Geriatria
Menetelmät > Geriatrinen diagnostiikka

Tavanomainen kliinisiin diagnooseihin keskittyvä diagnostiikka ei ole usein riittävää vanhoilla potilailla, joilla on usein monia toisiinsa kytkeytyviä ongelmia, vaan tämän lisäksi tarvitaan ns. geriatrinen kokonaisvaltainen arviointi (engl.  CGA, comprehensive geriatric assessment), jossa kartoitetaan laajemmin potilaan fyysistä, psyykkistä ja sosiaalista toimintakykyä ja ympäristöä.
Geriatrisen kokonaisvaltaisen arvioinnin kohteisiin kuuluvat muun muassa seuraavat osat:
Kuntoutumisen toiveet ja fyysiset, psyykkiset ja sosiaaliset voimavarat
Elinjärjestelmien vanhenemismuutokset
Oireet, kuten kipu, väsymys, voimattomuus, ruokahaluttomuus, hengenahdistus, mielialan lasku ja mielihyvän menetys.
Lääkitys, mukaan lukien moni-, liika- ja vajaalääkitys ja lääkkeiden yhteis- ja sivuvaikutukset.
Geriatriset oireyhtymät, kuten kaatuilu, pidätyskyvyttömyys, depressio, delirium, dementia, ummetus, aliravitsemus, univaikeudet ja gerastenia.
Sairaudet: Ennaltaehkäistävät, diagnosoimattomat, diagnosoidut ja akuutit komplisoivat sekä komplisoituneet sairaudet.
Aistivajaukset: Kuulo-, näkö- ja kommunikaatiovajaukset.
Toiminnan rajoitteet: Lihasvoiman heikkous, tasapainohäiriöt, kävelyvaikeudet, apuvälinetarve ja suorituskyvyn vaihtelut.
Psykososiaaliset tekijät, kuten elämänkulku ja -kokemukset, motivaatio ja elämänhallinnan ja aktiivisen toimijuuden tunne, sosiaalinen tuki, avuntarve ja omaisten toiveet ja jaksaminen.
Asuinolosuhteet, kuten niiden turvallisuus, liikkumismahdollisuudet ja asunnonmuutostöiden ja apuvälineiden tarve.
Toimintakyky: Fyysinen, kognitiivinen, psyykkinen ja sosiaalinen toimintakyky.
Elämänlaatu
Vanhuspotilaiden tärkeimpiä arvioinnin kohteita on kuvattu myös muistisäännöillä, joihin kuuluvat muun muassa seuraavat:
Tavoitteiden asettamisessa huomiodaan ainakin kolme a:ta eli autonomia (itsenäisyys), autenttisuus (oma elämä) ja autarkia (omavaraisuus).
Sairauksien erotusdiagnostiikassa huomioon ainakin neljä d:tä eli delirium, dementia, depressio ja lääkkeet (engl. drugs).
Toiminnanvajauksen erotusdiagnostiikassa huomioidaan isot i:t eli immobiliteetti (liikkumattomuus), instabiliteetti (tasapainohäiriö), inkontinenssi (pidätyskyvyttömyys), intellektuaaliset häiriöt (tiedonkäsittelyn häiriöt), infektiot, isolaatio (yksinäisyys ja depressio), iatrogeneesi (hoitohaitat) ja insomnia (unettomuus).
Geriatrisessa arvioinnissa käytettäviin testeihin kuuluvat muun muassa seuraavat:
Psyykkiset testit: MMSE (engl. mini mental state examination), CDR (clinical dementia rating), CERAD-testi (kognitio), Zungin depressiotesti, DEPS-seula (depressio), MADRS (depressio), DGS (engl. geriatric depression scale) ja CAM-testi (delirium).
Motoriset testit: Bergin ja Tinettin tasapainotesti ja TOIMIVA-testistö.
Toimintakykytestit: Lawtonin IADL-mittari (välinetoiminnot, engl. instrumental activities of daily living) ja Barthelin ADL-indeksi. Vaativiin päivittäistoimintoihin (AADL) kuuluvat muun muassa kutsujen järjestäminen, yhteiskunnallinen osallistuminen ja aktiivinen liikunta, välinetoimintoihin (IADL) muun muassa talouden hallinta, kaupassa käynti, autolla ajaminen ja lääkkeiden ja puhelimen käyttö ja perustoimintoihin muun muassa kävely, peseytyminen, syöminen, WC:ssä käyminen ja sängystä ja tuolista siirtyminen.
Monisairastavuuden arviointi: Sairauksien lukumäärä, Kaplan Index, Charlson Index, CIRS (engl. geriatric cumulative illness rating scale), Comoni-Huntley Index ja ICF (engl. international classification of functioning, disability and health).
Raihnaisuuden arviointi (engl. frailty): Edmonton frailty scale ja gerastenian diagnostiset testit.
Elämänlaatu: RAND-36, WHOQOL-BREF ja 15D.
Lisäksi vanhuspotilaiden diagnostiikassa on monia erityisosaamista vaativia piirteitä, kuten esimerkiksi seuraavat:
Sairauksien oirekuvien muutosten hallinta: Oirekuvat muuttuvat säätelyjärjestelmien, reservikapasiteettien ja kompensaatiomekanismien heikentymisen sekä monisairauden ja -lääkityksen seurauksena. Esimerkiksi tyypillinen sepelvaltimotautikohtauksen aiheuttama rintakipu puuttuu noin 33 %:lta 70-vuotiailla ja 66 %:lta 90-vuotiailla ja oireena voi tämän sijasta olla hengenahdistus, rytmihäiriö, äkillinen sekavuustila tai yleiskunnon lasku.
Esitietojen runsauden, kommunikaationgelmien (aistien ja tiedonkäsittelyn heikentyminen), aliraportoinnin (virhetulkinta harmittomaksi vanhenemismuutokseksi, häpeä, pelko tai sairauden kieltäminen) ja yliraportoinnin (pitkäaikaiset oireet, kuten niveloireet, huimaus, voimattomuus ja heikkous) hallinta.
Status- ja konetutkimusten (esim. kuvantaminen) löydösten runsauden ja epäspesifisyyden hallinta.