stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hentorahkasammal
Aiheesta muualla

ITIS: Sphagnum tenellum (englanniksi)
Laji.fi: Hentorahkasammal
Luopioisten kasvisto: Hentorahkasammal
USDA: Sphagnum tenellum (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q11862367  Wikispecies: Sphagnum tenellum  BioLib: 91481  CoL: 6YXWT  EoL: 928425  EPPO: SHGTE  EUNIS: 197021  FNA: 200000835  GBIF: 2669251  iNaturalist: 132798  IRMNG: 10337110  ITIS: 15711  NatureServe: 2.125104  NBN: NHMSYS0000310701  NCBI: 128247  Observation.org: 17629  Open Tree of Life: 542135  Plant List: tro-35175927  PLANTS: SPTE70  Tropicos: 35175927  WFO: wfo-0001190309  Laji.fi: MX.44066
Hengityskuntoutus

Hengityskuntoutus on yhdysvaltalaisen National Institutes of Healthin (NIH) vuonna 1993 laatiman määritelmän mukaan hengityssairaille ja heidän perheilleen suunnattu monialainen palvelukokonaisuus, jonka tavoitteena on saavuttaa ja ylläpitää yksilön mahdollisimman suuri itsenäisyys ja toimintakyky.
Merkittävimmät hengityssairaudet ovat astma ja keuhkoahtaumatauti. Viime vuosina myös uniapnean merkitys on laajemmin tiedostettu. Hengityskuntoutus on kiinteästi hoitoon liittyvä toimenpidekokonaisuus, johon kuuluu useita elämäntapamuutoksia, erityisesti tupakoinnin lopettaminen.
Suomalaiset hoito-ohjelmat

Kaikkien keskeisten hengityssairauksien osalta on juuri päättynyt tai on edelleen käynnissä pitkäaikaiset kehittämisohjelmat:
Astmaohjelma 1994–2004
Keuhkoahtaumatautiohjelma 1998–2007
Uniapneaohjelma 2002–2012
Kaavamaisesti hengityskuntoutuksen kokonaisuus taudin hallinnasta elämänhallintaan voidaan esittää kuutena vaiheena, jotka etenevät osittain rinnakkain:
hoidonopetus (lääkkeiden käyttö, oireiden hallinta, hoitoon hakeutuminen
hengitysfysioterapia (hengityselimistön toiminnallinen huolto)
liikunta (kävely, uinti ja muu ruumiillisen energian lisääminen)
psyykkinen hallinta (minäkuvan, sopeutumisen, itseohjauksen kehittäminen)
elämäntapaohjaus (esimerkiksi tupakoinnin lopettaminen, oikea ravitsemus, liikuntaharrastukset jne.)
sosiaalisten roolien haltuunotto (työ, perhe, sosiaalinen osallistuminen, elämäntehtävä)
Suomalaisissa hoito-ohjelmissa kuvataan yksityiskohtaisesti hengityssairauksien hoito ja siihen liittyvät tarvittavat kuntoutustoimenpiteet. Suomalainen Lääkäriseura Duodecimin käyvän hoidon hankkeessa on julkaistu ohjeet astmasta ja keuhkoahtaumataudista.
Suomalaiset hoito-ohjelmat > Keuhkoahtaumatauti-ohjelma 1998–2007

Kuntoutuksella pyritään lisäämään potilaan yleisiä voimavaroja, vähentämään sairauden tai vammaisuuden yksilölle aiheuttamia haittoja sekä mahdollistamaan hänen sosiaalinen integroitumisensa yhteiskuntaan kykyjensä mukaan ja ikänsä edellyttämällä tavalla. Kuntoutuminen edellyttää sekä kuntoutujalta että kuntoutusta antavalta taholta aloitteellisuutta ja aktiivisuutta. Kuntoutuksesta, erityisesti kun sairaala- tai laitoskuntoutukseen on liitetty pitkäaikainen jatkuva kotikuntoutus, on osoitettu olevan hyötyä usealla tavalla.
Keuhkokuntoutuksen hyödyt ovat hengitystieoireiden väheneminen, pelokkuuden ja masennuksen väheneminen ja parantunut itsetunto, parantunut kyky hoitaa päivittäisiä toimintoja, lisääntynyt kunto, sairaalahoitopäivien väheneminen sekä osalla potilaista (happihoito) elämän piteneminen.
Suomalaiset hoito-ohjelmat > Astmaohjelma 1994–2004

Astmapotilaiden kuntoutus käsittää kaikki kuntoutuksen muodot: lääkinnällisen, ammatillisen ja sosiaalisen. Kuntoutustavoitteita toteuttavia hoitotoimenpiteitä ja erityissäädöksiin perustuvaa kuntoutusta ei voi erottaa jyrkästi toisistaan.
Suomalaiset hoito-ohjelmat > Uniapneaohjelma 2002–2012

Uniapneaa sairastavan kuntoutuksessa on ensisijaista omatoimiseen kuntoutumiseen ohjaaminen ja kannustaminen. Omatoimisessa kuntoutuksessa ovat keskeisiä: liikunta, laihdutus, painonhallinta ja tupakoinnista vieroitus sekä alkoholin liikakäytön estäminen. Kuntoutus tulisi pääsääntöisesti järjestää osana perusterveydenhuollon hoitoa avokuntoutuksena.
Henry-reaktio

Yleinen esimerkki Henry-reaktiosta
Henry-reaktio eli nitroaldolireaktio on kemiallinen reaktio, jossa nitroalkaani reagoi emäksen katalysoimana karbonyyliyhdisteiden kanssa muodostaen nitroalkoholin. Reaktion raportoi ensimmäisen kerran belgialainen kemisti Louis Henry vuonna 1895. Henry-reaktio on yleisesti käytetty, koska siinä muodostuvat nitroalkoholit ovat hyödyllisiä orgaanisen kemian synteesien lähtöaineita.
Reagenssit ja mekanismi

Henry-reaktio voi tapahtua primäärisille ja sekundäärisille nitroalkaaneille, koska niillä on nitroryhmään nähden α-asemassa oleva protoni, jonka emäs voi vastaanottaa. Henry-reaktio vaatii katalyytiksi emäksen. Mahdollisia emäksiä ovat alkalimetallihydroksidit, alkoksidit, tetrabutyyliammoniumfluoridi, DBU ja DABCO. Henry-reaktion mekanismi muistuttaa aldoliaddition mekanismia. Karbonyyliyhdisteenä reaktiossa käytetään aldehydiä tai ketonia. Ensimmäisessä vaiheessa emäs vastaanottaa protonin nitroalkaanilta, jolloin muodostuu nitronaatti-ioni. Tämä nitronaatti-ioni on nukleofiilinen ja reagoi additioreaktiolla elektrofiilisen karbonyyliryhmän hiiliatomin kanssa. Muodostuva anioni ottaa vastaan protonin, jolloin muodostuu nitroalkoholi.
Henry-reaktio voidaan suorittaa asymmetrisesti sopivien kiraalisten katalyyttien läsnä ollessa, jolloin muodostuu pääasiassa vain yhtä enantiomeeria. Henry-reaktioissa muodostuvat nitroalkoholit ovat hyödyllisiä synteettisen orgaanisen kemian lähtöaineita. Niistä voidaan eliminoida vettä, jolloin muodostuu nitroalkeeneja, ne voidaan pelkistää aminoalkoholeiksi tai hapettaa nitroketoneiksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Henry-reaktio Wikimedia Commonsissa
Kouran Louhi

| Kouran Louhi |
| --- | --- |

Perustettu:  1928
Kotiareena:  Kouran liikuntahalli   Kouran urheilukenttä
Paikkakunta:  Seinäjoki
Puheenjohtaja:  Raimo Lilli
Omistajat:  Kouran Louhi ry
Kouran Louhi (lyhennetään Ko-Lo tai KoLo) on urheilun yleisseura Nurmon Kourasta. Vuoden 2009 kuntaliitoksen vuoksi sen nykyinen kotikaupunki on Seinäjoki. Seura on perustettu vuonna 1928. Vuosien varrella seuran toimintaan on kuulunut useita eri lajeja. Muun muassa pesäpallossa seura on pelannut parhaimmillaan maan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla. Nykyisin seuralla on muun muassa lentopallo-, salibandy- ja voimistelutoimintaa.
Historia > Louhen nousu ja lasku

1970–
Vaikka Louhi yhdistyi jo toisen kerran Jymyyn, ei sitä koskaan ollut poistettu yhdistysrekisteristä ja sillä oli aina ollut oma talous, joten käytännössä kyseessä oli vain yhteistyösopimus, jolla voitiin järjestää urheilijoiden asioita esimerkiksi liittoon. Jymyyn liittymisestä alkoi Louhen uusi nousu. Vuonna 1970 Louhi aloitti bingotoiminnan, joka kohensi seuran taloutta ja myöhemmin pidetty tukkikeräys tuotti hyvin. Louhi järjesti hiihto- ja juoksukilpailuja ja rakensi jääkiekkokaukalon. Vuonna 1973 seurantoiminnassa olivat pesäpallo-, luistelu, hiihto- ja yleisurheilujaostot. Nousukausi huipentui pesäpallojoukkueen nousuun toiseksi korkeimmalle tasolle. Joukkue kuitenkin hajosi vuonna 1974, ja samalla innostus laantui koko seurassa. 1960-luvulta seuran puheenjohtajana ollut Eero Ylimäki lopetti vuonna 1976. Samalla Louhen toiminta väheni koko ajan vuodesta 1976 ja 1980-luvun alkupuolella seura vietti muutaman vuoden hiljaiseloa. Tosin vuonna 1976 Louhi aloitti harrastelentopallotoiminnan ja järjesti kylien välisiä hiihto- ja luistelukilpailuja. Suurimpina syinä Louhen toiminnan laskuun olivat pettymykset pesäpallotoiminnan taantumiseen ja Nurmon Jymyyn.
Louhen toiminta alkoi muun Suomen maaseudun tavoin piristyä vuonna 1986, jolloin toiminta piti aloittaa käytännössä alusta. Tuolloin puheenjohtajaksi nousua rakentamaan oli palannut Eero Ylimäki. Koko seuran lamakauden aikana ei ollut edes kirjoitettu pöytäkirjoja, mikä tehtiin jälleen vuonna 1986. Toiminnan elvytystä auttoi Louhen hyvä taloudellinen tilanne, ja seuralla oli säästöjäkin. Louhi laati uuden toimintasuunnitelman, ja kouralaisten motivaatiokin oli nousussa. Yleisurheilujaosto aloitti sisähyppykilpailut ja urheilukentällä järjestettiin viikoittaiset palloiluillat. Lisäksi pidettiin maastojuoksukilpailuja, hölkkätapahtuma ja jääkiekkojaosto aloitti kaukalopallotoiminnan. Vuonna 1986 Louhen toimintaan kuuluivat yleisurheilu-, palloilu-, hiihto-, jääkiekko-, ja voimistelujaostot. Seuraavana vuonna mukaan tuli myös jääpallo, mutta samalla Louhen jääkiekkojaosto lopetti toimintansa. Lisäksi seurassa harrastettiin jalka- ja lentopalloa sekä tennistä. Samantyyppinen toiminta seurassa jatkui myös seuraavina vuosina. Vuonna 1990 seuran hiihtokilpailut jäivät toistamiseen pitämättä lumen puutteen takia. Vuosikymmenen vaihteessa Louhessa alkoi vilkas tyttöjen ringettetoiminta. Ringettetoiminnan vilkastuminen näkyy hyvin myös seuran menoissa. Vuosina 1986–1988 oli selvitty muutamilla tuhansilla, mutta vuosikymmenen vaihteesta lähtien menoja oli yli 10 000 markkaa. Esimerkiksi vuonna yksin 1991 ringeten osuus tästä oli yli 8000 markkaa. Vuosina 1986–1991 Louhi sai tulonsa jäsenmaksuista, kunnan avustuksista, korkotuloista ja erilaisista tempauksista. Vuonna 1992 harrastusmahdollisuudet Kourassa paranivat uuden urheilutalon myötä. Vuodesta 1993 Louhen puheenjohtajana toimi Olli Ritari. 2000-luvulla puheenjohtajina ovat toimineet ainakin Jaakko Ristimäki ja nykyinen puheenjohtaja Raimo Lilli. Viime vuosina toiminta Kourassa on ollut hiljaista ja vuonna 2009 Louhi sai asukaslautakunnalta apurahaa Kouran liikuntaolosuhteiden parantamiseksi.
Krasnoarmeisk (Moskovan alue)

Krasnoarmeiskin vaakuna.
Krasnoarmeisk (ven. Красноарме́йск) on kaupunki Moskovan alueella Venäjällä. Se sijaitsee Kljazmaan laskevan Vohra-joen rannalla 51 kilometriä Moskovasta koilliseen. Asukkaita on 26 294 henkeä (vuonna 2010).
1500-luvulta lähtien paikalla sijaitsi Muromtsevon kylä, jonne vuonna 1834 perustettiin pellavakehräämö. Vuonna 1928 tehtaan ympärillä sijainneet työläisasutukset yhdistettiin Krasnoflotskin taajamaksi, joka seuraavana vuonna sai nimen Krasnoarmeiski. Vuonna 1946 taajamasta tuli kaupunki.
Krasnoarmeisk on huomattava tekstiiliteollisuuden keskus. Kaupungin eteläosassa on erikoiseen uusgoottilaiseen tyyliin vuosina 1812-1815 rakennettu Pyhän Nikolaoksen kirkko.
Aiheesta muualla

Krasnoarmeiskin kaupungin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Moskovan alueen kaupungit
Krasnaja Jaruga

| Krasnaja Jaruga Красная Яруга |
| --- | --- |
 Haritonenkon datsaksi kutsuttu rakennus Krasnaja Jarugan taajamassa.
 lippu:  Krasnaja Jarugan piirin vaakuna
 Belgorodin alueen sijainti
 Krasnaja Jaruga
 Koordinaatit: 50.8013°N, 35.6567°E 
Valtio:  Venäjä
Subjekti:  Belgorodin alue
Piiri:  Krasnaja Jarugan piiri
Historiallinen maininta:  1681
Kaupunkityyppiseksi taajamaksi:  1946
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  kaupunkityyppinen taajama, piirikeskus
Väkiluku (2010):  8 028
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Krasnaja Jaruga (ven. Красная Яруга) on kaupunkityyppinen taajama Belgorodin alueella Venäjällä. Taajama on Krasnaja Jarugan piirin hallintokeskus. Taajama sijaitsee noin 11 kilometriä Ukrainan Sumyn alueen länsipuolella. Taajaman kaakkoispuolitse kulkee Belgorodin ja Sumyn välinen rautatielinja. Taajamassa asui 8 028 ja koko piirissä 14 891 ihmistä (vuonna 2010).
Kaupunkityyppisen taajaman aseman Krasnaja Jaruga sai 1958.
Krasnaja Jarugassa sijaitsee esimerkiksi Kosmasin ja Damianin (Damianuksen) kirkko.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Krasnaja Jaruga Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Krasnaya Yaruga – Historian vuosiluvut, lähteistämättömiä kirjauksia
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet :  VIAF 
Käännös suomeksi
Krasnogorskoje

Pokrovan kirkko.
Krasnogorskoje (ven. Красного́рское, vuoteen 1938 saakka Svjatogorje, Святого́рье; udmurtiksi Красногорск, Krasnogorsk) on kylä ja maalaiskunta Udmurtiassa Venäjällä. Se sijaitsee Tšeptsan sivujoen Ubytin varrella 59 kilometriä Glazovista etelään. Kylä on Krasnogorskojen piirin keskus. Asukkaita on 4 600 henkeä (vuonna 2002).
Kylä on perustettu vuonna 1837. Sen asukkaat ovat etupäässä venäläisiä, udmurtteja ja tataareja.
Krasnogorskojesta on maantieyhteys Glazoviin ja Igran kautta Iževskiin. Siellä toimii maatalousyritys, puunjalostusteollisuutta, konepaja ja leipomo. Kylässä on keskikoulu, taidekoulu, lasten luomistyön keskus, kaksi kirjastoa, kotiseutumuseo ja piirisairaala. Nähtävyyksiin kuuluu vuonna 1838 valmistunut Pokrovan kirkko.
Aiheesta muualla

Krasnogorskojen piirin sivusto (venäjäksi)
Otto Hepoaho

Otto Hepoaho (20. helmikuuta 1874 Kärsämäki – 4. huhtikuuta 1928 Piippola) oli suomalainen maastohiihtäjä. Hän voitti Pohjoismaisten kisojen 60 kilometrin hiihdon Tukholmassa vuonna 1901 sekä Oulun hiihdon 60 kilometriä vuonna 1898 ja 30 kilometriä vuosina 1899 ja 1900.
Hepoaho toimi 1900-luvun alussa tukinuiton päällysmiehenä. Hän muutti vuoden 1910 tienoilla Piippolaan ja toimi siellä kauppiaana. Hepoaho oli mukana urheiluelämässä vielä myöhemmälläkin iällä ja saavutti tuloksia yleisurheilussa. Syksyllä 1917 Hepoaho oli perustamassa suojeluskuntaa Piippolaan ja hän haki tammikuun alussa 1918 hevosilla asekuormia Pietarsaaren ja Kokkolan saaristoista ja toi niitä sisämaan kautta Oulun, Nivalan ja Piippolan suojeluskunnille. Suomen sisällissodan alettua Hepoaho osallistui Oulun taisteluun ja toimi sitten Piippolan suojeluskunnan päällikkönä.
Aiheesta muualla

Piippolan suojeluskunnan päällikkö Otto Hepoaho, Kyösti Wilkunan valokuvakokoelma, Kirjastovirman kuva-arkisto (Arkistoitu – Internet Archive)
Samuli Paulaharju : Ensimmäisiä hiihtomestareitamme, Suomen Urheilulehti, 04.12.1919, nro 48-50, s. 9, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Suomalaisia suurhiihtäjiä 3. Otto Hepoaho, Aamulehti, 01.01.1938, nro 1, s. 18, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Hellenistinen filosofia

Hellenistinen filosofia käsittää antiikin filosofian aikakauden, joka alkoi Aristoteleen jälkeisistä filosofeista (noin vuodesta 300 eaa.) ja päättyi Rooman keisariaikaan ja uusplatonismin syntyyn.
Hellenistisen filosofian sokraattinen perintö

Sokrateen perintö näkyy hellenistisen filosofian koulukunnissa ja erityisesti niiden etiikassa vahvemmin kuin monissa muissa antiikin filosofisissa koulukunnissa, kuten peripateettisuudessa. Sokraattinen perintö voidaan jakaa kahteen osaan: toisaalta Sokrateen suoraan vaikutukseen eettisissä teorioissa, ja toisaalta niihin reaktioihin, joita Sokrateen henkilö, elämäntapa tai kohtalo ovat epäsuoremmin saaneet aikaan.
Kaikkiin hellenistisiin koulukuntiin vaikutti "viisaan miehen" ideaali, joka oli peräisin viimeistään jo Kreikan seitsemästä viisaasta, ja johon Sokrateen "pyhimyskultti" ei voinut hellenistisenä aikana olla vaikuttamatta. Monet Sokrateelta peräisin olevista eettisistä käsitteistä olivat yhtä keskeisiä hellenistiselle filosofialle kuin Sokrateelle itselleen. Tällaisia käsitteitä ja ajatuksia olivat muun muassa:
eudaimonia (onnellisuus)
aretē (hyve)
fronēsis (käytännöllinen järki)
hyve on tietoa
sielu/ruumis -jaottelu
Yhteinen sokraattinen perintö mahdollisti koulukuntien välisen dialogin samoin kuin niiden vertailun nykyaikana, mutta niiden väliset erot ovat silti suuria. Itse filosofian tehtävästä kaikki hellenistiset koulukunnat olivat yksimielisiä: niiden mukaan filosofian tuli tarjota rationaaliset perusteet yksilön onnellisuudelle. Erimielisyydet koskivat onnellisuuden määritelmää tai sisältöä, filosofisen tutkimuksen aluetta ja tarvittuja osa-alueita, filosofista esitystapaa, filosofian yhteiskunnallista roolia, sekä radikalismin astetta.
Kyynikot keskittyivät pelkästään käytännölliseen etiikkaan, jossa tärkeintä oli ihmisten kouluttaminen tyytymään luonnollisiin asioihin ja rajoittamaan tarpeitaan. Muita filosofian osa-alueita heille ei ollut olemassa. Kyyninen filosofia oli yhteiskunnasta erillistä ja vetäytyvää, mutta silti radikaalia. Stoalaisuudessa ja epikurolaisuudessa etiikka oli yhtä lailla keskeistä, mutta heille filosofiaan kuului myös muita osa-alueita. Muiden osa-alueiden, kuten logiikan ja (meta)fysiikan, tavoitteena oli kuitenkin ensi sijassa etiikan palveleminen. Yksi suuria eroja koulukuntien välillä oli suhtautumisessa yhteiskunnalliseen osallistumiseen: stoalainen viisas osallistui politiikkaan, jos siihen ei ollut estettä; epikurolainen viisas ei osallistunut politiikkaan, ellei ollut pakko.
Hellenistisen filosofian sokraattinen perintö > Sokrateen etiikan tulkitseminen

Hellenistiset koulukunnat tulkitsivat Sokrateen perintöä hyvin eri tavalla, koska sokraattinen kirjallisuus antoi epämääräisiä vastauksia muun muassa seuraaviin kysymyksiin:
Hedonismi: Oliko Sokrates hedonisti, vai nautinnon vihollinen?
Tietämättömyys: Tarkoittiko Sokrates tietämättömyyden harrastuksensa otettavaksi vakavasti vai ei?
Poliittinen osallistuminen: Mikä oli Sokrateen suhtautuminen poliittiseen osallistumiseen?
Tästä huolimatta Sokrates otettiin malliksi siitä, kuinka filosofin tulisi hallita elämäänsä. Keskeistä hellenistisen viisaan toiminnassa olivat:
Tunteiden, halujen ja ulkoisten olosuhteiden hallinta.
Omasta itsenäisyydestä ja rationaalisesta integriteetistä huolehtiminen.
Yleisen moraalin haastaminen ja oikeudenmukaisuuden määritteleminen uudelleen: aiemmin oikeudenmukaisuus oli nähty korkeimpien (esimerkiksi jumalallisten) sääntöjen noudattamisena.
Sisäinen käsitys onnellisuudesta, ulkoisen (esimerkiksi onnen käänteiden) sijasta.
Esimerkiksi kyynikoiden ja kyreneläisten Sokrates-tulkintojen eroa selittää se, että he ylikorostivat Sokrateen persoonan joitakin puolia toisten kustannuksella.
Hellenistisen filosofian sokraattinen perintö > Peripateettisuus vastaan hellenistinen filosofia

Aristoteles teki päätyön Sokrateen (tai Platonin Sokrateen) etiikan formalisoimisessa. Hän ei kuitenkaan viittaa Sokrateen opetuksiin muuten kuin kritisoidakseen, eikä esitä Sokratesta erityisenä ihannefilosofina. Myöhempi peripateettinen koulukunta otti enemmän etäisyyttä Sokrateehen ja sokraattiseen perintöön. Kyynikot ja (ainakin jotkut) kyreneläiset korostivat Sokrateen väitettyä vastenmielisyyttä tieteellistä tutkimusta kohtaan. Tämä ei luonnollisesti sopinut tieteellistä tutkimusta korostaneille peripateetikoille.
Hellenistiset koulukunnat asettuivat monessa peripateettista koulukuntaa vastaan ja seurasivat kukin enemmän tai vähemmän Sokratesta. Hellenistisistä koulukunnissa kyynikoiden opetuksiin perustunut stoalaisuus oli sokraattisin. Sokraattinen kyreneläisyys vaikutti enemmän negatiivisesti kuin positiivisesti epikurolaisuuteen. Epikuros ihaili myös Pyrrhonin elämäntapaa. Sokraattisen piirin ulkopuolelta Epikurokseen vaikutti Demokritos.
Sokraattista oli erityisesti oman elämäntavan "täydellistäminen", sekä monien yleisten arvojen, kuten vaurauden, maineen ja kunnian tavoittelun, hylkääminen. Onnellisuus määriteltiin enemmän vapautena ja riippumattomuutena. Näiden yleisten arvojen hylkääminen oli samalla hyvin epäaristoteelista kuin sokraattista.
Aristoteelinen perinteinen etiikka ei soveltunut hellenistisen ajan kosmopoliittisiin oloihin. Ei kuitenkaan ole uskottavaa, että Zenonilla ja Epikuroksella olisi ollut varsinaisesti enemmän älyä havaita maailman muuttuneen — heidän ajattelunsa vain perustui Aristotelesta enemmän Sokrateehen, jonka ajattelu oli valmiiksi riippumattomampaa kansallisuudesta, yhteiskuntaluokasta, sukupuolesta, jne.
Hellenistisen filosofian koulukuntia > Kyyninen ja stoalainen etiikka

Kyynikot olivat ensimmäisellä sijalla Sokrateen filosofian välittämisessä hellenistiseen maailmaan. Kyynisyyden pohjavirettä on havaittavissa myös kyreneläisissä, kaikista vastakohtaisuuksista huolimatta. Kyynisiä elementtejä on myös Pyrrhonin tavassa torjua filosofinen perinne.
Kyynikot tunnetaan ennen kaikkea Diogeles Laertioksen ja muiden kirjoittajien anekdooteista, joissa on sekä mustaa huumoria, paradokseja että eettistä vakavuutta. Suurin osa anekdooteista keskittyy siihen, mitä kyynikot sanoivat, ei siihen, mitä he tekivät. Anekdootit hyväksyvät sanojen tavanomaiset pintamerkitykset, mutta syvämerkitykset on usein käännetty nurin ("isäntä"/"orja", "rehellisyys"/"varkaus"). Monissa anekdooteissa kyynikot yhdistetään Sokrateehen: "Krates mies kuin Sokrates"; "Diogenes kuin hulluksi tullut Sokrates".
Kyyninen filosofia näyttäytyy helposti epämääräisenä ja täysin epäteoreettisena, kun sitä vertaa stoalaisuuteen, mutta se oli silti rakennettu systemaattiselle eudaimonismin perustalle:
Onnellisuus on elämistä luonnon mukaisesti.
Onnellisuus on kaikkien saavutettavissa, jotka haluavat käydä läpi tietyn harjoituksen.
Onnellisuuden ytimenä on itsensä hallitseminen.
Itsensä hallitseminen on samaa kuin hyve.
Onnellinen ihminen on ainoa todella viisas, kuninkaallinen ja vapaa.
Rikkaudella, maineella ja vallalla ei ole mitään merkitystä.
Onnellisuuden suurimpia esteitä ovat väärät arvostelmat ja niistä seuraavat tunnehäiriöt ja luonteen heikkous.
Kaikki hellenistiset koulukunnat myönsivät yhteyden, joka oli onnellisuuden sekä itsensä hallitsemisen, harjoituksen ja pelkkien tapojen hylkäämisen arvojen lähteenä välillä; vaikkakin muut tuon ajan koulukunnat hyväksyivät kohdat 1–7 vain osittain.
Kyynikoille luonnon mukaan eläminen ei tarkoittanut eläimeksi ryhtymistä. On kuitenkin olemassa ristiriita toisaalta "harjoituksen" tai "koulutuksen" ja toisaalta "luonnon mukaan elämisen" välillä — yleensä harjoitusta vaaditaan juuri siksi, että ihminen oppisi olemaan eri tavalla kuin luonnollisesti.
Kyynikot osoittivat, että monet perinnäistavat olivat haavoittuvia järjen kritiikin edessä. Järki kykeni haastamaan totunnaisen ajattelun, jossa onnellisuus riippui ulkoisista seikoista. "Viisas mies" oli itseriittoisena paremmin linnoittautunut tällaisia vastaan.
Stoalaiset pitivät itseään kyynisyyden perillisinä, ja linkittivät itsensä tätä kautta Sokrateehen. Stoalainen Apollodoros totesi, että "kyynisyys on oikopolku hyveeseen". Hyve ja onnellisuus saavutettiin siis harjoittamalla kyynistä filosofiaa, ei vuosien logiikan, fysiikan ja etiikan opintojen kautta. Epikuros puolestaan torjui nimenomaan kyynisyyden. Huolimatta eri koulukuntien suhtautumisesta kyynisyyteen, kaikki tunnustivat sen eettisen luonteen ja kiinnostuksen juuri samoihin asioihin, joita oma koulukunta piti keskeisenä. Kyynikoiden tärkeinä pitämiä ajatuksia voitiin hellenistisessä filosofiassa käsitellä myös itsenäisesti riippumatta kyynikoiden ylitseampuvasta tyylistä.
Hellenistisen filosofian koulukuntia > Hellenistinen skeptisismi

Etiikan tulkinnan peruslähtökohdat yhdistivät niin kyreneläisiä, kyynikoita, epikurolaisia kuin stoalaisiakin. Sokrateen henkilössä oli kuitenkin yksi puoli, jonka soveltamisesta ne eivät olleet lainkaan kiinnostuneita: Sokrateen "tietämättömyys". Sokrateen oppilaista ainoastaan Platon korosti tätä puolta, eikä hänkään katsonut, että Sokrates olisi kiistänyt kaiken tiedon mahdollisuuden. Myöhempi Akatemia tulkitsi hänet skeptikkona, ja Arkesilaos halusi korvata dogmaattisen platonismin skeptisismillä, jonka esikuvaksi hän laittoi Sokrateen. Hänelle skeptisismillä oli eettinenkin puoli: viisaan miehen kuului pidättäytyä arvostelmista.
Pyrrhon oli toinen skeptisismin kehittäjä. Antiikin aikaiset historioitsijat yrittivät liittää hänet perimyksellisesti Sokrateehen, mutta vaikka tällainen ei pidäkään paikkaansa, hänet voidaan silti kytkeä sokraattisiin ajatuksiin. Pyrrhon katsoi, että onnellisuus riippuu luonnosta, mutta koska luonnosta ei voida tietää mitään, mikään luonnossa ei ole itsessään hyvää eikä pahaa. Pyrrhon edelsi ajallisesti stoalaisia ja epikurolaisia, ja samoin heidän ajatuksiaan kahdelta osalta: 1) perusteettomien mielipiteiden ja tunteiden hylkääminen 2) mielenrauha.