stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kunnallispaino
Printel Oy

Spontel osti Kunnallispainon lisäksi myös Hartwallien omistaman, alun perin pellervolaisen Yhteiskirjapainon ja sulautti sen Kunnallispainoon. Kokonaisuuden uudeksi nimeksi tuli Printel Oy. Pian ostettiin myös koulutarvikkeita ja oppikirjoja myynyt SOK:n Koulupalvelu, josta haluttiin eroon osana S-ryhmän tuolloista saneerausta. Spontel alkoi puolestaan saneerata Printeliä myymällä offsetpainon Aamulehdelle, yrityslomakebisneksen Aamulehden tytäryhtiölle Paragonille ja sivunvalmistustoiminnan sen työntekijöille. Spontel luopui vuonna 1993 kehitysyhtiötoiminnastaan keskittyäkseen lääketukkuyritys Tamroon, mutta 60 hengen Printel jatkoi Tamro-konsernissa oppilaitosten, päiväkotien, vanhustentalojen ja muun julkishallinnon tavarantoimittajana ja julkisen sektorin lomakkeiden tuottajana. Vuonna 1996 Printel osti valtiolta Karttakeskus Oy:n. Vuonna 1999 Printelistä muodostettiin Suomeen opetustarvikeyhtiö Lekolar-Printel Oy. Lekolar juontaa juurensa Brio-leluvalmistajan Lek & Lär -toimialaan, jonka sijoitusyhtiö Procuritas yhtiöitti vuonna 2004 nimelle Lekolar. Lekolar-Printel on tämän Pohjoismaiden johtavaksi itseään kutsuvan opetusvälineyrityksen Suomen-yhtiö.
Purje

Kahvelikutteri noin 1930-luvulta hyvässä purjetuulessa. Venetyypin määrittää kahvelikutteriksi kahveli-isopurje ja vähintään kaksi haruspurjetta maston etupuolella
Purje on etenkin purjealuksissa käytettävä suurikokoinen, yleensä kankaasta valmistettu tuulipinta. Purjeet levitetään aluksen takilaan maston, puomien, raakapuiden ja harusköysien varaan.
Kiertäessään purjeen ympäri tuulen aiheuttama virtaus saa aikaan eteenpäin kuljettavan voiman.
Purjeiden ja tuulen avulla tapahtuva liikkuminen on purjehtimista.
Sana purje on vanha germaaninen laina: burja, jonka nykyruotsin murteellinen vastine on bör 'myötätuuli, suotuisa tuuli'. Sanalla on vastineita myös kaikissa Suomen lähisukukielissä, karjalan purjeh, vepsän pureh, vatjan purjõ, viron puri ja liivin puraz, liettu burė.
Purjeen toimintaperiaate

Karkeasti yleistäen veneen liikkuminen tuulen voimalla perustuu purjeiden siipimuotoon, joka muistuttaa lentokoneen siipeä.
Kun ilmavirta (tuuli) kulkee pitkin purjeen pintaa se aiheuttaa erilaisen paineen purjeen eri puolille. Ilmavirta kulkee nopeammin purjeen suojanpuolella ja Bernoullin lain mukaisesti ilmavirran paine purjetta vasten on pienempi kuin tuulenpuolella, jossa virtaus on hitaampi. Näin syntyvä paine-ero vetää purjetta suojan puolelle saaden aikaan voiman, joka voidaan hyödyntää aluksen liikuttamiseen.
Historia

Purje on tunnettu jo muinaisessa Egyptissä, n. 4000-3400 eaa. Aluksi laivoissa oli korkeintaan yksi tai kaksi purjetta ja mastoja oli purjeiden kanssa yhtäläinen määrä. Vasta 1200-luvulla useampia purjeita kiinnitettiin samaan mastoon, ja Euroopassa yleistyivät erityyppiset purjeet. Purjeiden määrä aluksissa pysyi pienenä aina 1600-1800-luvulle, jolloin suurissa raakapurjelaivoissa yleistyivät jopa useat kymmenet purjeet mahdollisimman suuren purjepinta-alan ja helpon purjeiden käsiteltävyyden saavuttamiseksi.
Purjetyypit

Erilaisia purjetyyppejä on historian aikana ollut lukuisia erilaisia venetyypin ja käyttötarkoituksen mukaan.
Nykyään purjeita on mittava kirjo, erityisesti kilpapurjehduksessa, jossa saattaa olla kymmeniä leikkaukseltaan ja materiaaliltaan erilaisia purjeita.
Purjeet voidaan lajitella usealla eri tavalla, mutta ehkä tarkoituksenmukaisin tapa on tehdä se niiden ensisijaisen käyttötarkoituksen perusteella.
Purjetyypit > Nykyaikaisen purjeveneen purjeita

Perus- eli yleispurjeet
Isopurje
Fokka
Genua
Myötätuulipurjeet
Spinaakkeri
Genaakkeri
Erikoispurjeet
Myrskypurje
Purjetyypit > Muita purjetyyppejä

Haruspurje
Raakapurje
Latinalaispurje
Kahvelipurje eli haarukkapurje on yläsyrjästään haarukkaan kiinnitettävä isopurje.
Sprii- eli varpapurje on nelikulmainen purje, joka on etureunastaan kiinni mastossa ja joka nostetaan kulmastaan ylös spriitangon avulla.
Aapapurje on eräs kolmimastoisen aluksen purje.
Myötäpurje eli pakopurje kiinnitetään keulamastoon kiinnitettyihin puomeihin lisäämään aluksen nopeutta.
Purjeenosat

Purjeen osia ovat mm. ahvenselkä, latat, etuliikki, takaliikki, puomiliikki, huippukulma, reivireiät.
Ahvenselkä on katamaraneissa ja muissa takavantittomissa purjeveneissä käytetty isopurjeen takaliikin (takareuna) muoto. Purjeen takayläosa on tällöin pyöreähkö lisäpinta-alan aikaansaamiseksi. Haittapuolena on purjeen tuulipinta-alan painopisteen nousu ylöspäin joka lisää venen kallistumispyrkimystä. Ahvenselkäpurjeessa joudutaan yleensä myös käyttämään kokolatoitusta purjeen oikean muodon säilyttämiseksi.
Liikit ovat purjeen reunoja ja reivireiät ovat purjeen pientämistä (reivausta) varten takaliikkiin tehtyjä reikiä joiden kautta reivausköydellä kiristetään takaliikki puomiin kiinni.
Materiaali

Aikaisemmin purjekankaan materiaalina oli nahka, juutti, kookoksen kuitu, hamppu, niini, pellava, pumpuli tai puuvilla. Nykyään purjealuksissa käytetään synteettisiä materiaaleja mutta perinnepurjealuksissa voidaan vielä käyttää luonnonmateriaaleja. Purjekankaan tärkeimmät ominaisuudet ovat hinta, UV-kestävyys, kestävyys (venyvyys ja murtolujuus), paino ja tuulenläpäisevyys.  Materiaalivalinta tehdäänkin aina näiden arvojen kompromissina, käyttötarkoituksen mukaan. Synteettisistä materiaaleista kudotuista kankaista ensimmäisenä tuli käyttöön 1950-luvun alussa polyesterikuidusta (Dacron) kudottu kangas, ja se on edelleen yleisin kestävyytensä ja edullisuutensa takia. Muita materiaaleja ovat mm. PEN (Pentex), nailon (Nylon) spinaakkereissa ja genaakkereissa, aramidi-kuidut (Kevlar, Technora, Twaron), Dyneema/Spectra (Hydra-Net), hiilikuitu, Mylar.
Purjeleikkaukset

Purjeet ommellaan paloista yhteen. Erilaisilla leikkauksilla voidaan vaikuttaa pussin muotoon.  Näitä ovat vaakaleikkaus, Bi-radial-leikkaus, Tri-radial-leikkaus ja Full-radial-leikkaus.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta purjehdus Wikimedia Commonsissa
Purjeet, masto ja takila
| --- | --- |
Purjeet:   Genua  Genaakkeri  Kahvelipurje  Latinalaispurje  Raakapurje  Spinaakkeri  Course  Driver  Extra  Fokka  Haruspurje  Isopurje  Moonsail  Spanker  Studding  Tallboy  Prammipurje  Topsail  Trysail 
Purjeen osat ja materiaalit:   Jalus/skuutti  Halssi  Dacron  Foot  Head  Kevlar  Spectra  Liesma eli liikki  liiktouvi  Reiviseisinki  Roach  Tack 
Mastot ja puomit:   Fokkapuomi  Puomi  Kahveli  Kokkapuu  Jiggermasto  Masto  Isomasto  Mesaanimasto  Märssy  Puntarihaarukka  Raakapuu  Masthead Truck  Saalinki  Spinaakkeripuomi 
Takilan muut osat:   Ahdin eli prässi  Harus eli staaki  Talja  Boom vang  Buntlines  Cleat  Clewlines  Cunningham  Downhaul  Etuharus  Seistinki  Gooseneck  Guy  Jury Rig  Nostin  Outhaul  Peak  Preventer  Ratlines  Juokseva riki  Sakkeli  Kiinteä riki  Vantti  Stay mouse  Stays  Throat  Trapetsi
Antoine de Saint-Exupéry

| Antoine de Saint-Exupéry |
| --- | --- |
 Antoine de Saint-Exupéry vuonna 1942.
Henkilötiedot
Syntynyt: 29. kesäkuuta 1900
Kuollut: 31. heinäkuuta 1944 (44 vuotta)
Kansalaisuus:   Ranska
Kirjailija
Äidinkieli: ranska 
Tuotannon kieli: ranska 
Esikoisteos:  Courrier-Sud (1928)
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
www.antoinedesaintexupery.com
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Antoine Marie Roger de Saint-Exupéry (29. kesäkuuta 1900 Lyon – kadonnut 31. heinäkuuta 1944 merellä Marseillen lähellä) oli ranskalainen kirjailija ja lentäjä. Hänen tunnetuin teoksensa Pikku prinssi on yksi maailman myydyimmistä kirjoista. Suomennettu on myös Yölento, Siipien sankarit, Lento Arrasiin ja Postilento etelään.
Nuoruus

Antoine de Saint-Exupéry syntyi Lyonissa paikallisesti merkittävään vanhaan sukuun. Yksi hänen esi-isistään oli taistellut Yhdysvaltain vapaussodassa Yorktownissa Brittiläisen imperiumin joukkoja vastaan. Saint-Exupéry reputti valmistavan koulun loppukokeissa ja siirtyi École des Beaux-Artsiin opiskelemaan arkkitehtuuria.
Vuonna 1921 Saint-Exupéry aloitti asepalveluksen  2. ratsujääkärirykmentissä (2e Régiment de chasseurs à cheval) ja hänet lähetettiin Strasbourgiin lentokoulutukseen. 1922 hän sai lentolupakirjan ja hänelle tarjottiin siirtoa ilmavoimiin. Hänen silloisen morsiamensa perhe vastusti siirtoa, koska lentämistä tai ilmavoimia ei pidetty missään arvossa muuten kuin alan ihmisten parissa. Niin Saint-Exupéry meni toimistotöihin Pariisiin. Kihlaus kuitenkin purkautui ja Saint-Exupéry vaihtoi usein työpaikkaa seuraavina vuosina ilman suurempaa menestystä.
Lentäjä ja kirjoittaja

Vuonna 1926 Saint-Exupéry alkoi taas lentää. Hänestä tuli yksi kansainvälisen lentopostin pioneereista, aikana, jolloin lentokoneissa oli tuskin lainkaan mittareita ja lentäjät luottivat vaistoonsa. Myöhemmin Saint-Exupéry valittikin, että kehittyneempien koneiden lentäjät olivat enemmän kirjanpitäjiä kuin varsinaisia lentäjiä. Hän työskenteli Aéropostale'lla lentäen Toulouse–Dakar-väliä. Hänen ensimmäinen juttunsa L'Aviateur (Lentäjä) julkaistiin Le Navire d'argent -lehdessä. 1928 hän julkaisi ensimmäisen kirjansa Courrier-Sud (suom. Postilento etelään) ja lensi Casablanca–Dakar-reittiä. Hänestä tuli Saharan Rio de Orossa olevan Cap Jubyn lentokentän päällikkö. 1929 Saint-Exupéry muutti Etelä-Amerikkaan, missä hänet nimitettiin Aeroposta Argentina -yhtiön johtajaksi. 1931 hän kirjoitti kirjan Vol de Nuit (suom. Yölento), josta hän sai Prix Femina -palkinnon. Hän jatkoi lentämistä ja kirjoittamista toisen maailmansodan alkuun asti.
Hän meni 11. huhtikuuta 1931 naimisiin Consuelo Suncin Sandoval de Gómezin kanssa. Morsian oli elsalvadorilainen taiteilija ja kirjailija ja häntä pidetään Pikku Prinssin temperamenttisen Ruusun esikuvana. Heidän avioliittonsa oli hyvin myrskyisä Saint-Exupéryn jatkuvan matkustelun ja lukuisten syrjähyppyjen vuoksi.
Antoine de Saint-Exupéryn kirjallista tuotantoa luonnehtii vahvan humanistinen sanoma sekä aforistisuus. Esimerkiksi ainoassa sotaa kuvaavassa teoksessaan Lento Arrasiin (Pilote de Guerre, 1942) Saint-Exupéry pohtii paljon yksilön ja yhteisön suhdetta, ja sodankuvaus jää monissa kohdin pelkäksi teoksen rakenteelliseksi koossapitäjäksi: “Kulttuurini suuruus piileekin itse asiassa siinä, että sata kaivosmiestä kokee velvollisuudekseen vaarantaa henkensä pelastaakseen yhden elävältä hautautuneen. He pelastavat Ihmisen.” Tunnetuimmassa teoksessaan Pikku Prinssissä Saint-Exupéryn kirjallisen tyylin ja arkijärjellä uskomattomien tapahtumien on sanottu mukailevan lapsen mielikuvituksen liikkeitä. Pikku Prinssi on käännetty kaikkiaan 300 eri kielelle, mikä tekee siitä maailman käännetyimmän ei-uskonnollisen kirjallisen teoksen. Saint-Exupéryn proosateoksista on koottu lukuisia mietelauseita erillisiin teoksiin.
Hän kirjoitti teoksiaan silloin kun siihen jäi aikaa lentämiseltä. Niissä ei kuvata koneromantiikkaa eikä lentämisen ylväyttä. Sen sijaan Saint-Exupéry pyrki kuvaamaan sitä onnen tunnetta, joka syntyy velvollisuuden noudattamisesta. Toisaalta tekijän kirjallinen lahjakkuus sulautuu harmaaseen sanomalehtityyliin, mutta toisaalta sitä kohottaa filosofinen asenne ihmisten veljeydestä. Saint-Exupéryn ajatukset palaavat ihmiselämän perusarvoihin silloinkin, kun hän lentää vihollisen linjojen takana. Perusarvoista hän puhuu yksinkertaisin sanoin, aforistisesti. Ihmiselämä on lyhyt, mutta pysyvämpää on maailman kauneus, perusarvojen säilyminen sekä myös naisten hauras kauneus. Naisten ja miesten maailmat hän näkee jyrkästi vastakkaisina. Aineellisen rikkauden tavoittelusta Saint-Exupéry toteaa teoksessa Siipien sankarit (1939): “Kun teemme työtä vain aineellisten arvojen vuoksi, rakennamme omaa vankilaamme.”
Katoaminen

Toisen maailmansodan aikana Saint-Exupéry lensi ensin Ranskan GC II/33 -tiedustelulaivueessa. Hän pakeni Saksan miehitystä New Yorkiin, mutta palasi taistelemaan liittoutuneiden joukoissa ja sai komennuksen Välimerelle. 44-vuotiaana hän oli jo lopettamaisillaan sotilaslennot, mutta lähti vielä yhdelle lennolle: tiedustelulennolle keräämään tietoja saksalaisten joukkojen liikkeistä Rhône-joen laaksossa. Hän nousi ilmaan 31. heinäkuuta 1944 ja katosi. Silminnäkijän mukaan kone putosi keskipäivällä 1. elokuuta lähellä Carqueirannen lahtea. Ranskalaisessa univormussa oleva ruumis löytyi useita päiviä myöhemmin ja haudattiin nimettömänä Carqueiranneen myöhemmin syyskuussa. Vuonna 1998 kalastaja löysi hopeisen ranneketjun Marseillesta etelään. Ensin sitä pidettiin huijauksena, mutta myöhemmin koru tunnistettiin Saint-Exupérylle kuuluneeksi. 7. huhtikuuta 2004 viranomaiset vahvistivat, että meren pohjasta Marseillen edustalta vuonna 2000 löydetty Lockheed P-38 Lightningin hylky oli Saint-Exupéryn kone.
Koneen putoamissyytä ei ole pitävästi selvitetty. Alasampumisen lisäksi myös itsemurhaa on epäilty, sillä Saint-Exupéryn tiedetään kärsineen vakavasta masennuksesta. Saksan ilmavoimissa sodan aikana palvellut myöhempi ZDF:n urheilutoimittaja Horst Rippert, laulaja Ivan Rebroffin (oik. Hans-Rolf Rippert) veli, on kertonut turmaa tutkineille ja Saint-Exupéryn koneen hylyn löytäneille ranskalaisille Luc Vanrellille ja Jacques Pradelille lentäneensä kyseisenä päivänä Messerschmitt Bf 109 -koneellaan Lockheed Lightningin taakse ja ampuneensa sen alas mereen. "En nähnyt lentäjää, ja minun olisi ollut mahdotonta tietää oliko se Exupéry. Toivoin, ja toivon edelleen, ettei se ollut hän. Nuorena koulussa me kaikki luimme hänen kirjojaan. Me rakastimme niitä. Jos olisin tiennyt, en olisi avannut tulta. En kohti häntä!", sanoi Rippert haastateltaessa.
Teokset

L'aviateur, 1926
Courrier sud, 1929, suom. Postilento etelään, 2017
Vol de nuit, 1931, suom. Yölento, 1947
Terre des Hommes, 1939, suom. Siipien sankarit, 1945
Pilote de Guerre, 1942, suom. Lento Arrasiin, 2011
Lettre à un Otage, 1943
Le Petit Prince, 1943, suom. Pikku prinssi, 1951
Citadelle, 1948, julkaistu postuumisti
Teokset > Suomennetut teokset

Postilento etelään, suom. Pertti Jokinen, Koala-kustannus 2017
Yölento, 1947
Siipien sankarit, 1945
Lento Arrasiin, suom. Seppo Sipilä, Faros 2011
Pikku prinssi, 1951
Kirjallisuutta

Stacy Schiff, Saint-Exupéry: A Biography, Pimlico 1994
Paul Webster: Antoine de Saint-Exupéry – Pikku prinssin elämä. (alkuteos: Antoine de Saint-Exupéry – The Life and Death of the Little prince, 1994.) Suom. Minna Kalajoki. Koala-kustannus, 2002
Claas Triebel & Lino von Gartzen: Pikku prinssin viimeinen lento - Mitä tapahtui Antoine de Saint-Exupérylle 31.7.1944 (alkuteos: Der Prinz, der Pilot und Antoine de Saint-Exupéry, 2008). Minerva Kustannus Oy, 2010
Aiheesta muualla

Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Viralliset web-sivut (ranskaksi)
From The Murky Depths, Wall Street Journal, 15.4.2004 Lehtiartikkeli Saint-Exupéry'sta ja löytyneestä lentokoneesta (englanniksi)
Elämäkerta, bibliografia (Arkistoitu – Internet Archive) (ranskaksi)
Paul Webster, Pikku prinssin elämä, Saint-Exupéryn elämäkerran esittely, Kiiltomato.net.
Saint-Exupéry vuonna 1933.
Vilho Heikkinen

| Vilho Heikkinen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 15. kesäkuuta 1998 (ikä 26) Haukipudas, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  maalivahti
Hanska:  vasen
Pituus:  184 cm
Paino:  76 kg
Seura
Seura:  JKH GKS Jastrzębie
Sarja:  Polska Hokej Liga
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2022–
Aik. seurat:  Hermes (Mestis) RoKi (Mestis) Tappara (SML)
Vilho Heikkinen (s. 15. kesäkuuta 1998 Haukipudas) on suomalainen jääkiekkomaalivahti, joka pelaa kuukauden mittaisella sopimuksella Puolan Polska Hokej Ligan JKH GKS Jastrzębiessa.
Ura > Maajoukkueura

Heikkinen on pelannut kaksi nuorten maaottelua.
Saxelin

Saxelin on sukunimi, joka voi viitata seuraaviin henkilöihin:
Aimo Saxelin (s. 1940), suomalainen laulaja
Alexander Saxelin (1899–1959), suomalainen balettimestari
Hannu Saxelin‎ (1938–2004), suomalainen saksofonisti
Into Saxelin (1883–1927), suomalainen kuvanveistäjä
Jalmari Saxelin, ks. Jalmari Sauli (1889–1957), suomalainen kirjailija
Jonni Saxelin, ks. Jonni Sauli (1881–1957), suomalainen professori ja kasvinjalostaja
Lasse Saxelin (1922–2000), suomalainen näyttelijä
Oskar Saxelin (1862–1949), suomalainen taidemaalari
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Saxelin”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Söderkulla

Söderkullan kirkko
Söderkulla on taajama Etelä-Sipoossa Uudellamaalla. Söderkulla on Etelä-Sipoon asutuskeskus uuden Porvoontien ja Porvoonväylän varrella. Söderkullasta noin 10 kilometriä pohjoiseen sijaitsee Sipoon kuntakeskus Nikkilä. Helsingin keskustaan Söderkullasta on matkaa noin 30 kilometriä ja Porvoon keskustaan noin 24 kilometriä.
Söderkulla on yksi Sipoon keskeisistä kasvukeskuksista Nikkilän ohella. Asukkaita Söderkullassa oli vuoden 2017 lopussa 3 782. Kaavoituksessa kunnan rakentamista on painotettu tulevaisuudessakin näille alueille. Söderkullan keskustan tuntumaan on hyväksytty muun muassa 3 000 neliömetrin liikekeskuksen rakentaminen.
Palvelut

Söderkullassa on kattavat peruspalvelut. Muutaman sadan metrin päässä toisistaan sijaitsevat hammashoitola, Alko, apteekki, vanhusten palvelukeskus Linda, R-kioski, kirjasto, kolme päivittäistavarakauppaa, päiväkoti sekä Etelä-Sipoon ala-aste. Ala-asteen yhteydessä on myös ruotsinkielinen Söderkulla skolan.
Kolmen kilometrin päässä Söderkullasta sijaitsee Pilvijärven suosittu uimaranta. Vuonna 2003 valmistui Söderkullaan Ingman Areena -salibandyhalli.
Söderkullassa sijaitsee Söderkullan kartano, joka on perustettu vuonna 1557. Kartanon omistaa Sipoon kunta, ja sen päärakennus on aiemmin ollut vuokrattu tilausravintolayrittäjälle. Kunta kaavaili keväällä 2011 kartanon myyntiä, mitä paheksuttiin. Myyntiaikeet peruttiin, ja kartanosta tulee kulttuuripalvelujen keskus, johon suunnitellaan nyt piharakennuksissa toimivia kunnan toimintoja.
Vuonna 2018 Söderkullaan valmistui Söderkullan kirkko ja seurakuntakeskus.
Joukkoliikenne

Bussit Söderkullaan: Helsingin Itäkeskuksesta kulkee HSL:n liityntälinjat:
841 Itäkeskus-Söderkulla-Nikkilä
842 Itäkeskus-Söderkulla-Eriksnäs
843 Itäkeskus-Söderkulla-Kalkkiranta
844 Itäkeskus-Söderkulla-Taasjärvi
Bussit Helsingin Kampista: Kaukoliikenneterminaalista
U848 Kamppi-Pasila-Viikki-Söderkulla-Porvoo
Bussit Vantaan Tikkurilasta:
U999 Tikkurila-Söderkulla-Porvoo
U848 ja U999:ssa käy Hsl liput Söderkullaan asti
Mihailovin tykistöakatemia

Mihailovin tykistöakatemia, 1870
Mihailovin tykistöakatemia (ven. Михайловская военная артиллерийская академия) on Pietarissa toimiva sotilasakatemia. Koulu on yksi Venäjän arvostetuimpia sotilasoppilaitoksia. Mihailovin tykistökoulu sai vuonna 1849 nimen suuriruhtinas Mihail Pavlovitšin mukaan. Vuonna 1855 koulun upseeriluokista muodostettiin Mihailovin tykistöakatemia. Neuvostoaikana, vuoteen 1995 asti koulu tunnettiin nimellä M. I. Kalininille nimetty Leningradin tykistöakatemia (ven. Военная артиллерийская академия им. М. И. Калинина), Mihail Kalinin'in mukaan.
Akatemian johtaja oli vuosina  1867–1878 Axel Gadolin. Koulun oppilaita ovat olleet mm. suomalaiset kenraali Vilho Nenonen, eversti Arno Almqvist ja everstiluutnantti Lennart Forstén, sekä tsetseenikenraali ensimmäisessä Tsetsenian sodassa Aslan Mashadov.
Sinn Féin

| Sinn Féin |
| --- | --- |
  
  
Perustettu:  1905
Puheenjohtaja:  Mary Lou McDonald
Ideologia:  irlantilainen nationalismi tasavaltalaisuus
Poliittinen kirjo:  vasemmisto
Äänenkannattaja:  An Phoblacht
Europarlamentaarikkoja:  2 / 14
Dáil Éireann:  33 / 160
Seanad Éireann:  2 / 60
Yhdistyneen kuningaskunnan alahuone (Pohjois-Irlannin paikat):  7 / 18
Pohjois-Irlannin kansalliskokous:  27 / 90
Kotisivu:  sinnfein.ie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sinn Féin ("Me itse" iiriksi) on Irlannin tasavallassa ja Pohjois-Irlannissa toimiva vasemmistopuolue, jota on historiallisesti pidetty terroristijärjestö IRA:n poliittisena siipenä. Puolue ajaa yhtenäistä Irlantia. Sen puheenjohtaja on ollut vuodesta 2018 Mary Lou McDonald. Puolue on ollut merkittävä Pohjois-Irlannissa ja pieni Irlannin tasavallassa, jossa sen kannatus kuitenkin nousi helmikuun 2020 vaalien edellä. Sinn Féin sai vaaleissa 24,5 prosenttia ensisijaisista äänistä eli enemmän kuin mikään muu puolue. Kannatus nousi yli kymmenellä prosenttiyksiköllä edellisiin vaaleihin (2016) verrattuna.
Euroopan parlamentissa puolueen edustajat toimivat GUE/NGL-parlamenttiryhmässä.
Historia

Arthur Griffith perusti Sinn Féinin vuonna 1905 ajamaan Irlannin itsenäisyyttä. Vuonna 1917 se muodostui useita suuntauksia kokoavaksi voimaksi, kokoomuspuolueeksi tai sateenvarjo-organisaatioksi. Se saavutti vaalivoittoja vaalipiireissään 1917 ja 1918 ja siten haastoi Irlannin parlamentaarisen puolueen.
Joulukuun 1918 parlamenttivaaleissa Irlannin parlamentaarinen puolue menetti 62 paikkaa ja sai enää vain kuusi paikkaa, kun taas Sinn Féin sai 76 paikkaa. Unionistien paikkaluku nousi 18:sta 26:een.
Historia > Joulukuun 1918 parlamenttivaalien tulokset

| Puolue | Paikat | Paikat > Paikkaosuus | Äänet | Äänet> Ääniosuus |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Sinn Féin | 73 | 69,5   | 476 087 | 46,9 |
| Irlannin unionistipuolue | 22 | 20,9   | 257 314 | 25,3 |
| Irlannin parlamentaarinen puolue | 6 | 5,7   | 220 837 | 21,7 |
| Työväenpuolueen unionistit | 3 | 2,8   | 30 304 | 3,0 |
| Belfastin työväenpuolue | — | — | 12 164 | 1,2 |
| Riippumattomat unionistit | 1 | 0,95 | 9 531 | 0,9 |
| Riippumattomat kansallismieliset | — | — | 8 183 | 0,8 |
| Riippumattomat työväenpuoluelaiset | — | — | 659 | 0,1 |
| Riippumattomat | — | — | 436 | 0,0 |
| Yhteensä | 105 | 100,0   | 615 515 | 100,0 |
Unionistit olivat sopineet, että he eivät vastustaisi Irlannin itsehallintoon (Home rule) siirtymistä muutoin kuin Ulsterin kuudessa kaikkein protestanttisimmassa maakunnassa.
Sinn Féinin Britannian alahuoneeseen valitut edustajat eivät ottaneet vastaan kansanedustajanpaikkojaan, vaan muodostivat tammikuussa 1919 Dublinissa Dáil Éireann -nimisen kansalliskokouksen, joka julistautui Irlannin hallitukseksi. Samana päivänä irlantilaisvapaaehtoiset hyökkäsivät aseistamattoman poliisin kimppuun Soloheadbegissa Tipperaryssa, minkä katsotaan olleen alku Irlannin vapaussodalle. Maaseudulle vetäytyneet irlantilaisvapaaehtoiset alkoivat kutsua itseään Irlannin tasavaltalaisarmeijaksi eli IRA:ksi vuonna 1920. Joulukuussa 1920 Britannian parlamentti hyväksyi jo ennen ensimmäistä maailmansotaa valmistellun Irlannin itsehallintolain, jonka mukaan kuusi protestanttisinta maakuntaa Pohjois-Irlannissa jäi unioniin ja muu Irlanti sai itsehallinnon. Keväällä 1921 Pohjois-Irlannissa pidettiin vaalit, joissa unionistit saivat 40 paikkaa, maltilliset kansallismieliset kuusi ja Sinn Féin myös kuusi paikkaa.
Historia > Itsehallintosopimus ja Sinn Féinin jakautuminen

Dáil Éireann ja Britannian hallitus sopivat 6. joulukuuta 1921, että Irlannin 26 kreivikuntaa muuttuvat Brittiläiseen kansainyhteisöön kuuluvaksi dominioksi, joka nimettiin Irlannin vapaavaltioksi. Pohjois-Irlannissa sijaitsevat loput kuusi kreivikuntaa taas jäivät osaksi Yhdistynyttä kuningaskuntaa.
IRA:sta ja Sinn Féinistä erosivat sopimusta tukeneet puoliskot ja erimielisyydet sopimuksen allekirjoittamisesta johtivat Irlannin sisällissotaan. Sodassa taistelivat sopimusta tukeva ja sitä vastustava puoli, joista ensimmäinen lopulta voitti. Sopimuksen tukijoiden ryhmä muotoutui sodan jälkeen Fine Gael-puolueeksi ja vastustajien puoli Fianna Fáiliksi.