stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kennel Union of Southern Africa
Suosituimmat rodut

Etelä-Afrikan 20 suosituinta rotua olivat vuonna 2019 KUSA:n rekisterin mukaan:
englanninbulldoggi
rottweiler
staffordshirenbullterrieri
labradorinnoutaja
kultainennoutaja
ranskanbulldoggi
bullterrieri
kääpiösnautseri
pomeranian
beagle
belgianpaimenkoira malinois
kääpiömäyräkoira, pitkäkarvainen
rhodesiankoira
bokseri
bullmastiffi
lyhytkarvainen saksanseisoja
kääpiömäyräkoira, lyhytkarvainen
yorkshirenterrieri
englanninspringerspanieli
saksanpaimenkoira, normaalikarvainen
KUSA:n roturyhmittely

KUSA:n roturyhmät poikkeavat hieman FCI:n vastaavista.
KUSA:n roturyhmittely > Lintukoirat (Gundog Group)

Amerikancockerspanieli
Auvergnenseisoja
Bretoni
Chesapeakelahdennoutaja
Clumberinspanieli
Cockerspanieli
Englanninsetteri
Englanninspringerspanieli
Fieldspanieli
Gordoninsetteri
Irlanninvesispanieli
Isomünsterinseisoja
Italianseisoja
Karkeakarvainen saksanseisoja
Karkeakarvainen slovakianseisoja
Karkeakarvainen unkarinvizsla
Kiharakarvainennoutaja
Kooikerhondje
Kultainennoutaja
Labradorinnoutaja
Lagotto romagnolo
Lyhytkarvainen saksanseisoja
Lyhytkarvainen unkarinvizsla
Pienimünsterinseisoja
Pointteri
Punainen irlanninsetteri
Punavalkoinen irlanninsetteri
Sileäkarvainennoutaja
Spinone
Stabijhoun
Sussexinspanieli
Tšekinseisoja
Walesinspringerspanieli
Weimarinseisoja (lyhytkarvainen ja pitkäkarvainen)
KUSA:n roturyhmittely > Paimenkoirat (Herding Group)

Australiankarjakoira
Australiankelpie
Australianpaimenkoira
Beaucenpaimenkoira
Belgianpaimenkoira (kaikki muunnokset)
Bergamonpaimenkoira
Bordercollie
Bouvier
Brienpaimenkoira
Buhund
Hollanninpaimenkoira (kaikki muunnokset)
Komondor
Kuvasz
Lancashirenkarjakoira
Länsigöötanmaanpystykorva
Maremmano-abruzzese
Mudi
Partacollie
Picardienpaimenkoira
Pieniamerikanpaimenkoira
Pitkäkarvainen pyreneittenpaimenkoira
Pitkäkarvainen skotlanninpaimenkoira
Polski owczarek nizinny
Puli
Pumi
Samojedinkoira
Shetlanninlammaskoira
Sileäkarvainen skotlanninpaimenkoira
Suomenlapinkoira
Valkoinenpaimenkoira
Vanhaenglanninlammaskoira
Welsh corgi cardigan
Welsh corgi pembroke
KUSA:n roturyhmittely > Ajo- ja vinttikoirat (Hound Group)

Afgaaninvinttikoira
Azawakh
Baijerinvuoristovihikoira
Basenji
Basset artésien normand
Basset hound
Beagle
Bretagnenbassetti
Englanninkettukoira
Englanninpesukarhukoira
Englanninvinttikoira
Espanjanvinttikoira
Faaraokoira
Grand basset griffon vendéen
Hamiltoninajokoira
Hannoverinvihikoira
Harmaa norjanhirvikoira
Ibizanpodenco
Irlanninsusikoira
Karkeakarvainen steierinajokoira
Kääpiömäyräkoira, karkeakarvainen
Kääpiömäyräkoira, lyhytkarvainen
Kääpiömäyräkoira, pitkäkarvainen
Musta norjanhirvikoira
Mäyräkoira, karkeakarvainen
Mäyräkoira, lyhytkarvainen
Mäyräkoira, pitkäkarvainen
Petit basset griffon vendéen
Rhodesiankoira
Saluki
Saukkokoira
Sininenpesukarhukoira
Skotlanninhirvikoira
Sloughi
Suomenpystykorva
Thai ridgeback
Venäjänvinttikoira
Vihikoira
Whippet
KUSA:n roturyhmittely > Terrierit (Terrier Group)

Airedalenterrieri
Amerikanstaffordshirenterrieri
Australianterrieri
Bedlingtoninterrieri
Borderterrieri
Brasilianterrieri
Bullterrieri
Cairnterrieri
Ceskyterrieri
Dandiedinmontinterrieri
Glen of imaalinterrieri
Irlanninterrieri
Jackrussellinterrieri
Karkeakarvainen kettuterrieri
Kerrynterrieri
Kääpiöbullterrieri
Lakelandinterrieri
Manchesterinterrieri
Norfolkinterrieri
Norwichinterrieri
Parsonrussellinterrieri
Sealyhaminterrieri
Sileäkarvainen kettuterrieri
Skotlanninterrieri
Skyenterrieri
Staffordshirenbullterrieri
Valkoinen länsiylämaanterrieri
Vehnäterrieri
Walesinterrieri
KUSA:n roturyhmittely > Kääpiökoirat (Toy Group)

Amerikankääpiökettuterrieri
Apinapinseri
Bichon frisé
Biewerterrieri
Bolognese
Cavalierkingcharlesinspanieli
Chihuahua, lyhytkarvainen
Chihuahua, pitkäkarvainen
Coton de tuléar
Englanninkääpiöterrieri
Griffon bruxellois
Havannankoira
Italianvinttikoira
Japanese chin
Kiinanharjakoira
Kiinanpalatsikoira
Kingcharlesinspanieli
Kääpiöpinseri
Löwchen
Maltankoira
Mopsi
Papillon
Pomeranian
Silkkiterrieri
Yorkshirenterrieri
KUSA:n roturyhmittely > Käyttökoirat (Utility Group)

Akita
Bostoninterrieri
Chow chow
Dalmatiankoira
Englanninbulldoggi
Isovillakoira
Japaninpystykorva
Kaanaankoira
Keeshond
Kääpiösnautseri
Kääpiövillakoira
Lhasa apso
Meksikonkarvatonkoira
Mittelspitz
Perunkarvatonkoira
Ranskanbulldoggi
Schipperke
Shar pei
Shiba
Shih tzu
Tiibetinspanieli
Tiibetinterrieri
Toyvillakoira
KUSA:n roturyhmittely > Työkoirat (Working Group)

Alaskanmalamuutti
Amerikanakita
Appenzellinpaimenkoira
Bernhardinkoira
Berninpaimenkoira
Boerboel
Bokseri
Bordeauxindoggi
Bullmastiffi
Cane corso
Dobermanni
Dogo argentino
Estrelanvuoristokoira
Fila brasileiro
Grönlanninkoira
Hovawart
Isosveitsinpaimenkoira
Kanadaneskimokoira
Kanariandoggi
Kangalinkoira
Kaukasiankoira
Keskiaasiankoira
Landseer
Leonberginkoira
Mastiffi
Napolinmastiffi
Newfoundlandinkoira
Pinseri
Portugalinvesikoira
Pyreneittenkoira
Rottweiler
Saksanpaimenkoira
Siperianhusky
Snautseri
Suursnautseri
Tanskandoggi
Tiibetinmastiffi
Tosa
Venäjänmustaterrieri
Aiheesta muualla

KUSA:n viralliset sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Kennel Union of Southern Africa
Käännös suomeksi
Kaakkois-Suomen taidepalkinto

Kaakkois-Suomen taidepalkinto on Kaakkois-Suomen taidetoimikunnan vuosittain myöntämä palkinto.
Palkinnon saajat

2008: teatteri- ja elokuvaohjaaja Kamran Shamardan, nuoren taiteilijan palkinto: nukketeatteriohjaaja Emma Jussila
2009: kansanmusiikkiyhtye Rymäkkä, nuoren taiteilijan palkinto: kirjailija Jukka Behm
2010: Iitin musiikkijuhlat, nuoren taiteilijan palkinto: dokumenttielokuvaohjaajat Mikko Peltonen ja Pasi Riiali
2011: kirjailija Irja Sinivaara, nuoren taiteilijan palkinto: kuvataiteilija Teemu Korpela, taiteen puolesta -tunnustuspalkinto: Päivi ja Reino Uusitalo
2012: kuvataiteilija Irma Laukkanen, nuoren taiteilijan palkinto: Stam1na-yhtye, taiteen puolesta -tunnustuspalkinto: Juhani Järvinen ja Eero Niinikoski
2013: Matti Jylhä-Vuorio ja Kymijoen Lohisoitto, nuoren taiteilijan palkinto: Taideyhdistys 80N, taiteen puolesta -tunnustuspalkinto: Seija ja Pentti Hasu
2014: Taidekeskus Antares ja kuvataiteilija Olavi Heino
2015: arkkitehti Rurik Wasastjerna
2016: muusikko Jouko Teikari ja Korutaideyhdistys ry
2017: muusikko Esa Kotilainen
2018: kulttuuritila Nuijamies
2019: näyttelijä Anne Niilola
2020: Kymijoen Taidepato ry
Keyshia Cole

| Keyshia Cole |
| --- | --- |
 Keyshia Cole vuonna 2007.
Henkilötiedot
Syntynyt: 15. lokakuuta 1981 (ikä 42)
Muusikko
Laulukielet:  englanti
Aktiivisena:  1998–
Tyylilajit:  R&B, hip hop
Levy-yhtiöt:  A&M, Geffen
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Keyshia Miesha Cole (s. 15. lokakuuta 1981) on yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä. Räppäri Kanye West on kutsunut Colea ”hip hop soulin kuningattareksi”.
Colen debyyttialbumi The Way It Is julkaistiin vuonna 2005. Se myi platinaa. Syyskuussa 2007 julkaistiin Colen toinen studioalbumi Just Like You, joka myös myi platinaa. 16. joulukuuta 2008 julkaistiin Colen kolmas studioalbumi A Different Me.
Keysha on äänityypiltään sopraano.
Diskografia > Albumit

The Way It Is (2005)
Just Like You (2007)
A Different Me (2008)
Diskografia > Kiertueet

2007: Dreamin' Tour (Young Jeezyn kanssa)
2007: Double Up Tour (R. Kellyn lämmittelijä)
2008: I Am Music Tour (Lil Waynen lämmittelijä)
2009: A Different Me Tour (Pääesiintyjä)
Filmografia > Tv

2005: All of Us
2006-2009: Keyshia Cole: The Way It Is
2008: Snoop Dogg's Father Hood
2008: Paris Hilton's My New BFF
2008: BET's 106 and Park
Filmografia > Elokuvat

2008: How She Move (Rooli: omana itsenään)
2010: Why Did I Get Married Too? (Rooli: Jada)
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
Kallonsisäinen paine

Ihmisen kallo ja alaleuka
Kallonsisäinen paine eli intrakraniaalinen paine (ICP, engl. intracranial pressure) on aivo- ja selkäydinnesteiden sekä aivoverenkierron paine. Paine on aikuisilla 10–20 mmHg ja lapsilla 5–20 mmHg. Koska kallo ei laajene, kallon sisällön suurentuminen nostaa kallonsisäistä painetta. Aiheuttajana voi olla: aivojen turpoaminen, ödeema, verenvuoto, kasvain jne.
Oireita ovat päänsärky, hidas suonensyke, väsymys, pahoinvointi, oksentelu, tajuttomuus ja näköhäiriöt.
Kraniotomia voidaan tehdä paineen laskemiseksi.
Jukka Hakala (jalkapalloilija)

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 7. marraskuuta 1977 (ikä 46)
Syntymäpaikka: Kokkola, Suomi
Pelipaikka: puolustaja
Pituus: 187 cm
Seura
Seura: KPV
Tehtävä: apuvalmentaja
Junioriseurat
1988–1995: KPV
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1996–1998 | KPV | 52 | (15) |
| 1998–2002 | Silkeborg IF | 8 | (0) |
| 2002–2003 | Start | 18 | (0) |
| 2004 | Sogndal | 4 | (0) |
| 2005 | TP-47 | 25 | (2) |
| 2006–2009 | Notodden FK | 76 | (6) |
| 2010–2011 | KPV | 18 | (2) |
| Yhteensä | Yhteensä | 201 | (25) |
Maajoukkue
| 1993 | Suomi U15 | 2 | (0) |
| 1998–1999 | Suomi U21 | 5 | (0) |
Valmennusura
2012–: KPV (apuv.)
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Jukka Sakari Hakala (s. 7. marraskuuta 1977 Kokkola) on entinen suomalainen jalkapalloilija ja nykyinen jalkapallovalmentaja. Hän oli pelipaikaltaan keskuspuolustaja tai puolustava keskikenttäpelaaja.
Hakala aloitti uransa kasvattajaseurassaan Kokkolan Pallo-Veikoissa, joita edusti kausina 1996–1998. Syksyllä 1998 hän siirtyi ammattilaiseksi Tanskan Superliigan Silkeborg IF:ään, jossa hän pelasi kaudet 1998–2002 vakiinnuttamatta kuitenkaan pelipaikkaansa. Syksyllä 2002 Hakala siirtyi Norjaan Elitesarjan IK Startiin, jossa hän kuului pelaanneeseen kokoonpanoon. IK Start putosi kaudeksi 2003 Norjan toiseksi korkeimmalle sarjatasolle 1. divisioonaan, jossa tuli muutamia pelejä. Kaudella 2004 hän siirtyi Norjan pääsarjassa pelanneeseen Sogndal Fotballiin.
Kaudella 2005 Jukka Hakala palasi Suomeen ja edusti Veikkausliigan torniolaista TP-47:ää kauden ajan ja Veikkausliigapelejä kertyi kaikkiaan 25 ja niissä kaksi maalia.  Torniolaiset putosivat kaudella Ykköseen, ja Hakala siirtyi takaisin Norjaan 1. divisioonassa pelannesseen Notodden FK:hon, jossa hän pelasi kolme kautta.
Kaudeksi 2010 Hakala palasi kotiseudulleen kasvattajaseuraansa KPV:hen, joka pelasi silloin Ykkösessä, mutta putosi kaudeksi 2012 Kakkoseen. Kauden 2011 aikana hän siirtyi Henri Myntin kanssa valmennustehtäviin, vaikka kuului myös pelaavaan kokoonpanoon.
Kaarnikkarousku

| Kaarnikkarousku |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Lahko::  Russulales
Heimo::  Russulaceae
Suku::  Rouskut Lactarius
Laji::  brunneoviolaceus
Kaksiosainen nimi
 Lactarius brunneoviolaceus  M.P. Christ. 
Katso myös
   Kaarnikkarousku Wikispeciesissä   Kaarnikkarousku Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kaarnikkarousku (Lactarius brunneoviolaceus) on rouskujen sukuun kuuluva sienilaji. Sillä on hedelmäinen, lähinnä setrin tuosua muistuttava tuoksu.
Ulkonäkö

Lakki on nuorena kupera, vanhemmiten se laakenee ja muuttuu koveraksi. Sen reuna kääntyy sisäänpäin. Se on väriltään ruskeanvioletti tai viininpunaharmaa. Sen pinta on joskus kiiltävä, joskus
nukkamainen ja tahmea. Heltat ovat yleensä valkoisia tai kermanvärisiä, mutta niitä kosketettaessa niihin tulee punaviolettia sävyä. Malto on valkoista.
Elinympäristö

Kaarnikkarouskua esiintyy puronvarsilla. Se on sopeutunut kylmiin ja vuoristoisiin oloihin.
KANTO

KANTO Kansalliset toimijatiedot on Kansalliskirjaston ylläpitämä palvelu, joka sisältää kansallisbibliografian aineistoon liittyvien tekijöiden kuvailut. Toimijatietoja on sekä henkilöistä että yhteisöistä. Suurin osa tiedoista koskee kotimaisia toimijoita, mutta joukosta löytyy myös ulkomaisten tekijöiden kuvailuja.
Kanto on osa Finto-palvelua.
Aiheesta muualla

Kanto-palvelu
Kainuun elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskus

| Kainuun elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskus |
| --- | --- |

 sijainti 
Toimialueen maakunnat:  Kainuu
Päätoimipaikka:  Kajaani
Ylijohtaja:  Jaana Korhonen
Vuosibudjetti:  3,6 milj. € (2020)
Kainuun elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskus (ruots. Närings-, trafik- och miljöcentralen i Kajanaland) on yksi Suomen 15:stä ja samalla 4:stä kahden vastuualueen elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskuksesta. Sen toimialueeseen kuuluu Kainuu, jonka liikenne- ja infrastruktuuriasiat hoitaa Pohjois-Pohjanmaan elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskus. Päätoimipaikkana on Kajaani (ollen myös ainoa toimipaikka).
Kainuun elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskus aloitti toimintansa vuonna 2010. ELY-keskuksen tehtävät muodostuvat entisten Kainuun TE-keskuksen ja Kainuun ympäristökeskuksen tehtävistä.
Ylijohtajat

2010–2018: Kari Pääkkönen
2019- Jaana Korhonen
Aiheesta muualla

Kainuun elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskuksen kotisivut
Kallonen

Kallonen on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Asko Kallonen (s. 1960), musiikkialan vaikuttaja
Kari Kallonen (s. 1960), tietokirjailija, päätoimittaja ja musiikkituottaja
Kari Kallonen (s. 1961), yrittäjä ja yritysjohtaja, teollisuusneuvos
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Kaltimo

Kaltimo voi tarkoittaa seuraavia:
Kaltimo, Enon kuntakeskus; nimi ei ole enää juuri käytössä tässä merkityksessä
Kaltimon rautatieasema, vuodesta 1973 nimellä Enon rautatieasema
Kaltimon kanava, käytössä oleva kanava Pielisjoessa
Kaltimon vanha kanava, historiallinen kanava Enossa Pielisjoen varrella
Kaltimon silta, Pielisjoen ylittävä silta
Kaltimon pahvitehdas, Louhiojalla Pielisjoen rannalla toiminut tehdas
Kaltimonkoski, Pielisjoen koski ja voimala.
Sukunimenä:
Eino Kaltimo, suomalainen kääntäjä
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Kaltimo”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Kallonsisäinen tilavuus

Valikoima kädellisten kalloja
Kallonsisäinen tilavuus on mitta, joka kertoo karkeasti kallon sisälle mahtuvan aivojen koon. Aivojen koon on kiistelty osoittavan eliölajin älykkyyden.
Esimerkkejä eri lajien kallonsisäisistä tilavuuksista:
oranki: 275–500 cm³
simpanssi: 275–500 cm³
gorilla: 340–752 cm³
ihminen: 1100–1700 cm³
neandertalinihminen: 1200–1700 cm³
Esimerkkejä hominiineista:
| Luokitus | Koko (cm³) | Näytteiden määrä | Ikä (miljoona vuotta) |
| --- | --- | --- | --- |
| Australopithecus afarensis | 438 | 4 | 3,6–2,9 |
| Australopithecus africanus | 452 | 7 | 3,0–2,4 |
| Paranthropus boisei | 521 | 1 | 2,3–1,4 |
| Paranthropus robustus | 530 | 1 | 1,9–1,4 |
| Homo habilis | 612 | 6 | 1,9–1,6 |
| Homo rudolfensis | 752 | 1 | 2,4–1,6 |
| Homo ergaster | 871 | 3 | 1,9–1,7 |
Juhani Järvinen

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Vuoden 1959 maailmanmestari Juhani Järvinen. |  Vuoden 1959 maailmanmestari Juhani Järvinen. |  Vuoden 1959 maailmanmestari Juhani Järvinen. |  |
Maa:   Suomi
Miesten pikaluistelu
| Yleisluistelun MM-kilpailut  | Yleisluistelun MM-kilpailut  | Yleisluistelun MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Oslo 1959 | yleisluistelu |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Göteborg 1959 | yhteispisteet |  |
Juhani Järvisen muistolaatta Brahenkentän pukusuojan seinässä.
Jouko Juhani Järvinen (9. toukokuuta 1935 Tuulos – 31. toukokuuta 1984 Helsinki) oli suomalainen pikaluistelija ja toistaiseksi viimeisin suomalainen yleisluistelun maailmanmestari.
Juhani Järvinen voitti pikaluistelun poikien Suomen mestaruuden 1951–1953 ja nousi kansainväliseen tietoisuuteen 18-vuotiaana Davosin EM-kisoissa 1954, joissa hän sijoittui yhteispisteissä viidenneksi. Hänen matkakohtaiset sijoituksensa olivat kahdeksas (500 metriä), seitsemäs (5 000 metriä), viides (1 500 metriä) ja seitsemäs (10 000 metriä).
Cortina d'Ampezzon olympialaisissa 1956 Järvinen sijoittui 1 500 metrillä neljänneksi Toivo Salosen viedessä pronssia 0,3 sekuntia Järvistä nopeampana. Tuo sijoitus jäi Järvisen olympiauran parhaaksi, sillä Squaw Valleyssa 1960 Järvinen oli 1 500 metrillä viides ja Innsbruckissa 1964 kahdeksas, eikä hän muilla matkoilla menestynyt yhtä hyvin.
Järvisen uran paras vuosi oli 1959. Oslon MM-kisoissa Järvinen voitti kultamitalin sijoituttuaan osamatkoilla kuudenneksi 500 metrillä (ajalla 43,4), kolmanneksi 5 000 metrillä (8.13,6), toiseksi 1 500 metrillä (2.16,2) ja seitsemänneksi 10 000 metrillä (17.19,9). Toivo Salonen varmisti Suomen kaksoisvoiton. Göteborgin EM-kisoissa Järvinen sai hopeaa Norjan Knut Johannesenin jälkeen. Matkavoiton hän sai 1 500 metrillä (2.15,5). Squaw Valleyn olympialaisten esikisoissa Järvinen luisteli 1. maaliskuuta 1 500 metrin maailmanennätyksen 2.06,3, joka pysyi voimassa lähes seitsemän vuotta, kunnes Hollannin Ard Schenk alitti sen.
Järvinen osallistui sekä MM- että EM-kisoihin kahdeksan kertaa. Olympiamitalisti Toivo Saloselle hän hävisi arvokisojen yhteispisteissä vain kerran mutta SM-kisoissa Järvinen jäi seitsemän kertaa hopealle ja viidesti hänen edellään mestarina oli Salonen. Järvinen valittiin vuoden urheilijaksi 1959.
Ratapyöräilijänä Juhani Järvinen saavutti TUL:n mestaruuden 4 000 metrin joukkuetakaa-ajossa 1957 ja pronssia tandemajossa 1958. Hän toimi TUL:n luisteluvalmentajana 1964–1968, Helsingin Työväen Luistelijain puheenjohtajana 1972–1984 ja Suomen Olympiakomitean hallituksen jäsenenä 1977–1984. Hänen leskensä Anja Järvinen on toiminut Suomen Olympiakomitean hallituksen jäsenenä ja Suomen Olympia-Akatemian puheenjohtajana. Heidän poikansa Timo Järvinen on pikaluistelun olympiaedustaja ja pikaluisteluvalmentaja.
Saavutuksia

Olympiakisoissa neljäs 1 500 metrillä, yhdeksäs 500 metrillä, 12:s 10 000 metrillä ja 20:s 5 000 metrillä Cortina d'Ampezzossa 1956
Olympiakisoissa viides 1 500 metrillä, kahdeksas 10 000 metrillä, 15:s 5 000 metrillä ja 16:s 500 metrillä Squaw Valleyssa 1960
Olympiakisoissa kahdeksas 1 500 metrillä, 19:s 500 metrillä ja 20:s 10 000 metrillä Innsbruckissa 1964
MM-kultaa 1959,
MM-kisoissa kahdeksas 1958, yhdeksäs 1964, 11:s 1957, ei päässyt päätösmatkalle 1955, 1956, 1960 ja 1963,
EM-hopeaa 1959
EM-kisoissa viides 1954, kuudes 1956, kymmenes 1958, 12:s 1957, ei päässyt päätösmatkalle 1960, 1963 ja 1964,
SM-kultaa 1 500 metrillä 1956–1960 ja 5 000 metrillä 1954
SM-hopeaa yhteispisteissä 1954, 1956–1960 ja 1964
ME-aika 2.06,3 1 500 metrillä (1.3.1959 Squaw Valleyssa)
Ennätyksiä

500 metriä 41,2
1 000 metriä 1.28,5
1 500 metriä 2.06,3
3 000 metriä 4.45,6
5 000 metriä 8.04,4
10 000 metriä 16.35,4
Aiheesta muualla

Soukola, Timo: / Järvinen, Juhani (1935–1984) Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen).  11.10.2000. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Julius Freyberg

Julius (Julio) Freyberg (ven. Юлий Эдуардович Фрейберг, Juli Eduardovitš Freiberg; 7. maaliskuuta 1854 Grodno – ?) oli venäläinen kenraalimajuri, joka toimi Suomen santarmihallituksen päällikkönä ensimmäisen sortokauden aikana vuosina 1899–1905.
Freyberg kävi reaalikoulun Białystokissa, valmistui sotilastopografikoulusta vuonna 1876 ja palveli sen jälkeen armeijan sotilastopografikunnassa. Hän osallistui vuosien 1877–1878 Turkin sotaan. Myöhemmin hän kävi Nikolain yleisesikunta-akatemian ja yleni luutnantiksi 1877, kapteeniksi 1884, kaartinkapteeniksi 1887 ja everstiksi 1892. Freyberg oli rautatiesantarmipoliisihallinnon päällikkönä Minskissä vuosina 1898–1899 ja Harkovan–Tsaritsynin radalla vuonna 1899. Suomen santarmihallituksen päälliköksi hän tuli toukokuussa 1899. Hän sai kenraalimajurin arvon vuonna 1901. Suomen santarmihallinnolle annettiin vuonna 1903 asetuksella valtuudet suorittaa rikostutkimuksia, mutta nämä poliisivaltuudet kumottiin vuoden 1905 suurlakon jälkeen. Freyberg joutui poistumaan Suomesta suurlakon jälkeen, ja ennen lähtöään hän määräsi Suomen santarmihallituksen arkistot ja muun muassa kaikki aktivisteja koskeneet asiakirjat poltettaviksi.
Freyberg oli rautatiesantarmipoliisihallinnon päällikkönä Pietarissa vuosina 1906–1908 ja Moskovassa vuosina 1908–1913 ja Suomen rautateiden santarmipoliisihallituksen päällikkönä Helsingissä vuosina 1913–1917. Hänet vangittiin vuoden 1917 helmikuun vallankumouksen yhteydessä Helsingissä. Freyberg vangittiin uudelleen vuonna 1921 yhdessä poikansa kanssa Butyrkan vankilaan Moskovassa mutta vapautettiin myöhemmin. Erään tiedon mukaan hän olisi kuollut nääntymällä nälkään.
Freyberg asui vuosina 1902–1903 Villa Toivolan huvilassa Helsingissä.
Juho Nieminen

Juho Nieminen lukee runoja Akateemisen kirjakaupan näyteikkunassa Helsingin Taiteiden yössä 2012
Juho Nieminen (s. 1979) on espoolainen runoilija. Nieminen on kokenut runoesiintyjä; hän on voittanut neljästi Helsingin Poetry slam -mestaruuden. Hän toimii Helsinki Poetry Connection -aktiivina.
Teokset

Esikoisrunokokoelma Muovin kukkia - väliaikaista nykyrunoutta (Helsinki-kirjat, 2010). Toinen runokokoelma Saattaa sisältää pähkinää ilmestyi 2013 (Helsinki Poetry Connection). Lisäksi hän on julkaissut omakustanteen "Alkoholia ja mansikoita".
Blogit

http://pikkujattilainen.blogspot.com/
Helsinki Poetry Connection
Julius Ferdinand Starck

Julius Ferdinand Starck (11. heinäkuuta 1829 Tammisaari – 23. tammikuuta 1880 San Remo, Italia) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraalimajuri.
Starckin vanhemmat olivat kauppias Gustaf Adolf Stark ja Margareta Elisabet Bäcker ja puoliso Maria Pavlovna Ivonova.  Starck tuli oppilaaksi Haminan kadettikouluun 1844 ja määrättiin sieltä 1850 valmistuttuaan vänrikkinä palvelukseen Henkivartioväen Paavalin rykmenttiin. Hänet ylennettiin aliluutnantiksi ja luutnantiksi 1854 ja alikapteeniksi 1860. Vuoden 1865 alussa Starck siirrettiin Venäjän armeijan intendenttihallinnon palvelukseen everstiluutnanttina. Everstiksi hän yleni vielä samana vuonna. Starck palveli 1860-luvun lopulta 1870-luvun lopulle Venäjän armeijan pääintendentuurin 6. luokan virkamiehenä. Eron sotapalveluksesta hän sai kenraalimajurina vuonna 1879.
Kaaro

Kaaro on kaupunginosa Raumalla, keskustan pohjoispuolella.
Kaaro on historiallisesti ollut osa Sorkan kylää. Vielä 1900-luvun puolivälissä alueen koulu ja osuuskauppa sijaitsivat Sorkassa. Kaaro oli silloin metsäistä aluetta, jonne rakennettiin teitä ja sähkölinjoja talkoovoimin. Kaaron asukasluku on kasvanut huomattavasti viime vuosina. Vuonna 1999 Kaarolla oli kotitalouksia noin 340. Nykyään kotitalouksien määrä alueella on yli 500. Asutus on laajentunut etenkin eteläosassa, mutta vieressä sijaitsevaa Paloahdetta ei katsota kuuluvaksi Kaaroon.
Maastollisesti alue erottuu kohoumana, joka pysyy melko tasaisesti 20 metriä merenpinnan yläpuolella, kun ympäröivillä alueilla on selvästi matalampaa. Kohouman keskellä on Kaarojärvi, jonka pinta on 19,1 metriä merenpinnan yläpuolella. Se virtaa mereen Sorkan kautta.
Keskeinen osa kylää on Sorkantie, vanha maantie kaupunkiin, jonka ympärille Kaaron asutus sijoittautuu. Ydinkeskustaan on matkaa 4–5 kilometriä. Vuonna 2012 Kaaron etelärajalle valmistui Pohjoiskehä, joka helpottaa kulkemista sekä kaupungin ranta-alueille että valtatie 8:lle ja valtatie 12:lle.