stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Viiden suuren persoonallisuuspiirteen teoria
Perinnöllisyys > Asenteiden periytyvyys

Vaikka persoonallisuutta ei opita sosiaalisesti vanhemmilta vaan peritään geneettisesti biologisilta vanhemmilta, asenteita opitaan osittain sosiaalisesti ja vain osittain peritään geneettisesti.
Twin Research -lehdessä julkaistun kaksostutkimuksen perusteella sosiaaliset asenteet periytyvät sekä sosiaalisesti että geneettisesti, persoonallisuus lähinnä vain geneettisesti. Kumppanit valikoituvat paljolti asenteiden samankaltaisuuden mukaan muttei juuri lainkaan persoonallisuuden samankaltaisuuden mukaan ("assortative mating").
Toisaalta biologisesti periytyvimmät asenteet kuten poliittiset mieltymykset vaikuttavat paljon enemmän, jopa asuinpaikan ja kumppanin valintaan, kuin heikommin periytyvät. Useimpiin asenteisiin silti ympäristö, etenkin ei-jaettu ("sattumat") vaikuttaa perimää enemmän.
Tyytyväisyys elämään

Tyytyväisyys elämään korreloi positiivisesti ei-neuroottisuuden, ekstroversion, tunnollisuuden, sovinnollisuuden ja avoimuuden kanssa, siinä järjestyksessä. Sama koskee positiivista affektiivisuutta sekä negatiivisen affektiivisuuden puutetta, pienin järjestyseroin.
Arvostelua

Viiden suuren persoonallisuuspiirteen mallia on myös arvosteltu eri syistä. Eräs yleinen kritiikki on se, että piirteet ovat liian laajoja, ja ilman tarkempia piirteitä mallia ei voida käyttää ennustamiseen. Jotkut psykologit ovat sitä mieltä, että kokonaisen persoonallisuuden kuvaamiseen tarvitaan enemmän kuin vain viisi piirrettä. Mallin on myös havaittu tutkimuksissa saattavan joskus toimia huonosti populaatioissa, jotka eivät ole kaupungistuneita ja lukutaitoisia. Lähinnä kuvailevana pidetyn mallin on lisäksi epäilty olevan riittämätön selittämään täysin yksilöiden välisiä eroja tai käyttäytymistä. Viiden suuren persoonallisuuspiirteen mallin lisäksi onkin julkaistu useita vaihtoehtoisia malleja, joissa piirteiden määrä vaihtelee yhdestä seitsemään.
Viipurinlahden taistelu (1944)

| Jatkosodan taistelut |
| --- | --- |
Jatkosodan hyökkäysvaihe (1941) Operaatio Hopeakettu • Pohjois-Suomi • Itä-Karjala • Karjalankannas • Laatokka • merisotatoimet • ilmasotatoimet: 
Asemasotavaihe (1941–1944) Itä-Karjalan partisaanitaistelut 1942: 
Sodan loppuvaihe (1944) Kannaksen suurhyökkäys • Tali-Ihantala • Suurhyökkäys Syväriltä • Suurhyökkäys Maaselästä • Ilomantsin taistelu : 
Viipurinlahden taistelu oli jatkosodassa Neuvostoliiton puna-armeijan hyökkäys kesä–heinäkuussa 1944 suomalaisjoukkojen hallussa oleville Viipurinlahden saarille ja Suomen mantereelle. Leningradin rintama siirsi Neuvostoliiton 59. armeijan Viipurin valtaamisen jälkeen Viipurinlahden suuntaan. Neuvostoliiton Itämeren laivaston ja ilmavoimien tukemina joukot hyökkäsivät Viipurinlahdella saaden joitakin saaria joko kokonaan tai osittain haltuunsa. Hyökkäys mantereelle torjuttiin.
Joukot

Kenraaliluutnantti I. Korovnikovin komentamaan Neuvostoliiton 59. armeijan joukkojen päävoimat keskitettiin Pullinniemelle ja Viipurinlahden rannikolle. Joukkoina olivat 224. divisioona Kaislahdessa ja 124. divisioona. Armeijalle alistettiin myös XLIII armeijakunta esikunta ja siihen kuuluneet 80. divisioona, 152. panssariprikaati ja 17. iskupioneeriprikaati. Rintama varasi lisäksi joukkoja mantereelle muodostettavan sillanpään laajentamiseen. 224. divisioona kantoi päävastuun hyökkäyksen torjunnasta, 124. ja 80. divisioonien osallistuminen taisteluihin jäi vähäisemmäksilähde?.
Puolustuksesta vastasi kenraalimajuri Antero Svenssonin komentama Suomen IV armeijakunta, jonka joukoista 17. divisioona ja sille alistettu ratsuväkiprikaati ryhmitettiin puolustukseen Viipurinlahdelle. Armeijakunnan reservissä olivat 10. divisioonan joukkojaselvennä ja saksalainen 122. divisioona. Puolustusaseman syvyys Uuraan lohkolla oli seitsemän kilometriä.
Taistelu

Puna-armeija aloitti 30. kesäkuuta 1944 hyökkäyksen Teikariin ja Melansaareen, joita puolustaneet suomalaisjoukot torjuivat aluksi hyökkäykset kärsien raskaita tappioita. Neuvostojoukot hyökkäsivät 4. heinäkuuta ratsuväkiprikaatin puolustamalle Uuraan lohkolle, vallaten ainoastaan Suonionsaaren. Suomen laivasto teki vastahyökkäyksen Viipurinlahdelle 5. heinäkuuta aikeenaan hidastaa neuvostojoukkojen etenemistä, mutta joutui vetäytymään kovan tykistötulen ja ilmapommitusten takia. Yksikään suomalaisten aluksista ei uponnut, mutta Viena vaurioitui pahoin, kyeten kuitenkin palaamaan Helsinkiin korjattavaksi. Suomalaisten ylijohto antoi luvan vetäytyä Teikarista ja Melansaaresta 6. heinäkuuta.lähde?
Puna-armeija aloitti 5. heinäkuuta maihinnousut Turkin- ja Hannuistensaariin. Turkinsaareen yrittänyt pataljoona tuhoutui miltei kokonaan. Seuraavana päivänä maihinnousua yritettiin myös Hapenensaareen, jossa ratsuväkiprikaati torjui hyökkäyksen vastaiskuin. Maihinnousuyritykset Harjuniemeen estettiin 7. heinäkuuta.
Saksan 122. jalkaväkidivisioona oli määrätty 6. heinäkuuta vastaanottamaan rintamavastuu, mutta neuvostojoukkojen suurhyökkäyksen alettua vastaanotto suoritettiin loppuun vasta 8. heinäkuuta. Taistelut lakkasivat 10. heinäkuuta Neuvostoliiton 59. armeijan pysäytettyä etenemisensä ja ryhmityttyä puolustukseen.lähde?
Lopputulos

Neuvostojoukot valtasivat osan Viipurinlahden saarista, mutta eivät saaneet sillanpäätä alueelle eivätkä päässeet etenemään pohjoisrannikolle. Myöhemmin suomalaisten saavutettua torjuntavoitot Tali-Ihantalassa ja Äyräpää-Vuosalmella, Neuvostoliiton Leningradin rintama pysäytti hyökkäyksensä. Osapuolten kokonaistappiot taisteluissa Ohto Mannisen mukaan: suomalaisten tappiot noin 1 400 ja Neuvostoliiton 59. armeijan tappiot 3 000 miestä. 224. divisioonan tappioista lähes puolet oli kaatuneita tai hukkuneita. Sen sijaan esimerkiksi 124. divisioonan sotilaita kuoli taistelussa vain noin 140 miestä.lähde?
Kirjallisuutta

Lunde, Henrik O. (2011). Finland's War of Choice: The Troubled German-Finnish Alliance in World War II. Newbury: Casemate Publishers. ISBN 978-1-61200-037-4.
Raunio, Ari; Kilin, Juri. Jatkosodan torjuntataisteluja 1942–44. Helsinki: Otava 2008 ISBN 978-951-593-070-5
Viipurin maaseurakunnan kirkko

| Viipurin maaseurakunnan kirkko |
| --- | --- |
 Viipurin maaseurakunnan kirkko ennen sotia.
Sijainti:  Viipuri
Koordinaatit:  60°42′38.3″N, 028°43′59.89″E
Rakentamisvuosi:  1481
Materiaali:  harmaakivi
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Viipurin maaseurakunnan kirkko sijaitsee Viipurin Linnoituksen kaupunginosassa luovutetussa Karjalassa.
Luostarin kirkosta luterilaiseksi

Kirkkorakennus on rakennettu vuonna 1481 Viipurissa toimineen dominikaaniluostarin kirkoksi. Uskonpuhdistuksen jälkeen se toimi jonkin aikaa viljamakasiinina. Vuonna 1617 se kunnostettiin Viipurin kaupungin ja pitäjän yhteiseksi suomalaiseksi kirkoksi. Uudenkaupungin rauhan jälkeen siitä tuli myös ruotsalaisen seurakunnan kirkko, koska venäläiset tekivät tuomiokirkosta ortodoksikirkon. Kirkko paloi vuonna 1738 ja korjauskustannusten jako johti kiistoihin seurakuntien välillä. Ruotsalaiselle seurakunnalle valmistui oma Pietari-Paavalin kirkko vuonna 1799. Vuonna 1881 Viipurin suomalainen seurakunta jaettiin kaupunki- ja maaseurakunnaksi. Kirkko jäi maaseurakunnan käyttöön.
Ulkoasu muuttuu

Kirkko remontoitiin perusteellisesti vuosina 1828–1833 arkkitehtien Anders Granstedtin ja Carl Ludvig Engelin suunnitelman mukaan, jolloin sen keskiaikainen asu vaihtui empiirityyliseksi. Kirkon kattoa loivennettiin, ikkunoita ja ovia suurennettiin, kirkkosalista purettiin keskiaikaiset holvit ja pilarit ja kirkkoon rakennettiin sivulehterit, joita kannattelivat paksut pylväsrivit. Muutostöiden jälkeen kirkko oli kolmilaivainen. Suunniteltu poikkilaiva jätettiin toteuttamatta.
Maaseurakunnan kirkon kellotapulina palveli Viipurin vanhasta kaupunginmuurista jäljellä oleva vuosina 1470–1480 rakennettu Raatitorni. Kirkon alttaritaulu oli O. Elfströmin vuonna 1833 maalaama "Kristuksen ylösnousemus". Alttaritaulun molemmilla puolilla oli kaksi korinttilaispylvästä, joiden väleissä oli enkelitaulut. Kirkossa oli 26-äänikertaiset Barker-koneella ja pneumaattisella hallinnalla varustetut mekaaniset urut, jotka oli rakentanut J. A. Zachariassen vuonna 1887.
Sota-aika

Kirkko sai osuman talvisodassa venäläisten pommittaessa Viipuria 10. helmikuuta 1940 ja paloi. Sen muhkea kivirunko jäi kuitenkin pystyyn. Kellotornin katto puolestaan tuhoutui suomalaisten vallatessa Viipurin takaisin jatkosodassa 1941.
Kirkon korjaussuunnitelma tilattiin arkkitehti Martti Paalaselta. Korjaustöistä ehdittiin toteuttaa vain katto sekä ovet ja ikkunat ennen kuin Viipuri oli jälleen luovutettava Neuvostoliitolle.
Nykytilanne

Sodan jälkeen venäläiset tekivät kirkosta sähkötarviketehtaan. Tehtaassa syttyi tulipalo vuonna 1989 ja se paloi. Palon jälkeen kirkkoa ei ole korjattu vaan sen kivirunko on jäänyt säiden armoille.
Kirjailija Lempi Jääskeläinen sanoo kirjassaan Viipuri ennen ja nyt (1941) että kirkon kivipäätyyn oli joku hurskas dominikaanimunkki hakannut distikonin jonka mukaan rakennus olisi ikuinen.
Rakennuksen restauroinnin ensimmäinen vaihe aloitettiin elokuussa 2022.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kuva Viipurin maaseurakunnan kirkosta (Arkistoitu – Internet Archive)
Viipurin maaseurakunnan kirkko VirtuaaliViipurin sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Juhliva temppelivanhus. Viipurin maaseurakunnan nykyinen kirkko 450-vuotias, Suomen Kuvalehti, 02.01.1932, nro 1, s. 40, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Maaseurakunnan kirkontornina oli Viipurin kaupunginmuurista säilynyt Raatitorni.
Viipurin maaseurakunnan kirkko talvisodan pommituksen jäljiltä.
Markku Viitasalo (arkkitehti)

Markku Viitasalo (4. heinäkuuta 1947 Toholampi – 10. tammikuuta 2013 Lahti) oli suomalainen arkkitehti. Hän valmistui arkkitehdiksi Oulun yliopistosta. Valmistuttuaan Viitasalo muutti Lahteen, jossa työskenteli arkkitehtina ensin toisten omistamassa, sitten omassa arkkitehtitoimistossaan. Hänet tunnettiin puurakentamisen puolestapuhujana. Arkkitehtuurin ohella hän saavutti huomiota joidenkin julkisten veistosten suunnittelijana.
Hänen puolisonsa (1970–) oli kuvanveistäjä Pirkko Viitasalo (o.s. Väyrynen, 1946–2009).
Markku Viitasalo on julkaissut aforisimikokoelman Askeetikon dieetti (Lurra Editions, 2011, ISBN 978-952-5850-07-9).
Julkisia taideteoksia

Konstruktio 2000 (Himmeli; yhdessä Pirkko Viitasalon ja Matti Koskelan kanssa), 1982, Pasilan virastotalo, Helsinki
Asiasta kiinnostunut taho (Tuntosarvet pystyssä), 1992, Etelä-Savon ammattiopisto, Mikkeli
Lentoon, 1997, Kuopion yliopisto, Kuopio
Kuvia julkisista teoksista

Konstruktio 2000 (Himmeli), 1982, Helsinki.
Lentoon, 1997, Kuopio.
Asiasta kiinnostunut taho (Tuntosarvet pystyssä), 1992, Mikkeli.
Lappeenrannan–Lahden teknillinen yliopisto LUT

| LUT-yliopisto> Lappeenrannan–Lahden teknillinen yliopisto LUT |
| --- | --- |
  

Perustettu:  1969
Tyyppi:  Julkinen
Rehtori:  Juha-Matti Saksa
Henkilökunta:  788 (2023)
Opiskelijoita:  7 770 (2023)
Sijainti:  Lappeenranta ja Lahti,  Suomi (61.0648°N, 28.0942°E)
Osoite:  Yliopistonkatu 34 53850 Lappeenranta
Kampus:  Lappeenranta, Lahti
Sivusto:  lut.fi
Lappeenrannan–Lahden teknillinen yliopisto LUT eli LUT-yliopisto (engl. Lappeenranta–Lahti University of Technology LUT, LUT University) on vuonna 1969 perustettu tekniikan, talouden ja yhteiskuntatieteiden tutkimukseen ja opetukseen erikoistunut tiedeyliopisto Lappeenrannassa ja Lahdessa. Tutkinto-opiskelijoita yliopistossa oli vuonna 2023 noin 7 770 ja opetus- ja tutkimushenkilöstöä noin 788.
Vuoden 2018 loppuun saakka yliopistosta käytettiin nimeä Lappeenrannan teknillinen yliopisto (LTY, eng. LUT) ja vuoteen 2002 Lappeenrannan teknillinen korkeakoulu, LTKK.
Historia

Lappeenrantaan oli suunniteltu perustettavaksi Itä-Suomen yliopistoa 1950-luvulta lähtien. Yliopisto kuitenkin päätettiin hajauttaa kolmelle paikkakunnalle, Lappeenrannan lisäksi Joensuuhun ja Kuopioon. Kuopion korkeakouluun sijoitettiin lääke- ja hammaslääketiede ja Joensuun korkeakouluun humanistinen ja luonnontieteellinen opetus. Lappeenrantaan sijoitettiin teknilliset tieteet. Vuoksen ja Kymenlaakson alueella oli paljon metalli- ja puunjalostusteollisuutta, ja Lappeenrannassa oltiinkin melko tyytyväisiä tähän järjestelyyn. Opetus silloisessa Lappeenrannan teknillisessä korkeakoulussa alkoi syyskuussa 1969, ja samana vuonna toimintansa aloitti myös ylioppilaskunta.
Ensimmäisenä lukuvuonna opiskelunsa aloitti 47 opiskelijaa kolmessa eri opintosuunnassa: koneenrakennuksessa, voimatekniikassa ja talousinsinööriopintosuunnassa. Tuolloin opintonsa aloittaneista ainoastaan yksi oli nainen.
Kauppatieteellisen alan tutkimus ja koulutus alkoi vuonna 1991. Tämä ala juontaa juurensa jo vuoteen 1919, jolloin perustettiin Viipurin taloudellinen korkeakouluseura. Seuran tarkoituksena oli aikaansaada Viipuriin kauppakorkeakoulu, mutta tavoite vaihtui Viipurin menetyksen jälkeen Lappeenrannan teknillisen korkeakoulun ja sen talousaineiden aloittamisen edistämiseksi.
Vuoden 2003 alussa korkeakoulun nimeksi tuli Lappeenrannan teknillinen yliopisto (LTY). Myöhemmin yliopiston visuaalisessa ilmeessä vakiintui käyttöön myös englanninkielinen nimi Lappeenranta University of Technology ja lyhenne LUT.
Lappeenrannan teknillinen yliopisto, Saimaan ammattikorkeakoulu ja Lahden ammattikorkeakoulu yhdistyivät yhteisen hallinnon, LUT-konsernin, alle vuoden 2018 alussa. Vuonna 2016 yliopistolla ja Saimaan ammattikorkeakoululla oli yhteensä yli 9 000 opiskelijaa ja 1 200 työntekijää. Yliopiston nimenmuutos muotoon Lappeenrannan–Lahden teknillinen yliopisto LUT hyväksyttiin eduskunnassa 18. joulukuuta 2018, ja nimenmuutos astui voimaan vuoden 2019 alusta. Samalla vuonna 1996 perustettu Lahden alueyksikkö muuttui statukseltaan kampukseksi.
LUTin Lahden yksikkö aloitti virallisesti toimintansa Lahdessa Saimaankadulla 1.8.1996. Tätä ennen teollisuustalouden professuuriin nimitetty Hannu Rantanen jo valmisteli Lappeenrannan teknillisen korkeakoulun (LTKK) pysyvän toiminnan järjestämistä Lahdessa. Professuurin lahjoitti Lahden kaupunki.
Vuonna 2000 Lahden kaupunki lahjoitti LUTin Lahden yksikölle toisen professuurin. Liiketaloustieteen professuurissa aloitti vuonna 2001 Timo Pihkala. Vuonna 2004 Vesa Harmaakorpi aloitti Lahdessa Tiede- ja Yrityspuisto Oy:ltä lahjoituksena saadussa innovaatiojärjestelmien professuurissa. Samana vuonna Lahdessa alkoivat tietojohtamisen erikoistumisopinnot.
Runsaan 20 vuoden aikana, 2010-luvun loppuun mennessä LUT-yliopiston muutaman tutkijan Lahden yksikkö kasvoi vajaan 60 tutkijan ja kehittäjän asiantuntijaorganisaatioksi. LUT-yliopiston Lahden kampuksen tutkimus- ja koulutusaloihin kuuluvat nykyisin myös ympäristötekniikka ja kestävyystiede sekä yrittäjyystutkimus.
Yliopistolla on alueyksiköt myös Mikkelissä ja Kouvolassa.
Kampukset

LUT-yliopiston Lappeenrannan kampus sijaitsee Skinnarilan kaupunginosassa, seitsemän kilometrin päässä keskustasta Saimaan rannalla. Yliopiston toinen kampus sijaitsee Lahdessa, osoitteessa Mukkulankatu 19.
Kun korkeakoulu perustettiin, opetus aloitettiin Lappeenrannan keskustassa tilapäisissä tiloissa. Ensimmäiselle luennolle syyskuussa 1969 tekniikan ylioppilaat menivät Saimaan kansalaisopiston tiloihin. Ensimmäisenä lukuvuonna opetusta annettiin lisäksi muun muassa Satamapaviljongissa. Tekniikan ylioppilaiden määrän kasvaessa luennointiin sopivien tilojen puute oli suuri, ja opetusta järjestettiin muun muassa MAP-kirkon salissa. Laboratoriotöitä varten saatiin tiloja paikallisilta yrityksiltä.
Skinnarilan ensimmäinen rakennusvaihe vihittiin käyttöön huhtikuussa 1975. Tilaa ensimmäisessä rakennuksessa oli 18 850 kerrosneliömetriä. Toinen rakennusvaihe alkoi vuonna 1977, ja se valmistui pari vuotta myöhemmin. Lisää tilaa tarvittiin seuraavan kerran 1980-luvun lopussa. Kolmas rakennusvaihe saatiin valmiiksi 1989 ja neljäs rakennusvaihe 1993. Vuosituhannen vaihteessa valmistuivat viides ja kuudes rakennusvaihe. Vuonna 1991 alkoi kauppatieteiden opetus. Seitsemäs rakennusvaihe valmistui vuonna 2004, ja tiloihin muutti kauppatieteellinen tiedekunta.
Yliopiston vieressä sijaitsee Technopolis Skinnarila, Lappeenrannan ylioppilastalo ja useita LOAS:n opiskelijataloja. Yliopiston hallinnassa ovat myös Saimaan rannalla sijaitsevat Skinnarilan hovi ja kaksi rantasaunaa. Skinnarilan hovi on hirsirunkoinen huvila, joka on rakennettu vuonna 1902. Rakennuksella on merkittävä musiikkihistoriallinen tausta. Huvilan omistaneen pietarilaisen kulta- ja hopeaseppä Pekka Silventoisen Aino-tytär oli aviossa säveltäjä Toivo Kuulan kanssa. Nykyään Skinnarilan hovi on kurssi- ja edustuskäytössä.
Alueella sijaitsee useita Salpalinjaan kuuluvia bunkkereita. Yksi bunkkereista, teräsbetoninen konekiväärikorsu, toimii Lappeenrannan teknillisen yliopiston ylioppilaskunnan kerhotilana. Yliopiston rakennuskompleksista luoteeseen sijaitsevassa metsikössä on sodanaikainen rintamateatteri, jossa istuimina toimivat amfiteatterin muotoon asetellut istuinkivet. Perimätiedon mukaan paikalla on pidetty armeijan viihdytyskiertueen esityksiä toisen maailmansodan aikana.
Tutkinnot

Kaksiportaisen tutkintojärjestelmän perustutkinnot ovat tekniikan, kauppatieteiden ja yhteiskuntatieteiden kandidaatti sekä ylempänä yliopistotutkintona diplomi-insinööri (DI), kauppatieteiden maisteri (KTM) ja yhteiskuntatieteiden maisteri. Jatkotutkintona yliopistossa voi suorittaa tekniikan ja kauppatieteiden lisensiaatin tutkinnon sekä tekniikan ja kauppatieteiden tohtorin tai filosofian tohtorin tutkinnon.
Tutkinnot > Kauppatieteet

Bolognan prosessin myötä kauppatieteissä luovuttiin pääainerakenteen mukaisesta tutkinnosta ja siirtyi ohjelmapohjaiseen tutkintotarjontaan 1. elokuuta 2011 ja kaksiportaiseen tutkintorakenteeseen. Opetettavat aineet on järjestetty valmiiksi kokonaisuuksiksi ja tutkinto jakautuu kolmivuotiseen kandidaatin tutkintoon ja sen jälkeen suoritettavaan kaksivuotiseen maisterin tutkintoon.
LUTissa kauppatieteen tutkimus paneutuu kestävän arvonluonnin tekijöihin eli siihen, kuinka yritykset menestyvät kansainvälisessä kilpailussa ja samalla toimivat taloudellisesti, ekologisesti ja sosiaalisesti kestävällä tavalla. LUTissa kauppatieteiden maisteriohjelmia on sekä suomeksi että englanniksi.
Tutkinnot > Kauppatieteet > Maisteriohjelmat

Laskentatoimi (LAMO)
Tietojohtaminen ja johtajuus (TIJO), Lahti
International Marketing Management (MIMM), EPAS-akkreditoitu
Business Analytics (MBAN)
International Business and Entrepreneurship (MIBE)
Strategic Finance and Analytics (MSF)
Supply Management (MSM)
Innovation and Logistics (INLOG), vuonna 2022 aloitettu tuotantotalouden maisteriohjelma Kouvolassa. ja ensimmäinen Kouvolassa yliopistotason opetusta tarjoava kokonaisuus. Logistiikka ja innovaatiot ovat valikoituneet sen keskiöön, sillä ne palvelevat logistiikan keskuksena tunnetun Kouvolan elinkeinoelämää parhaalla mahdollisella tavalla. Ohjelmaan hyväksytään vuosittain 20–40 uutta opiskelijaa. Opetuksesta vastaavat pääasiallisesti LUTin Kouvolan yksikössä työskentelevät innovaatiojohtamisen professori Marko Torkkeli, rautatielogistiikan professori Olli-Pekka Hilmola sekä INLOG-ohjelman johtaja, logistiikan apulaisprofessori Jyri Vilko. Ohjelmassa hyödynnetään poikkitieteellistä lähestymistapaa, sillä siinä yhdistellään kauppatieteiden, tuotantotalouden ja tekniikan opintoja. Tällä pyritään antamaan opiskelijoille mahdollisimman hyvin käytäntöön soveltuva koulutus, joka valmistaa innovaatioiden, logistiikan ja yrittäjyyden johtotehtävissä toimimiseen.
Tutkinnot > Tekniikka

Tekniikan kandidaatin tutkinnon voi suorittaa LUTissa kahdeksassa eri koulutusohjelmassa, joita ovat energiatekniikka, kemiantekniikka, konetekniikka, sähkötekniikka, laskennallinen tekniikka ja analytiikka, tietotekniikka, tuotantotalous ja ympäristötekniikka. Technology and Engineering Science on LUTin englanninkielinen tekniikan kandidaattiohjelma. Tekniikan maisteriohjelmia LUTilla on jokaiselta edustamaltaan alalta. Kandidaatin tutkintoa suorittamaan valitulla opiskelijalla on automaattinen oikeus jatkaa opintoja maisterivaiheeseen suorittamaan diplomi-insinöörin tutkintoa.
Tutkinnot > Yhteiskuntatieteet

Yhteiskuntatieteiden koulutusohjelmassa on tarjolla kaksi kandidaattiohjelmaa, joita ovat yhteiskuntatieteet ja viestintätieteet. Yhteiskuntatieteiden maisteriohjelmat ovat englanninkielisiä ja valittavissa on kaksi ohjelmaa yhteiskuntatieteiden ja yksi viestintätieteiden alalta. Yhteiskuntatieteiden maisteritutkinnot ovat laajuudeltaan 120 op ja niiden suoritusaika on kaksi vuotta.
Strategia ja organisaatiorakenne

Puhdas energia ja vesi, kiertotalous sekä kestävä liiketoiminta ja yrittäjyys ovat avainkysymyksiä, joihin LUT-yliopisto etsii ratkaisuja tekniikan ja talouden osaamisella. Nykyisessä strategiassaan LUT hyödyntää myös osaamistaan tiedon louhinnassa ja analyysissa, Venäjän taloudessa sekä pk-yritysten kansainvälistymisen ja kasvun tukemisessa.
Elinkeinoelämän vaikuttajista koostuva advisory board on LUT-yliopiston strateginen neuvoa-antava taho. Advisory boardiin kuuluvat Tuomo Rönkkö, Jyrki Katainen, Juho Nummela, Sakari Tamminen, Timo Ritakallio, Mika Anttonen, Laura Lares, Mari Puoskari ja Tiina Tuomela.
Vuoden 2015 alussa LUT siirtyi uutta strategiaa tukevaan organisaatiomalliin. Organisaatiossa ei ole yliopistoille tyypillisiä perinteisiä tiedekuntia vaan se koostuu poikkitieteellisistä tutkimusalustoista sekä kolmesta akateemisesta yksiköstä, eli schoolista. Schoolit toimivat koulutuksen ja tutkimuksen resurssikeskuksina. Opintoja on mahdollisuus yhdistää kaikilta tieteenaloilta. Lisäksi yliopistossa toimii koulutus- ja kehittämiskeskus sekä Lappeenrannan tiedekirjasto.
Strategia ja organisaatiorakenne > LUT School of Energy Systems

LUT School of Energy Systemsin osaamisalueita ovat energiatekniikka, sähkötekniikka, ympäristötekniikka ja konetekniikka. Akateeminen yksikkö koordinoi myös yliopiston ja ABB:n yhteistä sähkökoneisiin, sähkökäyttöihin sekä energiatehokkuuteen keskittyvää Carelian Drives and Motor Centre -tutkimusyksikköä ja kokeellista tutkimustoimintaa palvelevaa LUT Voima -yksikköä.
Strategia ja organisaatiorakenne > LUT Business School

LUT Business School (LUT-kauppakorkeakoulu) vastaa kauppatieteiden opetuksesta ja tutkimuksesta yliopistolla. LUT-kauppakorkeakoulun tavoitteena on ymmärtää organisaatioiden sisäisiä ja ulkoisia tekijöitä, joiden avulla kilpailukykyä – eli jatkuvaa uudistumista ja kasvua, innovaatioita sekä kestävää liiketoimintaa – mahdollistetaan ja parannetaan.
Strategia ja organisaatiorakenne > LUT School of Engineering Science

LUT School of Engineering Science toimii erotus-, puhdistus- ja prosessitekniikan sekä konenäön ja hahmontunnistuksen, teollisuusmatematiikan, fysiikan ja yhteiskuntatieteiden aloilla. Yksikkö koordinoi kahta tutkimusyksikköä: laskennallisen teknologian ja integroidun suunnittelun keskusta (engl. Centre of Computational Engineering and Integrated Design, CEID) ja erotustekniikan keskusta (engl. Centre for Separation Technology, CST).
LUT School of Engineering Science hallinnoi ympäristö-, energia-, ja materiaalitekniikan tutkimukseen keskittyvän LUT Savo -alueyksikön toimintaa Mikkelissä, Varkaudessa ja Savonlinnassa. Alueyksikön toiminta keskittyy kestävän teknologian ratkaisuihin. Savonlinnan materiaalifysiikan tutkimusryhmä lakkautetaan vuoden 2019 huhtikuun loppuun mennessä ja liitetään Lappeenrannan tutkimusryhmiin. Tutkimusryhmän johtaja Kari Ullakko on valittu LUT materiaalifysiikan professoriksi.