stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Punakoipiräikkä

| Punakoipiräikkä |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Kurkilinnut Gruiformes
Heimo::  Rantakanat Rallidae
Suku::  Räikät Rallina
Laji::  fasciata
Kaksiosainen nimi
 Rallina fasciata  (Raffles, 1822) 
Katso myös
   Punakoipiräikkä Wikispeciesissä   Punakoipiräikkä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Punakoipiräikkä (Rallina fasciata) on kaakkoisaasialainen rantakana. Sen esiintymisalue ulottuu Luoteis-Intiasta ja Etelä-Myanmarista itään Filippiineille ja etelään Indonesiaan. Stamford Raffles kuvaili lajin holotyypin läntisen Sumatran Bengkulusta vuonna 1822.
Profsojuznajan metroasema

| Profsojuznaja (Профсоюзная) |
| --- | --- |

 Moskovan metro 
Perustiedot
Metrolinjat:  Kalužsko-Rižskaja
Sijainti:  55.6780°N, 37.5627°E
Paikkakunta:  Moskova, Venäjä
Avattu:  13. lokakuuta 1962
Rakenne
Tyyppi:  tunneliasema
Profsojuznaja (ven. Профсоюзная) on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 13. lokakuuta 1962.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Profsojuznajan metroasema Wikimedia Commonsissa
Pocahontas (vuoden 1995 elokuva)

| Pocahontas |
| --- | --- |

Ohjaaja:   Mike Gabriel  Eric Goldberg 
Käsikirjoittaja:   Carl Binder  Susannah Grant  Philip LaZebnik 
Tuottaja:  James Pentecost
Säveltäjä:  Alan Menken
Kuvaaja:  Andreas Deja
Leikkaaja:  H. Lee Peterson
Pääosat:   Irene Bedard  Judy Kuhn  Mel Gibson  David Ogden Stiers  John Kassir  Russell Means  Christian Bale  Linda Hunt  Danny Mann  Billy Connolly  Joe Baker  Frank Welker  Michelle St. John  James Apaumut Fall  Gordon Tootoosis 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:   Walt Disney Pictures  Walt Disney Feature Animation 
Levittäjä:  Buena Vista Pictures
Ensi-ilta:   23. kesäkuuta 1995 (Yhdysvallat)  1. joulukuuta 1995 (Suomi) 
Kesto:  81 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  55 miljoonaa dollaria
Tuotto:  346 079 773 dollaria
Katsojat:  297 044 (Suomi)
Seuraaja:  Pocahontas II – matka uuteen maailmaan
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pocahontas on Disneyn animaatioelokuva vuodelta 1995. Elokuva kertoo intiaanityttö Pocahontasin ja englantilaisen siirtolaisen John Smithin kohtaamisesta. Elokuva kertoo todellisista henkilöistä, mutta elokuvan tapahtumat eivät ole historiallisesti tarkkoja. Päähahmo Pocahontas on Glen Keanen piirtämä.
Pocahontas on Disneyn 33. piirrosklassikko. Elokuva sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 23. kesäkuuta 1995 ja Suomessa 1. joulukuuta 1995. Oscar-gaalassa 1996 elokuva sai kaksi palkintoa: se palkittiin parhaasta elokuvamusiikista ja elokuvan kappale ”Colors of the Wind” palkittiin parhaana lauluna.
Elokuvalle on tehty jatko-osa, Pocahontas II – matka uuteen maailmaan (1998), jossa selviää kuinka Pocahontasille käy, kun hän lähtee John Rolfen kanssa Englantiin.
Juoni

Vuonna 1607 Virginia Companyn englantilaisia siirtolaisia kuljettava laiva lähtee kohti ”Uutta maailmaa”. Laivan kyytiin nousevat muun muassa kapteeni John Smith sekä matkan johtaja, kuvernööri Ratcliffe, joka uskoo alkuperäisamerikkalaisten piilottelevan suurta määrää kultaa ja aikoo löytää sen. Laiva joutuu matkalla myrskyyn, ja Smith joutuu pelastamaan nuoren ja kokemattoman Thomas-nimisen miehen hukkumiselta. Myöhemmin Smith myöntää, ettei ”Uusi maailma” jaksa kiinnostaa häntä kovinkaan paljon. Samaan aikaan Uudessa maailmassa paikallisen alkuasukasheimon päällikkö Powhatanin tytär, Pocahontas, saa ikäväkseen kuulla, että hänen isänsä aikoo naittaa hänet Kocoumille. Kocoum on rohkea soturi, mutta vilkasluonteisen Pocahontasin mielestä liian ”vakava”. Päällikkö Powhatan antaa Pocahontasille lahjaksi tämän kuolleen äidin kaulakorun. Pocahontas käy ystäviensä, syöpön Meeko-pesukarhun sekä Flit-kolibrin , kanssa tapaamassa Kaarnamuoria, joka on hengellinen puhuva paju ja varoittaa tyttöä englantilaisten tulosta.
Rantauduttuaan kuvernööri Ratcliffe rakennuttaa eräälle aukealle linnoituksen ja nimeää sen Jamestowniksi. Sitten hän määrää miehensä kaivamaan kultaa. Smith poistuu paikalta mennäkseen tutkimaan Uuden maailman erämaita ja kohtaa lopulta Pocahontasin. Kaksikon välille syntyy nopeasti yhteys, ja kumpikin heistä osoittaa palavaa kiinnostusta toisen kulttuuria kohtaan. Ennen pitkää he rakastuvat toisiinsa, vaikka päällikkö Powhatan on käskenyt heimolaisia pysymään kaukana englantilaisista Kocoumin ja muiden sotureiden jouduttua taisteluun siirtolaisten kanssa. Tällä välin Meeko tapaa Ratcliffen hemmotellun koiran, Percyn, ja ryhtyy kiusaamaan tätä väsymättömästi. Pocahontas esittelee Smithin Kaarnamuorille, mutta he joutuvat pian piiloutumaan kahdelta Smithiä etsivältä englantilaismieheltä. Pocahontasin ystävä Nakoma saa tietää Pocahontasin ja Smithin suhteesta ja varoittaa Kocoumia. Myös Thomas lähtee seuraamaan Smithiä nähdessään tämän poistuvan leiristä vaivihkaa. Lopulta sekä Thomas että Kocoum sattuvat näkemään Pocahontasin ja Smithin suutelevan toisiaan. Mustasukkainen Kocoum raivostuu ja yrittää tappaa Smithin, mutta saa sen sijaan surmansa Thomasin luodista. Raivostunut päällikkö Powhatan julistaa sodan englantilaisia vastaan ja määrää Smithin teloitettavaksi aamunkoitteessa.
Thomas varoittaa muita englantilaisia Smithin kohtalosta, jolloin Ratcliffe yllyttää heidät lähtemään taisteluun. Smithin pelastamisen sijaan Ratcliffe tosin suunnittelee hävittävänsä alkuasukasheimon löytääkseen heidän olemattoman kultansa. Pocahontas menee suruissaan Kaarnamuorin luokse. Meeko ojentaa Pocahontasille Smithin kompassin, joka osoittaa kohti Smithiä ja näin ollen kohti Pocahontasin omaa kohtaloa. Pocahontas onnistuu estämään Smithin teloituksen, mutta vihastunut Ratcliffe yrittää ampua päällikkö Powhatanin. Smith juoksee kuitenkin luodin eteen. Englantilaiset sieppaavat ja vangitsevat Ratcliffen. Loppujen lopuksi Smithin on pakko lähteä takaisin Englantiin haavansa vuoksi, mutta hän lupaa Pocahontasille palaavansa vielä joskus takaisin.
Ääninäyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Alkuperäinen | Suomenkielinen | Rooli |
| Irene Bedard (dialogi)   Judy Kuhn (laulu) | Arja Koriseva | Pocahontas, intiaaniprinsessa |
| Mel Gibson | Santeri Kinnunen | John Smith, tutkimusmatkailija ja seikkailija |
| David Ogden Stiers | Veikko Honkanen (dialogi ja laulu muualla kuin Villejä -kappaleen alussa)  Reijo Salminen (laulu Villejä -kappaleen alussa) | Ratcliffe, Jamestownin kuvernööri |
| Russell Means | Tapani Perttu | Powhatan, intiaanipäällikkö |
| Gordon Tootoosis | Tommi Rinne | Kekata, shamaani |
| Linda Hunt | Rauha Rentola | Kaarnamuori |
| Christian Bale | Jarkko Tamminen | Thomas |
| Michelle St. John | Mari Vainio | Nakoma, Pocahontasin paras ystävä |
| James Apaumaut Fall | Peter Franzén | Kocoum |
| Joe Baker | Vesa Vierikko | Lon |
| Billy Connolly | Heikki Sankari | Ben |
| David Ogden Stiers | Ari-Matti Hedman | Wiggins |
| John Kassir | John Kassir | Meeko, Pocahontasin pesukarhu |
| Frank Welker | Frank Welker | Flit, kolibri |
| Danny Mann | Danny Mann | Percy, Ratcliffen koira |
Punakorva-aratti

| Punakorva-aratti |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Papukaijalinnut Psittaciformes
Heimo::  Papukaijat Psittacidae
Suku::  Pyöveliaratit Pyrilia
Laji::  haematotis
Kaksiosainen nimi
 Pyrilia haematotis  (P.L. Sclater & Salvin), 1860 
Synonyymit
 Pionopsitta haematotis 
Katso myös
   Punakorva-aratti Wikispeciesissä   Punakorva-aratti Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Punakorva-aratti (Pyrilia haematotis) on keskiamerikkalainen papukaija. Sen elinympäristö ulottuu Meksikon kaakkoisosista Pohjois-Guatemalan kautta Panaman länsiosiin (nimialalaji haematotis), sekä Luoteis-Kolumbiaan ja Itä-Panamaan (alalaji coccinicollaris). Lajin holotyypin kuvailivat  Philip Lutley Sclater ja Osbert Salvin Guatemalan Vera Pazista 1860.
Prosessori (lehti)

| Prosessori |
| --- | --- |
Lehtityyppi:  aikakauslehti
Aihealue:  elektroniikka, tietotekniikka
Julkaisija:  Tecnopress, Sanoma
Levikki:  8 451 (2010)
Perustettu:  1979
Lakkautettu:  2011
Kotimaa:  Suomi
Kieli:  suomi
Prosessori-lehti oli elektroniikka-ammattilaisten ja automaation aikakauslehti. Sen tunnuslauseita olivat esimerkiksi "elektroniikan ja automaation ammattilehti", "huipputekniikan hyötylehti" sekä myöhemmin "uusinta teknologiaa ja innovaatioita". Lehden perusti vuonna 1979 Tecnopress ja myöhemmin sitä julkaisivat Sanoman yhtiöt. Viimeinen numero ilmestyi marraskuussa 2011 Sanoma Magazinesin kustantamana. Elektroniikka-alaan keskittynyt lehti oli lopettaessaan Suomen pitkäikäisin lajissaan. Lehden viimeinen päätoimittaja oli Jari Peltoniemi. Lehden lisäksi Prosessori-lehti ylläpiti prosessori.fi-verkkopalvelua, jossa oli tarjolla alaan liittyviä uutisia. Lehden verkkosivusto keräsi viikoittain noin 10 000–15 000 lukijaa.
Tietotekniikka kuului Prosessori-lehden aihealueisiin ja siinä julkaistiin 1980-luvun alussa myös Mikroprosessori-liitettä. Prosessori-lehden vuonna 1981 perustettu sisarlehti Tietokone julkaisi hieman myöhemmin myös Mikro 2000 -liitettä. Näitä seurasi saman julkaisijan MikroBITTI-lehti vuonna 1984. Mikroprosessori, Mikro 2000 ja MikroBITTI käsittelivät kaikki mikrotietokoneita. Esimerkiksi kansanedustaja Jyrki Kasvi, joka kirjoitti aikanaan kaikkiin näihin julkaisuihin, aloitti uransa nimenomaan Prosessori-lehden Mikroprosessori-liitteen avustajana.
Toimituskunta

Vuonna 2011 lehdellä oli kolme vakituista toimittajaa. Lehteen sisältöä tuotti toimituksen lisäksi joukko avustajia.
Aiheesta muualla

Prosessori-lehti lopettaa ilmestymisen (Archive.org / Digitoday.fi 2.11.2011)
Pikkukiuru

| Pikkukiuru |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Kiurut Alaudidae
Suku::  Pikkukiurut Alaudala
Laji::  rufescens
Kaksiosainen nimi
 Alaudala rufescens  (Vieillot, 1820) 
Synonyymit
 Calandrella rufescens 

Alalajit
 Alaudala rufescens rufescens  Alaudala rufescens polatzeki  Alaudala rufescens apetzii  Alaudala rufescens minor  Alaudala rufescens nicolli  Alaudala rufescens pseudobaetica  Alaudala rufescens heinei  Alaudala rufescens aharonii  Alaudala rufescens persica  Alaudala rufescens leucophaea 
Katso myös
   Pikkukiuru Wikispeciesissä   Pikkukiuru Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Pikkukiuru (Alaudala rufescens) on kiurua muistuttava pieni varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on 13–14,5 cm ja paino 17–22 g. Puvultaan se muistuttaa pientä kiurua, mutta nokka on lyhyt ja tukeva. Kiurun tavoin se voi nostaa päälaen höyhenensä töyhdöksi. Koiras laulaa lennossa. Sukupuolet ovat samanvärisiä.
Esiintyminen

Euroopassa laji esiintyy vain osissa Espanjaa, Romaniaa ja Ukrainaa sekä Kaukasuksella. Euroopan populaation koko on 3,1–8 miljoonaa yksilöä. Euroopan ulkopuolella laji esiintyy Turkista itään kapeahkona vyöhykkeenä läpi Aasian Koreaan saakka, Pohjois-Afrikassa ja Kanariansaarilla. Lajista tunnetaan noin 10 alalajia. Se on paikkalintu esiintymisalueen länsiosissa ja muuttolintu alueen itäosissa.
Suomessa pikkukiuru on tavattu kolmasti vuoden 2006 loppuun mennessä: Turku 18. marraskuuta 1962, Järvenpää 16. tammikuuta–1. helmikuuta 1975 ja Hailuoto 25.–26. syyskuuta 2004.
Elinympäristö

Arot, suola-aavikot ja muut matalakasvustoiset avomaat. Pesimäajan jälkeen pikkukiurut liikkuvat parvissa, joissa voi joskus olla jopa 2 000 yksilöä. Suurimmat parvet tavataan juomapaikoilla ja siellä, missä siemenravintoa on tarjolla runsaasti.
Lisääntyminen

Pesä on maassa mättäässä tai kasvillisuuden suojassa. Munia on 2–5, tavallisimmin 3 tai 4, joita naaras enimmäkseen hautoo. Molemmat emot huolehtivat poikasista, jotka jättävät pesän lentokyvyttöminä noin 9 päivän ikäisinä.
Ravinto

Siemensyöjä, joka kesäaikaan syö pääasiassa hyönteisiä ja muita pieniä selkärangattomia.
Aiheesta muualla

Lampolahti, Janne 1985: Pikkukiuru Calandrella rufescens* tavattu Porissa. – Lintumies 6.1985 s. 312. LYL.
Pikkukiuru Lintukuva-verkkopalvelussa
Alaudala rufescens minor
Pentti Hämäläinen

| Pentti Hämäläinen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Pentti Olavi Hämäläinen
Syntynyt: 19. joulukuuta 1929 Kotka
Kuollut: 11. joulukuuta 1984 (54 vuotta) Kotka
Kansalaisuus:  Suomi
Nyrkkeilijä
Pituus:  165 cm
Painoluokka:  kääpiössarja
Kätisyys:  oikea
Ammattilaistilastot
Ottelut:  6
Voitot:  5
– tyrmäysvoitot:  1
Tappiot:  1
Ratkaisemattomat:  0
Ei tuomiota/ mitätöity:  0
| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten nyrkkeily. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten nyrkkeily. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten nyrkkeily. Olympialaiset  | Maa:   Suomi> Miesten nyrkkeily. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Helsinki 1952 | 54 kg |  |
|  Pronssia | Melbourne 1956 | 57 kg |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Milano 1951 | 51 kg |  |
|  Pronssia | Berliini 1955 | 57 kg |  |
Pentti Olavi Hämäläinen (19. joulukuuta 1929 Kotka – 11. joulukuuta 1984 Kotka) oli nyrkkeilijä ja olympiavoittaja. Hän oli Sten Suvion jälkeen toinen suomalainen nyrkkeilyn kultamitalisti ja toistaiseksi viimeisin.
Amatööriura

Vaikka Pentti Hämäläinen oli nyrkkeillyt veljiensä Toivo ja Arvo Hämäläisen mukana jo aiemminkin, todellinen panostus nyrkkeilyyn alkoi syksyllä 1947 Kotkan Voimailijoiden riveissä kärpässarjan eli alle 54 kiloisissa. Vuoden 1949 Oslon EM-kisojen karsinnoissa Hämäläinen yllätti voittamalla maan sen hetken parhaaksi katsotun Leo Ljungbergin. Kisoihin ei häntä vielä kuitenkaan valittu.
Ensimmäisen kerran Hämäläinen edusti Suomea maaottelussa Puolaa vastaan lokakuussa 1949 kukistamalla Stanislaw Wozniakin pistein. Sen jälkeen oli vuorossa voitto Italia-maaottelussa Lontoon hopeamies Spartaco Bandinellista. Näiden voittojen seurauksena Hämäläinen nousi Euroopan edustajaksi USA:ta vastaan. Eurooppaa edusti silloin Kylmän sodan aikaan Neuvostoliiton johtaman blokin ulkopuoliset eurooppalaisnyrkkeilijät. Hämäläinen edusti kahdesti Eurooppaa ottelussa Yhdysvaltoja vastaan: Chicagossa käydyissä otteluissa Hämäläinen voitti Pat McCarthyn 1950 ja Joe Castanedan 29. maaliskuuta 1951. 5. huhtikuuta 1951 hän voitti Washingtonissa Ray Axtin,.
Vuoden 1951 EM-kisoissa Milanossa Hämäläinen sai ensin vastaansa mestaruuden puolustajan puolalaisen Janusz Kasperczakin, josta tuli pistevoitto. Sen jälkeen kukistui Jugoslavian Steven Paljic. Välierässä isäntamaan Italian Aristide Pozzalia otti voiton, joten Hämäläinen oli EM-pronssimitalisti.
Pentti Hämäläinen nyrkkeili olympiavoittajaksi Helsingin olympiakisoissa 1952. Hän voitti kääpiösarjan finaalissa Irlannin John McNallyn tuomariäänin 2–1. Itävallan ja Yhdysvaltain tuomarit äänestivät Hämäläisen ja Ison-Britannian tuomari McNallyn puolesta. Ennen loppuottelua Hämäläinen oli otellut voittoisasti kukistamalla Ison-Britannian Thomas Nichollsin, Puolan Henryk Niedźwiedzkin, Etelä-Afrikan Lennie von Graevenitzin ja välierässä Neuvostoliiton Gennady Garbuzovin.
Hämäläinen saavutti kahdesti EM-pronssia ja kerran PM-kultaa. EM-kisojen 1955 pronssi tuli voitoilla Jugoslavian Miodrag Mitrovicista ja Puolan Zdzisław Soczewińskista. Tappio tuli välierässä Ison-Britannian Thomas Nichollsille, jonka hän oli Helsingin olympiakisoissa voittanut. Olympiakisojen 1956 nyrkkeilyturnauksessa Hämäläinen voitti ensin Irlannin Martin Smythin, Saksan Bernhard Schräterin ja Helsingissä olympiakultaa voittaneen Tšekkoslovakian Ján Zacharan, mutta hävisi välierässä jälleen tutulle vastustajalle eli Ison-Britannian Thomas Nichollsille.
Ammattilaisena

Pentti Hämäläinen ei välittömästi jatkanut uraansa ammattilaisena lopettaessaan amatööriuransa Melbournen olympialaisten jälkeen. Vuoden 1957 aikana Hämäläinen siirtyi ammattilaiseksi Elis Askin talliin. Ensimmäinen ottelu Helsingin Messuhallissa oli 16. joulukuuta 1957 vastustajanaan Ranskan Jacques Ilaria, joka luopui ottelusta toisen erän jälkeen.
Seuraava vastustaja helmikuussa 1958 oli Saksan Edgar Basel, joka oli Helsingin olympialaisten mitalisteja, kuten Hämäläinenkin. Baselilla oli ammattilaisena tilillään vain yksi tappio 10:stä käymästään ottelusta. Hämäläinen otti selvän pistevoiton 8-eräisessä ottelussa. Tämä nosti Hämäläisen osakkeita ammattilaiskehässä. Huhtikuussa 1958 vastaan tuli Ranskan Dante Bini, joka oli sillä hetkellä "The Ringin" maailmanlistan kuudes nimi. Tämän jälkeen oli keskustelut käynnissä jo MM-ottelussa ranskalaismestari Alphose Halimia vastaan. Sopimuskin allekirjoitettiin, mutta ottelua ei tullut. Tilanne muuttui helmikuussa 1959. Vastassa oli marokkolainen Mimun Ben Ali, jolle Hämäläinen luovutti viiden erän jälkeen pahasti väsähtäneenä ja poistui kehästä. Se oli Hämäläisen viimeinen ottelu.,
Viidentoista vuoden nyrkkeilyuran aikana Hämäläinen otteli kaikkiaan 187 ottelua, joissa tuli 11 tappiota. Nyrkkeilyurallaan Hämäläinen joutui vain kerran tyrmätyksi – tyrmääjänä oli Neuvostoliiton Boris Stepanov maaottelussa Helsingissä 1950.
Nyrkkeilyuran jälkeinen aika

Siviiliammatiltaan hän oli alun perin konttorikonemekaanikko, myöhemmin poliisi.
Pentti Hämäläisen veljetkin menestyivät nyrkkeilijöinä. Toivo ja Arvo Hämäläinen nyrkkeilivät maajoukkueessa, edellisten lisäksi Väinö Hämäläinen saavutti SM-mitaleita, ja Erkki ja Aarne Hämäläinen voittivat nyrkkeilyliiton mestaruuden.
Vuonna 2005 perustettaessa Suomen nyrkkeilyn Hall of Fame Pentti Hämäläinen kuului ensimmäisen 10 nimetyn joukkoon.
5. joulukuuta 2016 paljastettiin Hämäläisen ja neuvostoliittolaisen Aleksander Zasuhinin välistä ottelua Moskovassa vuonna 1955 kuvaava 2,5 × 2,5 metrin kokoinen maalaus Kotkan Karhuvuoren urheilutalon yläaulan seinällä.
Saavutuksia

Olympiakultaa Helsingissä 1952 (kääpiösarja / 54 kg)
Olympiapronssia Melbournessa 1956 (höyhensarja / 57 kg)
EM-pronssia Milanossa 1951 (kärpässarja / 51 kg) ja Berliinissä 1955 (höyhensarja / 57 kg)
PM-kultaa 1955 (sarja 57 kg)
Suomen mestari 1950–1951 (sarja 51 kg), 1952–1953 (sarja 54 kg) sekä 1954 ja 1956 (57 kg)
Otteluvoitto Eurooppa–Yhdysvallat-ottelussa 1950 ja 1951
29 maaottelua, joissa kaksi tappiota
Vuoden urheilija -äänestyksessä Hämäläinen sijoittui toiseksi 1952.
Aiheesta muualla

Ylen elävä arkisto – Nyrkkeilyn kultamitalisti Pentti Hämäläinen muistelee (1982)
Kanerva, Juha: / Hämäläinen, Pentti (1929–1984) Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen).  11.10.2000. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Mikko Taskinen, Pentti Hämäläinen, 2002 Kotka
Polypogon

Polypogon on tieteellinen suvun nimi, joka voi tarkoittaa kasvisukua tai eläinsukua.
Sukaheinät (Polypogon) on heinäkasvien (Poaceae) heimoon kuuluva suku
Polypogon on hämyköiden (Erebidae) heimoon kuuluva perhossuku
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Polypogon”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Pohjoisfriiseinsaaret

| Pohjoisfriiseinsaaret |
| --- | --- |
 Syltin saari lounaasta nähtynä.
  
Merialue:  Atlantti
Vesialue:  Pohjanmeri
Saaria yht.:  27
Suurin saari:  Sylt
Muita saaria:  Rømø, Amrum
Valtio
Valtio:   Saksa,  Tanska
Osavaltio:   Schleswig-Holstein
Piirikunta:   Nordfriesland
Alue:   Etelä-Tanska
Asutuskeskukset:  Westerland
Pohjoisfriiseinsaaret (tansk. Nordfrisiske Øer, saks. Nordfriesische Inseln) on saariryhmä Pohjanmerellä, Jyllannin niemimaan länsirannikolla. Se muodostaa osan Friiseinsaarista ja kuuluu osin Saksalle, osin Tanskalle.
Pohjoisfriiseinsaariin kuuluvat muun muassa Sylt, Rømø, Fanø, Föhr, Amrum, Nordstrandischmoor ja Pellworm. Suurin saarista on Sylt, joka on pinta-alaltaan noin sata neliökilometriä. Lisäksi saariryhmään kuuluu useita pienempiä saaria ja luotoja. Aiemmin saariin kuului myös vuonna 1987 valmistuneen polderin avulla mantereeseen yhdistetty Nordstrand.
Monet saarista ovat varakkaiden saksalaisten suosima lomakohde.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pohjoisfriiseinsaaret Wikimedia Commonsissa
Raeren

| Raeren |
| --- | --- |
 Raerenin linnan sisäänkäyntiä
 lippu:  vaakuna
 Raeren
 Koordinaatit: 50°40′N, 6°7′E 
Valtio:  Belgia
Alue:  Vallonia
Maakunta:  Liège
Arrondissementti:  Verviers
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  Kunta
 – Pormestari:  Hans-Dieter Laschet
Kunnanvaltuusto:  21 paikkaa
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  74,21 km²
Väkiluku (2014):  10 651
 – Väestötiheys:  143,5 as./km²
 
 www.raeren.be 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Raeren on yksi Belgian kunnista. Se sijaitsee Vallonian alueella, Liègen maakunnassa. Kunta kuuluu myös Belgian saksankieliseen yhteisöön (Deutschsprachige Gemeinschaft Belgiens), yhteen Belgian kolmesta virallisesta kieliyhteisöstä. Ensimmäiseen maailmansotaan asti Raeren oli osa Saksaa. Vuonna 2014 Raerenin asukasluku oli 10 651. Pinta-alaltaan kunta on 74,21 neliökilometrin suuruinen, asukastiheyden ollessa näin 144 as./km²
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Raeren Wikimedia Commonsissa
Raerenin viralliset sivut (saksaksi)
Liègen provinssin kunnat
Primiini

Primiinin rakenne
Primiini on kinoneihin kuuluva tyydyttymätön orgaaninen yhdiste. Se on olomuodoltaan huoneenlämpötilassa kiinteä, väriltään valkoinen ja hajuton 1,4-bentsokinonin johdannainen. Primiinin kemiallinen kaava on C12H16O3, moolimassa 208,25 g/mol, sulamispiste 62–63 °C ja CAS-numero 15121-94-5.
Primiiniä esiintyy luonnon huone-esikoissa, (Primula obconica), jonka karvoissa on superallergeenina tunnettua primiiniä. Yhdiste tunnetaan voimakkaana kosketusallergian aiheuttajana.
Aiheesta muualla

PubChem: Primin (englanniksi)
Human Metabolome Database (HMDB): Primin (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Primin (englanniksi)
ChemBlink: 2-Methoxy-6-pentyl-1,4-benzoquinone (englanniksi)
DermNet: Primula (englanniksi)
Pikkukorppikotka

| Pikkukorppikotka |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Erittäin uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Päiväpetolinnut Accipitriformes
Heimo::  Haukat Accipitridae
Suku::  Neophron
Laji::  percnopterus
Kaksiosainen nimi
 Neophron percnopterus  (Linnaeus, 1758) 

Alalajit
 N. p. ginginianus  N. p. majorensis  N. p. percnopterus 
Katso myös
   Pikkukorppikotka Wikispeciesissä   Pikkukorppikotka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Neophron percnopterus
Pikkukorppikotka (Neophron percnopterus) on haukkoihin (Accipitridae) kuuluva lintu, joka on sukunsa Neophron ainut laji. Kaatopaikoilla syötävää etsivä pikkukorppikotka on tavallinen näky etelän maiden asutuskeskusten liepeillä.
Pikkukorppikotkakanta on vähentynyt huomattavan nopeasti. Intiassa diklofenaakkimyrkytys on pienentänyt populaatioita merkittävästi ja Euroopassa lajin kannasta on hävinnyt yli puolet viimeisen kolmen sukupolven aikana. Maailman populaatio on kooltaan 30 000–40 000 lisääntymisikäistä yksilöä. Pikkukorppikotka luokitellaankin nykyään erittäin uhanalaiseksi.
Koko ja ulkonäkö

Pikkukorppikotkan ruumis on pääosin valkea, mutta siipisulat ovat mustat. Solakkaa päätä reunustaa tuuhea höyhenröyhelö. Naama on keltainen ja höyhenetön ja nokka on keltainen, mutta tummakärkinen. Jalat pitkät, harmaanvalkeat, ruusunpunaiset tai vaaleankeltaiset. Sukupuolet ovat samannäköisiä.
Levinneisyys

Laji elää Etelä-Euroopassa, Lähi-idässä, Keski-Aasiassa ja Intiassa sekä Afrikassa Sahelin alueella ja paikoin mantereen pohjoisosissa. Suomessa pikkukorppikotka on tavattu toistaiseksi seitsemän kertaa.
Elinympäristö

Vuoristoalueet, rannat, kalliot, aavikoiden reunamat, ruohomaat ja asutut seudut.