stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Harri Heino

Harri Heino (22. huhtikuuta 1944 Pori – 2. joulukuuta 1999 Helsinki) oli suomalainen teologian tohtori ja Kirkon tutkimuskeskuksen johtaja. Hän oli 1900-luvun viimeisen neljänneksen luterilaisen kirkon sisällä sekä julkisen mielipiteen muokkaajana yksi voimakkaimmista vaikuttajista kirkon suhteen määrittämisessä muihin uskonnollisiin järjestöihin.
Heino vihittiin Turun arkkihiippakunnan papiksi vuonna 1969. Hän toimi Porin lyseon uskonnon, psykologian ja filosofian opettajana. Teologian tohtoriksi Heino valmistui vuonna 1976. Aiheena kirkkohistorian alan väitöskirjassa oli rukoilevaisuuden kehittyminen. Heino toimi Tampereen yliopiston historian dosenttina vuodesta 1987.
Heino toimi Suomen Kirkon Seurakuntatoiminnan Keskusliiton opintoasiain sihteerinä. Hän toimi Suomen evankelis-luterilaisen kirkon alaisen erillisyksikön, Kirkon tutkimuskeskuksen, palveluksessa vuodesta 1978 ja sen johtajana vuodesta 1982.
Teokset

Mihin Suomi uskoo: Uskonnolliset ja maailmankatsomukselliset liikkeet.  Porvoo:  WSOY, 1984.  ISBN 951-012-653-5.
Kirkko tulevaisuuden yhteiskunnassa.  (Kirkon tutkimuskeskuksen julkaisu 6. Tampereen hiippakunnan synodaalikirja vuonna 1985)  Helsinki:  Kirjapaja, 1985.  ISBN 951-621-621-8.
Mihin Suomi tänään uskoo.  Porvoo:  WSOY, 1997.  ISBN 951-021-197-4.
Aiheesta muualla

Mikä Kirkon tutkimuskeskus? Kirkon tutkimuskeskus. Arkistoitu 8.8.2020. Viitattu 4.7.2020.
Generalife

Generalifen palatsi (esp. Palacio del Generalife) oli Nasrid-sulttaanien kesäpalatsi ja maaseutukoti Granadassa. Palatsi ja sen puutarhat rakennettiin Muhammed III:n hallituskaudella (1302–1309). Abu I-Walid Ismail teki niihin suuria muutostöitä hallituskaudellaan 1313–1324. Alun perin palatsiin pääsi kuilun yli Alhambrasta katettua siltaa pitkin.
Puutarha muodostuu Sulttaanin pihasta Jardín de la Sultana ja Vesiallaspihasta Patio de la Acequia, jota pidetään parhaiten säilyneenä näytteenä Espanjan muslimien keskiaikaisesta puutarha-arkkitehtuurista. Puutarhan nykyasu on 1930-luvulta. Generalife on UNESCOn maailmanperintökohde.
Kuvia

Generalifen palatsi
Generalife Alhambrasta
Näkymä Generalifesta
Mirador Romántico
Mirador de Ismail
Patio de la Acequia
Patio del Ciprés de la Sultana
Mirador del Patio de la Acequia
Yksityiskohta
Arabialainen kapiteeli
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Generalife Wikimedia Commonsissa
Unescon maailmanperintökohteet Espanjassa
Alcalá de Henaresin yliopisto ja historiallinen ympäristö
Alhambra, Generalife ja Albayzín Granadassa
Altamiran luola
Antoni Gaudín työt
Aragonian mudéjar-arkkitehtuuri
Aranjuezin kulttuurimaisema
Atapuercan arkeologinen kohde
Ávilan vanhakaupunki
Barcelonan Sant Pau -sairaala ja katalonialainen musiikkipalatsi
Burgosin katedraali
Cáceresin vanhakaupunki
Catalanin romaaniset kirkot Vall de Boíssa
Côanlaakson ja Siega Verden esihistoriallinen kalliotaide (jaettu Portugalin kanssa)
Córdoban historiallinen keskusta
Cuencan linnoituskaupunki
Doñanan kansallispuisto
Elchen palmumetsä
Elohopean perintö: Almadén ja Idrija (jaettu Slovenian kanssa
Escorialin luostari
Garajonayn kansallispuisto
Ibizan biodiversiteetti ja kulttuuri
Itä-Espanjan kalliomaalaukset
La Lonja de la Seda de Valencia
Las Médulas
Lugon roomalainen muuri
Madinat al-Zahra
Méridan arkeologinen alue
Oviedon muistomerkit ja Asturian vanhan kuningaskunnan kirkot
Poblet-luostari
Monte Perdido (jaettu Ranskan kanssa)
Pyhiinvaellusreitti Santiago de Compostelaan
Salamancan vanhakaupunki
San Cristóbal de La Laguna
San Millánin Yuso- ja Suso-luostarit
Santa María de Guadalupe
Santiago de Compostela
Segovian vanhakaupunki ja akvedukti
Serra de Tramuntanan kulttuurimaisema
Sevillan katedraali, Alcázar ja Archivo de Indias
Tarracon arkeologinen kokonaisuus
Teiden kansallispuisto
Toledo
Úbedan ja Baezan renessanssimuistomerkit
Vizcayan silta
Harlekiinipenkoja

| Harlekiinipenkoja |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Penkojat Orthonychidae
Suku::  Penkojat Orthonyx
Laji::  temminckii
Kaksiosainen nimi
 Orthonyx temminckii  Ranzani, 1822 
Katso myös
   Harlekiinipenkoja Wikispeciesissä   Harlekiinipenkoja Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Harlekiinipenkoja (Orthonyx temminckii) eli aiemmalta nimeltään kirjomaatimali on itäisessä Australiassa elävä penkojien heimoon kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö

Kooltaan harlekiinipenkoja on noin 18–20 cm. Koirasharlekiinipenkoja on päästään ja kyljistään väriltään harmaa. Selkä on oliivinvihreä. Siivet ovat lyhyet ja pyöreäpäiset ja niissä on harmaita pystyjuovia. Lyhyen leveän pyrstön päässä erottuu selvästi piikkejä. Harlekiinipenkojanaaraat muistuttavat ulkonäöltään koiraita, mutta naaraiden kurkku on ruosteenruskea, kun se koirailla on valkoinen.
Levinneisyys ja elinympäristö

Harlekiinipenkojaa tavataan Australian itärannikolla Uudesta Etelä-Walesista ja Queenslandista.  Lajin elinympäristöä ovat kosteat subtrooppiset tai lauhkeat metsät ja niiden läheiset kosteat alueet. Erityisesti laji viihtyy metsissä, joiden pohjakerroksissa on runsaasti lehtiainesta.  Laji viettää piileskelevää elämää ja vaaran uhatessa mieluummin juoksee pakoon kuin lentää.
Elintavat

Harlekiinipenkojat elävät yleensä pareittain. Lajin pesimäaika on kesäkuusta syyskuulle. Harlekiinipenkojat rakentavat kupolimaisen pesänsä maahan lehdistä, sammaleesta ja risuista. Pesän sivulla on maantasolla oleva kulkuaukko. Naaras munii pesään yhdestä kolmeen munaa, joita se hautoo yli kolme viikkoa. Poikasiaan naaras ruokkii koiraan tuomalla ravinnolla.
Ravinto

Harlekiinipenkojat ruokailevat yleensä yksin, pareittain tai pieninä ryhminä. Linnun ravinto koostuu selkärangattomista, joita se etsii vahvoilla jaloillaan raapien maahan pudonnutta lehtiainesta. Laji käyttää ravinnonhankinnassa hyödykseen myös piikikästä pyrstöään. Harlekiinipenkojat jättävät jälkeensä pieniä paljaita laikkuja paikoissa, joissa ne ovat ruokailleet.
HMS Wensleydale

| HMS Wensleydale |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Yarrow, Scotstoun
Kölinlasku:  28. heinäkuuta 1941
Laskettu vesille:  20. kesäkuuta 1942
Palveluskäyttöön:  30. lokakuuta 1942
Poistui palveluskäytöstä:  marraskuu 1944
Loppuvaihe:  romutettu 1947
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 070 t (standardi) 1 458 t (max)
Pituus:  85,3 m
Leveys:  10,16 m
Syväys:  3,51 m
Koneteho:  19 000 hv
Nopeus:  27 solmua (50 km/h)
Miehistöä:  168
Aseistus
Aseistus:  4 x QF 4" Mk XVI -tykkiä kaksiputkisina Mk XIX -asennuksina 4 x QF 2 naulan Mk VIII neliputkisena Mk VII -asennuksena 3 x Oerlikon 20 mm yksiputkisina P Mk III -asennuksina 2 x 21" (533 mm) torpedoputkea 4 x syvyyspomminheitintä ja 3 kiskoa, joihin 110 syvyyspommia
HMS Wensleydale (viirinumero L86) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Hunt-luokan tyypin III saattuehävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin 23. elokuuta 1940 työnumerolla J1870 vuoden 1940 hätäohjelmassa (engl. 1940 War Emergency Programme) Yarrow and Companyltä Scotstounista Glasgowista, missä köli laskettiin 28. heinäkuuta 1941. Alus laskettiin vesille 20. kesäkuuta 1942 nimettynä Yorkshiressä järjestetyn ketunmetsästyksen mukaan ja valmistui vielä samana vuonna 30. lokakuuta.
Harthofin metroasema

| Harthof |
| --- | --- |

 Münchenin metro 
Perustiedot
Lyhenne:  HF
Metrolinjat:  U2
Paikkakunta:  München
Avattu:  20. marraskuuta 1993
Rakenne
Tyyppi:  tunneliasema
Laitureita:  1
Laituriraiteita:  2
Liukuportaita:  kyllä
Hissejä:  kyllä
Harthof on metroasema Münchenin metron U2-linjalla, se avattiin 20. marraskuuta 1993.
Georgian ortodoksinen kirkko

| Georgian apostolinen autokefalinen ortodoksinen kirkko საქართველოს სამოციქულო ავტოკეფალური მართლმადიდებელი ეკლესია |
| --- | --- |
   Patriarkaatin vaakuna 
Perustaja:  apostoli Andreas ja Simon Kananeus
Itsenäisyys:  486 (Antiokiasta) 1917 (Venäjästä)
Tunnustaminen:  486 (alun perin) 1990 (uudestaan)
Päämies:  patriarkka ja katolikos Ilia II
Keskuspaikka:  Tbilisi, Georgia
Toiminta-alue:   Georgia  Armenia
Hallinta-alueita:  Iso-Britannia, Länsi-Eurooppa, Turkki, Azerbaidžan
Kieli:  georgia
Jäsenistön määrä:  3 500 000
Kotisivu:  http://www.patriarchate.ge/
Georgian apostolinen autokefalinen ortodoksinen kirkko (georg. საქართველოს სამოციქულო ავტოკეფალური მართლმადიდებელი ეკლესია, sakartvelos samotsikulo avt'ok'epaluri martlmadidebeli ek'lesia) tai Georgian patriarkaatti on autokefalinen ortodoksinen kirkko. Se on yksi ortodoksisen kirkon viidestä niin sanotusta uudesta patriarkaatista, jotka ovat ajan myötä eronneet niin sanotuista vanhoista patriarkaateista (Rooma, Konstantinopoli, Aleksandria, Antiokia ja Jerusalem). Sen itsenäisen aseman tunnustavat kaikki muut suuret autokefaliset kirkot.
Ortodoksinen kirkko saapui Georgiaan 300-luvulla, ja perimätiedon mukaan uskonnon toi maahan Pyhä Nino.
Suurin osa Georgian asukkaista, noin 75 %, kuuluu Georgian ortodoksiseen kirkkoon. Lisäksi Armenian apostoliseen kirkkoon ja Venäjän ortodoksiseen kirkkoon kuuluu muutama prosentti kansasta.
Georgian ortodoksista kirkkoa johtaa Georgian patriarkka ja katolikos, vuodesta 1977 Ilia II.
Georgialainen ortodoksipappi Mtskhetassa.
Grey’s Monument

| Grey’s Monument |
| --- | --- |

Sijainti:  Newcastle upon Tyne, Englanti
Koordinaatit:  54.973°N, 1.613°W
Suunnittelija:  Benjamin Green   Edward Hodges Baily
Tyyppi:  doorilainen pylväs, patsas huipulla
Omistettu:  Charles Greylle
Materiaali:  hiekkakivi, marmori
Korkeus:  n. 40 m
Valmistusvuosi:  1838
Grey’s Monument (suom. Greyn monumentti) on brittipoliitikko Charles Greylle pystytetty muistomerkki Newcastle upon Tynen keskustassa.
Grey’s Monumentin doorilainen pylvään suunnitteli Benjamin Green ja huipulla olevan patsaan teki Edward Hodges Baily. Se valmistui vuonna 1838, ja se rahoitettiin julkisin varoin kunnioittamaan Charles Greyn työtä. Julkista keräystä muistomerkin pystyttämiselle johti William Ord.
Pylväs on noin 40 metriä korkea, ja sen huipulla oleva patsas on noin 4 metriä korkea. Patsas seisoo jalustalla, joka on pylvään päällä olevalla parvekkelle, johon pääsee pylvään sisällä olevan 164 askelmaisen rappukäytävän kautta. English Heritage listasi rakennelman vuonna 1954, ja se on listattu korkeimmalla I-luokan statuksella.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Grey’s Monument Wikimedia Commonsissa
Gribskovin kunta

| Gribskovin kunta |
| --- | --- |
 vaakuna
 Kunnan sijainti Tanskan kartalla.
Valtio:   Tanska
Alue:  Pääkaupunkialue
Keskustaajama:  Helsinge
Hallinto:  
 – Pormestari:  Jan Ferdinandsen
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  279,5 km²
Väkiluku:  41 084
 – Väestötiheys:  147,0 as./km²
 
 www.gribskov.dk 
 Tilastotietojen lähteenä Danmarks Statistik. Väkiluvun ajankohta 1.4.2020 ja pinta-alan vuosi 2020. 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Gribskov on Pääkaupunkialueella Tanskassa sijaitseva kunta. Vuoden 2020 alussa kunnassa oli 41 084 asukasta, ja sen pinta-ala oli 279,5 neliökilometriä. Kunnan keskustaajama on nimeltään Helsinge.
Kunta syntyi 1. tammikuuta 2007 Tanskan kuntauudistuksen seurauksena, jolloin entiset Græsted-Gillelejen ja Helsingen kunnat yhdistyivät.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Gribskovin kunnan kotisivut (tanskaksi)
Halikon Ahtiala

Halikon Ahtiala on kylä Halikon Halikonjokilaaksossa. Kylä sijaitsee Halikonjoen ja Kultolan välissä. Ahtialassa on kaksi historiallista rakennusta: kylän päärakennus Ahteentupa ja Ahtialan mylly. Kylän nimi oli vuoteen 2008 asti pelkkä Ahtiala, mutta Salon seudun kuntaliitoksen myötä nimi muutettiin erotuksena Suomusjärven Ahtialaan.
Ennen valtaosa kylästä oli niittyä, peltojen ollessa vain päärakennuksen ympäristössä. Nykyään kuitenkin lähestulkoon koko kylän alue on viljelykäytössä. Itse kylä sijaitsee pienessä metsäsaarekkeessa peltojen keskellä.
Ahtialan kylä on perustettu viimeistään 1200-luvulla. Harvinaisesti kylässä ei ole ollut yhtään torppaa. Historiallisesta edelleen paikallaanolevasta myllystä on ensimmäinen maininta 1850-luvulta.
Hari Singh

| Hari Singh |
| --- | --- |
 Hari Singh valokuvassa vuodelta 1931.
Jammun ja Kashmirin maharadža
Valtakausi:  23. syyskuuta 1925 – 17. marraskuuta 1952
Edeltäjä:  Partab Singh

Syntynyt:  30. syyskuuta 1895 Jammu
Kuollut:  26. huhtikuuta 1961 (65 vuotta) Mumbai
Puoliso:  Sri Lal Kunverba Sahiba Rani Sahiba Chamba Dhanvant Kunveri Baiji Maharani Tara Devi
Lapset:  Karan Singh
Suku:  Dogra
Isä:  Amar Singh
Äiti:  Bhotiali Chib
Uskonto:  hindulaisuus
Hari Singh (30. syyskuuta 1895 – 26. huhtikuuta 1961) oli Jammun ja Kashmirin viimeinen maharadža. Hänen valtakaudelleen osui Intian jako. Hari Singh ei osannut päättää oman valtakuntansa liitoksesta Intiaan tai Pakistaniin, jolloin hän yritti säilyttää itsenäisyytensä. Tilanne johti kuitenkin Intian ja Pakistanin väliseen sotaan Kashmirin kohtalosta. Hari Singh päätti lopulta liittää valtakuntansa Intiaan, joskin sodan seurauksena osaa hallitsi lopulta Pakistan. Hari Singhin valtakausi nyt Intiaan kuuluvana Jammun ja Kashmirin maharadžana päättyi vallasta luopumiseen vuonna 1949.
Elämäkerta > Nuoruus

Hari Singh syntyi Jammussa 30. syyskuuta 1895 tuolloisessa Jammun ja Kashmirin ruhtinaskunnassa. Hari Singh kuului maan hallitsevaan Dogra-dynastiaan, jonka oli aikanaan perustanut Gulab Singh. Hari Singhin isä oli kenraali Amar Singh ja isän veli Jammun ja Kashmirin maharadža Partab Singh. Partab Singhin virallinen perijä oli periaatteessa hänen adoptoimansa Jagatdeo Singh. Britit halusivat kuitenkin tehdä hänen sijaansa Hari Singhista maharadžan seuraajan. Hän sai tätä varten valmistelevan progressiivisen koulutuksen Mayo Collegella Ajmerissa ja Imperial Cadet Corps -koululla Dehradunissa. Vuonna 1918 hänestä tuli vastikään perustetun toimeenpanevan neuvoston jäsen. Muuten hän vietti runsaasti aikaa matkustellen Euroopassa.
Elämäkerta > Valtaannousu

Pratap Singh kuoli 25. syyskuuta 1925 ja valtaistuimelle nousi Hari Singh. Hänen setäänsä oli pidetty yleisesti kyvyttömänä hallitsijana. Uuden hallitsijan valtaannousua edelsikin maltillinen optimismi. Takaisku kansalle oli uuden hallitsijan kalliit kruunajaiset, joiden kustannuksiin upposi miljoonia rupioita. Uuden maharadžan asemaa ei myöskään auttanut niin sanottujen ulkopuolisten huomattava asema hänen hallinnossaan. Niin valtakunnan hindujen, kuin muslimienkin parissa syntyi ajatus "Kashmirista kashmirilaisille". Vuonna 1927 säädettiinkin laki, jonka mukaan virkamiesten oli oltava syntynyt alueella. Tällöin virka-asemat täytettiin kuitenkin esimerkiksi muslimien pettymykseksi pääasiassa jammulaisilla hinduilla. Syntyi protestiliike. Valtakunnan muslimienemmistö vaati suurempaa edustusta ja hindut perustuslaillisia uudistuksia. Mielenilmauksiin vastattiin pidätyksin ja muine tukahduttamistoimin. Sisäpolitiikan kuohuessa ulkopolitiikan saralla Toisen maailmansodan aikana Hari Singh tuki brittejä ja teki vuonna 1941 vieraillun Lähi-idän rintamalla palvelleiden kashmirilaisten sotilaiden luo.
Britit julistivat maailmansodan jälkeen jättävänsä Intian elokuussa 1947. Tämä asetti Hari Singhin ja Dogra-dynastian hankalaan asemaan. Singh ei kannattanut Jawaharlal Nehrun Kongressipuoluetta, joka uhkasi Dogra-dynastian ja perinteisten hallitsijoiden tulevaisuutta. Nehru oli hyvä ystävä hallitsijan asemaa uhkaavan Jammun ja Kashmirin muslimikongressin johtaja Sheikh Abdullahin kanssa. Toisaalta hän vastusti myös Muslimiliittoa, joka ajoi ajatusta Intian jaosta muslimien ja hindujen valtioihin. Muslimiliitto salli periaatteessa perinteisten hallitsijoiden jatkaa asemissaan, mutta mahdollinen liittyminen Pakistaniin tekisi hinduista pienen vähemmistön. Hari Singh päätyi lopulta kannattamaan ajatusta Jammun ja Kashmirin itsenäisyydestä. Brittivallan päättyessä elokuussa ja Pakistanin sekä Intian itsenäistyessä myös Jammu ja Kashmir oli käytännössä itsenäinen valtio kahden kuukauden ajan.
Elämäkerta > Sota Kashmirissa

Intian jako osoittautui veriseksi ja väkivaltaisuudet levisivät myös Jammun ja Kashmirin alueelle. Vuonna 1947 Poonchin alueella syttyi maharadžan vastainen kapina. Pakistanissa monet uskoivat maharadžan aikovat ryhtyä muslimien verilöylyihin, jollaisia oli tapahtunut puolin ja toisin muualla Intian niemimaalla jaon yhteydessä. Muslimeja karkotettiin ja surmattiin etenkin Jammun alueella. Pakistanissa alkoi myös vaikuttaa siltä, että maharadža aikoisi lopulta kuitenkin liittyä Intiaan. Huhut Poonchia uhkaavasta verilöylystä levisivät etenkin Pakistanin Luoteisprovinssin paštuheimojen parissa, jotka alkoivat koota laškar-joukkoja. Lokakuussa 1947 heimosoturit alkoivat ylittää rajaa Pakistanista Jammun ja Kashmirin puolelle.
Heimosoturien hyökkäys sai Hari Singhin pyytämään apue Intiasta 24. lokakuuta. Tilanne vaikutti hyvin uhkaavalta, joskin muutaman seuraavan päivän tapahtumista on kiistelty. Hari Singh pakeni Srinagarista Jammuun lentoteitse ja allekirjoitti sopimuksen Jammun ja Kashmirin liitoksesta Intiaan Jammussa ilmeisesti 25. lokakuuta ja Intian kenraalikuvernööri Louis Mountbatten hyväksyi sopimuksen 26. lokakuuta. Ensimmäiset Intialaiset joukot saapuivat Kashmiriin 27. lokakuuta vain hieman ennen Siringarin uhkaavaa ukistumista. Taistelut jatkuivat tammikuun ensimmäiseen päivään 1949. Jammu ja Kasmir jaettiin Intian hallitsemaan Jammun ja Kashmirin osavaltioon, sekä Pakistanin hallitsemaan Azad Kashmirin eli "Vapaan Kashmirin" alueeseen. Nehrun painostuksesta Hari Singh joutui nyt jakamaan vallan Sheikh Abdullahin kanssa.
Elämäkerta > Itsenäisyyden jälkeen

Hari Singhin ja Sheikh Abdullahin välit olivat hyvin tulehtuneet. Abdullah syytti Hari Singhia muslimien vastaisista julmuuksista ja myös Kashmirista paosta sodan aikana. Abdullah vaati Hari Singhia jättämään valtaistuimensa. Samaan aikaan maharadžan arvovalta väheni. Hän oli Jammun ja Kashmirin osavaltion asevoimien ylipäällikkö, kunnes komento siirrettiin Intian asevoimille Abdullahin vaatimusten mukaisesti. Toukokuussa 1949 Hari Singh tapasi pääministeri Sardar Patelin Delhissä. Sardar kehotti Hari Singhia jättämään vallan ja nimittämään poikansa Karan Singhin sijaishallitsijakseen. Hari Singh taipui vaatimuksiin. Hän eli loppuvuotensa Mumbaissa, jossa hän kuoli sydänkohtaukseen 26. huhtikuuta 1961.
Yksityiselämä

Hari Singh oli naimisissa kaikkiaan neljä kertaa. Hänen ensimmäinen vaimonsa Baijial oli kuollut raskauden aikana. Kahdesta muusta avioliitosta ei syntynyt lapsia. Hari Singh sai poikansa Karan Singhin neljännen vaimonsa Maharani Tara Devin kanssa Cannesissa Ranskassa vuonna 1931.
Amar Mahalin palatsi Jammussa.
Hari Singhin kruunajaiset videolla.
Valokuvassa vuodelta 1944.
Haapapauni

| Haapapauni |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Savo
Kunnat:  Mäntyharju
Koordinaatit:  61°23′12″N, 26°54′42″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Pyhäveden valuma-alue (14.97)
Laskuoja:  Huutoja Kallaveteen 
Järvinumero:  14.972.1.008
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  96,2 m  
Pituus:  270 m  
Leveys:  110 m  
Rantaviiva:  0,603 km  
Pinta-ala:  1,853 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiHaapapauni 
Haapapauni tai Pauninlampi on Etelä-Savossa Mäntyharjulla  Varpaisten lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 270 metriä pitkä, 110 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 1,9 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 600 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Mäntyharjun reitin valuma-alueen (14.9) Pyhäveden valuma-alueella (14.97), jonka Kallaveden alueeseen (14.972) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 96,2 metriä mpy.
Hartiapankkirakentaminen

Omatoimisesti rakennettu bungalow Eaglesfieldissa Britanniassa.
Hartiapankkirakentaminen on oman asunnon rakentamista, jossa mahdollisimman suuri osa töistä tehdään itse. Tyypillisimmin hartiapankkirakentamisella hankittava asunto on omakotitalo. Hartiapankkirakentamisessa saatetaan hyödyntää talkoita, jolloin rakentajan tuttavat ja sukulaiset voivat työskennellä hänen apunaan vapaaehtoisesti. Omatoiminen rakentaminen vie paljon aikaa mutta on rakentamistavoista edullisin, jos oman työn arvoa ei oteta huomioon. Riskinä ovat ammattitaidon puutteesta mahdollisesti aiheutuvat virheet, jotka voivat pahimmassa tapauksessa aiheuttaa enemmän kustannuksia kuin mitä itse tekemällä säästettiin. Myös rakentamisen pitkittymisestä syntyvät korkomenot ja rakentamisen aikana juoksevat asumiskulut saattavat tehdä loven säästöihin.
Suomessa 1940–1950-lukujen aikana rakennetut rintamamiestalot tehtiin usein hartiapankkiperiaatteella ilman ammattiosaamista ja erityistyökaluja. Hartiapankkirakentaminen on kuitenkin vähentynyt huomattavasti niiden vaatimusten vuoksi, joita rakennusmääräykset asettavat osaamiselle, ammattitaidolle ja pätevyydelle. Suomessa hartiapankkirakentaja saa tehdä työt muilta osin itse, mutta sähkökytkennät ja kiinteistön vesi- ja viemärilaitteisto (KVV) on teetettävä sellaisilla henkilöillä, joilla on rakennusvalvontaviranomaisten myöntämä hyväksyntä. Lisäksi hartiapankkirakentajan on otettava riittävät vakuutukset ja palkattava rakennushankkeesta vastaava työnjohtaja, jos hän ei itse ole pätevä toimimaan kyseisessä tehtävässä.
Paikallarakentamiselle vaihtoehto on talopaketti, jossa käytetään rakennuspaikalle tuotuja valmiita elementtiosia. Kustannusten kannalta paikallarakentamisen ja pakettirakentamisen välillä ei ole käytännössä suurta eroa.
Vuonna 2015 ilmestyneen Aalto-yliopiston Uusi suomalainen unelmakoti? –julkaisun sisältämien asumiskyselyjen tulosten mukaan 71 prosenttia vastaajista ei pitänyt omatoimista ”tee se itse” -rakentamista sellaisena rakentamismuotona, joka sopisi heille itselleen. Ainoastaan noin 8 prosenttia oli sitä mieltä, että täysin omatoimirakentamisella toteutettu pientalo sopisi heille hyvin. Kaikista vastaajista 21 prosenttia oli puolestaan sitä mieltä, että siten toteutettu pientalo sopisi heille mahdollisesti.
Golfauto

Tyypillinen golfauto.
Golfauto on yleensä golfkentällä ja sen läheisyydessä käytettävä kulkuväline. Golfautot kulkevat joko bensiini- tai akkuvoimalla, joskin bensiinikoneen kovan äänen takia sähkökäyttöiset ovat nykyään huomattavasti yleisempiä. Golfautojen maksiminopeudet vaihtelevat valmistajien mukaan, mutta yleisesti ne ovat 30 km/h luokkaa. Erityisesti golfkentän omistuksessa oleviin autoihin on asetettu nopeusrajoittimia pelikentän kestävyyden mukaan.
Valmistajia

Clubcar
Ezgo
Garia
Toro
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Hanhisuon turverata

Turvetehdas jonne rata suolta johti.
Windhoff veturi, joka muistuttaa Hanhisuolla koekäytössä ollutta veturia.
Hanhisuon turverata oli Urjalan Hanhisuon kulmakunnalla sijaitsevalla Hanhisuon turvetuotantoalueella käytössä ollut kapearaiteinen turpeen siirtoon tarkoitettu rautatie. Sen raideleveys oli 600 mm. Rata johti Hanhisuon turvetuotantoalueelta Turku–Toijala-radan varressa entisen Hanhisuon rautatieaseman luona sijainneelle Hanhisuon turvepehku- ja polttoturvetehtaalle.
Rautatien kalusto käsitti kuusi pientä vaunua, joilla hevoset vetivät turpeen asemalle. Myöhemmin hevoset yritettiin korvata veturilla, joka kuitenkin rikkoutui usein. Asemalla sijainnut turvepehkutehdas oli kaksikerroksinen ja siinä oli vaijerirata, jolla suolta tuodut täydet kuormat nostettiin tehtaan sisäpuolelle.
Veturi Windhoff 647/1939 (LS30sIV) tuli Hanhisuon turvetehtaalle vuoden 1945 paikkeilla, mutta ei ollut radalla käytössä. Sieltä se siirtyi Jokioisten Museorautatielle Kapearaidemuseoon, josta se myöhemmin siirtyi Münsterländisches Feldbahnmuseumin kokoelmiin.