stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
NEØV
Historia > Alkuvaiheet

Juankoskelaislähtöiset veljekset Anssi ja Samuli Neuvonen aloittivat yhteisen musisointinsa lapsuudessaan. Muutettuaan Kuopioon he perustivat Neufvoin-yhtyeen yhdessä Ari Aution, Jonas Ursinin ja Aaro Sariolan kanssa. Neufvoin soitti ensimmäisen keikkansa tammikuussa 2008 Rubik-yhtyeen lämmittelijänä. Neufvoinin ensimmäiset viralliset studiojulkaisut Robokop EP (2009) ja Fake Musket EP (2010) saivat osakseen positiivisia arvioita ja niiden painokset myytiin loppuun. Helsingin Sanomat, YleX ja Rumba valitsivat yhtyeen lupaavimpien artistien listoille. Keväällä 2011 Neufvoin esiintyi SPOT Festival -tapahtumassa Tanskassa.
Yhtyeen keulahahmo Anssi Neuvonen on kertonut haastatteluissa, että yhtyeen varhainen nimi Neufvoin oli heidän sukulaistensa sukunimi 1800-luvulla Laatokan Karjalassa.
Keväällä 2012 Neufvoinin kokoonpano muuttui, kun Aaro Sariola jätti yhtyeen ja trumpetisti Antti Hevosmaa liittyi yhtyeeseen. Vuoden 2012 kiertueellaan Neufvoin esiintyi Suomen lisäksi Kanadassa, Ranskassa ja Saksassa. Syyskuussa 2012 yhtye ilmoitti vaihtavansa nimensä muotoon NEØV ja teki levytyssopimuksen Fullsteam Recordsin kanssa.
Vuonna 2012 yhtye aloitti järjestämään Kuopiossa omaa festivaaliaan Gramofon Festiä.
Historia > Orange Morning

NEØV:in debyyttialbumi Orange Morning ilmestyi helmikuussa 2013. Albumi sai osakseen positiivisia arvioita Suomessa ja ulkomailla. Suen toimittajat valitsivat albumin vuoden 2013 parhaiden kotimaisten albumien joukkoon. Saksalainen musiikkisivusto NBHAP katsoi NEØV:in olevan ”yksi kaikkein lupaavimmista skandinavialaisista yhtyeistä”.
Anssi Neuvonen kirjoitti suurimman osan Orange Morningin kappaleista eri puolilla Eurooppaa ja Pohjois-Amerikkaa. Osa albumin kappaleista on kirjoitettu yhteistyössä Samuli Neuvosen kanssa.
Orange Morningin julkaisun jälkeen NEØV kiersi Suomea sekä esiintyi Virossa ja Belgiassa.
Historia > Dominique

NEØV:in toisen albumin ensimmäiset singlet "Laketown" ja "The Rain People" ilmestyivät vuonna 2014. Singlejulkaisujen tiimoilta yhtye esiintyi Isossa-Britanniassa ja Saksassa. Merkittävät kansainväliset musiikkijulkaisut Q (lehti) ja Rolling Stone nostivat yhtyeen esiin.
NEØV:in toinen albumi Dominique ilmestyi helmikuussa 2015. Keulahahmo Anssi Neuvoselle Dominique oli ensimmäinen julkaisu tuottajana. Albumi sai osakseen positiivisia arvioita Suomessa ja ulkomailla. Rumba katsoi, että kyseessä on ”yksi vuoden parhaista pop- ja rockalbumeista”. Levynjulkaisukiertueellaan NEØV esiintyi Suomen lisäksi Alankomaissa, Latviassa, Ranskassa, Ruotsissa, Saksassa ja Sveitsissä.
Savon Sanomien ja Nordic Playlistin haastatteluissa Anssi Neuvonen sanoi, että Dominiquen kantava teema on rakkaus.
Haastatteluissa yhtyeen keulahahmo Anssi Neuvonen on kertonut, ettei yhtyeen nimi NEØV tarkoita mitään. Hänen mukaansa NEØV on sanana ”abstrakti”, ”tajunnanvirtaa” ja ”yhtä absurdia kuin elämä”. Neuvonen sanoi saksalaiselle musiikkisivustolle, että yhtyeen nimi on kytköksissä hänen ja veljensä sukunimeen. Samanaikaisesti hän katsoi NEØV:in olevan sanana ”neutraali" ja "symboloivan heidän musiikkiaan".
Historia > Volant

Vuonna 2017 yhtyeen kokoonpano muuttui kolmihenkiseksi Jonas Ursinin ja Antti Hevosmaan jäädessä pois yhtyeestä. Keväällä 2018 NEØV esiintyi Tallinn Music Week -festivaaleilla ja loppuunmyydyllä klubikeikalla Berliinissä esittäen kappaleita kolmannelta albumiltaan.
Kesäkuussa 2018 yhtye ilmoitti solmineensa levytyssopimuksen saksalaisen Clouds Hill -levy-yhtiön kanssa. Ensimmäinen single "Elysion" yhtyeen kolmannelta albumilta Volant ilmestyi 31. elokuuta 2018 keräten runsaasti radiosoittoa saksankielisessä Euroopassa. Myös seuraavat singlet "Person I Used To Be", "Lost In Time" ja "Brothers" saivat osakseen mediahuomiota Suomessa ja Keski-Euroopassa. Syksyn 2018 Reeperbahn Festivalilla NEØV esiintyi kahden päivän aikana viisi kertaa, muun muassa loppuunmyydyllä Molotow-keikalla.
NEØV julkaisi kolmannen albuminsa Volant helmikuussa 2019. Pitkän julkaisukiertueen aikana yhtye keikkaili Suomessa, Tanskassa, Tšekissä ja Saksassa, missä yhtye esiintyi myös televisiossa. Volant keräsi positiivisia arvioita eri puolilla Eurooppaa. Suomen Kuvalehti kiinnitti huomiota yhtyeen biisinkirjoitustaitoihin ja piti yhtyeen musiikkia "tähän aikaan erottamattomasti kuuluvien uhon ja pöhinän vastakohtana". Saksalainen Bedroomdisco antoi levylle täydet viisi tähteä, ja IndieBerlin kehui yhtyeen Berliinin-esiintymistä. Tanskalainen Regnsky-musiikkisivusto kirjoitti yhtyeen olevan Suomen suurin senhetkinen indiepop-nimi ja vertasi yhtyeen solistia Anssi Neuvosta Silta-sarjan tunnuskappaleen esittävän The Choir Of Young Believersin Jannis Makrigiannikseen.
Haastatteluissa Anssi Neuvonen on kertonut albumin käsittelevän ajan kulumista, ihmissuhteita, ystävyyttä, veljeyttä, itsepetosta ja syyllisyyttä.
Historia > Picture of a Good Life

Marraskuussa 2019 NEØV ilmoitti pitkäaikaisen basistin Ari Aution jättävän yhtyeen. Samassa päivityksessä kerrottiin, että Anssi ja Samuli Neuvonen tekevät uutta albumia Hampurissa ja yhtye tulee jatkamaan keikkailua uudella livekokoonpanolla. Loppuvuonna 2020 NEØV julkaisi kolme singleä "Marathon", "Burnt My Fingers" ja "Island" ja tammikuussa 2021 neljännen albuminsa Picture Of A Good Life. NEØV joutui perumaan julkaisukiertueensa koronapandemian takia mutta esiintyi levynjulkaisupäivänä Saksan televisiossa. Maaliskuussa 2021 NEØV soitti Live Pictures -striimikonsertin, joka oli ensiesiintyminen uuden livebasistin Jussi Hietalan (J.Tala, Underwater Sleeping Society, Rubik, Pariisin Kevät) kanssa. Sessiosta julkaistiin kolme livevideota.
Picture of a Good Life keräsi mairittelevia arvioita ja runsaasti radiosoittoa. Itävallan suurin sanomalehti Kronen Zeitung kirjoitti, että ”NEØV on valmis indie popin Champions Leagueen”. Saksan suurin musiikkilehti VISIONS arvosteli albumin positiivisesti, ja useat suomalaiset kriitikot katsoivat levyn olevan bändin siihenastisen uran paras. Soundi kirjoitti Samuli Neuvosen roolin rumpalina olevan ”poikkeuksellisen keskeinen” ja kehui Anssi Neuvosen kitarointia. Singlet ”Island” ja ”Captured Images”, joista jälkimmäinen julkaistiin 2022, nousivat ison saksalaisen Radio Eins-kanavan A-soittolistalle ja olivat kanavan soitetuimpia kappaleita vuosina 2021 ja 2022.
Biisintekijä Anssi Neuvosen mukaan Picture of a Good Lifen sanoitukset ovat kytköksissä hyvän elämän tavoitteluun ja sen kulissimaiseen esittämiseen.
Syksyllä 2021 NEØV soitti loppuunmyydyt comeback-keikat Helsingissä ja Tampereella. Vuosina 2022–23 yhtye kiersi Saksassa, Suomessa, Ruotsissa ja Virossa.
Historia > Viides albumi

Maaliskuussa 2023 NEØV ilmoitti äänittävänsä uutta albumia Birgir Jón Birgissonin (Sigur Rós, Jon Hopkins, Björk) kanssa Sundlaugin-studiolla Islannissa.
Diskografia > Albumit

Orange Morning (2013,  Fullsteam Records)
Dominique (2015,  Fullsteam, Sony Music)
Volant (2019,  Clouds Hill)
Picture Of A Good Life (2021,  Clouds Hill)
Soft Atlas (2024, Motor Entertainment)
Diskografia > EP:t

Robokop EP (2009,  New Music Community, julkaistu nimellä Neufvoin)
Fake Musket EP (2010,  New Music Community, julkaistu nimellä Neufvoin)
Diskografia > Singlet

"Windvane" (2012)
"Morning Fire" (2012)
"Mellow" (2013)
"Daydream City" (2013)
"Laketown" (2014)
"The Rain People" (2014)
"Dominique I" (2014)
"Woolen Pumpkin Shirt" (2015)
"Elysion" (2018)
"Person I Used To Be" (2018)
"Lost In Time" (2019)
"Brothers" (2019)
"Marathon" (2020)
"Burnt My Fingers" (2020)
"Island" (2020)
"Captured Images" (2022)
"Softer" (2024)
"Feel" (2024)
"A Little Taste" (2024)
NEØV esiintymässä vuonna 2013.
NEØV The Lexington -klubilla Lontoossa syyskuussa 2014.
Nicolas Edme Restif de La Bretonne

Nicolas Edme Restif de La Bretonne (22. lokakuuta 1734 Sacy – 3. helmikuuta 1806 Pariisi) oli ranskalainen kirjailija, jonka useat teokset luokiteltaisiin nykyisin aikuisviihteeksi.
Vanhan hallinnon aikana

La Bretonne syntyi kahdeksantena lapsena varakkaaseen talonpoikaisperheeseen Yonnen maakunnassa. Hän oli terveydeltään erityisen heikko ja siksi häntä ajateltiin kirkon palvelukseen. Vaikuttaa kuitenkin siltä, että hän olisi ansioitunut enemmänkin hameenhelmojen perässä juoksijana ja siksi hän luopui kirkollisen uran haaveista. Vuonna 1751 vanhemmat lähettivät pojan Auxerreen kirjapainon oppipojaksi. Hän kuitenkin rakastui isäntänsä aviopuolisoon. Kun nuorimies oli saanut opin kirjanpainajaksi, niin hän lähti Pariisiin, jossa hän vietti erittäin epäsäännöllistä elämää. Vuonna 1767 hän julkaisi ensimmäisen merkittävän teoksensa La Famille vertueuse. Tätä seurasivat Le Paysan perverti (1776), La vie de mon père (1779), Les Contemporaines (1780), jonka ansiosta hänestä tuli kuuluisa, La Paysanne pervertie (1784), Les Parisiennes (1787) sekä Ingénue Saxancourt (1789).
Hän nautti suuresti Pariisin ja eritoten Île Saint-Louis’n saaren kaduilla vetelehtimisestä ja erittäinkin yöaikaan, jolloin hän kirjoitti tekstejä seinille ja silloille. La Bretonnella oli useita työpaikkoja eri yrityksissä, mutta hän muutti säännöllisesti, sillä näin hän pakeni velkojiaan. Ehkä hän toimi ilmiantajana kuninkaalliselle poliisille, ja toimi ehkä varjostustehtävissä, mutta tästä ei ole olemassa minkäänlaisia todisteita. Itse hän nimitti itseään "pöllöksi" (ransk. le hibou).
Hänen kirjansa ilmestyivät usein kuvitettuina ja kuvien naisilla oli yleensä pienet jalat ja suuret ympyriäiset suut. Palais-Royalen naiset hän esitteli eräänlaisen oppaan tavoin, mutta kyseessä on enemmänkin eräänlainen sanomalehtimäinen sarjahaastattelu.
Vallankumouksen aikana

Vallankumouksen rahauudistus raunioitti lopullisesti La Bretonnen talouden ja hänet oltiin vähällä pidättää Terrorin aikana. Kirjoittamisella hän tuskin pystyi elämään. Hän oli eräs vallankumouksellisten tapahtumien silminnäkijä ja todistaja ja siksi hän julkaisikin teokset Le Palais-Royal (1790) ja Les Nuits de Paris (1793). Vuonna 1794, hän päätti kirjoittaa muistelmansa nimeltä Monsieur Nicolas, joka ilmestyi kahdeksana eri vihkona vuosina 1794 ja 1797. Vuonna 1795 vallankumouksellinen Konventti tuli hänen avukseen ja myönsi kirjailijalle tuhannen frangin avustuksen.
La Bretonnen julistukset suuntautuivat mahtailevina puolustamaan uusia vallanpitäjiä ja hänen aristokraattisia ystäviään, hän kuitenkin joutui epäsuosioon maineensa tähden. Lopulta hän meni poliisiministeriön palvelukseen, mutta heikko terveys pakotti hänet eläkkeelle. Hän kuoli jonkin ajan kuluttua kurjuudessa.
La Bretonnen tuotantoa on kritikoitu erittäin voimakkaasti kirjallisten puristien taholta. La Harpe kutsui häntä piikojen Voltaireksi ja katuojien Rousseauksi. Hänen tuotantoaan ovat ihailleen ja ylistäneen eritoten surrealistit, jotka "löysivät" hänen tuotantonsa 1900-luvulla. Tämä monitaitoinen romaanikirjailija, mutta myös näytelmäkirjailija ja merkittävä Jean-Jacques Rousseaun tyylisten ja muistelmiensa kirjoittaja, utopisti ja useiden uudistusten kehittelijän nykyisin kohteena melkoisen laajalle akateemiselle tutkimukselle, sillä hänessä nähdään erinomaisen tyypillinen toisen valistuskauden (1700-luvun lopun) edustaja.
Markiisi de Sade ja La Bretonne ovat näkemyksiltään hyvin vastakkaiset ja juuri sen tähden he ehkä inhosivat toisiaan. Kuitenkin päinvastaista ihailua ja arvostusta La Bretonne on saanut osakseen esimerkiksi Benjamin Constantin ja Friedrich von Schillerin taholta.
La Bretonnen tuotantoa ei ole saatavissa suomennoksina.
Teokset

Le Pied de Fanchette ou le Soulier couleur de rose (Pariisi, 1768, 3 vol. in-12);
Le Pornographe ou Idées d'un honnête homme sur un projet de règlement pour les prostituées (Lontoo, 1769, in-8), Teos saavutti suuren menestyksen Euroopassa ja se inspiroi Itävallan keisari Joseph II antamaan prostituutiota koskevan lainsäädännön valtioissaan.
Lettres d'une fille à son père (1772, 5 vol. in-12);
La Femme dans les trois états de fille, d'épouse et de mère (1773, 3 vol. in-12);
Le Ménage parisien (1773, 2 vol. in-12);
Le Paysan perverti ou les Dangers de la ville (1776, 14 vol. in-12);
La Paysanne pervertie (1779, 4 vol. in-12), Kirjailijan tunnetuin romaani, jossa hän sallii itselleen refomatorisia ja moraalisesti tarkoituksellisia ajatuksia, jotka ovat vähintäänkin kummallisia.
Les Contemporaines ou Aventures des plus jolies femmes de l'âge présent (1780-81, 42 vol. in-12), teos on suunnaton kokoelma historiallisia rakaustarinoita ja teekijä ei kaihda mitään heikkoutta, joita tunnetut naiset ovat osoittaneet;
La Découverte australe ou les Antipodes (1781, 4 vol. in-12), Mielenkiintoinen teoks, joka on tehty Swiftin teoksen Gulliverin Laputan matkan mukaan.
Ingénue Saxancourt (1785, 3 vol. in-8);
Les Veillées du Marais (1786, 4 vol. in-12).
Tableau des moeurs d'un siècle philosophe (1787, 2 vol. in-12);
La Vie de mon père (1788, 2 vol. in-12);
Les Nuits de Paris ou le Spectateur nocturne (1788-91, 15 vol. in-12);
L'Andrographe, le Gynographe et le Thesmographe (1790, 5 vol. in-8);
Le Drame de la vie (1793, 5 vol. in-8);
La Philosophie de M. Nicolas (1796, 3 vol. in-12);
Les Provinciales ou Histoire des filles et femmes des provinces de France (1797, 12 vol. in-12);
Le Quadragénaire (1797, 2 vol. in-12),
Histoire des campagnes de Marie (1811, 3 vol. in-12);
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Rétif de La Bretonne-seuran viralliset kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
"Uutiskirja" (Arkistoitu – Internet Archive)
Muotokuvassa Nicolas Edme Restif de La Bretonne vuonna 1785
MafiaBoy

MafiaBoy oli useita maailmanlaajuisia verkkosivuja kaataneen hakkerin Michael Calcen nimimerkki. Calcen oli vain 15-vuotias onnistuessaan kaatamaan palvelunestohyökkäyksillä useita kansainvälisiä internetissä toimivia suuryrityksiä, kuten eBayn, Yahoon ja CNN:n. Hyökkäykset tapahtuivat kevättalvella 2001.
Calcen saatiin kiinni hyökkäyksistä vasta hänen kehuttuaan tekoaan muille. Kanadan viranomaisten mukaan hyökkäyksistä koitui yhtiöille kuluja yhteensä 1,7 miljardin dollarin edestä. Calcenia vastaan nostettiin yhteensä 66 syytettä, mutta niistä vain 10 saatiin osoitettua toteen. Calcen tuomittiin lopulta huhtikuussa 2001 puoleksi vuodeksi nuorisovankilaan.
Vankilasta vapautumisen jälkeen Calcen on itse sanonut, että yritysten tietoturvat ovat edelleenkin niin heikkoja, että hän pystyisi kaatamaan ne uudelleen.
Merisukaheinä

| Merisukaheinä |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Poales
Heimo::  Heinäkasvit Poaceae
Suku::  Sukaheinät Polypogon
Laji::  maritimus
Kaksiosainen nimi
 Polypogon maritimus  Willd. 
Synonyymit
 Chaetopogon creticus 
Katso myös
   Merisukaheinä Wikispeciesissä   Merisukaheinä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Merisukaheinä (Polypogon maritimus) on sukaheinien (Polypogon) sukuun kuuluva heinäkasvilaji. Aiemmin se on sijoitettu sutiheinien (Chaetopogon) sukuun nimellä Chaetopogon creticus.
Merisukaheinä on yksivuotinen, mättäinä kasvava heinälaji. Sen varret ovat kasvutavaltaan pystyjä ja voivat kasvaa 35 cm korkeiksi. Lehtilavat ovat muodoltaan tasasoukkia, 5–10 cm pitkiä ja 0,1–0,5 cm leveitä. Kielekkeet ovat 1–6 mm pitkiä. Merisukaheinän kukinto on tiivis, tähkää muistuttava röyhy, joka on 5–7 cm pitkä ja usein purppuravivahteinen. Tähkylät ovat 2–3 mm pitkiä ja väriltään kellanvihreitä. Tähkylöiden kaleet ovat ripsilaitaisia. Ulkohelpeet ovat 1,0–1,2 mm pitkiä ja vihneettömiä. Sisähelpeet ovat ulkohelpeidenkokoisia. Merisukaheinä kukkii kesä–elokuussa. Merisukaheinän hedelmä on 0,7–0,9 mm pitkä jyvä.
Merisukaheinä kasvaa vuorten rinteiden kosteilla ruohostomailla sekä marskiniityillä. Merisukaheinä kasvaa alkuperäisenä Euraasiassa sekä Afrikan pohjoisosissa. Lajia tavataan Välimeren rannikoilta aina Keski-Aasiaan, Mongoliaan ja Kiinaan asti. Lisäksi lajia on myös viety Pohjois-Amerikkaan, jossa sitä kasvaa ainakin Kalifornian ja Floridan seuduilla.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Merisukaheinä (Polypogon maritimus)
Integrated Taxonomic Information System (ITIS): Polypogon maritimus (englanniksi)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Polypogon maritimus (englanniksi)
Flora of North America: Polypogon maritimus (englanniksi)
L’animale

| L’animale Adriano Celentano |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Julkaistu: 2008
 Tyylilaji: rock, pop
 Levy-yhtiö: Clan Celentano
Adriano Celentanon muut julkaisut
| Dormi amore, la situazione non è buona 2007 | L’animale 2008 | Facciamo finta che sia vero 2011 |
L’animale on italialaisen rock-muusikko Adriano Celentanoin kokoelma-albumi, joka julkaistiin 2008.
Kappaleet

| --- | --- |
 CD 1 La cura  L’emozione non ha voce  L’arcobaleno  Storia d’amore  Più di un sogno  Acqua e sale  Dormi amore  Una carezza in un pugno  Apri il cuore  Gelosia  Hai bucato la mia vita  Una rosa pericolosa  Angel  L’ultima donna che amo :  CD 2 Sognando Chernobyl  La situazione non è buona  Mondo in mi 7a  I passi che facciamo  Il ragazzo della via Gluck  Svalutation  Io sono un uomo libero  Prisencolinensinainciusol remix  Aria… non sei più tu  Un albero di trenta piani  C'è sempre un motivo  I want to know  L’ultimo degli uccelli  Uomo macchina
Matsudaira Sadanobu

Matsudaira Sadanobu
Matsudaira Sadanobu (jap. 松平 定信) (25. tammikuuta 1759 – 14. kesäkuuta 1829) oli japanilainen Edo-kauden daimio. Sadanobu oli kuuluisa taloudellisista uudistuksistaan, jotka tunnetaan nimellä Kansei-uudistukset (1789–1801). Uudistusten avulla hän säilytti hallinnassaan Shirakawa alueen toimiessaan samalla yhtenä Tokugawa-shōgunaatin johtavista virkamiehistä.[lähde? ]
Käännös suomeksi
Mercedes-Benz E-sarja (W124)

| Mercedes-Benz W124 |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Etelä-Afrikka  Indonesia  Intia  Malesia  Meksiko  Puola  Saksa
Valmistaja:  Daimler-Benz
Valmistusvuodet:  1984–1997
Korimalli:  2-ovinen coupé 2-ovinen cabriolet 4-ovinen sedan 5-ovinen farmari 6-ovinen limusiini
Luokka:  E-segmentti
Edeltäjä:  Mercedes-Benz W123
Seuraaja:  Mercedes-Benz W210 Mercedes-Benz C208
Teknisesti samankaltaisia:  Mercedes-Benz R129
Tekniset tiedot
Moottori:  R4 R5 R6 V8
Iskutilavuus:  2,0–6,0 l
Polttoaine:  bensiini diesel
Vetotapa:  takaveto neliveto
Vaihteisto:  4-vaihteinen manuaali 5-vaihteinen manuaali 4-vaihteinen automaatti 5-vaihteinen automaatti
Mercedes-Benz W124 on ensimmäinen Mercedes-Benz E-sarjan nimeä (vuodesta 1993 lähtien) virallisesti kantanut malli, jota valmistettiin vuosina 1984–1997. Se korvasi edeltäneen W123-mallin ja seuraajaksi tuli W210. Kesällä 1995 korvaavan W210-mallin tultua markkinoille, jäi farmari mallistoon vielä vuodeksi, coupé vuoden 1996 loppuun ja cabriolet aina kesään 1997 saakka. W124-korisen coupén ja cabrioletin korvasi CLK-sarja (C208), sillä W210-mallisarjaan ei kyseisiä korimalleja tullut. Avomallinen SL-sarja (R129) perustuu W124-sarjan lyhennetylle alustalle.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mercedes-Benz E-sarja (W124) Wikimedia Commonsissa
Hagerty Revelations with Jason Cammisa, episodi 5: The W124 Mercedes-Benz 500E was the world`s most perfect sedan; 14:22 min (englanniksi)
Mercedes-Benz S124
Mercedes-Benz 300 CE (C124)
Facelift-mallin (1989) Mercedes-Benz W124.
Mercedes-Benz 300 CE (A124)
Mercedes-Benz 500 E
Facelift-mallin (1993) Mercedes-Benz W124.
Matsudaira-klaani

Klaanin tunnus.
Matsudaira-klaani oli japanilainen daimioklaani, joka julistautui Minamoto-klaanin perillisiksi. Se syntyi alun perin Matsudairan kylässä, Mikawan provinssissa. Klaani lähti huimaan nousuun 1500-luvulla, kun sitä johtanut Tokugawa Ieyasu, syntymänimeltään Matsudaira Motoyasu, perusti Tokugawa-shōgunaatin. Hän perusti omalle sukuhaaralleen Tokugawa-klaanin, mutta muut klaanin sukuhaarat pitivät Matsudaira-nimen, ja useat heistä nimitettiin shōgunaatin daimioiksi.
Manaaja II: Luopio

| Manaaja II: Luopio> Exorcist II: The Heretic |
| --- | --- |

Ohjaaja:  John Boorman
Käsikirjoittaja:  William Goodhart
Tuottaja:   John Boorman  Richard Lederer 
Säveltäjä:  Ennio Morricone
Kuvaaja:  William A. Fraker
Leikkaaja:  Tom Priestley
Pääosat:   Linda Blair  Richard Burton  Louise Fletcher  Max von Sydow  Kitty Winn  Paul Henreid 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Warner Bros
Levittäjä:  Warner Bros.
Ensi-ilta:  1977
Kesto:  118 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Edeltäjä:  Manaaja
Seuraaja:  Manaaja III
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Manaaja II: Luopio (engl. Exorcist II: The Heretic) on kauhuelokuva vuodelta 1977 ja se on jatko-osa elokuvalle Manaaja. Elokuvan ohjauksesta on vastannut John Boorman ja yksi leffan pääosanäyttelijöistä on edellisessä elokuvassa näytellyt Linda Blair.
Elokuva ei ollut ilmestyessään menestys sen tuottaessa huonosti ja ollessa kriitikoiden pilkkaama. Leffan huonous aiheutti sen, että se valittiin yhdeksi kaikkien aikojen huonoimmaksi elokuvaksi koskaan.
Juoni

On kulunut neljä vuotta ensimmäisen osan tapahtumista. Painajaiset vainoavat Regan MacNeliä ja Vatikaani lähettää isä Philip Lamontin ottamaan selvää, onko paha palannut.
Näyttelijöitä

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Linda Blair  | … |  Regan   |
|  Richard Burton  | … |  isä Philip Lamont   |
|  Louise Fletcher  | … |  tohtori Gene Tuskin   |
|  Max von Sydow  | … |  isä Merrin   |
|  Kitty Winn  | … |  Sharon Spencer   |
|  Paul Henreid  | … |  kardinaali   |
|  James Earl Jones  | … |  Kokumo   |
|  Ned Beatty  | … |  Edwards   |
|  Belinda Beatty  | … |  Liz   |
|  Barbara Cason  | … |  rouva Phalor   |
|  Tiffany Kinney  | … |  kuuro tyttö   |
|  Ken Renard  | … |  apotti   |
Muut osat

Manaaja III perustuu William Peter Blattyn Manaajan jatko-osaksi kirjoittamaan romaaniin Paholaisleegio ja sivuuttaa Manaaja II:n tapahtumat.
Manaaja (1973)
Manaaja III (1990)
Manaaja: Alku (2004)
Dominion: Prequel to the Exorcist (2005)
Aiheesta muualla

Manaaja II: Luopio Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Manilahamppu

| Manilahamppu |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Silmälläpidettävä  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Zingiberales
Heimo::  Banaanikasvit Musaceae
Suku::  Aitobanaanit Musa
Laji::  textilis
Kaksiosainen nimi
 Musa textilis  Née 
Katso myös
   Manilahamppu Wikispeciesissä   Manilahamppu Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Manilahamppu eli manilla (Musa textilis, engl. abaca) on monivuotinen banaanikasveihin kuuluva trooppinen kasvi, jota viljellään kuitukasvina. Manillakuidut saadaan rungon ympärillä olevista lehtitupista murskaamalla ja kaapimalla irti. Manilahamppu on kotoisin Filippiineiltä ja Borneolta, jossa sitä vielä pääasiallisesti viljellään.
Manilla on luonnonkuiduista vahvin. Se on karkeaa, mutta hyvin taipuisaa. Kuitu on väriltään kellertävä. Manillaa käytetään köysien ja purjehdustarvikkeiden raaka-aineena, sillä se kestää merivettä paremmin kuin sisali ja hamppu, eikä ime itseensä vettä yhtä paljon, joten se ei myöskään homehdu tai mätäne niin helposti kuin muut kuidut. Lisäksi manilla on hyvin kevyt kuitu. Se on jopa 20 prosenttia kevyempää kuin hamppu. Manilla kutistuu voimakkaasti kastuessaan.
Muuta

Veijo Meren pienoisromaani Manillaköysi kertoo manillasta tehdyn köyden vartalonsa ympärille sitoneesta sotamiehestä.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Manilahamppu – Musa textilis
United States Department of Agriculture (USDA): Musa textilis (englanniksi)
Flora of China: Musa textilis (englanniksi)
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Musa textilis (manila hemp) (englanniksi)
Plants For A Future (PFAF): Musa textilis (englanniksi)
Manilahamppu, Karjala, 16.07.1939, nro 187, s. 17, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot