stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Phichit (provinssi)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Phichitin provinssi Wikimedia Commonsissa
Thaimaan provinssit
| --- | --- |
Pohjoinen:   Chiang Mai  Chiang Rai  Kamphaeng Phet  Lampang  Lamphun  Mae Hong Son  Nakhon Sawan  Nan  Phayao  Phetchabun  Phichit  Phitsanulok  Phrae  Sukhothai  Uthai Thani  Uttaradit 
Koillinen:   Annat Charoen  Buriram  Chaiyaphum  Kalasin  Khon Kaen  Loei  Maha Sarakham  Mukdahan  Nakhon Phanom  Nakhon Ratchasima  Nongbua Lamphu  Nong Khai  Roi Et  Sakhon Nakhon  Sisaket  Surin  Ubon Ratchathani  Udon Thani  Yasothon 
Keskinen:   Ang Thong  Ayutthaya  Bangkok  Chainat  Lopburi  Nakhon Nayok  Nakhon Pathom  Nonthaburi  Pathum Thani  Samut Prakan  Samut Sakhon  Samut Songkhram  Saraburi  Sing Buri  Suphanburi 
Itäinen:   Chachoengsao  Chanthaburi  Chonburi  Rayong  Prachinburi  Sa Kaeo  Trat 
Läntinen:   Kanchanaburi  Phetchaburi  Prachuap Khiri Khan  Ratchaburi  Tak 
Eteläinen:   Chumphon  Krabi  Nakhon Si Thammarat  Narathiwat  Pattani  Phang Nga  Phattalung  Phuket  Ranong  Satun  Songkhla  Surat Thani  Trang  Yala 
Amphoe-kartta
Permanent Waves

| Permanent Waves Rush |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : syyskuu - lokakuu 1979
 Julkaistu: 1. tammikuuta 1980
 Tuottaja(t): Rush ja Terry Brown
 Tyylilaji: Progressiivinen rock   Hard rock
 Kesto: 35.25
 Levy-yhtiö: Anthem Records (Kanada)  Mercury Records
Rushin muut julkaisut
| Hemispheres 1978 | Permanent Waves 1980 | Moving Pictures 1981 |
Permanent Waves on kanadalaisen rock-yhtyeen Rushin seitsemäs studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1980. Albumi nauhoitettiin Le studiolla, Morin Heightsissa, Quebecissa, ja miksattiin Trident-studioilla Lontoossa, Britanniassa.
Permanent Waves oli Rushin ensimmäinen albumi, joka nousi Yhdysvaltojen listoilla top viiteen, päästen sijalle 4. Albumi oli myös yhtyeen viides kultaa myynyt albumi (lopulta se myi platinaa). Albumi sisältää hitit "The Spirit of Radio" ja "Freewill".
Kappaleet

Kaikki kappaleet kirjoittaneet Alex Lifeson, Geddy Lee ja Neil Peart ellei toisin mainittu.
The Spirit of Radio – 4.56
Freewill – 5.21
Jacob's Ladder – 7.26
Entre Nous – 4.36
Different Strings – 3.48 (säv. Lifeson, Lee)
Natural Science – 9.17
"Tide Pools" – 2:21
"Hyperspace" – 2:47
"Permanent Waves" – 4:08
Singlet

| Kansi | Tiedot |
| --- | --- |
: "The Spirit of Radio" Julkaistu:  Kirjoittajat: Geddy Lee, Alex Lifeson & Neil Peart  Tuottajat: Rush ja Terry Brown  Listasijoitukset: #51 US Hot 100; #1 US Mainstream Rock
: "Freewill" Julkaistu:  Kirjoittajat: Geddy Lee, Alex Lifeson & Neil Peart  Tuottajat: Rush ja Terry Brown  Listasijoitukset:
: "Entre Nous" Julkaistu:  Kirjoittajat: Geddy Lee, Alex Lifeson & Neil Peart  Tuottajat: Rush ja Terry Brown  Listasijoitukset:
Tekijät > Yhtyeen kokoonpano

Geddy Lee - basso, Minimoog, laulu
Alex Lifeson - kitarat, laulu
Neil Peart - rummut, lyömäsoittimet, kannen konsepti
Tekijät > Muut

Erwig Chuapchuaduah - rummut
Hugh Syme - piano kappaleessa "Different Strings", design, kannen konsepti
Deborah Samuel - valokuvaus
Fin Costello - valokuvaus
Flip Schulke - valokuvaus
Terry Brown - järjestäjä, tuottaja, miksaus
Paul Northfield - tekniikka
Robbie Whelan - tekniikan avustaja
Craig Milliner - miksauksen avustaja
Adam Moseley - miksauksen avustaja
Paula Turnbull - kannessa esiintyvä tyttö
Ray Staff - alkuperäisen albumin masterointi
Bob Ludwig - uudelleenmasterointi
Listasijoitukset

Albumi - Billboard (Pohjois-Amerikka)
| Vuosi | Lista | Sijoitus |
| --- | --- | --- |
| 1980 | Billboardin pop-albumit | 4 |

Rush
| --- | --- |
Studioalbumit:  Rush  ·  Fly by Night  ·  Caress of Steel  ·  2112  ·  A Farewell to Kings  ·  Hemispheres  ·  Permanent Waves  ·  Moving Pictures  ·  Signals  ·  Grace Under Pressure  ·  Power Windows  ·  Hold Your Fire  ·  Presto  ·  Roll the Bones  ·  Counterparts  ·  Test for Echo  ·  Vapor Trails  ·  Snakes & Arrows  ·  Clockwork Angels
EP:t:  Feedback
Kokoelmat:  Archives  ·  Chronicles  ·  Retrospective I  ·  Retrospective II  ·  The Spirit of Radio: Greatest Hits 1974-1987  ·  Gold  ·  Retrospective 3
Konserttitallenteet:  All the World's a Stage  ·  Exit...Stage Left  ·  A Show of Hands  ·  Different Stages  ·  Rush in Rio  ·  R30: 30th Anniversary World Tour  ·  Snakes & Arrows Live
Videotallenteet:  Exit...Stage Left  ·  Grace Under Pressure Tour  ·  A Show of Hands  ·  Rush in Rio  ·  R30: 30th Anniversary World Tour  ·  Rush Replay X 3  ·  Snakes & Arrows Live  ·  Through the Camera Eye  ·  Chronicles
Muuta:  Diskografia
Perthin lentoasema

Perthin lentoasema (IATA: PER, ICAO: YPPH) on kansainvälinen lentoasema Perthissä Australiassa. Se on Australian neljänneksi vilkkain lentoasema matkustajamäärän perusteella. Perthin lentoasema toimii solmukohtana Australian kansalliselle lentoyhtiölle Qantasille sekä Virgin Australialle. Qantas lentää Boeing 787-9 -koneella Perthistä Lontoon Heathrow'n lentoasemalle, mikä on maailman kolmanneksi pisin suora lento.
Pimeä puoli

| Pimeä puoli> The Dark Half |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Stephen King
Kieli:  englanti
Genre:  kauhu
Julkaistu:  1989
Suomennos
Suomentaja:  Ilkka Rekiaro
Kansitaiteilija:  Heikki Kalliomaa
Kustantaja:  Tammi
Ulkoasu:  kovakantinen
Sivumäärä:  475
ISBN:  951-30-9434-0
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Pimeä puoli (The Dark Half) on Stephen Kingin kirjoittama, vuonna 1989 julkaistu romaani. George A. Romero on ohjannut kirjan pohjalta elokuvan, joka julkaistiin vuonna 1993.
Juoni

Tarina kertoo Thad Beaumont -nimisestä kirjailijasta, joka on kirjoittanut väkivaltaisimpia tarinoitaan George Starkin nimellä. Kirjailija kyllästyy Starkiin ja järjestää hautajaiset kirjailijanimelleen, minkä jälkeen alkaa tapahtua murhia. Uhrit tapetaan samalla tavalla kuin George Starkin kirjoissa. Thad huomaa kaikkien Starkin "hautajaisiin" liittyvien henkilöiden kuolevan ja Alan Pangborn -niminen poliisipäällikkö Castle Rockista epäilee juuri Thadia. Thad tajuaa, että George Stark on hänen toinen puoliskonsa, pimeä puoli, joka on tullut takaisin manalasta kostaakseen Thadille oman "kuolemansa".
Paroni Blood

| Paroni Blood |
| --- | --- |
 Paroni Blood, vampyyri
Luoja(t):  Roy Thomas, Frank Robbins ja Vince Colletta
Kustantamo:  Marvel
Ensiesiintyminen:  Invaders #7 (heinäkuu 1976)
Henkilötiedot
Oikea nimi:  (I) John Falsworth   (II) Victor Strange   (III) Kenneth Crichton
Status:  Kuollut
Ryhmäsidokset:  Superakseli
Henkilöllisyydet:  (I) tohtori Jacob Cromwell
Voimat:  Suunnattomat fyysiset voimat, hypnotismi, eläinten- ja sään manipulointi, kyky lentää
Paroni Blood on usean Marvel-kustantamon sarjakuvissa esiintyneen vampyyrimaisen superroiston nimi. Ensimmäinen Paroni Blood, John Falsworth on Kapteeni Britannian arkkivihollinen. Hahmon ensiesiintyminen tapahtui  yhdysvaltalaisen Invaders-lehden numerossa #7 (1976). Paroni Bloodin loivat Roy Thomas, Frank Robbins ja Vince Colletta.
Järjestyksessä toinen Paroni Blood, Victor Strange, Tohtori Oudon veli esiintyi ensimmäisen kerran yhdysvaltalaisen Doctor Strange -lehden numerossa 15. Hahmon loivat Dann Thomas, Roy Thomas ja Jackson Guice.
Kolmas Paroni Blood, Kenneth Crichton, on ensimmäisen Paroni Bloodin jälkeläinen suoraan alenevassa polvessa. Tämä Paroni Blood esiteltiin ensimmäisen kerran amerikkalaisen Captain America -lehden numerossa 253 (tammikuussa 1981). Hahmon loivat Roger Stern, John Byrne and Josef Rubinstein.
Historia > Paroni Blood (John Falsworth)

John Falsworth syntyi myöhään 1800-luvulla Englannissa ja lähti kiertämään maata veljensä Montgomeryn perittyä isänsä omaisuuden. John uskoi vampyyrien olevan todella olemassa ja matkusti Transilvaniaan etsiäkseen Draculaa saadakseen käsiinsä mittaamattomat voimat. Draculan löydyttyä tämä muutti Johnin vampyyriksi ja määräsi uuden vampyyrinsa aiheuttamaan hävitystä Englannissa. John liittoutui Saksan kanssa ensimmäisessä maailmansodassa, missä hän sai koodinimen Paroni Blood.
Toisen maailmansodan aikana John liittoutui uudelleen natsi-Saksan kanssa ja vastalahjaksi natsien tiedemiehet auttoivat häntä voittamaan yliherkkyytensä auringonvaloa kohtaan. Paroni Blood taisteli Hyökkääjiä vastaan, mutta hänet surmattiin työntämällä puinen sauva vampyyrin sydämen läpi. Tämän jälkeen Blood haudattiin syvälle Lontoon Towerin uumeniin.
Vuosia myöhemmin hänet elvytti henkiin Draculan käskyläinen tohtori Jacob Cromwell. Henkiin herännyt Blood seurasi pelastajaansa, mutta surmasi tämän myöhemmin ja muutti yhden Cromwellin tyttäristä vampyyriksi, paronitar Bloodiksi. Paroni Blood itse otti Cromwellin henkilöyden ja alkoi verenhimoaan tyydyttääkseen tappaa ihmisiä. Kapteeni Amerikka kuitenkin katkaisi Bloodilta pään ja poltti ruumiin. Tuhkat kapteeni sirotteli tuulen vietäväksi.
Historia > Paroni Blood II

Marvel-universumin mahtavin velho Tohtori Outo yritti kerran herättää henkiin kuollutta veljeään Victoria Vishantin Kirjan avulla, mutta tuolloin vielä kokematon taikuri ei ymmärtänyt, että hänen veljensä nousisi elävien kirjoihin vampyyrina. Tuntemattomasta syystä Victor kutsui itseään Paroni Bloodiksi ylösnoustuaan ja jopa pukeutui samalla tavalla kuin mitä edeltäjänsä. Toisin kuin muut Marvel-universumin vampyyrit, Victor kykeni hillitsemään verenjanonsa ja säilytti suurimman osan persoonallisuuttaan entisellään. Hän yritti supersankarin uraa hyökkäämällä vain rikollisten kimppuun, mutta huomasi myöhemmin, että hänen uhrinsa heräsivät henkiin vampyyreina. Victor jatkoi uraansa Khiron-nimisenä sankarina, mutta kauhistui myöhemmin huomatessaan miten väkivaltaiseksi oli muuttunut ja surmasi itsensä.
Paroni Blood (Kenneth Crichton)

Kenneth Crichton oli kolmas Paroni Bloodin nimeä kantanut mies. Hän kärsi anemiasta, johon ilkeä Paronitar Blood lupasi parannuskeinon. Paronitar kuitenkin muutti Crichtonin vampyyriksi kutsuen häntä Paroni Bloodiksi. Manipuloimalla uutta Bloodia Paronitar yritti saavuttaa Graalin maljan. Paronitar ja Crichton kuitenkin kuolivat myöhemmin auringonnousussa.
Voimat ja varusteet

Vampyyri-olomuodossaan Paroni Blood kykenee nostamaan noin 680 kg.
Normaalisti kaikki Paronit ovat omanneet vampyyrien "standardivoimat", mutta vahvistettuna moninkertaisesti. Paroni Bloodit ovatkin Marvel-universumin voimakkaimpia vampyyreja (pois lukien Dracula). Paroni Blood kykenee hypnotisoimaan ihmisiä tuijottamalla näitä silmiin ja komentamaan vallan saatuaan nämä tekemään tahtonsa mukaan. Blood kykenee myös komentamaan tiettyjä eläimiä, kuten hiiriä ja rottia, sekä säätilaa pienellä alueella. Paroni Blood kykenee myös muuttamaan muotoaan, mutta toisen maailmansodan aikana ensimmäiselle Paroni Bloodille tehtyjen muutosten vuoksi, hän ei kyennyt käyttämään tätä voimaansa. Sen sijaan Blood kykeni sietämään auringonvaloa noin puolen tunnin ajan, ennen kuin olisi muiden vampyyrien tapaan hajonnut tuhkaksi.
Toisin kuin muut Marvel-universumin vampyyrit, Paroni Blood kykenee lentämään ilman muuttumista lepakoksi. Voiman syy saattaa olla psioninen.
Voimat ja varusteet > Rajoitukset

Paroni Blood omaa samat rajoitukset ja heikkoudet kuin muutkin vampyyrit. Puinen sauva työnnettynä sydämen läpi tappaa hänet, samaten pään katkaisu. Heikentäviä asioita ovat uskonnolliset symbolit, hopea ja valkosipuli. Toisin kuin muut vampyyrit, Paroni Blood työskentelee myös päivällä muiden vampyyrien horrostaessa - kunhan hän vain välttää suoraa kosketusta auringonvaloon.
Paroni Blood toimiessaan Natsi-Saksan alaisuudessa.
Moninäyttö

Kahden kaksoisnäytön digitaalinen äänityöpiste
Moninäyttö tarkoittaa useiden näyttölaitteiden, kuten tietokonenäyttöjen, televisioiden ja projektoreiden, käyttöä kasvattamaan yhden tietokonejärjestelmän tietokoneohjelmien käytössä olevaa alaa. Tutkimustulokset osoittavat, että moninäyttö saattaa kasvattaa tuottavuutta 50-70% työn tyypistä riippuen.
Eräs sovellus

On mahdollista yhdistää useita tietokoneita välittämään yksi ruutu esim. verkkoyhteydellä suurelle, usean näytön videoseinälle.
Näyttötilat

Useiden näyttöjen yhdistäminen USB-johdoilla on yksi tapa kasvattaa yhden tietokoneen näyttöjen määrää. DisplayLink julkaisi useita USB:tä tukevia haaroittimia VGA:lle, DVI:lle, LVDS:lle ja muille liittimille vuodesta 2006 alkaen.
Moninäyttöjen käyttö > Toimistossa

Monissa ammattikunnissa, kuten graafisen suunnittelun, arkkitehtuurin, viestinnän, laskentatoimen, tekniikan ja videonmuokkauksen aloilla, kahden tai useamman näytön käyttö yhden laitteen kanssa ei ole uusi keksintö. Vaikka se tarkoitti ennen vanhaan useita grafiikkasovittimia ja erikoisohjelmistoja, insinööreillä oli usein kaksi tai useampia näyttöjä tuottavuuden nostoa varten.
Moninäyttöjen käyttö > Tietokonepelaamisessa

Myös moninäyttöä käyttävä pelaaminen ja simulaatio on yleistymässä, vaikka laitteisto kalleus voikin olla rajoittava tekijä.   Moninäyttöjen kasvava käyttäjämäärä on johtamassa verkkosivustoihin, jotka mahdollistavat uuden moninäyttötoiminnon käytön alkuperäisen yhden näytön toiminnon ohella, jotta käyttö olisi sujuvaa ja helppoa.
Moninäyttöjen käyttö > Tietokonepelaamisessa > Moninäyttöjä tukevat tietokonepelit

DOOMin varhaiset versiot mahdollistivat kolmen näytön näyttötilan käytön käyttäen kolmea verkostoitunutta laitetta näyttämään vasen, oikea ja keskinäkymä.
Viime aikojen pelit ovat käyttäneen moninäyttöjä mukaansatempaavamman käyttöliittymän näyttämiseen pelaajalle tai näyttääkseen pelin tietoja. Monet lentosimulaattorit käyttävät moninäyttöjä luomaan keinotekoisen ohjaamon, jossa on todenmukaisempi käyttöliittymä.  Sotapelit, kuten Supreme Commander ja World in Conflict, voivat käyttää lisänäyttöjä näyttämään suuren mittakaavan karttaa taistelutanteresta.
Monet vanhat pelit tukevat moninäyttöjä laajentamalla ruututilaa tehokkaasti pelin yksittäisellä näytöllä, mitä kutsutaan yliulottumiseksi. Monia pelejä, jotka eivät tue luontaisesti moninäyttöä, kuten Guild Wars ja World of Warcraft, voidaan käyttää moninäytöllä kyseisellä tekniikalla tai vaihtoehtoisesti kolmannen osapuolen ohjelmalla. WSGF tarjoaa laajemman luettelon moninäyttöjä tukevista peleistä.
Moninäyttöjen käyttö > Muita käyttökohteita > Rahapelikoneet

Kun pelihalliteknologia tuli käyttöön 1990-luvulla, rakennettiin myös isompia rahapelikoneita, joihin tuli myös isommat näytöt, kuten kolmesta 28 tuumaisesta ruudusta koostuva moninäyttö, joka tuli Namcon Ridge Raceriin vuonna 1993. Vaikka esimerkiksi kuvaputkilla toteutetut suurten näyttöjen pelit yleistyivät, myös moninäyttöpelejä julkaistiin silloin tällöin, kuten Segan F355 Challenge vuodelta 1999. Siinä oli kolme 28 tuuman näyttöä istumaohjaamoa varten. Viimeisin kerta, jolloin moninäyttöjä on käytetty pelihalleissa, oli Taiton Dariusburst: Another Chronicle -peli, joka julkaistiin Japanissa joulukuussa 2010 ja maailmanlaajuisesti seuraavana vuonna. Siinä käytetään kahta 32 tuuman nestekidenäyttöä ja kulmapeiliä saumattoman tuulilasivaikutuksen aikaansaamiseksi.
Moninäyttötyöpisteiden ohjelmien kehitys

Tavallinen tietokoneohjelma ei tarvitse erityistä moninäyttötukea, vaikka se käyttäisi grafiikkakiihdytintä. Tavallisella sovellustasolla moninäyttö näyttää yhdeltä suurelta ruudulta, joka ulottuu kaikkien yksittäisten näyttöjen yli. Jotkin erityiset menettelytavat voivat kuitenkin kasvattaa monisäikeistä suorituskykyä.
Nykypäivän moninäytöissä jokaisella näyttöpäätteellä on oma piirtopuskuri. Yksi mahdollinen ohjelmointitapa on käyttää OpenGL:n tai DirectX:n jatkuvaa näennäiskehyspuskuria, jossa ohjausohjelmisto tai näytönohjain ohjaa jokaista yksittäistä puskuria. Joissakin näytönohjaimissa voidaan käyttää tämän  aikaansaavaa toimintatilaa, jota kutsutaan vaakasuuntaiseksi ylittämiseksi. OpenGL/DirectX-ohjelmoija muuntaa siis tiedot todella suurelle kehyspuskurille kuvalähtöä varten. Käytännössä tämä toimintatila on poistumassa nykypäivän näytönohjaimista, koska se ei hyödynnä näytönohjaimen yhdensuuntaisuutta kunnolla eikä tue kaikkia näyttöjä (niiden on oltava vaakasuuntaisia). Nykyaikaisempi tekniikka käyttää OpenGL:n wglShareLists-ominaisuutta jakaakseen dataa eri näytönohjainten välillä ja muuntaa tiedot jokaisen näytön kehyspuskurille.
Moninäyttötyöpisteiden ohjelmien kehitys > Androidissa

Android tukee lisänäyttöä versiosta 4.2 alkaen, mutta molempien näyttöjen moniajo vaatii lisäohjelman.
Analoginen haaroitin VGA-liitäntöjä käyttäville tietokonenäytöille
Bloomberg Terminal -järjestelmä
Markkinatakauksessa käytettäviä moninäyttökokoonpanoja
AMD Eyefinity -ohjattu moninäyttöjärjestelmä pelaamiseen
Käännös suomeksi
Monacon Grand Prix 1993

|  Monacon Grand Prix 1993  |
| --- | --- |
 6. osakilpailu 16 osakilpailusta kaudella 1993. 

Päivämäärä:  23. toukokuuta 1993
Sijainti:  Monte Carlo, Monaco
Ratatyyppi:  Katurata
Radan pituus:  3,328 km
Kilpailun pituus:  78 kierrosta, 259,584 km
Sää:  aurinkoinen, kuiva
Paalupaikka
Kuljettaja:   Alain Prost   (Williams-Renault)
Paaluaika:  1.20,557
Palkintokoroke
Voittaja:   Ayrton Senna   (McLaren-Ford)
Toinen:   Damon Hill   (Williams-Renault)
Kolmas:   Jean Alesi   (Ferrari)
Nopein kierros
Kuljettaja:   Alain Prost   (Williams-Renault)
Kierrosaika:  1.23,604 (kierroksella 52)
Monacon Grand Prix 1993 oli Formula 1 -sarjan historian 538. osakilpailu ja 40. Monacon GP. Se ajettiin 23. toukokuuta Monacon ahtaalla katuradalla.
Ayrton Senna taisteli itsensä jo kuudetta kertaa urallaan Monacon GP:n voittajaksi ja otti samalla haltuunsa kilpailun voittoennätyksen.
Aika-ajot

| Sija | Nro | Kuljettaja | Talli | Aika | Ero |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 2 |  Alain Prost | Williams-Renault | 1.20,557 |   |
| 2 | 5 |  Michael Schumacher | Benetton-Ford | 1.21,190 | + 0,633 |
| 3 | 8 |  Ayrton Senna | McLaren-Ford | 1.21,552 | + 0,995 |
| 4 | 0 |  Damon Hill | Williams-Renault | 1.21,825 | + 1,268 |
| 5 | 27 |  Jean Alesi | Ferrari | 1.21,948 | + 1,391 |
| 6 | 6 |  Riccardo Patrese | Benetton-Ford | 1.22,117 | + 1,560 |
| 7 | 28 |  Gerhard Berger | Ferrari | 1.22,394 | + 1,837 |
| 8 | 29 |  Karl Wendlinger | Sauber-Ilmor | 1.22,477 | + 1,920 |
| 9 | 7 |  Michael Andretti | McLaren-Ford | 1.22,994 | + 2,437 |
| 10 | 20 |  Érik Comas | Larrousse-Lamborghini | 1.23,246 | + 2,689 |
| 11 | 30 |  Jyrki Järvilehto | Sauber-Ilmor | 1.23,715 | + 3,158 |
| 12 | 9 |  Derek Warwick | Footwork-Mugen-Honda | 1.23,749 | + 3,192 |
| 13 | 25 |  Martin Brundle | Ligier-Renault | 1.23,786 | + 3,229 |
| 14 | 12 |  Johnny Herbert | Lotus-Ford | 1.23,812 | + 3,255 |
| 15 | 19 |  Philippe Alliot | Larrousse-Lamborghini | 1.23,907 | + 3,350 |
| 16 | 14 |  Rubens Barrichello | Jordan-Hart | 1.24,086 | + 3,529 |
| 17 | 23 |  Christian Fittipaldi | Minardi-Ford | 1.24,298 | + 3,741 |
| 18 | 10 |  Aguri Suzuki | Footwork-Mugen-Honda | 1.24,524 | + 3,967 |
| 19 | 4 |  Andrea de Cesaris | Tyrrell-Yamaha | 1.24,544 | + 3,987 |
| 20 | 11 |  Alessandro Zanardi | Lotus-Ford | 1.24,888 | + 4,331 |
| 21 | 26 |  Mark Blundell | Ligier-Renault | 1.24,972 | + 4,415 |
| 22 | 3 |  Ukyo Katayama | Tyrrell-Yamaha | 1.25,236 | + 4,679 |
| 23 | 15 |  Thierry Boutsen | Jordan-Hart | 1.25,267 | + 4,710 |
| 24 | 21 |  Michele Alboreto | Lola-Ferrari | 1.26,444 | + 5,887 |
| 25 | 24 |  Fabrizio Barbazza | Minardi-Ford | 1.26,582 | + 6,025 |
| DNQ | 22 |  Luca Badoer | Lola-Ferrari | 1.29,613 | + 9,056 |
Kilpailun tulokset

| Sija | Nro | Kuljettaja | Talli | Kierroksia | Aika/keskeytyssyy | Lähtöruutu | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 8 |  Ayrton Senna | McLaren-Ford | 78 | 1.52.10,947 | 3 | 10 |
| 2 | 0 |  Damon Hill | Williams-Renault | 78 | + 52,118 | 4 | 6 |
| 3 | 27 |  Jean Alesi | Ferrari | 78 | + 1.03,362 | 5 | 4 |
| 4 | 2 |  Alain Prost | Williams-Renault | 77 | + 1 krs. | 1 | 3 |
| 5 | 23 |  Christian Fittipaldi | Minardi-Ford | 76 | + 2 krs. | 17 | 2 |
| 6 | 25 |  Martin Brundle | Ligier-Renault | 76 | + 2 krs. | 13 | 1 |
| 7 | 11 |  Alessandro Zanardi | Lotus-Ford | 76 | + 2 krs. | 20 |   |
| 8 | 7 |  Michael Andretti | McLaren-Ford | 76 | + 2 krs. | 9 |   |
| 9 | 14 |  Rubens Barrichello | Jordan-Hart | 76 | + 2 krs. | 16 |   |
| 10 | 4 |  Andrea de Cesaris | Tyrrell-Yamaha | 76 | + 2 krs. | 19 |   |
| 11 | 24 |  Fabrizio Barbazza | Minardi-Ford | 75 | + 3 krs. | 25 |   |
| 12 | 19 |  Philippe Alliot | Larrousse-Lamborghini | 75 | + 3 krs. | 15 |   |
| 13 | 29 |  Karl Wendlinger | Sauber-Ilmor | 74 | + 4 krs. | 8 |   |
| 14 | 28 |  Gerhard Berger | Ferrari | 70 | Kolari (Hill) | 7 |   |
| Kesk. | 12 |  Johnny Herbert | Lotus-Ford | 61 | Vaihdelaatikko | 14 |   |
| Kesk. | 6 |  Riccardo Patrese | Benetton-Ford | 53 | Moottori | 6 |   |
| Kesk. | 20 |  Érik Comas | Larrousse-Lamborghini | 51 | Kolari (Brundle) | 10 |   |
| Kesk. | 10 |  Aguri Suzuki | Footwork-Mugen-Honda | 46 | Ulosajo | 18 |   |
| Kesk. | 9 |  Derek Warwick | Footwork-Mugen-Honda | 43 | Kaasutin | 12 |   |
| Kesk. | 5 |  Michael Schumacher | Benetton-Ford | 32 | Hydrauliikka | 2 |   |
| Kesk. | 3 |  Ukyo Katayama | Tyrrell-Yamaha | 31 | Moottori | 22 |   |
| Kesk. | 21 |  Michele Alboreto | Lola-Ferrari | 28 | Vaihdelaatikko | 24 |   |
| Kesk. | 30 |  Jyrki Järvilehto | Sauber-Ilmor | 23 | Kolari (Wendlinger) | 11 |   |
| Kesk. | 15 |  Thierry Boutsen | Jordan-Hart | 12 | Jousitus | 23 |   |
| Kesk. | 26 |  Mark Blundell | Ligier-Renault | 3 | Ulosajo | 21 |   |
| DNQ | 22 |  Luca Badoer | Lola-Ferrari |   |   |   |   |
Kilpailun tulokset > Johtokierrokset

| Kuljettaja | Talli | Kierrokset |
| --- | --- | --- |
|  Alain Prost | Williams-Renault | 1–11 |
|  Michael Schumacher | Benetton-Ford | 12–32 |
|  Ayrton Senna | McLaren-Ford | 33–78 |
Kilpailun jälkeen > MM-tilanne -kuljettajat

| Sija | Kuljettaja | Talli | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. |  Ayrton Senna | McLaren-Ford | 42 |
| 2. |  Alain Prost | Williams-Renault | 37 |
| 3. |  Damon Hill | Williams-Renault | 18 |
| 4. |  Michael Schumacher | Benetton-Ford | 14 |
| 5. |  Mark Blundell | Ligier-Renault | 6 |
| 6. |  Johnny Herbert | Lotus-Ford | 6 |
| 7. |  Riccardo Patrese | Benetton-Ford | 5 |
|  |  Martin Brundle | Ligier-Renault | 5 |
| 9. |  Jyrki Järvilehto | Sauber-Ilmor | 5 |
|  |  Christian Fittipaldi | Minardi-Ford | 5 |
Kilpailun jälkeen > Valmistajien MM-tilanne

| Sija | Talli | Pisteet |
| --- | --- | --- |
| 1 |  Williams-Renault | 55 |
| 2 |  McLaren-Ford | 44 |
| 3 |  Benetton-Ford | 19 |
| 4 |  Ligier-Renault | 11 |
| 5 |  Lotus-Ford | 7 |
| 6 |  Minardi-Ford | 7 |
Muuta

Fabrizio Barbazzan viimeinen maaliinajettu kilpailu
Aiheesta muualla

Kuvia kilpailusta (Arkistoitu – Internet Archive)
Formula 1 -luokan Monacon Grand Prix’t
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1950-luku | 1950 | 1951 | 1952 | 1953 | 1954 | 1955 | 1956 | 1957 | 1958 | 1959 |
| 1960-luku | 1960 | 1961 | 1962 | 1963 | 1964 | 1965 | 1966 | 1967 | 1968 | 1969 |
| 1970-luku | 1970 | 1971 | 1972 | 1973 | 1974 | 1975 | 1976 | 1977 | 1978 | 1979 |
| 1980-luku | 1980 | 1981 | 1982 | 1983 | 1984 | 1985 | 1986 | 1987 | 1988 | 1989 |
| 1990-luku | 1990 | 1991 | 1992 | 1993 | 1994 | 1995 | 1996 | 1997 | 1998 | 1999 |
| 2000-luku | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 |
| 2010-luku | 2010 | 2011 | 2012 | 2013 | 2014 | 2015 | 2016 | 2017 | 2018 | 2019 |
| 2020-luku | 2020 | 2021 | 2022 | 2023 | 2024 |  |  |  |  |  |
Radat: Circuit de Monaco (1950, 1955–2019, 2021–)
Formula 1 -kausi 1993
Etelä-Afrikka |  Brasilia |  Eurooppa |  San Marino |  Espanja |  Monaco |  Kanada 
  Ranska |  Iso-Britannia |  Saksa |  Unkari |  Belgia |  Italia |  Portugali 
  Japani |  Australia