Eläinlääketieteen historia
Tieteellisen eläinlääketieteen synty ja oppilaitokset > Suomen eläinlääkärit

Suomen ensimmäinen eläinlääketieteellinen väitöskirja valmistui 1754. Sen kirjoitti Israel Holstius, joka antoi sille nimen Kort beskriftning öfwer den i Österbotn gångbara boskaps sjukan. Väitöskirjan innoittajana toimi talousopin professori Pehr Kalm. Eläinlääkintölaitos syntyi 1843, jolloin kolme ensimmäistä läänineläinlääkäriä aloittivat virassaan. Myöhemmin järjestelmää laajennettiin perustamalla piirieläinlääkärin ja kunnaneläinlääkärin virkoja. Viimeiset piirieläinlääkäripiirit toimivat Lapissa vuoteen 1976. Eläinlääketieteellinen korkeakoulu perustettiin 1945 Helsinkiin. Se liitettiin 1995 Helsingin yliopistoon.
Eläinlääkäriksi opiskeltiin aiemmin ulkomailla. Suosittuja paikkoja olivat Berliini, Hannover, Kööpenhamina, Leipzig, München, Oslo, Tartto, Tukholma ja Wien. Opintoja tuettiin valtion varoista. Suomen ensimmäiset eläinlääkärin tutkinnon suorittaneet olivat M. Cumlander, J. A. Palmgren ja A. J. Westman, jotka valmistuivat 1843 Tukholmassa.
Collegium medicum esitti eläinlääkäriopiston perustamista Suomeen ja esitys hyväksyttiin 1824. Oppilaitosta ei kuitenkaan saatu toimintaa, kun kukaan ei ollut halukas opiskelemaan sen opettajaksi. Vuonna 1838 määrättiin, että tarkoitukseen myönnetyt varat annettava ulkomailla eläinlääkäreiksi opiskelevien matka-apurahoiksi.
Eläinlääketieteellinen opetus alkoi Turun akatemiassa 1786, kun sen filosofiseen tiedekuntaan perustettiin luonnontieteen ja eläinlääkintäopin professorin virka. Tarvittavat varat saatiin Suomen lääketieteen isäksi kutsutun professori Johan Haartmanin (1725–1787) lahjoituksesta. Virkaan nimitettiin anatomian ja kirurgian professori Gabriel von Bonsdorff (1762–1831), joka hoiti sitä vuoteen 1811, jolloin eläinlääketiede poistettiin akatemian opetusohjelmasta. Bonsdorff ja lääkäri Mårten J. Lindfors yrittivät saada kannattajia eläinlääkärikorkeakoulun perustamisen taakse, mutta vaikka senaatti myönsi tällaisen opinahjon tarpeelliseksi, se katsoi ettei valtion taloustilanne mahdollistanut sellaisen perustamista. Vuosien varrella tehtiin monia esityksiä, mutta vasta 1945 säädettiin laki eläinlääketieteellisestä korkeakoulusta, jossa opetus alkoi 1946. Aluksi siellä oli mahdollista suorittaa vain eläinlääketieteen kandidaatin tutkinto ja loput opinnoista tuli tehdä Tukholmassa tai Oslossa. Ensimmäiset kokonaan Suomessa opiskelleet eläinlääkärit valmistuivat 1968.
Vuosina 1882–1892 Helsingissä toimi valtionapua saanut eläinvälskärikoulu, mutta sen toiminta loppui, kun todettiin tällaisten välskäreiden tarve vähäiseksi. Eläinlääkärien yhteenliittymiä ovat olleet 1892 perustettu Suomen Eläinlääkäriyhdistys (vuodesta 1963 sen nimenä on ollut Suomen Eläinlääkäriliitto), 1923 perustettu Suomen Kunnaneläinlääkäriyhdistys, 1928 perustettu Suomen Piirieläinlääkäriyhdistys ja 1926 perustettu Suomen Eläinlääkintäupseeriyhdistys. Eläinlääketieteellisen korkeakoulun ylioppilaskunta (EKY) perustettiin 1946, ja vuonna 1995 opiskelijajärjestön nimeksi vaihtui Eläinlääketieteen kandidaattiyhdistys.
Eläinlääkinnän alaan oleellisena osana kuuluva lihantarkastustoiminta aloitettiin vapaaehtoisena menettelynä Oulussa 1880-luvulla. Suomen ensimmäinen lihantarkastuslaki säädettiin 1922 ja se tuli voimaan vuoden 1923 alussa.