stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Heikki Jussila (jääkäri)
Sisällissodan jälkeinen aika

Jussila palveli sisällissodan jälkeen joukkueenjohtajana Kaartin jääkäripataljoonan 4. komppaniassa. Armeijasta hän erosi 2. syyskuuta 1918 ja liittyi Suojeluskuntajärjestöön ja hänet sijoitettiin 15. marraskuuta 1918 alkaen paikallispäälliköksi Haukiputaan suojeluskuntaan, mistä hänet määrättiin 1. huhtikuuta 1920 alkaen sotilasohjaajaksi Oulun suojeluskuntapiiriin. Hän hoiti useasti Oulussa piiripäällikön tehtäviä kunnes 1. joulukuuta 1925 hänet nimitettiin edellä mainittuun tehtävään. Armeijassa hän oli komennettuna 5. maaliskuuta 1937 – 4. maaliskuuta 1938 Keski-Suomen rykmentissä, missä hän toimi aluksi aliupseerikoulun johtajana ja hoiti 1. tammikuuta 1934 alkaen 2. pataljoonan komentajan tehtäviä.
Talvi- ja jatkosota

Jussila osallistui talvisotaan Oulun suojeluskuntapiirin päällikkönä ollen samalla myös Oulun lohkon komentajana. Myöhemmin hän toimi Kymijokilaakson linnoitustöiden suunnittelijana ja Osasto Jussilan komentajana Utin lohkolla ja myöhemmin Uuraan alalohkolla. Vielä talvisodan lopulla hänet siirrettiin kenttälinnoitustöiiden johtajaksi Säkkijärvelle.
Välirauhan aikana hän toimi Hangon lohkolla Prästkullan alalohkon komentajana, mistä hänet siirrettiin Oulun suojeluskuntapiirin komentajaksi ja toimi komentajana aina jatkosodan puhkeamiseen saakka. Jatkosodan puhjettua hänet komennettiin ensin 3. divisioonan ja divisioona J:n erikoiskäyttöön, josta hänet siirrettiin komentajan viransijaiseksi Jalkaväkirykmentti 53:n 2. pataljoonaan. Lopulta hänet siirrettiin komentajaksi Sissipataljoona 3:een ja osallistui taisteluihin Kiestingissä ja Sohjanassa, missä hänen kohtalokseen tuli kaatua taistelussa 7. marraskuuta 1941. Hänet haudattiin Oulun sankarihautaan.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Hilfsgruppenführer 31. toukokuuta 1917  Gruppenführer 25. joulukuuta 1917  Vänrikki 11. helmikuuta 1918  Luutnantti 16. toukokuuta 1924  Kapteeni 16. toukokuuta 1928  Majuri 16. toukokuuta 1936 |     |  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera  Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan ritarimerkki  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Talvisodan muistomitali  Suojeluskuntajärjestön rautainen ansioristi  Jääkärimerkki  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi  Italian Kruunuritarikunnan upseerimerkki |
Georg Henrik Jägerhorn
Kirjallisuus

Jägerhorn G.H. I fält för Gustaf III. Beskrivning över kampanjen i Savolax 1788–1790, Svenska litteratursällskapet i Finland (2004), ISBN 951-583-097-4
Lappalainen, Wolke, Pylkkänen: Suomen sodan historia 1808–1809.  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura / Karttakeskus, 2008.  ISBN 978-951-593-197-9
Georg Adlersparre (utg.), Krigssamlingar, del II.
Omaelämäkerta, Historiallinen Arkisto nro 8.
Kansallisbiografia 4.
Biografiskt lexikon, Grilllähde tarkemmin?
Carpelan, Ättartavlor för de vid Finlands Riddarhus introducerade ätterna
Mörner, Griftetal efter generallöjtnant G.H. Jägerhorn.
Suomen Ritarihuone, Jägerhornianalähde tarkemmin?
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Tšekki 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo
Max Jurvelius

Max Wilhelm Jurvelius (7. kesäkuuta 1896 Vaasa – 2. helmikuuta 1969) oli suomalainen jääkärikapteeni.
Tausta

Jurveliuksen vanhemmat olivat merikapteeni Viktor Jurvelius ja Wilhelmina Bagge. Hän kävi kolme luokkaa Vaasan ruotsalaista lyseota vuosina 1909–1912, Vaasan kauppakoulun vuosina 1913–1914 ja suoritti yksityisesti seitsemännen luokan Vaasan ruotsalaisessa yhteiskoulussa vuonna 1929. Hän suoritti Haminan taistelukoulun vuonna 1918 ja voimistelukurssin Helsingissä vuonna 1924 sekä sotilaspedagogisen kurssin vuonna 1925. Taktiikan soveltamiskurssin Jurvelius suoritti Suojeluskuntain päällystökoulussa vuonna 1927 ja Taistelukoulun komppanianpäällikkökurssin vuonna 1930. Hänet vihittiin vuonna 1924 avioliittoon Signe Julia Henriette Lindin kanssa.
Jääkärikausi

Jurvelius liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 21. lokakuuta 1915. Hän otti osaa ensimmäisen maailmansodan taisteluihin Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella, josta hänet siirrettiin pataljoonan täydennysjoukkoon 8. joulukuuta 1916. Täydennysjoukosta Jurvelius komennettiin Saksan meriesikunnan järjestämille räjäytyskursseille Berliiniin ja Kieliin. Kurssit käytyään hänet lähetettiin muutaman muun keralla keväällä 1917 erikoistehtäviin Ruotsiin ja Suomeen. Heidän epäonnekseen Ruotsin viranomaiset pidättivät heidät Ruotsin ja Suomen rajalla, minkä jälkeen he olivat Ruotsin viranomaisten silmälläpidon alaisena Luulajassa. Ruotsista vapauduttuaan he jatkoivat saamaansa tehtävää, kunnes joulukuussa 1917 Jurvelius sai määräyksen lähteä Suomeen kouluttamaan suojeluskuntajoukkoja.
Suomen sisällissota

Jurvelius saapui Suomeen 10. joulukuuta 1917 Uumajasta Merenkurkun yli hiihtäen Vaasaan ja alkoi välittömästi saamansa tehtävän mukaisesti kouluttaa suojeluskuntajoukkoja Vaasan ympäristössä. Myöhemmin hän siirtyi kouluttajaksi Vimpelin sotakouluun ja sisällissodan puhjettua hän otti komentoonsa 28. tammikuuta 1918 alkaen Vaasan suojeluskunnan 2. komppanian ja johdatti komppaniansa Vaasan ja Oulun kaupunkien valtauksiin. Vaasan ja Oulun tapahtumien jälkeen hän toimi Vaasan suojeluskuntajoukoista kootun Vaasan pataljoonan sotilasohjaajana ja komentajan apulaisena kun pataljoonan siirrettiin sotatoimialueelle Satakunnan rintamalle. Hän otti osaa taisteluihin pataljoonan joukoissa Susikoskella, Laviassa ja Suodenniemellä.
Sisällissodan jälkeinen aika

Jurvelius määrättiin sisällissodan jälkeen Vaasan rykmentin aliupseerikoulun johtajaksi, josta hänet siirrettiin 1. heinäkuuta 1918 rykmentin hajottamisen yhteydessä Suomen valkoiseen kaartiin, missä hän toimi joukkueenjohtajana eri komppanioissa. Meripataljoonaan hänet siirrettiin joukkueenjohtajaksi 31. tammikuuta 1919, mistä hänet siirrettiin 29. syyskuuta 1920 komppanianpäälliköksi Käkisalmen läänin rykmentin 12. komppaniaan. Polkupyöräpataljoona 3:een hänet siirrettiin 20. huhtikuuta 1921 ja hänet sijoitettiin komppanianpäälliköksi 3. komppaniaan. Viimein hänet siirrettiin 2. helmikuuta 1926 komppanianpäälliköksi Uudenmaan rykmentin 6. komppaniaan. Armeijasta hän erosi 18. helmikuuta 1935 ja siirtyi vuonna 1937 ylimääräiseksi virkailijaksi puolustusministeriön sotahistoriallisen toimiston palvelukseen.
Talvi- ja jatkosota

Jurvelius osallistui talvisotaan komentajana Jalkaväkirykmentti. 63:n 1. pataljoonassa, josta hänet siirrettiin Toimistoupseeriksi Helsingin suojeluskuntapiirin esikuntaan. Välirauhan aikana hän toimi aluksi samassa tehtävässä, mutta siirrettiin myöhemmin komppanianpäälliköksi Jalkaväenkoulutuskeskus 7:ään. Koulutuskeskuksesta hänet siirrettiin Pataljoonankomentajaksi ja komppanianpäälliköksi Jalkaväkirykmentti 9:ään. Jatkosodan puhjettua hänet komennettiin Helsingin suojeluskuntapiirin esikuntaan toimistoupseeriksi ja toimi tehtävässä vuoteen 1942 saakka, jolloin hänet kotiutettiin. Hänet haudattiin Vaasaan.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Hilfsgruppenführer 4. huhtikuuta 1916  Vänrikki 11. helmikuuta 1918  Luutnantti 18. helmikuuta 1918  Kapteeni 6. joulukuuta 1920 |    |  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Talvisodan muistomitali  Jääkärimerkki  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi |
Vaasan pataljoonan esikunta: Keskellä pataljoonan päällikkö A. Helenius ja äärimmäisenä vasemmalla varapäällikkö Max Jurvelius.
Jäppinen (Kivennapa)

Jäppinen oli viimeinen kylä Suomen puolella mentäessä vanhaa tietä Viipurista Pietariin. Kylä sijaitsi Kivennavan pitäjässä Karjalankannaksella.
Suomen itsenäistyttyä Jäppilän kylälle antoi leimansa Rajavartiosto. Aluksi se oli tulliaseman nimellä, mutta kun 1920-luvulla ei ollut virallista rajanylistystä, ei ollut tullattavaakaan. Nimi muutettiin Rajavartiostoksi. Liikettä rajalla kuitenkin oli. Nämä seudut Jäppisen tienoilla olivat salakuljettajien suosiossa.
Aiheesta muualla

VirtuaaliKivennapa
Kivennavan kylät
Ahjärvi • Hartonen • Hiirelä • Holttila • Ikola • Jalkala • Joutselkä • Jäppinen • Kanala • Karvala • Kaukolempiälä • Kauksamo • Kekrola • Kivennavan kirkonkylä • Kontu • Korpikylä • Kotselkä • Lavola • Liikola • Lintula • Lipola • Miettilä • Multala • Mustapohja • Pamppala • Patrikki • Pihlainen • Polviselkä • Raivola • Rantakylä • Rasala • Riihisyrjä • Riihiö • Rontu • Räikylä • Saarenmaa • Seppälä • Siiranmäki • Soppikylä • Suurselkälä (Suurselkä) • Tammiselkä • Tirttula • Tonteri • Uupune • Vaittila • Vanhakylä • Vehmainen • Voipiala • Vuottaa • Ylentelä
Juovadelfiini

| Juovadelfiini |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Alaluokka::  Theria
Osaluokka::  Istukkanisäkkäät Eutheria
Lahko::  Valaat Cetacea
Alalahko::  Hammasvalaat Odontoceti
Heimo::  Delfiinit Delphinidae
Suku::  Valkokuvedelfiinit Lagenorhynchus
Laji::  obliquidens
Kaksiosainen nimi
 Lagenorhynchus obliquidens  (Gill, 1865) 
 Juovadelfiinin levinneisyys
Katso myös
   Juovadelfiini Wikispeciesissä   Juovadelfiini Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Juovadelfiini (Lagenorhynchus obliquidens) on pohjoisella Tyynellämerellä tavattava delfiinilaji. Sitä on aiemmin pidetty geneettisesti samana lajina kuin mustadelfiiniä, mutta nykyinen tieteellinen konsensus on, että ne ovat eri lajeja.
Rakenne

Juovadelfiineissä on kolmea väriä. Leuka, kurkku ja vatsa ovat kermanvalkoisia. Kuono, evät, selkä ja selkäevän etuosa ovat tummanharmaita ja sivuilla on vaaleanharmaita laikkuja. Vaaleanharmaa raita kulkee silmien yläpuolelta selkäevän alle ja taakse, missä se paksunee pyrstöä kohden. Silmiä ympäröi tummanharmaa rengas.
Harmaakuvedelfiinistä juovadelfiinin erottaa helposti siitä, että niiden selkäevän takaosa on täysin selvästi erivärinen kuin etuosa.
Juovadelfiini on keskikokoinen laji. Naarailla on painoa 150 kg ja uroksilla 200 kg. Pituutta on noin kaksi ja puoli metriä, naaraat ovat parikymmentä senttiä uroksia lyhyempiä.
Niillä on keskimäärin kuusikymmentä hammasta.
Levinneisyys

Juovadelfiinit elävät Tyynenmeren pohjoisosissa, parhaiten ne viihtyvät viileillä ja lauhkeilla vesillä.
Käyttäytyminen

Juovadelfiini on erittäin aktiivinen laji, ja ne uskaltautuvat helposti veneidenkin läheisyyteen. Ne elävät laumassa, joka käsittää yleensä 90 yksilöä mutta on myös 300-päisiä ryhmiä.
Naaraat saavuttavat sukukypsyyden 7 vuoden ikäisenä. Tiineysaika on yksi vuosi. Niiden elinikä on reilut 40 vuotta.
Juovadelfiinit sopeutuvat hyvin vankeuteen. Lähes 50 delfiiniä on delfinaarioissa Pohjois-Amerikassa ja Japanissa.
Ravinto

Juovadelfiineille maistuu pääasiassa kummeliturska, anjovis, kalmari, silli, lohi ja turska.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Juovadelfiini (Lagenorhynchus obliquidens)
ITIS: Lagenorhynchus obliquidens (englanniksi)
University of Michigan, Animal Diversity Web (ADW): Lagenorhynchus obliquidens, Pacific white-sided dolphin (englanniksi)
Food and Agriculture Organization of the United Nations (FAO): Lagenorhynchus obliquidens (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q300946  Wikispecies: Lagenorhynchus obliquidens  ADW: Lagenorhynchus_obliquidens  ARKive: lagenorhynchus-obliquidens  BOLD: 88946  CoL: 3RWSH  GBIF: 5220069  iNaturalist: 41510  IRMNG: 11215356  ITIS: 180444  IUCN: 11145  MSW: 14300064  NatureServe: 2.101274  NCBI: 90247  NOAA: pacific-white-sided-dolphin  Open Tree of Life: 701489  Paleobiology Database: 63815  SeaLifeBase: 69385  Species+: 8540  WoRMS: 254981 
Spinnaker-niminen juovadelfiini Vancouver Aquariumissa.
Tauno Juvonen

Tauno Aleksander Juvonen (4. lokakuuta 1892 Värtsilä - 6. helmikuuta 1918) oli suomalainen jääkärikapteeni. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Antti Juvonen ja Eva Sofia Määttänen.
Opinnot

Juvonen kävi viisi luokkaa Värtsilän yhteiskoulua ja Suomen liikemiesten kauppaopiston.
Jääkärikausi

Hän työskenteli konttoristina Keskusosuusliike Hankkijalla Helsingissä ennen liittymistään yhtenä ensimmäisten vapaaehtoisten joukkoon, joiden päämääränä oli Saksassa sotilaskoulutusta antava Pfadfinder-kurssi, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille hän ilmoittautui 6. maaliskuuta 1915. Hänet sijoitettiin joukon 1. komppaniaan. Myöhemmin hänet sijoitettiin Kuninkaallisen, Preussin Jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 21. joulukuuta 1915 alkaen pataljoonan 4. komppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Rintamakomennuksensa jälkeen hän kävi Polangenissa vuonna 1917 järjestetyn erikoiskurssin (pommarikurssi).
Suomen sisällissota

Juvonen saapui takaisin Suomeen 31. tammikuuta 1918 oberzugführer Friedel Jacobssonin komennuskunnan mukana ja liittyi Peräpohjolan yhtyneisiin suojeluskuntiin Tervolassa 2. helmikuuta 1918. Hän otti osaa Tervolan taisteluun ja myöhemmin Jacobsonin osaston 4. joukkueenjohtajana Tornion taisteluun, missä hän kaatui 6. helmikuuta 1918. Juvonen haudattiin Tornioon mutta siirrettiin myöhemmin Värtsilän sankarihautaan.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Hilfsgruppenführer 8. tammikuuta 1915  Gruppenführer 10. tammikuuta 1916  Zugführer 9. elokuuta 1917  Kapteeni 11. helmikuuta 1918 |    |  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Jääkärimerkki  Preussin 2. lk. Rautaristi  |
Kurssilaisia räjäytysharjotuksessa. Etuoikealla kouluttaja luutnantti Mellis
Jämsänkoski (yritys)

Jämsänkoski Osakeyhtiö oli vuosina 1887–1920 Jämsänkoskella toiminut metsäteollisuusyhtiö. Se omisti sulfiittiselluloosa- ja paperitehtaat sekä sahalaitoksen. Yhtiö tuli osaksi Yhtyneitä Paperitehtaita vuonna 1920 ja edelleen osa UPM-Kymmene-konsernia vuonna 1996. Yhtiöllä oli kaksi paperitehdasta: Patalankosken (1899–1920) ja Hovilanhaaran (1902–1920) paperitehtaat. Tehdasrakennuksen osia oli suunnitellut arkkitehti W. G. Palmqvist.
Historia

1887: Yhtiö perustettiin.
1888: sulfiittiselluloosatehdas käynnistyi.
1899: ensimmäinen paperikone käynnistyi.
1920: osaksi Yhtyneitä Paperitehtaita.
1981 Sulfiittisellutehdas suljettiin
Kirjallisuutta

Merja Viljakainen-Tiittanen: 100 vuotta paperiteollisuutta Jämsänkoskella. Yhtyneet Paperitehtaat 1988. ISBN 9789519994116.
Jutilanjärvi

| Jutilanjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Luhanka
Koordinaatit:  61°42′34″N, 25°36′02″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Päijänteen alue (14.22)
Laskuoja:  oja Herjaanlampeen 
Järvinumero:  14.221.1.253
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  82,9 m  
Pituus:  1,6 km  
Leveys:  750 m  
Rantaviiva:  5,759 km  
Pinta-ala:  56,001 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiJutilanjärvi 
Jutilanjärvi , tai joskus vielä Kotijärvi , on Keski-Suomessa Luhangalla Judinsalon saaressa ja sen kylässä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 56 hehtaaria, se on 1,6 kilometriä pitkä ja 750 metriä leveä. Järven erottaa Päijänteen Kotkatselän Ahonaluksenlahdesta yli 200 metriä leveä kannas. Järven rantaviiva mutkittelee levottomasti muodostaen pieniä lahtia ja niemiä. Pohjoisrannassa sijaitsee Ruisniemi, itärannalla Kannistonniemi, maatilan länsirannassa Pajaniemi ja siitä etelään Karhuniemi. Ainoa karttaan nimetty lahti on kaakkoisrannassa Naurislahti. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 5,8 kilometriä ja sen rannat ovat pääasiassa metsämaata. Sen lähiympäristössä sijaitsee kolme maatilaa ja järven lounaisrannassa peltomaat ulottuvat rantaan asti. Samoin tekevät vastarannassa olevat kaksi peltopalstaa. Seudun maisematie 612 ohittaa järven eterannan lähes näköetäisyydeltä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Päijänteen lähialueeseen (14.221) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 82,9 metriä mpy. Siihen laskee idästä Särki-Heinänen ja yksi metsäoja. Järven laskuoja lähtee sen etelärannasta ja se yhtyy jo 100 metrin jälkeen Turasesta Herjaalammesta kaivettuun valtaojaan. Herjaanlampi laskee Päijänteen Herjaanselän Herjaanlahteen.
Historiaa

Maakirjojen mukaan Judinsalon ensimmäiset pysyvästi maataviljelleet asukkaat saapuivat Jutilanjärven rannalle 1550-luvun aikana. Siitä alkaen on sama suku asuntut tällä tilalla, jota kutsuttiin Judinsalon taloksi. Tämän talon nykyinen nimi on Vanha-Jutila. Samalla peltoalueella olevat maatilat muodostavat valtakunnallisesti merkittävän rakennetun kulttuuriympäristön kohteen, jota kutsutaan Mönkösmäen talonpoikaistaloiksi. Niiden rakennuskanta on vanhaa ja ne edustavat vanhaa talonpoikaisperinnettä.
Järven nimi vuoden 1935 talouskartassa on ollut Kotijärvi. Tämä on järven vanhentunut nimitys.
Järilänvuori

Järilänvuoren valaistua kuntorataa.
Järilänvuori (myös Järilänharju) on pääosin Kokemäellä sijaitseva noin neljän kilometrin pituinen kapea harjujakso, joka on osa Pusulasta Oripään, Säkylän ja Köyliön kautta Poriin kulkevaa Lounais-Suomen pisintä harjumuodostumaa. Luoteessa Järilänharjuun liittyy Harjavallan Hiittenharju ja kaakossa se puolestaan jatkuu Koomankankaana kohti Köyliötä. Järilänvuori ei kuitenkaan varsinaisesti muistuta harjua, vaan on lähinnä suhteellisen tasaista hiekkakangasta, joka kohoaa korkeimmillaan noin 30 metriä ympäröivää maastoa korkeammalle. Alueen korkein osa on säästynyt soranotolta ja se on vuodesta 1984 lähtien kuulunut valtakunnalliseen harjujensuojeluohjelmaan.
Järilänvuoren halki kulkevat Kokemäenjoen suun ja Turun seudun yhdistänyt historiallinen Huovintie sekä  Järilän ja Kiukaisten välinen yhdystie 2194. Alueella sijaitsevat muun muassa kartingrata sekä Kokemäen kaupungin ylläpitämä valaistu kuntopolku/hiihtolatu. Järilänvuori on myös merkittävä pohjavesialue, jolla toimivat Harjavallan kaupungin ja Nakkilan kunnan omistamat vedenottamot.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Järilänvuori Wikimedia Commonsissa
Järilänvuoren muinaisrannat
Jyrsintä

Jyrsintää
Jyrsintä on lastuava työstömenetelmä. Konepajojen yleisimmät jyrsinkonetyypit ovat polvityyppiset, runkotyyppiset, kopiojyrsinkoneet ja koneistuskeskukset.
Käsikäyttöiset jyrsimet

Käsiyläjyrsintä nimensä mukaisesti liikutellaan käsin. Sitä kutsutaan myös yläjyrsimeksi.
Polvityyppiset jyrsinkoneet

Taso- ja yleisjyrsintäkoneiden kara on vaakasuora. Perinteisen yleisjyrsinkoneen pöytä on käännettävissä pystyakselin ympäri. Perinteisessa polvityyppisessä jyrsinkoneessa työkappale suorittaa kaikki syöttöliikkeet. Sen rinnalle on kehitetty konetyyppi, jossa poikittaisliikkeen suorittaa rungon päällä olevilla johteilla oleva karalaatikko. Jos karapää on kiertyy niin, että se saadaan sekä pysty- että vaakasuoraksi, kutsutaan tätäkin konetyyppiä yleisjyrsinkoneeksi. Siinä pöytä ei ole kääntyvä. Kun karan tai pöydän käännettävyyttä on lisätty edellä mainitusta, kyseessä on työkalujyrsinkone. Polvityyppisen jyrsinkoneen paras ominaisuus on sen käytettävyys käsikäyttöisenä. Automatisoitavaksi se soveltuu huonommin kuin muut konetyypit.
Kaiverruskoneet ovat kevytrakenteisia polvityyppisiä jyrsinkoneita. Kara on kiinnitetty pantografivivustoon. Mallikappaleen muoto kopioidaan käsisyötön avulla työstettävään kappaleeseen ilman servomekanismeja.
Runkotyyppiset jyrsinkoneet

Runkotyyppisen jyrsinkoneen pöydän korkeutta ei voi säätää. Tästä syystä niitä on pidetty aiemmin vähemmän käteväkäyttöisinä kuin polvityyppisiä jyrsinkoneita. Runkotyyppisen jyrsinkoneen pöytä on tukeva ja säilyttää hyvin tarkkuutensa. Tämän vuoksi numeeriset jyrsinkoneet sekä työkalu- ja työkappalevaihtajalla varustetut kehitelmät, koneistuskeskukset ja valmistusjärjestelmien koneet ovat usein runkotyyppisiä.
Jos runkotyyppisen jyrsinkoneen pöytä on kohtalaisen pitkä, sitä kutsutaan yleisesti pitkäjyrsinkoneeksi. Rajana sille onko kyseessä runkotyyppinen- vai pitkäjyrsinkone pidetään sitä, onko kyseessä monipuolinen työstö (runkotyyppinen) vai pelkän pitkittäisliikkeen käyttö jyrsintäsyöttöliikkeenä (pitkäjyrsinkone). Tämän tyypin avomallisia koneita, joissa puomi kulkee pöydän päällä kutsutaan usein CNC-routereiksi.
Suuri runkotyyppinen jyrsinkone voi olla rakenteeltaan myös sellainen, että kappale ei liiku lainkaan työstön aikana, vaan pitkittäisliikkeen suorittaa  portaali. Edut ovat tukeva pöytä (lattia), helppo kappaleen vaihto toista lastuttaessa ja pieni tilan tarve.
Koneen NC-ohjaus suoritetaan tyypillisesti joko PC-pohjaisella ohjelmistolla (esim. ncstudio) tai erillisellä ohjausjärjestelmällä.
Juho Järvi

Ylikonstaapeli Juho Järvi
Ylikonstaapeli Juho Järvi (26. syyskuuta 1869 – 16. helmikuuta 1921) oli toinen ensimmäisistä Suomen itsenäisyyden aikana virantoimituksessa rauhan aikana surmansa saaneista poliiseista. Yhdessä vanhemman konstaapeli Oskari Lindgrenin kanssa he pidättivät Vaasassa 16. helmikuuta 1921 humalassa riehuneen jääkäriluutnantti Otto Joen. Heidän vietyä tämän Vaasan poliisilaitokselle odottamaan kuljetusta varuskuntaan, Joki oli tarttunut aseeseensa ja ampunut sekä ylikonstaapeli Järven että konstaapeli Lindgrenin ja paennut paikalta.
Ylikonstaapeli Järvi oli tunnettu poliisi Vaasan kaupungissa. Häntä pidettiin Vaasan pisimpänä miehenä, josta pakinoitsija Jaakko Ikola kirjoitti aikanaan Vaasa-lehteen tarinan. Järvi oli palvellut Vaasan 3. Tarkk’ampuja-pataljoonassa aliupseerina, mistä siirtyi Suomen armeijan lakkauttamisen jälkeen poliisilaitoksen palvelukseen. Järvi oli kuollessaan 51-vuotias, ja häntä jäi suremaan leski ja viisi tytärtä.
Jägerhorn af Spurila

Suvun aatelisvaakuna.
Jägerhorn af Spurila on vanha suomenruotsalainen aatelissuku numerolla 5 Suomen ritarihuoneella ja numerolla 114 Ruotsin ritarihuoneella. Sukua elää Suomessa, jossa se on esiintynyt yhtäjaksoisesti, ja myös Ruotsissa, Saksassa ja Yhdysvalloissa.