stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Brittienglanti
Erot amerikanenglantiin

Brittienglannin ja amerikanenglannin sanastossa on monia eroja. Selvimmät erot ääntämisessä ovat brittienglannin pitkä a (amerikanenglannissa ä), lyhyt o (amerikanenglannissa avoin a) ja t (amerikanenglannissa usein d). Myös yksittäisten sanojen ääntämisessä on eroja.
Marija Žukova

Marija Žukova
Marija Semjonovna Žukova (ven. Мари́я Семёновна Жу́кова), os. Zevakina; (19. joulukuuta 1804 tai [juliaanisen kalenterin mukaan] 1. tammikuuta 1805 Arzamas, Nižegorskin kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 26. huhtikuuta 1855 Saratov Venäjän keisarikunta) oli venäläinen kirjailija.
Suku ja koulutus

Marija Zevakina syntyi köyhään aatelisperheeseen. Hänen isänsä oli piirisyyttäjä Semjon Semjonovitš Zevakin. Marija vietti lapsuutensa maaseudulla, sai aatelistytölle sopivan hyvän kotikoulutuksen todennäköisesti vauraamman aatelisperheen tyttären seurana ja harrasti maalaustaidetta.
Vuonna 1838 hän matkusti terveyssyistä Ranskaan ja Etelä-Italian hoidettavaksi. Žukovan poika opiskeli lukiossa Pietarissa vuodesta 1840 lähtien. Ulkomaanmatkojensa jälkeen Žukova asui vuodesta 1843 lähtien Pietarissa ja isänsä luona Saratovissa ansaiten elantonsa kirjailijana ja kopiomaalarina.
Vuonna 1848 Žukovan yliopistosta valmistunut poika oli Saratovin maakunnan lehden toimittajana. Marija Žukova oli taiteellisesti lahjakas, joka huomattiin taidemaalari Aleksandr Vasilievitš Stupinin (1776-1861) perustamassa Venäjän ensimmäisessä maakunnallisessa maalauskoulussa, joka toimi vuosina 1802-1862 Arzamassa. Myöhemmin hän ansaitsi elantonsa tekemällä kopioita kuuluisien taiteilijoiden maalauksista Eremitaašiin. Saratovissa Žukova teki kuva-albumin paikallisesta kasvistosta, joka on päätynyt Marinskin maatalouskouluun.
Suku ja koulutus > Yksityiselämä

Vuonna 1822 Marija Zevakina solmi avioliiton nižninovgorodilaisen varakkaan maanomistajan, piirituomari Razumnik Vasiljevitš Žukovin, kirjailijoiden Vasili Mihailovitšin Žukovin ja Anna Sergejevna Žukovan pojan kanssa. Aviomies vietti tuhlailevaa elämää ja menetti omaisuutensa mm. uhkapelissä. Marija Žukova erosi miehestään ja he muuttivat erilleen vuonna 1830. Hän lähetti poikansa isänsä luokse Saratoviin ja muutti Pietariin, jossa aloitti kirjallisen toimintansa.
Kirjallinen ura

Ystävyys kirjailija ja taiteilija, vuosikirja "Molodikin" kustantajan ruhtinatar Sofia Aleksejevna Golitsinan (1808-1858) kanssa antoi Žukovalle mahdollisuuden tutustua yläluokan elämään ja opiskella nykykirjallisuutta. Vuosina 1830-1837 aikana hän vieraili usein Pietarissa, mutta hänen tutustumisestaan ​​Pietarin kirjalliseen maailmaan ei ole luotettavaa tietoa. Žukovan esikoisteos oli nimettömänä julkaistu kertomuskokoelma Vetšera na Karpovke (”Illat Karpovkalla”, 1837-1838), jota kirjallisuuskriitikko Vissarion Belinski kehui yhdeksi sen vuoden parhaimmista julkaisuista. Vuonna 1839 kirjallisuuslehti Otetšestvennyje zapiski (ven. Отечественных записках, 'Isänmaan muistiinpanoja') julkaisi tarinan 'Tähdenlento' (ven. Падающая звезда). Myöhemmin Myös hänen kootut teoksensa julkaisiitin kahdessa osassa. Vuonna 1844 ilmestyi kokoelma matkakuvauksia ”Esseitä Etelä-Ranskasta ja Nizzasta. Matkamuistiinpanoja" (ven. Очерки Южной Франции и Ниццы. Из дорожных заметок) , jotka oli kuvittanut hänen avopuolisonsa Philippe Berger.
Hän julkaisi kirjallisissa aikakauslehdissä Biblioteka dlja tštenija (ven. Библиотеке для чтения, "Lukukirjasto"), "Isänmaan poika" (ven. Сыне Отечества) ja Literaturnoj gazete (ven. Литературной газете). Hänen teoksensa ilmestyivät vuosikirjoissa "Molodik" (ven. Молодик), "Aamunkoitto" (ven. Утренняя заря) ja "Venäläinen keskustelu" (ven. Русская беседа). Marija Žukovan myöhemmät tarinat "Kaksi sisarta" (ven. Две сестры, 1843) "Huvila Peterhof-tien varrella" (ven. Дача на Петергофской дороге, 1845) ja "Episodi kyläläisen elämästä" (ven. Эпизод из жизни деревенской дамы, 1847) julkaisi kirjallisuuslehti "Isänmaan muistiinpanoja" (ven. Отечественных записках). Hänen viimeisen tarinansa "Nadienka" (ven. Наденька) julkaisi Sovremennik-kirjallisuuslehti.
Naisen asemasta tuli yksi Žukovan tuotannon tärkeistä aiheista. Tapainkritiikkiä voi nähdä hänen monissa avioliittotarinoissaan, joissa sopimusavioliitto esitetään naiselle huonona vaihtoehtona, esimerkiksi Pietarhovintien huvila (Дача на Петергофской дороге, Datša na petergofskoi doroge, 1845, suom. 1991). Hänen kertomuksiensa päähenkilöt eivät kuitenkaan ole sellaisia poliittisesti tiedostavia naisia kuten seuraavien vuosikymmenien emansipaatiotarinoiden päähenkilöt. Žukovan naisten vaihtoehto avioliiton solmimisen sijasta on lasten ja vanhusten hoivaaminen.
Kirjallinen perintö

Žukovan kertomusten pääaiheena on rakkautensa vuoksi uhrautuvan naisen kohtalo. Hänen sankarinsa kärsivät ympäröivien ihmisten teennäisyydestä ja etsivät vastauksia kysymyksiinsä uskonnosta (kirjailija itse oli kiinnostunut katolilaisuudesta). Žukovan teokset edustavat 1830- ja 1840-lukujen muun ”naisproosan” tavoin siirtymää romantiikasta realismiin, mutta aikalaiskriitikkojen - varsinkin Vissarion Belinski, joka kuitenkin kehui hänen esikoisteostaan - mukaan ne jäävät taiteellisesti ajanvietekirjallisuuden tasolle.
Suomennettu teos

Pietarhovintien huvila (Datša na Petergofskoi doroge). Suom. Päivi Paloposki. Teoksessa Mimotska ottaa myrkkyä: naisten kertomuksia 1800-luvun Venäjältä. Helsinki: SN-kirjat, 1990.
Aiheesta muualla

Marija Žukovan teoksia Lib.ru-sivustolla (venäjäksi)
Marija Žukovan muotokuva värillisenä ja parempana versiona sekä biografia venäjäksi. Nižni Novgorodin biografinen tietosanakirja, 2020-2023
Žukova, Marija Semjonovna // Brockhausin ja Efronin Ensyklopedinen Sanakirja: 86 osassa (82 osaa ja 4 lisäosaa). Pietari, 1890-1907. Жукова, Мария Семёновна // Энциклопедический словарь Брокгауза и Ефрона : в 86 т. (82 т. и 4 доп.) [kirjailijasta ei ole poikkeuksellisesti skannattu verkkoartikkelia]
Venäläiset kirjailijat. Biobibliografinen sanakirja. Osa 1. Moskova, 1990. / Русские писатели. Биобиблиографический словарь. Том 1. М. : Просвещение, 1990.
Vengerov, Semjon. Жукова Мария Семеновна. Venäjänkielinen biografinen sanakirja. rulex.ru.
Britannia Hospital – juhlapäivä

| Britannia Hospital – juhlapäivä> Britannia Hospital |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste Yhdysvalloissa
Ohjaaja:  Lindsay Anderson
Käsikirjoittaja:  David Sherwin
Tuottaja:  Lindsay Anderson Michael Medwin
Säveltäjä:  Alan Price
Kuvaaja:  Mike Fash
Leikkaaja:  Michael Ellis
Pääosat:  Malcolm McDowell Leonard Rossiter John Moffatt Fulton Mackay Joan Plowright Robin Askwith
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdistynyt kuningaskunta
Tuotantoyhtiö:  EMI Films
Levittäjä:  Netflix
Ensi-ilta:  1982, Suomessa 1983
Kesto:  116 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Britannia Hospital – juhlapäivä (Britannia Hospital) on brittiläinen musta komediaelokuva vuodelta 1982. Britannian julkista terveydenhoitoa satirisoivan elokuvan on ohjannut Lindsay Anderson.
Britannia Hospital on viimeinen Andersonin arvostetusta kolmen elokuvan sarjasta, jotka kaikki on kirjoittanut David Sherwin ja joissa kaikissa Malcolm McDowell esittää jokamieshahmoa nimeltä Mick Travis. Elokuvassa Jos... (1968) hän tekee vallankumousta sisäoppilaitoksessa, elokuvassa Onnenpoika (1972) hän etenee kahvin myyntimiehestä filmitähdeksi, ja tässä elokuvassa hän on röyhkeä reportteri, joka tutkii erään professori Millerin touhuja. Trilogian elokuvissa on muitakin yhteisiä henkilöhahmoja, mutta tarinat ovat täysin erillisiä.
Juoni

Britannia Hospitalin uusi lisärakennus odottaa avajaisiaan, joihin vieraaksi on tulossa myös kuningataräiti. Sairaalan johtaja Potter (Leonard Rossiter) törmää mielenosoittajiin, jotka protestoivat afrikkalaisen diktaattorin oleskelua sairaalan VIP-potilaana. Lisäksi keittiöhenkilökunta lakkoilee yksityispotilaiden erikoisten ruokatoiveiden takia, ja uuden siiven johtaja professori Millar on kaikkea muuta kuin yhteistyöhaluinen.
Mick Travis (McDowell) on sairaalassa kuvaamassa salaa dokumenttielokuvaa sieltä raportoiduista oudoista tutkimustavoista. Kaaos on valmis, ja ruumiitakin alkaa tulla.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Leonard Rossiter  | … |  Vincent Potter   |
|  Brian Pettifer  | … |  Biles   |
|  John Moffatt  | … |  Greville Figg   |
|  Fulton Mackay  | … |  Johns   |
|  Vivian Pickles  | … |  Matron   |
|  Barbara Hicks  | … |  neiti Tinker   |
|  Graham Crowden  | … |  professori Millar   |
|  Jill Bennett  | … |  tohtori MacMillan   |
|  Peter Jeffrey  | … |  Sir Geoffrey   |
|  Joan Plowright  | … |  Phyllis Grimshaw   |
|  Robin Askwith  | … |  Ben Keating   |
|  Dave Atkins  | … |  Sharkey   |
|  Roger Martin  | … |  mielenosoittaja   |
|  Malcolm McDowell  | … |  Mick Travis   |
|  Mark Hamill  | … |  Red   |
|  Richard Griffiths  | … |  Bernie   |
|  Arthur Lowe  | … |  potilas   |
|  Alan Bates  | … |  Macready   |
|  Dandy Nichols  | … |  Florrie   |
|  Betty Marsden  | … |  Hermione   |
|  Liz Smith  | … |  Maisie   |
Vastaanotto

Britannia Hospital ei kerännyt odotetusti katsojia ja sai valtaosin kielteisiä arvosteluja. Tuottajayhtiö EMI veti elokuvan pois teattereista kuukauden kuluttua ensi-illasta.  Kriitikko Ian Haydn Smith pitää Britannia Hospitalia Andersonin uran pohjanoteerauksena, jossa satiirin korvaaminen tavanomaisemmalla komedialla ei auta elokuvaa kritisoimaan National Health Servicen toimintaa.
Kymmenestä suomalaisesta ensi-iltakriitikosta yksi antoi Britannia Hospitalille kolme tähteä, kaksi arvostelijaa kaksi tähteä ja kolme yhden tähden, keskiarvona 1,22 tähteä neljästä.
Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano antoi elokuvan Suomessa julkaistulle VHS-kasettiversiolle neljä tähteä viidestä, joka teoksen mukaan vastaa sanallista arviota ”erinomainen”. Hänestä elokuva on pureva ja etenkin anarkismiin taipuvaisia viihdyttävä satiiri.
Aiheesta muualla

Artikkeli elokuvasta BFI:n sivustolla
Elokuvan tuotantomuistiinpanoja ja valokuvia
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Britannia Hospital
Käännös suomeksi
Bromaatti

Bromaatti-anioni
Bromaatti (BrO3-) on oksioanioni. Metallin reagoidessa bromihapon (HBrO3) kanssa muodostuu suoloja, joiden nimi on bromaattipäätteinen. Tällaisia suoloja ovat muun muassa natriumbromaatti (NaBrO3) ja kaliumbromaatti (KBrO3).
Bromaatit ovat vahvoja hapettimia ja kuumennettaessa monet bromaatit hajoavat bromideiksi ja hapeksi. Bariumbromaattia lukuun ottamatta bromaattisuolat ovat hyvin vesiliukoisia. Bromaatteja voidaan valmistaa bromidisuoloista elektrolysoimalla tai bromin ja hydroksidiliuosten välisellä reaktiolla.
Grigori Vereštšagin

Grigori Jegorovitš Vereštšagin (ven. Григо́рий Его́рович Вере́щагин; 11. lokakuuta 1851 – 27. elokuuta 1930) oli ensimmäinen udmurttilainen runoilija, proosakirjailija ja dramaturgi.
Vereštšagin syntyi talonpojan perheeseen nykyisen Udmurtian Kezin piirin Polomin kylässä. Hän valmistui Sarapulin reaaliopistosta ja työskenteli sen jälkeen opettajana. 1800-luvun lopussa hän toimi diakonina Jelabugassa ja vuosina 1900–1927 pappina ja opettajana Jelabugan kihlakunnan Buranovon kylässä.
Vuosina 1886 ja 1889 Vereštšagin julkaisi Venäjän maantieteellisen seuran sarjassa kaksi tutkimusta udmurttien kansatieteestä. Vuosina 1895–1896 hän toimi asiantuntijana udmurttitalonpoikia vastaan suunnatussa Multanin oikeusjutussa. Lokakuun vallankumouksen jälkeen hän ryhtyi kannattamaan bolševikkeja ja osallistui vuonna 1918 udmurttien ensimmäiseen edustajakokoukseen. Vereštšaginin vuonna 1889 julkaistua runoa Čagyr, čagyr dydyke… (”Siniharmaa kyyhkynen”) pidetään ensimmäisenä alkuperäisenä udmurtinkielisenä kaunokirjallisena teoksena.
Suomennettu teos

Tuktaš. Teoksessa: Murskautuneet tähdet: udmurtialaisia novelleja. Toimittanut ja suomentanut Esa-Jussi Salminen. Kemi: Atrain & Nord, 2020.
Gennadi Krasilnikov

Gennadi Dmitrijevitš Krasilnikov (ven. Геннадий Дмитриевич Красильников; 7. kesäkuuta 1928 – 1975) oli toisen maailmansodan jälkeisen ajan merkittävin udmurttilainen kirjailija.
Gennadi Krasilnikov syntyi talonpojan perheeseen Alnašin kylässä Udmurtiassa. Keskikoulun jälkeen hän työskenteli paikallislehden ja Sovetskoi Udmurtija -sanomalehden toimittajana. Vuosina 1952–1957 hän opiskeli Maksim Gorkille nimetyssä kirjallisuusinstituutissa Moskovassa.
Tuotannossaan Krasilnikov kuvaa maaseudun pienen ihmisen sisäisiä konflikteja. Hänen tärkeimmät teoksensa ovat pienoisromaanit Vuž jurt (”Vanha talo”, 1956), Tonen kyĺiśko (”Sinun luoksesi”, 1960), romaanit Tölśaśka (”Tuulikukka”, 1965), Arlen kutskonez (”Vuoden alku”, 1965) ja kertomuskokoelma Koškiśez med koškoz (”Joka menee, menköön vain”, 1971). Tekijän itsensä venäjäntäminä niitä julkaistiin Neuvostoliitossa suurina painoksina.
Krasilnikov työskenteli pitkään Udmurtian kirjailijaliiton puheenjohtajana. Hän toimi myös Venäjän federaation korkeimman neuvoston kansanedustajana ja Udmurtian korkeimman neuvoston puheenjohtajana.
Suomennettu teos

Oksana. Teoksessa Murskautuneet tähdet: udmurtialaisia novelleja. Toimittanut ja suomentanut Esa-Jussi Salminen. Kemi: Atrain & Nord, 2020.
Aiheesta muualla

Gennadi Krasilnikov Udmurtian valtionyliopiston sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat  Australia 
Henkilöt:  Trove
Brittiläinen 1. maahanlaskuprikaati

| Brittiläinen 1>  maahanlaskuprikaati |
| --- | --- |

Toiminnassa:  1941 – 1945
Valtio:   Iso-Britannia
Puolustushaarat:   Britannian armeija
Aselajit:  Maahanlaskujoukot
Sodat ja taistelut:  Operaatio Market Garden
Brittiläinen 1. maahanlaskuprikaati oli brittiläinen sotilasyksikkö, joka taisteli toisessa maailmansodassa. Prikaati muodostettiin 10. joulukuuta 1941, kun brittiläinen 31. erillinen prikaati uudelleenorganisoitiin ja -nimettiin. Prikaati kuului 1. laskuvarjodivisioonaan, jonka osana se suoritti maahanlaskuja liitokoneilla. Prikaati osallistui kahteen taisteluun suorittaen maahanlaskuja osana operaatio Huskya ja operaatio Market Gardenia.
Organisaatio > Pataljoonat

1. Border Regiment 10. joulukuuta 1941 - 31. elokuuta 1945
2. South Staffordshire Regiment 10. joulukuuta 1941 - 31. elokuuta 1945
2. Oxfordshire and Buckinghamshire Light Infantry 10. joulukuuta 1941 - 15. toukokuuta 1945
1. Royal Ulster Rifles 10. joulukuuta 1941 - 15. toukokuuta 1945
7. King's Own Scottish Borderers 10. joulukuuta 1943 - 31. elokuuta 1945
Organisaatio > Tukiyksiköt

1. maahanlaskutiedustelueskadroona
9. pioneerikomppania
223. panssarintorjuntapatteri
458. kevyt patteri
181. kenttäambulanssi
Komentajat

prikaatinkenraali G. F. Hopkinson 10. joulukuuta 1941
prikaatinkenraali P. H. W. Hicks 6. huhtikuuta 1943
everstiluutnantti R. Payton Reid 11. joulukuuta 1944 (virkaatekevä)
prikaatinkenraali R. H. Bower 14. joulukuuta 1944
Brittiläinen 20. erillinen jalkaväkiprikaati

| 20>  erillinen jalkaväkiprikaati |
| --- | --- |
Toiminnassa:  1940-1941
Valtio:   Yhdistynyt kuningaskunta
Puolustushaarat:  maavoimat
Sodat ja taistelut:  Boulognen taistelu
Komentajat
Tunnettuja komentajia:  Oliver Leese
Brittiläinen 20. erillinen jalkaväkiprikaati oli Britannian armeijan yhtymä toisessa maailmansodassa.
Historia

Prikaati perustettiin Aldershotin alueella 22. huhtikuuta 1940. Ranskan taisteluihin se liitettiin vuonna 1940 osaksi 1. panssaridivisioonaa. Prikaati puolusti 22.-23. toukokuuta Boulognea, josta se evakuoitiin takaisin Britteinsaarille. Paluun jälkeen prikaati liitettiin itäiselle alueelle ja edelleen Lontoon suojaksi.
Prikaati muutettiin 15. syyskuuta 1941 5. kaartin panssariprikaatiksi Kaartin panssaridivisioonaan, millä nimellä se osallistui Normandian maihinnousuun ja Ranskan, Belgian ja Alankomaiden vapauttamiseen sekä Saksan valtaukseen.
Komentajat

Prikaatinkomentajina olivat:
prikaatikenraali Oliver Leese 22. huhtikuuta - 9. toukokuuta 1940
prikaatikenraali William Augustus Fitzgerald Lane Fox-Pitt 10. - 23.  toukokuuta 1940
Organisaatio

Seuraavat joukko-yksiköt kuuluivat prikaatiin:
II pataljoona/Krenatöörikaarti (engl. 2nd Battalion, Grenadier Guards)
II pataljoona/Walesiläiskaarti (engl. 2nd Battalion, Welsh Guards)
V pataljoona/Uskolliset (engl. 5th Battalion, The Loyal Regiment) 24. huhtikuuta 1940 - 22. toukokuuta 1940
I pataljoona/Pohjois-Norfolkin rykmentti (engl. 1st Battalion, The Royal Norfolk Regiment) 22. heinäkuuta 1940 - 12. syyskuuta 1941
prikaatin panssarintorjuntakomppania 29. huhtikuuta 1940 - 11. syyskuuta 1941
275. panssarintorjuntakomppania/69. panssarintorjuntarykmentti (engl. 69th Anti-Tank Regiment Royal Artillery)
225. kenttäsairaala (engl. 225 Light Field Ambulance Royal Army Medical Corps)
huolto-osat
Brody

| Brody Броди |
| --- | --- |
 Brodyn keskustaa.
 vaakuna
 Brody
 Koordinaatit: 50.0833°N, 25.1438°E 
Valtio:   Ukraina
Alue:  Lvivin alue
Piiri:  Zolotšivin piiri
Väkiluku (2021)  ():  23 335
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Brody (ukr. Броди) on kaupunki Länsi-Ukrainassa Lvivin itäpuolella, lähellä Styrjokea. Se kuuluu Lvivin alueen Zolotšivin piiriin.
Brodyn hallintorakennus.
Kellotorni kaupungin keskustassa.
Varhaisimmat maininnat Brodysta ovat säilyneet Kiovan Rusin asiakirjoissa vuodelta 1084. Puolaan kuuluessaan kaupunki oli puolalaisaristokraattien suosiossa. 1600-luvulla sinne perustettiin Brodyn linna. Brodyn merkitys kaupankäynnin keskuksena kasvoi 1800-luvulla, jolloin siitä tuli Itävallan ja Venäjän keisarikuntien välillä kuljetettavien tavaroiden kauttakulkupaikka. Brodyn ja Odessan välillä on öljyputki. Brodyssa on tuotettu muun muassa huonekaluja, rakennusmateriaaleja, ruokaa ja juomia. Kaupungin asukasluvuksi on vuonna 2005 arvioitu 23 511.
Huomattava osa Brodyn asukkaista oli jo 1700-luvun loppupuolella juutalaisia. Kaupungista tuli myös tärkeä ortodoksijuutalaisuuden keskus. Ennen toista maailmansotaa juutalaisia asui Brodyssa noin 10 000, mutta näistä vain 88 selviytyi sodasta ja vainoista.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Brody Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  VIAF 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki 
Muut:  IdRef
Brinkhallin kartano

Brinkhallin kartanon 1790-luvulla rakennettu päärakennus.
Brinkhallin kartano (ruots. Brinkhalls gård) on historiallinen kartano rakennuksineen ja puistoineen Kakskerran saarella Turussa.
Historia

Kartanon tilan historia ulottuu 1500-luvulle. Alkuperäinen päärakennus oli kivistä tehty linnarakennus.
Sen uusklassinen päärakennus valmistui vuonna 1793 ja se on tyylilajinsa ensimmäinen Suomessa. Päärakennuksen suunnitteli Turun akatemian rehtori, professori Gabriel von Bonsdorff.
Päärakennuksen sisätilat eivät ole alkuperäisessä asussaan, vaan ne saivat nykyisen klassistisen ilmeensä 1920-luvulla. Päärakennuksen tuntumassa sijaitsee kaksi samanikäistä sivurakennusta.
Kartanon yli 300-vuotias Hedelmäpuutarha on alkuperäisessä ruutukaavassaan. Von Bonsdorff suunnitteli kartanon eteläpuolelle ranskalaisen puutarhan ja englantilaisen maisemapuutarhan luoteispuolelle. Alueen monimuotoinen kasvillisuus ja eläimistö käsittää useita suojeltuja luontotyyppejä.
Kartano suojeltiin vuonna 1991. Museovirasto on määritellyt kartanon ympäristöineen valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi.
Omistajat

Kartanon ensimmäinen omistaja oli Turun linnan käskynhaltija, aatelismies Hans Eerikinpoika (k. 1608) 1500-luvun loppupuolella, joka oli Brinkkalan suvun jäsen. Ruotsin kuningas Juhana III aateloi Hans Eerikinpojan ja Prinkkalan tila sai ikuisen verovapauden. Hän omisti myös Brinkkalan talon Turun keskustan Vanhan Suurtorin laidalla. Molemmat rakennukset ovat saaneet nimensä Brinkkalan suvun nimestä.
Kartano siirtyi Kruusin suvun haltuun Hans Eerikinpojan kuoleman jälkeen vuonna 1608. Kruusin suku omisti kartanon 1750-luvun puoliväliin asti. Tämän jälkeen kartano vaihtoi omistajia varsin usein.
Kartanon uusi vaihe alkoi von Bonsdorffin suvun aikana, kun Gabriel von Bonsdorff osti kartanon vuonna 1792 ja hän rakennutti uuden päärakennuksen, talousrakennuksia ja puutarhat. Kartano oli von Bonsdorffin suvun omistuksessa vuoteen 1873. Tämän jälkeen kartano oli kenraalimajuri Bengt Krookin, K.G. Nymanin, senaattori Waldemar Spoofin, vapaaherra Max Aminoffin, vuorineuvos Emil Sarlinin ja Georg Werner Rambergin omistuksessa. Georg Rambergin leski Greta Ramberg myi kartanon Turun kaupungille vuonna 1968.
Kartanon nykyinen omistaja on Suomen Kulttuuriperinnön Säätiö, joka osti sen vuonna 2001 Turun kaupungilta. Osto pystyttiin toteuttamaan Anna ja Signe von Bonsdorffin sukurahastolta saaduilla lahjoitusvaroilla. Brinhallin kartanon restaurointi valmistui vuonna 2022.
Populaarikulttuurissa

Vuosina 1998–2002 Brinkhallin kartano oli kuvauspaikkana Yleisradion historialliselle Hovimäki-draamasarjalle sekä Aku Louhimiehen elokuvalle Käsky (2008).
Nykytila

Kartanossa on kahvio ja siellä järjestetään kiertokävelyjä, kokouksia ja vuokrataan tiloja juhlakäyttöön. Kartanossa järjestetään tapahtumia. Brinkhall Soi -musiikkitapahtuma järjestetään kartanossa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Valtakunnallisesti merkittävät kulttuurihistorialliset ympäristöt 1993 -luettelo
Suomen Kulttuuriperinnön Säätiö
Kaj Dahl & C. J. Gardberg: Suomen Kartanoita, s. 113–.  Otava, 1989.  ISBN 951-1-10774-7
Kartanon sivurakennus.
Grigori Medvedev

Grigori Sergejevitš Medvedev (ven. Григорий Сергеевич Медведев; 5. maaliskuuta 1904 – 20. marraskuuta 1938) oli yksi 1930-luvun merkittävimmistä udmurttikirjailijoista.
Grigori Medvedev syntyi talonpojan perheeseen nykyisen Tatarstanin Baltasin piirin Lyzjan kylässä. Vuonna 1925 hän valmistui Možgan opettajaopistosta, työskenteli sen jälkeen opettajana ja vuodesta 1929 lähtien Gudyri-lehden toimittajana. Vuonna 1934 hän osallistui Neuvostoliiton kirjailijaliiton ensimmäiseen edustajakokoukseen ja toimi Udmurtian kirjailijaliiton hallituksen jäsenenä.
Medvedevin ensimmäinen kertomus ilmestyi Gudyri-lehdessä vuonna 1925. Hänen pääteoksensa on maaseudun elämää ja kollektivisointia kuvaava romaanitrilogia Löźa besmen (”Lözjan raja”, 1932–1936), jonka kolmas osa ilmestyi vasta vuonna 1959. Romaanin ansioita ovat sen todenmukaisuus ja syvällisyys sekä henkilöiden tarkka psykologinen kuvaus.
Kirjailija menehtyi 1930-luvun lopun poliittisissa vainoissa. Hänen maineensa puhdistettiin vuonna 1956.
Suomennettu teos

Nälkävuosi. Teoksessa: Murskautuneet tähdet: udmurtialaisia novelleja. Toimittanut ja suomentanut Esa-Jussi Salminen. Kemi: Atrain & Nord, 2020.
Aiheesta muualla

Grigori Medvedev Udmurtian valtionyliopiston sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
Kratkaja literaturnaja entsiklopedija: Grigori Medvedev (venäjäksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Yhdysvallat
Brittiläinen 8. panssaridivisioona

| 8>  panssaridivisioona |
| --- | --- |
 divisioonan tunnus
Toiminnassa:  4. marraskuuta 1940 - 1. tammikuuta 1943
Valtio:   Yhdistynyt kuningaskunta
Puolustushaarat:  maavoimat
Aselajit:  panssari
Koko:  13235 miestä yli 130 panssarivaunua
Sodat ja taistelut:  Pohjois-Afrikan sota toisessa maailmansodassa
Komentajat
Tunnettuja komentajia:  Richard McCreery
8. panssaridivisioona oli Yhdistyneen kuningaskunnan panssaridivisioona, joka palveli kesäkuussa 1942 Egyptissä. Yhtymä ei toiminut olemassaolonsa aikana koottuna ja se lakkautettiin tammikuussa 1943.