stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Idänkauppa

Idänkauppa on Suomessa käytetty termi kaupankäynnistä Venäjän ja Neuvostoliiton kanssa. Varsinkin sotienjälkeisen ajan bilateraalikauppaa Neuvostoliiton kanssa sanotaan idänkaupaksi, mutta termillä viitataan myös autonomian ajan kauppasuhteisiin ja jopa sitä edeltäneeseen Ruotsin vallan aikaiseen kauppaan. Autonomian ajan alussa Venäjä oli Suomen tärkein vientimarkkina, kunnes Iso-Britannia ohitti sen 1800-luvun jälkipuoliskolla.
Suomen itsenäistyttyä kaupankäynti Neuvostoliittoon oli aluksi pientä, koska Neuvostoliiton välit ulkomaailmaan olivat huonot ja maa pyrki omavaraisuuteen. Suomen maksettavaksi koituneet sotakorvaukset muuttivat tilanteen täysin, ja niistä alkoi varsinaiseksi idänkaupaksi kutsuttu laajamittainen Suomen ja Neuvostoliiton välinen talousyhteistyö. Idänkauppa perustui vuodesta 1950 alkaen viisivuotisiin runkosopimuksiin. Kyseessä oli tavaranvaihto, jonka laatu ja kiintiöt sovittiin pöytäkirjalla. Kaupalla oli huomattava vaikutus Suomen talouskasvuun ja kansalaisten vaurastumiseen. Vuonna 1964 Neuvostoliiton osuus Suomen kokonaistuonnista oli 14,3 % ja kokonaisviennistä 15,9 %. Vuonna 1966 Suomen ja Neuvostoliiton välisen tavaravaihdon arvo oli 1,5 miljardia markkaa. Vuonna 1977 Suomi ja Neuvostoliitto solmivat 15-vuotisen yhteistyösopimuksen. Keskinäisen kaupan laajentamista hankaloitti se, että Suomen oli vaikea löytää Neuvostoliitosta sopivia tuontituotteita.
Idänkaupalla oli laaja poliittinen ulottuvuus Suomessa. Neuvostoliiton ulkopoliittisiin intresseihin mukautumista saatettiin pitää talouden kannalta hyödyllisenä, ja asiantuntemus idänkaupan alalla toimi keinona edistää poliittista uraa. Suomen ja Neuvostoliiton hallitusten välinen talouskomissio perustettiin vuonna 1967. Se oli maailman ensimmäisiä sosialistisen ja kapitalistisen maan välisiä yhteistyöelimiä, ja sen johdossa oli puheenjohtajat kummastakin maasta. Neuvostoliiton aloitteesta puheenjohtajina oli aina poliittisesti merkittäviä henkilöitä, kuten Nikolai Patolitšev, Vladimir Kamentsev, Ahti Karjalainen ja Kalevi Sorsa.
Presidentti Urho Kekkosella ja hänen suhteillaan Neuvostoliiton korkeimpaan johtoon oli merkittävä rooli idänkaupassa. Joskus idänkaupan käsitteeseen on luettu myös muiden sosialististen maiden ja SEV-maiden kanssa käyty kauppa.
Vientituotteet > Laivat

Arktisten merialueiden jäänmurtaja Kiev, joka luovutettiin neuvostoliittolaiselle tilaajalleen 7. joulukuuta 1965, oli sarjansa kolmas ja viimeinen. Se oli pääpiirteissään sisaralustensa Moskovan ja Leningradin kaltainen.
Vientituotteet > Koneet

Moskovassa allekirjoitettiin 9. helmikuuta 1966 sopimus suuren selluloosatehtaan koneiden toimittamisesta Neuvostoliittoon Bratskin teollisuusalueelle. Toimituksen arvo oli yli 100 miljoonaa markkaa.
Vientituotteet > Vaatteet

Suomen vaatetusteollisuus oli yksi idänkaupasta hyötyneistä toimialoista, joskin sen osuus koko clearing-kaupasta oli vain viitisen prosenttia. Alan kasvava palkkataso alkoi 1970-luvulla olla länsiviennin este, mutta Neuvostoliittoon kyettiin tekemään pitkiä tuotesarjoja. Esimerkiksi kuopiolainen Turo teki suurimman yksittäisen kauppansa vuonna 1975, kun Neuvostoliittoon tilattiin 40 000 päällystakkia. Vastikkeeksi ei aina saatu rahaa, vaan neuvostoliittolaista tavaraa. Kun OTK myi Neuvostoliittoon 1960-luvulla pari tuhatta miesten pukua, maksuna saatiin arbuuseja, mandariineja, sinkkiämpäreitä, kitaroita, pianoja, huopatossuja ja lakanakankaita. Tiklas myi 1960-luvun alussa Neuvostoliittoon sata tuhatta miesten nailonpaitaa, joiden vastineeksi oli sovittu sementtiä, mutta saatiinkin valtava erä froteepyyhe- ja lakanakangasta. Fredrikson sai turkislakkiensa vastineeksi itämaisia mattoja. Vuonna 1984 olisi Suomessa pitänyt ommella miljoona miesten pukua paksusta neuvostoliittolaisesta kankaasta, mutta lopulta maan oma osto-organisaatio hylkäsi huonolaatuisen kankaan ja kauppa peruuntui. Parempia kangasmateriaaleja saatiin esimerkiksi Neuvostoliiton leiriin kuuluneesta Unkarista, ja niistä sitten ommeltiin vaatteita Suomessa. Idänkauppaan oli tosin kehitetty vaatimus kotimaisuusasteesta, jota valvoi lisenssivirasto: vaatetoimitusten arvosta vain viidennes sai olla peräisin Suomen ulkopuolelta.
Tuontituotteet > Autot

Suomen ja Neuvostoliiton kauppapoliittisten sopimusten perusteella tuontiautoista 60 prosenttia oli vuosina 1953–1957 lähtöisin itäryhmän maista. 1960-luvun alussa itäautoja Suomeen tuoduista henkilöautoista oli 40 prosenttia. Yksi suosituimmista merkeistä oli neuvostoliittolainen Moskvitš.
Tuontituotteet > Öljy

Öljykriisi nosti neuvostoliittolaisen raakaöljyn hintaa ja kohotti 1970-luvun jälkipuolella neuvostotuonnin osuuden joksikin aikaa 20 prosenttiin koko öljyntuonnista. 1970-luvun lopulla raakaöljyn osuus idäntuonnin arvosta nousi yli 70 prosenttiin, ja 1980-luvun alussa tuonti Neuvostoliitosta koostui lähes 80-prosenttisesti erilaisista öljytuotteista.
Kirjallisuutta

Hukkinen, Juhana: Suomen vientimenestys Neuvostoliiton markkinoilla 1970–1986.  Helsinki:  Suomen Pankin tutkimusosasto, 1990.  ISBN 951-686-254-3  Teoksen verkkoversio (PDF).
Keskinen, Tuomas: Idänkauppa 1944–1987.  Kauppalehti, 1987.  ISBN 951-9434-38-0
Koulumies, Jyrki: Kaikki ajoi Ladalla: idänkaupan lyhyt oppimäärä.  Helsinki:  Siltala, 2016.  ISBN 978-952-234-340-6
Aiheesta muualla

Toimittaja-kirjailija Anne Kuorsalo tietokirjailija Pekka Virkin vieraana Jälkisuomettumisen ruumiinavaus -ohjelmasarjassa, jossa he keskustelevat Suomen idänkaupan korruptiosta sarjan 15. jaksossa Näin suomalainen korruptio toimi itäkaupassa, 27.4.2024.
Moskvitš 412 oli pieni perheauto, jota valmistettiin vuosina 1967–1976.
Pavel Koltšin

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pavel Koltšin |  Pavel Koltšin |  Pavel Koltšin |  |
Maa:   Neuvostoliitto
Miesten maastohiihto
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Cortina 1956 |  4 × 10 km |  |
|  Pronssia | Cortina 1956 | 15 km |  |
|  Pronssia | Cortina 1956 | 30 km |  |
|  Pronssia | Innsbruck 1964 |  4 × 10 km |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Lahti 1958 | 15 km |  |
|  Hopeaa | Lahti 1958 | 30 km |  |
|  Hopeaa | Lahti 1958 | 4 × 10 km |  |
|  Pronssia | Zakopane 1962 | 4 × 10 km |  |
Pavel Konstantinovitš Koltšin (ven. Павел Константинович Колчин, 9. tammikuuta 1930 Jaroslavl, Neuvostoliitto – 29. joulukuuta 2010 Otepää, Viro) oli venäläinen hiihtäjä, joka edusti Neuvostoliittoa maastohiihdossa 1950- ja 1960-luvuilla. Hän urheili Moskovan Dynamo -urheiluseurassa.
Koltšin osallistui kaksiin talviolympialaisiin, joissa hän sai yhteensä neljä mitalia. Hänen pronssinsa 30 kilometrillä Cortina d'Ampezzon talviolympialaisissa 1956 oli ensimmäinen Pohjoismaiden ulkopuolelle palkittu olympiamitali maastohiihdossa. Hän voitti Cortinassa myös olympiakultaa 4 × 10 kilometrin viestihiihdossa sekä saavutti pronssia 15 kilometrillä ja sijoittui kuudenneksi 50 kilometrillä. Innsbruckin talviolympialaisissa 1964 hän saavutti vielä pronssia viestissä ja sijoittui kuudenneksi 15 kilometrillä.
Koltšin menestyi myös maailmanmestaruuskilpailuissa. Lahdessa 1958 hän saavutti kolme hopeamitalia (15 kilometriä, 30 kilometriä ja 4 × 10 kilometriä) ja Zakopanessa 1962 pronssimitalin viestissä.
Koltšin sijoittui 12. tammikuuta 1954 Sverdlovskin kisoissa 15 kilometrillä kolmanneksi. Hän voitti Holmenkollenin kisojen 15 kilometrin ja 50 kilometrin kilpailut vuonna 1958. Hänen vaimonsa, Alevtina Koltšina voitti olympiakultaa maastohiihdossa Innsbruckissa 1964.
Koltšin palkittiin eri kunniamerkein kotimaassaan. Hän vastaanotti Holmenkollen-mitalin vuonna 1963.
Hiihtouransa jälkeen Koltšin toimi vuosina 1968–1972 Neuvostoliiton hiihtojoukkueen päävalmentajana. Tämän jälkeen hän muutti vaimoineen Virossa asuvan poikansa luokse. Heille myönnettiin Viron kansalaisuus vuonna 1996.
Aiheesta muualla

Pavel Koltšinin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Moksibustio

Kuppauksen jälkeen suoritettu moksibustio. Kuvassa pujoa poltetaan akupunktioneulojen päässä.
Moksibustiossa käytettäviä välineitä. Oikeassa alakulmassa kuivattua pujoa.
Moksibustio eli moksaus (kiin.: 灸; pinyin: jiǔ) on perinteinen kiinalainen hoitomuoto, jossa veren ja qi-energian virtausta ihmiskehossa pyritään edistämään akupisteitä lämmittämällä. Tarkoituksena on lievittää potilaan kipuja ja särkyjä. Menetelmän nimi on peräisin siihen käytetyn kuivatun pujon nimestä (engl. moxa ja jap. もぐさ, mogusa). Joskus moksausta käytetään hoito- tai anestesiakeinona yhdessä akupunktion kanssa. Kiinasta menetelmä on levinnyt muihinkin Aasian maihin.
Useat varhaiset tekstit pitävät akupunktiota ja moksibustiota hyvin suuressa arvossa.lähde? Länsimaalainen lääketiede ei ole löytänyt menetelmää tukevia fysiologisia perusteita, joskin sen uskotaan vaikuttavan autonomiseen hermostoon.
Menetelmä

Suorassa moksauksessa kuivattua pujoa poltetaan suoraan iholla, ihon päälle asetetun inkivääri- tai valkosipuliviipaleen tai suolapedin päällä. Suoraan ihon päällä poltettuna pujo otetaan pois ennen ihon palamista. Pujo voidaan myös polttaa akupunktioneulan päässä, jolloin lämpö siirtyy iholle neulan kautta. Epäsuora moksaus on yleisemmin käytetty menetelmä. Siinä moksibustion tekijä pitelee lähellä potilaan ihoa palavaa moksasikaria. Moksasikari palaa 4–5 minuutin ajan. Akupisteen lämmityksen lisäksi moksibustion vaikutus perustuu jangin vahvistamiseen ja kylmästä johtuvien salpautumien avaamiseenlähde?. Moksibustiota käytetään tavallisesti suurten verisuonien, silmien ja korvien alueella, koska niihin ei suositella akupunktiota. Ennen vanhaan potilaan iho paloi hoidon aikana jopa rakkuloille asti, mutta nykyään akupisteitä on tapana vain lämmittää. Perinteinen kiinalainen lääketiede korostaa potilaan asennon merkitystä moksibustion onnistumisen kannalta.
Mahdolliset haitat

On joitain haittavaikutuksia, joita potilas saattaa saada moksibustiosta. Huolimaton moksaus voi aiheuttaa ihon palamista. Toisaalta savu ja käytetty pujo voi joissain potilaissa aiheuttaa myrkytysreaktioita, pahoinvointia tai yskimistä. Iholle voi muodostua tummia jälkiä tai pahimmillaan tyvisolusyöpä.
Forge

| Forge |
| --- | --- |
Luoja(t):  Chris Claremont John Romita Jr.
Kustantamo:  Marvel
Ensiesiintyminen:  The Uncanny X-Men #184 (elokuu 1984)
Henkilötiedot
Oikea nimi:  Ei tiedossa
Status:  Aktiivinen
Ryhmäsidokset:  Ryhmä-X   Tekijä-X
Henkilöllisyydet:  Genesis
Voimat:  Yli-inhimillisen taitava kehittelemään mekaanisia laitteita ja keksintöjä
Forge on kuvitteellinen supersankari Marvel Comicsin sarjakuvamaailmassa. Hahmo toimii joskus yhteistyössä Ryhmä-X:n kanssa. Forge esiintyi ensimmäisen kerran Uncanny X-Men -lehden numerossa #184 vuonna 1984 ja hänet loivat Chris Claremont ja John Romita Jr.. Forge on mutaationsa ansiosta erityisen taitava kehittelemään uusia mekaanisia laitteita ja keksintöjä. Hän on muun muassa rakentanut mekaanisen käsivarren demoneita vastaan käydyssä taistelussa menettämänsä käden tilalle.
Forgen oikeaa nimeä ei tiedetä ja hänen menneisyytensäkin on suurelti osin hämärän peitossa. Aiemmin Forge kuului Cheyenne-heimoon ja oppi heimon shamaanilta taikuutta, jonka käytöstä hän kuitenkin luopui aiheutettuaan sillä useaan otteeseen suurta vahinkoa. Taikuudesta luovuttuaan Forge keskittyi mutanttikykynsä kehittämiseen ja käyttämiseen. Hän toimi jonkin aikaa puolustusministeriön asekehittelijänä ja myöhemmin myös Ryhmä-X:n teknologiavastaavana.
Forge seurusteli jonkin aikaa Stormin kanssa, muttei lopulta uskaltanut kosia tätä, koska pelkäsi saavansa kieltävän vastauksen, ja lopulta pari erosikin kokonaan. Forge on myöhemmin seurustellut myös Mystikon kanssa, vaikka suhde ei ole ollutkaan mutkaton.
Forge muissa medioissa > Animaatiossa

Forge esiintyy X-Men-animaatiosarjassa, jota esitettiin vuosina 1992–1997. Hahmolla on sarjassa kaksi eri roolia; nykyisyydessä hän on Tekijä-X:n johtaja ja tulevaisuudessa taas hengissä olevien mutanttien johtaja. Hahmo esiintyi sarjassa muutamia kertoja ja hänen ääninäyttelijänään toimi Mark Strange.
Forge nähtiin vierailijana X-Men: Evolution -animaatiosarjassa, äänenään Samuel Vincent.
Vuoden 2008 Wolverine and the X-Men -animaatiossa Forge vastaa Ryhmä-X:n teknologiasta ja sen huoltamisesta.
Arvo-osuustili

Arvo-osuustili on arvo-osuusjärjestelmässä käytettävä säilytystili, jossa säilytetään arvopapereita kuten osakkeita, indeksiosuuksia, optioita, warrantteja tai merkintäoikeuksia. Arvo-osuustilillä olevia arvopapereita sanotaan arvo-osuuksiksi.
Arvo-osuustiliä käytetään erityisesti pörssiosakkeisiin sijoitettaessa. Arvo-osuustilin rinnalle nimetään rahatili, jonka kautta sijoituksiin liittyvä rahaliikenne hoidetaan.
Arvo-osuuksien omistuksen tosite on yleensä ainoastaan merkintä arvo-osuustilillä.
Arvo-osuustili Suomessa

Suomessa arvo-osuustilille kirjataan seuraavat tiedot:
Tilinhaltija ja muut oikeuksien haltijat
Arvo-osuuksien laji ja määrä
Arvo-osuuksiin kohdistuvat oikeudet ja rajoitteet
Samalla tilinhaltijalla voi olla useita arvo-osuustilejä. Useiden tilien käytöstä voi olla hyötyä mm. verosuunnittelussa.
Suomen arvo-osuusjärjestelmässä oli vuonna 2022 noin 2,1 miljoonaa arvo-osuustiliä. Osakkeenomistajien määrä ylitti miljoonan.
Arvo-osuustili Suomessa > Arvo-osuustilinumero

Suomessa arvo-osuustilinumero koostuu 35 merkistä ja sen alussa on alkuliite "APKE" (Arvopaperikeskus).
Esimerkiksi "APKE0000000000000000000001234567890".
Arvo-osuustili Suomessa > Osakesäästötili

Suomessa sijoittaja voi halutessaan käyttää osakesijoittamiseen myös osakesäästötiliä. Osakesäästötili liittyy arvo-osuustiliin siten, että kuhunkin osakesäästötiliin kuuluu arvo-osuustili, jossa osakkeet säilytetään.
Nokia N77

| Nokia N77 |
| --- | --- |
Julkaistu:  Q2/2007
Käyttöverkot:  EGSM 900, GSM 1800/1900 ja W-CDMA 2100
Mitat:  111 × 50 × 18,8 mm
Paino:  114 g
Näytön kuvatarkkuus:  320 × 240 pikseliä
Värien lukumäärä:  16,7 milj.
Muisti:  20 Mt
Kamera:  2 megapikseliä (1 600 × 1 200 pikseliä) ja 0,1 Mpiks. (352 × 288 pikseliä)
Radio:  kyllä
Musiikkisoitin:  kyllä
Valmiusaika:  7,5 päivää (=180 tuntia)
Puheaika:  4,5 tuntia (GSM), 3,5 tuntia (3G)
Käyttöjärjestelmä:  Symbian OS 9.1 + S60 3rd Edition
Tiedonsiirto:  CSD, GPRS, EGPRS, W-CDMA
Liitännät:  Bluetooth, USB
Muuta:  DVB-H-virittin
Infobox OKNimi-testi OK: 
Nokia N77 on Nokian DVB-H-virittimellä varustettu matkapuhelin, joka julkaistiin 12. helmikuuta 2007 Barcelonassa pidettävillä 3GSM-messuilla. Puhelimessa on 2 megapikselin kamera, radio, MP3 soitin, ohjelmaopas sekä 320 × 240 pikselin näyttö. Puhelin on kooltaan 111 × 50 × 18,8 millimetriä ja se painaa 114 grammaa.
Aiheesta muualla

Käyttöohjeet[vanhentunut linkki]
Nokia N77 - Tuki
Puhelinvertailun sivulla vertailussa
www.puhelinvertailu.com/wordpress/2007/02/12/nokia-n77/
N77:n tekniset tiedot, hinnat ja keskustelua AfterDawnissa
Kuume

Perinteinen kuumemittari
Digitaalinen kuumemittari ja kotelo
Kuume eli pyreksia on tila, jossa ihmisen ruumiinlämpö kohoaa aineenvaihdunnan kiihtymisen johdosta yli normaalilämpötilan eli niin sanotun peruslämmön.
Suomalaisen väestön keskimääräinen peruslämpö on nykyisin noin 36,6 astetta. Normaalilämpötilan lääketeellisenä määritelmänä pidetään 35,8–37,8 Celsius-astetta. Normaalilämpötilassa esiintyy käytännössä vieläkin suurempaa yksilöllistä vaihtelua. Yhdysvalloissa tehdyissä kokeissa on havaittu, että yhdysvaltalaisten normaalilämpötilan vaihteluväli on 2,4 °C. Pieni osa vaihtelusta johtuu naisten ovulaation ajankohdasta ja siitä että keskimääräinen normaalilämpö alenee ihmisen ikääntyessä. Naisten peruslämpö nousee ovulaation aikaan.  Lapsilla taas on aikuisia korkeampi normaalilämpö. Lihavuuden on havaittu alentavan kehon normaalia ydinlämpöä.
Kehonlämmön selittämättömän vaihtelun on havaittu lisäävän yksilön seuraavan 12 kuukauden kuolinriskiä 8,4 prosenttia jokaista 0,15 celsiusastetta kohti.
Yksilön lämpötila vaihtelee myös huomattavasti eri tilanteissa. Esimerkiksi iltalämpö voi olla puoli astetta aamulämpöä korkeampi. Lisäksi melko vähäinenkin lihasrasitus nostaa ruumiinlämpöä.
Kehonlämmön merkitystä arvioitaessa on edellä mainittujen syiden vuoksi otettava huomioon myös se, onko ihmisen yleisvointi heikentynyt ja se, esiintyykö hänellä muita oireita.
Ihmisen keskiarvoisena normaalilämpötilana pidettiin aiemmin 37 Celsius-astetta. 2000-luvulla tehdyissä tutkimuksissa on kuitenkin havaittu keskimääräisen normaalilämpötilan laskeneen. 0,5-0,9 Celsius-astetta. Syyksi on tähän on esitetty ihmisten lihomista ja siihen liittyviä metabolisia muutoksia.
Tyypittely

Kuume voidaan jakaa kulkunsa puolesta kolmeen ryhmään. Yhtäjaksoinen kuume (lat. febris continua) on kyseessä, kun aamu- ja iltapäiväkuumeen erotus on vähäinen. Vaihteleva kuume (febris remittens) on kyseessä, kun aamu- ja iltapäiväkuumeen erotus on suurehko eli 2 °C tai enemmän. Vuorotteleva kuume (febris intermittens) on kyseessä, kun kuumeiset ja kuumeettomat päivät vuorottelevat.
Pitkittynyt kuumeilu tarkoittaa sitä, että potilaan lämpö kohoaa ajoittain vähintään 38,3 asteeseen ja tila kestää yli kolme viikkoa. Pitkittyneestä kuumeilusta kärsivistä 15 prosentilla on reuma tai jokin muu sidekudossairaus ja 15 prosentilla jokin muu sairaus ja kuume menee ohi syyn selviämättä 15–20 prosentilla potilaista.
Syyt

Kuumeen aiheuttaa ruumiin lämmöntuotannon ja lämmönkulutuksen välisestä tasapainotilasta huolehtivan selkäytimessä sijaitsevan lämpökeskuksen kiihottuminen. Tämä voi johtua esimerkiksi vereen joutuneiden bakteerien synnyttämien myrkkyjen vaikutuksesta. Kuume ei siis ole itsenäinen tauti vaan jonkin taudin olemassaolon oire: kuumeen nousu usein ilmaisee sen, että ihmisen ruumiin immuunijärjestelmä on aktivoitunut.
Kuume on yleensä merkki virus- tai bakteeritartunnoista, kuten esimerkiksi flunssasta, influenssasta, poskiontelotulehduksesta ja useista muista tulehdustiloista, angiinasta tai keuhkokuumeesta. Harvinaisempia aiheuttajia ovat tietyt syöpätaudit, kuten Hodgkinin tauti. Aina kuumeen aiheuttajaa ei saada selville, ja joillain tällaista oireilua saattaa aiheuttaa HIV tai malaria. Kuume voi myös nousta joidenkin rokotteiden antamisen jälkeen.
Flunssaksi kutsutun nuhakuumeen kuumevaihe kestää tavallisimmin 2-5 päivää.
Seuraukset

Yli 41 °C:n kuume saattaa olla vaaraksi terveydelle ja on toisinaan merkki sairaalahoidon tarpeesta. Yli 42 °C:n kuume voi olla hengenvaarallinen. Tällöin henkilön ruumiinlämpöä on laskettava esimerkiksi viileällä suihkulla tai kosteilla pyyhkeillä, joista haihtuva vesi vie lämpöä pois iholta.
Yli 40 °C:n kuume ei yleensä ole tappava mutta saattaa aiheuttaa jo huomattavaa väsymystä ja kuumekouristuksia. Sen sijaan yli 42 °C:n kuume alkaa haitata elintoimintoja jo merkittävissä määrin. Poikkeuksellisen korkeaa, yleensä noin yli 42 °C:n kuumetta, kutsutaan myös hyperpyreksiaksi, mutta tällaiselle tilalle altistutaan hyvin harvoin. Sen voi aiheuttaa mm. lämpöhalvaus tai verenmyrkytys, ja tuloksena saattaa pahimmillaan olla pysyvä elinvaurio tai kuolema. Tavallisten infektioiden aiheuttamat kuumeet eivät yleensä ylitä 41 °C, eikä niistä siten jää potilaalle pysyviä haittavaikutuksia. Yli 42 °C:n kuume katsotaan olevan vaarallinen, koska se on lähellä aivojen proteiinien hajoamislämpötilaa. Ihmisen elimistö ei pysty itse toipumaan yli 43 °C:n kuumeesta, vaan tällainen kuume vaatii kylmennystä.lähde?
Kuumeisella henkilöllä saattaa esiintyä kouristelua ja unettomuutta. Se kuitenkin johtuu ruumiinlämpötilan nopeasta noususta eikä niinkään korkeasta lämpötilasta. Kuumekouristuksia ei kuitenkaan pidetä vaarallisina, eikä niitä tulisi estää. Lapsista muutama prosentti kokee niitä kuumetilan aikana.
Korkein mitattu kuume on 46,5 °C. Tämän koki georgialainen Willie Jones vuonna 1980.
Mittaaminen

Ruumiinlämpö mitataan levossa. Kainalosta, korvasta tai suusta mitattu lämpötila saattaa olla puoli astetta matalampi kuin peräsuolesta mitattu.
Historiaa

Ihmisten keskimääräinen normaalilämpötila näyttää laskeneen. Saksassa vuonna 1850-luvulla tehdyssä tutkimuksessa havaittiin terveiden osanottajien keskimääräiseksi ruumiinlämmöksi 37 celsiusastetta. Vuonna 2020 julkaistussa yhdysvaltalaistutkimuksessa havaittiin kuitenkin, että keski-ikäisen, keskimittaisen ja keskipainoisen yhdysvaltalaisen ruumiinlämpö oli ollut vuosina 2007–2017 enää 36,5 celsiusastetta.
Vuonna 2020 julkaistussa bolivian metsästäjä-keräilijä-pienviljelijöiden keskuudessa tehdyn tutkimuksen mukaan tutkittavien keskimääräinen ruumiinlämpö oli 37 astetta vielä vuonna 2002. Se laski kuitenkin 36,5 asteeseen vuoteen 2018 mennessä. Tutkimuksessa oli lähes 5500 osanottajaa.
Sveitsissä vuonna 2018 julkaistussa tutkimuksessa havaittiin, että miesten keskilämpö oli enää 36,1 astetta. Hedelmällisyysikäisten naisten keskilämpö oli 36,4 ja menopaussin ylittäneiden naisten keskilämpö oli 36,3  °C. Keskilämmön havaittiin olevan voimakkaassa yhteydessä lihavuuteen liittyvien biomarkkereiden esiintymisen kanssa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kuume, Terveyskirjasto.fi
Venäjänkielinen Wikipedia

Venäjänkielisen Wikipedian logo
Venäjänkielinen Wikipedia (ven. Википедия, Vikipedija) on Wikipedian venäjänkielinen versio. Venäjänkielisessä Wikipediassa on noin 2 023 000 artikkelia. Artikkelimäärältään se oli maailman 7. suurin Wikipedia vuonna 2021. Se perustettiin marraskuussa 2002.
Wikipedia, vapaa tietosanakirja
Vaiheita

Venäjänkieliseen Wikipediaan luotiin 100 000. artikkeli 16. elokuuta 2006. 500 000. artikkeli luotiin 25. helmikuuta 2010. Vuosina 2006, 2007 ja 2009 venäjänkielinen Wikipedia sai venäläisen Runet-valtionpalkinnon tieteen ja koulutuksen sarjassa.
Marraskuussa 2019 Vladimir Putin vaati Venäjän hallituksen ylläpitämää vaihtoehtoa Wikipedialle. The Guardianin mukaan valtion varoja oli myönnetty jo edellisenä syyskuussa julkaistujen virallisten asiakirjojen mukaan. Uuden sähköisen vaihtoehdon oli tarkoitus perustua Suureen venäläiseen tietosanakirjaan. London Timesin mukaan ehdotus hylättiin toukokuun 2020 puoliväliin mennessä, mutta Suuren venäläisen tietosanakirjan työntekijän mukaan vain työryhmä hajotettiin ja työ projektin parissa jatkuu.
Kesäkuussa 2022 lanseerattiin Venäjän valtion hyväksymä venäläinen Wikipedian forkkaus Runiversalis. Sivusto käynnistyi 9 000 artikkelilla, joka on vain pieni osa venäjän Wikipedian 1,85 miljoonasta artikkelista. Monet artikkelit on otettu muokkaamattomina venäläisestä Wikipediasta.
Venäjän hyökättyä Ukrainaan vuonna 2022 Venäjän valtionjohto on uhannut sensuroida venäjänkielisen Wikipedian, koska sotaa käsittelevässä artikkelissa käytetään sanaa ”sota”. 1. marraskuuta 2022 venäläinen oikeusistuin langetti kahden miljoonan ruplan sakon Wikimedia Foundationille, koska se ei suostunut poistamaan kahta artikkelia venäjänkielisestä Wikipediasta.
Maaliskuussa 2022 Valko-Venäjän viranomaiset pidättivät Minskissä toimivan Mark Bernšteinin, joka on bloggari ja venäjänkielisen Wikipedian aktiivinen muokkaaja. Bernšteiniä syytettiin Venäjällä maaliskuun 2022 alussa hyväksytyn ”valeuutisia” koskevan lain rikkomisesta muokkaamalla Wikipedian artikkelia Ukrainan hyökkäyksestä. Bernštein pidätettiin ensin 15 päiväksi, minkä jälkeen häntä pidettiin vangittuna. 24. kesäkuuta 2022 hänet tuomittiin kolmeksi vuodeksi rajoitettuun vapauteen ”yhteiskunnallista järjestystä häiritsevien toimintojen järjestämisestä ja valmistelusta”. Bernštein ilmoitti olevansa syytön syytteeseen. Radio Free Europe/Radio Liberty kuvaili syytteen perusteluja epäselviksi.