stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
European Football League
Mestaruusottelut > Eurobowl

Seuraavassa on lueteltu Eurobowlit eli EFL:n finaaliottelut 1986–2013.
|  | Logo | Kaupunki | Vuosi | Voittaja | Häviäjä | Tulos |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Eurobowl XXVII |  |  Innsbruck | 2013 |  Vienna Vikings |  Swarco Raiders Tirol | 37 - 14 |
| Eurobowl XXVI |  |  Vaduz | 2012 |  Calanda Broncos |  Vikings Vienna | 27 - 14 |
| Eurobowl XXV |  |  Innsbruck | 2011 |  Swarco Raiders Tirol |  Berlin Adler | 27 - 12 |
| Eurobowl XXIV |  |  Wien | 2010 |  Berlin Adler |  Vienna Vikings | 34-31 |
| Eurobowl XXIII |  |  Innsbruck | 2009 |  Swarco Raiders Tirol |  Flash de la Courneuve | 30-19 |
| Eurobowl XXII |  |  Innsbruck | 2008 |  Swarco Raiders Tirol |  Raiffeisen Vikings Vienna | 28-24 |
| Eurobowl XXI |  |  Wien | 2007 |  Dodge Vienna Vikings |  Marburg Mercenaries | 70-19 |
| Eurobowl XX |  |  Wien | 2006 |  Dodge Vienna Vikings |  Flash de la Courneuve | 41-9 |
| Eurobowl XIX |  |  Wien | 2005 |  Chrysler Vienna Vikings |  Bergamo Lions | 29-6 |
| Eurobowl XVIII |  |  Wien | 2004 |  Chrysler Vienna Vikings |  Bergamo Lions | 53-20 |
| Eurobowl XVII |  |  Braunschweig | 2003 |  Braunschweig Lions |  Chrysler Vienna Vikings | 21-14 |
| Eurobowl XVI |  |  Braunschweig | 2002 |  Bergamo Lions |  Braunschweig Lions | 27-20 |
| Eurobowl XV |  |  Wien | 2001 |  Bergamo Lions |  Chrysler Vienna Vikings | 28-11 |
| Eurobowl XIV |  |  Hampuri | 2000 |  Bergamo Lions |  Hamburg Blue Devils | 42-20 |
| Eurobowl XIII |  |  Hampuri | 1999 |  Braunschweig Lions |  Hamburg Blue Devils | 27-23 |
| Eurobowl XII |  |  Hampuri | 1998 |  Hamburg Blue Devils |  Flash de la Courneuve | 38-19 |
| Eurobowl XI |  |  Stuttgart | 1997 |  Hamburg Blue Devils |  Bologna Phoenix | 35-14 |
| Eurobowl X |  |  Stuttgart | 1996 |  Hamburg Blue Devils |  Aix-en-Provence Argonautes | 21-14 |
| Eurobowl IX |  |  Stuttgart | 1995 |  Düsseldorf Panther |  London Olympians | 21-14 |
| Eurobowl VIII |  |  Stuttgart | 1994 |  London Olympians |  Bergamo Lions | 26-23 |
| Eurobowl VII |  |  Bryssel | 1993 |  London Olympians |  Amsterdam Crusaders | 34-22 |
| Eurobowl VI |  |  Uppsala | 1992 |  Amsterdam Crusaders |  Giaguari Torino | 42-24 |
| Eurobowl V |  |  Offenbach | 1991 |  Amsterdam Crusaders |  Berlin Adler | 21-20 |
| Eurobowl IV |  |  Rimini | 1990 |  Manchester Spartans |  Legnano Frogs | 34-22 |
| Eurobowl III |  |  Milano | 1989 |  Legnano Frogs |  Amsterdam Crusaders | 27-23 |
| Eurobowl II |  |  Lontoo | 1988 |  Helsinki Roosters |  Amsterdam Crusaders | 35-14 |
| Eurobowl I |  |  Amsterdam | 1986 |  TAFT Vantaa |  Bologna Doves | 20-16 |
Suomalaisjoukkueet EFL:ssä

| Kausi | Seura | Sijoitus |
| --- | --- | --- |
| 1986 | TAFT | Mestari |
| 1988 | Roosters | Mestari |
| 1989 | Roosters | Pronssia |
| 1990 | Colts | Pronssia |
| 1991 | Roosters | Puolivälierät |
| 1992 | East City Giants | Puolivälierät |
| 1993 | East City Giants | Välierät |
| 1994 | East City Giants | Välierät |
| 1995 | East City Giants | Välierät |
| 1996 | Roosters | Puolivälierät |
| 1997 | Roosters | Välierät |
| 1998 | Roosters | Välierät |
| 1999 | Roosters | Välierät |
2000: Ei osallistujaa Suomesta
2001: Ei osallistujaa Suomesta
| 2002 | Crocodiles | Välierät |
2003: Ei osallistujaa Suomesta
| 2004 | Trojans | Alkulohkonsa kolmas |
2005: Ei osallistujaa Suomesta
| 2006 | Crocodiles | Alkulohkonsa toinen |
| 2007 | Butchers | Alkulohkonsa toinen |
| 2007 | Wolverines | Alkulohkonsa kolmas |
| 2008 | Crocodiles | Välierät |
| 2009 | Butchers | Välierät |
| 2009 | Crocodiles | Puolivälierät |
| 2010 | Butchers | Puolivälierät |
2011: Ei osallistujaa Suomesta
| 2012 | Wolverines | Alkulohko |
| 2013 | Roosters | Puolivälierät |
| 2013 | Wolverines | Alkulohko |
Suomalaisjoukkueet EFL:ssä > Osallistujat

European Football Leagueen Suomella on ollut yleensä ainoastaan yksi edustaja. Vuosi 2007 teki kuitenkin poikkeuksen, kun suomesta osallistui myös hopeaa edelliskaudella voittanut Wolverines Helsingistä. Kausina 2000, 2001 ja 2005 Suomesta ei kuitenkaan ollut osallistujaa lainkaan. Näinä kaikkina vuosina olisi Helsingin Roostersilla ollut oikeus osallistua kilpailuun. Se oli kuitenkin osallistunut jo monena vuonna ja jätti paikkansa käyttämättä. Myös taloudellisilla seikoilla oli vaikutusta asiaan, sillä EFL ei ole halpa kilpailu. Esimerkiksi Seinäjoen Crocodiles, joka osallistui kisaan kaudella 2008 nosti budjettinsa kaksinkertaiseksi osallistumisensa takia. Crocodiles edustaa Suomea, vaikka se ei voittanut kauden 2007 Suomen mestaruutta. Tämä johtuu siitä, että Porvoon Butchers päätti jättää paikkansa käyttämättä, jolloin hopeajoukkue sai sen. Myös edellisellä kerralla Crocodiles oli osallistunut Butchersin luovuttua paikastaan.
Useimmin suomalaisista joukkueista on osallistunut Helsingin Roosters. Se on ollut mukana yhteensä seitsemän kertaa. Neljästi on osallistunut jo edesmennyt helsinkiläinen East City Giants. Seinäjoen Crocodiles ja Porvoon Butchers ovat osallistuneet kolmesti. Wolverines, Vantaan TAFT, Turku Torjans ja Munkka Colts Helsingistä ovat osallistuneet kertaalleen.
Suomalaisjoukkueet EFL:ssä > Menestys

Suomalaisjoukkueiden alku EFL:ssä oli mahtava. Kahtena ensimmäisenä vuonna TAFT ja Roosters voittivat koko kilpailun. Vielä vuonna 1989 Roosters oli pronssilla. Viime vuosina menestys on kuitenkin kartellut suomalaisia ja ainoastaan Crocodiles on selvinnyt välieriin. Se tapahtui vuosina 2002 ja 2008. Menestysvuosien jälkeen myös Roosters on päässyt välieriin asti, peräti kolmesti perkkäisillä kausilla 1990-luvun lopulla. Coltskin pääsi välieriin vuonna 1990. Harmittavin tilanne oli kuitenkin East City Giantsilla. Se hävisi peräkkäin vuosina 1993-1995 välierissä samalle joukkueelle. Pelit olivat kuitenkin tiukkoja ja englantilainen London Olympians voitti ottelut viiden, kahden ja yhden pisteen eroilla. Viimeksi lähellä välieriä oli Crocodiles vuonna 2005. Se olisi tarvinnut voiton ruotsalaisesta Mean Machinesta päästäkseen alkulohkosta jatkoon. Joukkue hävisi kuitenkin kahdella pisteellä, kun ruotsalaiset tekivät maalin viimeisellä minuutilla.
Aiheesta muualla

EFL:n sivusto
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta European Football League Wikimedia Commonsissa
EFL:n logo Euroopan liigan alkuvuosilta.
Hampurilainen Blue Devils on voittanut Eurobowlin kolmesti.
Roosters pelaa kotiottelunsa Helsingin Velodromilla.
Carl Kilpatrick

| Carl Kilpatrick> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Carl Dwayne Kilpatrick
Syntynyt: 16. toukokuuta 1956 (ikä 68) Bastrop, Louisiana
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Koripalloilija
Lempinimi:  Kaarle
Pelipaikka:  Sentteri
Pituus:  208 cm
Paino:  104 kg
NBA-varaus:  158. varaus 1978 New Orleans Jazz
Pelaajaura
Yliopistojoukkueet
1975–1978:  Louisianan yliopisto Monroessa
Seurajoukkueet
1979–1980 1980–1981:   Utah Jazz  Tampereen Pyrintö
Carl Dwayne Kilpatrick (s. 16. toukokuuta 1956 Bastrop, Louisiana) on aktiiviuransa lopettanut yhdysvaltalainen koripalloilija. Hän pelasi sentterinä.
Pelaajaura ja elämä

Louisianan yliopistossa (Monroe) vuosina 1975–1978 pelannut Kilpatrick varattiin 158. vuorolla NBA:n vuoden 1978 varaustilaisuudessa. Varaajaseura oli New Orleans Jazz, joka muutti kaudeksi 1979–1980 Salt Lake Cityyn ja vaihtoi nimensä Utah Jazziksi. Kilpatrick pelasi Jazzissa kyseisellä kaudella kahdessa ottelussa 1,5 pisteen ja 2,0 levypallon ottelukohtaisilla keskiarvoilla. 28. heinäkuuta 1980 Jazz luopui Kilpatrickista.
Kilpatrick pelasi kaudella 1980–1981 Suomen pääsarjassa edustaen Tampereen Pyrintöä. Hän pelasi runkosarjassa 15 ottelussa 19,3 pisteen ja 8,7 levypallon ottelukohtaisilla keskiarvoilla. Pyrintö voitti runkosarjan länsilohkon ja selviytyi suoraan välieriin. Välierissä Pyrintö voitti Helsingin NMKY:n otteluvoitoin 3–1, mutta loppuottelusarjassa tamperelaiset hävisivät Torpan Pojille voitoin 0–3. Pyrintö ja Kilpatrick saivat näin ollen SM-hopeaa.
Yhdysvaltoihin palattuaan Kilpatrick joutui polvileikkaukseen ja pelasi tämän jälkeen Los Angelesin kesäammattilaisliigaa New York Knicksissä. Hän sai jälleen polvivamman, joka päätti hänen kilpauransa lopullisesti. Kilpatrick on tämän jälkeen asunut Utahissa ja Washingtonissa. Hänellä on kolme lasta, joista ainakin kaksi on pelannut koripalloa yliopistotasolla.
Saavutukset

SM-hopeaa 1981
Aiheesta muualla

NBA:n pelaajaprofiili (englanniksi)
Clara Grönberg

Clara Sofia Grönberg (s. 8. toukokuuta 2000 Naantali) on suomalainen salibandyn pelaaja.
Grönberg on edustanut Naisten Salibandyliigassa eli nykyisessä F-liigassa turkulaista FBC Loistoa kaudesta 2019–2020 alkaen. Hän on pelannut liigassa kolmen kauden aikana 51 runkosarjaottelua, joissa hän on tehnyt 14 maalia ja antanut 13 maalisyöttöä, sekä kymmenen pudotuspeliä, joissa hän on tehnyt yhden maalin. Grönbergin kasvattajaseura on SB Naantali.
Christian Lous Lange

Christian Lous Lange
Christian Lous Lange (17. syyskuuta 1869 Stavanger, Norja – 11. joulukuuta 1938) oli norjalainen taideasiantuntija, joka suoritti opintonsa Oslon yliopistossa vuonna 1892, jossa hän myös väitteli tohtoriksi vuonna 1919. Hän toimi Parlamenttienvälisen liiton (IPU) pääsihteerinä aina eläkkeelle jäämiseensä 1933 saakka.
Lange oli kansainvälisesti tunnustettu pasifisti. Hänelle myönnettiin Nobelin rauhanpalkinto vuonna 1921 yhdessä ruotsalaisen poliitikon Hjalmar Brantingin kanssa.
Norjan pitkäaikainen ulkoministeri Halvard Lange oli Christian Lous Langen poika.
Aiheesta muualla

Christian Langen elämäkerta Nobel-säätiön sivuilla.
Nobelin rauhanpalkinnon saajat
| --- | --- |
1901–1925:  1901: Dunant, Passy 1902: Ducommun, Gobat 1903: Cremer 1904: Kansainvälisen oikeuden instituutti 1905: Suttner 1906: Roosevelt 1907: Moneta, Renault 1908: Arnoldson, Bajer 1909: Beernaert, Paul Balluet d’Estournelles de Constant 1910: Kansainvälinen Rauhantoimisto 1911: Asser, Fried 1912: Root 1913: La Fontaine 1917: Punainen Risti 1919: Wilson 1920: Bourgeois 1921: Branting, Lange 1922: Nansen 1925: Chamberlain, Dawes
1926–1950:  1926: Briand, Stresemann 1927: Buisson, Quidde 1929: Kellogg 1930: Söderblom 1931: Addams, Butler 1933: Angell 1934: Henderson 1935: Ossietzky 1936: Lamas 1937: Cecil 1938: Nansenin kansainvälinen pakolaistoimisto 1944: Punainen Risti 1945: Hull 1946: Balch, Mott 1947: Kveekarit 1949: Boyd Orr
1951–1975:  1950: Bunche 1951: Jouhaux 1952: Schweitzer 1953: Marshall 1954: Yhdistyneiden kansakuntien pakolaisjärjestö 1957: Pearson 1958: Pire 1959: Noel‑Baker 1960: Lutuli 1961: Hammarskjöld 1962: Pauling 1963: Punainen Risti 1964: King 1965: Unicef 1968: Cassin 1969: Kansainvälinen työjärjestö 1970: Borlaug 1971: Brandt 1973: Kissinger, Lê 1974: MacBride, Satō 1975: Saharov
1976–2000:  1976: B. Williams, Corrigan 1977: Amnesty International 1978: Sadat, Begin 1979: Äiti Teresa 1980: Esquivel  1981: YK:n pakolaisapujärjestö 1982: Myrdal, García Robles 1983: Wałęsa 1984: Tutu 1985: Lääkärit ydinsotaa vastaan 1986: Wiesel 1987: Arias 1988: YK:n Rauhanturvaajat 1989: Dalai Lama 1990: Gorbatšov 1991: Suu Kyi 1992: Menchú 1993: Mandela, de Klerk 1994: Arafat, Peres, Rabin 1995: Pugwash-liike, Rotblat 1996: Belo, Ramos Horta 1997: Kampanja maamiinojen kieltämiseksi (ICBL), J. Williams 1998: Hume, Trimble 1999: Lääkärit ilman rajoja 2000: Kim
2001–:  2001: YK, Annan 2002: Carter 2003: Ebadi 2004: Maathai 2005: IAEA, ElBaradei 2006: Yunus, Grameen Bank 2007: Gore, IPCC 2008: Ahtisaari 2009: Obama 2010: Liu 2011: Gbowee, Johnson Sirleaf, Karman 2012: EU 2013: Kemiallisten aseiden kieltojärjestö 2014: Satyarthi, Yousafzai 2015: Tunisian kansallisen vuoropuhelun kvartetti 2016: Juan Manuel Santos 2017: International Campaign to Abolish Nuclear Weapons 2018: Murad, Mukwege 2019: Abiy 2020: Maailman ruokaohjelma 2021: Ressa, Muratov 2022: Bjaljatski, Memorial, Center for Civil Liberties 2023: Mohammadi 2024: Nihon Hidankyō
Charles Avison

Charles Avison
Charles Avison (kastettu 16. helmikuuta 1709 Newcastle-upon-Tyne – 9. toukokuuta 1770 Newcastle-upon-Tyne) oli brittiläinen säveltäjä ja urkuri.
Avison syntyi musikaaliseen perheeseen ja sai varhaisimman opetuksen isältään Richardilta. Hän oppi soittamaan viulua, huilua ja cembaloa. Myöhemmin hän jatkoi opintojaan Lontoossa Francesco Geminianin johdolla ennen paluutaan Newcastle-upon-Tyneen vuonna 1735. Siellä hän otti vastaan viran St John's -kirkon urkurina, jonka tehtävistä hän seuraavana vuonna siirtyi St Nicholas -kirkkoon eli nykyiseen Newcastlen tuomiokirkkoon. Tässä tehtävässä Avison toimi loppuelämänsä ajan. Vuonna 1735 hän perusti joka toinen viikko toistuneiden konserttien sarjan Newcastle-upon-Tynessa. Menestynyttä konserttisarjaa jatkettiin vielä Avisonin kuoleman jälkeenkin.
Avison julkaisi vuonna 1752 esseen Essay on Musical Expression, johon Oxfordin yliopiston musiikkiprofessori William Hayes vastasi vuonna 1753 pamfletilla, johon Avison liitti vastauksensa esseensä laajennetussa versiossa. Tämä essee ja muut Avisonin kirjoitukset ovat 1700-luvun esityskäytäntöjen lähteitä. Vuonna 1757 Avison avusti säveltäjä John Garthia Benedetto Marcellon psalmien englanninkielisen laitoksen laatimisessa.
Tammikuussa 1737 Avison meni naimisiin Catherine Reynoldsin kanssa. Pariskunnalle syntyi yhdeksän lasta, joista kolme (Jane, Edward ja Charles) selviytyivät aikuisikään. Molemmista pojista tuli myöhemmin St Nicholas -kirkon urkureita isänsä tavoin.
Musiikki

Avison edusti myöhäisimmän barokkimusiikin tyyliä. Hän jatkoi concerto grosso -perinnettä, mutta sävelsi myös säestyksellisiä kosketinsoitinsonaatteja Jean-Philippe Rameaun tyylin mukaisesti. Avisonin tuotantoon kuuluu yli 40 konserttoa, joista osa on transkriptioita Domenico Scarlattin kosketinsoitinsonaateista.
Aiheesta muualla

IMSLP: nuotteja
Châteauneuf-les-Martigues

| Châteauneuf-les-Martigues |
| --- | --- |
 Châteauneuf-les-Martigues vuonna 2006
 vaakuna
 Koordinaatit: 43°23′02″N, 5°09′54″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Provence-Alpit-Riviera
Departementti:  Bouches-du-Rhône
Arrondissementti:  Istres
Hallinto:  
 – Pormestari:  Vincent Burroni
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  31,65 km²
Korkeus:  40 m
Väkiluku (2009):  11 450
 – Väestötiheys:  362 as./km²
Postinumero:  13220
 
 Kotisivut 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Châteauneuf-les-Martigues on kunta Bouches-du-Rhônen departementissa Ranskan Provencessa. Siellä asui 11 450 ihmistä vuonna 2009, ja sen pinta-ala on 31,65 neliökilometriä. Kunnan länsipuolella sijaitsee Martiguesin kaupunki.
Châteauneuf-les-Martiguesissa vaikutti vesilentokoneen kehittäjä Henri Fabre, jolle on muistomerkki paikassa.
Etapit 12–21 Ranskan ympäriajossa 2011

Ranskan ympäriajon 2011 etappien 12–21 tulokset:
12. etappi > 14. heinäkuuta 2011, Cugnaux – Luz-Ardiden, 209 km

José Iván Gutiérrez (Movistar), Blel Kadri (Ag2r), Laurent Mangel (Saur-Sojasun), Rubén Pérez (Euskaltel), Jérémy Roy (FDJ) ja Geraint Thomas (Team Sky) lähtivät irtiottoon Pyreneillä ajetun kilpailun ensimmäisen vuorietapin alkuhetkillä. Mangel voitti välikirin, ja ero pääjoukkoon oli tällöin yhdeksän minuuttia. Hourquette d'Ancizanin vuorta noustessa lähtivät pääjoukosta takaa-ajoon Johnny Hoogerland (Vacansoleil) ja Sylvain Chavanel (Quick Step), jotka saivat pian seurakseen Roman Kreuzigerin (Astana). Alamäessä Thomas ajautui kaksi kertaa ulos tieltä, ja näistä ensimmäisessä kohdassa myös pääjoukko kolaroi. Kokonaiskilpailua johtanut Thomas Voeckler (Europcar) jarrutti päin pysäköityä autoa. Andreas Klöden (RadioShack) ja Peter Velits (HTC-Highroad) putosivat kolarin seurauksena pääjoukosta.
Col du Tourmalet'n nousussa pääjoukon vetotyöstä vastasi pitkään Jens Voigt (Leopard). Ryhmästä putosivat kokonaiskilpailun kärkisijoilla olleet Jakob Fuglsang (Leopard), Robert Gesink (Rabobank) ja Tony Martin (HTC-Highroad). Viisi kilometriä ennen Tourmalet'n huippua Geraint Thomas ajoi yksin etapin kärjessä, mutta Jérémy Roy tavoitti hänet uudelleen ja ehti ensimmäisenä vuoren huipulle. Päivän viimeisen nousun Luz-Ardidenin alkaessa Roy ja Thomas olivat kolme minuuttia pääjoukon edellä. Takaa-ajoon lähteneet Samuel Sánchez (Euskaltel) ja Jelle Vanendert (Omega Pharma) ohittivat heidät kahdeksan kilometriä ennen maalia. Pääjoukosta putosi useita ajajia Liquigasin Sylwester Szmydin ja Ivan Basson vetotyön tuloksena. Fränk Schleck onnistui irtautumaan ryhmästä 2,5 kilometriä ennen maalia. Hän ei aivan ehtinyt tavoittaa kärkikaksikkoa, joista Sánchez otti uransa ensimmäisen etappivoiton Ranskan ympäriajossa pudotettuaan Vanendertin kyydistään noin 250 metriä ennen maalia. Alberto Contador hävisi 13 sekuntia muille ennakkosuosikeille, Ivan Bassolle, Cadel Evansille ja Andy Schleckille. Thomas Voeckler onnistui säilyttämään kokonaiskilpailun johtonsa pysyttyään kärkimiesten ryhmässä lähes maaliin saakka. Hän sai hyvin tukea Europcar-tallinsa muilta ajajilta, etapin loppuvaiheessa etenkin Pierre Rollandilta.
Lähde: Cyclingnews
13. etappi > 15. heinäkuuta 2011, Pau – Lourdes, 152,5 km

Thor Hushovd saavutti uransa yhdeksännen etappivoiton Ranskan ympäriajossa. Hän kuului yhdeksän ajajan irtiottoryhmään, joka karkasi pääjoukolta etapin alkuvaiheessa. Hän irtosi kärkiryhmästä Col d'Aubisquen nousun alkaessa. Jérémy Roy tavoitti hänet Eaux-Bonnesin kylpyläkaupungin jälkeen ja karkasi Hushovdilta yhdeksän kilometriä ennen vuoren huippua. Hetkeä myöhemmin myös David Moncoutié ohitti norjalaisen. Vuoren huipulla Roy oli 53 sekuntia ennen Moncoutiéta ja 2.03 ennen Hushovdia.
Hushovd tavoitti Moncoutién alamäessä ja 20 kilometriä ennen maalia he olivat minuutin ja viisi sekuntia Royta jäljessä. Kymmenen kilometrin päässä maalista ero oli enää 18 sekuntia. Kolme kilometriä ennen maalia Hushovd karkasi Moncoutiélta, saavutti hetkessä Royn, ja pudotti tämän kyydistään. Moncoutié nousi lopulta toiseksi ohi Royn. Kirimiehenä tunnettu Hushovd kuvasi vuorietapin voittoa "uransa parhaaksi hetkeksi".
Lähde: Cyclingnews
14. etappi > 16. heinäkuuta 2011, Saint-Gaudens – Plateau de Beille, 168,5 km

Pyreneiden viimeisen vuorietapin alkuvaiheessa lähti suuri irtiottoryhmä, jonka ero pääjoukkoon kasvoi parhaimmillaan niin suureksi, että Sandy Casar oli jonkin aikaa virtuaalisesti kokonaiskilpailun johdossa. Hän ajoi etapin päättäneessä Plateau de Beillen nousussa yksin etapin kärjessä. Jelle Vanendert irtosi kokonaiskilpailun kärkiajajien ryhmästä, ohitti Casarin ja ajoi etappivoittoon, vaikka Samuel Sánchez lähtikin tavoittamaan häntä viimeisillä kilometreillä. Andy Schleck tuli maaliin kaksi sekuntia ennen muita ennakkosuosikkeja ja Maillot jaune -paidan hallussaan pitänyttä Thomas Voeckleria.
Lähde: Cyclingnews
15. etappi > 17. heinäkuuta 2011, Limoux – Montpellier, 192,5 km

Mickael Delage (FDJ) lähti irtiottoon heti etapin alettua, ja sai mukaansa Anthony Delaplacen (Saur-Sojasun), Samuel Dumoulinin (Cofidis), Mihail Ignatjevin (Katjuša) ja Niki Terpstran (Quick Step). He ajoivat yhdessä, kunnes Ignatjev hyökkäsi 22 kilometriä ennen maalia, ja vain Terpstra pystyi seuraamaan. Terpstra karkasi Ignatjevilta 6,5 kilometriä ennen maalia, mutta tuli pääjoukon tavoittamaksi Philippe Gilbertin iskun seurauksena. Loppukirissä Mark Cavendish otti uransa 19. Ranskan ympäriajon etappivoiton ennen Tyler Farraria.
Lähde: Cyclingnews
16. etappi > 19. heinäkuuta  2011, Saint-Paul-Trois-Châteaux – Gap, 162,5 km

Kymmenen pyöräilijää lähti irtiottoon 60 kilometriä ennen etapin maalia. 45 kilometrin päässä maalista he olivat kuusi minuuttia pääjoukon edellä. Mihail Ignatjev yritti ratkaisua 20 kilometriä ennen maalia, ja sai Dries Devenynsin mukaansa. Ryder Hesjedal ohitti kuitenkin heidät, ja ajoi yksin kärjessä, kunnes Edvald Boasson Hagen ja Thor Hushovd tavoittivat hänet yhdeksän kilometriä ennen maalia. Hesjedal auttoi loppukirissä tallitoverinsa Hushovdin voittoon ennen toista norjalaista Boasson Hagenia.
Alberto Contador hyökkäsi pääjoukosta etapin viimeisessä nousussa 15 kilometrin päässä maalista. Muutamaa kilometriä myöhemmin hän teki uuden yrityksen, johon vain Cadel Evans ja Samuel Sánchez pystyivät vastaamaan. Col de Mansen vuorelta laskettaessa kolmikko teki Evansin johdolla lisää eroa Schleckin veljeksiin ja Thomas Voeckleriin. Lopun tasaisella osuudella Evans karkasi Contadorilta ja Sánchezilta kolmen sekunnin päähän.
Lähde: Cyclingnews
17. etappi > 20. heinäkuuta 2011, Gap – Pinerolo , 179 km

60 kilometrin ajon jälkeen muodustui 14 pyöräilijän irtiottoryhmä, josta Rubén Pérez irtosi Sestrieren nousussa, mutta tuli myöhemmin tavoitetuksi. Edvald Boasson Hagen teki oman ratkaisunsa, kun päivän viimeistä nousua Coté de Pramartinoa oli jäljellä 3,5 kilometriä. Hän voitti etapin lopulta 40 sekunnin erolla Bauke Mollemaan, kolmas oli Sandy Casar.
Kokonaiskilpailun kärkiajajista Alberto Contador, Andy Schleck ja Fränk Schleck yrittivät ratkaisua viimeisessä nousussa, mutta tuloksetta. Alamäessä Contador ja Samuel Sánchez pääsivät muilta kärkiajajilta karkuun. Cadel Evans ja Schleckin veljekset onnistuivat kuitenkin tavoittamaan espanjalaiskaksikon. Thomas Voeckler ajautui puolestaan kahdesti ulos tieltä ja saapui maaliin 27 sekuntia Evansin jälkeen samassa ryhmässä Ivan Basson kanssa.
Lähde: Cyclingnews
18. etappi > 21. heinäkuuta 2011, Pinerolo  – Col du Galibier, 200,5 km

Suuri irtiottoryhmä muodostui juuri ennen välikiriä, noin 40 kilometrin ajon jälkeen. Päivän ensimmäisen suuren vuoren, Col Agnelin huipulle saapui kärjessä 11 ajajaa, ensimmäisenä Maksim Iglinski. Col d'Izoardin nousussa, noin 60 kilometrin päässä maalista, Andy Schleck karkasi muilta kokonaiskilpailun kärkipyöräilijöiltä. Iglinski oli ensimmäisenä vuoren huipulla, alle kaksi minuuttia ennen Schleckiä, ja neljä minuuttia ennen muita ennakkosuosikkeja. Huonona alamäkiajajana pidetty Schleck sai laskussa vetoapua irtiotossa olleelta tallitoveriltaan Maxime Monfortilta.
Andy Schleck nousi virtuaalisesti kokonaiskilpailun johtoon tasamaaosuudella, ajaessaan samassa ryhmässä Monfortin, Dries Devenynsin, Nicolas Rochen ja Jegor Silinin kanssa. He tavoittivat kärjessä ajaneen Iglinskin 30 kilometriä ennen maalia. 15 kilometrin päässä maalista Schleck, Iglinski ja Roche olivat lähes neljä minuuttia edellä pääjoukkoa, joka pieneni Galibierin nousussa Cadel Evansin vetotyön seurauksena. Schleck pudotti Iglinskin nousun aikana ja ajoi selvään voittoon, vaikka olikin vaikeuksissa viimeisellä kilometrillä. Fränk Schleck kiri lopulta toiseksi ennen Evansia, Ivan Bassoa ja Thomas Voeckleria, joka säilytti edelleen kokonaiskilpailun johtonsa 15 sekunnin erolla Andy Schleckiin. Alberto Contador putosi takaa-ajajien ryhmästä muutama kilometri ennen maalia. Etapilla kahdeksanneksi sijoittunut Rein Taaramäe nousi nuorten kilpailun johtoon.
89 ajajaa jäi etapilla enimmäisaikarajan ulkopuolelle, joukossa mm. pistekilpailun kärkikolmikosta Mark Cavendish ja Philippe Gilbert. Kilpailun tuomaristo salli heidän jatkaa, koska kyseessä oli vaativa vuorietappi. Rangaistukseksi aikarajan ylittäneiltä vähennettiin 20 pistettä pistekilpailun tuloksista.
Lähde: Cyclingnews