Hornborgin komitea
Komitean toiminta ja tulokset

Hornborgin komitea hankki suullisesti ja kirjallisesti tietoja useilta Suomen poliittiseen ja sotilaalliseen johtoon vuosina 1938–1944 kuuluneilta henkilöiltä. Hornborgilla oli lisäksi henkilökohtaisessa käytössään presidentti Risto Rytin sekä entisten pääministerin Jukka Rangellin, ulkoministerin Henrik Ramsayn ja Suomen Berliinin-lähettilään Toivo Kivimäen muistiinpanot. Asettaessaan komitean hallitus toivoi saavansa työrauhan voidakseen keskittyä lukuisiin välirauhansopimuksen aiheuttamiin ja muihin ajankohtaisiin tehtäviin. Pääministeri Paasikivi antoi kuitenkin ajoittain eduskunnalle ja tiedotusvälineille väliaikatietoja komitean työn edistymisestä.
Komitea työskenteli viiden ja puolen kuukauden ajan ja piti 29 kokousta. Komitean 250-sivuisen mietinnön oli pääosin kirjoittanut Hornborg. Se valmistui 12. heinäkuuta ja luovutettiin Paasikiven hallitukselle 17. heinäkuuta. Mietintö salattiin julkisuudelta valvontakomission vaatimuksesta eikä sitä annettu edes kansanedustajille. Kirjailija Yrjö Soini on kiinnittänyt huomiota siihen, että valvontakomission puheenjohtaja kenraalieversti Andrei Ždanov saapui Helsinkiin 14. heinäkuuta juuri mietinnön valmistuttua ja ennen sen luovuttamista valtioneuvostolle. Soini arveli mietinnön pimittämisen johtuneen siitä, että mietinnön alkuosassa käsiteltiin talvisotaa ja sen syttymiseen johtaneita tapahtumia ja tekijöitä sekä Neuvostoliiton Suomeen talvisodan jälkeen kohdistamaa painostusta, joiden palauttamista mieliin ei pidetty sopivana vallitsevassa tilanteessa. Pääministeri Paasikivi ja useimmat muut ministerit kannattivat mietinnön julkistamista, mutta sisäministeri Yrjö Leino vastusti sitä voimakkaasti. Ulkoministerit Carl Enckell ja Reinhold Svento katsoivat mietinnön sisältävän sellaisia asioita, joiden käsittely julkisuudessa ei ollut suotavaa. Hallitus päätti istunnossaan 24. elokuuta 1945, ettei mietintöä julkisteta.
Mietinnön viimeisessä luvussa (”Toimenpiteiden laillisuus ja poliittinen tarkoituksenmukaisuus”) esitettiin huomautuksia eräisiin talvisotaa edeltäneisiin neuvotteluihin sekä saksalaisten joukkojen kauttakulkusopimuksen solmimiseen liittyneistä muotoseikoista. Jatkosodan syttymistä pidettiin suoranaisena seurauksena Moskovan rauhansopimuksesta ja saksalaisten kauttakulkusopimuksen solmimisesta loppukesällä 1940. Vuosien 1940–1941 tapahtumien arviointia − erityisesti saksalaisten kauttakulkusopimuksen syntyä – vaikeutti komitean mukaan tuntuvasti se, että presidentti Kyösti Kallio ja entinen ulkoministeri Rolf Witting olivat kuolleet sekä entinen puolustusministeri Rudolf Walden oli vakavasti sairas ja puhekyvytön. Lisäksi Wittingin perikunta oli hävittänyt kaikki Wittingin jälkeenjääneet paperit. Komitean mielestä Ryti–Ribbentrop-sopimus olisi periaatteessa ollut alistettava eduskunnan käsiteltäväksi, mutta huomautti, että monet sodan aikana tehdyt päätökset olivat syntyneet äärimmäisen vaikeissa tilanteissa eikä toisenlaisten ratkaisujen vaikutuksia pystytty arvioimaan. Erityisen tyytymätön komitea oli sodan aikaiseen sensuuritoimintaan. Komitean jäsenet Eino Pekkala ja Yrjö Ruutu, joiden katsottiin edustaneen SKDL:n näkökantoja, liittivät eriävän mielipiteensä mietinnön useaan kohtaan.