stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Paul Poiret
Suku ja koulutus

Alexandre Paul Poiret syntyi kangaskauppiaan poikana Les Hallesin köyhällä alueella Pariisissa. Poiret asui vanhempiensa Auguste Poiret'n (n. 1840–1903) ja Louise Heinrichin sekä kolmen sisarensa kanssa kauppaliikkeen yläpuolella olevassa asunnossa. Perheen kiinnostus taiteeseen ja muotiin näkyi koko taloudessa, kun vanhemmat sisustivat kotiaan ja maalaistaloaan niillä taideteoksilla, joihin heillä oli varaa. Hänen vanhemmasta sisarestaan ​​Jeannesta Boivinista (1871–1959) tuli avioliittonsa kultaseppä René Boivinin myötä korusuunnittelija ja nuorimmasta sisaresta Germainesta (1885–1971) modisti ja taidemaalari. Paul oli kiinnostunut muodista ja nautti aikakauslehtien ja myyntiluetteloiden selailusta. Hän piti myös teatterissa ja taidenäyttelyissä käymisestä.
Yrittäessään saada synnynnäiseti ylpeän pojan nöyremmäksi, vanhemmat lähettivät tämän 18-vuotiaana sateenvarjojen valmistajan oppipojaksi. Hän keräsi talteen sateenvarjojen silkkikankaiden leikkaustilkut ja muokkasi niistä vaatteita nukelle, jonka yksi hänen sisaristaan ​​oli antanut hänelle.
Teini-ikäisenä Paul Poiret vei piirtämiään muotiluonnoksia Louise Chéruitille, tunnetulle muotisuunnittelijalle, joka osti niitä tusinan. Poiret jatkoi piirustusten myyntiä suurille pariisilaisille muotitaloille, kunnes huomattava pariisilainen muotisuunnittelija Jacques Doucet palkkasi hänet vuonna 1898. Hänen ensimmäinen suunnittelemansa malli, punainen kangasviitta myi 400 kappaletta. Hänestä tuli kuuluisa suunnittelmastaan, jossa oli musta tyllivaippa mustan taftin päällä, johon maalasi kuvioita kuuluisa viuhkamaalari Billotey. Näyttelijä Réjane käytti asua näytelmässä Zaza, jolloin teatterin näyttämöstä tuli Poiretille markkinointistrategia.
Vuonna 1901 Poiret siirtyi assistentiksi muotialan eliittiin kuuluvaan Worthin muotitaloon, jota johtivat Charles Worthin pojat Gaston ja Jean-Pierre, jossa hän pettymyksekseen vastasi pelkästään yksinkertaisten, käytännöllisten pukujen suunnittelusta, joita Gaston Worth kutsui "paistinperunoiksi", koska niitä pidettiin Worthin "tryffelien" eli pääruoan lisukkeina.
Hänen malliensa röyhkeä nykyaikaisuus osoittautui kuitenkin liialliseksi Worthin konservatiiviselle asiakaskunnalle. Kun Poiret esitteli tuolloin 85-vuotiaalle venäläiselle ruhtinatar Bariatinskille esimerkiksi Kungfutse-tyylistä takkia, jossa oli innovatiivinen kimonomainen leikkaus, tämä huudahti: "Mikä kauhistus! Kun alhaisyntyiset ​​miehet juoksevat rekiemme perässä ja ärsyttävät meitä, heidän päänsä leikataan poikki ja laitetaan säkkeihin tuosta vain." Tämä reaktio ja luovan vapauden puute sai Poiretin miettimään oman muotitalonsa rahoittamista.
Perintö

Paul Poiret'n entisen vaimon Denise Poiret'n, Poiret'n ja heidän lasten vaatteita varastoitiin valtavissa arkuissa, kunnes ne vuonna 2005 huutokaupattiin Pariisissa, josta Metropolitan Museum of Art hankki kokoelmiinsa 28 mestariteosta. Huutokauppa-asiantuntija ja muotihistorioitsija Françoise Auguet käytti kaksi vuotta kaksiosaisen huutokauppaluettelon tekemiseen. Tutkimuksen aikana hän katsoi filmin, joka oli kuvattu Colin Poiret'n ristiäisissä vuonna 1912. "Kaikki muut naiset olivat hyvin 1800-luvun tyylisiä, mutta Denise Poiret erottui selvästi, koska hän oli pukeutunut yksinkertaiseen valkoiseen leninkiin."
Poiret julkaisi elämästään kolmet muistelmat: King of Fashion / My first Fifty Years (ransk. Revenez-y) vuonna 1931 ja En habillant l'époque vuonna 1930.
Muotiuransa jälkeen Paul Poiret elätti itsensä satunnaisilla töillä ja väitetään että hänen entinen mallimestarinsa France Martano Benureau tarjosi hänelle kotonaan aterioita. Toisen lähteen mukaan hän vetäytyi Provenceen maalaamaan. On myös sanottu että Elsa Schiaparelli maksoi hänen hautajaisensa vuonna 1944. Hänet on haudattu Montmartren hautausmaalle Pariisiin.
Poiret tavaramerkki oli käyttämättä vuoden 1933 jälkeen, kunnes luxemburgilainen investointiyritys Luvanis osti sen maailmanlaajuiset tavaramerkkioikeudet 2010-luvun alussa. Tämän jälkeen tuotemerkin käyttöoikeus myytiin eteläkorealaiselle muoti- ja luksusalan konglomeraatti Shinsegae Internationalille vuonna 2015.
Vuonna 2018 Shinsegae vahvisti virallisesti Poiretin muotitalon uudelleenlanseerauksen belgialaisen liikenaisen Anne Chapellen johdolla ja kiinalaisen muotisuunnittelija Yiqing Yinin sen taiteellisena johtajana. Vain kahden sesongin jälkeen Shinsegae ilmoitti Yiqing Yinin lähdöstä ja muutti brändin toiminnan ensisijaisesti kosmetiikkaan ja ihonhoitoon keskittyväksi.
Paul Poiret'n muotiluomuksia

Kesäpuku (1910-luku),Eremitaašin taidemuseo Pietari
Iltapuku silkkiä ja puuvillaa, metallikoristeltu, (1911), New York, Metropolitan Museum of Art.
Päällystakki villaa, silkkiä, nahkaa ja turkista  (n. 1919), New York, Metropolitan Museum of Art.
Päällystakin yksityiskohta.
Leninki villaa ja silkkiä (1925), New York, Metropolitan Museum of Art.
Pitkä leninki kreppiä ja silkkimusliinia, (n.  1920), Palais Galliera, musée de la Mode de la Ville de Paris.
Lyhyt leninki kultalameeta, kirjailtu miehusta  (n. 1919), Palais Galliera, musée de la Mode de la Ville de Paris.
Leninki pellavakreppiä, sininen ja valkoinen  Rodier (1912), Palais Galliera, musée de la Mode de la Ville de Paris.
Puku, jossa päälleommeltu miehusta (1919), Palais Galliera, musée de la Mode de la Ville de Paris.
Päiväpuku silkkiä ja satiiinia,(1919), Palais Galliera, musée de la Mode de la Ville de Paris.
Hääpuku norsunluunväristä silkkiä (1923), Palais Galliera, musée de la Mode de la Ville de Paris.
Iltapuku kulta- ja hopealameeta « Thamara » (1924), Palais Galliera, musée de la Mode de la Ville de Paris.
Iltapuku lameeta ja tylliä (1925), Palais Galliera, musée de la Mode de la Ville de Paris.
Iltapuku « Comedia » (1923), Palais Galliera, musée de la Mode de la Ville de Paris.
Iltapuku (1922), Palais Galliera, musée de la Mode de la Ville de Paris.
Puku sintsiä, painettuja kukkakuvioita  (1937 - 1939), Palais Galliera, musée de la Mode de la Ville de Paris.
Puku laivastonsinistä silkkijerseytä, kirjottu kultalangalla (1922), Palais Galliera, musée de la Mode de la ville de Paris.
Laulajan esiintymisasu (1923), Palais Galliera, musée de la Mode de la ville de Paris.
Puku silkkisatiinia, tyllivoiléeta, kirjottu (1910 -1912), Palais Galliera, musée de la Mode de la ville de Paris.
Empirelinjainen puku Robe (1910), Palais Galliera, musée de la Mode de la ville de Paris.
Aiheesta muualla

Poiret Le Magnifique - Paul Poiret, virallinen kotisivu
King of Fashion - Paul Poiret'n retrospektiivinen näyttely 2007 Metropolitan Museum of Artissa
Poiret, Paul: Revenez-y, Gallimard, Paris 1932; En habillant l’epoque, B. Grasset, Paris 1930.
King of Fashion - katkelma Paul Poiret¨n omaelämäkerrasta (englanniksi)
Poiretin jokilaivat, Suomen Kuvalehti, 22.08.1925, nro 34, s. 10, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Paul Poiret Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Paul Poiret'n asuja, Paul Iriben kuvitus albumiin Les Robes de Paul Poiret, 1908
Iltatakkeja, Les Robes de Paul Poiret, Paul Iribe 1908
Les Robes de Paul Poiret, s. 15, Paul Iribe 1908
Les Robes de Paul Poiret, s. 21, Paul Iribe 1908
Sultana-hameita ja haaremihousuja, Paul Poiret 1911
Iltapuku, Paul Poiret, La Gazette du Bon Ton, Paul Iribe 1912
Iltapuku, Paul Poiret 1914
Paul ja Denise Poiret Tuhannen ja yhden yön juhlassa 1911, valokuvaaja Henri Manuel
Kävelyasu, Paul Poiret 1914
Käännös suomeksi
Mikael Pyyhtiä

| Mikael Pyyhtiä> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 17. joulukuuta 2001 (ikä 22) Turku, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Pyne, Pynnönen
Pelipaikka:  vasen laitahyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  182 cm
Paino:  79 kg
Seura
Seura (P):  Columbus Blue Jackets
Sarja:  NHL
Nyk. seura:  Cleveland Monsters (AHL)
Pelinumero:  82 / 43
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2019–
Aik. seurat:  TPS (SML)
NHL-varaus:  114. varaus, 2020 Columbus Blue Jackets
Mikael Johannes Pyyhtiä (s. 17. joulukuuta 2001 Turku) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa NHL-seura Columbus Blue Jacketsin organisaatiossa. Hän pelaa pääasiassa AHL-joukkue Cleveland Monstersissa. Hän on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä, mutta Pyyhtiä osaa pelata myös keskellä.
Ura > Maajoukkueura

| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Kanada 2021 | jääkiekko |  |
Pyyhtiä pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2021, jolloin hän voitti pronssia. Yhteensä Pyyhtiä on pelannut 15 nuorten maaottelua.
Suomen A-maajoukkueessa Pyyhtiä on pelannut kaksi ottelua ilman tehopisteitä. Hänet valittiin ensimmäisen kerran A-maajoukkueeseen jälkeenpäin vuoden 2022 Karjala-turnaukseen, kun Suomen alkuperäisestä joukkueesta kolme pelaajaa joutuivat jättämään turnauksen väliin. Pyyhtiä teki A-maajoukkudebyyttinsä turnauksen toisessa ottelussa 12. marraskuuta 2022 Turun Gatorade Centerissa Tšekkiä vastaan. Hänet merkittiin Suomen kakkosketjun vasempaan laitaan Antti Suomelan ja Jere Karjalaisen viereen.
Muuta

Pyyhtiä suoritti keväällä 2020 liiketalouden perustutkinnon. Hänen isoveljensä Tuomas on pelannut jääkiekkoa puolustajana A-junioriksi asti ja heidän pikkuveljensä Niklas pelaa jalkapalloa Italian Serie A:n Bologna FC:ssä. Veljesten isä Tomi Pyyhtiä on pelannut myös jalkapalloa.
Al-Ahli SC

Al-Ahli Sports Club (arab. االأهلي السعودي‎‎) on saudiarabialainen jalkapalloseura, joka perustettiin vuonna 1937. Sen päästadion on Prinssi Muhammad bin Abdullah Al-Faisalin stadion, joka sijaitsee Jeddassa. Joukkue voitti Saudi-Arabian mestaruuden neljä kertaa, joista viimeinen oli vuonna 2016, ja voitti Saudi-Arabian kuningaskunnan mestaruuden 13 kertaa, kerran voitti Arabien Mestarien liigan ja voitti Persianlahden klubikupin kolme kertaa.
Saavutukset > Kansalliset

Saudi-Arabian mestaruus (4): 1968/69, 1977/78, 1983/84, 2015/16
Kruununprinssi cup (6): 1956/57, 1970/71, 1997/98, 2001/02, 2006/07, 2014/15
Saudin liitto cup (5): 2000/01, 2001/02, 2006/07, 2011/12, 2012/13
King's Cup (13): 1962, 1965, 1969, 1970, 1971, 1973, 1977, 1978, 1979, 1983, 2011, 2012, 2016
Kansainvälinen ystävyyskupa (2): 2001, 2002
Champions Club Cup kesäksi (3): 1966, 1974, 1982
Al Jazeera Cup Mestariklubeille (1): 2014
Länsi-mestaruus (10): 1962, 1965, 1968, 1969, 1970, 1971, 1972, 1973, 1974, 1976
Mekan alueellinen mestaruus (1): 1967
Jeddah City Championship (2): 1961, 1962
Saavutukset > Kansainväliset

Gulf Club Champions Cup (3): 1985, 2002, 2008
Arabian Mestarien liiga (1): 2003
Entisiä valmentajia

Luiz Felipe Scolari (1990–1991)
Sérgio Farias (2010)
Trond Sollied (2010)
Milovan Rajevac (9/2010–2/2011)
Karel Jarolím (8/2011–2013)
Vítor Pereira (2013–2014)
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto (arabiaksi)
Ensimmäinen presidenttikunta

George W. Bush (oikealla)
tapaa Ensimmäisen presidenttikunnan elokuussa 2006.
Ensimmäinen presidenttikunta (engl. First Presidency) on Myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkon korkein päättävä elin. Se koostuu kirkon presidentistä ja hänen kutsumistaan neuvonantajista. Ensimmäinen presidenttikunta lasketaan yleisauktoriteetteihin.
Käytäntö

Ensimmäinen presidenttikunta on kirkon korkein päättävä elin. Se päättää kirkon opista ja sen soveltamisesta, se vastaa kirkon hengellisestä ja pastoraalisesta johtamisesta, ohjaa lähetystyötä, hallinnoi kirkon omaisuutta, vastaa kirkon hallinnosta, järjestää kirkon yleiskonferenssit jne. Käytännössä ensimmäinen presidenttikunta on delegoinut monia tehtäviään alemmas, esimerkiksi kahdentoista apostolin neuvostolle, seitsenkymmenten koorumeille ja johtavalle piispakunnalle. Ensimmäisellä presidenttikunnalla on kuitenkin perimmäinen vastuu, ja se voi milloin tahansa muuttaa alempien tahojen tekemiä päätöksiä ja muokata niitä.lähde?
Ensimmäinen presidenttikunta toimii yleensä kollektiivisesti, ja kaikkia presidenttikunnan jäseniä pidetään presidentin ohella "profeettoina, näkijöinä ja ilmestyksensaajina". Heillä kaikilla katsotaan olevan tietyissä tilanteissa valtuutta johtaa koko kirkkoa Jumalan mielen mukaan. Kirkon presidentti voi siirtää tehtäviään neuvonantajilleen, ja he voivat ottaa presidentin tehtäviä esimerkiksi tämän sairauden johdosta. Vaikka neuvonantajat epäilemättä neuvottelevatkin presidentikin kanssa ja antavat hänelle neuvoja, on kyse enemmänkin työtovereista kuin neuvonantajista.lähde?
Kirkon presidentin virkaa pidetään yleensä elinikäisenä, vaikka presidentin eroamiselle ei olekaan periaatteellista estettä. Sen sijaan neuvonantajien virkakausi on rajattu kunkin presidentin virkakauteen, koska kyseessä ovat presidentin itselleen kutsumat henkilökohtaiset neuvonantajat. Neuvonantajan virkakausi päättyy siis presidentin kuolemaan. Tämän lisäksi presidentti voi vapauttaa neuvonantajansa esimerkiksi terveydentilan perusteella. Tietysti myös neuvonantajan kuolema päättää tämän viranhoidon.lähde?
Presidentin kuollessa ensimmäinen presidenttikunta hajoaa, ja sen jäsenet palaavat vanhoihin virka-asemiinsa, yleensä kahdentoista apostolin koorumin jäseniksi. Kahdentoista apostolin koorumi ottaa kirkon johdon väliaikaisesti käsiinsä, ja koorumin presidentistä tulee kirkon väliaikainen asiainhoitaja. Kun kahdentoista apostolin koorum on valinnut uuden presidentin (yleensä kyseessä on koorumin virkaiältään vanhin apostoli), tämä kutsuu itselleen uudet neuvonantajat ja muodostaa uuden ensimmäisen presidenttikunnan. Mitään estettä ei tietenkään ole sille, että hän kutsuu itselleen samat neuvonantajat kuin edellinen presidentti, ja yleensä näin tehdäänkin. Ensimmäisen presidenttikunnan vaali pitää vahvistaa kirkon yleiskonferenssissa, ennen kuin sitä pidetään lopullisena.lähde?
Jäsenet

Presidentti kutsuu itselleen yleensä kaksi neuvonantajaa, mutta neuvonantajien määrää ei ole missään rajoitettu. Presidentti David O. McKayllä oli niitä virkakautensa loppuaikoina viisi ja Brigham Youngilla peräti kahdeksan. Ensimmäinen ja toinen neuvonantaja käyttävät yleensä vastaavaa titteliä, aikoina, jolloin neuvonantajia on ollut enemmän, heidän tittelinsä on vaihdellut. Niinpä joskus on puhuttu kolmannesta ja neljännestä neuvonantajasta, joskus taas avustavista neuvonantajista tai vain neuvonantajista.
Kirkon ensimmäisellä presidenttikunnalla on myös virallinen sihteeri, jonka alaisuudessa työskentelee sihteeristö sekä lehdistösihteeri. Häntä ei kuitenkaan pidetä ensimmäiseen presidenttikuntaan kuuluvana.
Nimitykset

Ensimmäistä ja toista neuvonantajaa puhutellaan "presidentiksi" kirkon presidentin tavoin. Yleensä neuvonantajiksi kutsutut ovat apostoleita, mutta tämä ei ole välttämätöntä, ja poikkeuksia on ollut. Periaatteessa kuka tahansa ylipappi voi saada kutsun neuvonantajaksi. Yleensä neuvonantajat, jotka eivät ole olleet apostoleita, on kutsumisensa jälkeen nimetty apostoleiksi (osa tosin ilman, että heidät olisi otettu kahdentoista apostolin koorumiin), mutta tämäkään ei ole varmaa.
Nykyinen ensimmäinen presidenttikunta

Presidentti Russel M. Nelson tultua valituksi kirkon presidentiksi 15. heinäkuuta 2015 hän muodosti uudelleen ensimmäisen presidenttikunnan kutsumalla Dallin H. Oaksin ensimmäiseksi ja Henry B. Eyringin toiseksi neuvonantajakseen.
Yhdysvaltain laivaston alukset

USS Nimitz
Yhdysvaltain laivaston alusten ja erityisesti sotalaivojen nimet alkavat lyhenteellä USS ("United States Ship", Yhdysvaltain laiva), kun taas laivat, jotka eivät ole varsinaisia aktiivikäytössä olevia sotalaivoja ja joissa on siviilimiehistöä, nimet alkavat lyhenteellä USNS ("United States Naval Ship"). Laivojen luokitus merkitään kirjaimilla ja jokaisella laivalla on yksilöllinen luokituksesta ja numeroista koostuva koodi, runkonumero. Laivojen nimet valitsee laivastoministeri ja nimet ovat yleensä Yhdysvaltain osavaltioita, kaupunkeja, kuuluisia henkilöitä tai taisteluja, kaloja sekä ihanteita.
Yhdysvaltain laivasto on ollut edelläkävijä ydinreaktoreiden käytössä laivojen voimanlähteenä. Nykyisin kaikki suuret sukellusveneet ja kaikki lentotukialukset ovat ydinkäyttöisiä. Tässä artikkelissa esitellään palveluksessa olevat alukset.
Lentotukialukset

Lentotukialukset ovat keskeinen osa Yhdysvaltain laivaston strategista iskukykyä. Laivaston johto on esittänyt, että laivasto tarvitsee yksitoista lentotukialusta täyttääkseen lakien edellyttämät rauhan, kriisien sekä sodan ajan tehtävät. Alla on esitelty kaikki nykyään käytössä olevat lentotukialukset kotisatamineen.
Nimitz-luokka (10 alusta)
USS Nimitz (CVN-68) – Bremerton laivastotukikohta, Washington
USS Dwight D. Eisenhower (CVN-69) – Norfolkin laivastotukikohta, Virginia
USS Carl Vinson (CVN-70) – San Diegon laivastotukikohta, Kalifornia
USS Theodore Roosevelt (CVN-71) – Bremerton
USS Abraham Lincoln (CVN-72) – San Diego
USS George Washington (CVN-73) – Norfolk
USS John C. Stennis (CVN-74) – Norfolk
USS Harry S. Truman (CVN-75) – Norfolk
USS Ronald Reagan (CVN-76) – Yokosukan laivastotukikohta, Japani
USS George H. W. Bush (CVN-77) – Norfolk
Gerald R. Ford-luokka
USS Gerald R. Ford (CVN-78) – Norfolk
USS John F. Kennedy CVN-79) Rakenteilla
USS Enterprise (CVN-80) Rakenteilla
USS Doris Miller CVN-81 Tilattu
CVN-82 Tilattu
Maihinnousualukset

Suurimmat maihinnousualukset muistuttavat pientä lentotukialusta ja kykenevät operoimaan V/STOL-, VTOL- ja STOVL-lentokoneita sekä pystyvät laskemaan ilmatyynyaluksia (LCAC) ja vastaavia vesille. Maihinnousualukset on tyypillisesti nimetty toisen maailmansodan lentotukialusten mukaan, mikä tapa periytyy siitä, että ensimmäiset nykytyyppiset maihinnousualukset olivat konvertoituja lentotukialuksia.
Wasp-luokka (7 alusta)
USS Wasp (LHD 1), Norfolk
USS Essex (LHD 2), Sasebo, Japani
USS Kearsarge (LHD 3), Norfolk
USS Boxer (LHD 4), San Diego
USS Bataan (LHD 5), Norfolk
USS Iwo Jima (LHD 7), Norfolk
USS Makin Island (LHD-8), San Diego
America-luokka (2 laivaa)
USS America  (LHA-6), Sasebo
USS Tripoli  (LHA-7), San Diego
Whidbey Island -luokka (LSD, 7 alusta)
Harpers Ferry -luokka (LSD, 4 alusta)
San Antonio -luokka (LPD, 12 alusta)
Sukellusveneet

Yhdysvaltain laivaston kaikki sukellusveneet ovat ydinvoimalla varustettuja ja niitä on kahta päätyyppiä: staregiset ballistisin ohjuksin varustetut (SSBN) ja taktiset hyökkäyssukellusveneet (SSN). Strategisilla veneillä on tehtävänään kuljettaa ydinkärjin varustettuja sukellusveneestä ammuttavia ballistisia ohjuksia (SLBM). Hyökkäyssukellusveneillä on useita taktisia tehtäviä, kuten vastustajan laivojen ja sukellusveneiden upottaminen, risteilyohjusten laukaiseminen ja tiedustelu. Ohio-luokan veneissä jatkettiin taistelulaivoilta periytyvää tapaa nimetä laivaston tulivoimaisin kalusto osavaltioiden mukaan. Hyökkäysveneet on nimetty pääsääntöisesti kaupunkien mukaan. Aikaisemmat hyökkäyssukellusveneet nimettiin kalojen mukaan ja ballistiset "kuuluisien amerikkalaisten" mukaan.
Ohio-luokka (18 käytössä) – ballistinen ohjussukellusvene, 4 muutettu hyökkäysveneiksi
Virginia-luokka (20 käytössä) – hyökkäyssukellusvene
Seawolf-luokka (3 käytössä) – hyökkäyssukellusvene
Los Angeles -luokka (26 käytössä) – hyökkäyssukellusvene
Risteilijät

Ohjusristeilijät kykenevät ilmapuolustukseen, pinta-alusten torjuntaan ja sukellusveneiden torjuntaan. Laivaston kaikki modernit risteilijät on nimetty taistelujen mukaan. Aikaisemmat risteilijät oli nimetty kaupunkien mukaan (ennen CG-12), uudelleenluokitellut fregatit oli nimetty laivastosankareiden mukaan (CG-15–CG-35) tai osavaltioiden mukaan (CG-36–CG-42).
Ticonderoga-luokka (10 käytössä) – ensimmäiset laivat, joissa oli  AEGIS-taistelujärjestelmä.
Hävittäjät

Ohjushävittäjien pääasiallisena tehtävänä on sukellusveneiden ja lentokoneiden torjunta. Kaikki hävittäjät on nimetty laivastosankareiden mukaan USS Bainbridgestä lähtien.
Arleigh Burke -luokka (70 alusta)
Zumwalt-luokka (3 alusta)
Rannikkopuolustusalukset

Rannikkopuolustusaluksia (LCS) on palveluksessa Freedom-luokan aluksia kahdeksan kappaletta ja Independence-luokan aluksia 16 kappaletta.
Muita aluksia

Blue Ridge -luokan kaksi esikuntalaivaa
Pegasus-luokka kantosiipialukset.
Muita aluksia > Historialliset alukset

USS Constitution – "Old Ironsides," vanhin palveluskäytössä oleva alus.
USS Monitor – ensimmäinen panssaroitu yhdysvaltalainen alus, myös ensimmäinen, jossa on kääntyvä tykkitorni.
USS Merrimack – puinen sotalaiva, jonka etelävaltiolaiset rakensivat uudelleen panssarilaivana CSS Virginia.
Ohio-luokan sukellusvene
Ohjushävittäjä USS Lassen
Parkanon seurakunta

| Parkanon seurakunta |
| --- | --- |

 tunnus :  sijainti 
 Parkanon kirkko
Tunnustuskunta:  evankelis-luterilainen
Hiippakunta:  Tampereen hiippakunta
Rovastikunta:  Hämeenkyrön rovastikunta
Pääkirkko:  Parkanon kirkko
Jäsenmäärä:  4 894 (syyskuu 2024)
– Osuus asukkaista:  n. 80,3 %
Kirkollisvero:  1,70 %
Kirkkoherra:  Liisa Myyryläinen
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Parkanon seurakunta (ruots. Parkano församling) kuuluu Suomen evankelis-luterilaisen kirkon Tampereen hiippakunnan Hämeenkyrön rovastikuntaan.
Syyskuussa 2024 Parkanon seurakunnalla oli 4 894 jäsentä. 2000-luvulla seurakunnan jäsenmäärä on laskenut selvästi: vuoden 2000 lopussa jäseniä oli 7 045, vuoden 2010 lopussa 6 174 ja vuoden 2020 lopussa 5 329.
Historiaa

Nykyinen Parkano oli aikoinaan osa suurta Sastamalan kirkkopitäjää, jonka alueet ylsivät aina Pohjanlahden rannikoilta Näsijärven rannoille ja toisessa suunnassa nykyisen Sastamalan (ent. Vammala) seuduilta pitkälle Etelä-Pohjanmaalle asti. Tämän suuralueen keskuspaikka oli Sastamalan Pyhän Marian kirkko Karkussa. Sastamalan suuralueen hajotessa itsenäisiksi pastoraateiksi, Parkano kuului ensin Kyrön kirkkopitäjään ja sen hajottua Ikaalisten seurakuntaan saarnahuonekuntana. Vuonna 1800 Ikaalisten pitäjänapulainen määrättiin asumaan Parkanoon. Samana vuonna valmistui myös Parkanoon ensimmäinen kirkko. Kappeliseurakunnaksi Parkano tuli vuonna 1841 ja myöhemmin vuonna 1860 se erosi Ikaalisista omaksi kirkkoherrakunnakseen. Vuonna 1910 Kihniön, Kankarin ja Nerkoon kylistä sekä Parkanon Linnankylän Koskelan ja Vahtilan taloista muodostettiin Kihniön kunta ja samalla itsenäinen seurakunta.
Vuoden 2020 alusta Parkanon seurakunta siirrettiin Lapuan hiippakunnasta Tampereen hiippakuntaan yhdessä Virtain ja Kihniön seurakuntien kanssa.
Kirkkoherrat

1868–1880: Nils Jakob Juselius
1883–1912: Gustaf Afred Lönnmark
1914–1939: Frans Vihtori Tommila
1941–1959: Yrjö Harald Julius Koivukoski
1960–1972: Veikko Varila
1972–1977: Reijo Arkkila
1977–2012: Erkki Hirvi
2012→ Liisa Myyryläinen
Aiheesta muualla

Parkanon seurakunnan kotisivut
Saukonkylä

| Saukonkylä |
| --- | --- |
 Saukonkylä
 Koordinaatit: 62°56.565′N, 23°44.250′E 
Valtio:  Suomi
Maakunta:  Etelä-Pohjanmaa
Kunta:  Alajärvi
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Saukonkylä on kylä, joka sijaitsee Alajärvellä noin kahdeksan kilometrin päässä keskustasta. Saukonkylässä on noin 300 asukasta. Saukonkylältä on hyvät tiet Kuortaneelle, Lehtimäelle ja Seinäjoelle.
Antonio Banderas

| Antonio Banderas |
| --- | --- |
 Antonio Banderas Venetsian elokuvajuhlilla vuonna 2024.
Henkilötiedot
Koko nimi:  José Antonio Domínguez Bandera
Syntynyt: 10. elokuuta 1960 (ikä 64) Benalmádena, Málaga, Espanja
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Aktiivisena:  1982–
Merkittävät roolit:  Desperado Once Upon a Time in Mexico Iho jossa elän Saapasjalkakissa
Aiheesta muualla
www.antoniobanderas.me
IMDb 
Elonet
Antonio Banderas ( kuuntele ääntämys (ohje), alk. José Antonio Domínguez Bandera, s. 10. elokuuta 1960 Benalmádena, Málagan maakunta, Espanja) on espanjalainen näyttelijä, joka on saavuttanut mainetta myös Hollywoodissa. Banderas on Penélope Cruzin ohella yksi Espanjan ja koko espanjankielisen maailman tunnetuimpia näyttelijöitä ulkomailla.