stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Turun Malja
Kilpailuluokat

Turun Maljassa on kilpailtu perjantaista sunnuntaihin. Mukana on ollut myös aluetason kilpailuluokkia, ja erikoisluokkia on järjestetty muun muassa nuorille hevosille ja suomenhevosille. Perinteisesti päätöspäivänä ratsastettiin pääluokat Turun Malja sekä Kenraalin Malja (vuodesta 1998 alkaen). Kenraalin Malja on jalkaväenkenraali Adolf Ehrnroothin lahjoittama, viikonlopun parhaalle nuorelle ratsastajalle jaettava kiertopalkinto, joka on sittemmin jatkanut matkaansa muissa kilpailuissa. Turun Malja -pokaalin puolestaan on voinut saada itselleen voittamalla pääluokan kolmena vuonna peräkkäin. Toistaiseksi viimeisenä kilpailuvuonna 2016 molemmat Turun Maljan pääluokat jouduttiin perumaan sääolojen vuoksi.
Historiaa

Aluksi Turun Malja ratsastettiin kentällä Turun Kupittaan kaupunginosassa, hevoset majoittuivat Turun kasarmilla ja armeija vastasi myös kilpailun toimihenkilötehtävistä. Myöhemmin paikaksi vakiintui Artukaisten kaupunginosassa sijaitseva Artukaisten ratsastuskeskus ja kilpailua alkoi järjestää ratsastusseura Turun Ratsastajat. Alkuvuosina kilpailtiin esteratsastuksen lisäksi kouluratsastuksessa.
Turun Maljan voittajia

| Vuosi | Ratsastaja | Hevonen |
| --- | --- | --- |
| 1949 | Mauno Roiha | Roa |
| 1950 | Mauno Roiha | Roa |
| 1951 | Mauno Roiha | Roa |
| 1955 | Arvi Tervalampi | Marras |
| 1956 | Kauko Paananen | Lassi |
| 1957 | Kauko Paananen | Lassi |
| 1958 | Jaakko Palin | Lowing |
| 1966 | Brita Dahlström | Sans Souci |
| 1968 | Pentti Nurmenrinta | Rekas |
| 1970 | Kristian Maunula | Nowator |
| 1971 | Christopher Wegelius | No Girls |
| 1972 | Christopher Wegelius | No Girls |
| 1973 | Christopher Wegelius | Trixie |
| 1976 | Christopher Wegelius | Trixie |
| 1977 | Christopher Wegelius | Trigger Hill |
| 1978 | Tom Gordin | Monday Morning |
| 1979 | Mia Lindgren | Paniz |
| 1980 | Mia Lindgren | Paniz |
| 1981 | Mia Lindgren | Paniz |
| 1983 | Pekka Larsen | Shananigan |
| 1984 | Christopher Wegelius | Equinox |
| 1985 | Christine Procopé | Ferdinant |
| 1986 | Gun Kivelä | Danny Boy |
| 1987 | Henrik Ehrnrooth | Bennets Bridge |
| 1988 | Markus Backlund | Utile |
| 1989 | Tom Gordin | Wing III |
| 1990 | Jukka Rantanen | Gondewitz |
| 1991 | Peik Andersin | Lancer |
| 1992 | Christopher Wegelius | Irish Dream |
| 1993 | Mikael Forstén | Invitation 77 |
| 1994 | Karl Fazer | Sweat Girl |
| 1995 | Kati Parma | Geraldine |
| 1996 | Mikael Forstén | Invitation 77 |
| 1997 | Pinja Immonen | Lady |
| 1998 | Pinja Immonen | Chantana |
| 1999 | Sebastian Numminen | Hortiza II |
| 2000 | Sebastian Numminen | Sails Away |
| 2001 | Mikael Forstén | Jeffry |
| 2002 | Rein Pill | Ecuador |
| 2003 | Mikael Forstén | Charleen II |
| 2004 | Thomas Ehrnrooth | Anatolica |
| 2005 | Arto Vahtera | Dumaz |
| 2006 | Aki Hannula | Gretna Green |
| 2007 | Raimo Aaltonen | Polyfino 120 |
| 2008 | Emmi-Maria Ojala | Harley Hill |
| 2009 | Jenny Kainulainen (nyk. Heinekamp) | Lena |
| 2010 | Jenny Kainulainen | Lacardi |
| 2011 | Raimo Aaltonen | Polyfino 120 |
| 2012 | Sanna Backlund | Wiseguy |
| 2013 | Susanna Granroth | La Belle Valeska |
| 2014 | Kullo Kender | San Antonio |
| 2015 | Jukka Rantanen | Carlos Santana 15 |
| 2016 | - | -  |
Kenraalin Maljan voittajat

| Vuosi | Ratsastaja | Hevonen |
| --- | --- | --- |
| 1998 | Tomas von Rettig | Irish Boreen |
| 1999 | Jonna Aaltonen | Jappeloup |
| 2000 | Rein Pill | Ecuador |
| 2001 | Joanna Alfthan | Artful Dodger |
| 2002 | Maria Heikkilä | Georgetown |
| 2003 | Sanna Salonen (nyk. Backlund) | Medee |
| 2004 | Jenni Säynäjärvi | Djobi Djoba |
| 2005 | Helka Lautamäki | Orman |
| 2006 | Anna-Julia Kontio | Rio Nuevo |
| 2007 | Mikael Wahlman | Prestige |
| 2008 | Mari Levänen | Tikarette |
| 2009 | Silja Oranen | Othello III |
| 2010 | Anna-Julia Kontio | Rio Nuevo |
| 2011 | Sara Kallioniemi | Victoria Queen |
| 2012 | Mikael Wahlman | Prestige |
| 2013 | Joni Koivusalo | Zorlando |
| 2014 | Janette Kyyriäinen | Ulrida |
| 2015 | Sara Hakala | Flamenco II |
2016: -
| 2017 | John Antell | Osaka Hästak |
| 2018 | John Antell | Osaka Hästak |
| 2019 | Neea Karvinen | HHS Amazing Grace  |
Tuhkimo (vuoden 1950 elokuva)

| Tuhkimo> Cinderella |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Wilfred Jackson  Hamilton Luske  Clyde Geronimi
Käsikirjoittaja:  Ken Anderson Ted Sears Homer Brightman Joe Rinaldi Bill Peet Harry Reeves Winston Hibler Erdman Penner
Tuottaja:  Walt Disney
Säveltäjä:  Oliver Wallace  Paul J. Smith
Leikkaaja:  Donald Halliday
Pääosat:  Susan Egan  Eleanor Audley  Verna Felton  Rhoda Williams  James MacDonald  Luis Van Rooten  William Phipps  Lucille Bliss
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Walt Disney Productions
Levittäjä:  RKO Pictures Disney+
Ensi-ilta:   15. helmikuuta 1950   15. joulukuuta 1950
Kesto:  76 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  $2,9 milj. USD
Tuotto:  85 milj. USD
Seuraaja:  Tuhkimo II – Unelmien prinsessa
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tuhkimo (Cinderella) on ranskalaisen Charles Perrault’n Tuhkimo-satuun (1697) perustuva Disney-yhtiön animaatioelokuva vuodelta 1950.
Tuhkimo oli Walt Disneyn ensimmäinen varsinainen pitkä elokuva Bambin jälkeen, ja elokuvan menestys pelastikin studion vaikeuksilta. Elokuva sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 15. helmikuuta 1950.
Elokuvan nykyään käytössä olevan suomenkielisen jälkiäänityksen ohjasi Pekka Lehtosaari vuonna 1992. Päärooleissa olivat Anna Kuoppamäki, Seela Sella ja Rauha Rentola.
Ääninäyttelijät

| Alkuperäinen näyttelijä | Suomalainen näyttelijä (vuoden 1967 dubbaus) | Suomalainen näyttelijä (vuoden 1992 dubbaus) | Rooli |
| --- | --- | --- | --- |
| Ilene Woods | Ritva Lehtelä | Anna Kuoppamäki | Tuhkimo |
| Luis Van Rooten | Reino Bäckman | Veikko Honkanen | Suurherttua |
| Eleanor Audley | Ritva Lehtelä | Seela Sella | Lady Tremaine (Äitipuoli) |
| James MacDonald | Reino Bäckman | Seppo Pääkkönen | Vili |
| James MacDonald | Reino Bäckman | Pekka Lehtosaari | Huli |
| Lucille Bliss | Irina Milan | Outi Alanen | Anastasia Tremaine |
| Rhoda Williams | Irina Milan | Costi Snellman | Druzella Tremaine |
| Luis Van Rooten | Reino Bäckman | Matti Ranin | Kuningas |
| Verna Felton | Irina Milan | Rauha Rentola | Haltijatar |
| William Phipps | Reino Bäckman | Timo Ojala | Prinssi |
| Betty Lou Gerson | Ritva Lehtelä | Eeva Eloranta | kertoja |
Ääninäyttelijät > Suomenkielinen versio 1967

ohjaus Reino Bäckman
laulujen suomennokset Reino Bäckman
suomennos Tapio Kullervo Lahtinen ja Reino Bäckman
äänittäjä Raimo Kiialainen
tuotanto Suomi-Filmi Oy
Ääninäyttelijät > Suomenkielinen versio 1992

Lähde:
Ohjaus: Pekka Lehtosaari (dialogi ja laulu Bibbedi babbedi buu) ja Costi Snellman (laulut).
Käännös: Pekka Lehtosaari (dialogi ja laulu Bibbedi babbedi buu) ja Costi Snellman (laulut).
Kuoro: Anita Pajunen, Pirjo Aittomäki, Anna-Mari Kähärä, Martti Metsäketo, Jussi Saari, Immo Lehto ja Mikko Jokinen
Äänitys ja miksaus: Magnus Axberg
Tuotanto: Ari Parviainen ja Jaana Hovinen
Studio: Tuotantotalo Werne
Laulut

| Alkuperäinen nimi | Suomenkielinen nimi (vuoden 1992 dubbaus) |
| --- | --- |
Cinderella (Main Title): Tuhkimo (aloitus)
A Dream Is a Wish Your Heart Makes: Öisin uneksin
Sing Sweet Nightingale: Laula lintusein
The Work Song: Työlaulu
Bibbidi Bobbidi Boo: Bibbedi babbedi buu
So This Is Love: Jos se on hän
Vastaanotto

American Film Institute sijoitti Tuhkimon vuoden 2008 kymmenen parhaan animaatioelokuvan listallaan yhdeksänneksi. Video-oppaassa vuodelta 1994 Markku Salmi näkee hyvän huumorin ja tarttuvien laulunumeroiden korvaavan Tuhkimon visuaaliset puutteet muihin Disney-tuotantoihin verrattuna. Hän näki huomautettavaa vain VHS-version kömpelössä suomalaisessa jälkiäänityksessä ja antoi elokuvalle neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”.
Siemen

Halkaistu neidonhiuspuun (Ginkgo biloba) siemen, jossa näkyy V:n muotoinen alkio, vaaleanvihreä ravintovarasto ja osa ohuesta kuoresta.
Siemen on suvullisesti lisääntyvän siemenkasvin lisääntymiselin. Siemen koostuu varsinaisesta alkiosta, ravintovarastosta ja näitä suojaavasta kuoresta. Alkiossa on valmiina uuden kasvin juurten, verson ja ensimmäisten lehtien aiheet. Ravintovarastona on proteiinia sekä rasvaa tai tärkkelystä. Kuori suojaa siementä, kun se kulkeutuu uudelle kasvupaikalle ja odottaa sopivaa itämisaikaa, esimerkiksi seuraavaa kevättä tai sadekauden alkamista.
Siementen koko vaihtelee suuresti. Seychellienpalmun (Lodoicea maldivica) yhden siemenen sisältävä hedelmä painaa jopa 20 kg, kun taas orkideoiden siemeniä voi mahtua yhteen grammaan noin miljoona.
Siemen syntyy, kun paljassiemenisen tai koppisiemenisen kasvin hedelmöittynyt sukusolu kypsyy emokasvinsa yhteydessä. Siemenen syntymistä edeltää kukinta ja pölytys. Siemenet voivat kehittyä hedelmän sisällä ja puhekielessä joitakin kuivia hedelmiä kutsutaan toisinaan hieman virheellisesti siemeniksi.
Koska useimmat kasvit eivät liiku paikaltaan, siementen kulkeutuminen on niille paras tapa levittäytyä uusille elinalueille. Siemeniin on kehittynyt useita erilaisia rakenteita leviämisen vauhdittamiseksi: joissakin on karvoja ja ulokkeita, jotta ne leviäisivät tuulen mukana (voikukka, vaahtera), jotkin varisevat lumihangelle ja kelluvat sulamisvesien pinnalla (kuusi) ja jotkin houkuttelevat eläimiä keräämään ja kätkemään niitä (pähkinät).
Ihminen käyttää monien kasvilajien siemeniä hyväkseen. Osaa siemenistä käytetään suoraan ravintona, toisista saadaan öljyjä ja monia, etenkin hyöty- ja koristekasvien siemeniä, kerätään uusien kasvien kasvatusta varten. Pellavansiemenöljyä käytetään myös maaleissa, ja puuvillan siemenen kuoressa kasvavaa kuitua käytetään tekstiilien valmistamiseen.
Ravintokäyttö ja käyttörajoitukset > Vilja

Jyviksi tai viljaksi kutsutut viljakasvien siemenet sisältävät runsaasti oraan vararavinnoksi tarkoitettua hiilihydraattipitoista tärkkelystä sekä kuituja.
Ravintokäyttö ja käyttörajoitukset > Palkokasvit

Palkokasvien, kuten papujen, siemenissä on paljon proteiinia.
Ravintokäyttö ja käyttörajoitukset > Öljykasvit

Öljykasvien siemenet sisältävät runsaasti rasvaa. Ne sisältävät myös maaperästä peräisin olevia haitallisia raskasmetalleja kuten alumiinia, kadmiumia, arseenia ja nikkeliä. Suomen ruokavirasto suosittelee siementen sisältämien raskasmetallien vuoksi, etteivät aikuiset käyttäisi enempää kuin 2 ruokalusikallista eli noin 15 grammaa öljykasvien siemeniä päivässä, eikä saman kasvin siemeniä syötäisi montaa kertaa viikossa. Alle kouluikäisten lasten annos saa olla enintään noin puolet aikuisten annoksesta ja sitä voi kasvattaa myöhemmin vähitellen lapsen kasvaessa. Imeväisikäisille, raskaana oleville ja imettäville ei suositella lainkaan öljykasvien siemeniä. Nikkeliallergikot saattavat joutua rajoittamaan siementen käyttöä vielä edellä kuvattua enemmän. Ruokavirasto varoittaa lisäksi, ettei edes kyseisten ohjeiden noudattaminen takaa öljysiementen pitkäaikaiskäytön turvallisuutta.
Etenkin auringonkukan-, hampun- ja pinjansiemenet sisältävät paljon nikkeliä. Pesto-maustetahna on yleisin pinjansiementen lähde Suomessa.
Kadmiumia kertyy eniten auringonkukan-, pellavan ja unikonsiemeniin, alumiinia seesamin-, pinjan- ja chiansiemeniin ja arseenia unikonsiemeniin.
Siemenallergiat ovat yleistyneet nopeasti viime vuosina, koska öljykasvien siemeniä on alettu lisäämään esimerkiksi leipiin ja  salaatteihin. Siemenallergioiden oireet saattavat olla vaarallisia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Siemen Wikimedia Commonsissa
Volkswagen Polo

Volkswagen Polo on Volkswagenin vuodesta 1975 lähtien valmistama pieni henkilöautomalli.
Nimi Polo viittaa brittiläisen yläluokan harrastuksiin, kuten myös sen rinnakkaismalli Derby. On myös arveltu, että Polo olisi saanut nimensä tutkimusmatkailija Marco Pololta, mutta tämä teoria on luultavasti väärä.kenen mukaan?
Marraskuussa 2022 Volkswagen-yhtiö arveli joutuvansa lopettamaan Polon valmistamisen Euroopan unionin kiristyvien päästö- ja turvalaitesäädösten takia. Muutkin B-segmentin polttomoottoriautot ovat samassa tilanteessa: esimerkiksi Ford Fiestan valmistus loppuu kesäkuussa 2023.
Volkswagen Polo I (1975–1981)

Vuonna 1975 esitelty ensimmäisen sukupolven Polo oli uudelleennimetty Audi 50, joka oli tullut markkinoille edellisenä vuonna. Näistä Polo oli edullisempi ja varustelultaan karumpi. Audi 50:n valmistus päättyi jo vuonna 1978, sillä se meni huonosti kaupaksi korkean hintansa vuoksi. Polon rinnakkaismallina oli sedan-korinen Volkswagen Derby.
Volkswagen Polo II (1981–1994)

Toisen sukupolven Polosta tuli ensimmäisenä markkinoille pystyperäinen korimalli, jota seurasi vuonna 1983 viistoperäisempi, coupéna markkinoitu versio. Ulkonäkö ei ollut juuri muuttunut edeltäjään verrattuna, mutta kokoa oli tullut jonkin verran lisää. Rinnakkaismallina oli edelleen sedan-korinen Volkswagen Derby, joka kuitenkin vuonna 1985 nimettiin myös Poloksi.

Vuonna 1990 Polon ulkomuoto muuttui huomattavasti nykyaikaisemmaksi, ja se säilytti kilpailukykynsä verrattuna uudempiin kilpailijoihinsa.
Volkswagen Polo III (1994–2001)

Vuonna 1994 esitelty kolmannen sukupolven Polo oli luokkansa suunnannäyttäjä turvallisuuden, mukavuuden ja varustelun osalta. Ensimmäistä kertaa saatavana oli viisiovinen korimalli. Pian markkinoille tulivat myös sedan ja farmari, jotka olivat SEAT Córdoban uudelleennimettyjä versioita, joten koripaneeleissa oli hieman eroa hatchbackeihin verrattuna, vaikka perusrakenne olikin autoissa sama.
Volkswagen Polo IV (2001–2009)

Neljännen sukupolven Polon ulkonäkö muuttui aiempaa persoonallisemmaksi neljän pyöreän ajovalon myötä. Mallista tuli markkinoille myös maastokelpoisemman näköiseksi tehty Polo Fun (myöhemmin Cross Polo). Vuoden 2005 kasvojenkohotuksessa pyöreät ajovalot vaihtuivat tavanomaisemmin muotoiltuihin.
Volkswagen Polo VI (2017–)

Kuudennen sukupolven Polo perustuu useimpien etuvetoisten Volkswagen-konsernin mallien tavoin modulaariselle MQB-pohjalevylle. Syksyllä 2020 Polo uudistettiin visuaalisesti siirtymällä mallivuoteen 2021. Siitä lähtien ajoneuvoon on toimitettu uusi Volkswagen-logo ja Polo-kirjain takaluukussa, joka oli kerran vasemmassa alakulmassa, on nyt on sijoitettu uudella kirjasimella keskelle VW-logon alle. Teknisesti on päivitetty "Modular Infotainment Kit 3" (MIB3).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Volkswagen Polo Wikimedia Commonsissa
Volkswagenin automallit
| --- | --- |
Nykyiset mallit: Henkilöautot: Arteon ·  Atlas ·  Atlas Cross Sport ·  Bora (2018–) ·  C-Trek ·  Gol ·  Golf ·  ID.3 · ID.4 ·  ID.5 ·  ID.6 ·  Jetta ·  Lamando ·  Lavida ·  Passat ·  Phideon ·  Polo ·  Saveiro ·  T-Cross ·  T-Roc ·  Taigo ·  Taigun ·  Talagon ·  Tayron ·  Tharu ·  Tiguan ·  Touareg ·  Touran ·  up! ·  Viloran ·  Virtus  Hyötyajoneuvot: Amarok ·  Caddy ·  Crafter ·  Transporter
Lopetetut ilmajäähdytteiset mallit: 181 (Kurierwagen/Trekker/Thing/Safari) ·  1500/1600 (Typ 3) ·  411/412 (Typ 4) ·  Kupla (Typ 1) ·  Brasilia ·  Country Buggy (Sakbayan) ·  Hebmüller Cabriolet ·  Karmann Ghia ·  Kommandeurwagen ·  Kübelwagen ·  Schwimmwagen ·  SP2 ·  Type 18A ·  VW-Porsche 914
Lopetetut vesijäähdytteiset mallit: Ameo ·  Apollo ·  Beetle ·  Bora ·  Citi Golf ·  CC ·  Corrado ·  Derby ·  Eos ·  Fox ·  Golf Plus ·  Golf Sportsvan ·  Iltis ·  K70 ·  LT ·  Lupo ·  New Beetle ·  Parati ·  Phaeton ·  Pointer/Logus ·  Routan ·  Scirocco (1974–1992) ·  Scirocco (2008–2017) ·  Sharan ·  SpaceFox ·  Taro ·  Vento
Konseptimallit: 1-Litre Concept ·  up!/space up!/space up! blue/E-Up!/Up! Lite ·  GX3 ·  Iroc ·  EcoRacer ·  Concept A ·  Concept R ·  New Beetle Ragster ·  EDAG Biwak ·  Microbus Concept ·  W12/Nardo ·  Stanley ·  Concept BlueSport
Tulevat mallit: 
Volkswagen-pohjaiset (asuntoautot, kit-carit, kilpa-autot): Herbie ·  Formula Vee ·  Baja Bug ·  Meyers Manx ·  EMPI Imp ·  Westfalia Campervans
Office de Radiodiffusion et Télévision du Niger

Office de Radiodiffusion et Télévision du Niger (ORTN) on Nigerin kansallinen yleisradioyhtiö.
Ranskan siirtomaahallinnon perustama Radio Niger aloitti toimintansa Niameyssa vuonna 1958. Sen käytössä oli aluksi yhden kilowatin keskiaaltolähetin ja neljän kilowatin lyhytaaltolähetin. Ohjelmissa puhuttiin ranskan lisäksi jonkin verran djermaa ja hausaa. Vuonna 1960 rakennettiin paikallisasema Zinderiin ja vuosina 1963–1968 pienet alilähettimet N’Guigmiin, Zinderiin, Maïné-Soroaan, Gouréen, Ingalliin, Téraan, Tillabériin ja Gayaan. Niameyn lähellä sijaitsevaan Goudelin lähetyskeskukseen saatiin vuonna 1963 uusi 30 kilowatin lyhytaaltolähetin.
Televisiotoiminta alkoi Nigerissä vuonna 1964 yhtenä ensimmäisistä Saharan eteläpuolisista maista, mutta sitä käytettiin aluksi ainoastaan opetusvälineenä. Varsinaiset yleisölähetykset alkoivat televisiossa vuonna 1979. Paljolti ranskalaisten käsissä ollut radio- ja televisiotoiminta yhdistettiin julkishallinnolliseksi Office de Radiodiffusion et Télévision du Nigeriksi vuonna 1967. Vuonna 1972 Goudelista lähetettiin kahta valtakunnallista radio-ohjelmaa ranskaksi, hausaksi, fulaniksi, tuaregikieli tamajaqiksi, kanuriksi ja tubuksi. Radio Niger sai nimen Voix du Sahel (”Sahelin ääni”) vuonna 1974. Zinderiin ja muihin aluekeskuksiin perustettiin 1970-luvulla uudet alueradiot. Goudelin lähetyskeskus sai uuden 100 kilowatin lyhytaalto- ja 20 kilowatin keskiaaltolähettimen. Nykyään lähetystoiminta tapahtuu kokonaan ULA-alueella. Lyhytaaltolähetykset loppuivat vuonna 2012.
Nigerin radion ohjelmat on alusta lähtien suunnattu erityisesti maaseudulle ja niissä käytetään etupäässä paikallisia kieliä. Uutisten ja viihteen ohella ohjelmissa käsitellään muun muassa maatalouden ja terveydenhuollon ongelmia ja jaetaan käytännön neuvoja. Ensimmäinen maaseudun paikallisradio perustettiin vuonna 1999 Bankilaréen. Yksityinen radio- ja tv-toiminta vapautettiin vuonna 1993.
Aiheesta muualla

Office de Radiodiffusion et Télévision du Nigerin sivusto (ranskaksi)
Veikko Huuskonen

Veikko Johannes Huuskonen (s. 15. lokakuuta 1930 Helsinki) on suomalainen kapellimestari, säveltäjä, sovittaja ja harmonikkataiteilija.
Koulutus

Huuskonen opiskeli Sibelius-Akatemiassa vuosina 1947–1951 ja 1965–1972 orkesterinjohtoa ja orkestraatiota Einar Englundin johdolla, josta sai diplomin 1972.
Ura

Opiskelunsa ohella Huuskonen toimi jatkuvasti tanssimuusikkona ja harmonikkataiteilijana, johtaen omia orkestereitaan aina vuoteen 1965 saakka, minkä jälkeen säveltäminen ja kapellimestarin toimi alkoivat viedä valtaosan ajasta.
Huuskonen on johtanut Helsingin Työväen Orkesteria 1966–1969 ja 1977–1985, Vantaan orkesteria 1969–1977 ja Hämeenlinnan kaupunginorkesteria 1985–1986. Sen lisäksi hän on toiminut Kirkkonummen musiikkiopiston rehtorina ja Vantaan musiikkiopiston harmonikansoiton opettajana.
Huuskonen johti Yleisradion kansanlaulukuoroa Peipposet vuosina 1981–1985.
Säveltäjänä Huuskonen on tuottanut kuoro-, harmonikka-, viihde- ja puhallinorkesteriteoksia, usein erilaisten sävellyskilpailuiden yhteydessä. Hänen sävellyksiään ovat levyttäneet muun muassa Keski-Pohjanmaan kamariorkesteri sekä harmonikkataiteilijat Marjut Tynkkynen ja Heidi Velamo.
Palkinnot ja tunnustukset

Huuskonen voitti toisen palkinnon Suomen harmonikkamestaruuskilpailuissa vuosina 1950 ja 1951.
Suomalaisista sävellyskilpailuista hän on voittanut useita palkintoja, kuten 1. palkinto Seinäjoen tangosävellyskilpailuissa viihdeorkesterille 1985 kappaleella "La perla negra", sekä 3. palkinto Sata-Häme Soi -tapahtumassa 1986 kappaleella "Hoya bella". Orkesteriteos Ilotulitus puolestaan sai 2. palkinnon Yleisradion 50-vuotisjuhlasävellyskilpailussa.
Veikko Huuskoselle on myönnetty director musices -arvo.
Sävellyksiä:
Konsertto harmonikalle ja jousiorkesterille Baltic.
Konsertto pianolle ja sinfoniaorkesterille Revontulet 2.
Konsertto harmonikalle ja sinfoniaorkesterille Revontulet 1.
Yö merellä — orkesterisarja (radion kantanauhalla).
Etelän tuulia — marssi sinfoniaorkesterille (radion kantanauhalla).
Postimiehen kiireet sinfoniaorkesterille (radion kantanauhalla).
Ruotsinsalmi 1790 — orkesterisarja sinfoniaorkesterille.
Vainionpään Kallen soitto kahdelle harmonikalle ja jousiorkesterille (Sata-Häme Soi -tapahtuman tilausteos 1983).
Kesäsarja harmonikalle ja jousikvartetille.
Ilotulitus — orkesterisarja (radion kantanauhalla).
Aiheesta muualla

Veikko Huuskosen esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiasampo
Djiboutin satama

| Djiboutin satama |
| --- | --- |
 Etiopialainen rahtialus Djiboutin satamassa.
Sijainti
Sijainti:  Djibouti, Djibouti
Koordinaatit:  11.6053°N, 43.1392°E
Yksityiskohtia
Ylläpitäjä:  Djibouti Ports & Free Zones Authority
Tilastoja
Saapuvia aluksia vuosittain:  1 841 (aluskäynnit, 2016)
Vuosittainen rahtimäärä (tonneissa):  6,5 (milj. t, 2016)
Konttien määrä vuosittain:  0,692 milj. TEU (2021; 0,987 milj.t., 2016)
Port de Djibouti
Djiboutin sataman sijainti Djiboutissa, Intian valtameren Adeninlahden länsiosassa.
Djiboutin satama (ransk. Port de Djibouti, arab. ميناء جيبوتي, mīna Ǧībūtī‎; engl. Port of Djibouti; LOCODE: DJ POD, sisältää myös Doralehin konttiterminaalin, DJ DCT) on Intian valtameren Adeninlahden länsiosan rannalla, Djiboutin pääkaupungissa Djiboutissa toimiva kauppasatama. Strategisesti edullisella paikalla suurten laivaväylien äärellä ja Etiopiaan johtavan rautatien päässä sijaitseva satama on Djiboutin talouselämän peruspilareja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Djiboutin satama Wikimedia Commonsissa
Port de Djibouti (englanniksi) (portdedjibouti.com)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Yhdysvallat
Kauramaito

Kaurajuomaa
Ruotsalaisesta kaurasta valmistettua kaurajuomaa.
Kaurajuoma (usein myös kauramaito) on usein lehmänmaidon vegaanisena korvikkeena käytetty vedestä ja kaurasta valmistettu juoma.
Historia

Ruotsalainen ravitsemusteknologian professori ja Oatly-yhtiön perustaja Rickard Öste kehitti teollisen kaurajuoman 1990-luvun alussa. Suomessa myydään Oatlyn kaurajuoman lisäksi ainakin Plantin, Milbonan, Kaslinkin, Pirkan, S-ryhmän (Kotimaista ja Rainbow), Juustoportin, Valion ja Fazerin kaurajuomaa.
Kaurajuomien ja muiden kauratuotteiden suuri suosio 2020-luvulla on oikeastaan jatkumoa pitkään perinteeseen. Kun karjatalous yleistyi Suomessa, ei se välttämättä aina tarjonnut ihmisille elantoa. Lehmät lypsivät vähemmän  talvella koska,rehusta oli pulaa. Etenkin silloin kaurasta tehtiin juomaa, jota usein myös hapatettiin. Lapsille tarjottiin kaurajuomaa myös hapattamatta, jolloin sitä kutsuttiin teppovedeksi. Seulotut kaurajauhot sekoitettiin kylmään veteen, vatkattiin velliksi ja maustettiin suolalla.
Kauraperinne eli itäisessä Suomessa ja Karjalassa etenkin ortodoksisella alueella, missä tapa paastota oli säilynyt. Muualla itämerensuomalaisten kansojen alueella Virossa kaurajuoman juomisen perinne säilyi. Karjalassa kaurasta valmistettiin myös muita maitotuotteiden tapaisia tuotteita, kuten hapanta jugurttia muistuttavaa hapatettua kaurakiisseliä, jota kutsuttiin myös kaurakiesaksi. Karjalaisten lisäksi sitä valmistivat muutkin itämerensuomalaiset: inkerikot, vatjalaiset ja virolaiset.
Kasviperäisten maitomaisten juomien valmistus alkoi hiipua Suomessa 1800-luvun lopulla sitä mukaan kun karjataloutta ja meijeritoimintaa tehostettiin ja lehmänmaitotuotteiden menekkiä ryhdyttiin voimaperäisesti edistämään. Lehmänmaitoa ja voita saatettiin alkaa käyttää päivittäin ympäri vuoden. Sen vuoksi 1900-luvun aikana esiin nostetut perinneruoat tihkuvat voita ja maitoa, kun taas kasvisruokia päätyi vähemmän pitäjien nimikkoruokien luetteloon.
Virossa kauran ohella maitomaisia juomia on tehty myös hampunsiemenistä, joista syntyy hyvin kermaista juomaa. Läntisessä Suomessa on puolestaan valmistettu pellonpiimää, maitomaista juomaa, joka tehtiin rukiista.