stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Napier Sabre (lentomoottori)
Suunnittelu

Ennen Sabren suunnittelua Napier oli työskennellyt suurten lentomoottoreiden parissa jo jonkin aikaa. Heidän tunnetuin moottorinsa oli Lion, joka oli ollut erittäin menestyksekäs moottori 1. maailmansodan jälkeen. Lion-moottoria käytettiin useissa Schneider Trophy nopeuskilpailu -koneissa vuosien 1923 ja 1927 välillä, sekä maanopeusennätyksen saavuttaneissa autoissa. 1920-luvun lopulla Lion ei ollut enää kilpailukykyinen.
Lionia seurasi kaksi uutta ilmajäähdytteistä H-lohkoa, H-16 Rapier ja H-24 Dagger. Näihin Napier valitsi ilmajäähdytyksen. Käytössä takimmaiset sylinterit osoittautuivat vaikeiksi jäähdyttää riittävästi ja tämä johti melko heikkoon luotettavuuteen. Dagger-moottoria käytettiin Handley Page Hereford - pommikoneessa, joka oli Handley Page Hampden Dagger- moottoreilla. Heikon luotettavuuden ohella moottoreiden pakoääni oli miehistölle rasittava pitkillä lennoilla.
Kehitys

Ensimmäinen Sabrella varustettu lentokone oli Napier-Heston Racer, joka tuhoutui ensimmäisten koelentojen aikana.
1930-luvulla suunnittelijat pyrkivät ennakoimaan vaatimuksia moottoreille. Kokemus osoitti tarpeen moottorista, joka pystyisi tuottamaan yhden hevosvoiman kuutiotuumaa kohti (noin 45 kW/l). Tällainen voimanlähde tarvitiin potkurilentokoneeseen suurien polttoainekuormien kuljettamiseen pitkillä lennoilla. Oli selvää ettei tällaista ollut helppo toteuttaa.Aikakaudelle tyypillinen suuri moottori Pratt & Whitney R-1830 Twin Wasp kehitti 1 200 hv (895 kW) 1,820 kuutiotuuman / 30 litran tilavuudesta. 1930- luvun puolivälin jälkeen useat tehtaat alkoivat suunnitella 2000 hv:n teholuokan moottorieta. Näitä olivat esimerkiksi Rolls-Roycen Vulture, Sabre, sekä yhdysvaltalainen Pratt & Whitney R 2800.[lähde? ]
Vuonna 1927 Harry Ricardo julkisti luistiventtiilimoottorin konseptin. Hänen mielestään perinteiset lautasventtiilimoottorit rasittuisivat liiaksi yli 1 500 hv:n tehoilla (1 100 kW), joka näytti olevan kehityksen suunta. Luistiventtiileitä voitaisiin käyttää iskutilavuuden kasvattamiseen, venttiilien lämpötila ei muodostuisi ongelmaksi ja nakutusherkkyys olisi pienempi
tasaisemman sylinterin täytöksen sekä kuuman venttiililautasen puuttumisen ansiosta suurilla tehoasetuksilla. Myös edestakaisin liikkuvien venttiilien massan aiheuttama kierrosluvun rajoittuminen poistuisi. Nakutus oli ongelma tuonaikaisten polttoaineiden alhaisen oktaaniluvun vuoksi.
Halfordin toimisto sijaitsi Ricardon vieressä Lontoossa,[citation needed] ja Ricardon aloitettua työt Bristol Enginesillä luistiventtiileiden parissa, Halford aloitti työskentelyn Napierin tehtaan kanssa käyttäen Daggerin lohkoa lähtökohtana. H-lohkon sisäinen tasapaino ja Sabren verrattain lyhyt isku mahdollistivat moottorin suuremman pyörimisnopeuden ja tehon pienemmällä siirtymällä,mihin luistiventtiilit kykenivät.[lähde? ] Toinen tärkeä syy sylinterien määrän kasvattamiseen on mäntien poikkipinta-alan suurentaminen ja tämä myös auttaa suuremman tehon saavuttamisessa.[lähde? ]
Napier päätti kehittää ensimmäisenä 24-sylinterisen, nestejäähdytteisen moottorin joka tuottaisi vähintään 2 000 hv (1 491 kW) 1935 vuoden lopulla. Yritys kuitenkin jatkoi suunnittelua käänteisellä Dagger moottorin lohkolla,jossa sylinterilohkot olivat pystysuunnassa ja se käytti luistiventtiileitä. Kaikki apulaitteet asennettiin lohkojen ylä- ja alapuolelle, mikä oli poikkeuksellista, sillä tavallisesti ne olisi sijoitettu etu- ja takapuolelle
Ensimmäiset Sabret olivat valmiita testattavaksi tammikuussa 1938, tosin teho oli rajoitettu 1 350 hv:an (1 000 kW. Maaliskuussa ne läpäisivät testit 2 050 hv:lla (1 500 kW), ja kesäkuussa 1940, kun moottori läpäisi ilmailuministeriön 100-tunnin testit, ensimmäiset tuotantoversiot toimitettiin 2 200 hv:n teholla (1 640 kW) 2 238 kuutiotuuman (37 l) tilavuudella. Vuoden loppuun mennessä moottorit tuottivat 2,400 hp (1 800 kW). Vertailun vuoksi samana vuonna Rolls-Royce Merlin II kehitti vain 1 000 hv (750 kW).
Ilse DeLange

| Ilse Annoeska de Lange |
| --- | --- |
 DeLange vuonna 2018.
Henkilötiedot
Syntynyt: 13. toukokuuta 1977 (ikä 47)
Ammatti:  Laulaja-lauluntekijä
Muusikko
Taiteilijanimi:  Ilse DeLange
Laulukielet:  englanti
Aktiivisena:  1998–
Tyylilajit:  Country, pop, pop rock
Soittimet:  Kitara, laulu
Yhtyeet:  The Common Linnets
Levy-yhtiöt:  Warner (1998–2003) Universal (2006-)
Aiheesta muualla
Kotisivut
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Ilse Annoeska de Lange (s. 13. toukokuuta 1977) on hollantilainen, paremmin taiteilijanimellään Ilse DeLange tunnettu country- ja poplaulaja. The Common Linnets -duon jäsenenä DeLange sijoittui toiseksi Eurovision laulukilpailussa 2014.
Ura

Ilse DeLange syntyi 13. toukokuuta 1977 Almelossa, Alankomaissa. Hän aloitti laulu-uransa kahdeksanvuotiaana playback-artistina. Hän sai osakseen suurempaa huomiota vaihdettuaan live-laulamiseen kykykilpailuissa. Tämän ansiosta hän pääsi esiintymään televisiossa. DeLange muodosti duon kitaristi Joop Lieflandin kanssa, joka tutustutti hänet countrymusiikkiin.
Vuonna 1994 DeLange esiintyi Dutch Country Music Awards -gaalassa. Hän sai positiivisiä arvosteluja, mutta hänen uransa ei edistynyt lainkaan. Hän pääsi yhteyteen Warner Musicin edustajien kanssa, mutta tarvittiin vuosien neuvottelu ennen kuin Warner tarjosi DeLangelle sopimusta. Vuonna 1996 DeLange liittyi "Wij"-popyhtyeeseen. Yhtye julkaisi singlen "De Oorlog Meegemakt" ("Sodan kokenut"). Single ei kuitenkaan yltänyt Alankomaiden Top 40 -singlelistalle.
Ura > 1998: World Of Hurt

Vuonna 1998 ollessaan Cash On Delivery -ryhmän jäsen DeLange matkusti Nashvilleen Yhdysvaltoihin nauhoittamaan debyyttialbumiaan World Of Hurt huipputuottaja Barry Beckettin kanssa. Hänestä tuli tunnettu Alankomaissa, koska hänen albuminsa oli nauhoitettu countrymusiikin pääkaupungiksi kutsutussa Nashvillessä. Albumi saavutti Alankomaissa suurta suosiota: sitä myytiin yhteensä 450 000 kappaletta. DeLange sai menestyksensä ansiosta TMF- ja Edison-palkinnot vuonna 1999. Albumia ei kuitenkaan julkaistu Yhdysvalloissa huolimatta kiinnostuksesta, jota siellä herättivät erityisesti albumilla vieraileva laulaja Vince Gill sekä DeLangen cover-versiot Beth Nielsen Chapmanin kappaleesta "World Of Hurt" ja Patty Larkinin kappaleesta "Lonely Too".
Ura > 1999: Dear John

Vuonna 1999 DeLange julkaisi livealbumi Dear Johnin. Dear John oli tribuuttialbumi: se sisälsi vain DeLangen cover-versioita laulaja-lauluntekijä John Hiattin kappaleista. Hän kävi usean kuukauden mittaisella minikiertueella albumin julkaisun yhteydessä. Albumi myi platinaa (yli 80 000 kappaletta) Alankomaissa.
Ura > 2000: Livin' on Love

Vuoden 2000 puolivälissä alkoi kuulua huhuja DeLangen uudesta albumista. Albumin ensimmäinen single, "Livin' on Love" julkaistiin saman vuoden lokakuussa. Albumi Livin' on Love julkaistiin marraskuussa. Sen popiin ja rockiin vivahtava tyyli erosi huomattavasti DeLangen esikoisalbumista. Vaikka albumia mainostettiin paljon, se ei saavuttanut samanlaista suosiota kuin World Of Hurt, vaikka myikin platinaa.
Toisella albumillaan DeLange kiinnitti entistä enemmän huomiota Yhdysvalloissa, vaikka sitäkään ei siellä julkaistu. Tämä johtui levyltä löytyvistä Buddy ja Julie Millerin, Patty Larkinin, Jude Colen ja Wayne Kirkpatrickin kappaleista tehdyistä cover-versioista.
Vuonna 2001 DeLange aloitti Livin' on Love -kiertueen kotimaassaan. Warner Music yritti samalla mainostaa albumia Yhdysvalloissa DeLangen läpimurtona. Jo World Of Hurt oli ollut tarkoitus julkaista siellä, mutta yhdysvaltalaisten levy-yhtiöiden mielestä albumi oli liian vanhanaikainen. Myös Livin' on Love jäi julkaisematta tuntemattomasta syystä. Yhdysvalloissa kokemiensa vaikeuksien vuoksi DeLange päätti katkaista yhteydet sinne ja keskittyä uraansa Benelux-maissa.
DeLange voitti vuoden 2000 parhaan hollantilaisartistin Edison-palkinnon. Liikeasioiden huono sujuminen uuvutti kuitenkin häntä fyysisesti. Kesken esiintymisen Amsterdamissa DeLangelle tuli ongelmia äänen kanssa, ja hän joutui kertomaan faneille, ettei kyennyt jatkamaan esitystä. Hän piti lääkärien neuvosta pari viikkoa vapaata.
Ura > 2003: Clean Up

Maaliskuussa 2002 DeLange ja hänen kumppaninsa Bart Vergoossen, joka on DeLangen liveyhtyeen rumpali, lähtivät Yhdysvaltoihin yhdeksäksi kuukaudeksi tekemään uutta albumia. Äänityssessioiden aikana DeLange otti entistä suuremman roolin musiikin sävellyksessä ja sanoituksessa. Huhtikuussa 2003 julkaistiin Clean Up, DeLangen kolmas studioalbumi. Albumi jatkoi samalla pop/rock-linjalla kuin Livin' on Love. Hänen albumille luomansa tekstit olivat omaelämäkerrallisia. DeLange oli albumiin tyytyväinen, ja uudesta soundista huolimatta albumi menestyi hyvin.
Saman vuoden lokakuussa DeLange julkaisi Here I Am - 1998/2003 -kokoelmalevyn. Hänen parhaat kappaleensa sisältävä albumi myi platinaa.
Ura > 2004–2007: Uuden levy-yhtiön etsintä ja The Great Escape

Vuoden 2004 alussa Warner Musicin alankomaalainen haara lakkautettiin ja DeLange menetti sopimuksensa. Muutamaa kuukautta myöhemmin DeLange levytti kappaleen Blue italialaislaulaja Zuccheron kanssa. Kappale menestyi Alankomaissa kohtalaisesti. Uudesta levytyssopimuksesta ei ollut vielä tietoa, mutta DeLange kertoi työskentelevänsä tulevaisuutensa parissa.
Vuoden 2005 lopussa DeLange lähti kiertueelle, vaikkei ollutkaan julkaisemassa uutta albumia eikä hänellä ollut edes levytyssopimusta. Jokainen konsertti oli loppuunmyyty. Hän alkoi työstää uutta albumia Patrick Leonardin kanssa. Myöhemmin samana vuonna vahvistettiin, että DeLange oli solminut levytyssopimuksen Universal Musicin kanssa.
DeLangen ensimmäinen Universal Musicin alainen julkaisu oli single The Great Escape. Hänen neljäs studioalbuminsa The Great Escape julkaistiin 16. kesäkuuta 2006. Se myi kultaa viikossa ja platinaa kahdessa kuukaudessa. Syyskuussa levyltä julkaistiin toinen single, The Lonely One. Kolmas single, I Love You, julkaistiin tammikuussa 2007. Kappale oli mukana Teräskukat-elokuvan hollanninkielisen version ääniraidalla. Albumilta julkaistiin vielä mainostustarkoituksessa single Reach For The Light. Lokakuussa 2007 DeLange julkaisi livealbumin nimeltään Live.
Ura > 2008–2010: Incredible ja Next To Me

Vuonna 2008 DeLange kertoi tekevänsä uutta albumia Göteborgissa, Ruotsissa. Ensimmäinen single uudelta albumilta oli So Incredible. Albumi Incredible julkaistiin 17. lokakuuta 2008 ja se myi platinaa alle kuukaudessa. Seuraava single Miracle on DeLangen suurin menestys tähän päivään mennessä. Se saavutti kärkisijan Dutch Top 40 -listalla. Kappale oli myös hollantilaiselokuva Bride Flightin tunnuskappale. Albumilta julkaistiin lisäksi single Puzzle Me sekä radiosoittoa varten We're Alright.
Julkaistuaan uuden Live in Ahoy -livealbumin vuonna 2009 DeLange alkoi työstää uutta materiaalia. Uusi single Next To Me julkaistiin heinäkuussa 2010. DeLangen ensimmäinen EP-levy Next To Me julkaistiin 27. elokuuta 2010. Albumilla oli vain kahdeksan kappaletta. DeLange kertoi, että hän halusi julkaista uutta materiaalia, mutta tiukan kiertueaikataulun ja sopimusvelvoitteiden vuoksi aikaa kokonaisen albumin tekemiseen ei ollut. EP:ltä julkaistiin myös singlet Beautiful Distraction ja Carousel. Next To Me myi tuplaplatinaa.
Ura > 2011 – nykyhetki: Hyllytetty albumi DoLuv2LuvU ja Eye Of The Hurricane

Marraskuussa 2011 DeLange julkaisi DoLuv2LuvU-singlen. Kappale oli hollantilaisen radioasema 3FM:n järjestämän Serious Request -hyväntekeväisyystapahtuman tunnuskappale. Mainostaessaan singleä DeLange kuuli, että hänen isänsä oli parantumattomasti sairas. Hän lopetti välittömästi singlen mainostamisen ja uuden DoLuv2LuvU-albumin tekemisen. 10. tammikuuta 2012, päivä isänsä kuoleman jälkeen, DeLange julkaisi Twitterissä akustisen version kappaleestaan Without You. Myöhemmin samana vuonna hän kertoi, että albumi DoLuv2LuvU oli hyllytetty ja hän työskenteli uuden albumin parissa, koska isän kuoleman jälkeen albumin teon jatkaminen ei tuntunut hyvältä. Hän ei kuitenkaan sulje pois sitä mahdollisuutta, että albumi julkaistaisiin joskus tulevaisuudessa. DeLangen seitsemäs albumi, Eye Of The Hurricane, julkaistiin 14. syyskuuta 2012. Vuonna 2013 DeLangesta tuli The Voice Of Holland -ohjelman tuomari.
DeLange sijoittui The Common Linnets -duon jäsenenä toiseksi Eurovision laulukilpailussa 2014.
Diskografia > Studioalbumit

| Vuosi | Albumi | Parhaat listasijoitukset> NL  | Parhaat listasijoitukset> BE  | Palkinnot> NL |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1998 | World of Hurt | 1 | 17 | 5x platinaa |
| 2000 | Livin' on Love | 5 | 36 | Platinaa |
| 2003 | Clean Up | 1 | 31 | Kultaa |
| 2006 | The Great Escape | 1 | 59 | 2x platinaa |
| 2008 | Incredible | 1 | 35 | 5x platinaa |
| 2010 | Next to Me | 1 | 46 | 2x platinaa |
| 2012 | Eye of the Hurricane | 1 | 101 | Platinaa |
| 2014 | The Commons Linnets |  |  |  |
| 2015 | II |  |  |  |
| 2018 | Ilse DeLange |  |  |  |
| 2019 | Gravel & Dust |  |  |  |
| 2020 | Changes |  |  |  |
Diskografia > Livealbumit

| Vuosi | Albumi | Parhaat listasijoitukset> NL  | Parhaat listasijoitukset> BE  | Palkinnot> NL |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1999 | Dear John | 3 | 20 | Platinaa |
| 2007 | Live | 4 | - | Kultaa |
| 2009 | Live in Ahoy | 1 | - | - |
| 2011 | Live in Gelredome | 1 | - | - |
| 2012 | Live in Gelredome, the second | - | - | - |
Diskografia > Kokoelmalevyt

| Vuosi | Albumi | Parhaat listasijoitukset> NL  | Parhaat listasijoitukset> BE | Palkinnot> NL |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2003 | Here I Am | 5 | - | Kultaa |
| 2013 | After The Hurricane - Greatest Hits & More  | 2 | - | Platinaa |
Diskografia > Singlet

| Vuosi | Kappale | Parhaat listasijoitukset> NLTop 40 | Parhaat listasijoitukset> NLTop 100  | Albumi |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1998 | "I'm Not So Tough" | 35 | 35 | World of Hurt |
| 1998 | "World of Hurt" | - | 58 | World of Hurt |
| 1998 | "I'd Be Yours" | - | 52 | World of Hurt |
| 1999 | "When We Don't Talk" | - | 76 | World of Hurt |
| 2000 | "Livin' on Love" | 37 | 44 | Livin' on Love |
| 2001 | "I Still Cry" | - | 70 | Livin' on Love |
| 2002 | "Shine" (Rosemary's Sonsin kanssa) | 34 | 33 | - |
| 2003 | "No Reason To Be Shy" | - | 61 | Clean Up |
| 2003 | "Before You Let Me Go" (Kanen kanssa) | 4 | 3 | - |
| 2003 | "Wouldn't That Be Something" | - | 87 | Here I Am |
| 2004 | "All The Answers" | - | 65 | Here I Am |
| 2005 | "Blue" (Zuccheron kanssa) | 23 | 10 | - |
| 2006 | "The Great Escape" | 11 | 11 | The Great Escape |
| 2006 | "The Lonely One" | 18 | 12 | The Great Escape |
| 2007 | "I Love You" | 26 | 35 | The Great Escape |
| 2007 | "Reach for the Light" | - | - | The Great Escape |
| 2008 | "So Incredible" | 6 | 1 | Incredible |
| 2009 | "Miracle" | 1 | 2 | Incredible |
| 2009 | "Puzzle Me" | 5 | 9 | Incredible |
| 2009 | "We're Alright" | 21 | - | Incredible |
| 2010 | "Next to Me" | 9 | 4 | Next to Me |
| 2010 | "High Places" (Kanen kanssa) | 13 | 12 | Next to Me |
| 2010 | "Beautiful Distraction" | 18 | 43 | Next to Me |
| 2011 | "Carousel" | 32 | - | Next to Me |
| 2011 | "DoLuv2LuvU" | 14 | 7 | - |
| 2012 | "Without You (Acoustic)" | - | 92 | Eye of the Hurricane |
| 2012 | "Hurricane" | 23 | 7 | Eye of the Hurricane |
| 2012 | "Winter of Love" | 20 | 13 | Eye of the Hurricane |
| 2013 | "We Are One" | 33 | 32 | Eye of the Hurricane |
| 2013 | "Blue Bittersweet" | 8 | 16 | - |

| 2018 | "OK" | - | - |  |
| 2018 | "Lay Your Weapons Down" | - | - | - |

| 2019 | "Gravel & Dust" | - | - |  |
| 2020 | "Changes" | - | - |  |
| 2020 | "Wrong Direction" | - | - | - |
Palkinnot

| Vuosi | Kategoria | Tyylilaji | Albumi |
| --- | --- | --- | --- |
TMF Awards
| 1999 | Paras uusi artisti | Yleinen |  |
| 2006 | Paras albumi | Pop | The Great Escape |
Edison Awards

| 1998 | Paras naislaulaja | Pop | World of Hurt |
| 2001 | Vuoden paras artisti | Pop | Livin' on Love |
| 2001 | Paras naislaulaja | Pop | Livin' on Love |
| 2004 | Paras naislaulaja | Pop | Clean Up |
| 2009 | Paras naislaulaja | Pop | Incredible |
3FM Awards

| 2009 | Paras kappale | Pop | Incredible |
| 2009 | Paras albumi | Pop | Incredible |
| 2009 | Paras naislaulaja | Pop | Incredible |
| 2010 | Paras artisti | Pop | Incredible |
| 2013 | Paras naislaulaja | Pop |  |
Aiheesta muualla

DeLangen kotisivut
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Ilse DeLange
DeLange Parkpop-festivaaleilla vuonna 2006
DeLange Zwarte Cross-festivaaleilla vuonna 2011
Käännös suomeksi
Nakke

| Nakke |
| --- | --- |
Julkaisija:  Valiolehdet (1955–1965) A-lehdet (1966–1992)
Perustettu:  1955
Lakkautettu:  1992
Kieli:  suomi
Nakke oli Suomessa vuosina 1955–1992 ilmestynyt sarjakuvalehti. Sitä julkaisi 1955–1965 Valiolehdet (nimellä Nakke Nakuttaja) ja 1966–1992 A-lehdet. Nimensä lehti sai sarjakuvahahmo Nakke Nakuttajasta (engl. Woody Woodpecker).
Nakke-lehdessä seikkaili myös monia muita hahmoja, esimerkiksi Anselmi Panda (Andy Panda), Väiski Vemmelsääri (Bugs Bunny), Tipi ja Sylvesteri (Tweety and Sylvester), Repe Sorsa (Daffy Duck), Elmeri (Elmer Fudd), Putte Possu (Porky Pig), Viiksi-Vallu (Yosemite Sam) sekä Kelju K. Kojootti ja Maantiekiitäjä (Wile E. Coyote and the Road Runner). Anselmi Pandaa lukuun ottamatta näitä voidaan yhteisesti kutsua Looney Tunes -hahmoiksi samannimisen amerikkalaisen animaatiosarjan mukaan.
Väiski Vemmelsääri esiintyi lehdessä aluksi nimellä Pelle Pupu, mutta nimi yhdenmukaistettiin televisiossa käytettyyn suomennokseen.
Nakessa oli 1950- ja 1960-luvulla usein samoja piirtäjiä kuin Aku Ankka -lehdessäkin: Chase Craig, Harvey Eisenberg, Paul Murry, Gil Turner ja Vive Risto. Molemmilla sarjakuvilla oli Yhdysvalloissa sama tuotantoyhtiö, Western Publishing. Naken omien sarjojen piirtäjä oli alun perin useimmiten Dan Gormley, joka teki myös Anselmi Pandaa. Gormley lopetti sarjakuvien piirtämisen vuonna 1958, jonka jälkeen hänestä ei tiedetä muuta kuin että hän kuoli vuonna 1988. Gormleyn sarjoja julkaistiin suomeksi paljon vielä 1960-luvullakin.
Päätoimittajia

Helvi Karumo 1955–1961
Leena Drufva 1961–1986
Jean-Dominique Senard

| Jean-Dominique Senard |
| --- | --- |
 Senard vuonna 2015
Henkilötiedot
Syntynyt: 7. maaliskuuta 1953 (ikä 71)  Neuilly-sur-Seine, Ranska
Muut tiedot
Yritys:  Renault
Jean-Dominique Senard (7. maaliskuuta 1953) on ranskalainen johtaja ja liikemies. Toukokuussa 2012 hän korvasi Michel Rollierin monikansallisen Michelinin toimitusjohtajana tultuaan yhtiön palvelukseen talousjohtajaksi vuonna 2005. Senard oli ensimmäinen Michelinin toimitusjohtaja, joka ei kuulunut perustajasukuun. Tammikuussa 2019 hänet nimitettiin monikansallisen Renaultin joohtoon.
Elämäkerta

Senard oli diplomaatin poika, ja muutti perheensö mukana suurlähetystöstä toiseen ympäri maailmaa. Hän kävi HEC Paris -korkeakoulua, jossa hän suoritti oikeustieteen maisterin tutkinnon.
Hän aloitti uransa useissa rahoitusyrityksissä ja saapui öljy-yhtiö Totaliin vuonna 1979. Vuonna 1987 Senard liittyi Saint-Gobainin varainhallintaosastolle. Helmikuussa 1988 hänet nimitettiin apulaisjohtajaksi ja johtajaksi vuonna 1991. Sen jälkeen hän ohjasi Saint-Gobain-konsernin rakennusmateriaaliosastoa, missä hän toimi vuoteen 1996 asti, jolloin hän liittyi alumiinikonglomeraattikonserniin Pechineyn talousjohtajaksi ja jäseneksi.  Ajat olivat erittäin myrskyisät alumiinijättiläiselle. Kun kaivosyhtiö Alcan teki ostotarjouksen Pechineystä vuonna 2003, Senard nimitettiin johtamaan yhtiöliden sulauttamista. Tämän seurauksena hänestä tuli Alcanin hallintokomitean jäsen.
Maaliskuussa 2005 hänet nimitettiin Michelinin talousjohtajaksi ja johtokunnan jäseneksi. Sen johtajan, Édouard Michelinin, kuoltua hukkumalla  vuonna 2006 hänet nimitettiin konsernin toimitusjohtajaksi toukokuussa 2007. Marraskuussa 2014 Senard vahvistettiin yhtiön toimitusjohtajaksi hallituksen kokouksen jälkeen. Hänen toimikautensa määriteltiin neljäksi vuodeksi, päättymään yhtiökokoukseen vuoden 2019 ensimmäisellä puoliskolla.
Elämäkerta > Renault

Renault'n hallitus nimitti 24. tammikuuta 2019 Senardin monikansallisen Renaultin johtajaksi Carlos Ghosnin tilalle, joka oli vangittu Japanissa väitetyistä väärinkäytöksistä Nissanissa. Samaan aikaan tämä monikansallinen autoalan yritys nimitti Thierry Bollorén Renaultin päivittäisten toimintojen johtajaksi.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen 2002 kokoonpanot

Tämä sivu esittelee vuoden 2002 MM-kilpailuiden osallistujajoukkueiden kokoonpanot. Joukkueiden kapteenit on merkitty (c)-merkillä.
Neal Morse

Neal Morse
Neal Morse (s. 2. elokuuta 1960 Van Nuys, Kalifornia) on yhdysvaltalainen multi-instrumentalisti sekä progressiivisen rockin säveltäjä. Rockin maailmankartalle hän nousi progesuuruus Spock's Beardin perustajajäsenenä ja biisinikkarina. Myöhemmin hän perusti Transatlantic-yhtyeen yhdessä entisen Dream Theater -rumpali Mike Portnoyn kanssa, joka on ollut mukana hänen soololevyillään.
Tausta

Morse kasvoi San Fernandossa, Los Angelesissa, ja oli yksi neljästä lapsesta. Hänen isänsä toimi kuoronjohtajana. Morse alkoi soittaa pianoa viisivuotiaana ja opetteli soittamaan kitaraa pian sen jälkeen.
Musiikki

Musiikillisen läpimurtonsa hän teki yhdessä veljensä Alan Morsen kanssa perustaessaan progressiviista rockia soittavan Spock's Beardin vuonna 1992. Bändiin liittyivät myös rumpali Nick D'Virgilio sekä basisti Dave Meros.
Vuonna 1999 syntyi uusi superbändi (Transatlantic), joka koostui viidestä huippumuusikosta: (Neal Morse, Mike Portnoy, Roine Stolt, Pete Trewavas).
Vuonna 2002 Neal Morse tuli uskoon, ja jätti yhtyeensä Spock's Beardin sekä Transatlanticin (johon hän myöhemmin palasi). Nykyään hän tekee soolouraa. Nealin vakiokokoonpanossa soittavat rumpali Mike Portnoy sekä basisti Randy George.
Diskografia

Neal Morse (1999)
Merry Christmas from the Morse Family (2000)
It's Not Too Late (2002)
Testimony (2003)
One (2004)
God Won't Give Up (2005)
Lead Me Lord (Worship Sessions Volume 1) (2005)
? (2005)
Send the Fire (Worship Sessions Volume 2) (2006)
Cover to Cover (2006)
Sola Scriptura (2007)
Songs from the Highway (2007)
Secret Place (Worship Sessions Volume 3) (2008)
Lifeline (2008)
The River (Worship Sessions Volume 4) (2009)
Mighty To Save (Worship Sessions Volume 5) (2010)
Testimony 2 (2011)
Momentum (2012)
get in the boet (2013)
songs from november (2014)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Neal Morse Wikimedia Commonsissa
Kotisivut
Allmusic.com: Neal Morse
Nathalie Emmanuel

| Nathalie Emmanuel |
| --- | --- |
 Nathalie Emmanuel vuonna 2016.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Nathalie Joanne Emmanuel
Syntynyt: 2. maaliskuuta 1989 (ikä 35) Southend-on-Sea, Essex, Englanti
Näyttelijä
Aktiivisena:  2006–
Aiheesta muualla
IMDb 
Nathalie Joanne Emmanuel (s. 2. maaliskuuta 1989 Southend-on-Sea, Essex, Englanti) on englantilainen näyttelijä. Hänet tunnetaan rooleistaan Daenerys Targaryenin tulkkina ja neuvonantajana Missandeina televisiosarjassa Game of Thrones sekä Ramsey-hakkerina elokuvassa Fast & Furious 7 (2015).
Emmanuelin äiti on kotoisin Dominicalta, isä on juuriltaan puoliksi englantilainen ja puoliksi Saint Lucialta. Emmanuel kasvoi Essexissä ja harrasti jo lapsena teatteria, laulamista ja tanssia. Kymmenvuotiaana hän esiintyi nuorena Nalana West Endin Leijonakuningas-musikaalissa.
Vuosina 2006–2010 Emmanuel esiintyi brittiläisessä Hollyoaks-saippuasarjassa Sasha Valentinen roolissa.
Emmanuel on esiintynyt HBO:n menestyssarjassa Game of Thrones keväällä 2013 esitetyltä kolmannelta tuotantokaudelta lähtien. Vuonna 2015 Emmanuel esiintyi ensimmäisessä suuremmassa roolissaan valkokankaalla toimintaelokuvassa Fast & Furious 7. Hänellä on rooli myös elokuvassa Labyrintti – Aavikkokokeet (2015) ja sen jatko-osassa Labyrintti – Tappava lääke (2018).
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Nathalie Emmanuel Internet Movie Databasessa. (englanniksi)