Albrekt Mecklenburgilainen
Kuninkaana

Isänsä herttua Albrekt II:n lisäksi kuningas Albrektia tukivat myös useat Pohjois-Saksan ruhtinaat ja hansakaupungit. Kuningas Haakonin puolelle liittyi nyt Tanskan kuningas Valdemar Atterdag. Mecklenburgit saivat myös vaikean vihollisen tavallisista ruotsalaisista, jotka eivät pitäneet saksalaisista. Osa kansasta nousi kapinaan ja tuki kuningas Haakonia, ja Albrektin kannalta tilanne muuttui kriittiseksi, kun Haakon armeijansa kanssa leiriytyi Norrmalmiin lähellä Tukholmaa vuonna 1371. Ruotsalaisten aatelisten avulla Albrekt onnistui puolustamaan asemaansa, sillä aateliset pakottivat hänet ensin tekemään kuninkaan vakuutuksen, joka lisäsi heidän vaikutusvaltaansa ja vähensi suuresti Albrektin omaa valtaa. Tällä tavalla saavutettiin rauha, jolla kuningas Maunu Eerikinpoika vapautettiin vastineeksi siitä, että Albrektille maksettiin huomattavat lunnaat.
Kuninkaan vakuutus, jonka Albrekt pakotettiin vannomaan, tarkoitti, että hän noudattaisi valtaneuvoston päätöksiä kaikissa tärkeissä asioissa. Kun paikka valtaneuvostossa vapautui, muut valtaherrat valitsivat seuraajan syntyperäisten ruotsalaisten miesten joukosta. Ruotsalaisia ​​miehiä oli määrä nimittää myös valtakunnan linnoittajiksi.
Ruotsin valtakunta oli nyt jaettu. Valtaneuvosto teki rauhan kuningas Haakonin kanssa vuonna 1371. Haakon sai koko Skaran hiippakunnan, loput valtakunnasta oli ollut vuodesta 1374 lähtien drotsi Bo Jonssonin (Grip) omistuksessa. Albrekt oli vielä muodollisesti Ruotsin kuningas, mutta käytännössä hän hallitsi vain Tukholmaa ja muutamia kuninkaallisia tiloja. Vitaaliveljet aloittivat toimintansa Albrektin aikana tämän jakamien kaapparikirjojen turvin.
Albrektin aikana todellinen valta oli aatelilla, erityisesti Bo Jonsson Gripillä, jolla oli hallussaan 1/3 valtakunnan maista. Kun herra Bo kuoli vuonna 1386, Albrekt yritti saada vallan ja drotsin hallussa olleet linnoitukset omiin käsiinsä, mutta aateliset halusivat estää keskusvallan voimistumista ja liittoutuivat Tanskan kuningatar Margareetan kanssa. Helmikuussa 1389 Margareetan joukot löivät Albrektin Falköpingin lähellä käydyssä Åslen taistelussa ja hänet sekä poika Eerik vangittiin kuudeksi vuodeksi. Isä ja poika vapautettiin vuonna 1395 sillä ehdolla, että he maksavat kolmen vuoden kuluttua huomattavan rahasumman tai luovuttavat Tukholman Margareetalle. Tämän sopimuksen seurauksena Margareeta otti Tukholman haltuunsa vuonna 1398. Muutamaa vuotta myöhemmin myös saksalaisten merirosvojen tekemät tuhot loppuivat.
Hänet vapautettiin vuonna 1395, ja hän palasi herttuakuntaansa Mecklenburgiin. Hänen poikansa ja perijänsä, Ruotsin kruununprinssi Eerik piti vielä hallussaan Gotlantia, mutta kuoli ennenaikaisesti ruttoon 26. heinäkuuta 1397, jonka jälkeen hänen tukijansa vähitellen antautuivat sekä Gotlannissa, jonka Saksalainen ritarikunta valloitti että Tukholmassa, jonka Margareeta sai haltuunsa vuonna 1398.
Vapauduttuaan Albrekt lähti Mecklenburgiin, missä hän vuonna 1384 seurasi vanhempaa veljeään Henrikiä herttuana, mutta hänen seuraajansa, ns. vitaaliveljet valloittivat Gotlannin ja jäivät sinne, kunnes Saksalainen ritarikunta valloitti saaren.
Lopulta vuonna 1405 hän luopui kaikista oikeuksistaan ​​Gotlantiin kuningas Eerik Pommerilaisen ja kolmen valtakunnan hyväksi. Saari oli lunastettava vuonna 1408 Saksalaiselta ritarikunnalta ja samalla solmittiin rauhansopimus, jolla Albrekt luopui kaikista vaatimuksistaan ​​Ruotsin kuningaskuntaan.
Albrekt kuoli n. 73-74 -vuotiaana maalis-huhtikuun vaihteessa 1412 Bad Doberanissa ja hänet haudattiin Bad Doberanin luostarikirkkoon Mecklenburgissa.