stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pohjois-Amerikan kummunrakentajat
Hautakumpukulttuurit > Adena

Hautakummut jaetaan Adena- ja Hopewell-kumpuihin, joista jälkimmäinen perinne korvasi asteittain Adenan. Varsinainen kummunrakentajien aikakausi alkoi Adena-kulttuurin nousun myötä. Tiedot Adenan vaikutuspiirin ihmisistä ovat vähäiset. Heidän kylänsä olivat pieniä, ja niihin kuului aluksi korkeintaan kahden perheen jäseniä. Myös itse kulttuuri keskittyi suhteellisen pienelle alueelle eteläisessä Ohiossa, jossa on uskottu olleen noin 300 Adenaan lukeutunutta paikkaa. Saman aikakauden kumpukeskittymiä on löydetty yhteensä 200 Indianasta, Kentuckystä, Länsi-Virginiasta ja Pennsylvaniasta.
Adena-ihmisten alkuperä on hämärän peitossa, mutta heidän hautojensa avaaminen on tuonut esille monia seikkoja. Haudoille on ripoteltu mangaanidioksidia ja grafiittia, useasti myös keltaista tai punaista okraa. Viimeksi mainittua on käytetty jo niinkin varhain kuin 2450 eaa. Red Lake -järvellä New Yorkin osavaltiossa. Toisinaan ruumiit on maalattu kirjavin värein. Lukuisten hautausten myötä myös kummut ja niiden koko lisääntyivät. Vaikka suurin osa kummuista oli tehty hautajaistilaisuuksiin, on joukosta löytynyt myös suurikokoisia maarakennelmia, joiden käyttötarkoitusta ei ole pystytty ratkaisemaan.
Noin vuonna 500 eaa. kummut olivat nousseet tärkeimpään osaan hautajaisiin liittyvissä seremonioissa. Tutkijoiden mukaan Adena-kulttuurin saviastiat ja pienimuotoinen maanviljely viittaavat paikoillaan pysyvään elämäntapaan, joskin metsästys ja pähkinöiden keruu tekivät heistä puoliksi liikkuvia.
Hautakumpukulttuurit > Hopewell

Luultavasti Adena-perinteen pohjalta syntyi uusi kulttuuriryhmä. Sen yhteiskuntaluokkaerot olivat nyt aiempaa isompia. Silti Hopewellin päälliköt eivät liene olleet kovin voimakkaita. Hopewellin ihmiset harjoittivat yleensä polttohautausta.
Hopewellin perinteen rakentamat kummut olivat adenalaisten kumpuja suurempia ja näyttävämpiä. Ympyrän, suorakaiteen, neliön tai kahdeksankulmion muotoista kumpua ympäröi monesti maavalli. Monet näistä kummuista peittivät kaksikerroksisia hautoja, ja niiden korkeus saattoi yltää jopa kymmeneen metriin. Maakumpujen tutkijat ovat todenneet kummunrakentajien olleen hyvin perillä matematiikasta ja geometriasta. Heillä on myös ollut selkeä tietämys astronomiasta ja mittayksiköistä. Kumpuja ei ollut rakennettu sattumanvaraisesti, vaan rakentamisen on uskottu liittyneen kuun, auringon ja tähtien liikkeisiin. Ohion keskuspaikkoina sijanneiden Chillicothen ja Newarkin kumpujen välillä on todettu kulkeneen suojavallien reunustama kujanne. Tämä reitti on nimetty "Suureksi Hopewellin tieksi" (Great Hopewell Road), ja sen pituus on ollut lähes 100 kilometriä.
Hopewellin perinteen mukana kasvanut kauppa levittäytyi Mississippin jokilaaksosta Isojenjärvien alueelle, josta tuotiin kuparia. Etelässä kauppaverkko laajeni jokiliikenteen mukana Meksikonlahdelle ja lännessä kauppayhteyksien on todettu yltäneen Suurille tasangoille. Suhteet naapurikyliin vahvistettiin avioliitoin ja niiden mukana tulleiden lahjojen avulla. Myös kylät kasvoivat isommiksi maanviljelyn saadessa entistä enemmän sijaa metsästykseen ja ravintokasvien keräilyyn kuuluneiden pääelinkeinojen rinnalla. Vuosien 300–350 jaa. välisenä ajanjaksona Hopewellin yhteisöjen keskinäiset suhteet alkoivat rakoilla. Kummunrakentajien määrät vähenivät ja kylien keskeisenä voimavarana toimineita yhteisiä seremonioita järjestettiin harvemmin. Erääksi syyksi perinteen loppumiseen arvellaan kylien kasvamista liian isoiksi. Farmarien plantaasien ravintolähteet eivät riittäneet tyydyttämään työväestön lisääntyviä tarpeita. Vuoteen 750 mennessä Hopewellin perinne oli kadonnut kokonaan.
Temppelikummut > Mississippin kulttuuri vuosina 700–1500 jaa.

Hopewellin perinne jätti jälkensä sitä seuranneeseen Mississippin kulttuuriin, joka kehittyi myöhäisestä Metsämaan kulttuurista vuosina 750–1000 jaa. ja saavutti huippunsa toisen vuosituhannen alkaessa. Kummuntekijöiden arkkitehtuuri monimutkaistui. Heidän pääsuunnittelijansa halusivat jättää tunnusomaiset merkkinsä jälkipolville ja rakennuttivat osan kummuista neliöpohjaisiksi pyramidin tavoin muotoilluiksi monitasoisiksi rakennelmiksi. Näiden piirteissä oli havaittavissa yhteyksiä Meksikon ja Keski-Amerikan vanhojen sivilisaatioiden kulttuureihin. joissa uskonnollisiin menoihin liitettiin joskus ihmisuhreja.
Tunnetuin Mississippin kumpukylistä oli "Auringon kaupunki" Cahokia. Se rakennettiin nykyisen St. Louisin lähistölle, jossa se monien jokien vaikutuspiirissä sai ympärilleen hedelmällisen maaperän. Cahokiasta tuli koko Mississippin kulttuurin uskonnollisen elämän ja kaupankäynnin keskus. Varsinkin päällikkökuntia yhdisti laaja kauppaverkosto, joka perustui pääsääntöisesti Hopewellin perinteen vaihtosysteemiin. Selvät luokkajaot korostuivat. Ylimpään arvoasteikkoon kuuluvat ylimykset hallitsivat alempia luokkia. Nämä merkkihenkilöt asuivat omien kumpujensa päälle rakennetuissa taloissa. Muu väestö asui paalu-lehvä-majoissaan kumpujen ympärillä.
Joidenkin tietojen mukaan Cahokian lähistöille syntyi laajeneva alue (engl. vacant corner), jonne kumpuja ei enää rakennettu. Mahdolliset punataudin ja tuberkuloosin kaltaiset taudit ovat saattaneet levitä itärannikolta Cahokiaan epidemian tavoin. Vuoden 1250 paikkeilla maapalloa ravistellut pieni jääkausi on myös voinut edesauttaa Mississippin kulttuurin tuhoutumista lyhentämällä kesien pituutta ja estämällä näin satojen ylijäämän. Kummunrakentajat saivat aikaan myös ympäristökatastrofeja. Cahokiassa he yrittivät huonoin seurauksin muuttaa jokien virtausten suuntaa turvatakseen juomaveden saannin kaupungin asukkaille.
Cahokian kaupunki ja sen ympäristö autioituivat äkillisesti ennen vuotta 1350 tuntemattomasta syystä. Syitä on etsitty taudeista tai nälänhädästä, jotka johtuivat maissisatojen epäonnistumisista. Samoilta ajoilta on löydetty merkkejä sotien lisääntymisestä koko Mississippin kulttuurin alueella.
Kuvakummut

Kuvakummut (engl. effigy mounds) ovat pääasiassa eläimen muotoisia kumpuja. Niihin liittyy joskus hautauksia, joko yksittäin tai joukossa. Eniten kuvakumpuja löytyy Wisconsinissa. Tunnetuin kuvakumpu on Ohion Adamsin piirikunnassa sijaitseva Great Serpent Mound eli Suuri käärmekumpu. Käärmekumpu seuraa Bush Creek -joen mutkittelua, ja se on noin 405 metriä pitkä. Kummun tai "geoglyfin" keskikorkeus on vain metri ja leveys 6 metriä. Tämä kumpu lienee tehty Adenan jaksolla noin 320 eaa.
Kuvakumpujen suurin pituus vaihtelee muutamasta metristä sataan metriin, korkeus lienee monesti metrin luokkaa. Tunnettuja ovat myös suuren ympyränmuotoisen kummun sisällä oleva Eagle Mound Newarkissa ja Kotkakumpu. Muita käytettyjä eläinhahmoja ovat olleet pantterit, kilpikonnat, sisiliskot ja linnut. Näiden kuvakumpujen oikeaa muotoa on vaikea havaita maasta käsin.
Kuvakumpuja lienee tehty Adenan ajoista lähtien vielä Missisippin kulttuuriin saakka..
Kummunrakentajat tutkimuskohteena

Vuoteen 1550 mennessä kummunrakentajien pitkä vaikutuskausi oli päättynyt lopullisesti. Jotkut Pohjois-Amerikan kaakkoisissa osissa asuvat kansat jatkoivat kuitenkin maakumpujen käyttöä. Heistä choctawit ja creekit ovat saattaneet olla temppeli-kummunrakentajien jälkeläisiä. Tästä voidaan esittää todisteena espanjalaisen löytöretkeilijä Hernando de Soton muistiinpanot 1500-luvulta. Suurin yhteys kummunrakentajien aikakauden kulttuuriin on todettu olleen natchezeilla, jotka harjoittivat monia Mississippin kulttuurista tuttuja tapoja vielä 1700-luvulla.
Arkeologiasta kiinnostunut myöhempi Yhdysvaltain presidentti Thomas Jefferson suoritutti ensimmäisen stratigrafisen kumpukaivauksen vuonna 1781. Tapaus herätti jonkin verran julkisuutta ja muinaiseen kumpukulttuuriin alettiin ottaa kantaa. Yhdysvaltalainen lääkäri Benjamin Smith Barton kirjoitti 1787, että kummunrakentajat olivat uuteen maailmaan asettuneita viikinkejä. Käsitys perustui väitteeseen, jonka mukaan viikingit olivat purjehtineet Pohjois-Amerikkaan noin vuonna 1000 ja perustaneet Vinlandin kaupungin. Tämä paikka on myöhemmin löytynyt Kanadasta ja tunnetaan nykyään nimellä L'Anse aux Meadows (Meduusalahti).
Smithsonian-instituutti kallistui 1800-luvulla Bartonin puolelle kummunrakentajien alkuperän suhteen. Kirjailija Josiah Priestin 1838 esittämän väitteen mukaan kumpujen rakentajat olisivat olleet egyptiläisiä, kiinalaisia ja norjalaisia. Vahvoja ehdokkaita ovat olleet myös israelilaiset, walesilaiset ja intialaiset. Myös Atlantiksen muinaisia asukkaita on ehdotettu. Kenraali William Henry Harrisonin (nousi myöhemmin Yhdysvaltain presidentiksi) kirjoittaman tutkielman mukaan asteekit olivat rakentaneet kummut. Saman teorian mukaan paikalliset vihamieliset heimot olivat ajaneet asteekit Wisconsiniin, jossa he olivat perustaneet Aztalan-nimisen kumpukaupungin. Delaware-intiaanien vanha perimätieto kertoo Ohion seuduilla asuneesta allegewi-muinaiskansasta, joka oli rakentanut kumpuja. Irokeesien auttamina delawaret olivat ajaneet kummunrakentajat etelään.
1900-luvun alussa aloitetut tieteelliset tutkimukset osoittivat toteen, että kumpuja olivat rakentaneet useat kansat useina eri aikakausina moniin erilaisiin tarkoituksiin. Niiden rakentaminen on vienyt suunnattomasti aikaa, sillä käytetyt maa-ainekset on tuotu muualta. Tiedemiesten arvioiden mukaan intiaanit olivat yksistään Poverty Pointin kumpuja rakentaessaan siirtäneet noin 405 000 neliömetriä maata. Suurin kummunrakentajien maatöistä oli Cahokian Munkkien kumpu, jonka pohja on 316 metriä pitkä, leveys yli 200 metriä ja korkeus on noin 30 metriä. Pelkästään nämä kaksi kumpua ovat vaatineet suunnattoman määrän työvoimaa ja aikaa, sillä kummunrakentajilla on ollut maansiirtoon käytössään vain korit ja vuodista tehdyt säkit.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Cahokia Mounds
Mississippian Artifacts (Arkistoitu – Internet Archive)
More Links (Arkistoitu – Internet Archive)
Voimakkaat mesoamerikkalaiset vaikutteet näkyivät joissakin kummunrakentajien töissä.
Poverty Pointin esihistoriallinen maarakennelma ilmasta nähtynä.
Grave Creek Mound, Adenan kulttuuri
Hopewellin kumpuja Chillicothessa Ohiossa.
Mississippin temppelikumpujen kaavakuva.
Cahokian Munkkien kumpu oli suurin Amerikassa rakennettu maakumpu.
Kuvakumpuja.
Hernando de Soton muistiinmerkittyjen kuvausten perusteella tehty Mississippin muinaista kulttuuria jäljittelevä maalaus Nodenasta Arkansasista v. 1539.
Seipi

| Seipi |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Karppikalat Cypriniformes
Alalahko::  Särkikalat Cyprinoidei
Heimo::  Särjet Leuciscidae
Alaheimo::  Särjet Leuciscinae
Suku::  Leuciscus
Laji::  leuciscus
Kaksiosainen nimi
 Leuciscus leuciscus  (Linnaeus, 1758) 
Katso myös
   Seipi Wikispeciesissä   Seipi Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Seipi (Leuciscus leuciscus) on särkien heimoon kuuluva makeassa vedessä ja murtovedessä elävä kalalaji. Suomessa sitä esiintyy enimmäkseen Itä- ja Pohjois-Suomessa, mutta sitä tavataan myös Suomen rannikkovesissä.
Ulkonäkö ja koko

Seipi muistuttaa särkeä mutta on hoikempi ja vähemmän punasävyinen. Lajin silmät ovat vaaleankeltaiset ja kuono lyhyt. Iiriksessä on pieniä tummia pilkkuja. Sen väritys on hailakka. Seivellä on hopeiset kyljet, tumma selkä ja vaalea vatsa, ja vatsaevissä on kellertävän oranssi vivahde. Tavallisesti tummareunaisella kylkiviivalla on 48–53 suomua. Peräevän reuna on kovera, ja nieluhampaat ovat kahdessa rivissä. Seiven ruumis on matala, joten se muistuttaa muodoltaan eniten salakkaa, mutta seiven erottaa salakasta lyhyt, selkäevän mittainen peräevä. Seipi kasvaa 20–25 senttimetrin pituiseksi, mutta enimmillään se voi olla 40 senttimetriä pitkä. Se painaa noin 1,0 kg, ja vanhin tavattu seipi oli 16-vuotias.
Lisääntyminen

Se liikkuu parvissa ja nousee varhain keväällä kutemaan jokiin ja puroihin hiekka- tai kivikkopohjalle. Koirailla on kutukyhmyjä koko ruumiissa. Parvet pysyttelevät kutupaikalla pari viikkoa ennen kuin palaavat alajuoksulle. Mätimunia on 3 000–27 000. Ne ovat suuria (2 mm) ja lasketaan pohjalle. Poikaset ovat yksivuotiaina 6–7 senttimetrin mittaisia, kaksivuotiaina 10–20 senttimetriä. Seipi on kutukypsä 3–4-vuotiaana.
Ravinto

Seipi syö vesi- ja ilmahyönteisiä, matoja, pieniä kotiloita, joskus kasvinosia.
Kalastus ja käyttö ravintona

Seipi on suosittu kala ongella ja perholla kalastettaessa. Sitä saadaan saaliiksi lisäksi katiskoilla ja tiheillä verkoilla. Seiven liha on vähärasvaista, ja sitä syödään harvoin kalan pienen koon ja kohtalaisen harvinaisen esiintymisen takia.
Jaakko Gummerus

| Jaakko Gummerus |
| --- | --- |
 Jaakko Gummerus.
Porvoon ja Tampereen piispa
 1920–1933 
Edeltäjä:  Herman Råbergh
Seuraaja:  Aleksi Lehtonen
Henkilötiedot
Syntynyt: 13. lokakuuta 1870 Sääminki
Kuollut: 24. marraskuuta 1933 (63 vuotta) Tampere
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  piispa, kirkkohistorian professori
Vanhemmat:  Aleksander Gummerus Alma Maria Nordlund
Puoliso:  Sigrid Maria Sandelin (vih. 1896)
Sukulaiset:  Sisarukset Helmi Maria, Emmi Irene, Kaarlo Immanuel, Arvo Johannes, Alarik, Hanna Augusta, Martti Aleksander, Katri Sohvi, Rurik Jonatan ja Lauri
Muut tiedot
Koulutus:  Pappisvihkimys (1897) teologian kandidaatti (1897)
Merkittävät teokset:   Mikael Agricola: hänen elämänsä ja kirjallinen toimensa  Kirkkohistorian oppikirjoja keskikouluille, lukioille, seminaareihin. 
Uskonto:  kristinusko
Tunnustuskunta:  luterilaisuus
Jaakko Gummerus (13. lokakuuta 1870 Sääminki – 24. marraskuuta 1933 Tampere) oli Helsingin yliopiston professori ja myöhemmin Porvoon ja Tampereen piispa.
Perhe ja koulutie

Jaakko Gummeruksen vanhemmat olivat rovasti, valtiopäivämies Aleksanteri Gummerus ja Alma Maria Nordlund.   Sukutaustat hänellä olivat vahvasti papillisia. Rovasti Aleksander Gummerusta edelsi jo seitsemän peräkkäistä sukupolvea pappeja. Jaakon äitikin oli papin tytär. Jaakko Gummeruksen sisarukset olivat Helmi Maria, Emmi Irene, Kaarlo Immanuel, Arvo Johannes, Alarik, Hanna Augusta, Martti Aleksander (Pihkala), Katri Sohvi, Rurik Jonatan (Pihkala) ja Lauri (Pihkala).
Koulunkäyntinsä Jaakko-poika aloitti Helsingin suomalaisessa alkeisopistossa. Osan opintojaan hän suoritti terveydellisistä syistä Pihtiputaalla, jossa hänen isänsä oli kirkkoherrana. Kolme lukiovuotta hän vietti kotonaan, herännäishenkisessä maalaispappilassa. Tämä ajanjakso oli tärkeä hänen hengellisen elämänsä kehitykselle. Vuonna 1887 hän suoritti ylioppilastutkinnon.
Jaakko Gummerus solmi avioliiton vuonna 1896 Sigrid Maria Sundelinin kanssa.
Opinnot

Vuonna 1890 Jaakko Gummerus suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon, jonka jälkeen hän oli puolitoista vuotta sanomalehtimiehenä Jyväskylässä. Kansan kirkko ja pappiskutsumus olivat kuitenkin hänelle rakkaita. Niinpä hän lähtikin Helsingin yliopiston teologiseen tiedekuntaan jatkamaan lukujaan pääaineenaan kirkkohistoria. Vuosina 1893-1894 hän opiskeli Upsalan, Hallen ja Leipzigin yliopistoissa. Teologian kandidaatiksi hän valmistui vuonna 1897 ja vihittiin samana vuonna papiksi. Teologian lisensiaatin tutkinnon hän suoritti vuonna 1900 ja väitteli tohtoriksi vuonna 1900.
Työura

Kirkkohistorian tutkijana mainetta saanut Jaakko Gummerus oli Helsingin yliopiston kirkkohistorian professorina vuosina 1900–1920. Hän valmisti luentonsa perusteellisesti ja nämä olivat rikastuttavia ja syventäviä. Hänen luentojaan ihailtiin. Tunnettiin suurta haikeutta, kun hän jätti virkansa.
Työura > Porvoon–Tampereen piispa 1923–1933

Porvoon hiippakunnassa suoritettiin piispanvaali Herman Råberghin kuoltua maaliskuussa 1920. Presidentti K. J. Ståhlberg nimitti piispanvaalissa eniten ääniä saaneen Gummeruksen Porvoon hiippakunnan piispaksi. Gummeruksen piispannimitys oli itsenäisen Suomen ensimmäinen. Vuonna 1923 kirkossa toteutettiin kielellinen hiippakuntajako ja Gummeruksen piispanistuin siirretiin Tampereelle samalla, kun Porvooseen perustettiin uusi ruotsinkielinen hiippakunta.
Tuomiokapitulin esimiehenä hän syventyi monipuolisiin kirkon hallintoa koskeviin kysymyksiin ja muodosti niistä oman kantansa. Tuomiokapitulissa saattoi joissakin kysymyksissä syntyä erimielisyyttäkin. Piispan hieno luonne, laajasydämisyys ja leikillisyys vaikuttivat, ettei repiviä riitoja syntynyt. Piispan arvokkaimpiin tehtäviin kuuluivat pappisvihkimykset. Tampereella hän ehti kymmenen vuoden aikana toimittaa 28 pappisvihkimystä, joissa vihittäviä oli yhdestä yhdeksään. Piispan kirjeenvaihto oli laajaa, kehottihan hän pappeja kirjoittamaan hänelle. Piispantarkastusten neuvottelukokouksissa kosketeltiin kaikkia seurakuntaelämän eri puolia. Erityinen huomio kiinnitettiin opetusoloihin, joissa hän teroitti kirkon ja koulun läheistä suhdetta.
Professorina ja piispana hän osallistui kirkolliskokouksiin vuosina 1919, 1928 ja 1933. Hänen lausuntonsa olivat erittäin asiallisia ja huolellisesti valmisteltuja.
Gummerus oli arvostettu kirkon edustajana ulkomailla. Koulutus, kielitaito ja valpas harrastus kristikunnan yhteisissä asioissa antoivat erinomaiset edellytykset edustajuudelle. Käyntikohteina olivat muun muassa Englanti, Norja, Ranska ja Hollanti.
Tampereen piispana Gummerus toimi kuolinvuoteensa 1933 asti.
Kirjailija

Jaakko Gummerus oli tuottelias kirjailija. Merkittävimpiä teoksia hänellä oli Mikael Agricolan elämäkerta 1902. Gummeruksen laaja 16 000 niteen kirjasto siirtyi hänen kuolemansa jälkeen Tampereen kaupunginkirjaston haltuun.
Julkaisut

Fiilip Melankton, hänen elämänsä ja vaikutuksensa. K. J. Gummerus, 1897.
Jäännöksiä keskiajan saarnakirjallisuudesta Suomessa. KS. kp., 1896.
Mikael Agricola : hänen elämänsä ja kirjallinen toimensa. Gummerus, 1902.
Kirkkohistoria lyseoita varten. Jaakko Gummerus ja V. T. Rosenqvist. Gummerus, 1906.
Juhana Wilhelm Snellman : hänen ajatuksiansa uskonnosta ja kirkosta. Kustantaja tuntematon, 1906.
Kirkko ja valtio : kirkon ja valtion suhde eri maissa. Jaakko Gummerus. Valtion ja kirkon ero vaiko yleinen uskonvapaus? Erik Johansson. K. J. Gummerus, 1906.
Eteenpäin! Saarna pappeinkokouksessa Helsingissä Johanneksen kirkossa 4 p. syysk. Tekijä, 1906.
Eräs suomalainen koululaki 1600-luvulta. Suomen kirkkohistoriallinen seura, 1906.
Henrik Gabriel Porthan teoloogina : esitelmä Suomen kirkkohistoriallisen seuran vuosikokouksessa 19 p. Tammik. 1907.Suomen kirkkohistoriallinen seura, 1907.
Eräs kirjalöytö Turun Tuomiokapitulin arkistosta. Kustantaja tuntematon, 1912.
Muistelmia ison vihan ajoilta. Gummerus, 1913.
"Erämaan seurakunta" : kuvauksia Ranskan protestanttien historiasta vuosina 1685-1762. K. J. Gummerus, 1914.
Kertomus Porvoon hiippakunnan vaiheista ja tilasta vuosina 1917-1922. Porvoon hiippakunta, 1922.
Kaksi saarnaa : Kenraali Mannerheimin lastensuojeluliiton valistusviikoksi 1924. Jaakko Gummerus ja K. J. Kivekäs. Kenraali Mannerheimin lastensuojeluliitto, 1924.
Kertomus Tampereen (ent. Porvoon) hiippakunnan vaiheista ja tilasta vuosina 1922-1927. Tampereen Kirjapaino-osakeyhtiö, 1927.
Kirkkohistoria : keskikouluja varten. Jaakko Gummerus ja V. T. Rosenqvist. Gummerus, 1927.
Keskikoulun kirkkohistoria : siihen liittyvine lukukappaleineen. Gummerus, 1928.
Johannes Gossner. Suomen lähetysseura, 1931.
Kertomus Tampereen hiippakunnan vaiheista ja tilasta vuosina 1927-1932 : synodaalikokoukselle. Tampereen hiippakunta, 1932.
Katsaus kristillisen kirkon ja teologian tärkeimpiin ilmiöihin vv. 1927-32. Kustantaja tuntematon, 1933.
Herran sanan valossa : juhlaa ja arkea. Otava, 1933.
Jumalan seurakunta : ajatuksia ja ijäisyyssanoja kirkollisina juhlahetkinä. Otava, 1935.
Mikael Agricolan Rukouskirja ja sen lähteet : I nide. Toimittajat Aarno Maliniemi ja Aarne Turkka. Suomen kirkkohistoriallinen seura, 1941.
Mikael Agricolan Rukouskirja ja sen lähteet : II nide. Toimittajat Aarno Maliniemi ja Aarne Turkka. Suomen kirkkohistoriallinen seura, 1947.
Mikael Agricolan Rukouskirja ja sen lähteet : III nide. Toimittajat Aarno Maliniemi ja Aarne Turkka. Suomen kirkkohistoriallinen seura, 1955.
Julkaisut > Suomennoksia

Joachim Heinrich Campe, Amerikan löytö : opettavaa ja huvittavaa lukemista lapsille ja nuorisolle. 1-2. Jyväskylän kirjapaino, 1891.
Joachim Heinrich Campe, Amerikan löytö : opettavaa ja huvittavaa lukemista lapsille ja nuorisolle. 3. Jyväskylän kirjapaino, 1892.
Aiheesta muualla

Matti Ijäs: / Gummerus, Jaakko (1870–1933) Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen). 28.2.2001. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Piispa Gummeruksen yksityiskirjasto laadultaan ja arvoltaan ainoalaatuinen maassamme; sisältää 16.000 nidosta. Käynti piispa-vainajan kodissa ja hänen kirjastossaan, Aamulehti, 31.12.1933, nro 351, s. 8, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Piispa pikkupoikana, Suomen Kuvalehti, 17.12.1934, nro 51-52, s. 14, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Erik Sorolaisen postilla v:lta 1625 ja lukuisia muita harvinaisuuksia kuuluu piispa Gummeruksen kirjastoon, joka nyt on kaupunginkirjaston yhteydessä. Kirjaston 4.000-niteinen teologinen osasto erityisen edustava. Harvinaisuuksia on m.m. kaksi kirjapainotaidon alkuajan kirjaa ja n. 150 muuta vanhaa kirjaa, Aamulehti, 03.03.1935, nro 60, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: - | Tampereen piispa 1923–1933 | Seuraaja: Aleksi Lehtonen |
| n k Viipurin ja Porvoon piispat |
| --- | --- | --- |
| Viipurin hiippakunta (1554–1721) |  Paavali Juusten (1554–1563)  Canutus Johannis (1563–1564)  Eerik Härkäpää (1568–1578)  ...  Olavi Elimaeus (1618–1629)  Nicolaus Carelius (1630–1632)  Gabriel Melartopaeus (1633–1641)  Petrus Bjugg (1642–1656)  Nicolaus Nycopensis (1658–1664)  Petrus Brommius (1664–1672)  Abraham Thauvonius (1672–1679)  Henrik Carstenius (1679–1681)  Petrus Bång (1681–1696)  Petrus Laurbecchius (1696–1705)  David Lund (1705–1711)  |  |
| Porvoon piispat (1721–1923) |  Johannes Gezelius nuorin (1721–1733)  Daniel Juslenius (1734–1743)  Johan Nylander (1745–1761)  Gabriel Fortelius (1762–1789)  Paul Krogius nuorempi (1789–1792)  Zacharias Cygnaeus (1792–1809)  Magnus Jacob Alopaeus (1809–1818)  Zacharias Cygnaeus nuorempi (1819–1820)  Johan Molander (1821–1837)  Carl Gustaf Ottelin (1838–1864)  Frans Ludvig Schauman (1865–1878)  Anders Johan Hornborg (1878–1883)  Johan Viktor Johnsson (1884)  Carl Henrik Alopaeus (1885–1892)  Herman Råbergh (1892–1920)  Jaakko Gummerus (1920-1923)  |  |
*=historiallisuus epävarmaa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Alankomaat  Vatikaani 
Henkilöt:  DDB  Kansallisbiografia  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 
Muut:  IdRef