stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Resultantti
Voimien vaikutus etenemis- ja pyörimisliikkeeseen > Vaikutuspiste

Kun voima vaikuttaa pieneen hiukkaseen, sen voidaan olettaa vaikuttavan vain yhdessä pisteessä, sillä hiukkasen tilavuus on merkityksettömän pieni. Hiukkanen on siis voiman vaikutus­piste. Silloin, kun voima vaikuttaa suurikokoiseen kappaleeseen, sen vaikutukset kappaleen pyörimis­liikkeeseen riippuvat siitä, mihin kohtaan kappaleessa voima vaikuttaa. Voimien yhteis­vaikutus voidaan määrittää seuraavilla tavoilla:
Usein voima vaikuttaa kappaleessa niin pieneen kohtaan, että sen vaikutus­alue voidaan käsittää piste­mäiseksi. Tavallisesti on helppo päätellä, onko tästä aiheutuva virhe merkitsevä.
Jos voima selvästi vaikuttaa koko kappaleeseen, kuten esimerkiksi painovoima, sen vaikutuksia voidaan kuvata korvaamalla se suurella joukolla pieniä voimia, joista kukin vaikuttaa vain yhteen pisteeseen, ja voiman vaikutukset voidaan laskea kussakin pisteessä erikseen. Tällöin kappale voidaan usein ajatella jaetuksi differentiaalisiin osiin, jolloin voidaan soveltaa integraalilaskentaa. Useissa tapauksissa voidaan kuitenkin osoittaa, että tulos on sama kuin jos koko voima vaikuttaisi vain yhdessä pisteessä; näin on laita esimerkiksi paino­voiman, jos painovoimakenttä on kappaleen jokaisessa kohdassa yhtä voimakas.
Joka tapauksessa jäykän kappaleen liiketilan analysointi on aloitettava olettamalla voimien vaikuttavan vain tietyissä pisteissä. Graafisesti kappaleeseen vaikuttavaa voimaa voidaan kuvata janalla, joka alkaa tästä vaikutuspisteestä.
Voimien vaikutus etenemis- ja pyörimisliikkeeseen > Jäykkä kappale

Oikealla kuvatussa esimerkissä jäykkään kappaleeseen vaikuttaa vain yksi voima  {\vec {F}} pisteessä H. Kappaleen massa on  m, ja sen massakeskipiste on C. Tällöin voima antaa kappaleelle, tarkemmin sanottuna sen massakeskipisteelle, kiihtyvyyden
mutta lisäksi kappale saa kulmakiihtyvyyden
Jälkimmäisessä yhtälössä  {\vec {\tau }} on voiman momentti, kun taas  I on kappaleen hitausmomentti. Voiman   {\vec {F}} momentti on vektorisuure, joka on määritettävä jonkin annetun pisteen suhteen seuraavasti:
tai sen suuruus voidaan määrittää myös seuraavasti:
Tässä vektori  {\vec {r}} on voiman vaikutuspisteen paikkavektori, kun origona on se piste, jonka suhteen momentti määritetään, usein (myös tässä esi­merkissä) kappaleen massakeskipiste. Oheisessa kuviossa tämä paikkavektori on piirretty kappaleen keskipisteestä voiman vaikutuspisteeseen. Jana  k taas on voiman vaikutus­suoran etäisyys massa­keski­pisteessä. (Jos kyseessä olisi vipu, tämä vastaisi vipu­varren pituutta.) Kuten kuviosta voidaan päätellä, voiman momentti ei muutu, jos sen vaikutus­pistettä siirretään sen vaikutussuoraa eli vaikutus­pisteen kautta kulkevaa voiman suuntaista suoraa pitkin, joka oheisessa kuviossa on merkitty mustalla katko­viivalla. Täsmällisemmin tämä voidaan osoittaa vektorien ristitulon ominaisuuksien vaulla, ja se osoittaa, että voiman vaikutus kappaleen pyörimis­liikkeeseen riippuu vain sen vaikutus­suoran sijainnista, ei siitä, missä vaikutus­suoran pisteessä voima vaikuttaa.
Momentti­vektori on kohti­suorassa voiman ja vektorin  {\vec {r}} määräämää tasoa vastaan, ja tässä esimerkissä se osoittaa kohti katsojaa. Myös kulma­kiihtyvyys­vektorin suunta on sama. Oikean käden säännön mukaisesti tällaisen vektorin suunta kohti katsojaa vastaa kierto­liikettä vastapäivään, suunta poispäin katsojasta taas kierto­liikettä myötäpäivään.
Kappaleen hitausmomentti  I on laskettava akselin suhteen, joka kulkee sen massa­keski­pisteen kautta ja on momentin suuntainen. Jos kappale on tasa­paksu homo­geeninen levy, kuten kuvion esimerkissä, sen hitaus­momentti on   I=mr^{2}/2 . Jos sen massa on 0,5 kg ja säde 0,8 m, hitaus­momentti on siis 0,16  kgm2. Jos siihen vaikuttava voima on 2 N ja vaikutus­suoran etäisyys massa­keski­pisteestä (vipu­varsi) 0,6 m, on voiman momentti 1,2 Nm. Se antaa kappaleelle kulma­kiihtyvyyden  \alpha =\tau /I=7,5{\frac {rad}{s^{2}}} ja sen massa­keski­pisteelle lineaarisen kiihtyvyyden  a = F/m = 4 m/s2.
Resultanttivoima

Resultantti­voima on voima, jolla kaikki kappaleeseen vaikuttavat voimat voidaan ajatella korvattaviksi. Kun se voidaan määrittää, se tehdään seuraavien kahden vaiheen kautta:
Ensin lasketaan vektorisumma resultantti­voiman suuruuden ja suunnan määrittämiseksi;
Resultanttivoiman vaikutus­pisteen määrittämiseksi käytetään seuraavaa voimien momenteista saatua yhtälöä:
missä  {\vec {F}}_{R} on se kokonaisvoima, josta saadaan resultanttivoima, kun sille löydetään oikea vaikutus­piste ja sen paikka­vektori  {\vec {r}}. Tässä kappaleeseen vaikuttavia eri voimia on merkitty  {\vec {F}}_{i} ja niiden vaikutus­pisteitä  {\vec {r}}_{i} . Kaikki momentit lasketaan saman, mieli­valtaisesti valitun pisteen suhteen.
Kaikissa tapauksissa tästä yhtälöstä ei voi ratkaista paikka­vektoria   {\vec {r}}. Sellaisissa tapauksissa ei resultantti­voimaa voida määrittää, toisin sanoen ei voi olla sellaista yhteen pisteeseen vaikuttaavaa sellaista voimaa, joka yksinään vaikuttaisi kappaleen liike­tilaan samoin kuin siihen vaikuttavat eri voimat.  Silloinkaan kun   {\vec {r}} voidaan laskea, se ei ole yksi­käsitteinen, sillä voiman vaikutuspistettä voidaan vapaasti siirtää sen vaikutussuoraa pitkin.
Oheisista kaavioista käy ilmi, miten resultantti­voiman vaikutussuora voidaan graafisesti määrittää, kun kaikkien voimien vaikutussuorat ovat samassa tasossa.
Vasemmanpuoleisessa kaavioissa voimien  {\vec {F}}_{1} ja  {\vec {F}}_{2} vaikutus­suorat leikkaavat toisensa. Kun voima­vektorit on laskettu yhteen, resultantiksi saadaan tämän vektorisumman suuruinen voima, jonka vaikutus­pisteenä on näiden vaikutussuorien leikkauspiste. Kaikkien voimien momentit tämän pisteen suhteen ovat nollia, ja myös resultantti­voiman momentti minkä tahansa pisteen suhteen on eri voimien momenttien summa saman pisteen suhteen.
Keskimmäisessä kaaviossa voimat ovat yhden­suuntaisia. Kun voimat on laskettu yhteen, saadun voiman vaikutus­piste sijoitetaan suoralle, jossa se vastaa resultanttivoimaa  {\vec {F}}_{R}. Tämä tehdään jakamalla kukin voima komponentteihin, joiden vaikutus­suorat (vaaleat katkoviivat) leikkaavat yhdessä pisteessä, joka tässä on sijoitettu kaavion oikealle puolelle.
Oikean­puoleisessa kaaviossa kappaleeseen vaikuttaa kaksi yhtä suurta, mutta vastakkais­suuntaista voimaa.  Niiden yhteis­vaikutus kappaleen etenemis­liikkeeseen on nolla, mutta niiden yhdessä aikaansaama momentti on  \tau =Fd, missä  \ d  on niiden vaikutussuorien välinen etäisyys. Tämä on niin sanottu "puhdas" momentti, sillä resultantti­voima on nolla. Tällaisten voimien sanotaan muodostavan voimaparin.
Resultanttivoima > Erikoistapauksia > Vaikutuspiste kappaleen ulkopuolella

Vaikutussuorien leikkaus­pisteenä määritetty resultantti­voiman vaikutuspiste saattaa olla myös kappaleen ulkopuolella. Tällaisissa tapauksissa se voidaan usein ajatella siirrettäväksi vaikutus­suoraansa pitkin kappaleen sisä­puolelle. Toisinaan tämä ei kuitenkaan ole mahdollista, sillä vaikutussuora ei kulje kappaleen läpi. Näin saattaa tapahtua esi­merkiksi, jos kappale on renkaan muotoinen ja vaikutus­suora kulkee sen keskellä olevan reiän kautta. Tällaisissa tapauksissa ei voima­systeemiä voida korvata yhdellä voimalla.
Resultanttivoima > Erikoistapauksia > Yhdensuuntaiset voimat ja voimapari

Kun voimat ovat yhden­suuntaisia, voidaan valita jokin niitä vastaan kohti­suora taso, johon vaikutus­pisteet sijoitetaan. Jos voimia on vain kaksi, F1 ja F2, voidaan koordinaatisto valita niin, että nämä molemmat ovat x-akselilla, pisteissä x1 ja x2.  Tällöin voimien resultantin vaikutus­piste on
Tämä lauseke pätee myös, jos voimat ovat vastakkais­suuntaisia. Tällöin on kuitenkin jompi­kumpi voimista ajateltava negatiiviseksi. Jos vastakkais­suuntaiset voimat kuitenkin ovat itseis­arvoltaan yhtä suuria, ei näin voida menetellä, koska lausekkeen nimittäjä saa arvon nolla. Tällöin on kyseessä voimapari, jolle ei voida määrittää resultanttia.
Resultanttivoima > Resultanttia ei aina ole

Jos voimien vaikutus­­suorat eivät leikkaa toisiaan eivätkä ole yhden­­suuntaisia, toisin sanoen ne eivät ole samassa tasossa, voimien yhteis­vaikutusta ei myöskään yleensä voida ollenkaan kuvata yhdellä resultantantti­voimalla.
Vaikka resultantti­voimaa ei kaikissa tapauksissa voida määrittää, jäykkään kappaleeseen vaikuttavat voimat voidaan aina ajatella korvattavaksi yhdellä voimalla sekä yhdellä "puhtaalla" momentilla. Tällöin tämä voima saadaan vektorien yhteen­laskuna, mutta momentin laskemiseksi tämä summa­voima on sijoitettava tietylle vaikutussuoralle. Tämä vaikutus­suora voidaan valita mieli­valtaisesti, mutta "puhdas" momentti riippuu sen vaikutuksesta. Jos on mahdollista valita sellainen vaikutus­suora, että tästä aiheutuva ylimääräinen momentti tulee nollaksi, voimat voidaan ajatella korvattavaksi resultantti­voimalla, joka saadaan voima­­vektorien summana.
Käytäntö

Vaikka resultantti­voimaa ei voida määrittää läheskään kaikille voima­systeemeille, se on käsitteellisesti merkittävä ja myös monissa käytännön sovelluksissa käyttö­kelpoinen käsite. Kun voimat voidaan korvata yhdellä resultantti­voimalla, kuten on laita monissa tasomaisissa systeemeissä, tämä yksin­kertaistaa suuresti käytännön laskuja. Toisaalta resultantin käsite on osoitus siitä, että voimien yhteis­vaikutusta ei aina voida kuvata yksin­kertaisesti laskemalla ne vektoreina yhteen, sillä ne eivät välttämättä vaikuta samassa pisteessä.
Voimien yhteenlaskun kuvaaminen diagrammeilla. Vasemmalla suunnikassääntö, oikeanpuoleisessa kuvassa voimaa kuvaava jana on siirretty alkamaan toisen päästä.
Kuinka voima kiihdyttää kappaletta
Resultanttivoiman graafinen määritys
Vektorikaavio muiden kuin yhdensuuntaisten voimien yhteenlaskemiseksi
Vektorikaavio yhdensuuntaisten voimien yhteenlaskemiseksi
Magnus von Wright

| Magnus von Wright |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 13. kesäkuuta 1805 Kuopio
Kuollut: 5. heinäkuuta 1868 (63 vuotta) Helsinki
Kansalaisuus:  suomalainen
Taiteilija
Ala:  taidemaalari, ornitologi
Taidesuuntaus:  realismi (taidesuuntaus)
Kuuluisimpia töitä:  Svenska Foglar (1828–1838), Finlands foglar (1859), Finland framställdt i teckningar (1845–1852)
Magnus – Wilhelm – Ferdinand
von Wright
Ruotsin kuninkaallisessa taideakatemiassa 
 opiskelleita suomalaisia
Johan Jacob Ahrenberg, Anton Wilhelm Arppe, Charles Bassi, Johan Zacharias Blackstadius, Edla Blommér, Erik Cainberg*, Theodor Decker, Robert Wilhelm Ekman*, Erik Enroth, Gustaf Wilhelm Finnberg, Johan Erik Hedberg, Johan Gustav Hedman, Gustaf Erik Hedman, Theodor Höijer, Karl Emanuel Jansson, Johan Knutson, Unto Koistinen, Helmi Kuusi, Aleksander Lauréus*, Johan Erik Lindh, Frans Wilhelm Lüchow, Erik Johan Löfgren, Karl Peter Mazér, Hjalmar Munsterhjelm, Martti Mäki, Victorine Nordenswan, Johan Oldenburg, Antero Olin, Erik Palmstedt, Jacob Rijf, Mathilda Rotkirch, Carl Axel Setterberg, Carl Eneas Sjöstrand, Frans Sjöström, Anita Snellman, Erland Stenberg, Johan Henrik Strömer, Emanuel Thelning, Isak Wacklin, Ferdinand von Wright, Magnus von Wright, Wilhelm von Wright 
 * agré
Magnus von Wright (13. kesäkuuta 1805 Kuopion pitäjä – 5. heinäkuuta 1868 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari ja ornitologi. Lintukuvitusten ja -maalausten ohella hänet tunnetaan maisemista, joita hän alkoi maalata 1860-luvulla. Magnus von Wright oli Suomen ensimmäisiä talvimaisemien kuvaajia, tunnettuja ovat esimerkiksi Talvimaisema Savosta (1860) ja Annankatu kylmänä talviaamuna (1868). Hänen Helsinki-kuvansa ovat myös kulttuurihistoriallisesti arvokkaita.
Elämä ja ura

Wright maalasi vuonna 1838 ensimmäisen öljymaalauksensa, joka kuvasi tilhiä. Hän teki vuonna 1857 lyhyen opintomatkan romanttisen maisemamaalauksen keskuspaikkaan Düsseldorfiin. Wright maalasi lisäksi runsaasti kukka- ja hedelmäasetelmia.
Magnus von Wright opiskeli Turun kymnaasissa vuosina 1823–1825 ja lähti Tukholman taideakatemian oppilaaksi. Samaan aikaan hän opiskeli myös Carl Johan Fahlcranzin ja J. F. Julinin johdolla. Eräiden muiden nuorten suomalaisten kanssa hän osallistui K. A. Gottlundin Otava-lehden kuvittamiseen. Ruotsalaisen kreivin ja ornitologin Nils Bonden aloitteesta ja kustannuksella hän ryhtyi valmistamaan suurta kuvateosta Svenska Foglar (1828–1838), jonka tekemisessä häntä avusti nuorempi veli Wilhelm von Wright. Hän palasi Suomeen vuonna 1829 ja toimi vuodesta 1831 maanmittauskonttorin kartanpiirtäjänä. Hän toimi yliopiston eläinmuseon preparaattorina vuosina 1845–1849. Vuonna 1859 hän julkaisi teoksen Finlands foglar, hufvudsagligen till deras drügter besgrifna. Von Wright julkaisi vuonna 1838 oppikirjan Grunder i teckna och rita ja osallistui 16 litografialla teoksen Finland framställdt i teckningar kuvittamiseen. Myös hänen päiväkirjojaan on julkaistu.
Magnus von Wright opetti yliopiston piirustussalilla vuosina 1849–1868. Hänet valittiin Suomen Taideyhdistyksen johtokuntaan yhdistyksen perustamisvuonna 1846 ja hän toimi tässä luottamustehtävässä aina kuolemaansa vuonna 1868 saakka. Magnus von Wrigh oli myös aatelissäädyssä sukunsa edustaja valtiopäivillä vuosina 1863–1864.
Hänen vanhempansa vanhemmat olivat Haminalahden kartanon omistaja, majuri Henrik Magnus von Wright ja Maria Elisabet Tuderus ja puoliso vuodesta 1837 Christina Sofia Salmén (k. 1874). Magnus von Wright  on haudattu Helsingin Hietaniemen hautausmaan vanhalle alueelle. Haudalle pystytettiin vuonna 1872 Suomen Taideyhdistyksen järjestämällä kansalaiskeräyksellä rahoitettu muistokivi. Kiven suunnitteli arkkitehti Axel Hampus Dahlström ja Walter Runeberg toteutti siihen taiteilijan palettia esittävän pienen marmorireliefin.
Teoksia

Hämeen tulli, 1837.
Sorsia, 1853.
Rautatiepenkka. Helsingin Töölönlahden yli, 1861, kuvitus kirjaan Finlands krönika.
Sääksmäen kirkko. Kuvitus kirjaan Finland framställd i teckningar, 1845.
Palokärki. Kuvitusta teoksessa Svenska fåglar, efter naturen och på sten ritade. 2. painos.
Urpiainen.
Annankatu kylmänä talviaamuna, 1868.
Kirjallisuutta

Leikola, Anto – Lokki, Juhani – Stjernberg, Torsten 1986: Taiteilijaveljekset von Wright Suomen kauneimmat lintumaalaukset. Oy Valitut Palat - Reader's Digest Ab. Helsinki. ISBN 951-9079-62-9
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Ervamaa, Jukka: / Wright, Magnus von (1805–1868). Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen). 30.7.2007. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Suomen Kansallisgallerian kokoelmissa (Arkistoitu – Internet Archive)
Wright, Magnus von: Svenska fåglar efter naturen och på sten ritade af M. och W. von Wright. Stockholm 1828. Digitoituna Kansalliskirjaston kokoelmissa.
Magnus von Wright 200 vuotta – juhlavuoden luentotaltiointeja.
Luonnollisesti – veljekset von Wright. (Arkistoitu – Internet Archive) Turun taidemuseo.
Immanuel Alm
Johan Alm
Helena Arnell
Johan Backman
Jonas Bergman
Johan Zacharias Blackstadius
Edla Blommér
Elias Brenner
Erik Cainberg
Margareta Capsia
Wilhelm Maximilian Carpelan
Auguste Joseph Desarnod
Robert Wilhelm Ekman
Samuel Elmgren
Gustaf Wilhelm Finnberg
Lennart Forstén
Lars Gallenius
Johan Georg Geitel
Berndt Godenhjelm
Emanuel Granberg
Johan Hedberg
Johan Gustav Hedman
Pietari Henrikinpoika
Adolf Hårdh
Johan Knutson
Pehr Adolf Kruskopf
Claes Lang (vanhempi)
Petter Lang
Aleksander Lauréus
Johan Lefrén
Thomas Joachim Legler
Liedon mestari
Johan Erik Lindh
Gustaf Lucander
Charlotta Malm-Reuterholm
Karl Peter Mazér
Erik Wilhelm le Moine
Abraham Myra
Didrik Möllerum
Mathilda Rotkirch
Nils Schillmark
Johan Strömer
Johan Stålbom
Gabriel Gotthard Sweidel
Carl Gustaf Söderstrand
Emanuel Thelning
Ulrik Thersner
Mikael Toppelius
Isak Wacklin
Erik Westzynthius (nuorempi)
Erik Westzynthius (vanhempi)
Magnus von Wright
Wilhelm von Wright
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  Scientific illustrators  KulturNav  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  DDB  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Muut:  Europeana  IdRef
Relevanssi

Tiedonhaun tavoitteena on löytää hakijalle relevanttia eli oleellista tietoa, useimmiten relevanttien dokumenttien muodossa. Jotta haun onnistumista voidaan mitata, pitää määritellä, mitkä tulosjoukon dokumenteista ovat relevantteja. Relevanssi voidaan siis määrittää kyselyn suhteena haun tuloksena syntyviin tietolähteisiin. Relevanssi on yksi tiedonhaun ja informaatiotutkimuksen keskeisistä käsitteistä, jonka määrittelystä käydään edelleen aktiivista keskustelua.
Relevanssi tiedonhaussa

Relevanssi voidaan nähdä suhteena kahden osatekijöistä muodostuvan ryhmän välillä.
Ryhmä 1:
a. Dokumentti, fyysinen yksikkö, jonka tiedonhakija vastaanottaa tiedonhaun tuloksena
b. Dokumentin korvike, joka edustaa dokumenttia. Dokumentin korvikkeita ovat muun muassa nimeke, tekijän nimi ja asiasana.
c. Tieto, jonka tiedonhakija vastaanottaa luettuaan dokumentin.
Ryhmä 2:
a. Ongelma, johon käyttäjä hakee tietoa löytääkseen ratkaisun.
b. Tiedontarve, joka muodostuu tiedonhakijan jäsentäessä kohtaamansa ongelmaa.
c. Kysely, jonka tiedonhakija muodostaa omasta tiedontarpeestaan luonnollisella kielellä.
d. Haku, jonka muodossa tiedonhakujärjestelmä käsittelee tiedonhakijan kyselyn.
Relevanssi voidaan jakaa aihe- ja käyttäjärelevanssiin. Aiherelevanssi on enemmän järjestelmä- ja algoritmikeskeinen, kun taas käyttäjärelevanssi keskittyy enemmän relevanssin arviointiin käyttäjän näkökulmasta. Informaatiotutkimuksen päähuomio on nykyisin siirtynyt aiherelevanssista käyttäjärelevanssia kohti. Tiedonhakijan esittämä kysely ei ole sama asia kuin tiedonhakijan tiedontarve. Tämän vuoksi relevanssia tulisi pikemminkin verrata tiedonhakijan tiedontarpeeseen kuin hänen kyselyynsä.
Relevanssin määritelmästä on ollut kiistanalaisuutta. Tutkijat ovat kuitenkin löytäneet neljä olennaista piirrettä, jotka tulisi ottaa huomioon:
Luonne: Missä puitteissa relevanssia tulisi määrittää ja tutkia? Mitä puitteita voidaan käyttää pohjana relevanssin ilmenemismuotojen, käyttäytymisen ja vaikutusten tutkimiselle?
Ilmenemismuodot: Millä eri tavoin ja missä asiayhteyksissä relevanssi ilmenee? Mikä olisi sopiva luokittelutapa relevanssille jatkotutkimuksia ajatellen?
Käyttäytyminen: Mikä on havaittavissa olevan relevanssikäyttäytymisen vaihtelevuus eri kontekstien ja muuttujien välillä? Miten relevanssikäyttäytyminen linkittyy tiedonhakuun, tiedonhankintaan ja tiedon käyttöön?
Vaikutukset: Miten relevanssia voi hyödyntää teoreettisessa ja soveltavassa tutkimuksessa, sekä tiedonhakujärjestelmien kehittämisessä ja niiden arvioinnissa?
Tutkimushistoria

Tutkija Mizzaro jakaa relevanssin tutkimushistorian kolmeen ajanjaksoon.
Tutkimushistoria > Ennen vuotta 1958

On ehdotettu, että relevanssi oli ajankohtainen kysymys jo silloin kun perustettiin ensimmäisiä kirjastoja – kirjastojen käyttäjät halusivat löytää relevanttia informaatiota. Vaikka monet tutkijat olivat käsitelleet tutkimuksissaan kysymystä, oliko tiedonhaussa löydetty tieto relevanttia, ennen vuotta 1958 ei termiä ”relevanssi” oltu varsinaisesti määritelty eikä se ollut yleisessä käytössä.”
Vuonna 1958, tutkija Vickery esitti International Conference for Scientific Information -tilaisuuden väittelyosuudessa käsitteen ”relevanssi”, tästä tuli myöhemmin merkittävä virstanpylväs relevanssin tutkimushistoriassa. Vickery erotti aiherelevanssin ja käyttäjärelevanssin toisistaan jo tässä vaiheessa..
Tutkimushistoria > Vuodet 1959 – 1976

Vuonna 1960, tutkijat Maron ja Kuhns päätyivät siihen tulokseen, että dokumentin relevanssisuhde tehtyyn tiedonhakuun on eri asia, kuin dokumentin relevanssisuhde hakijan tiedontarpeeseen. Kolme vuotta myöhemmin, tutkija Fairthorne esitti väitteen, jonka mukaan relevanssia tulisi ainoastaan mitata aiherelevanssin näkökulmasta. Hänen mukaansa mikäli hakijan yksilöllisyys otettiin huomioon, tällöin mikä tahansa teksti olisi relevantti mille tahansa haulle jostain näkökulmasta katsottuna.
Tällä aikavälillä monet tutkijat täydensivät relevanssin määritelmää erottamalla relevanssiin liittyviä ominaisuuksia, kuten ajankohtaisuus ja käytettävyys, sekä relevanssiin vaikuttavia tekijöitä, kuten dokumentin ominaisuudet. Vuonna 1971 julkaistussa tutkimuksessa, tutkija Cooper sovelsi matemaattisen logiikan käsitteitä määrittämään relevanssia. Hän esitti relevanssia kuvaavan yhtälön, jossa hän kuvaili dokumenttia lauseiden joukkona ja huomioi lauseiden väliset relevanssisuhteet.
Tutkimushistoria > Vuoden 1977 jälkeen

Tutkimuksen painotus siirtyi määritelmästä perustavanlaatuisiin kysymyksiin. Tutkijat alkoivat tarkastella relevanssin suhdetta muihin tieteenaloihin, matemaattista logiikkaa käyttäen monet tutkijat loivat uusia malleja relevanssille ja relevanssia alettiin soveltamaan yhdestä dokumentista dokumenttikokonaisuuksiin. Yhtenä esimerkkinä relevanssin mallintamisesta voidaan pitää tutkija van Rijsbergenin esittämää teoriaa: jos dokumenttia ja hakua edustavat d ja q, niin dokumentti on relevantti haulle mikäli olettamus d → q on tosi.
90-luvulla käyttäjän rooli tiedonhaussa nähtiin aiempaa tärkeämpänä, mikä toi uuden näkökulman tutkimukseen: käytettävyys ja käyttäjäkeskeisyys sekä kognitiivinen ulottuvuus. Esimerkiksi tutkija Su esitti 20 arviointikriteeriä, joita voitiin soveltaa tiedonhakujärjestelmiin ja jotka jakautuivat seuraaviin ryhmiin: relevanssi, tehokkuus, käytettävyys ja käyttäjätyytyväisyys. Näiden lisäksi, hän loi ylimääräisen kriteerin, joka mittaa haun onnistuneisuutta käyttäjän näkökulmasta.
Aiherelevanssi

Aiherelevanssissa tarkastellaan sitä, käsitteleekö dokumentti tiedonhaun määrittelemää aihetta. Dokumentin aiherelevanssin voi arvioida muun muassa asiantuntijoiden muodostama raati, joka vertaa tiedonhaussa saatuja dokumentteja hakupyyntöön.Aiherelevanssia käytetään lähinnä, kun halutaan mitata hakujen onnistumisastetta eri tiedonhakujärjestelmissä. Aiherelevanssi ei ota juuri huomioon itse tiedonhakijaa. Lähtökohtana on, että relevanssi on etsittävän dokumentin ominaisuus, eikä riipu tiedonhakijasta.
Aiherelevanssin näkökulma on luonteeltaan tekninen ja sitä käytetään tehokkaampien tiedonhakujärjestelmien luomiseksi. Tutkimusasetelmat voidaan kirjata tarkasti ylös ja ne ovat toistettavissa. Tämä helpottaa eri tiedonhakujärjestelmien vertailua.
Käyttäjärelevanssi

Käyttäjälle eli tiedonhakijalle informaation relevanssiin vaikuttaa useammat tekijät kuin pelkästään hakukysymyksen ja löydettyjen dokumenttien kuvauksen välinen täsmäävyys.
Tiedonhakijalle dokumentin relevanssi vaihtelee suuresti, koska hänen tietomääränsä haetusta aiheesta lisääntyy ongelmanratkaisun edetessä. Käyttäjärelevanssi on dynaaminen näkökulma, koska kyse on tiedontarpeen ja löydetyn informaation suhteesta tietyllä ajanhetkellä.
Käyttäjälle merkittäviä tekijöitä dokumentin relevanssia arvioitaessa ovat dokumentin informaatiosisältö, dokumentin saatavuus ja pituus. Käyttäjä arvioi dokumentin relevanssia tiedonlähteen ja dokumentin tekijän perusteella. Relevanssin kokemukseen vaikuttaa käyttäjän oma tilanne, kuten käytettävissä oleva aika, käyttäjän aiemmat kokemukset aiheesta ja henkilökohtaiset mieltymykset.