stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Täplämarjastaja

| Täplämarjastaja |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Marjastajat Melanocharitidae
Suku::  Rhamphocharis
Laji::  crassirostris
Kaksiosainen nimi
 Rhamphocharis crassirostris  Salvadori, 1876 
Synonyymit
 Melanocharis crassirostris 
Katso myös
   Täplämarjastaja Wikispeciesissä   Täplämarjastaja Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Täplämarjastaja (Rhamphocharis crassirostris) on marjastajien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Täplämarjastajaa tavataan Uuden-Guinean saarella Indonesiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa. Lajin ei uskota olevan vaarassa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Yhdysvaltain presidentinvaalit 1948

Yhdysvaltain presidentinvaalit 1948 olivat Yhdysvaltain 41. presidentinvaalit, jotka järjestettiin 2. marraskuuta 1948. Demokraattisen puolueen istuva presidentti Harry S. Truman voitti vaalit.
Vaalitaistelu

Truman sai vaaleissa vastaansa paitsi toisen pääpuolueen republikaanien Thomas Deweyn, myös kaksi demokraateista eronnutta ryhmittymää. Oikealta hänet haastoi Strom Thurmondin johtama Osavaltioiden oikeudet -puolue (ns. dixiecrats). Puolue erkani kesällä 1948 demokraateista sen jälkeen, kun Minneapolisin pormestari Hubert Humphrey oli onnistuneesti sisällyttänyt kansalaisoikeuksien ajamisen demokraattisen puolueen vaaliohjelmaan sen puoluekokouksessa Philadelphiassa. Demokraattien sodanvastainen vasemmisto puolestaan oli ryhmittynyt jouluna 1947 Trumanin ulkopolitiikkaa jyrkästi vastustaneen entisen varapresidentin ja kauppaministerin Henry A. Wallacen edistyspuolueen (Progressive Party) taakse.
Useat tahot ennustivat Deweylle murskaavaa voittoa vaaleissa, koska republikaanipuolue oli voittanut selvästi vuoden 1946 kongressivaalit ja koska demokraattipuolue oli hajaannuksen tilassa. Deweyn vaalikampanja ei kuitenkaan ollut erityisen mukaansa tempaava tai riskejä ottava, kun taas Truman kampanjoi ankarasti matkustaen junalla 31 000 mailin verran halki maan, piti matkan aikana 355 puhetta ja syytti republikaanien hallitsemaa kongressia mitään tekemättömiksi. Kongressi oli Trumanille hyvä maalitaulu, koska se oli estänyt hänen yrityksensä turvata ammattiliittojen oikeudet, estää hinnankorotukset ja parantaa sosiaalihuoltojärjestelmää. Trumanin sanoma oli vielä 1930-luvun kriisit muistaneille äänestäjille helppo ymmärtää, ja hän sai puolelleen vanhan New Dealin aikaisen ryhmittymän, johon lukeutui mustia, maanviljelijöitä, juutalaisia ja ammattiyhdistysten jäseniä.
»Maatalous on tärkeää. Jokemme ovat täynnä kalaa. Vapautta ei voi olla ilman vapauksia. Tulevaisuus on edessä.» 
(Erään sanomalehden parodia Deweyn keskeisimmistä vaalikampanjan aikaisista puheista)
Vaalipäivänä osa painoalan työntekijöistä oli lakossa, joten sanomalehtien oli painettava vaalien tulos normaalia aikaisemmin. Koska Deweyn voittoa pidettiin mielipidetutkimusten perusteella selviönä, chicagolainen sanomalehti Chicago Daily Tribune painoi lehtensä etusivulle otsikon ”Dewey Defeats Truman” (suom. Dewey voittaa Trumanin), vaikka äänten laskenta oli vielä kesken. Trumanin voiton varmistuttua hänet valokuvattiin kaksi päivää myöhemmin virheellisellä otsikolla varustetun lehden kanssa leveästi hymyillen. Myös Life ja The New York Times olivat ennustaneet Deweyn voittavan.
Tulokset

Harry S. Truman Demokraatti Missouri 24 179 347 ääntä (49,6%) 303 valitsijamiestä
Thomas Edmund Dewey Republikaani New York 21 991 292 ääntä (45,1%) 189 valitsijamiestä
James Strom Thurmond Dixiecrat South Carolina 1 175 930 ääntä (2,4%) 39 valitsijamiestä
Henry Agard Wallace Edistyspuolue Iowa 1 157 328 ääntä (2,4%) ei valitsijamiehiä
Täplämunkinhuppu

| Täplämunkinhuppu |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Alismatales
Heimo::  Vehkakasvit Araceae
Suku::  Munkinhuput Arum
Laji::  maculatum
Kaksiosainen nimi
 Arum maculatum  L. 
Katso myös
   Täplämunkinhuppu Wikispeciesissä   Täplämunkinhuppu Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Täplämunkinhuppu eli aaroninsauva (Arum maculatum) on vehkakasveihin kuuluva myrkyllinen kasvi.
Kasvilla on nuolimaiset lehdet ja paksut kellertävänpunaiset marjapuikelot. Kukkavanan ympärillä on suuri suojuslehti, huppu. Sillä on ollut kansanlääketieteessä moninainen käyttö. Kasvin mehevästä juuresta saadaan tärkkelyspitoista jauhoa. Koko kasvi, varsinkin marjat, ovat myrkyllisiä. Kasvi sisältää koniinia.
Aaroninsauva kasvaa villinä Keski-Euroopassa Tanskasta etelään, mutta sitä tavataan Pohjoismaissa viljelyjäänteenä.
Aiheesta muualla

Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Täplämunkinhuppu eli aaroninsauva (Arum maculatum)
ITIS: Arum maculatum (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Arum maculatum (englanniksi)
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Arum maculatum (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Pherobase: Floral volatiles of Arum maculatum (englanniksi)
Yhdysvaltain presidentinvaalit 1972

Yhdysvaltojen 1972 vaaleja sävytti Vietnamin sota. Suosittu Alabaman kuvernööri George Wallace pyrki sodanvastaisuudellaan demokraattien ehdokkaaksi, mutta hän halvaantui murhayrityksessä ja virka jäi häneltä haaveeksi. Demokraattien ehdokkaana vaaleissa oli lopulta George McGovern vastassaan istuva presidentti Richard Nixon.
Nixon valittiin Yhdysvaltain presidentiksi suurella äänivyöryllä. Nixonin konservatiivisuus vetosi etenkin traditionalisteihin, jotka olivat voimistuneet Yhdysvalloissa 1960-luvun poliittisen ja yhteiskunnallisen kuohunnan seurauksena. Nixonista tuli hippiliikkeen vastustajien sankari, "hiljaisen enemmistön" puolustaja. Vuoden 1972 vaalien on nähty entisestään syventäneen maan kahtiajakautuneisuutta ja vastakkainasettelua.
Nixonin toinen presidenttikausi jäi kuitenkin lyhyeksi, koska hän erosi kesken virkakauden Watergate-skandaalin vuoksi. Hänen tilalleen nousi varapresidentti Gerald Ford.
Vaalit ovat tähän asti viimeiset, joissa republikaaniehdokas on kyennyt voittamaan itselleen Minnesotan osavaltion valitsijamiehet.
Esivaalit

Demokraattinen puolue
Shirley Chisholm, New York
Fred Harris, Oklahoman senaattori
Hubert Humphrey, Minnesotan senaattori, entinen Yhdysvaltain varapresidentti, ja ehdokas vuonna 1968.
Henry "Scoop" Jackson, Washingtonin senaattori
John Lindsay, New York Cityn pormestari
Eugene McCarthy, Minnesotan senaattori
George McGovern, Etelä-Dakotan senaattori
Wilbur Mills, Arkansas
Edmund Muskie, Mainen senaattori ja vuoden 1968 varapresidenttiehdokas
George Wallace, Alabaman kuvernööri ja vuoden 1968 vaalien itsenäinen presidenttiehdokas
Senaattori Edward M. Kennedy oli vahva ennakkosuosikki demokraattipuolueen ehdokkaaksi vuoden 1972 vaaleihin, mutta lopulta hän ei lähtenyt ehdokkaaksi autokolarinsa ja siinä tapahtuneen sihteerinsä oudon kuolemantapauksen vuoksi (Chappaquiddickin sillan onnettomuus). Ehdokkaaksi valittiin Wallacen vammautumisen jälkeen suurella enemmistöllä McGovern.
Republikaanipuolue
John Ashbrook, Ohio
Pete McCloskey, Kalifornian kuvernööri
Richard Nixon, istuva presidentti
Nixon keräsi 68 prosentin kannatuksen ja tuli valituksi ehdokkaaksi puolustamaan virkaansa.
Tulokset

Richard Nixon Republikaani 47 168 710 ääntä (60,7 %) 520 valitsijamiestä
George McGovern Demokraatti 29 173 222 ääntä (37,5 %) 17 valitsijamiestä
John G. Hospers  3 674 ääntä (0 %) 1 valitsijamies
Virginialainen valitsijamies oli sitoutunut äänestämään Nixonia, mutta muutti mieltään.
John G. Schmitz American Independent 1 100 868 ääntä (1,4 %) ei valitsijamiehiä
Linda Jenness  83 380 ääntä (0,1 %) ei valitsijamiehiä
Benjamin Spock 78 759 ääntä (0,1 %) ei valitsijamiehiä
Lapset tervehtivät Richard Nixonia vaalikampanja-aikana.
Yhdysvaltain ympäristönsuojeluvirasto

| Environmental Protection Agency (EPA)  |
| --- | --- |

Perustettu:  2. joulukuuta 1970
Toimivalta:  Yhdysvaltain liittovaltion hallinto
Päätoimi­paikka:  William Jefferson Clinton Federal Building, Washington D.C.
Pääjohtaja:  Andrew R. Wheeler
Työntekijöitä:  14 172 (2018)
Vuosibudjetti:  8,1 miljardia dollaria (2018)
Aiheesta muualla
EPA Online
EPA:n päämaja Washingtonissa
Yhdysvaltain ympäristönsuojeluvirasto (engl. United States Environmental Protection Agency, lyh. EPA) on terveydestä ja ympäristöstä vastaava valtion virasto Yhdysvalloissa. Virastoa johtaa Yhdysvaltain presidentin nimittämä henkilö. EPA työllistää 17 000 ihmistä 10 toimistossa ja 27 laboratoriossa ympäri Yhdysvaltoja. EPA:n päätoimisto sijaitsee Washingtonissa.
EPA:n perusti presidentti Richard Nixon 2. joulukuuta 1970. Perustaminen hyväksyttiin heinäkuussa 1970 kansalaisten vaatiessa yhä voimakkaammin puhtaampaa vettä, ilmaa ja maata ympäristöonnettomuuksien kuten vuonna 1969 tapahtuneen Cuyahogajoen tulipalon johdosta. Ennen EPA:n perustamista Yhdysvaltain hallituksella ei ollut jäsentyneitä välineitä ihmisterveydelle ja ympäristölle vaarallisten saasteiden torjumiseen.
Yövartio (Tulen ja jään laulu)

Musta kilpi, Yövartion vaakuna
Yövartio  (engl. The Night’s Watch) on kuvitteellinen veljeskunta George R. R. Martinin Tulen ja jään laulu -fantasiakirjasarjassa ja siihen perustuvassa Game of Thrones -televisiosarjassa. Yövartion tarkoitus on vartioida Muuria, yli 200 metriä korkeaa seinämää, joka toimii rajamuurina Westerosin Seitsemän kuningaskunnan ja sen pohjoispuolisen ”muurintakaisen alueen” välillä. Veljeskunta suojelee Seitsemää kuningaskuntaa pääasiassa Muurin pohjoispuolella asuvilta villeiltä, mutta on sen lisäksi varautunut kohtaamaan valkeiksi kulkijoiksi kutsuttuja yliluonnollisia olentoja. Valkeita kulkijoita ei kuitenkaan ole nähty sen jälkeen, kun Ensimmäiset ihmiset ja Metsän lapset sotivat niitä vastaan ja karkottivat ne kauas pohjoiseen tuhansia vuosia ennen ajanlaskun alkua.
Yövartion palvelukseen saavat liittyä vain miehet. Veljeskunta vaatii liittyjää lausumaan valan, jossa tämä vannoo luopuvansa perheestään, maistaan ja arvonimistään, ja jäsenten tulee myös elää selibaatissa, naimattomana ja lapsettomana. Yövartioon sitoudutaan eliniäksi, ja usein veljeskuntaan liittymistä tarjotaan rikollisille vaihtoehtona vankeus- tai kuolemanrangaistukselle. Veljeskunnan jäsenet pukeutuvat mustaan eivätkä kanna vaakunatunnuksia. Jäsenet viittaavat usein toisiinsa ”mustina veljinä”. Seitsemän kuningaskunnan luokkaerot eivät vaikuta veljeskuntaan, ja kuka tahansa jäsen voi ansaita teoillaan mainetta ja nousta arvoasteikossa. Yövartion ylikomentaja valitaan jäsenten keskinäisellä äänestyksellä.
Seitsemässä kuningaskunnassa suhtautuminen Yövartioon vaihtelee: parhaiten veljeskunnan merkitys valtakunnan turvallisuudelle ymmärretään Pohjoisen kuningaskunnassa lähellä Muuria, mutta etelämpänä sitä vähätellään. Kaikkialla etelässä villejä ei pidetä vakavana uhkana eikä valkeiden kulkijoiden paluuseen uskota. Yövartion suuruuden päivät ovat Tulen ja jään laulun tapahtumien aikaan takanapäin, ja veljeskuntaa pidetään usein vanhentuneena, harhaanjohdettuna järjestönä hylkiöineen ja rikollisineen. Alun perin Yövartio rakennutti Muurin puolustukseksi 19 linnaa, joista miehitettiin parhaimpina aikoina kerrallaan 17, mutta Tulen ja jään laulun aikaan valtaosa linnoista raunioituu ja niistä miehitettyjä on vain kolme: Varjotorni, Mustalinna ja Itävartio. Kirjasarjassa Yövartion tapahtumia seurataan aluksi Jon Nietoksen näkökulmasta mutta myöhemmin myös Samwell Tarlyn luvuissa.
Aiheesta muualla

Yövartio Tulen ja jään laulu -wikissä (englanniksi)
Yövartio Westeros-wikissä (englanniksi)
Árgilos (saari)

Árgiloksen saari.
| --- | --- |
Muut nimet:  Agrilós (Αγριλός)
Sijainti:  36°49′57″N, 25°31′27″E, Náxos ja Pienet Kykladit Náxos, Etelä-Egean saaret Kreikka
Saariryhmä:  Pienet Kykladit, Kykladit
Merialue:  Egeanmeri, Välimeri
Pinta-ala:  0,085 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Árgilos (kreik. Άργιλος) eli Agrilós (Αγριλός) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Kykladien saariryhmään ja tarkemmin Pieniin Kykladeihin, ja sijaitsee Schoinoúsan ja Ofeidoússan saarten eteläpuolella. Saaren pinta-ala on noin 0,085 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Árgilos kuuluu Náxoksen ja Pienten Kykladien kuntaan, Náxoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen.
Trigoniaceae

| Trigoniaceae |
| --- | --- |
 Trigonia nivea var. pubescens
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Streptophyta
Kaari::  Versokasvit Embryophyta
Alakaari::  Putkilokasvit Tracheophyta
Luokka::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alaluokka::  Koppisiemeniset Angiospermae
Ylälahko::  Rosanae
Lahko::  Malpighiales
Heimo::  Trigoniaceae  A.Juss.
Suvut
 Humbertiodendron  Isidodendron  Trigonia  Trigoniastrum  Trigoniodendron 
Katso myös
   Trigoniaceae Wikispeciesissä   Trigoniaceae Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Trigoniaceae on pieni trooppinen kasviheimo koppisiemenisten Malpighiales-lahkossa.
Tuntomerkit

Heimon kasvit ovat ainavihantia puita tai liaaneja, joiden karvat ovat yksisoluisia ja toisinaan T:n muotoisia. Lehdet sijaitsevat vastakkain, kierteisesti tai kahdessa rivissä, ovat yksinkertaisia, ehytlaitaisia, korvakkeellisia, ja lavan alapintaa peittää tavallisesti valkeahko karvoitus; tummat erityskarvat tai rauhaset ovat yleisiä. Kun lehdet ovat vastakkaisia, korvakkeet sijoittuvat ruotien väleihin. Kukat ovat vinosti vastakohtaisia ja ovat perhomaisia (vrt. hernekasvit, joille heimo ei kuitenkaan ole sukua). Teriö on spiraalimaisesti kiertynyt (kontortti) sulkeutuneena, yksi terälehti on kannuksellinen tai pussimainen (purje) ja kaksi muuta muodostaa kiilan tai ne ovat myös pussimaisia. Heteitä on 5–13, palhot enemmän tai vähemmän ovat kasvaneet yhteen; toimivia heteitä on 4–9, joutoheteitä 0–6. Mesiäisiä on yksi tai kaksi liuskoittunutta purjeen tyvellä, joskus ne ovat joutoheteiden tyvellä. Sikiäin on yhdislehtinen ja luotti pallomainen tai hieman liuskainen, nystyinen. Siemenaiheita on kussakin emilehdessä 1–10. Hedelmä on liiteluomainen kota tai samara. Siemenet ovat joskus siivellisiä tai pitkäkarvaisia.
Suvussa Trigonia lehdet ovat vastakkaisia, korvakkeet ruotienvälisiä, eivätkä lavan rauhaset ole selvästi havaittavia. Trigoniastrum-suvussa kukinnon ylälehdet ovat enemmän tai vähemmän rauhasellisia, ja suvussa Trigonia on varrellisia rauhasia joko kukkaperissä tai ruodeissa ja kukintolehtien ja kasvulehtien laidoissa, kun taas Humbertiodendron-suvussa on koveria laitarauhasia lehtilavan tyvipuolella.
Levinneisyys

Trigoniaceae kasvaa Keski- ja Etelä-Amerikassa, Madagaskarilla (Humbertiodendron) ja Malesiassa (Trigoniastrum).
Luokittelu

Heimo kuuluu Malpighiales-lahkon evoluutiopuussa neljän heimon kehityshaaraan, jonka keskinäiset suhteet ilmaistaan kaavalla (Trigoniaceae + Dichapetalaceae) + (Euphroniaceae + Chrysobalanaceae) ja jonka ominaisuuksiin kuuluvat muun muassa putkiloelementtien yksinkertaiset perforaatiot, limasolut, parasyyttiset ilmaraot, ehytlaitaiset lehdet, nivelikkäät kukkaperät, vinosti vastakohtaiset kukat, yhdislehtinen verhiö, enemmän tai vähemmän yhdislehtinen hetiö, joutoheteet, uurteinen ja solukarvainen sikiäin, vartalon olemassaolo ja tietyt siemenaiheen piirteet. Kehityshaara lienee syntynyt (53-)50, 41(-38) miljoonaa vuotta sitten.
Mainitussa kehityshaarassa Trigoniaceae ja Dichapetalaceae muodostavat sisarusparin, jonka ominaisuuksia ovat mm. lehtiruodin johtojänteen kaarimainen poikkileikkaus, lehtilavan sivusuonten yhtyminen silmukoiksi, viuhkomainen kukinto, verhiön limasolut ja liuskainen tai suomuinen mesiäinen. Tämä kahden heimon kehityshaara lienee iältään eri arvioiden mukaan (43–)40(–37), (32–)29(–26) tai (66–)50, 48(–34) tai (71,4–)59.7(–47,4) miljoonaa vuotta.
Trigoniaceae-heimossa on viisi sukua ja 28 lajia, joista 24 kuuluu sukuun Trigonia. Sukujen evolutiivinen erilaistuminen lienee alkanut (49.6-)31.6(-12.6) miljoonaa vuotta sitten.
Takhtajan (1997) piti Trigoniaceae-heimoa lahkoon Vochysiales-kuuluvana, Cronquist (1981) lahkoon Polygalales kuuluvana.
Heimon suvut ovat Humbertiodendron, Trigonia, Trigoniastrum ja Trigoniodendron. Lisäksi Stevens (2001 –) mainitsee suvun Isidodendron.
Aiheesta muualla

Levinneisyyskartta: http://www.mobot.org/mobot/research/apweb/maps/trigoniaceaemap.gif
Kuvia: http://www.plantsystematics.org/cgi-bin/dol/dol_terminal.pl?taxon_name=Trigoniaceae&rank=family
Tieteisfantasia

Imagination-lehden kansi vuoden 1950 lokakuulta.
Tieteisfantasia (engl. science fantasy) on spekulatiivisen fiktion lajityyppi, joka sekoittaa fantasiaa ja science fictionia. Tyylilaji kuvaa kuvitteellisia maailmoja, joissa sekä taikuus että kehittynyt tiede ovat läsnä. Joissakin tieteisfantastisissa teoksissa tiede ja taikuus ovat erillisiä mutta yhtä lailla todellisia ilmiöitä. Vaihtoehtoisesti taikuus saatetaan selittää kehittyneeksi tieteeksi, jonka teknologinen luonne on unohtunut.
Lajityyppi syntyi 1900-luvun alussa, jolloin yhdysvaltalainen Edgar Rice Burroughs teki toiminnalliset miekka ja planeetta -seikkailut suosituiksi. Samoihin aikoihin A. Merritt kirjoitti seikkailuja, joissa tavalliset ihmiset siirtyivät taikuuden tai tieteen avulla fantastisiin maailmoihin. Clark Ashton Smith kehitti 1930-luvulta lähtien rinnakkaisen tieteisfantasian suuntauksen, joka kuvasi taantunutta ihmiskuntaa aikojen lopussa. Vuosina 1939–1943 ilmestyneessä pulp-lehti Unknownissa julkaistiin lajityyppejä ja vaikutteita rohkeasti sekoittaneita novelleja, joiden jalanjäljissä moderni tieteisfantasia on sittemmin jatkanut.
Fantasiaa ja tieteiskirjallisuutta ei vielä 1900-luvun alussa pidetty erillisinä lajityyppeinä, eikä fantasiakirjallisuudelle ollut vakiintuneita markkinoita. Siksi monet kirjailijat antoivat fantasioilleen kevyen näennäistieteellisen naamion. Vasta 1960- ja 1970-luvuilla fantasiakirjallisuutta alettiin markkinoida omana kirjallisuuden lajinaan. Samalla myös tieteisfantasian suosio väheni huomattavasti. Nykyään tieteisfantasia on marginaalinen genre, mutta sen jäljet näkyvät esimerkiksi uuskummana tunnetusta lajityypissä.
Määritelmä

Brian Stablefordin mukaan tieteisfantasialla viitataan monenlaiseen kirjallisuuteen, useimmin kuitenkin ”sekamuotoiseen pulp-kirjallisuuden perinteeseen – – joka tieteiskirjallisuudesta lainatun sanaston ja käsitteiden avulla pyrki tuomaan uskottavuutta estottoman eskapismin eksotiikkaan.” Käsite on aina ollut epämääräinen eikä sitä ole määritelty tarkasti. Genrerajoja hämärtää entisestään se, että jotkin fantasiaromaanit pyrkivät perustelemaan näennäisen yliluonnolliset elementtinsä tieteellä. Miekka ja magia -kirjallisuuden miljööt taas hakevat esikuvansa todellisesta historiasta.
Monet tieteisfantasian teemoista ovat yhteisiä valtavirran tieteiskirjallisuuden kanssa. Näitä ovat esimerkiksi rinnakkaismaailmat ja -ulottuvuudet, hirviöt, parapsykologiset ilmiöt sekä yli-ihmiset. Tieteisfantasia ei kuitenkaan pyri antamaan oudoille ilmiöille ja huipputeknologialle uskottavia tieteellisiä selityksiä. Tämän johdosta sen katsotaan edustavan ”pehmeää tieteiskirjallisuutta”. Varsinaisesta fantasiasta tieteisfantasia eroaa toisaalta siinä, että yliluonnolliset elementit ovat vähäisiä tai niille annetaan näennäistieteellinen selitys.
Tieteen ja taikuuden suhde vaihtelee eri teoksissa. Jotkin tieteisfantasiat esittävät ne toisilleen vastakkaisina, toisinaan taas ne esiintyvät rinnakkain ja niitä on mahdollista hyödyntää yhdessä. Joissakin tarinoissa taikuus selitetään äärimmäisen kehittyneenä teknologiana, joka on alkanut muistuttaa enemmän taikuutta kuin tiedettä. Jos tarina sijoittuu kaukaiseen tulevaisuuteen, ihmeellisten laitteiden ja voimien teknologinen luonne on saattanut unohtua eivätkä henkilöhahmot enää erota sitä oikeasta taikuudesta. Myös parapsykologiset voimat voivat toimia tarinassa magian kaltaisesti.
Judith Merril suosi 1950-luvulla termiä tieteisfantasia, koska katsoi tieteiskirjallisuuden kokonaisuudessaan olevan ennen kaikkea fantasiaa. Joseph M. Crawford, James J. Donahue ja Donald M. Grant yrittivät vuoden 1953 teoksessaan ”333”. A Bibliography of the Science-Fantasy Novel määritellä tieteisfantasian yläkäsitteeksi, jonka alle mahtuisivat sekä tieteiskirjallisuus että fantasia. Tämä määritelmä ei kuitenkaan vakiintunut. Gary K. Wolfe taas on määritellyt tieteisfantasian ”hyödyntävän fantasian tehokeinoja science fictionin tarjoamassa kontekstissa”. Hänen mukaansa tieteisfantasian kuvaamat maailmat ovat yhteydessä tosielämään, mutta aika, avaruus tai vieraat ulottuvuudet erottavat ne toisistaan.
Arthur C. Clarken mukaan puhdas science fiction kuvaa asioita, jotka nykytiedon mukaan voisivat jonain päivänä olla totta. Tällä perusteella esimerkiksi televisiosarja Star Trek voitaisiin määritellä tieteisfantasiaksi, sillä siinä esiintyy mahdottomina pidettyjä ilmiöitä, kuten valoa nopeampaa matkustamista ja sujuvaa englantia puhuvia inhimillisiä avaruusolentoja. Toisaalta Clarke huomautti myös, että tieteen kehittyessä uskomatonkin voi muuttua mahdolliseksi. Esimerkiksi tieteisfiktiossa kuvatut kvanttimekaniikan ilmiöt voivat näyttäytyä niitä ohjaavia, järkiperäisesti selitettäviä periaatteita tuntemattomille fantastisina.
Lajityyppejä

Tieteisfantasialla on useita alalajeja. Miekka ja planeetta -tarinat kuvaavat vieraita planeettoja, joiden kulttuurissa yhdistyvät keskiaikaiset vaikutteet ja tulevaisuuden teknologia. Genrelle ovat tyypillisiä eksoottiset maailmat ja lukuisat miekkataistelut, joista se on saanut nimensä. Planeettaromanssi on miekan ja planeetan realistisempi lähisukulainen. Kuoleva maapallo -genre keskittyy kuvaamaan maapalloa lähestyvän maailmanlopun alla. Sen teemoja ovat maailmantuska, kuolevaisuus, väsymys ja rappio. Myös steampunk saattaa sijoittua lähelle tieteisfantasiaa.
Tuoreempi tieteisfantastinen genre on niin sanottu uuskumma, joka sekoittaa vapaamielisesti erilaisia vaikutteita ja tyylilajeja. Toinen uudehko kehitelmä on ”kova fantasia” (vrt. ”kova tieteiskirjallisuus”), joka painottaa uskollisuutta todelliselle historialle ja antropologialle, kuitenkin sillä erotuksella, että magia ja myyttiset ilmiöt oletetaan todellisiksi.
Kirjailijoita

Marion Zimmer Bradley
Edgar Rice Burroughs
L. Sprague de Camp
John Crowley
Samuel R. Delany
Henry Kuttner
Anne McCaffrey
C. L. Moore
Andre Norton
Jack Vance
Joan D. Vinge
Roger Zelazny
Gene Wolfe
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tieteisfantasia Wikimedia Commonsissa
Other Worlds, lokakuun 1952 numero.
X-Men Legends

| X-Men Legends |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Raven Software  Barking Lizards (N-Gage)
Julkaisija:  Activision
Jakelija:  Marvel Entertainment
Ohjaaja:  Robert Gee Patrick J. Lipo
Suunnittelija:  Tom Odell
Käsikirjoittaja:  Robert Love
Taiteilija:  Brian Pelletier
Säveltäjä:  Rik Schaffer
Ohjelmoija:  Daniel Edwards
Pelimoottori:  Vicarious Visions Alchemy
Julkaistu:  GameCube, PS2 & XboxNA 21. syyskuuta 2004PAL 22. lokakuuta 2004JP 27. tammikuuta 2005 N-GagePAL tammikuu 2005NA 7. helmikuuta 2005
Lajityyppi:  toimintaroolipeli
Pelimuoto:  yksinpeli, moninpeli
Ikäluokitus:  PEGI: 12 ESRB: T  Virheellinen ESRB-arvo
Alusta:  N-Gage, Nintendo GameCube, PlayStation 2, Xbox
Jakelumuoto:  DVD, optinen levy, pelimoduuli
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK        : 
X-Men Legends on Raven Softwaren kehittämä Activisionin julkaisema toimintaroolipeli. Peli on julkaistu vuonna 2004 Nintendo GameCube-, PlayStation 2- ja Xbox-alustoille sekä seuraavana vuonna N-Gagelle.
Magneto yrittää taas toteuttaa suunnitelmaa ihmiskuntaa vastaan ja sarjakuvista tuttu Ryhmä-X aikoo estää sen. Magneton lisäksi nähdään myös monia muita klassisia vihollisia, esimerkiksi Juggernaut ja Sapelihammas.
Lisäksi pelissä seikkailaan erilaisissa maastoissa, New Yorkissa ja astraalimaailmassa. Myös suuri osa Ryhmä-X:n jäsenistä on päässyt peliin voimineen.
Pelille on julkaistu jatko-osa, X-Men Legends II: Rise of Apocalypse.