stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Häivehapero

| Häivehapero |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Lahko::  Russulales
Heimo::  Haperot ja rouskut Russulaceae
Suku::  Haperot Russula
Laji::  nauseosa
Kaksiosainen nimi
 Russula nauseosa  (Pers.) Fr. 
Katso myös
   Häivehapero Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Häivehapero (Russula nauseosa) on kupera tai laakealakkinen viininpunainen, vaaleanpunainen tai vihertävä haperolaji. Sen jalka on valkoinen ja siinä on ruskeanvivahteista sävyä. Heltat ovat tummankeltaiset, suhteellisen harvassa ja tasatyviset. Malto on valkoista. Jalka on usein ontto. Sieni kasvaa kuusimetsissä ja mäntymetsissä mykorritsasienenä pieninä ryhminä melko yleisenä. Lajia tavataan sekä Euroopassa että Pohjois-Amerikassa. Sieni maistuu miedolta tai raakana hieman kirpeältä ja on syötävä.
Monimuotoisena lajina häivehaperon taksonomisesta asemasta ja variaatioista ei ole varmuutta (2014).lähde?
Aiheesta muualla

Luontonetti: Häivehapero (Russula nauseosa) (Arkistoitu – Internet Archive)
Laji.fi: Häivehapero
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Russula nauseosa:  Wikidata: Q303773  BioLib: 60086  CoL: 6X9HG  EoL: 1030155  Fungorum: 204522  GBIF: 2551603  iNaturalist: 875154  IRMNG: 10726665  MycoBank: 204522  NatureServe: 2.1063099  NBN: NHMSYS0001496812  NCBI: 176837  Observation.org: 14751  Open Tree of Life: 1016001  Laji.fi: MX.72099 
Agaricus nauseosus:  Wikidata: Q96746731  CoL: 65N8M  Fungorum: 198795  IRMNG: 10674222
Hänen viimeinen ottelunsa

| Hänen viimeinen ottelunsa> Knute Rockne, All American |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Lloyd Bacon
Käsikirjoittaja:  Robert Buckner
Tuottaja:   Robert Fellows  Hal B. Wallis  Jack Warner 
Säveltäjä:   Ferde Grofé  Ray Heindorf 
Kuvaaja:  Tony Gaudio
Leikkaaja:  Ralph Dawson
Tuotantosuunnittelija:  Robert M. Haas
Pääosat:   Pat O’Brien  Gale Page  Ronald Reagan  Donald Crisp 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Warner Bros.
Levittäjä:  Warner Bros. Netflix
Ensi-ilta:  1940
Kesto:  96 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hänen viimeinen ottelunsa (Knute Rockne, All American) on vuonna 1940 valmistunut yhdysvaltalainen elämäkertaelokuva, joka kertoo Notre Damen yliopistojoukkueen norjalaissyntyisestä amerikkalaisen jalkapallon valmentajasta Knute Rocknesta (1888–1931).
Elokuvassa Ronald Reagan tekee läpimurtoroolinsa jalkapalloilija George Gippinä. Elokuvan myötä Reaganista tuli A-filmien näyttelijä ja yksi Warner Bros. -studion tähtinäyttelijöistä.
Hämeenkyrön Lehti

Hämeenkyrön Lehti oli Hämeenkyrössä ja Tampereella vuosina 1895–1897 ilmestynyt paikallislehti. Vuosina 1896–1897 sen nimenä oli Kunnalliset Sanomat.
Frans Enok Nymanin perustama Hämeenkyrön Lehti oli järjestyksessä toinen Suomessa ilmestynyt paikallislehti. Sen tärkeimpiä tehtäviä oli Hämeenkyrön ja Viljakkalan kunnallisten asioiden käsittely. Kunnallisina Sanomina lehti pyrki laajentamaan levikkialuettaan ja sisältöään, mutta lakkasi lopulta kannattamattomana.
Lehti ilmestyi aluksi kahdesti kuussa ja vuodesta 1896 lähtien kerran viikossa. Sen vastaavina toimittajina työskentelivät Frans Enok Nyman (Ania) vuosina 1895–1896 ja Gustaf Adolf Andersson. Painos oli 1 500 kappaletta kesäkuussa 1896.
Aiheesta muualla

Hämeenkyrön Lehti digitoituna kansalliskirjastossa
Kunnalliset Sanomat digitoituna kansalliskirjastossa
Hämeen Kansa
Aiheesta muualla

Hämeen Voima digitoituna kansalliskirjastossa
Hämeen Kansa digitoituna kansalliskirjastossa
Pertti Hänninen

Pertti ”Tysse” Hänninen (29. marraskuuta 1941 Saarijärvi – 22. toukokuuta 2019 Kuopio) oli suomalainen jalkapalloilija. Hännisen pelipaikka oli maalivahti. Hän teki komean uran Kuopion Palloseuran SM-sarjajoukkueessa. Hän pelasi KuPS:ssa 14 kautta pääsarjaa, jossa pelasi vuosina 1959–1972 yhteensä 206 ottelua. KuPS:n mestaruusvuonna 1966 Hänninen pelasi vain neljässä ottelussa (kyseinen ottelumäärä ei riittänyt olla niiden pelaajien joukossa, jotka luetaan virallisesti jalkapallon Suomen mestareiksi). Hän pelasi yhden poikien maaottelun. KuPS voitti Suomen cupin vuonna 1968. Hänninen pelasi loppuottelun kenttäpelaajana.
Hyvää ja kaunista

| Hyvää ja kaunista Kolmas Nainen |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1990
 Julkaistu: 1990
 Tuottaja(t): Mikko Karmila
 Tyylilaji: suomirock
 Kesto: 40.27
 Levy-yhtiö: Sonet
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 1.
Kolmannen Naisen muut julkaisut
| Hikiset siivut 1989 | Hyvää ja kaunista 1990 | Elämän tarkoitus 1991 |
Hyvää ja kaunista on suomalaisen Kolmas Nainen -rock-yhtyeen neljäs studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 1990.
Albumi ylsi Suomen virallisen listan ensimmäiselle sijalle, ja se pysyi listalla yhteensä 40 viikkoa.
Kappaleet

A-puoli
Tästä asti aikaa – 3.56
Hyvää ja kaunista – 3.08
Valehtelisin jos väittäisin – 2.18
Vanha, mennyt ja entinen – 3.36
Missä viisaaksi tullaan? – 3.13
Talot ja tienhaarat – 3.41
B-puoli
Päivät kuluu hukkaan – 2.57
Maailma on tyly – 2.14
Monta kertaa – 2.56
Hehkuva kivi – 2.59
Hyisen viiman maa – 3.46
Lamppu ikkunallasi – 3.25
Bussiraiskan surumarssi – 2.12  (Ei alkuperäisellä LP-levyllä)
Kokoonpano

Sakari Pesola – kitara
Pauli Hanhiniemi – laulu, piano, huuliharppu
Timo Kivikangas – kitara
Raimo Valkama – basso
Pasi Kallioniemi – rummut
Kirjallisuutta

Dimery, Robert (toim.): 1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään.  ((1001 Albums You Must Hear Before You Die, 2006.) Suomalaisen laitoksen päätoimittaja Jake Nyman. Kääntäjät: Esa Kuloniemi ym)  Helsinki:  WSOY, 2010.  ISBN 978-951-0-36217-4
Hyötykasvi

Omena on hyötykasvi, jota useat ihmiset kasvattavat mökeillä ja kotipuutarhoissa
Hyötykasvi on kasvi, josta on hyötyä ihmiselle. Yleisimmillään hyötykasveja ovat syötäväksi kasvatetut kasvit, esimerkiksi hedelmät, vihannekset ja viljakasvit. Syömisen lisäksi kasvit voivat hyödyttää ihmistä muun muassa rakentamisessa ja vaatteenvalmistuksessa. Hyötykasveiksi ei yleensä lasketa esimerkiksi kukkia, vaikka ne tuovatkin taloudellista hyötyä viljelijälleen, sillä niistä ei ole varsinaista suoraa hyötyä kukan hankkijalle.
Kirjallisuutta

Aaltonen, Turkka & Corander, Nalle: Luonnonvaraiset hyöty- ja myrkkykasvit.  Vantaa:  Eräperinne, 1997.  ISBN 951-97267-1-3
Kuokkanen, Esko & Lehmusoksa, Mervi & Mäki, Anna Maria: Puutarha parvekkeella.  Helsinki:  Teos, 2007.  ISBN 978-951-851-087-4
Rautavaara, Toivo: Mihin kasvimme kelpaavat: Ruokaa, ryytiä ja rohtoa luonnosta.  (13. painos (1. painos 1942))  Helsinki:  WSOY, 1994.  ISBN 951-0-08204-X
Aiheesta muualla

Hyötykasviyhdistys.
Hämeenkyrön seurakunta

| Hämeenkyrön seurakunta |
| --- | --- |

 tunnus :  sijainti 
 Hämeenkyrön kirkko
Tunnustuskunta:  evankelis-luterilainen
Hiippakunta:  Tampereen hiippakunta
Rovastikunta:  Hämeenkyrön rovastikunta
Pääkirkko:  Hämeenkyrön kirkko
Jäsenmäärä:  7 263 (elokuu 2024)
– Osuus asukkaista:  n. 70,3 %
Kirkollisvero:  1,70 %
Kirkkoherra:  Jorma Pitkänen
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hämeenkyrön seurakunta on seurakunta Pirkanmaalla, Hämeenkyrön kunnassa. Seurakunta kuuluu Tampereen hiippakunnassa Hämeenkyrön rovastikuntaa.
Vuoden 2024 elokuussa Hämeenkyrön seurakunnalla oli 7 263 jäsentä, mikä vastasi noin 70,3 prosenttia Hämeenkyrön väestöstä. Jäsenmäärä on ollut 2000-luvulla laskussa: vuoden 2000 lopussa jäseniä oli 8 889, vuoden 2010 lopussa 8 686 ja vuoden 2020 lopussa 7 623.
Hämeenkyrö on keskiajalla todennäköisesti ollut Karkun seurakuntaan kuulunut kappeliseurakunta, mutta se mainitaan itsenäisenä seurakuntana jo 1300-luvulla.
Papisto > Kirkkoherrat

1994–2010: Sakari Virtanen
Hyrylä

Hyrylä ilmasta
Hyrylä (ruots. Skavaböle) on Tuusulan suurin taajama ja kunnan hallinnollinen keskus, joka on 1990-luvulta lähtien ollut osa kuntarajat ylittävää Helsingin keskustaajamaa. Siellä sijaitsevat Tuusulan kunnantalo ja pääterveysasema sekä vanha varuskunta-alue, jossa toimi viimeksi Puolustusvoimien kansainvälinen keskus. Ydinkeskustassa on päivittäis- ja erikoistavarakauppoja.
Hyrylä sijaitsee lähellä Tuusulanjärven eteläpäätä, noin 25 kilometrin päässä Helsingistä, noin kymmenen kilometriä Helsinki-Vantaan lentoasemalta pohjoiseen ja noin viisi kilometriä Keravalta länteen.
Hyrylän suuralueella asuu 21 200 asukasta (2012).
Hyrylän varuskunta

Hyrylän varuskunta perustettiin Venäjän vallan aikana vuonna 1874 Saksan sotilasvirkatalon maille, lähelle paikkaa, jossa Helsingistä Hämeenlinnaan ja Heinolaan johtaneet tiet erkanivat toisistaan. Suomen itsenäisyyden aikana siellä ovat toimineet kenttätykistö vuosina 1918–1934 ja uudestaan 1944–1957, Suomen valkoinen kaarti 1934–1939, sota-ajan jalkaväen koulutuskeskus 1939–1944 ja Helsingin ilmatorjuntarykmentti 1957–2006.. Lisäksi Hyrylässä toimi sotilaspiirin esikunta vuosina 1932–1992. Varuskunta lakkautettiin vuoden 2006 lopussa, mutta vuodesta 2008 lähtien vuoteen 2015 sen entisellä alueella toimivat Niinisalosta muuttanut Puolustusvoimien kansainvälinen keskus sekä nykyiseen Panssariprikaatiin kuuluvan Helsingin ilmatorjuntarykmentin 2. ohjuspatteri ja osia Viestirykmentistä.
Varuskunnan kasarmirakennukset sijaitsivat alun perin alueelta Järvenpäähän johtavan tien (nykyisen seututien 145) molemmin puolin, mutta Tuusulan kunnan kanssa 1960-luvulla tehtyjen aluevaihtojen tuloksena se siirtyi kokonaan Järvenpääntien itäpuolelle. Myös tien länsipuolella sijaitsevista vanhoista tiilisistä kasarmirakennuksista monet ovat yhä jäljellä, mutta siirtyneet jo kauan sitten siviilikäyttöön. Niissä toimivat muun muassa Taide- ja kulttuurikeskus Kasarmi sekä näyttelytiloja. Rykmentin alueen rakennuksista tunnetuin on Olympiakasarmi (1951).
Vuonna 2008 Tuusulan kunta osti suurimman osan varuskunnan entisestä alueesta, ja sinne on suunnitteilla uusi asuntoalue, Rykmentinpuisto, noin 15 000 asukkaalle.
Hyrylän varuskunnassa tapahtui heinäkuun lopulla 1994 yksi Suomen historian suurimmista asevarkauksista. Kasarmiin murtauduttiin viikonlopun aikana sen ollessa lomien vuoksi tyhjillään. Tekijät saivat saaliikseen kaikkiaan 17 rynnäkkökivääriä. Tapaus jäi selvittämättä, vaikka poliisilla oli käsitys sisäpiiritiedosta. Rikos vanheni 2010-luvulla, ja varastetuista aseista oli vuoteen 2017 mennessä löydetty yhdeksän, pääosin Heinolan ja Lahden seudulta. Viimeisin löydetty kivääri oli saatu talteen eräältä Cannonball MC -kerhon kunniajäseneltä vuonna 2014.
Liikenneyhteydet

Hyrylä sijaitsee Helsingistä Hyvinkäälle johtavan kantatien 45 varrella. Liikenneyhteydet Helsinkiin paranivat tuntuvasti, kun Hyrylän eteläpuolella oleva osa kantatietä eli Tuusulanväylä levennettiin moottoritieksi 1990-luvun alussa.
Hyrylästä johtavat myös seututie 139 eli Nahkelantie Nurmijärvelle, seututie 145 eli Järvenpääntie Järvenpäähän ja seututie 148 eli Kulloontie Keravan kautta Sipooseen.
Liikenneyhteydet > Joukkoliikenne

Hyrylästä on tiheästi bussiyhteyksiä Helsinkiin. Vakiovuorobusseja kulkee kattavasti myös muualle, etenkin Keravalle, Tikkurilaan, Hyvinkäälle sekä Järvenpään ja Kellokosken kautta Mäntsälään.
Katso

Tuusulan kirkonkylä
Megalopoli

Megalopoli   on suurten metropolien/miljoonakaupunkien sulautuma. Muuttoliikkeen jatkuessa suurkaupunkien lähellä oleviin pikkukaupunkeihin ja lähiöihin, metropolit laajenevat kunnes lopulta kasvavat yhteen.
Megalopoli nimen otti käyttöön ranskalainen maantieteilijä Jean Gottmann vuonna 1961. Gottmann tarkoitti megalopolilla nimenomaan Yhdysvaltain itärannikolle syntynyttä viiden suurkaupungin muodostamaa laajaa kaupungistunutta aluetta, joka ulottui Bostonista Washingtoniin. Tämä megalopoli tunnetaan nykyisin myös nimellä BosWash.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Megalopoli Wikimedia Commonsissa
Hyve

Hyveen ylösnousemus. Paolo Fiammingon maalaus, n. 1580–1596.
Hyve (m.kreik. αρετή, aretē; lat. virtus) on eettisesti ja moraalisesti arvokas luonteenpiirre. Hyve oli keskeinen käsite erityisesti antiikin moraalifilosofiassa eli etiikassa. Hyveen vastakohta on pahe.
Klassiset hyveet

Antiikin Kreikan neljä hyvettä olivat seuraavat:
käytännöllinen viisaus (fronēsis, prudentia)
rohkeus (thymoeides tai andreia, fortitudo)
oikeamielisyys (dikaiosynē, iustitia)
kohtuullisuus (sōfrosynē, temperantia)
Kristilliset hyveet

Kristilliset hyveet koostuvat kolmesta teologisesta hyveestä ja neljästä kardinaalihyveestä. Teologiset hyveet ovat usko, toivo ja rakkaus. Ne on kuvattu pyhän Sofian (viisauden) tyttäriksi. Kardinaali- eli päähyveet ovat urhoollisuus, oikeudenmukaisuus, viisaus ja itsehillintä (eli kohtuullisuus). Lisäksi on usein listattu muita hyveitä: kärsivällisyys, lempeys, nöyryys, kuuliaisuus, kestävyys (hellittämättömyys), siveellinen puhtaus ja yksimielisyys. Usein hyveet visualisoidaan nuoriksi pitkäkaapuisiksi naisiksi, jotka taistelevat pahaa vastaan.
Kirjallisuutta

Aristoteles: Nikomakhoksen etiikka.  ((Ethika Nikomakheia, 300-luku eaa.) Kääntänyt ja selitykset laatinut Simo Knuuttila)  Helsinki:  Gaudeamus, 2005.  ISBN 951-662-941-5
Comte-Sponville, André: Pieni kirja suurista hyveistä.  ((Petit traité des grandes vertus, 1995.) Suomentanut Virpi Hämeen-Anttila)  Helsinki:  Basam Books, 2001.  ISBN 952-9842-40-6
Havard, Alexandre: Hyvejohtajuus.  ((Virtuous Leadership: An Agenda for Personal Excellence, New York, 2007.) Suomentanut Jason Lepojärvi)  Helsinki:  Providentia, 2009.  ISBN 978-952-92-5826-0
Hämäläinen, Nora – Lemetti, Juhana – Niiniluoto, Ilkka (toim.): Hyve.  (Filosofisia tutkimuksia Helsingin yliopistosta, 45)  Helsinki:  Helsingin yliopisto, 2014.  ISSN 1458-8331  ISBN 978-951-51-0182-2
Kavelin Popov, Linda: Reilu, reipas ja vastuuntuntoinen: 52 keinoa vahvistaa hyvää käytöstä.  ((The Virtues Project Educator's Guide: Simple Ways to Create a Culture of Character, 2000.) Suomentanut Riikka Parkkonen)  Jyväskylä:  PS-kustannus, 2010.  ISBN 978-952-451-450-7
MacIntyre, Alasdair: Hyveiden jäljillä: Moraaliteoreettinen tutkimus.  ((After Virtue: A Study in Moral Theory, 1981/1984.) Suomentanut Niko Noponen)  Helsinki:  Gaudeamus, 2004.  ISBN 951-662-896-6
Noponen, Niko: Hyveiden harjoittaminen: Edellytykset ja esteet.  (Väitöskirja)  Helsinki:  Helsingin yliopisto, filosofian, historian, kulttuurin ja taiteiden tutkimuksen laitos & politiikan ja talouden tutkimuksen laitos, 2011.  ISBN 978-952-10-7007-5  Teoksen verkkoversio (PDF).
Aiheesta muualla

Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hyve Wikimedia Commonsissa
Seitsemän hyvettä eli teologiset ja kardinaalihyveet. Sandro Botticelli ja Piero del Pollaiuolo, n. 1471. Uffizin taidegalleria, Firenze.
Kymijoen vesistö

| Kymijoen vesistö  (Suomen päävesistö: 14) |
| --- | --- |
 Topografinen kartta Kymijoen vesistöalueesta
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa, Keski-Suomi, Päijät-Häme, Pohjois-Savo, Etelä-Savo, Etelä-Karjala, Uusimaa ja Kymenlaakso
Vesistöalueen tai valuma−alueen tietoja
Merialue:  Itämeren valuma-alue
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Vesistöjako:  Kymijoen alue (14.1), Suur-Päijänteen alue (14.2), Leppäveden–Kynsiveden alue (14.3), Viitasaaren reitin valuma-alue (14.4), Jämsän reitin valuma-alue (14.5), Saarijärven reitin valuma-alue (14.6), Rautalammin reitin valuma−alue (14.7), Sysmän reitin valuma-alue (14.8), Mäntyharjun reitin valuma-alue (14.9)
Laskujoki:  Kymijoki
Vesistön pääreitti:  Kymijoen alue ←Suur-Päijänteen alue ←Leppäveden–Kynsiveden alue ←Viitasaaren reitin valuma-alue
Laskupaikka:  Kotka, Pyhtää, Ruotsinpyhtää
Koordinaatit:  60°29′49″N, 26°40′01″E
Mittaustietoja
Valuma-alue:  37 158,74 km²  
Järvisyys:  18,34 % 
Alueen pituus:  354 km  
Alueen leveys:  160 km  
Pääuoma:  yli 530 km  
Keskiylivirtaama:  378 m³/s (MHQ) 
Keskivirtaama:  279 m³/s (MQ) 
Keskialivirtaama:  126 m³/s (MNQ) 
 fiKymijoen suistossa on kaksi pääsuuhaaraa 
Kymijoen vesistö (vesistöaluetunnus 14) on Suomen päävesistöalue, jonka laskujoki Kymijoki laskee Suomenlahteen.
Yleistä > Vesistöalueen sijainti

Kymijoen vesistön valuma-alueen pinta-ala on 37 159 neliökilometriä ja järvisyys 18,34 %. Valuma-alueen pituus on noin 360 kilometriä ja suurin leveys noin 160 kilometriä. Se on niin suuri, ettei mikään maakunta mahdu se sisälle kokonaan. Etelässä valuma-alue jää Uudenmaan ja Kymenlaakson sisään, pohjoisempana Päijät-Hämeen ja Etelä-Savon sisään, ylempänä vielä Keski-Suomen ja Pohjois-Savon sisään. Vaikka maakuntarajat paikoitellen seuraavat vesistöalueen vedenjakajia hyvin, ylettyvät kaakossa valuma-alueen reunat hieman Etelä-Karjalan puolelle, lännessä Kuhmoisissa selvästi Pirkanmaan puolelle, luoteessa vähän Keski-Pohjanmaan ja Pohjois-Pohjanmaan reunakuntien puolelle.
Suurella valuma-alueella on naapurivesistöjä paljon. Kokemäenjoen vesistöllä (35) on sen kanssa pitkä yhteinen vedenjakaja ja  samoin on idässä Vuoksen vesistöllä (04). Vuoksen vesistöstä länteen sijaitsee useita Suomenlahden ja Kymijoen vesistön välissä olevia pieniä reunavesistöjä, jotka ovat Kymijoen itäpuolella idästä länteen lueteltuna Hounijoen vesistö (06), Vilajoen vesistö (08), Urpalanjoen vesistö (09), Virojoen vesistö (11), Vehkajoen vesistö (12) ja Summanjoen vesistö (13), sekä Kymijoen länsipuolella niitä ovat Taasianjoen vesistö (15), Koskenkylänjoen vesistö (16) ja Porvoonjoen vesistö (18). Porvoonjoen ja Kokemäenjoen vesistöt kohtaavat täällä toisensa. Kokemäenjoen vesistön pohjoispuolella on Pohjanlahteen laskevia reunavesistöjä, etelästä alkaen lueteltuina Ähtävänjoen vesistö (47), Kruunupyynjoen vesistö (48), Perhonjoen vesistö (49), Lestijoen vesistö (51), Kalajoen vesistö (53) ja Pyhäjoen vesistö (54). Pyhäjoen vesistö kohtaa täällä Vuoksen vesistön. Näin on käyty koko Kymijoen vesistön ympäri.
Yleistä > Vesistöalueen jako

Vesistöalueen ensimmäisessä jakovaiheessa on seuraavat alueet tai valuma-alueet. Sisennys tarkoittaa sitä, että vesistöalue laskee tai yhtyy yläpuoliseen vesistöalueeseen. Samalle tasolle sisennetyt vesistöalueet laskevat kaikki yläpuoliseen vesistöalueeseen alajuoksulta luetellussa järjestyksessä. Pääuomaan eli vesistöreittiin kuuluvat vesistöalueiden linkit on lihavoitu :
Kymijoen alue (14.1, 4 866 km² / 37 159 km²) → Suomenlahti
Mäntyharjun reitin valuma-alue (14.9, 5 833 km²)
Suur-Päijänteen alue (14.2, 5 473 km² / 26 459 km²)
Sysmän reitin valuma-alue (14.8, 1 831 km²)
Jämsän reitin valuma-alue (14.5, 1 471 km²)
Leppäveden–Kynsiveden alue (14.3, 2 531 km² / 17 684 km²)
Rautalammin reitin valuma-alue (14.7, 5 768 km²)
Viitasaaren reitin valuma-alue (14.4, 6 265 km²)
Saarijärven reitin valuma-alue (14.6, 3 120 km²)
Vesistöalueen suurimpia järviä

Vesistön pääjärvi on Päijänne (1 081 km²), joka on samalla Suomen toiseksi suurin järvi. Yläjuoksulla sijaitsee Keitele (494 km²) ja Päijänteen korkeudella Puula (331 km²). Suuria ovat myös Konnevesi (189 km²), joka on eri asia kuin samassa vesistössä sijaitseva Konnivesi (50 km²), Kivijärvi (154 km²), Suontee (143 km²), Kyyvesi (128 km²), Pielavesi (110 km²), Kolima (101 km²), Vuohijärvi (86 km²), Jääsjärvi (81 km²), Ruotsalainen (79 km²), Niinivesi (77 km²), Kivijärvi (76 km²), Leppävesi (64 km²) ja Pyhäjärvi (62 km²).
Huomioita

1 2  Kymijoen vesistön pääuoman pituudelle ei ole kirjallisuuslähteitä. Sen määrittäminen kartasta mittaamalla on hankalaa, jos jokien mutkittelu on voimakasta. Suuri osa pääuomasta on laajoja järvenselkiä, jossa matkan mittaaminen on helppoa. Mittaamisen eri vaiheet on selostettu kappaleessa Pääuoman kulun ja pituuden määritys. Saatu arvo on minimiarvo ja kun vesistöviranomaisten arvio julkaistaan, tämä määrittely voidaan poistaa!
↑  Kymijoen pituus on määritelty Kotkasta Kouvolaan käyttämällä hyväksi Suomen ympäristökeskuksen Paikkatietoikkunan verkkopalvelun uomatietokantaa. Kouvolasta Kalkkisten koskelle reitin pituus on mitattu Maanmittauslaitoksen Karttapaikan verkkopalvelua. Joen pituuden määrittelyä on käsitelty Kymijoki-artikkelissa kappaleessa Yleistä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kymijoki Wikimedia Commonsissa
Kymijoen vesistöalueen vesistöseuranta, vesi.fi
Kymijoki ympäristöhallinnin sivuilla (Internet Archive)
Merenkulkulaitos, Suomen sulkukanavat. Viitattu 11.6.2008. (Arkistoitu – Internet Archive)
14 Kymijoen vesistöalue Oy Vesirakentajan sivusto. Arkistoitu 15.7.2014. Viitattu 2011-7-22.
Uiton historiaa Kymijoen vesistössä
Seppo Häkkinen

| Seppo Häkkinen |
| --- | --- |
 Mikkelin hiippakunnan piispa Seppo Häkkinen
Mikkelin piispa
 2009–2023 
Edeltäjä:  Voitto Huotari
Seuraaja:  Mari Parkkinen
Henkilötiedot
Koko nimi:  Seppo Auvo Antero Häkkinen
Syntynyt: 2. kesäkuuta 1958 (ikä 66) Kuopio
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  pappi
Vanhemmat:  Auvo Häkkinen Anja Vironen
Puoliso:  Maria Anneli Pentikäinen (vih. 1980)
Muut tiedot
Koulutus:  teologian tohtori
Uskonto:  kristinusko
Tunnustuskunta:  evankelis-luterilainen
Seppo Auvo Antero Häkkinen (s. 2. kesäkuuta 1958 Kuopio) toimi Mikkelin hiippakunnan piispana helmikuusta 2009 syyskuuhun 2023. 
Aiemmin Häkkinen työskenteli Kirkkohallituksen toiminnallisen osaston johtajana 2002–2009, Heinolan maaseurakunnan kappalaisena 1987–2001 ja Imatran seurakunnan virallisena apulaisena 1983–1987.
Koulutukseltaan Häkkinen on teologian tohtori. Hänen vuonna 2010 hyväksytty väitöskirjansa Ihanne ja todellisuus käsitteli kirkon jäsenyyteen sitoutumista ja kirkosta eroamista.
Häkkisen perheeseen kuuluvat vaimo Maria sekä neljä lasta.
Julkaisut

Kirkon kynnykset. Sitoutuminen ja kirkon jäsenyys.  Helsinki:  Kirjapaja, 1997.  ISBN 951-625-464-0
Matin kirkkovuosi. Päivänavauksia alakouluun. Hartauksia partioon ja varhaisnuorisotyöhön.  Helsinki:  Lasten keskus, 2008.  ISBN 978-951-627-714-4
Ihanne ja todellisuus. Jäsenyyteen sitoutuminen Suomen evankelis-luterilaisessa kirkossa 1960-luvulta 2000-luvulle.  Tampere:  Kirkon tutkimuskeskus, 2010.  ISBN 978-951-693-297-5
Rohkeasti luterilainen.  Helsinki:  Kirjapaja, 2013.  ISBN 978-952-247-364-6
Aiheesta muualla

Seppo Häkkinen Henkilökohtaiset sivut
Mikkelin hiippakunnan piispan sivut, edeltäjistä tietoa kohdassa aikaisemmat piispat.
Lauri Häyhä

Lauri Petteri Häyhä (13. marraskuuta 1932 Värtsilä – 11. toukokuuta 2023 Pori) oli suomalainen jalkapalloilija.
Välihyökkääjänä pelannut Häyhä edusti urallaan Vaasan Palloseuraa 1951–1958, Rosenlewin Urheilijoita 1959–1963 ja Porin Karhuja 1964–1966. Hänen paras saavutuksensa on SM-hopea vuodelta 1959. Kaikkiaan Häyhä pelasi kahdeksan kauden aikana 99 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki 23 maalia.
Maajoukkueessa Häyhä pelasi yhden maaottelun vuonna 1958.
Lauri Häyhän veli oli Vaasan Palloseurassa SM-kultaa vuonna 1948 voittanut Martti Kalevi Häyhä (1931–2021).
Häyhä on haudattu Porin metsähautausmaalle.
Hyväntekeväisyydestä

| Hyväntekeväisyydestä> De beneficiis |
| --- | --- |
 Teoksen alku vuoden 1643 painoksesta.
Alkuperäisteos
Kirjailija:  Seneca nuorempi
Kieli:  latina
Genre:  filosofia
Julkaistu:  noin 56–64
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Hyväntekeväisyydestä (lat. De beneficiis) on Seneca nuoremman kirjoittama filosofinen teos, joka on nimensä mukaisesti tutkielma oikeanlaisesta tavasta antaa, vastaanottaa ja palauttaa lahjoituksia ja palveluksia, sekä tähän liittyvästä kiitollisuudesta ja kiittämättömyydestä.