stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tammela
Maantiedettä > Vesistöt > Muita vesistöjä

Luoteessa, Mustialan ja Kaukjärven kylien takamailla Tammelan alueelle ulottuvat Jokioisissa Loimijokeen laskevan Loimijoen sivujoen Jänhijoen latvahaarat Peräjoki, Heinijoki ja Myllyoja, joihin laskevat Jänijärvi Kaukjärven Saukoniemenkulmalla, Heinijärvi Mustialan Heinämaankulmalla ja Särkijärvi, Saloistenjärvi, Kyynäräjärvi, Valkjärvi ja Kuivajärvi Mustialan takamailta. Loimijoen toiseen sivujokeen Kojonjokeen eli Koijokeen laskee samalla alueella Tammelan Mustialan ja Forssan, aiemmin Koijärven, Kojon kylien rajalla sijaitseva Valijärvi.
Pohjoisessa pieni osa Tammelan nykyisestä alueesta jää Kokemäenjoen vesistön Vanajan reittiin laskevan Tarpianjoen latvahaarojen varsille. Täällä Tammelan ja Urjalan rajalla sijaitsevan Hirsjärven läheisyydessä on Tammelan Pikonkorven erämaakylä ja likimain vedenjakajalla Teuronjoen latvahaaroja vastaan toinen Tammelan ja Kalvolan rajoille syntynyt Tammelan erämaakylä Torajärvi. Vanajaveden reittiin Janakkalan Kernaalanjärven kautta laskee myös pari pientä harjujärveä Pernunnummella Lopen ja Tammelan rajalla.
Lounaisin kulma Tammelasta kuuluu Paimionjoen vesistöalueeseen. Täällä Tammelan puolelle ulottuvat Somerolta Paimionjoen sivujoen Pajulanjoen latvahaarat, joiden varsilla sijaitsevat Tammelan Torron, Patamon ja Letkun kylät. Tämän vesireitin latvajärviä ovat Tourunjärvi, Haiponjärvi ja Valajärvi Tammelassa ja Valkjärvi Tammelan ja Someron, aiemmin Somerniemen, rajalla.
Karjaanjoen vesistöön Tammelasta kuuluvat Onkimaanjärvi Karkkilan, Lopen ja Tammelan rajalla ja Kivijärvi Lopen ja Tammelan rajalla.
Liikenne

Tammelan tärkeimmät liikenneväylät ovat Helsingin ja Porin välinen valtatie 2, Turun ja Hämeenlinnan välinen valtatie 10 ja Forssan ja Riihimäen välinen kantatie 54. Tammelan koillisosan Teuron ja Lautaportaan kylien kautta kulkee seututie 283 Lopen suunnasta Urjalaan ja tiestä erkanee Lautaportaalla seututie Kalvolaan. Tammelan eteläosan halki kulkee historiallinen Hämeen härkätie, joka on nykyisinkin tärkeä seututie Someron ja Salon suuntaan. Härkätiestä erkanee Portaan kylässä seututie Nummi-Pusulan suuntaan.
Liikenne > Etäisyyksiä Tammelasta

Forssa 8 km
Helsinki 110 km
Hämeenlinna 50 km
Pori 130 km
Riihimäki 60 km
Salo 65 km
Tampere 90 km
Turku 90 km
Koulutus

Tammelassa sijaitsee viisi peruskoulua. Peruskouluista Tammelan koulukeskus antaa opetusta luokille 1–9. Seuraavat koulut tarjoavat opetusta ainoastaan luokille 1–6:
Myllykylän koulu
Portaan koulu
Riihivalkaman koulu
Teuron koulu.
Tammelan lukiolaisista suurin osa opiskelee Forssan yhteislyseossa.
Kulttuuri

Tammela kutsuu itseään Suomen Hakkapeliittapitäjäksi, koska 30-vuotisen sodan aikana suhteellisesti eniten hakkapeliittoja otettiin juuri Tammelasta.
Tammelan alueella on seitsemän kohdetta, jotka Museovirasto on määritellyt valtakunnallisesti merkittäviksi rakennetuiksi kulttuuriympäristöiksi. Ne ovat Hämeen härkätie (Tammelassa yhdystiet 2802 ja 2824), Korteniemen metsänvartijan tila, Mustialan maanviljelysopisto, Saaren kartano ja Saaren kansanpuisto, Tammelan kirkko sekä Teuron ja Torron kylät.
Kulttuuri > Murre

Tammelan alueella puhutun kielen perustana on etelähämäläinen murre, joka kuuluu hämäläismurteisiin. Tammelan murre muodostaa alaryhmän yhdessä Forssan, Jokioisten, Humppilan ja Ypäjän kanssa.
Kulttuuri > Ruokakulttuuri

Tammelan pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla veripalttu, ryynimakkara ja mämmi.
Virkistys

Tammelan alueella sijaitsee useita retkeily- ja virkistyskohteita. Merkittävimmät kohteet on Liesjärven kansallispuisto, jossa sijaitsee myös Korteniemen perinnetila, Torronsuon kansallispuisto sekä Saaren kansanpuisto. Muita Tammelan alueen kohteita ovat muun muassa Ruostejärven virkistysalue.
Tammelan alueen luontoreittejä ovat Hämeen Ilvesreitti, Hyypiön reitti, Kyynäräharju–Savilahti ja yhdysreitti Korteniemen suuntaan, Pohjantikan kierros, Ahonnokan luontopolku ja Punatulkun kierros, Kaksvetisen kierros ja esteetön reitti, Kiljamon polut ja rengasreitti, Pippurinsuon kierros skeä yhdysreitti Piippurinsuon kierroksen, Saaren kansanpuisotn ja Eerikkilän välillä.
Kylät

Nykyisen Tammelan historiallisia kyliä ovat:
Hevoniemi
Hykkilä
Häiviä
Kallio
Kankainen
Kaukjärvi
Kaukola
Kuuslammi
Kytö
Letku
Liesjärvi
Lunkaa
Mustiala
Myllykylä
Ojainen
Pappila
Patamo
Pikonkorpi
Porras
Riihivalkama
Saari
Sukula
Susikas
Talpia
Tammela
Teuro
Torajärvi
Torro
Näiden lisäksi nykyisen Tammelan kyliä ovat Heinu, Iittala, Kotkajärvi, Kutinen, Orjanhirsi, Sauvala ja Taljala. Näistä pääosaltaan Kalvolaan kuuluvista kylien takamaista pieniä osia tuli kuulumaan Tammelaan, kun Kalvolassa Tammelan rajalla sijainneen Patakankaan koulupiirin alue liitettiin vuonna 1956 Kalvolasta Tammelaan.
Vuonna 2008 perustettiin Tammelan kylät ry, jonka tehtävänä on toimia kylätoimintayhdistysten yhteistyöfoorumina, kylä- ja asukas- toiminnan kehittäjänä ja edunvalvojana, sekä kotiseututyön edistäjänä Tammelan kunnan alueella.
Kylät > Taajamat

Vuoden 2017 lopussa Tammelassa oli 6 155 asukasta, joista 3 053 asui taajamissa, 3 066 haja-asutusalueilla ja 36:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Tammelan taajama-aste on 49,9 %. Tammelan taajamaväestö jakautuu kolmen eri taajaman kesken:
| # | Taajama | Väkiluku (31> 12.2017) |
| --- | --- | --- |
| 1 | Forssan keskustaajama* | 2 510 |
| 2 | Häiviä | 316 |
| 3 | Kaukjärvi | 227 |
Kunnan keskustaajama on lihavoitu. Asteriskilla (*) merkityt taajamat kuuluvat tähän kuntaan vain osittain. Tammelan kirkonkylä ei muodosta omaa taajamaansa, vaan se on kasvanut yhteen Forssan keskustaajaman kanssa.
Seurakunnat

Vuoden 2018 aluejaon mukaan Tammelassa on seuraavat Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunnat:
Tammelan seurakunta
Suomen ortodoksisen kirkon seurakunnista Tammelan alueella toimii Helsingin ortodoksinen seurakunta.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Tammelan kunnan kotisivut
Tilastokeskus – Tammelan avainluvut
Lounais-Häme
| n k Kanta-Hämeen maakunnan kunnat |
| --- | --- |
Nykyiset kunnat:  Forssa  Hattula  Hausjärvi  Humppila  Hämeenlinna  Janakkala  Jokioinen  Loppi  Riihimäki  Tammela  Ypäjä 
Entiset kunnat:  Hauho  Hämeenlinnan maalaiskunta  Kalvola  Koijärvi  Lammi  Renko  Tuulos  Tyrväntö (osa)  Vanaja 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI 2  VIAF 
Kansalliset:  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Maantieteelliset:  MusicBrainz area 
Henkilöt:  Yle  Uppslagsverket Finland 
Mustialan maanviljelysopiston rakennuksia.
Yleisluistelun Suomen-mestaruuskilpailut 2006

Suomen vuoden 2006 yleisluistelumestaruuksista kilpailtiin Seinäjoen Jääurheilukeskuksessa 17.-18.12.2005. Kilpailuun osallistui 12 naista ja 14 miestä.
Miesten yleismestaruus

| Sija | Kilpailija | 500 m | # | 5 000 m | # | 1 500 m | # | 10 000 m | # | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Jarmo Valtonen | 38,57 | 1 | 7.03,02 | 1 | 1.57,85 | 1 | 14.55,76 | 1 | 164,943 |
| 2 | Lauri Potka | 39,84 | 2 | 8.02,15 | 3 | 2.08,69 | 2 | 17.03,36 | 4 | 182,120 |
| 3 | Joonatan Pappinen | 42,90 | 8 | 7.52,56 | 2 | 2.12,68 | 4 | 16.45,12 | 2 | 184,639 |
| 4 | Pertti Kiiskinen | 41,71 | 3 | 8.12,28 | 4 | 2.12,53 | 3 | 17.44,56 | 6 | 188,343 |
Naisten yleismestaruus

| Sija | Kilpailija | 500 m | # | 3 000 m | # | 1 500 m | # | 5 000 m | # | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Susanna Potka | 43,99 | 1 | 5.10,69 | 2 | 2.22,12 | 2 | 8.59,00 | 2 | 197,045 |
| 2 | Pia Humisto | 46,77 | 5 | 5.06,63 | 1 | 2.26,30 | 3 | 9.02,26 | 3 | 200,868 |
| 3 | Elisa Arvo | 46,24 | 3 | 5.13,98 | 3 | 2.28,81 | 4 | 9.05,54 | 4 | 202,727 |
| - | Johanna Mäki | 45,62 | 2 | DNF | - | 2.20,50 | 1 | 8.28,24 | 1 | - |
Kauko Oikarinen

| Kauko Oikarinen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 11. toukokuuta 1922 Sonkajärvi
Kuollut: 21. joulukuuta 1997 (75 vuotta) Iisalmi
Uran tiedot
Laji:  maastohiihto
Kauko Seppo Kalevi Oikarinen (11. toukokuuta 1922 Sonkajärvi – 21. joulukuuta 1997 Iisalmi) oli suomalainen maastohiihtäjä. Hän voitti Sonkajärven Pahkan hiihtäjänä viestihiihdon Suomen-mestaruuden vuosina 1950 ja 1952 sekä saavutti SM-hopeaa vuonna 1951. Samoihin viestijoukkueisiin kuului hänen veljensä Toivo Oikarinen. Vuonna 1952 Kauko Oikarinen voitti pikamatkan Ruotsin hiihtokisoissa Bodenissa ja sijoittui Ounasvaaralla toiseksi. Hän saavutti kansainvälisen sotilasurheiluliiton mestaruuskilpailuissa hopeaa sotilaspartiohiihdossa vuonna 1950.
Puolustusvoimain mestaruuden Oikarinen voitti vuonna 1950 ja aliupseeriliiton mestaruuksia hänellä oli kolme. Lisäksi poliisien mestaruuksia hän voitti neljä ikämiessarjassa vuosina 1957–1960. Maakuntaviestin hän voitti viisi kertaa. Oikarinen kilpaili myös juoksussa ja pyöräilyssä. Hän toimi valmentajana omassa seurassaan sekä aikaisemmassa seurassaan Iisalmen Visassa.
Oikarinen oli ammatiltaan poliisikonstaapeli ja hänen kotikuntansa oli Iisalmi.
Able (apina)

Oravasaimiri Baker ja Jupiter-kantoraketin pienoismalli.
Able oli toinen niistä apinoista, jotka NASA lähetti avaruuteen 28. toukokuuta 1959. Reesusmakaki Able ja sen kumppani oravasaimiri Baker selviytyivät hyvin käynnistään korkeammalla kuin yksikään ihminen oli koskaan käynyt. Naarasapinat Able (3,2 kg) ja Baker (0,31 kg) ammuttiin PGM-19 Jupiter -kantoraketilla avaruuteen Cape Canaveralista. Kuusi ja puoli tuntia lähdön jälkeen löydettiin raketin kärkiosa apinoineen Atlantin valtamerestä Antiguan läheltä 2 700 kilometrin päässä lähtöpaikasta.tarvitaan parempi lähde Ensimmäisten avaruuslennosta hengissä selvinneiden apinoiden matka kesti 16 minuuttia. Matkan aikana ne kävivät 580 km:n korkeudessa ja saavuttivat nopeuden 16 000 km/h.
Lennolla, jolla tutkittiin avaruussäteilyn vaikutusta eliöihin, oli mukana myös hiivaa, jyviä ja hedelmäkärpäsen toukkia. Seuraavalla viikolla Yhdysvaltain armeija kuljetti avaruusapina Ablen Fort Knoxiin Kentuckyyn, jossa Ablen nahan alle sijoitettu elektrodi oli tarkoitus poistaa. Nukutuksen aikana Ablen sydän alkoi lyödä epätasaisesti ja tekohengityksestä huolimatta Able kuoli 1. kesäkuuta 1959. Alun perin apinoita oli tarkoitus tarkkailla vuosien ajan ja havainnoida avaruuslennon mahdollisia vaikutuksia niissä. Kuoleman vuoksi jouduttiin Ablen kohdalla tyytymään ruumiinavauksessa saataviin tietoihin ja täyttämään Able muistoksi jälkipolville. Avaruusapina Baker sen sijaan eli pitempään, sillä se kuoli Huntsvillessa Alabaman avaruus- ja rakettikeskuksessa 29. marraskuuta 1984.
Sinisorsa

| Sinisorsa |
| --- | --- |
 Naaras (vas.) ja koiras (oik.)
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumalliset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Sorsalinnut Anseriformes
Heimo::  Sorsat Anatidae
Suku::  Sorsat Anas
Laji::  platyrhynchos
Kaksiosainen nimi
 Anas platyrhynchos  Linnaeus, 1758 

Katso myös
   Sinisorsa Wikispeciesissä   Sinisorsa Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Sinisorsa eli heinäsorsa (Anas platyrhynchos) on sorsien sukuun kuuluva lintulaji. Sitä tavataan pohjoisella pallonpuoliskolla Pohjois-Amerikassa, Etelä-Grönlannissa, Euroopassa, Pohjois-Afrikassa ja Aasiassa; lisäksi sitä on istutettu Australiaan ja Uuteen-Seelantiin. Suomessa sinisorsa on yleinen; se on myös Suomen suosituin riistalintu.
Koko ja ulkonäkö

Sinisorsan pituus on noin 50–60 senttimetriä ja sen siipien kärkiväli on 81–95 senttimetriä. 
Sinisorsalla on suuri pää ja nokka sekä lyhyt pyrstö. Lentävä sinisorsa näyttää raskaalta, sillä on tylpät ja leveät siivet ja sen siivenlyönnit ovat nopeat. Sinisorsan jalat ovat oranssit. Nimensä mukaisesti sinisorsalla on sininen, valkoreunainen siipipeili.
Juhlapukuisella koiraalla on vihreä pää ja kaula ja keltainen nokka sekä valkoinen kaularengas. Rinta on ruskea ja vatsa ja selkä ruskeanharmaat. Pyrstö on musta ja pyrstösulista keskimmäiset ovat ylöspäinkiertyneet.
Naaras on väriltään ruskeankirjava, mutta päälaki ja silmäkulmajuova ovat muuta ruumista tummemmat. Sillä on oranssi nokka, jossa on vaihtelevan paljon mustaa väriä. Vatsa on väritykseltään vaaleanruskea ja siiven alapuoli valkeahko. Erona harmaasorsaan kaula on väriltään beige. Nuoret yksilöt muistuttavat vanhaa naarasta. Eklipsipukuinen koiras muistuttaa naarasta, mutta sen nokka on yksivärisen himmeänkeltainen ja rinta tummemman punaruskea ja pään kuviot hieman naaraasta jyrkempiä.
Sinisorsa on hyvin äänekäs lintu. Koiraan ääni on samea, nasaali ja matala ”rähp” ja naarasta vartioidessa lyhyt ”phiy”-vihellys. Naaran ääni on karkea, voimakkaana alkava ja loppua kohti vaimeneva ”kväh-kväh-kväh-kväh-kvä-...”-sarja.
Koko ja ulkonäkö > Valkoinen sorsa

Silloin tällöin tavataan valkoisia sorsia. Sinisorsalla on geeneissä valkoinen väri, eivätkä ne ole siis risteymiä, ”sorsa-ankkoja”, kuten joskus väitetään.
Valkoinen sorsa muistuttaa albiinosorsaa, koska sen höyhenpeite on valkoinen. Albiinosorsasta poiketen sen nokan ja räpylöiden väritys on kuitenkin keltainen ja silmien musta. Valkoinen sorsa on ankka eli sinisorsan kotieläimeksi jalostettu muoto, jota on kasvatettu Kiinassa jo 2 000 vuotta sitten. Valkoisen sorsan poikaset voivat olla valkoisia tai ruskeita.
Albiinosorsia ja valkoisia sorsia esiintyy luonnossa melko vähän, koska niiltä puuttuu suojaväri, minkä vuoksi petoeläimet havaitsevat ne helposti.
Suomessa valkoisia sorsia on tavattu luonnossa satunnaisesti 1970-luvulta lähtien. Valkoisia sorsia on nähty esimerkiksi 2008–2009 Lahdessa Pikku-Vesijärvellä. Kiteellä 2008 tavattu valkoinen sorsa on ollut mutatoitunut sorsa, koska sillä oli ruskeita pyrstösulkia.
Eräs havainto valkoisesta sinisorsasta Suomessa on Imatran Vuokselta. Normaalin värisellä sinisorsanaaraalla oli kesällä 2010 yhteensä 11 poikasta, joista kolme oli valkoisia, yksi valkoinen mustilla läiskillä ja loput ruskeita. Yksi valkoinen sinisorsa, joka on koiras, on talvehtinut Vuoksella syksystä 2010 lähtien ja se on siellä edelleen helmikuussa 2017. Imatralaiset ovat ristineet sorsan Antskuksi tv-ohjelma Putouksen sketsihahmon mukaan.
Levinneisyys

Sinisorsa on laajalle levinnyt lintu. Sitä tavataan pohjoisella pallonpuoliskolla Pohjois-Amerikassa, Etelä-Grönlannissa, Euroopassa, Pohjois-Afrikassa ja Aasiassa. Sitä on istutettu Australiaan ja Uuteen-Seelantiin. Maailman sinisorsakannan arvellaan olevan yli 19 miljoonaa yksilöä.
Suomessa sinisorsa on levinnyt koko maahan ja kanta on noin 200 000 pesivää paria.
Sinisorsa on suurimmaksi osaksi paikkalintu, mutta osa linnuista muuttaa. Suurin osa Suomen sinisorsista muuttaa talveksi Etelä-Skandinaviaan ja Länsi-Eurooppaan, mutta osa talvehtii Suomen ulkosaaristossa ja sulapaikoissa. Muuttavat linnut saapuvat Suomeen maaliskuun alusta lähtien. Talvehtivat sinisorsat kestävät pakkasia yllättävän hyvin tiiviin höyhenistönsä ja ilmaa pidättävän, paksun untuvakerroksensa ansiosta. Pakkasessa hangella maatessaan ne piilottavat nokkansa jalkojen höyhenien sekaan ja välttävät lentämistä viimeiseen asti. Tarpeen tullen ne pystyvät paastoamaan pitkään, leudolla säällä yli kaksi viikkoa. Suomessa talvehtivien sinisorsien talvikuolleisuus on selvästi pienempi kuin muuttavien yksilöiden.
Elinympäristö

Sinisorsa pesii kaikenlaisissa vesistöissä. Vain kaikkein karuimmista ja niukkaravinteisimmista vesistöistä se puuttuu. Osa sinisorsista on tottunut ihmisiin ja ne voivat pesiä myös kaupunkien puistoissa. Sinisorsista suurin osa on kuitenkin hyvin arkoja erämaalintuja, jotka pakenevat ihmistä kaukaa.
Lisääntyminen

Sinisorsa pesii suojaisaan paikkaan tekemässään pesässä. Laji munii huhti-toukokuussa 6–10 vihertävänharmaata tai -kellahtavaa munaa ja hautoo niitä noin 26 vuorokautta.
Ennen parittelua sinisorsat pumppaavat päitään ja suorittavat muita liikkeitä. Parittelun jälkeen koiras nousee pystyyn ja ui naaraan ympäri kierroksen pää matalana samalla viheltäen.
Ravinto

Sinisorsa kuuluu puolisukeltajiin, eli se syö vedestä niin, että ruokaa etsiessään sen ruumiin takaosa jää pinnalle. Se on kaikkiruokainen ja sen ravinto koostuu erityisesti kasvimateriaalista kuten eri kosteikkokasvien siemenistä, varsista, juurista ja terhoista sekä hyönteisistä, nilviäisistä, nuijapäistä, sammakoista ja pienistä kaloista. Pienet sorsat syövät pääasiassa vesihyönteisiä. Talvisin sinisorsien luontainen ravinto on niukassa, mutta ihmisten ei tulisi ruokkia sorsia muuten kuin hätätapauksissa. Lintujen ruokkiminen opettaa sinisorsat jäämään asutuskeskuksiin talveksi ja häiritsee siten niiden luontaista liikkumista eteläisemmille sulapaikoille. Ruokinta lisää myös lintujen tautiriskiä sekä kaupunkialueiden tuholaisongelmia. Sinisorsalle soveltuvaksi ruuaksi on esitetty kauranjyviä, kuorittuja auringonkukan siemeniä tai suurimmillaan sokeripalan kokoisia kauraleivän murusia. Suuret leivän palat voivat aiheuttaa tukehtumisvaaran, eikä ruisleipää tulisi syöttää sen sisältämän suolan takia. Pullaa ei pidä syöttää liiallisen sokerin ja huonon ravintoarvon vuoksi. Sinisorsien ruokintaa tulisi välttää kesäisin täysin, sillä sorsien kesyyntymisen lisäksi yksipuolinen ja vääränlainen ravinto voi aiheuttaa vesilintujen poikasille parantumattomia kehityshäiriöitä siipien luustoon, mikä estää näiden yksilöiden lentämisen.
Hyödyntäminen

Riistalintuna sinisorsa on Suomessa suosituin metsästettävä. Vuonna 2011 sinisorsia metsästettiin 258 500 yksilöä. Suomessa sinisorsa on rauhoitettu 1.1.–20.8. kello 12.00 saakka.
Sinisorsan kesy muoto on ankka, joka varsinkin Aasiassa on taloudellisesti tärkeä tuotantoeläin.
Kuvia

Koiras
Laskeutuva naaras
Poikasia
Koiras puolisukeltaa ravintoa
Nukkuvia sinisorsia
Sinisorsa joessa
Sinisorsan munia
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Eskonen, Hannu: Oulun talvehtivista sinisorsista. - Lintumies 4, 1985 s. 191–193. LYL.
Pertti Koskimies: Suomen lintuopas 2005, WSOY
Sinisorsa Lintukuva-verkkopalvelussa
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q25348  Wikispecies: Anas platyrhynchos  ABA: mallar  ADW: Anas_platyrhynchos  AFD: Anas_(Anas)_platyrhynchos  Avibase: 85625D75F2524457  BioLib: 8460  BirdLife: 22680186  BirdLife-Australia: northern-mallard  BOLD: 12104  BOW: mallar3  BTO: bob1860  CoL: DGP6  CMS: anas-platyrhynchos  eBird: mallar3  EoL: 45510559  EPPO: ANAXPL  EUNIS: 869  EURING: 1860  Fauna Europaea: 96502  Fauna Europaea (new): 272433f5-3729-4170-bf81-a171235d2baf  FEIS: anpl  GBIF: 9761484  GISD: 1241  GNAB: mallard  IBC: mallard-anas-platyrhynchos  iNaturalist: 6930  IRMNG: 10840147  ITIS: 175063  IUCN: 22680186  NatureServe: 2.1168407  NBN: NBNSYS0000000007  NCBI: 8839  Neotropical: mallar3  NZBO: mallard  NZOR: 136c72e4-3876-40d5-8734-f6f706354f24  Observation.org: 198  OBIS: 148791  ODNR: mallard  Open Tree of Life: 765167  Paleobiology Database: 83434  Paleobiology Database: 83434  SeaLifeBase: 165322  TSA: 1732  WoRMS: 148791  Xeno-canto: Anas-platyrhynchos  ZooBank: 9B6B99DD-0F4E-49D7-9EA7-046A3D366580  Laji.fi: MX.26373 
Sinisorsat eivät ole elinympäristönsä suhteen vaateliaita ja ne ovat monille tuttu näky kaupunkiympäristössä. Video Jaaninojalta, jossa sinisorsat ovat viihtyneet.
Yleisluistelun Suomen-mestaruuskilpailut 2013

Suomen vuoden 2013 yleisluistelumestaruuksista kilpailtiin Seinäjoella 2.-3.2.2013.
Miesten yleismestaruus

| Sija | Kilpailija | 500 m | # | 5 000 m | # | 1 500 m | # | 10 000 m | # | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Robert Brandt | 39,45 | 2 | 7.34,10 | 1 | 2.01,69 | 1 | 15.55,95 | 1 | 173,220 |
| 2 | Lauri Linden | 39,83 | 4 | 8.03,35 | 3 | 2.07,60 | 2 | 16.41,93 | 2 | 180,794 |
| 3 | Jarkko Viertola | 40,10 | 5 | 8.08,48 | 4 | 2.09,62 | 4 | 18.05,56 | 6 | 186,432 |
| 4 | Vesa Visti | 41,41 | 7 | 8.19,25 | 5 | 2.13,91 | 6 | 17.47,18 | 5 | 189,330 |
| 5 | Juuso Käenmäki | 42,50 | 9 | 8.22,65 | 7 | 2.17,50 | 7 | 17.20,31 | 3 | 190,613 |
| 6 | Kimmo Kivioja | 43,17 | 10 | 8.22,12 | 6 | 2.19,28 | 9 | 19.21,96 | 8 | 197,906 |
| 7 | Pertti Kiiskinen | 41,63 | 8 | 9.06,35 | 12 | 2.18,15 | 8 | 18.53,09 | 7 | 198,969 |
| 8 | Ari Hiltunen | 47,63 | 13 | 9.25,58 | 14 | 2.29,90 | 10 | 19.22,08 | 9 | 212,258 |
Naisten yleismestaruus

| Sija | Kilpailija | 500 m | # | 3 000 m | # | 1 500 m | # | 5 000 m | # | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Eveliina Brandt | 44,61 | 1 | 5.05,20 | 1 | 2.22,89 | 1 | 8.57,25 | 1 | 196,831 |
| 2 | Anni Mattila | 45,53 | 2 | 5.28,67 | 3 | 2.29,43 | 2 | 9.29,97 | 2 | 207,115 |
| 3 | Veera Sarkanen | 48,54 | 4 | 5.24,53 | 2 | 2.33,70 | 4 | 9.34,08 | 3 | 211,269 |
Pyöräilyn Suomen-mestaruuskilpailut 1908

Pyöräilyn Suomen-mestaruuskilpailut 1908 kilpailtiin jälleen kahdeksan vuoden tauon jälkeen vuonna 1908. Tampereen Pyrintöä edustanut Arvi Salmi voitti kaksi matkaa kolmesta, joka riitti mestaruuteen. Lyhimmän matkan voitti Viipurin Reippaan Arvi Mustonen.
Miesten yleismestaruus

Parhaat tulokset:
| Sija | Kilpailija | 1 km | 10 km | 30 km | Matkavoitot |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Arvi Salmi |  ? | 16.54,45 | 52.34,8 | 2 |
| 2 | Arvi Mustonen | 1.33,0 | 16.55,20 | 52.38,6 | 1 |
|  | Antti Raita | 1.35,4 | 16.54,50 |  ? |  |
|  | W. Witick | 1.35,8 |  ? |  ? |  |
|  | H. Byskata |  ? |  ? | 52.38,7 |  |
|  | Hj. Väre |  ? (4.) | 16.55,40 |  ? |  |
Yleisluistelun Pohjoismaiden-mestaruuskilpailut 1919

Yleisluistelun Pohjoismaiden-mestaruuskilpailut järjestettiin ensimmäisen kerran Norjan Kristianiassa 13.-14. helmikuuta 1919. Kilpailu korvasi maailmansodan jäljiltä tauolla olleet Maailman- ja Euroopan-mestaruuskilpailut. Mestaruus ratkesi sijalukupistein. PM-kilpailut järjestettiin vuosittain 1919-1922, jonka jälkeen ne lakkautettiin MM- ja EM-kisojen palattua ohjelmaan. 1950-luvulla järjestettiin kolmet PM-kilpailut 1951, 1953 ja 1955.
Miesten yleismestaruus

| Sija | Kilpailija | Maa | 500 m | # | 5 000 m | # | 1 500 m | # | 10 000 m | # | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Arvo Tuomainen |  Suomi | 45,3 | 2 | 8.42,9 | 1 | 2.25,6 | 2 | 18.16,0 | 2 | 7 |
| 2 | Kristian Strøm |  Norja | 44,8 | 1 | 8.47,5 | 2 | 2.24,9 | 1 |  ? | 4 | 8 |
| 3 | Eric Blomgren |  Ruotsi |  |  |  |  |  |  |  |  | 20 |
| 4 | Julius Skutnabb |  Suomi | 47,5 | 15 | 8.52,5 | 4 | 2.28,2 | 4 | 18.28,5 | 6 | 28 |
| 8 | Waldemar Bergström |  Suomi | 50,1 | 26 | 8.48,4 | 3 | 2.32,1 | 12 | 18.06,1 | 1 | (42) |
| 13 | Ilmari Danska |  Suomi | 47,8 | 18 | 9.11,3 | 12 | 2.32,1 | 12 | 18.55,5 | 11 | (53) |
Jukolan viesti 2010

| Jukolan viesti 2010 |
| --- | --- |
 Kytäjä-Jukola
 Kytäjä-Jukolan logo
Kilpailupaikka:   Kytäjä, Hyvinkää
Ajankohta:  19.–20. kesäkuuta 2010
Järjestävä seura:  Hyvinkään Rasti, Rajamäen Rykmentti
Venlojen viesti
Joukkueita:  1 107
Maaliintulleita:  997
Voittaja:   Tampereen Pyrintö (4.)
Jukolan viesti
Joukkueita:  1 556
Maaliintulleita:  1 232
Voittaja:   Halden SK (6.)
Virallinen sivusto:  Jukolan viesti 2010 (arkistoitu)
 ← 20092011 →
Jukolan viesti 2010 eli Kytäjä-Jukola oli 62. Jukolan viesti -tapahtuma. Se käytiin 19.–20. kesäkuuta 2010 Hyvinkään Kytäjällä. Järjestävät seurat olivat Hyvinkään Rasti ja Rajamäen Rykmentti. Samalla alueella järjestettiin vuoden 1981 Jukolan viesti. Lisäksi Hyvinkään Rasti oli järjestämässä vuoden 1970 Jukolan viestiä Riihimäellä. Miesten Jukolan viestin voitti Halden SK, jolle voitto oli kuudes. Naisten 33:nen Venlojen viestin voitti Tampereen Pyrintö, jolle voitto oli neljäs.