stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Feliciano González Ascanio

Feliciano González Ascanio (20. maaliskuuta 1921 Guatire – 13. joulukuuta 1986) oli venezuelalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 24. lokakuuta 1943 ja nimitettiin Maracayn hiippakunnan johtoon 31. heinäkuuta 1962. Piispaksi vihkiminen seurasi 2. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi José Humberto Quintero Parra, jota avustivat José Alí Lebrún Moratinos ja Luis Eduardo Henríquez Jiménez.
González Ascanio osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen. Hän kuoli 65-vuotiaana virassa.
Raph Koster

Koster vuonna 2017 Game Developers Conferencessa.
Raphael "Raph" Koster (s. 1971) on yhdysvaltalainen pelisuunnittelija. Hän on tullut tunnetuksi Ultima Online ja Star Wars Galaxies -pelien kehityksestä. Koster on kirjoittanut pelisuunnittelusta tunnetun teoksen A Theory of Fun for Game Design. Kosterin teosta käytetään oppikirjana ja se vaikutti pelillistämisen käsitteeseen.
Kosterin teos sai alkunsa Austin Game Conferencessa pidetystä esitelmästä. Sekä Kosterin että Chris Crawfordin ajatuksissa hauska liittyy oppimiseen, asian hallitsemiseen, ymmärtämiseen ja pulmien ratkomiseen.
Teoksia

Raph Koster: A Theory of Fun for Game Design.  O'Reilly, 2014.  ISBN 978-1-449-36321-5  Teoksen verkkoversio. (englanniksi)
Aiheesta muualla

Kotisivut (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Japani  Tšekki  Korea  Alankomaat 
Tieteilijät:  CiNii 
Muut:  IdRef
We Are Never Ever Getting Back Together

| ”We Are Never Ever Getting Back Together” Taylor Swift |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Red
 Äänitetty : 2012
 Studio : Conway Recording   (Los Angeles)   MXM   (Tukholma)
 Julkaistu: 13. elokuuta 2012
 Formaatti: digitaalinen lataus
 Tekijä(t): Taylor Swift, Max Martin, Shellback
 Tuottaja(t): Martin, Shellback
 Tyylilaji: pop
 Kesto: 03.12
 Levy-yhtiö: Big Machine
Listasijoitukset
  1.    4.    18.
Taylor Swiftin muut singlet
| ”Eyes Open” 2012 | ”We Are Never Ever Getting Back Together” 2012 | ”Ronan” 2012 |
We Are Never Ever Getting Back Together on yhdysvaltalaisen laulaja-lauluntekijä Taylor Swiftin kappale vuodelta 2012. Se on ensimmäinen single Swiftin neljänneltä albumilta Red.
Kappaleen ovat säveltäneet Swift, Max Martin ja Shellback. Martin ja Shellback toimivat lisäksi tuottajina. Kappale kertoo Swiftin turhautuneisuudesta entiseen poikaystävään, joka oli väittänyt heidän palaavan yhteen.
Kappaleesta tuli yksi Swiftin menestyimmistä kappaleista. Se nousi Billboard Hot 100 -listalla kärkisijalle ja menestyi hyvin myös kansainvälisesti. Suomessa kappale oli listasijalla 18. Single sai Grammy-ehdokkuuden vuoden levytyksestä ja People’s Choice Awards -ehdokkuuden vuoden 2012 suosikkikappaleesta.
Swift levytti kappaleen uudelleen vuonna 2021 albumin uudelle versiolle Red (Taylor’s Version). Uuden levytyksen nimi on ”We Are Never Ever Getting Back Together (Taylor’s Version)”. Uuden version tuottajina toimivat Swift, Shellback ja Christopher Rowe.
Julkaisu

”We Are Never Ever Getting Back Together” julkaistiin 13. elokuuta 2012 Google+:n livechatin aikana. Kappale oli saatavilla digitaalisesti ladattavana samana päivänä Google Play -kaupasta, sekä seuraavana päivänä Amazon.com:ista ja iTunesista. Kappale on ensimmäinen single Taylor Swiftin albumilta Red, joka julkaistiin 22. lokakuuta 2012.
Kaupallinen menestys

Kappaleesta tuli yksi Swiftin menestyneimpiä kappaleita. Se nousi Yhdysvalloissa Billboard Hot 100-listalla kärkisijalle. ”We Are Never Ever Getting Back Together” oli Swiftin ensimmäinen Yhdysvaltojen listaykkönen. Se on myynyt Yhdysvalloissa kuusinkertaista platinaa.
Kappale menestyi myös kansainvälisesti. Se nousi listaykköseksi Kanadassa ja Uudessa-Seelannissa. Se oli listojen kymmenen kärjessä myös muun muassa Isossa-Britanniassa, Japanissa, Australiassa ja Norjassa.
Suomessa kappale oli singlelistan sijalla 18. Se on ensimmäinen Suomen viralliselle listalle noussut Taylor Swiftin kappale. ”Love Story” esiintyi latauslistalla vuonna 2009, mutta ei noussut viralliselle singlelistalle.
Arvostelut

Kriitikoiden arviot kappaleesta olivat pääasiassa positiivisia. Rolling Stone nimesi sen vuoden 2012 toiseksi parhaaksi kappaleeksi. Billboard -lehti kirjoitti, että ”We Are Never Ever Getting Back Together” on "hauskin kappale, jonka countrymuusikko on tähän mennessä levyttänyt" ja että "Swift laajentaa jo vakuuttavia sanoitustaitojaan sisällyttämällä terävää sarkasmia sitkeään itseluottamukseensa".
Musiikkivideo

Kappaleen musiikkivideo on yhtäjaksoinen otos ilman taukoja. Videossa Swift muistelee on/off-suhdettaan ex-poikaystävänsä kanssa. Turhautuneena Swift kertoo puhelimessa jollekulle, ettei koskaan palaa yhteen pojan kanssa. Hän siirtyy kotiinsa juhlimaan, kun poika ilmaantuu paikalle haikailemaan yhteenpaluuta. Swift paiskaa oven kiinni ja jättää pojan ulkopuolelle merkkinä heidän suhteensa lopullisesta päättymisestä.
Videon ohjasi Declan Whitebloom, ja se esitettiin ensimmäistä kertaa 30. elokuuta 2012. Video kuvattiin 4K-resoluutio -laadulla, ja se on ensimmäinen siten kuvattu musiikkivideo.
Listasijoitukset

| Maa ja lista | Korkein sija |
| --- | --- |
 Alankomaat (Single Top 100): 24
 Alankomaat (Nederlandse Top 100): 16
 Australia (ARIA Charts): 3
 Belgia (Ultratop Flanders): 26
 Belgia (Ultratop Wallonia): 30
 Espanja (PROMUSICAE): 40
 Etelä-Korea (Gaon Chart): 52
 Etelä-Korea (Gaon Chart, ulkomaiset singlet): 2
 Honduras (Honduras Top 50): 21
 Irlanti (IRMA): 4
 Israel (Media Forest, radiosoitto): 2
 Iso-Britannia (Britannian singlelista): 4
 Italia (FIMI): 21
 Itävalta (Ö3 Austria Top 40): 22
 Japani (Billboard Japan Hot 100): 2
 Japani (Billboard Japan, adult contemporary airplay): 1
 Kanada (Canadian Hot 100): 1
 Norja (VG-lista): 6
 Ranska (SNEP): 18
 Ruotsi (Sverigetopplistan): 16
 Saksa (Gfk, Offizielle Top 100): 21
 Suomi (Suomen virallinen lista): 18
 Sveitsi (Hitparade): 21
 Tanska (Hitlisten): 16
 Tšekki (radiosoitto): 26
 Unkari (Mahasz, Rádiós Top 40): 9
 Uusi-Seelanti (Recorded Music NZ): 1
 Venezuela (pop/rock): 4
 Yhdysvallat (Billboard Hot 100): 1

| Maa ja lista | Korkein sija |
| --- | --- |
 Australia (ARIA Charts): 34
 Iso-Britannia (suoratoisto): 61
 Kanada (Canadian Hot 100): 40
 Ruotsi (Sverigetopplistan, Heatseeker-lista): 20
 Singapore (RIAS, Top Digital): 22
 Yhdysvallat (Billboard Hot 100): 55
 Yhdysvallat (country) : 16
Global 200 (Billboard): 41
Myyntipalkinnot

| Maa | Sertifikaatti | Myöntäjä |
| --- | --- | --- |
|  Australia | 9x platinaa | Australian Recording Industry Association |
|  Brasilia | timanttilevy | Pro-Música Brasil |
|  Espanja | kultaa | Productores de Música de España |
|  Iso-Britannia | 2x platinaa | British Phonographic Industry |
|  Itävalta | platinaa | IFPI Austria |
|  Japani | miljoonalevy | Recording Industry Association Japan (日本レコード協会, Nihon Rekōdo Kyōkai) |
|  Japani (suoratoisto) | platinaa | Recording Industry Association Japan (日本レコード協会, Nihon Rekōdo Kyōkai) |
|  Kanada | kultaa | Music Canada |
|  Meksiko | kultaa | AMPROFON |
|  Ruotsi | kultaa | Grammofonleverantörernas   förening |
|  Saksa | platinaa | Bundesverband Musikindustrie |
|  Tanska (suoratoisto) | platinaa | IFPI Danmark |
|  Uusi-Seelanti | 3x platinaa | Recorded Music NZ |
|  Yhdysvallat | 6x platinaa | Recording Industry Association of America |

| Maa | Sertifikaatti | Myöntäjä |
| --- | --- | --- |
|  Australia | platinaa | Australian Recording Industry Association |
|  Brasilia | kultaa | Pro-Música Brasil |
|  Uusi-Seelanti | kultaa | Recorded Music NZ |
Aiheesta muualla

We Are Never Ever Getting Back Together -musiikkivideo
| n k Taylor Swift |
| --- | --- |
 Diskografia  Palkinnot 
Studioalbumit:  Taylor Swift  Fearless  Speak Now  Red  1989  Reputation  Lover  Folklore  Evermore  Midnights  The Tortured Poets Department 
Uudelleen levytetyt albumit:  Fearless (Taylor’s Version)  Red (Taylor’s Version)  Speak Now (Taylor’s Version)  1989 (Taylor’s Version) 
Livealbumit:  Speak Now World Tour – Live  Lover (Live from Paris)  Folklore: The Long Pond Studio Sessions 
EP:t:  The Taylor Swift Holiday Collection  Beautiful Eyes 
Kappaleet:  Luettelo kappaleista  ”The 1”  ”22”  ”All Too Well”  ”Anti-Hero”  ”Back to December”  ”Bad Blood”  ”Begin Again”  ”Bejeweled”  ”Betty”  ”Blank Space”  ”Cardigan”  ”Carolina”  ”Change”  ”Christmas Tree Farm”  ”Coney Island”  ”Cruel Summer”  ”Delicate”  ”End Game”  ”Everything Has Changed”  ”Exile”  ”Eyes Open”  ”Fearless”  ”Fifteen”  ”Fortnight”  ”Getaway Car”  ”I Bet You Think About Me”  ”I Can Do It with a Broken Heart”  ”I Can See You”  ”I Don’t Wanna Live Forever”  ”I Knew You Were Trouble”  ”Is It Over Now?”  ”Karma”  ”The Lakes”  ”The Last Time”  ”Lavender Haze”  ”Look What You Made Me Do”  ”Love Story”  ”Lover”  ”The Man”  ”Me!”  ”Mean”  ”Message in a Bottle”  ”Mine”  ”New Romantics”  ”New Year’s Day”  ”No Body, No Crime”  ”Our Song”  ”Ours”  ”Out of the Woods”  ”Picture to Burn”  ”...Ready for It?”  ”Red”  ”Ronan”  ”Safe & Sound”  ”Shake It Off”  ”Should’ve Said No”  ”"Slut!"”  ”Sparks Fly”  ”The Story of Us”  ”Style”  ”Teardrops on My Guitar”  ”Tim McGraw”  ”Today Was a Fairytale”  ”We Are Never Ever Getting Back Together”  ”White Horse”  ”Wildest Dreams”  ”Willow”  ”You Belong with Me”  ”You Need to Calm Down” 
Kappaleet vierailevana artistina:  ”Highway Don’t Care”  ”The Joker and the Queen”  ”Renegade” 
Kappaleet muille artisteille:  ”This Is What You Came For” 
Videojulkaisut:  Speak Now World Tour – Live  City of Lover  Folklore: The Long Pond Studio Sessions  Taylor Swift: The Eras Tour 
Kiertueet ja konsertit:  Luettelo kiertueista  Fearless Tour  Speak Now World Tour  The Red Tour  The 1989 World Tour  Reputation Stadium Tour  The Eras Tour  City of Lover
Klubi 04

Töölön jalkapallostadion
HJK Klubi 04 on Helsingin Jalkapalloklubin reservijoukkue, joka pelaa kaudella 2024 Ykkösessä. Se perustettiin vuonna 2004, kun HJK osti Jokerien jalkapallotoiminnan. Se otti tuolloin sarjapaikan Kakkosesta. Jokerien liigapaikan sai sarjasta karsinnoissa pudonnut FC KooTeePee ja kotkalaisten Ykkösen paikan GBK.
Historia

Kaudeksi 2006 joukkue nousi Ykköseen pudottamalla karsinnoissa FC Interin reservijoukkue VG-62:n. Joukkueen päävalmentajana toimi Abdou Talat. Ensimmäisenä kautenaan Ykkösessä joukkue sijoittui kuudenneksi.
Kaudella 2007 Klubi 04:n sijoitus Ykkösessä oli 14:s. Joukkue putosi kaudeksi 2008 Kakkoseen. Kaudella 2008 joukkue uudistui lähes täysin ja valmentajaksi vaihtui Juho Rantala. Joukkue varmisti nousun takaisin Ykköseen jo kaksi kierrosta ennen kauden päätöstä.
Kaudella 2009 Klubi 04 varmisti sarjapaikan kolme kierrosta ennen kauden päätöstä ja sijoittui Ykkösessä kahdeksanneksi. Kaudella 2010 Klubi 04 sijoittui sarjassa toiseksi viimeiseksi, ja putosi kaudelle 2011 Kakkoseen. Kaudella 2010 Klubi 04:n valmentajana toimi Pasi Rasimus.
Kaudella 2011 Klubi 04 voitti Kakkosen A-lohkon, mutta hävisi karsintojen ensimmäisessä vaiheessa kaksiosaisen karsintaottelun BK-46:lle. Klubi 04:n Joel Pohjanpalo voitti kaudella 2011 Kakkosen maalikuninkuuden 33 maalilla, mikä sivusi Kakkosen maaliennätystä.
Kaudella 2012 Klubi 04 pelasi Kakkosen etelälohkossa ainoana helsinkiläisenä joukkueena. Vuodesta 2011 Klubi 04:n valmentajana toimi jälleen jälleen Abdou Talat. Vuonna 2015 päävalmentajana aloitti Toni Koskela. Koskelan ensimmäisellä kaudella Klubi 04 voitti Kakkosen itälohkon, mutta hävisi kaksiosaisessa karsinnassa GrIFK:lle.
Kauden 2017 päätteeksi Klubi 04 nousi Ykköseen voittamalla nousukarsinnassa FC Viikingit.
Kaudella 2018 Klubi 04 jäi Ykkösen viimeiseksi ja putosi kauden päätteeksi takaisin Kakkoseen.
Kaudella 2019 Klubi 04 sijoittui Kakkosen A-lohkon viidenneksi.
Kauden 2020 päätteeksi Klubi 04 nousi Ykköseen pelattuaan tappiottoman sarjan Kakkosen B-lohkossa.
Kauden 2021 jälkeen Klubi 04 putosi niukasti takaisin Kakkoseen.
Kaudella 2022 Klubi 04 pääsi B-lohkon jatkosarjaan sijoittuen neljänneksi.
Kaudella 2023 Klubi 04 sijoittui Kakkosen A-lohkon kolmanneksi, kaatoi Ykkösen karsinnoissa Tampere Unitedin yhteismaalein 5–2 ja nousi Ykköseen. Uuden Ykkösliigan perustamisen vuoksi sarjataso pysyi kuitenkin edelleen kolmanneksi korkeimpana.
Pelaajat ja valmentajat > Joukkue 2024

Päivitetty 2. huhtikuuta 2024.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Maalivahdit 78  Alex Ramula  79  Joel Tynkkynen  89  Diar Azabani Puolustajat 43  Santeri Silander  47  Emil Leveälahti  53  Jere Kari  57  Lukas Kuusisto  61  Kaius Simojoki  62  Nils Svensson  63  Eemil Toivonen  92  Mustafa Abdulmuttaleb  96  William Grönblom  98  Alex Lietsa |   |  Keskikenttä 49  Otto Hannula  54  Pyry Mentu  64  Matias Ritari  68  Altti Hellemaa  74  Marlo Hyvönen Hyökkääjät 48  Francis Etu  51  Kaius Harden  67  Emil Ingman  72  Art Berisha  87  Elmer Vauhkonen  91  Ville Vuorinen  94  Toivo Mero  95  Stanislav Baranov |
Päävalmentaja:  Aleksi Lalli
Valmentaja:  Ilari Aho
Valmentaja:  Perparim Hetemaj
Suorituskykyvalmentaja:  Timi Pettersson
Maalivahtivalmentaja:  Jori Särkkä
Joukkueenjohtaja ja huoltaja:  Petteri Jutila
Klubi 04:n sarjahistoria

| Vuosi | Sarja | Sijoitus | Ottelut | Voitot | Tasan | Häviöt | Tehdyt | Päästetyt | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2004 | Kakkonen | 3. | 24 | 13 | 5 | 6 | 61 | 31 | 44 |
| 2005 | Kakkonen | 1. | 20 | 14 | 4 | 2 | 58 | 17 | 46 |
| 2006 | Ykkönen | 6. | 26 | 11 | 5 | 10 | 49 | 27 | 38 |
| 2007 | Ykkönen | 14. | 26 | 2 | 9 | 15 | 25 | 45 | 15 |
| 2008 | Kakkonen | 1. | 26 | 18 | 4 | 4 | 68 | 19 | 58 |
| 2009 | Ykkönen | 8. | 26 | 10 | 7 | 9 | 46 | 45 | 37 |
| 2010 | Ykkönen | 13. | 26 | 4 | 5 | 17 | 21 | 50 | 17 |
| 2011 | Kakkonen | 1. | 26 | 19 | 3 | 4 | 96 | 33 | 60 |
| 2012 | Kakkonen | 5. | 27 | 13 | 6 | 7 | 64 | 36 | 45 |
| 2013 | Kakkonen | 6. | 27 | 11 | 4 | 12 | 27 | 29 | 37 |
| 2014 | Kakkonen | 5. | 27 | 11 | 5 | 11 | 40 | 48 | 38 |
| 2015 | Kakkonen | 1. | 24 | 13 | 7 | 4 | 46 | 17 | 46 |
| 2016 | Kakkonen | 5. | 22 | 10 | 5 | 7 | 40 | 32 | 35 |
| 2017 | Kakkonen | 2. | 22 | 12 | 8 | 2 | 60 | 19 | 44 |
| 2018 | Ykkönen | 10. | 27 | 4 | 7 | 16 | 27 | 64 | 19 |
| 2019 | Kakkonen | 5. | 22 | 8 | 10 | 4 | 42 | 35 | 34 |
| 2020 | Kakkonen | 1. | 17 | 16 | 1 | 0 | 56 | 14 | 49 |
| 2021 | Ykkönen | 10. | 27 | 9 | 2 | 16 | 39 | 42 | 29 |
| 2022 | Kakkonen | 4. | 27 | 11 | 7 | 9 | 63 | 52 | 40 |
| 2023 | Kakkonen | 3. | 22 | 13 | 5 | 4 | 41 | 16 | 44 |
| 2024 | Ykkönen | 1. | 27 | 18 | 5 | 4 | 68 | 54 | 59 |
Klubi 04:n Sakari Mattila varjostaa KuPSin Ilja Venäläistä kaudella 2007.
Venäläinen tällä kertaa Kalle Sormusen pihdeissä.
Säpinää Klubi 04:n maalilla.
Aiheesta muualla

Joukkue HJK:n sivuilla
| n k Ykkösliiga |
| --- | --- |
Joukkueet (2025):  Ekenäs IF  FC Lahti  Klubi 04  Jippo  JäPS  KäPa  PK-35  SalPa  SJK Akatemia  TPS
Dean Steinkuhler

Dean Elmer Steinkuhler (s. 27. tammikuuta 1961) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja. Hän syntyi Burr-nimisessä kylässä Nebraskassa ja pelasi yliopistotasolla Nebraska–Lincolnissa.
Vielä yliopistojoukkueessaan, Nebraska Cornhuskersissa pelatessaan Steinkuhler voitti vuonna 1983 Outland-palkinnon. Cornhuskers on jäädyttänyt hänen pelipaitansa numeron 71.
Steinkuhler aloitti NFL-uransa vuonna 1984 ja pelasi Houston Oilersissa aina vetäytymiseensä 1991.
Päiväntasaajan Guinea

Päiväntasaajan Guinean tasavalta eli Päiväntasaajan Guinea on pieni valtio Keski-Afrikan länsiosassa, Guineanlahden rannalla. Maan rajanaapureita ovat Gabon etelässä ja idässä sekä Kamerun pohjoisessa. Nimestään huolimatta se ei sijaitse aivan päiväntasaajan kohdalla, vaan se kulkee Päiväntasaajan Guinealle kuuluvien saarten välistä, São Tomé ja Príncipen valtioon kuuluvan Ilhéu das Rolasin saaren läpi. Päiväntasaajan Guinea koostuu Biokon (ent. Fernando Po) ja Annobónin saarista sekä Río Munin alueesta mantereella.
Päiväntasaajan Guinean pääkaupunki on Biokon saarella sijaitseva Malabo, joskin uutta pääkaupunkia Oyalaa (virallisesti Ciudad de la Paz) on rakennettu mantereelle Río Munin alueelle.
Päiväntasaajan Guinea on maailman julmimpiin kuuluvia diktatuureja, jonka ihmisoikeusrikkomukset ovat poikkeuksellisen räikeitä. Valtiolla on suuret tulot öljyvarantojen takia, mutta korruption, nepotismin, kleptokratian ja huonon hallinnon takia kansa elää köyhyydessä.
Päiväntasaajan Guinea on Afrikan ainoa maa, jossa virallisena kielenä puhutaan espanjaa.
Maantiede

Päiväntasaajan Guinealle kuuluviin alueisiin kuuluvat mantereella sijaitseva Río Munin alue sekä viisi saarta Guineanlahdelta. Päiväntasaajan Guinean rajanaapureita mantereella ovat Kamerun pohjoisessa sekä Gabon idässä ja etelässä. Merellä Biokon ja Annobónin saarten välissä sijaitsee São Tomé ja Príncipen saarivaltio. Päiväntasaajan Guineaan kuuluvista viidestä saaresta suurin on Bioko, joka sijaitsee selvästi pohjoisempana kuin Päiväntasaajan Guinean muut alueet, noin 40 kilometrin päässä Kamerunin rajasta. Annobón sijaitsee noin 595 kilometriä Biokosta lounaaseen ja loput kolme saarta, Corisco, Elobey Grande ja Elobey Chico, sijaitsevat Corisconlahdella.
Mantereella oleva 26 003 neliökilometrin kokoinen Río Muni on valtion harvimpaan asuttu alue, sillä rannikko on mangrovesuota ja sisämaa tiheää sademetsää. Rannikon tasankojen jälkeen maisema kohoaa hiljalleen ylöspäin, kunnes Gabonin raja tulee vastaan. Rio Benito -joki, joka jakaa Río Munin kahtia, lähtee Päiväntasaajan Guinean itärajalta, ja laskee lopulta Guineanlahteen. Lämpötilat ja kosteus ovat Río Munissa pääosin pienempiä kuin Biokossa tai Annobónissa, mutta kasvavat rannikkoa lähestyttäessä.
Bioko, jota kutsuttiin ennen 1970-lukua Fernando Poksi, on 2 017 neliökilometrin alueellaan Guineanlahden suurin saari. Se on muodoltaan saappaan näköinen, ja siellä on kaksi suurta vulkaanista muodostumaa. Niiden väliin jää laakso, joka jakaa saaren kahtia sen kapeimmasta kohtaa. Rantaviivaa on 195 kilometriä, ja etelässä ranta on kivikkoista, mutta pohjoisempaan mentäessä ranta muuttuu tasaisemmaksi, ja kylien väleissä on myös muutama maisemallinen hiekkaranta. Saarilla on jo pitkään viljelty kaakaota, ylemmillä rinteillä viljellään nykyään kahvia. Vulkaaniset rinteet kohoavat saaren keskiosissa muodostaen maan suurimman vuoren Pico Basilen (3 011 m). Saaren eteläosassa sijaitsevat 250 metriä korkeat Iladyin vesiputoukset.
Annobón löydettiin uudenvuodenpäivänä vuosien 1472–1475 välisenä aikana. Se on pieni vulkaaninen saari, jonka pinta-ala on 17 neliökilometriä. Ranta on erittäin jyrkkää lukuun ottamatta pohjoisosaa, jossa päätulivuori muodostaa pienen järven. Saarella asuu noin 5 000 asukasta.
Päiväntasaajan Guinean ilmasto on tyypillinen päiväntasaajan seudulle: kuumaa, kosteaa, suuret sademäärät ja runsas pilvisyys ympäri vuoden. Rio Munin alueella vuoden keskilämpötilat ovat 26 asteen paikkeilla, suhteellinen kosteus 80–95 prosenttia ja sademäärät kaikkialla yli 3 000 millimetriä vuodessa, paikoin yli 4 500 millimetriä. Biokon saarella sademäärä vaihtelee vuoristoisuuden mukaan. Eniten sataa Gran Calderan rinteillä saaren eteläosassa, mihin ulottuu lounaismonsuuni. Urekassa on mitattu 11 430 millimetrin sademäärä vuodessa, joten se kuuluu maailman sateisimpiin paikkoihin.
Historia

Nykyisen Päiväntasaajan Guinean manneralueen varhaisimpia asukkaita olivat pygmit. Bantuheimot alkoivat vaeltaa alueelle 1100- ja 1200-luvuilla. Bubit asettuivat Biokon saarelle 1200-luvulla.
Historia > Siirtomaa-aika

Fernão do Pón johtama portugalilainen retkikunta löysi vuonna 1472 Guineanlahden saaren, jonka portugalilaiset nimesivät eurooppalaisen löytäjänsä mukaan Fernando Pó -saareksi (vuodesta 1979 alkaen Bioko). Portugali hallitsi Fernando Póota ja sen lähisaaria vuodesta 1592 lähtien. Hollanti pyrki saamaan saaret haltuunsa vuosina 1642–1648. Vuosina 1777–1778 tehtyjen sopimusten perusteella Portugali luovutti saaret ja Río Munin alueen Espanjalle. Saarille lähetetty espanjalaisretkikunta kärsi tappion taistelussa bubi-kansaa vastaan. Britannia vaati saaria itselleen vuonna 1782. Vuonna 1827 englantilaiset perustivat Fernando Póolle Port Clarencen kaupungin (vuosina 1843–1973 Santa Isabel, nykyään Malabo), mutta vetäytyivät saarilta vuonna 1833. Espanjalaiset valtasivat vuonna 1843 Fernando Póon uudelleen ja vuonna 1856 Río Munin, joita alettiin kutsua Espanjan Guineaksi. Alueen rajat määriteltiin kolonialististen maiden tekemässä Pariisin sopimuksessa vuonna 1900. Alkuperäisväestö joutui pakkotöihin kaakaoviljelmille. Espanjalaiset tukahduttivat vuosien 1898 ja 1906 bubikapinat verisesti. Fernando Póolle tuotiin orjatyövoimaa Río Munista ja Nigeriasta. Alkuperäinen kansa oli vailla kaikkia laillisia oikeuksia.
Ensimmäinen kansallismielinen järjestö Crusada perustettiin vuonna 1947. Kansallinen vapautusliike järjestyi vuonna 1959 MONALIGE- ja IPGE-puolueiksi. Vuonna 1960 Espanja julisti alueen ”merentakaiseksi provinssikseen”. Vuonna 1964 se sai sisäisen itsehallinnon. Vuodesta 1965 lähtien Espanjan Guinean itsenäisyyttä käsiteltiin YK:ssa ja Afrikan yhtenäisyysjärjestössä. Heinäkuussa 1968 Espanjan hallitus ja paikalliset puolueet laativat perustuslain, joka hyväksyttiin elokuussa järjestetyssä kansanäänestyksessä. Syyskuussa pidetyt presidentinvaalit voitti MONALIGE:n ehdokas Francisco Macías Nguema, joka muodosti eri puolueiden edustajista koostuneen maan ensimmäisen hallituksen. Päiväntasaajan Guinea julistettiin itsenäiseksi tasavallaksi 12. lokakuuta 1968. Espanja veti joukkonsa pois maasta maaliskuussa 1969.