stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
UNFICYP
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
UNFICYP-operaation verkosivut
UNFICYP rauhanturvaamiseen liittyvässä RtWikissä
Rauhanturvaajien merkit
YLE: YK-miehet lähtivät Kyprokseen vahtimaan rauhaa ja näkemään maailmaa
Yhdistyneiden kansakuntien rauhanturvaoperaatiot
UNMOGIP (Intia ja Pakistan 1949) |
UNEF I (Israel ja Syyria 1956–1967) |
UNTSO (Lähi-itä 1948) |
UNEF II  (Israel ja Egypti 1973–1979) |
UNOGIL (Libanon 1958 ) |
ONUC (Kongo 1960–1964) |
UNYOM (Pohjois-Jemen 1963-1964) |
DOMREP (Dominikaaninen tasavalta 1965–1966) |
UNMOGIP 1961– (Intia ja Pakistan) |
UNFICYP (Kypros 1964) |
UNIPOM (Intia ja Pakistan 1965–1966) |
UNSF (Länsi-Papua 1962–1963) |
UNDOF   (Golanin kukkulat 974) |
UNIFIL (Libanon 1978) |
UNGOMAP  (Afganistan ja Pakistan 1988–1990) |
UNAVEM I (Angola 1988–1991) |
UNTAG  (Namibia 1989–1990) |
ONUCA (Keski-Amerikka 1989–1992) |
OSGAP 1990–1992 (Agfanistan ja Pakistan) |
MINURSO (Länsi-Sahara 1991) |
UNAMIC (Kambodza 1991–1992) |
UNTAC (Kambodza 1992–1993) |
UNAVEM II (Angola 1991–1995) |
ONUSAL (El Salvador 1991–1995) |
UNOSOM I (Somalia 1992–1993) |
ONUMOZ (Mosambik 1992–1994) |
UNOMIL (Liberia 1993–1997) |
UNMIH (Haiti 1993–1996) |
UNOMUR (Uganda ja Ruanda 1993–1994) |
UNASOG (Libya ja Tšad 1994) |
UNOSOM II (Somalia 1993–1995) |
UNMOT (Tadžikistan 1994–2000) |
UNAVEM II (Angola 1995–1997) |
UNSMIH (Haiti 1996–1997) |
MINUGUA (Guatemala 1997) |
UNTMIH (Haiti 1997) |
MONUA (Angola 1997–1999) |
UNAMET (Itä-Timor 1999) |
UNTAET (Itä-Timor 1999–2002) |
MIPONUH (Haiti 1997–2000) |
UNAMIR (Ruanda 1993–1996) |
UNAMIR   (Ruanda 1993–1996) |
UNOMSIL (Sierra Leone 1998–1999) |
UNIKOM (Irak ja Kuwait 1991–2003) |
UNOSOM I  (Somalia   1992–1993 ) |
UNPROFOR   (entinen Jugoslavia 1992–1993 ) |
UNPREDEP  (Makedonia  1993–1999) |  |
UNOMIG (Georgia 1993–2009) |
UNITAES   (Kroatia 1996–1998) |
UNMOP  (Prevlakan niemimaa 1996 ) |
UNIIMOG (Iran ja Irak 1988–1991) | 
UNMIK  (Kosovo 1999) |
MICAH (Haiti 2000–2001) |
UNCRO (Krotia 1994–1996) |
UNMEE   (Etiopia ja Eritrea 2000–2008) |
ONUB (Burundi 2004–2007) |
MINURCA (Keski-Afrikan tasavalta 1998–2000) |
UNAMSIL  (Sierra Leone 1999–2005) |
UNPSG (Kroatia 1998) |
UNMIBH (Bosnia ja Hertsegovina 1995–2002) |
MONUC (Kongo 1999-2010) |
UNAMA (Afganistan 2003) |
UNMIL (Liberia 2003) |
MINUSTAH  (Haiti 2004) |
UNOCI (Norsunluurannikko 2004) |
UNMISET  (Itä-Timor 2002–2005) |
UNMIT (Itä-Timor 2006-2012) |
UNAMID (Sudan 2007 ) |
MINURCAT (Tšad ja Keski-Afrikan tasavalta 2007-2010) |
UNSMIS (Syyria 2012) |
MINUSMA (Mali 2013) |
MONUSCO (Kongon dem. tasavalta 2010) |
UNSMIL (Libya 2011) |
UNIMIS (Sudan 2005–2011) |
UNMISS (Etelä-Sudan 2011) |
MINUSCA (Keski-Afrikan tasavalta 2014) |
Suomalaisia YK-joukkoja Kyproksella toukokuussa 1964.
Kyproksen jako vuoden 1974 kriisistä ja turkkilaismiehityksestä lähtien.
Eurypygimorphae

| Eurypgimorphae |
| --- | --- |
 Aurinkokurki (Eurypyga helias)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Osaluokka::  Neognathae
Ylälahko::  Neoaves
Kladi::  Ardeae
Kladi::  Eurypgimorphae  Fürbringer, 1888
Lahkot
 Eurypygiformes  Phaethontiformes 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Eurypgimorphae on kladiin Ardeae kuuluva lintujen ryhmä. Eurypgimorphae sisältää lahkot Eurypygiformes (kagut ja aurinkokurjet) sekä Phaethontiformes (tropiikkilinnut) jotka vaikuttavat olevan toistensa sisarryhmät. Eurypgimorphaen puolestaan uskotaan olevan Aequornithesin sisarryhmä.
GIRD-X

| Tiedot |
| --- | --- |
Maa: Neuvostoliitto
Venäjäksi: ГИРД-X
Pääsuunnittelija: Friedrich Tsander
Kehitysajanjakso: 1932 - 1933
Ensilento: 25.11.1933
Pituus: 2200 mm
Halkaisija: 140 mm
Kärkiväli: 375 mm
Tyhjäpaino: 19,2 kg
Ajoaineen massa: 8,3 kg
Hyötykuorma: 2,0 kg
Alkupaino: 29,5 kg
Massasuhde: 1,4
Ajoaine: "Tyyppi 10", nestemäinen
Työntövoima: 687 N
Ominaisimpulssi: 1824 Ns/kg
Paloaika: 22 s
Nopeus: 675 m/s
Lentokorkeus: 150 m

GIRD-X oli vuodesta 1928 alkaen kehitetty toinen neuvostoliittolainen raketti, jossa käytettiin nestemäistä ajoainetta. Sen kehittivät GIRD-organisaatiossa toimivat Sergei Koroljov ja Fridrih Tsander. Se oli GIRDin 10. projekti.
Moottorin massa oli 29,5 kg, josta 8,3 kg ajoainetta. Ajoaine oli 78 prosenttista etyylialkoholia ja nestehappea. Se tuotti 885 N työntövoiman. Sen ominaisimpulssi oli 1590–1715 Ns/kg.
Ensilento tapahtui 25. marraskuuta 1933 Nahabinossa, ja sen aikana kone nousi 150 metrin korkeuteen.
Aiheesta muualla

Encyclopedia Astronautica: Gird-X (englanniksi)
Fliegerkalender der DDR 1985: Peter Stache: Die ersten sowjetischen Flüssigkeitsraketen der GIRD
Ford Focus (2004)

| Ford Focus II |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Espanja  Etelä-Afrikka  Filippiinit  Italia  Kiina  Saksa  Taiwan  Venäjä
Valmistaja:  Ford
Konserni:  Ford Motor Company
Valmistusvuodet:  2004–2010
Korimalli:  2-ovinen coupé‑cabriolet 3-ovinen hatchback 4-ovinen sedan 5-ovinen hatchback 5-ovinen farmari
Luokka:  C-segmentti
Muotoilija:  Pininfarina (CC)
Edeltäjä:  Ford Focus I
Seuraaja:  Ford Focus III
Teknisesti samankaltaisia:  Ford C-Max I Ford Escort Ford Kuga I Mazda3 (BK) Mazda3 (BL) Mazda5 (CR) Mazda Biante Volvo C30 Volvo C70 II Volvo S40 Volvo V50
Tekniset tiedot
Pohjalevy:  Ford C1
Moottori:  R4 R5
Iskutilavuus:  1,4–2,5 l
Teho:  80–350 hv
Polttoaine:  bensiini diesel E85
Vetotapa:  etuveto
Vaihteisto:  5-vaihteinen manuaali 6-vaihteinen manuaali 4-vaihteinen automaatti 6-vaihteinen kaksoiskytkin CVT-automaatti
Ford Focus II on Ford Focuksen toinen sukupolvi, jota valmistettiin vuosina 2004–2010.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ford Focus (2004) Wikimedia Commonsissa
Ford Focus Wagon
Ford Focus ST
Ford Focus CC
Toisen sukupolven facelift-malli.
Ford Focus RS
Ford Focus RS500
Galoppi

Galoppi
Galoppi, alkuperäiseltä nimeltään galoppade on tanssi, joka on saanut nimensä hevosen nopeimman askellajin kiitolaukan (ransk. galop) mukaan. Galoppi on eloisa maalaistanssi, joka nousi pariisilaisen seurapiirin suosioon 1820-luvun lopulla Berryn herttuattaren ansiosta, ja levisi sitten Wieniin, Berliiniin ja Lontooseen.
Galoppi oli Prahan tanssisaleissa 1830-luvulla esitellyn polkan edeltäjä ja se oli erityisen suosittu illan viimeisenä tanssina.
Valssikuningas Johann Strauss nuorempi sävelsi useita galoppeja, samoin tanskalainen Hans Christian Lumbye. Dmitri Šostakovitš käytti galoppia 8. sinfoniansa toisessa osassa.
U-Cont

U-Cont on suomalainen yritys, jonka toimialaan kuuluvat polttoaineiden jakeluasemat, säiliöt ja palavannesteen varastot.
Historiaa

U-Contin tarina alkoi Matti Korhosen Pieksämäelle perustamasta yhden miehen korjauspajasta vuonna 1966. Reijo Sistonen tuli yritykseen toiseksi yhtiömieheksi vuonna 1967. Alussa elanto tuli työkoneiden korjauksesta nimellä Konehitsaus Korhonen & Sistonen. Reijo toi kuitenkin mukanaan säiliön valmistuksen taidon, joka loi pohjan U-Contin tulevien vuosien tuotantoon. Yhtiön alkutaipaleella valmistettiin säiliöiden lisäksi muita tuotteita, kuten kiukaita, junanvaunujen korjausta sekä muuta korjaustoimintaa asiakkaan tarpeisiin. Yritys muutti Joroisiin vuonna 1979 ja Muurikka-pannut tulivat yhtiön tuotevalikoimaan 1980-luvun alussa, jolloin aloitettiin niiden valmistus säiliön hukkaosista. Tuohon aikaan myös alkoi yrityksen vientitoiminta Sipako-polttoainekontin vetämänä. Tällöin päävientialueena oli Neuvostoliitto. Vuonna 1988 yrityksen perustaja Matti Korhonen myi osuutensa Reijo Sistoselle joten yrityksen nimi vaihdettiin Savon Konehitsaukseksi.
1990-luvun alussa yritykselle valmistuivat uudet toimitilat Joroisiin ja samaan aikaan kehitettiin U-cont -ratkaisu polttoaineen jakeluasemien rakentamiseen. U-cont on moduulirakenteinen polttoaineen jakeluasema, joka nopeuttaa asennusaikaa perinteiseen eli erillisellä säiliöalueella ja mittarikentällä varustettuun jakeluasemaan verrattuna huomattavasti. Vuonna 1996 yritys fuusioitui Muurikka Oy:n kanssa ja nimeksi vaihdettiin U-Cont Oy. Hieman myöhemmin perustettiin U-Contille tytäryhtiöt sekä Venäjälle että Puolaan. Vuonna 2000 Muurikka irtautui jälleen erilliseksi yhtiöksi. Viime aikoina yrityksessä on panostettu huomattavasti uusiutuviin energiamuotoihin, minkä seurauksena U-Cont on ollut St1 Biofuelsin kanssa tiiviissä yhteistyössä. Tämän yhteistyön tuloksena St1 Biofuels on rakennuttanut leipomoteollisuuden jätteitä hyödyksi käyttävän liikenne-etanolitehtaan Lappeenrantaan, Närpiöön ja Haminaan, sekä nyttemmin myös Vantaalle ja Lahteen. U-Cont on toiminut näissä jokaisessa projektissa sekä osanvalmistuksessa, että kokoonpanossa.
Historiaa > 1960-luku

Alkuaikoina tehtiin säiliöiden ohella monenlaista: saunankiukaita Räväkkä- tuotemerkillä, lauderunkoja, junanvaunujen korjausta ja paljon muuta asiakkaiden kysynnän mukaan.
Ensimmäinen perheiden ulkopuolinen työntekijä Tauno Ritvanen aloitti työt 1968.
Historiaa > 1970-luku

Yritys muutti Joroisiin, josta se sai omat tilat vuonna 1979.
Historiaa > 1980-luku

Muurikka- muurinpohjapannut tulivat mukaan tuotevalikoimaan vuonna 1982.
Öljykriisi vaivasi 1980-luvun alussa, tästä syntyi Sipako, siirrettävä polttoainekontti. Vientitoiminta sai alkunsa päävientialueena ent. Neuvostoliitto.
U-Contille myönnettiin läänin yrittäjäpalkinto vuonna 1984.
Joroisten kunnan yrittäjäpalkinnon sai U-Cont vuonna 1985.
Vuonna 1988 Matti Korhonen luopui yhtiöosuudestaan ja myi osuutensa Reijo Sistoselle.
Yrityksen nimi muuttui Savon Konehitsaukseksi vuonna 1988.
Historiaa > 1990-luku

U-Cont investoi uusiin toimitiloihin laman alla 1990-luvun alussa
1990-luvun alussa kehitettiin U-kontti (englanniksi U-Cont), kompakti jakeluasemapaketti.
U-kontista saatiin ensimmäinen lisenssisopimus Englantiin vuonna 1995.
Savon Konehitsaus sai ISO 9001 sertifikaatin vuonna 1995.
Savon Konehitsaus Oy ja Murikka Oy fuusioituvat syksyllä 1996 ja yritys otti nimen Oy U-Cont Ltd.
Yritykselle myönnettiin Vientitykki-palkinto vuonna 1998 (Itä-Suomi).
U-Cont perusti vientiyrityksen Inuctanin Venäjälle yhteistyössä Tammerneonin ja Autotankin kanssa 1998.
Sukupolvenvaihdoksen viimeisin vaihe oli vuonna 1998, jolloin Jari Sistonen osti Reijo Sistosen osakekannan.
Historiaa > 2000-luku

Muurikka irtautui jälleen erilliseksi yhtiöksi vuonna 2000.
U-Cont perusti joint-venture -yhtiöt Puolaan (U-Cont MM) ja Saksaan (U-Cont Deutschland) vuonna 2000.
Uusi piensäiliötehdas valmistui keväällä 2004.
Uhvola-polttoainevarastot tulivat tuotantoon 2004.
Blue Cont -urean jakelulaitteiston kehitystyö alkoi 2005.
Yhteistyö St1 Biofuelsin kanssa etanolitehtaiden osavalmistuksessa ja kokoonpanossa alkoi vuonna 2007. Lappeenrannan etanolitehdas valmistui syksyllä 2007.
Närpiön ja Haminan etanolitehtaat valmistuvat kevät-kesällä 2008.
Historiaa > 2010-luku

Suuri sopimus Norjalaisen Uno-X -huoltoasemaketjun kanssa ja 100. aseman avaus vuonna 2020
Suomen ensimmäinen maanpäällisen huoltoasema yhdessä Nesteen kanssa Tuusulan asuntomessualueelle.
Gamma Arietis

| γ¹ Arietis |
| --- | --- |
Muut designaatiot:  Mesarthim, 5 Arietis, HR 545 + HR 546, HD 11503 + HD 11502, BD+18°243, HIP 8832, SAO 92681 + SAO 92680, GC 2291 + GC 2290, ADS 1507, CCDM 01536+1918
Näennäinen kirkkaus:  +3,88 mv
Spektriluokka:  A1pSi
Tähdistö:  Oinas
Epookki:  J2000.0
Rektaskensio (J2000):  01h 53m 31.8s
Deklinaatio (J2000):  +19° 17' 37"
Etäisyys vv.:  204 ± 11 valovuotta
Gamma Arietis on kolmoistähtijärjestelmä Oinaan tähdistössä. Se on 204 valovuoden päässä.
| --- | --- |
Tähdet:  α Ari, β Ari, 41 Ari, γ1 Ari, δ Ari, 39 Ari, ε Ari, ε Ari, 35 Ari, λ Ari, γ2 Ari, ζ Ari, 14 Ari, κ Ari, ι Ari, 63 Ari, 38 Ari, η Ari, π Ari, τ Ari, 33 Ari, ν Ari, 52 Ari A, ξ Ari, 64 Ari, σ Ari, 62 Ari, 21 Ari, θ Ari, ρ Ari, 10 Ari, 31 Ari, 15 Ari, 19 Ari, μ Ari, 55 Ari, 7 Ari, 45 Ari, ο Ari, 56 Ari, 20 Ari, 47 Ari, 1 Ari, 40 Ari, 4 Ari, 1 Ari, 49 Ari, 59 Ari, 54 Cet, 29 Ari, 11 Ari, 16 Ari, 66 Ari, 65 Ari, 53 Ari, 26 Ari, 60 Ari, 27 Ari, 54 Ari, 85 Cet, 36 Ari, HD 20367, 30 Ari A, 51 Ari, 52 Ari B, ρ1 Ari, 30 Ari B, HD 12661, HD 14810, BD +20°307, TZ Arietis, Teegardenin tähti
Eksoplaneetat:  HD 20367 b, HD 12661 b, HD 12661 c
Tor Nessling

| Tor Ragnar Nessling |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 6. syyskuuta 1901 Helsinki
Kuollut: 23. marraskuuta 1971 (70 vuotta) Helsinki
Arvonimi: vuorineuvos
Muut tiedot
Tunnustukset:  vuorineuvos (1962)  Suomen Leijonan komentaja  3. luokan Vapaudenristi  4. luokan Vapaudenristi  Suomen Valkoisen Ruusun ritari  2. luokan Vapaudenmitali  talvisodan muistomitali
Yritys:  Oy Suomen Autoteollisuus Ab
Asema:  toimitusjohtaja
Tutkinnot:  diplomi-insinööri
Puoliso:  Greta Maria (”Maj”) o.s. Kock
Vanhemmat:  John Nessling ja Greta o.s. Grönholm
Tor Ragnar Nessling (6. syyskuuta 1901 Helsinki  – 23. marraskuuta 1971  Helsinki) oli suomalainen diplomi-insinööri, vuorineuvos ja Oy Suomen Autoteollisuus Ab:n (SAT) pitkäaikainen toimitusjohtaja.
Nessling nousi SAT:n johtoon vuonna 1932, pian yrityksen perustamisen jälkeen. Hän kasvatti ja kehitti yritystä aikana, jolloin vain harva uskoi suomalaisen autonvalmistuksen mahdollisuuksiin. 1930-luvun lopulla hänestä tuli SAT:n pääosakas. Nessling johti omistamaansa yritystä patriarkaalisesti, ja hänen toimitusjohtajakautensa lopussa SAT:sta oli kasvanut kuorma-autojen, linja-autojen alustojen, terminaalitraktorien ja rautatie- sekä raitioliikennekaluston valmistaja, jonka tuotteita vietiin neljälle mantereelle. Tor Nesslingin kuoleman jälkeen perustettiin hänen ja hänen vaimonsa nimeä kantava Maj ja Tor Nesslingin Säätiö vuonna 1972. Säätiö rahoittaa ympäristötutkimusta.
Opinnot ja uran alku

Nesslingin vanhemmat olivat insinööri John Nessling ja Greta o.s. Grönholm. Nessling kirjoitti ylioppilaaksi Läroverket för gossar och flickorista vuonna 1920 ja jatkoi opintojaan Teknillisen korkeakoulun koneosastolla. Samanaikaisesti hän opiskeli geologiaa Helsingin yliopistossa vuosina 1922–1924. Hän valmistui vuonna 1924 diplomi-insinööriksi ja teki opintomatkoja Ruotsiin, Britanniaan, Saksaan ja Yhdysvaltoihin. Vuosina 1926–1928 Nesslingin työnantajiin kuuluivat Korpivaara & Halla, Henry-Auto ja Auto-Bil. Hän oli toimitusjohtajana Munkkisaaren Autotalli ja Konepajalla 1928–1929 ja sen jälkeen Autovarikolla 1929–1930.
Oy Suomen Autoteollisuus Ab:n synty

Nessling nimitettiin 1929 Autoteollisuus-Bilindustrin tekniseksi johtajaksi. Nessling halusi kehittää Suomeen uudenlaista teollisuutta, ja samana vuonna hänellä kypsyi ajatus kuorma- ja linja-autoteollisuuden aloittamisesta Suomessa. Autoteollisuus-Bilindustri yhdisti toimintansa Osakeyhtiö Autokoritehtaan kanssa vuonna 1931. Uuden yrityksen nimeksi tuli Oy Suomen Autoteollisuus Ab, ja sen toimitusjohtajaksi nimitettiin John Hellsten. Usein kuulee väitettävän, että Nessling olisi perustanut SAT:n – näin ei kuitenkaan ole asian laita, sillä yrityksen perustivat Karl Arthur Nordgrén, Emil Anton Winckelmann ja Lars Wilhelm Åberg. Nesslingistä tuli kuitenkin jo vuonna 1932 Suomen Autoteollisuuden toimitusjohtaja.
Autoteollisuuden aloittaminen lähes tyhjästä maailmanlaajuisen laman keskellä ei näyttänyt uskottavalta yritykseltä, mutta Nesslingin päättäväisellä johdolla se onnistui. Ajoneuvojen merkiksi valittiin Sisu, ja ensimmäiset 12 Sisu-autoa valmistuivat tehtaalla vuonna 1932. Tässä vaiheessa kotimaisen työn osuus oli vain 20 prosenttia, mutta Nessling pyrki nostamaan sitä merkittävästi. Eräs hänen tunnetuista toteamuksistaan on: ”Suomalainen pystyy valmistamaan kaiken sen minkä ulkomaalainenkin”. 1930-luvun loppuun mennessä kotimaisen työn osuus oli saatu jo 40 prosenttiin. Nessling pyrki vakuuttamaan valtiovaltaa kotimaisen ajoneuvoteollisuuden mahdollisuuksista painottaen erityisesti työllisyys- ja maanpuolustusnäkökohtia. Hänen puheistaan ei kuitenkaan piitattu, vaan kuorma-autojen tuontitulleja laskettiin 1930-luvulla asteittain, mikä johti kilpailun kiristymiseen. Tämän lisäksi omistajakunnan usko yrityksen mahdollisuuksiin alkoi horjua. Nessling tarjoutui ostamaan Helsingin Osakepankin omistaman osuuden SAT:sta. Hän sai osakkeet suhteellisen edullisesti, mutta kaupan rahoittamiseksi hänen oli pantattava vaimonsa koko omaisuus. Tämän jälkeen Nesslingin osuus yrityksen osakekannasta ylsi 80 prosenttiin.
Toinen maailmansota ja Yhteissisu

Yritys joutui uuden haasteen eteen toisen maailmansodan aikana, kun ulkomaisten komponenttien saanti vaikeutui. Kovin ponnistuksin kotimaisen työn osuus nostettiin 90 prosenttiin. Tätä edesauttoi amerikkalaisten Hercules-moottorien lisenssivalmistuksen aloittaminen. Yrityksen pääasiallisiksi asiakkaiksi tulivat puolustusvoimat ja muut valtion laitokset. SAT alkoi rakentaa tehdasta Karjaalle, jossa sen arveltiin olevan Helsinkiä paremmin suojassa ilmapommituksilta. Tuotantokapasiteetti ei kuitenkaan vastannut tarvetta: vuonna 1942 puolustusvoimat laski tarvitsevansa lähivuosien aikana 7 000 ajoneuvoa. Nessling ehdotti tehtaan rakentamista alun perin suunniteltua laajemmaksi, mutta SAT:n taloudelliset ja tekniset resurssit olivat rajoitetut, ja lisäksi kuorma-autojen maahantuojat ja jotkut poliittiset piirit epäilivät SAT:n yrittävän hyötyä sodasta ja hankkivan määräävän aseman Suomen markkinoilla. Valtion taholta ehdotettiin järjestelyä, jonka seurauksena SAT:sta olisi tullut osin valtio-omisteinen. Tämä ei sopinut Nesslingille, joka ei missään tapauksessa halunnut valtiosta yrityksen osakasta. Toisena vaihtoehtona esitettiin kokonaan uuden yrityksen perustamista valtion ja eräiden merkittävien kotimaisten yritysten avulla, ja tämä johti Yhteissisun perustamiseen. Yrityksen toimitusjohtajaksi nimitettiin vastentahtoinen Nessling. Yhteissisu alkoi tuottaa kuorma-autoja Vanajan kunnassa Hämeenlinnan naapurissa. Sota kuitenkin päättyi ennen kuin tuotanto pääsi täyteen käyntiin, ja Nessling jätti tehtävänsä Yhteissisun johdossa vuonna 1946 vedoten siihen, ettei ollut saanut riittävää tukea yrityksen omistajien taholta. Yhteissisu jatkoi kuorma-autojen valmistusta siviilimarkkinoille, ja vuonna 1948 yrityksen nimeksi tuli Vanajan Autotehdas (VAT).
Nessling katkeroitui lopulta valtiovaltaa kohtaan, sillä aluksi hänen ehdotuksiaan kotimaisen autoteollisuuden kehittämiseksi ei kuunneltu, ja sen jälkeen valtio oli perustanut vahvan kilpailijan joka oli ajettu ylös hänen omistamansa yrityksen tietotaidolla. Katkeruus näkyi muun muassa valtion tarjottua 1960-luvulla edullisia rahoitusmahdollisuuksia; Nessling totesi, ettei ole koskaan pyytänyt valtiolta mitään eikä aio tehdä niin nytkään.
Tuotannon kasvu

Sotien jälkeen kuorma-autoista oli huutava pula, ja Sisujen tuotantomäärät nousivat 1950- ja 1960-lukujen ajan hyvin voimakkaasti. Vuosituotanto nelinkertaistui 800 ajoneuvoon. Tuotanto koostui kuorma- ja linja-autojen lisäksi raitiovaunuista ja Valtion Rautateiden tilaamasta kalustosta. Yrityksen tuotteita vietiin neljälle mantereelle. Kasvavaa tuotantoa vauhditettiin investoinnein ja näkyvin markkinointikampanjoin. Toisin kuin monet muut saman aikakauden teollisuuspatruunat, Nessling oli kiinnostunut markkinoinnista ja asiakastarpeiden tyydyttämisestä.
Fuusio VAT:n kanssa ja eläköityminen

1960-luvun lopulla Vanajan Autotehdas oli joutunut taloudellisiin vaikeuksiin. Nessling esitti SAT:n ja VAT:n yhdistämistä, sillä hän pelkäsi ulkomaisen kilpailijan, kuten Volvon tai Scanian, ottavan VAT:n haltuunsa. Vuonna 1968 toteutunut fuusio johti tilanteeseen, jota Nessling oli halunnut välttää: hänen omistusosuutensa uudessa Suomen Autoteollisuudessa putosi alle puoleen, ja uutena omistajana oli valtio 17 prosentin osuudella. Yhtiön johtoon nimitettiin hallitus ja hallintoneuvosto, ja vaikka Nessling oli edelleen yrityksen suurin omistaja, hänen vaikutusvaltansa pieneni. Nesslingillä oli vaikeuksia uuden tilanteen kanssa, sillä hän ei ollut tottunut ottamaan vastaan määräyksiä.
Nesslingin ja hallituksen välit heikkenivät entisestään hänen sairastuttuaan. Toivuttuaan hän kuvitteli voivansa edelleen johtaa yritystä, mutta johtoryhmä ja hallintoneuvosto eivät enää uskoneet hänen toimintakykyynsä. Nessling vastusti markkinointivastuun siirtämistä toisiin käsiin mutta ei voinut estää sitä. Lopulta Nesslingin vanha liikekumppani ja ystävä, British Leyland Motor Corporationin johtaja Donald Stokes, jota Nessling suuresti kunnioitti, onnistui suostuttelemaan hänet eroamaan. Kesäkuussa 1970 Nessling ilmoitti jättävänsä tehtävänsä Suomen Autoteollisuuden johdossa johdettuaan yritystä lähes neljän vuosikymmenen ajan. Uudeksi toimitusjohtajaksi nimitettiin helmikuussa 1971 Erik Gillberg.
Yksityiselämä

Luonteeltaan Nessling oli syrjäänvetäytyvä ja vältteli julkisuutta. Hän johti yritystä patriarkaalisin ottein ja piti etäisyyttä alaisiinsa muutamia läheisiä työtovereita ja ystäviä lukuun ottamatta. Nessling työskenteli ahkerasti ja piti päätösvallan tiukasti omissa käsissään. Hänellä on kuvattu olleen erinomainen liikemiesvaisto mutta herkkä temperamentti, ja luonteeltaan hänen sanotaan olleen riskejä kaihtava. Kovalla teollisuuspatruunalla oli myös pehmeä puoli, sillä Nessling oli suuri luonnon ja eläinten ystävä, ja hänellä oli kotonaan useita lemmikkieläimiä.
Nesslingin puoliso oli vuodesta 1926 Greta Maria ”Maj” o.s. Kock. Kun Tor Nessling kuoli vuonna 1971, Maj Nessling myi Suomen Autoteollisuuden osakkeet. Vuonna 1972 hän perusti myynnistä saamillaan rahoilla Maj ja Tor Nesslingin Säätiön, joka on nykyään merkittävä ympäristötutkimuksen rahoittaja Suomessa.
Aiheesta muualla

Sisu Auto: Yritys
Maj ja Tor Nesslingin Säätiö
Ensimmäinen Sisu-malli: S-321 vuodelta 1932.
Yhteissisun valmistama Sisu S-22.
Fubuki (1927)

| Fubuki/吹雪 |
| --- | --- |
 Fubuki

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Maizurun laivastontelakka
Kölinlasku:  19. kesäkuuta 1926
Laskettu vesille:  15. marraskuuta 1927
Palveluskäyttöön:  10. elokuuta 1928
Poistui palveluskäytöstä:  upotettu 11. lokakuuta 1942
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 778 t
Pituus:  118,41 m (kokonaispituus) 115,3 m (vesiraja)
Leveys:  10,36 m
Syväys:  3,2 m
Koneteho:  50 000 shp
Nopeus:  35 solmua
Miehistöä:  197
Aseistus
Aseistus:  6 × 127 mm/50 type 3 -tykkiä kaksiputkisena Malli A -asennuksena 2 × 13 mm type 93 -ilmatorjuntatykkiä 9 × 61 cm torpedoputkea 18 × miinaa
Fubuki (jap. 吹雪, "Pyry") (ex- No 35) oli keisarillisen Japanin laivaston Fubuki-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin osana vuoden 1923 laivasto-ohjelmaa Maizurun laivastontelakalta. Sen köli laskettiin 19. kesäkuuta 1926, ja alus laskettiin vesille 15. marraskuuta 1927. Alus otettiin palvelukseen 10. elokuuta 1928.
Palvelus

Keisarillisen Japanin laivaston hyökätessä Pearl Harboriin alus oli sijoitettuna keisarillisen Japanin laivaston 1. laivaston 3. hävittäjälaivueen 11. hävittäjäviirikköön.
Yhdysvaltain laivaston taisteluosasto TG 64.2, johon kuului neljä risteilijää ja viisi hävittäjää, upotti 11. lokakuuta 1942 aluksen Cape Esperanzan edustalla.