stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Neue Wache
Historia

Neue Wachen suunnitteli arkkitehti Karl Friedrich Schinkel, ja se oli hänen ensimmäinen suurtyönsä Berliinissä. Vuosina 1816–1818 rakennettu Neue Wache oli ensimmäinen merkittävä julkinen edustusrakennus Berliinissä Napoleonin sotien jälkeen. Kuningas Fredrik Vilhelm III:n määräyksestä rakennetun Neue Wachen (”Uusi vartio”) varsinainen käyttötarkoitus oli toimia sotilasvartiona, joka suojeli kuninkaallista palatsia. Se korvasi vanhan vartiorakennuksen. Samalla se toimi myös voitokkaiden ”vapaussotien” muistomerkkinä.
Rakennus menetti merkityksensä keisarillisena päävartiona Saksan muututtua tasavallaksi vuonna 1918. Neue Wache muutettiin 1930–1931 Heinrich Tessenowin suunnitelmien mukaisesti ensimmäisessä maailmansodassa kaatuneiden muistomerkiksi, jona se toimi vuoteen 1945. Toisessa maailmansodassa pahoin tuhoutunut Neue Wache rakennettiin uudelleen vuosina 1957–1960 ja DDR:n viranomaiset tekivät siitä ”Fasismin ja militarismin uhrien muistomerkin”. Rakennuksen sisälle lisättiin ikuinen tuli DDR:n perustamisen 20-vuotisjuhlien yhteydessä vuonna 1969. Sen alle sijoitettiin tuntemattoman sotilaan ja tuntemattoman keskitysleirillä kuolleen jäännökset. DDR:n aikanakin Neue Wachen edustalla järjestettiin päivittäin 1800-luvulta periytynyt vahdinvaihtoseremonia.
Saksojen yhdistymisen jälkeen rakennus muutettiin vuonna 1993 ”Sodan ja hirmuvallan uhrien muistomerkiksi”. Sisäosat palautettiin Tessenowin suunnittelemaan asuun ja sisälle pystytettiin suurennettu kopio Käthe Kollwitzin vuonna 1938 valmistuneesta pietá-tyylisestä veistoksesta Sureva äiti poikansa ruumiin äärellä. Neue Wachen uudistus perustui pitkälti liittokansleri Helmut Kohlin ehdotukseen, jota arvosteltiin omavaltaisuudesta. Muistomerkin yhteyteen lisättiin myöhemmin taulu, jossa selitetään ”Sodan ja hirmuvallan uhrien” tarkoittavan molemmissa maailmansodissa kaatuneita, natsien tuhoamia ja vainoamia kansanryhmiä sekä stalinismin uhreja.
Arkkitehtuuri ja rakennuksen edusta

Uusklassista tyyliä edustava rakennus yhdistää piirteitä kreikkalaisesta temppelistä ja roomalaisesta linnoituksesta. Päätykolmion veistos esittää voiton jumalatar Victoriaa johtamassa taistelua. Vaikka Neue Wache on viereisiä rakennuksia vaatimattomampi kooltaan, Schinkel onnistui luomaan sille monumentaalisen julkisivun käyttämällä doorilaisia pylväitä.
Rakennuksen edustalle oli alkujaan sijoitettu Napoleonin sodissa ansioituneiden preussilaisten kenraalien Gerhard von Scharnhorstin ja Friedrich Wilhelm von Bülowin patsaat. Kadun vastakkaiselle puolelle lisättiin vuonna 1855 Christian Daniel Rauchin veistämät Gebhard Leberecht von Blücherin, August von Gneisenaun ja Ludwig von Yorckin patsaat. Patsaat siirrettiin pois DDR:n aikana vuonna 1950. Scharnhorstin ja Bülowin patsaat on myöhemmin pystytetty uudelleen läheiselle Bebelplatzille.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Neue Wache Wikimedia Commonsissa
Rakennuksen sisätilat. Oikealla Käthe Kollwitzin veistos.
Tervakosken paperitehdas

Tervakosken paperitehdas vuonna 2016.
Tervakosken paperitehdas on Tervakoski Oy:n paperitehdas, jonka on vuodesta 1999 omistanut itävaltalainen Delfort Group. Tehdas on itävaltalaisyhtymän suurin tuotantolaitos.
Tehdas sijaitsee Janakkalan Tervakosken taajamassa. Aiemmin tehdas kuului  Suomen pankin, Enson, Stora Enson ja Trierenberg Groupin omistukseen. Tervakoski Oy:n liikevaihto on noin 140 miljoonaa euroa vuodessa. Viennin osuus liikevaihdosta on yli 90 %. Tuotteita viedään noin 60 maahan. Tehtaalla toimii neljä erikoispaperikonetta, jotka tuottavat vuosittain noin 110 000 t erilaisia hienopaperituotteita (vrt. 11 000 t/a vuonna 1968). Tervakoski Oy:n palveluksessa on noin 350 työntekijää, joista 330 on Paperiliiton jäseniä (vuonna 1968 työntekijöitä oli 1 600). Työntekijöitä edustaa Paperiliiton Tervakosken osasto n:o 54 r.y.
Historia

Vuonna 1806 Gustaf Georg Nordenswan osti isältään Johan Nordenswanilta Talolan ja Hovilan sahoineen ja myllyineen. Tervakoskeen liitettiin vielä myöhemmin vuonna 1875 Toivan eli Vahteriston verotila, Kuosarin veroratsutila ja Tuomolan rälssitila, jotka yhdessä muodostivat Toivan kartanon. Kun paperitehdas perustettiin kosken rannalle 1818, tehtaan omistussuhteet ovat määritelleet samalla myös Tervakosken kylän omistussuhteita. Tehtaan perustamisesta lähtien ovatkin tehdas ja kylä kulkeneet samaa tahtia.
Kun G. G. Nordenswan 1818 sai keisarillisen privilegion paperitehtaan perustamiselle, oli alussa kaksivalssinen laitos, mutta jo 1839 se laajennettiin viisivalssiseksi. Tehdas ja kartano siirtyivät kamarikirjuri Georg Nordenswanille 1839, ja maaliskuussa 1850 hän muodosti yhtiön Otto Meurmanin ja Bengt Carl Steniuksen kanssa. Otto Meurmanin kuoltua syyskuussa 1850 perikunta päätti luopua yhtiöstä ja G. Nordenswan ja B.C.Stenius jatkoivat paperitehtaan hanketta.. Tässä tilanteessa tehdas päätettiin muuttaa koneelliseksi paperitehtaaksi. 1850 tilattu paperikone 1 upposi Skånen edustalla, joten paperikoneen hankinta toteutui vasta 1853.
Alussa tehdas toimi vesivoimalla ja valmisti paperia lumpuista. 1850-luvulla tehdas siirtyi käyttämään höyryvoimaa, ja paperin valmistus koneellistui 1853.
Helsinkiläiset kauppiaat A. F. Wasenius ja J. L. Borgström ostivat tehtaan 1856. Kun tehdas heidän aikanaan 1863 paloi, oli jälleen myös muutosten aika ja yritys muuttui osakeyhtiöksi. Tehtaalle muodostettiin oma palokunta tammikuussa 1880 Humblen toimesta. Palokunta joutui tositoimeen 3.9.1880, kun tulipalo syttyi yöllä turbiinihuoneen ullakolla. Tulipalo tuhosi turbiini- ja lumpunkeitto-osastot sekä höyrykoneen ja vaurioitti valssi- ja valkaisuhuoneita, paperikoneen tuhon sai palokunta estettyä, palovakuutus korvasi kuitenkin rahalliset menetykset.. Setelipaperin valmistus aloitettiin vuonna 1887. Sen jälkeen tehtaan osakkeita on enemmässä määrin omistanut muun muassa Suomen Pankki, joka käytti tehtaan tekemää paperia markkamääräisten seteliensä painamiseen.
Suomen pankki osti yksityisomistajien osakkeet itselleen 1921, jolloin yhtiöstä tuli valtio-omisteinen. Yhtiön nimeksi tuli 1928 Tervakoski Osakeyhtiö. Vuosina 1932-1933 yhtiö oli G. A. Serlachius Oy:n taloudellisessa ja teknillisessä hallinnassa.. Yhtiö siirtyi 1986 Suomen Pankilta Enso-Gutzeit Oy:lle (ja edelleen Stora-Ensolle). Seuraavaksi yritys myytiin 1999 itävaltalaiselle Trierenberg Groupille. Omistusjärjestelyjen jälkeen tehdas kuuluu itävaltalaisen Delfort Groupin omistukseen.
Tervakosken paperitehdas saastutti vuosina 1956–1984 Tervajoen ja Kernaalanjärven PCB-yhdisteillä. PCB-pitoisuudet ovat yhä niin suuria, että järven kalojen käytölle on asetettu rajoituksia.
Historia > Yhtiön yhteiskoulu

Tervakoski oy:llä on ollut yksityinen yhteiskoulu, jonka liikunnanopettajana toimi vuosina 1961-1962 seiväshyppääjä Pentti Nikula..
Historia > Tehtaan johtajia

Lähteinä .
1818–1839 Gustaf Georg Nordenswan, myös omistaja.
1839–1854 Georg Nordenswan, G.G.N:n poika, jolle G.G.N. ja vaimonsa Anna Magdalena Indrén möivät Tervakosken tehtaat 23.9.1839.
1854–1856 B. C. Stenius, myös omistaja 16.2.1854 alkaen. Tehtaan toiminimi oli 2.5.1851 alkaen 'Nordenswan & Stenius'.
1856–1903 A. F. Wasenius, myös omistaja 22.8.1856 alkaen yhdessä Leonard Borgströmin kanssa, toiminimeksi 'A. Wasenius & L. Borgström'. Leonardin isä Henrik Borgström oli ollut  Steniuksen lainan takaajana v.1854. Osakeyhtiölaki voimaan 1864 ja 15.10.1864 yhtiömuodoksi sovittiin osakeyhtiö nimeltään 'Terwakoski Ab'. Terwakoski Ab:n omistajina A.F. Wasenius, L. Borgström ja Otto A. Malm. Pietarsaaressa syntyneellä Frans Emil Humblella oli merkittävä asema Tervakosken johdossa vuodesta 1856 alkaen kuolemaansa 1886 saakka.
1903–1928 Leonard Wasenius, Suomen Pankki tuli yhdeksi omistajaksi 31.4.1921 alkaen osakepääoman korotuksella. Suomen Pankki sai määräysvallan v.1926 ja Risto Rydistä tuli johtokunnan puheenjohtaja. Puheenjohtajina ovat toimineet mm. 1940-luvulla pääministeri Jukka Rangell, 1940 ja1950-luvuilla Sakari Tuomioja ja 1970-luvulla Mauno Koivisto.
1928–1932 Wilhelm Stjernschantz oli tullut tehtaan isännöitsijäksi v.1919. Yhtiön nimeksi v.1928 'Tervakoski Oy'.
1932–1939 B. O. A. Vitzthum von Eckstädt oli ollut Serlachius yhtymän myyntipäällikkö, syntyjään saksalainen. 1.9.1932 alkaen Tervakoski Oy ja G.A.Serlachius Oy sopivat että Serlachius Oy hoitaa Tervakosken tuotteiden myynnin sekä kotimaassa että ulkomailla.
1939–1972 Bror Serlachius, kun oli sovittu että B.O.A.V. olisi Tervakoskella vain väliaikaisesti ja toimitusjohtajaksi tuli  Bror Serlachius.
1972–1983 Lauri V. Toikka
1983-? Pekka Laine, joka oli ollut Uponorin tj ja Askon varatj. Tervakoski Oy siirtyi Enson omistukseen maaliskuussa 1986. Tervakoski fuusioitiin Ensoon ja Tervakoski Oy:lle jäi vain metsäalueet.
?-1987 Pekka Piekkonen siirtyi Tervakosken tj:n paikalta Enson hienopaperiteollisuuden johtajaksi v.1987. 1.9.1992 perustettiin uudelleen Tervakoski Oy, joka sai Ensolta tuotantotilat ja työntekijät siirtyivät myös uuteen yhtiöön.
1987-?
1996-2002 Reino Panula, helmikuussa 1999 Tervakosken omistus siirtyi itävaltalaiselle perheyhtiö Trierenbergille (Trierenberg Holding AG).
2002-2007 itävaltalainen Dominik Mindl, Reino Panula siirtyi Enson Varkauden tehtaiden johtajaksi. Omistussuvun järjestelyssä Tervakoski siirtyi T1 Paper Group AG:hen, jonka nimeksi tuli v.2006 'delfortgroup AG'.
2007-2013 saksalainen Klaus Weitkämper.
2013-? Ilkka Saarinen (myynti) ja itävaltalainen Andreas Rauscher (tuotanto ja tekniikka).
Historia > Tärkeitä teknisiä asiantuntijoita ja teknisiä johtajia

Lähteinä .
Jacob Stolt tuli paperimestariksi vuonna 1820 Tampereen paperitehtaalta ja oli Tervakosken ensimmäinen teknillinen johtaja pari vuotta.
Erik Lindgren toimi esimiehenä vuosina 1823-1832.
A. Foenander toimi teknillisenä esimiehenä 1832 - ?.
Ruotsalainen Gabriel Berggren toimi teknillisenä johtajana 1842 - 1850-luvun alku.
Vuonna 1852 paperikoneen asennusta johti englantilainen insinööri Richard Bowery ja hän jäi teknilliseksi johtajaksi vuoteen 1859 saakka.
Englantilainen teknikko A. Wright jatkoi teknillisenä johtaja Boweryn jälkeen, mutta muutti takaisin Englantiin 1861.
Saksalainen C.G.Borchert toimi teknillisenä johtajana vain vuoden verran 1861-1862.
Saksalainen H. Teichert toimi vain puolisen vuotta 1863.
F.E.Humble sai myös teknisen puolen johtajuuden v.1863 apunaan saksalaiset A. Stabler, v.1866 alkaen Schliephake ja vuosina 1869-1876 Carl Bollmann.
Ruotsalainen insinööri  Karl Henrik Westerlund aloitti v.1876 teknillisenä johtajana ja hän siirtyi Tervakosken isännöitsijäksi v. 1901, erosi 1907 ja muutti Ruotsiin.
1904 Tervakoski haki Ruotsista 2-3 käsinvalmistustaitoista ammattimiestä, jotta käsinvalmistustaito saadaan elpymään.
1907 aloitti koneinsinööri Victor Degerman Haapakoskelta Westerlundin paikalla ja teknillisenä johtajana insinööri Johannes Andersin.
1921 aloitti teknillisenä johtajana englantilainen insinööri J.W. Barritt, joka matkusti v.1931 Italian Fiumeen insinööri Rudolf Nofzin luokse saamaan teknisiä parannusehdotuksia. Johtokunta hyväksyi 27.8.1931 tehtaan teknisen uudistamisen, jotka Mäntän paperitehtaan johtaja Göstä Serlachius laittoi liikkeelle. Barritt erosi v.1933.
Teknillisenä johtajana oli vuosina 1933-1935 puolalaissyntyinen insinööri Emil Komorzynski.
Suomalainen insinööri Fjalar Moring aloitti v.1935 teknisenä johtajana. Tehtaan uudistukset tehtiin vuosina 1934-1937. Moring jäi eläkkeelle v.1968.
Lauri Toikka toimi teknisenä johtajana vuosina 1968-1972.
Historia > Rakennukset

Kosken partaalla sijaitsevat tiiliset tehdasrakennukset on rakennettu useassa eri vaiheessa. Oktogonin muotoinen käsipaperiosasto vuodelta 1875 on rakennuksista vanhin. Vanhan paperitehtaan on suunnitellut 1920-luvulla rakennusmestari K. J. Ahlskog.
Tervajoen länsirannalla sijaitsevat yhtiön konttorirakennukset rajaavat tehdasaluetta Tervakosken liikekeskustan suuntaan. Tehdasalueen eteläpuolella sijaitsevat puiset työväen asuinrakennukset, joista valtaosa on 1900-luvun ensi vuosilta. Niiden lähellä sijaitsee Lepolan vanhustentaloryhmä, jossa kolme vanhinta rakennusta vuodelta 1935 ovat arkkitehti Jarl Eklundin ja kaksi rakennusta vuodelta 1945 arkkitehti Heimo Kautosen piirtämiä. Jokirannassa on arkkitehti Ricardo Björnbergin piirtämä työnjohtajien asuintalo Pomola vuodelta 1900. Entinen kansakoulu on vuodelta 1891. Vanhan tehdaskylän kaakkoispuolella sijaitsee yhtenäinen omakotialue, joka on rakentunut 1940-luvulta lähtien. Alasjärven rannalla on uusrenessanssityylinen puuhuvila Suruton 1880-luvulta. Sitä on muutettu myöhemmissä korjauksissa. Tervakosken teollisuusmiljööseen liittyvät lisäksi Tervakosken kartanoalue ja Pikkukirkko.
Tehtaan paperikoneet

Suomen markoissa käytetty "markkapaperi" valmistettiin Tervakoskella koko rahayksikön olemassaoloajan. Euroissa käytettävää setelipaperia ei Tervakoskella valmisteta. Tervakoski valmistaa edelleen passeissa käytettävää paperia, muita varmuuspapereita ja shekkipaperia paperikoneella PK3. Tervakosken paperitehdas on ainoa paperitehdas Suomessa, joka käyttää erikoispapereissa pellava- ja puuvillakuituja.
Tehtaan paperikoneet > Nykyiset koneet

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Kone | Valmistaja | Toiminnassa vuosina | Viiraosa | Viiraleveys | Puristinosa | Nopeus | Kapasiteetti | Muuta |
| Paperikone PK3 | Banning&Seybold,. / F.H.Banning&Setz. Saksa, Düren. (Talan kirjassa kaksi hieman erilaista valmistajan nimeä.) | 1905—(uusittu vuosina 1972, 1990 ja 2013) | Tasoviira + nostosylinteri | 1 550 mm, 1,8m.. |  ? | 85 m/min / 65 m/min | 1 400 t/a, Varmuus- ja vesileimallinen erikoispaperi kuten Linen Bank, Tervakoski ja Terreus | Suomen vanhin tuotantokäytössä oleva paperikone. Kone muutettu arvopaperikoneeksi vuonna 1972, haspeliosa korvattu Spooner-leijukuivaimella vuonna 1990. Ei keskeytymättömässä tuotannossa. |
| Paperikone PK8 | Ahlström/Karhula | 1953—(uusittu vuonna 1996) | Tasoviira + yläviirayksikkö | 3 150 mm |  ? | 500 m/min | 34 100 t/a, Irroke-, kaapeli-, varmuus- ja tarran taustapaperit |  ? |

| Paperikone PK11 | Ahlström / Karhula | 1967—(uusittu vuosina 2000, 2002 ja 2013) | Tasoviira | 3 450 mm |  ? | 550 m/min | 24 100 t/a, Savuke-, suodatin- ja ohuet painopaperit (tippipaperi), aiemmin kondensaattoripaperi | Vuonna 2013 SpeedSizer leijukuivaimella ja uusi kalanteriyksikkö. |
| Paperikone PK12 | Valmet | 1975— (uusittu vuosina 1985, 2003 ja 2010) | Voith Duo-Former | 4 500 mm |  ? | 1100 m/min | 56 800 t/a, Ohut painopaperi (ohkopaperi) 28 g/m2 (raamattupaperi), kondensaattoripaperi vuoteen 1985 |  ? |
| Koepaperikone PK2 | Turengin sokeritehdas | 1960— | Tasoviira + egutööri | 500 mm |  ? |  ? |  ? | Rakennettu kokonaan Turengin sokeritehtaalla. |
Tehtaan paperikoneet > Entiset koneet

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Kone | Valmistaja | Toiminnassa vuosina | Viiraosa | Viiraleveys | Puristinosa | Nopeus | Kapasiteetti | Muuta |
| Paperikone PK0 (PK nolla) | Bryan Donkin & Co., Englanti, Bermondsey. |  | Tasoviira |  ? |  ? |  ? |  ? | Englannista matkalla ollut laiva haaksirikkoutui Skånen rannikolla syksyllä 1850 ja Tervakoskelle tilattu PK upposi meren pohjaan.. |
| Paperikone PK1 (vanha) tai PKI | Bryan Donkin & Co. | 1853—1863 | Tasoviira | 66 tuumaa / 1,7m (tuukinleveys).. |  ? | 20 - 75 jalkaa minuutissa.. |  ? | Samanlainen kuin PK0, tilattiin PK0:n vakuutusrahoilla. Tuhoutui tulipalossa 4.12.1863.. Halli purettu. |
| Paperikone PK2 tai PKII | Bryan Donkin & Co. | 1864—21.5.1950, uusittu vuonna 1897 | Tasoviira | 1,5 - 1,7m. | 25 - 30 m/min.. |  ? |  ? | Sijaitsi samassa hallissa PKI:n kanssa. Poistettu. Halli purettu. |
| Paperikone PK1 uusi tai PKI | Bryan Donkin & Co. | 1868—1970 (uusittu vuosina 1898 ja 1951) | Tasoviira |  ? |  ? |  ? | Hienopaperi/Ohkopaperi | Sijaitsi samassa hallissa PKII:n kanssa. Poistettu. Halli purettu. |
| Paperikone PK4 | Maschinenfabrik zum Bruderhaus, Saksa.. | 1934—2010 (uusittu vuonna 2002) | Tasoviira | 2 200 mm |  ? | 420 m/min | 5 700 t/a, Savukepaperi 20-25 g/m2 (aiemmin vesileimalliset arkistopaperit, kondensaattoripaperit) | Suljettu vuonna 2010. Kone varastoituna paikoilleen. |
| Paperikone PK5 | Füllnerwek GmbH, Saksa.. | 1937—1985 | Tasoviira | 2 100 mm |  ? |  ? | Kondensaattoripaperi | Poistettu 1985.. Halli muussa käytössä. |
| Paperikone PK6 | Ahlström/Karhula/KMW | 20.7.1948—n.1985.. | Tasoviira | 2 200 mm |  ? |  ? | Hienopaperi | Ensimmäinen Suomessa valmistettu hienopaperikone ja ensimmäinen sodan jälkeen Suomessa suunniteltu, valmistettu, toimitettu ja käyntiin saatettu paperikone. Poistettu. Halli muussa käytössä. |
| Paperikone PK7 | Ahlström /Karhula | 1951—n.1985.. | Tasoviira | 3 000 mm |  ? |  ? | Hienopaperi | Poistettu. Halli muussa käytössä. |
| Paperikone PK9 | Ahlström / Karhula | 1961—1988.. | Tasoviira | 3 450 mm |  ? |  ? |  ? | Poistettu. Halli muussa käytössä. |
| Paperikone PK10 | Ahlström/Karhula | 1962—1991 | Tasoviira | 3 450 mm |  ? |  ? |  ? | Poistettu. Halli muussa käytössä. |
Lisäksi tehtaalla on käytössä superkalanteri SC16. Vuonna 2003 toteutettiin Roll 2003-projekti, jossa uusittiin pituusleikkuria. Lisäksi tehtaalla valmistetaan käsipaperia. Koekoneella PK2 tehdään tutkimustyötä myös muille paperinvalmistajille.
Savukepaperia tuottava paperikone 4 suljettiin 2010. Yhteistoimintaneuvotteluissa lopetettiin 56 työsuhdetta kaikkiaan noin 400 työntekijän tehtaasta. Muiden ohuiden painopapereiden tuotantoon investoitiin noin 10 000 000 €.
Tuotteet

Linen Bank, Terreus ja Tervakoski vesileima-toimistopaperit (PK3)
Irrokepaperi (PK8)
Kaapelieristepaperit (PK8)
Tippipaperi (PK11)
Ohkopainopaperi (PK12)
Suomen Naton liittymisasiakirja on painettu Tervakoski Oy:ssä käsintehdylle paperille. Tämä käsintehty paperi on vuodelta 1989 ja liittymisasiakirja on allekirjoitettu 4. huhtikuuta 2023.
Tuotteet > Savuke- ja kondensaattoripaperit

Tervakosken tehtaan tuotantoon kuuluivat myös savuke- ja kondesaattoripaperi, jonka kysyntä kasvoi kun kehittyvä radiotekniikka alkoi tarvitsemaan kooltaan pieniä kondensaattoreita suuria määriä ensimmäisen maailman sodan jälkeisenä aikana. Toinen kondensaattoreiden käyttökohde oli sähköverkot, joissa kooltaan isoja kondensaattoreita käytettiin vaiheensiirtäjinä. Ensimmäinen luetteloitu kondensaattoripaperi on vuodelta 1921, jolloin sitä tehtiin 5000 kg, vuonna 1935 tuotettiin 90 000 kg.. 1950-luvun alussa tehtiin pääosin paperia elektrolyyttikondensaattoreihin ja muutamaa vuotta myöhemmin myös metallikondensaattoripaperista tuli merkittävä tuote.. 
Vuonna 1948 savukepaperien tuotanto oli 893 tonnia / 155,8 milj.markkaa ja kondensaattoripaperien 468 tonnia / 105,7 milj.markkaa, kun Tervakosken tehtaan koko tuotanto oli tuolloin 2 417 tonnia / 446,1 milj.markkaa..
Kondensaattoripaperi nousi ykköstuotteeksi 1950-luvun alussa, kun se ohitti savukepaperin. Savukepaperi oli ollut Tervakosken suurin tuote 1860-luvulta alkaen.. Kondensaattoripaperin kysyntä alkoi vähenemään 1980-luvulla, kun muovipohjaiset tuotteet tulivat markkinoille.. Savukepaperin tuotanto loppui vuonna 2009.. Vuodesta 2007 alkaen ohkopainopaperit ja tippipaperit olivat suurimpia tuotteita, leivinpaperi sekä hampurilaisten käärinpaperi tulivat Tervakosken tärkeiksi tuotteiksi 2009 alkaen. Sähköeristepaperit ja design-paperit kuuluivat myös Tervakosken tuotteisiin v. 2007..
Voimalaitos

Tehtaalla on oma voimalaitos, joka tuottaa tehtaan tarvitseman lämpöenergian ja osan sähköenergiasta. Voimalaitoksella on kolme kattilaa. Pääpolttoaineena on maakaasu. Lisäksi käytetään raskasta polttoöljyä varalla ja huippukulutuksen aikana
Kattila K1 Warko 35 t/h, Käyttöönottovuosi: 1972/1986, Teho: 30 MW, Poltin: Unigas 1500/W1500
Kattila K2 Termoflow HTV 50, Käyttöönottovuosi: 1988, Teho: 44 MW, Poltin: Oilon TP 31.5 D
Kattila K3 Babcock & Wilcox säteilykattila 45, Käyttöönottovuosi: 1963/1996, Teho: 49 MW, Poltin: DNJ 36
Aiheesta muualla

Delfort Group, Tervakosken paperitehdas (Arkistoitu – Internet Archive)
V. Annala. Tervakosken paperitehtaan historia. Helsinki 1950. 379 s.
H. Ström. Tervakoski Osakeyhtiö 1818–1968. Helsinki 1968. 106 s.
Tervakoski Paper Mills. Helsinki 1955.
Nykänen, Panu & Paulapuro, Hannu (2005) Telan ympäri - Vuosisata suomalaista paperikone- ja paperinvalmistustekniikkaa. Tekniikan Historian Seura THS ry. Helsinki
Yhtiöhistoriaa Pörssitiedossa
Suomen postilaitos julkaisi vuonna 1968 postimerkin Tervakosken paperitehtaan 150-vuotisen toiminnan kunniaksi.  Merkissä kuvattuna puureliefi käsintehdyn paperin valmistuksesta.
Tervakosken paperitehdas Alasjärven suunnalta noin vuonna 1900 vanhassa postikortissa.
Antti Neuvonen

Antti Juhana Neuvonen (8. marraskuuta 1937 Saari – 22. heinäkuuta 2011 Tuusula) oli suomalainen kuvanveistäjä. Hän suunnitteli muun muassa Suomessa vuosina 1990–2002 käytössä olleet viimeiset markan kolikot.
Ura

Neuvonen syntyi seitsenlapsiseen pienviljelijäperheeseen. Hän kävi Suomen Taideakatemian koulun 1959–1963 ja debytoi vuonna 1961 Jyväskylässä. Neuvosen varhaiset työt olivat lähinnä tyyliteltyjä ihmishahmoja, mutta 1970-luvun alussa hän teki joukon abstrakteja veistoksia, joilla sai kuvataiteen valtionpalkinnon vuonna 1971. Vuosikymmenen jälkipuoliskolla hän palasi tyyliteltyihin hahmoihin.
Neuvonen on veistänyt muun muassa Kansojen ystävyyden monumentin, alkuperäiseltä nimeltään Ystävät ja kylänmiehet, joka sijaitsee Helsingin Itäkeskuksen Ystävyydenpuistossa. Se pystytettiin YYA-sopimuksen 35-vuotisjuhlan kunniaksi vuonna 1983. Veistoksesta pienempi versio Rauhan lapset lahjoitettiin Maailman rauha -veistoksen vastalahjaksi Moskovaan vuonna 1990, ja se sijaitsee Moskovan pohjoisosassa Ystävyydenpuistossa. Neuvosen muita julkisia töitä ovat Lasaruksen herääminen Kemiön kirkossa (1964), Nauhaleikki Ohkolan sairaalassa Mäntsälässä (1977), Pysäkillä Hyrylän terveyskeskuksessa Tuusulassa (1979), Pietari Hannikaisen muistomerkki Parikkalassa (1983), Eino Leinon muistoreliefi Tuusulan Nuppulinnassa (1983) sekä Kanavankaivajat (1980) ja vuosien 1939–1944 sotien muistomerkki (1986) Saarella.
Neuvosen tuotantoon kuuluu myös mitaleja ja vuosina 1990–2002 käytössä olleet viimeiset markan kolikot. Hän voitti Suomen Rahapajan kolikkouudistuskilpailun vuonna 1988 ja suunnitteli 10 ja 50 pennin kolikot vuonna 1990 sekä 1, 5 ja 10 markan vuonna 1993. Luontoaiheinen kymmenen markan kolikko, jossa on kuvattuna pihlajanoksa ja metso, valittiin vuonna 1994 maailman kauneimmaksi käyttörahaksi.
Neuvonen työskenteli opettajana taideoppilaitoksissa, viimeksi Taideteollisessa korkeakoulussa vuosina 1982–1988. Hänelle myönnettiin valtion taiteilijaeläke vuonna 1995. Neuvosen viimeiseksi työksi jäi vuonna 2001 Suomen Rahapajan lyöttämä Muistojeni markka -muistoraha.
Yksityiselämä

Neuvonen asui Tuusulan Kellokoskella. Hänen puolisonsa oli taiteen kandidaatti Marja Neuvonen (o.s. Erkkilä) vuodesta 1963. Neuvosilla on kaksi lasta, joista poika Petri Neuvonen (s. 1964) on arkkitehti.
Kuvia teoksista

Kanavankaivajien muistopatsas, 1980, Parikkala.
Pietari Hannikaisen muistomerkki, 1983, Parikkala.
Kansojen ystävyyden monumentti, 1983, Helsinki.
Sankarimuistomerkki Rauhan taipaleella, 1986, Saari, Parikkala.
Neuvosen suunnitteleman 10 pennin kolikon kääntöpuoli.
Neuvostojen palatsi

Boris Iofanin suunnitelma Neuvostojen palatsiksi vuonna 1937 julkaistussa postimerkissä.
Neuvostojen palatsi (ven. Дворец советов, Dvorets sovetov) oli maailman korkeimmaksi suunniteltu rakennus, joka oli tarkoitus rakentaa Moskovaan Moskvajoen rannalle lähelle Kremliä. Rakennuksen suunnittelusta julistettiin kansainvälinen kilpailu, jonka voitti Boris Iofan vuonna 1933. Neuvostojen palatsin tieltä räjäytettiin  paikalla ollut Moskovan suurin kirkko Kristus Vapahtajan katedraali vuonna 1931.