojakoista kasviplanktonia. Kasvisravinnosta saatavat karotenoidit värjäävät kasviplanktonia syövät sulkakorallit usein oranssin-, keltaisen- tai punaisensävyisiksi.
Tropiikin matalissa vesissä elävillä sulkakorallilajeilla on symbioottisia zooksantelli-leviä, joiden yhteyttämä ravinto täydentää korallieläimen pyydystämää ravintoa. Joillakin lajeilla, kuten Xenia-suvulla, ruoansulatuselimistö on surkastunut ja yhteyttävät levät ovat niiden pääasiallinen ravinnonlähde.
Puolustautuminen

Monet eläimet syövät  sulkakoralleja, esimerkiksi merikilpikonnat, perhokalat ja keisarikala sekä eräät nilviäiset. Joillakin lajeilla, kuten Dendronephthya-suvulla, terävät skleriitit toimivat puolustuskeinoina. Yleisempi suojamenetelmä on kuitenkin kemiallinen aseistus: monet sulkakorallit tuottavat myrkyllisiä tai pahanmakuisia aineita, jotta kalat eivät söisi niitä.
Sulkakorallit eivät käy yhtä  aggressiivisesti toisten korallilajien kimppuun kuin kivikorallit. Silti niiden pinnalla lienee jonkinlainen kemiallinen suoja, koska sienet ja levät eivät kasva pehmytkorallien päälle.
Lisääntyminen

Sulkakorallit voivat lisääntyä sekä suvullisesti että suvuttomasti. Kukin koralliyhdyskunta on yleensä yhtä sukupuolta; jotkut lajit kuten Xenia ovat hermafrodiitteja eli ne tuottavat kahdenlaisia sukusoluja. Suvulliseen lisääntymiseen on kaksi perustapaa. Useimmat sulkakorallit lisääntyvät niin, että ne löyhäyttävät kaikki sukusolut ajelehtimaan avoveteen, missä sukusolut kohtaavat, hedelmöittyvät ja kehittyvät joskus kaukanakin emoyksilöistä. Joillakin lajeilla kuitenkin vain koiraspuoliset sukusolut ajelehtivat, ja alkionkehitys tapahtuu naaraspuoliset sukusolut tuottaneessa koralliyhteiskunnassa. Tällaisia ovat esimerkiksi  Clavularia- ja  Briareum- suvut. Hedelmöittymisen jälkeen tulevat koralliyksilöt kokevat muodonmuutoksia. Ne viettävät toukkavaiheen planktonin joukossa. Asetuttuaan tulevalle elinalueelleen ne voivat vielä ryömiä otolliseen paikkaan ennen kuin viimeisen muodonmuutoksen jälkeen jäävät paikalleen ja alkavat lisääntyä enimmäkseen suvuttomasti jakautumalla.
Punakoralli Corallium rubrum
Pachyclavularia viridis
Iciligorgia schrammi
Virgularia-merisulka
Säveltapailu

Säveltapailu on nuotinlukutaitoa ja kuuloon pohjautuvaa musiikin omaksumista kehittämään pyrkivien pedagogisten menetelmien kokonaisuus.
Tavoite

Säveltapailun harjoittamisen tavoitteena on parantaa nuotinlukutaitoa siten, että instrumentteja käyttämättä olisi mahdollista käsittää sävellyksen muotorakenne, tyyli ja se, miltä teos kuulostaa. Sävellys olisi ymmärrettävä ilman nuottien apua yhtä hyvin kuin nuoteista sitä seuraamallakin.
Oppiaineena säveltapailu korostaa nuotinlukuun, rytmioppiin, musiikilliseen muistiin ja sävellyksen harmonisen rakenteen ja muotojen tutkimiseen liittyviä harjoitteita. Säveltapailussa pyritään muun muassa laulamaan suoraan nuoteista, tuottamaan rytmejä ja niiden yhdistelmiä kuultavaan muotoon luetusta muodosta, sekä analysoimaan ja numeroimaan sointusarjoja ja -jaksoja. Myös sävellyksen muotoyksikköjä ja harmonisia tapahtumia pyritään analysoimaan.
Historia

Pisimmät säveltapailuperinteet liittyvät nuotinlukuun, joka oli mukana jo Guido Arezzolaisen 1000-luvulla kehittämässä solmisaatio-opissa. Arezzolaisen menetelmään perustuen erityisesti 1800-luvulla kehitettiin erilaisia uusia menetelmiä, kuten englantilaisen John Curwenin tonic sol-fa -menetelmä ja sitä vastaava saksalainen Tonika-do. Nämä menetelmät edustavat relatiivista eli suhteellista solmisaatiota. Niistä soveltaen kehittyi edelleen 1900-luvulla niin sanottu Kodály-menetelmä.
Taylor Henrich

| Taylor Henrich |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1. marraskuuta 1995 (ikä 28) Calgary,  Kanada
Mäkihyppääjä
Seura:  Altius Nordic Ski Club
Suksimerkki:  Fischer
Maailmancup
Kaudet:  2011–
Palkintokorokkeella:  2
Naisten Continental Cup
Kaudet:  2008–
Voitot:  1
Palkintokorokkeella:  2
 Tietolaatikko päivitetty 13. maaliskuuta 2015 
Taylor Henrich (s. 1. marraskuuta 1995 Calgary) on kanadalainen mäkihyppääjä.
Arvokilpailuihin Henrich osallistui ensimmäisen kerran Oslon MM-kisoissa 2011, joissa hän oli normaalimäen 18:s. Val di Fiemmessä 2013 hän oli 43:s ja Sotšin olympialaisissa 2014 kolmastoista. Falunin MM-kilpailuissa 2015 hän oli viides. Lisäksi hän oli Innsbruckin nuorten olympialaisissa 2012 henkilökohtaisessa kilpailussa viides ja saavutti joukkuekilpailusta pronssia.
Maailmancupissa Henrich debytoi Lillehammerissa joulukuussa 2011. Ensimmäisen kerran hän sijoittui kymmenen parhaan joukkoon Lillehammerissa joulukuussa 2013, ollen kymmenes. Palkintokorokkeelle hän on sijoittunut kahdesti, kolmanneksi sekä tammikuussa 2015 Obertsdorfissa että maaliskuussa 2015 Oslossa. Continental Cupissa hän on saavuttanut yhden voiton.
Luettelo Pokémoneista (sukupolvi II)

Pokémon-tuoteperheen toinen sukupolvi sisältää 100 kuvitteellista eliölajia. Ne esiteltiin pelisarjan vuonna 1999 ilmestyneissä osissa Pokémon Gold ja Silver.
Gold ja Silver lisäsivät pelisarjaan kaksi uutta Pokémon-tyyppiä: pimeyden (”Dark”) ja teräksen (”Steel”). Tarkoituksena oli tasapainottaa meediotyypin Pokémoneja, jotka ensimmäisen sukupolven peleissä olivat usein ylivoimaisia. Lisäksi Pokémoneja oli toisen sukupolven peleissä mahdollista jalostaa, mikä lisää samaan lajiin kuuluvien olentojen välistä vaihtelua. Osa toisen sukupolven Pokémoneista on ensimmäisen sukupolven lajien esi- tai kehittyneitä muotoja.
MOS 6502

| MOS 6502> Perustietoja |
| --- | --- |
Kehittäjä:  MOS Technology
Valmistaja:  MOS Technology, Western Design Center, Ricoh
Julkaistu:  1975
Arkkitehtuuri ja luokitus
Osoiteavaruus:  16-bittinen
Tavujärjestys:  little endian
Fyysiset ominaisuudet
Ytimiä:  1
Suoritinkanta:  40-pinninen DIP
MOS 6502
MOS 6502 on MOS Technologyn suunnittelema ja valmistama 8-bittinen mikrosuoritin, joka tuli markkinoille vuonna 1975. Se oli ilmestymishetkellään markkinoiden edullisin mikroprosessori ja saavutti siksi suuren suosion.
6502:aa ja sen sukulaispiirejä käyttivät 8-bittisissä malleissaan sellaiset tunnetut tietokone- ja pelikonsolivalmistajat kuin Apple, Atari, Commodore ja Nintendo (NES).
6502 on saanut vaikutteita Motorolan 8-bittisestä 6800-suorittimesta, jota vastaan se myös kilpaili. Kummallekin yhteistä on muun muassa yksinkertainen rakenne ja rekisterien vähäinen määrä.
Suorittimen suunnitteli Chuck Peddle halvemmaksi kilpailijaksi Motorola 6800:lle.
MOS 6502 oli nopeampi, halvempi (kymmenesosa Motorola 6800:n ja Intel 8080:n hinnasta) ja valmistusprosessi tuotti kymmenenkertaisesti toimivia mikropiirejä. Tämän seurauksena myös muiden valmistajien oli laskettava hintoja, mikä auttoi henkilökohtaisten tietokoneiden ”vallankumouksessa”.
MOS 6502 oli käytössä lukuisissa mikrotietokoneissa kuten Apple I, Apple II, BBC Micro ja Commodore PET. Vuonna 1977 julkaistun Atari 2600:n suosion johdosta Atari oli yksi suurimmista asiakkaista.
Toinen merkittävä 6502-yhteensopivien suorittimien valmistaja on Western Design Center, joka valmistaa joitakin malleja vieläkin käyttöön sulautetuissa järjestelmissä: valmistusmäärät ovat satoja miljoonia vuosittain ja toimitusten kokonaismäärän arvioidaan oleva viiden ja kymmenen miljardin välillä.
Ominaisuudet > Rekisterit

6502:ssa on akkumulaattorirekisteri (A), kaksi indeksirekisteriä (X ja Y), prosessorin tilarekisteri (P), pino-osoitin (SP) ja ohjelmalaskuri (PC). Ohjelmalaskuri on 16-bittinen ja muut 8-bittisiä.
6510-suorittimeen (esim. Commodore 64:ssä käytetty) on lisätty kaksi rekisteriä. Nämä näkyvät muistipaikoissa $00 ja $01, joita ei voi käyttää RAM-muistina.
Ominaisuudet > Muuta

6502-suorittimessa on myös pino. Se on sijoitettu muistiosoitteisiin $0100–$01FF. Suoritin käyttää pinoa omaan toimintaansa, esimerkiksi aliohjelmakutsuihin JSR- (jump to subroutine) ja RTS-käskyillä.
6502:n käskyt ovat 1–3 tavua pitkiä ja niiden suorittaminen kestää 2–7 kellojaksoa.
Suorittimen erikoisuus on ns. nollasivu eli muistin ensimmäiset 256 tavua. Monet konekielikäskyt ovat lyhyempiä ja nopeampia, kun niiden operandi on nollasivulla. Esimerkiksi muistin käsittely onnistuu yhden tavun mittaisella osoitteella 16-bittisen sijaan.
Suorittimen reset-, IRQ- ja NMI-vektorit sijaitsevat muistiavaruuden lopussa.
Käynnistyessään ja uudelleenkäynnistyessään suoritin lukee ohjelmalaskurin arvon osoitteista $FFFC ja $FFFD ja suoritus alkaa tästä osoitteesta.
Ominaisuudet > Bugit ja erikoiset ominaisuudet

MOS 6502 NMOS -prosessoreiden eräs tunnetuimmista bugeista liittyy käskyyn jmp ($xxFF). Sitä suoritettaessa prosessori lataa ensin vähemmän merkitsevän tavun osoitteesta $xxFF, mutta enemmän merkitsevä tavu ladataankin osoitteesta $xx00 osoitteen $xxFF+1 sijaan.
Muunnokset ja johdannaiset

Suorittimesta on valmistettu useita muunnoksia ja johdannaisia sekä samaa suoritinta ovat valmistaneet lisenssillä useat muut yritykset.
MOS valmisti useita 6502-yhteensopivia suorittimia, kuten 6501, 6507, 6510, 6512, 7501, 8501, 8502 ja 8510. Näiden ajama konekieli on suurelta osin identtistä jopa dokumentoimattomien käskyjen ja bugien osalta. Esimerkiksi 6510:n merkittäviä eroja ovat kaksisuuntainen I/O-väylä ja mahdollisuus asettaa osoiteväylä korkeaimpedanssiseen tilaan.
Western Design Centerin (WDC) valmistamiin 6502-malleihin kuuluvat muun muassa 65C02 ja 65816.
WDC 65816 on 16-bittinen 6502-yhteensopiva suoritin, jota käytetään muun muassa viimeisissä Apple II:n malleissa, Super Nintendo Entertainment System -pelikonsolissa sekä joissakin Commodore 64:n ja 128:n turbokorteissa (SuperCPU).
Muita versioita suorittimesta:
Hudson Soft HuC6280 (PC Engine)
Ricoh 2A03 (NES)
Ricoh 5A22 (SNES)
Kirjallisuutta

Leventhal, Lance A: 6502 Assembly Language Programming.  McGraw-Hill, 1979.  ISBN 0-931988-27-6.  Teoksen verkkoversio. (englanniksi)
Eyes, David & Lichty, Ron: Programming the 65816 – Including the 6502, 65C02 and 65802.  New York, USA:  Prentice Hall Press, 1986.  ISBN 0-89303-789-3.  (englanniksi)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
www.6502.org – 6502-aiheista materiaalia
6502 Instruction Set (englanniksi)
Taru Sodorin kadonneesta aarteesta

| Taru Sodorin kadonneesta aarteesta> Thomas & Friends: Sodor's Legend of the Lost Treasure |
| --- | --- |

Ohjaaja:  David Stoten
Käsikirjoittaja:  Andrew Brenner
Tuottaja:   Ian McCue  Jennifer Hill 
Säveltäjä:   Peter Hartshorne  Robert Hartshorne 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdistynyt kuningaskunta
Tuotantoyhtiö:   Arc Productions  HIT Entertainment 
Levittäjä:  Universal Studios
Ensi-ilta:  2015
Kesto:  60 min
Aiheesta muualla
IMDb 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Taru Sodorin kadonneesta aarteesta[lähde? ] (engl. Sodor's Legend of the Lost Treasure) on suoraan videolle julkaistu brittiläinen animaatioelokuva vuodelta 2015, joka perustuu televisiosarjaan Tuomas Veturi. Elokuvan tietokoneanimaation on tehnyt Arc productions.
Ääninäyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  John Hasler   | … |  Jamie Campbell Bower   |
|  John Hurt   | … |  Eddie Redmayne   |
|  Keith Wickham   | … |  Olivia Colman   |
|  William Hope   | … |  Rob Rackstraw   |