stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Merkurius
Fyysiset ominaisuudet > Pinnanmuodot

Merkurius on hitaasti pyörivä sisäplaneetta. Pitkän pyörähdysajan ja kaasukehän puutteen johdosta lämpötila Merkuriuksen pinnalla vaihtelee satoja asteita sen mukaan, ollaanko päivä- vai yöpuolella. Pintalämpötila vaihtelee 90–740 kelvinin eli −173 – +467 °C:n välillä ja on keskimäärin 452 kelviniä eli 179 °C. Aurinko on Merkuriuksesta katsoen keskimäärin 2,5 kertaa niin suuri kuin Maasta katsoen, mutta tämä Auringon näennäinen läpimitta vaihtelee huomattavasti, koska Merkuriuksen rata on soikea. Aurinko on Merkuriuksesta katsottuna 6,5 kertaa kirkkaampi kuin Maassa ja Auringon säteilyintensiteetti on siellä 9,13 kW/m². Aurinko aiheuttaa Merkuriukseen vuorovesivoiman, joka on 17 prosenttia suurempi kuin Kuun aiheuttama vuorovesivoima Maassa.
Merkuriuksen pinnasta on ennen vuotta 2008 kartoitettu vain noin 45 prosenttia. Kraatterit ovat Merkuriuksen pinnan silmiinpistävin piirre. Niitä on pinnassa eri kokoisia. Törmäyskraattereista suurin, 1 500 km:n läpimittainen Caloriksen allas on Kuun laavakenttiä, ”meriä”, muistuttava rengasmainen muodostuma. Sen reunusvuoret kohoavat kahden kilometrin korkeuteen. Caloriksen altaan vastakkaisella puolella kuori on rikkoutunut törmäyksen shokkiaaltojen heijastuttua planeetasta, noin sadan kilometrin läpimittaiselta alueelta. Merkuriuksessa on myös vuoria, laaksoja, harjanteita, jyrkänteitä ja tasankoja sekä eri tavoin heijastavia alueita. Kraattereista lähtee monesti säteittäisiä viiruja. Harjanteiden pituus on jopa satoja kilometrejä ja vuorten korkeus jopa noin kolme kilometriä. Vuorten oletetaan syntyneen Merkuriuksen kutistuessa 0,1 prosenttia. Merkuriuksessa on saattanut olla tulivuoria, mutta niiden olemassaolosta on todennäköisesti kulunut yli miljardi vuotta. Kraattereissa näkyy monesti lukuisia nuoria ja vanhoja pieniä vajoamia, joiden uskotaan syntyneen haihtuvien aineiden purkauduttua pinnan alta.
Messenger-luotaimen mittauksien mukaan Merkuriuksen aina varjossa olevien kraatterien pohjilla on jäätä. Jään päällä on kerros regoliittiä, joka estää jään haihtumisen avaruuteen. On arvioitu, että Merkuriuksessa olisi jäätä jopa yksi tuhannesosa Maan Etelämantereen jäämäärästä.
Fyysiset ominaisuudet > Sisäinen rakenne

Merkurius on halkaisijaltaan vain 1,4 kertaa Maan Kuun kokoinen, ja se on nykyään pienin virallinen planeetta, kun Pluto poistettiin planeetaksi määriteltävien taivaankappaleiden joukosta. Sen massa on 6 prosenttia Maan massasta. Planeetta on esimerkiksi Saturnuksen kuuta Titania pienempi. Merkuriuksen tiheys on 5,43 g/cm3 eli se on yksi tiheimmistä planeetoista.  Merkuriusta muistuttavan Kuun tiheys on vain 3,34 g/cm3. Vertailun vuoksi Maan tiheys olisi kokoonpuristumattomana 4,0 g/cm3.
Merkuriuksella uskotaan olevan valtava rautaydin, joka aiheuttaa magneettikentän, voimakkuudeltaan noin 1 prosentti Maan magneettikentästä. Kentän kaltevuus pyörähdysakselia vastaan on 7 prosenttia. Toinen magnetismin lähde voi olla jäännemagnetismi. Rautaydin muodostaa 60–70 prosenttia planeetan massasta ja silikaattikuori ja vaippa yhdessä 30 prosenttia. On arvioitu, että Merkuriuksen ytimen säde on 1 800–1 900 kilometriä ja silikaattivaipan paksuus 500–600 kilometriä. Näin rautaytimen säde on 75 prosenttia planeetan säteestä.
Rautaydin kattaa 42 % planeetan tilavuudesta, kun Maalla vastaava luku on 17 prosenttia. Maa on Merkuriusta hieman tiheämpi, koska se on 20 kertaa suuremman massansa takia puristunut enemmän kasaan. Merkuriuksen suuri rautaydin saattaa johtua siitä, että Aurinkokunnan syntyvaiheessa suuri kappale törmäsi planeettaan suurella nopeudella ja heitti osan planeetan silikaattivaipasta pois. Tämän törmääjän massa olisi ollut arviolta kuudesosa Merkuriuksen massasta. Toisten tutkijoiden mukaan alkuaurinko olisi kuumentanut Merkuriuksen korkeaan lämpötilaan ja höyrystänyt siitä osia pois.
Tutkimus

Merkuriuksesta on laadittu jo 1800-luvulla karttoja, mutta nämä ovat epätarkkoja.
Merkuriukseen oli suhteellisen vaikeaa lähettää avaruusluotainta, koska se on vielä lähempänä Aurinkoa kuin Venus. Tämä aiheuttaa avaruusluotaimelle lämpösuunnitteluongelmia ja niiden elektroniikalle säteilynsieto-ongelmia. Merkuriuksen sijainti on hankala myös tutkimusluotaimen rataa ajatellen. Planeetta ei ole kiinnostanut tutkijoita eikä rahoittajia yhtä paljon kuin vaikkapa Mars, Venus ja Saturnus.
Nasan avaruusluotain Mariner 10 lensi kolme kertaa Merkuriuksen ohi vuosina 1974–1975. Epäonneksi ohitus tapahtui aina Merkuriuksen ollessa suunnilleen samassa asennossa Aurinkoon nähden, ja pinnasta saatiin valokuvattua vain 40–45 prosenttia.
Nasa laukaisi vuonna 2004 Messenger-nimisen avaruusluotaimen, joka lensi kolme kertaa planeetan ohi vuosina 2008–2009 ja asettui suunnitelmien mukaisesti kiertämään sitä 2011. Messengerin tehtäviin kuuluu muun muassa planeetan aikaisemmin kuvaamattomien alueiden valokuvaaminen.
ESA ja Japanin avaruusjärjestön yhdessä kehittämä BepiColombo-luotain, joka laukaistiin vuonna 2018, asettuu Merkuriuksen kiertoradalle loppuvuodesta 2025. Tätä ennenkin luotain tekee muutaman lähiohituksen, joita hyödynnetään radankorjauksessa
Havaitseminen Suomessa

Suomessa Merkuriuksen voi havaita neljään–viiteen otteeseen vuoden aikana, mutta hyvin vain yhteen tai kahteen kertaan keväällä iltataivaalla ja syksyllä aamutaivaalla planeetan sattuessa olemaan kauimmillaan Auringosta, samalla kun ekliptika muodostaa suurimman kulman horisonttiin nähden. Merkuriuksen ns. suurin elongaatio on noin 20 astetta, ja tällöin planeetta näkyy noin kolmen viikon ajan. Merkuriuksen ollessa kauimmissa elongaatioissaan kesällä tai talvella se näkyy huonosti, koska ekliptika on pienessä kulmassa suhteessa horisonttiin. Jos planeetta sattuu keväällä läntiseen tai syksyllä itäiseen elongaatioon, se ei näy Suomesta lainkaan, koska Aurinko joko nousee aamulla ennen planeettaa tai planeetta laskee illalla ennen Aurinkoa. Näin tapahtuu, vaikka Merkurius olisikin Suomesta katsottuna sillä puolella Aurinkoa, että se kulkee illalla Auringon "jäljessä" ja aamulla "edellä".
Näennäinen kirkkaus muuttuu voimakkaasti näkymisjakson kuluessa. Itäisessä elongaatiossaan Merkurius on kirkkaampi näkyvyyskautensa alussa ja läntisessä päinvastoin. Merkurius näkyy paljain silmin, mutta helpoimmin se näkyy kiikarilla. Kaukoputkella näkyvät Merkuriuksen vaiheet. Kaukoputkella on myös mahdollista havainnoida planeettaa päivätaivaalta. Tällöin päästään eroon ilmakehän häiriöistä, jotka normaalisti haittaavat planeetan havainnointia matalalta ilta- tai aamutaivaalta, sekä tietenkin Merkuriuksen elongaation aiheuttamista rajoituksista sen näkyvyydessä. Toisin kuin Venus, Merkurius on kuitenkin hyvin vaikea löytää valoisalta päivätaivaalta. Löytämisessä tietokoneohjattu ns. goto-kaukoputki on hyvin suureksi avuksi.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Esitelmä Merkuriuksesta
Merkurius Astronetissä
Merkurius nineplanets.orgissa
Nasa Messenger-luotain
Aurinkokunta
| --- | --- |
Kuut:  Maan ·  Marsin ·  Jupiterin ·  Saturnuksen ·  Uranuksen ·  Neptunuksen ·  Pluton ·  Haumean ·  Makemaken ·  Eriksen ·  Pikkuplaneettojen
Renkaat:  Jupiterin ·  Saturnuksen (Rhean)  ·  Chariklon ·  Uranuksen ·  Neptunuksen
Pienkappaleet:  Meteoroidit ·  Pikkuplaneetat ·  Asteroidit ·  NEA:t ·  Asteroidivyöhyke ·  Troijalaiset ·  Kentaurit ·  Damocloidit ·  Transneptuniset kohteet ·  Kuiperin vyöhyke ·  Hajanainen kiekko ·  Hillsin pilvi ·  Oortin pilvi ·  Komeetat
Merkurius ja Maa kokovertailussa
Merkuriuksen sisäinen rakenne:
1) Silikaattikuori
2) Vaippa
 3) Rautaydin
Merkurius Mariner 10:n kuvaamana 1974–1975
1. huhtikuuta

1. huhtikuuta on gregoriaanisen kalenterin mukaan vuoden 91. päivä (92. päivä karkausvuonna). Vuodesta on jäljellä 274 päivää.
1. huhtikuuta on aprillipäivä.
Nimipäivät

suomalainen kalenteri: Peppi, Raita, Pulmu
suomenruotsalainen kalenteri: Harald
ortodoksinen kalenteri: Maria, Marja, Mari, Jehki
pohjoissaamenkielinen kalenteri: Háral
vanhemmissa kalentereissa: Haarald, Harras, Harto, Hugo, Theodora, Theodorus
Tapahtumia

1826 – Samuel Moray patentoi polttomoottorin.
1867 – Singaporesta tuli brittiläinen kruununsiirtomaa.
1873 – Brittiläinen White Star Linen höyrylaiva RMS Atlantic upposi Halifaxin lähellä Nova Scotiassa, yli 500 ihmistä sai surmansa.
1900 – Jokainen ranskalainen poliisi määrättiin kantamaan asetta.
1900 – Kuningatar Viktoria muodosti Irlantilaisen kaartin.
1918 – Britannian kuninkaalliset ilmavoimat (Royal Air Force, RAF) luotiin yhdistämällä Kuninkaalliset lentojoukot (Royal Flying Corps) ja Kuninkaallisen laivaston ilmailupalvelu (Royal Naval Air Service).
1924 – Adolf Hitler sai viiden vuoden vankilatuomion osallisuudestaan vallankumousyritykseen, mutta joutui istumaan tuomiostaan vain yhdeksän kuukautta.
1924 – Belgialaisen lentoyhtiön Sabenan ensimmäinen kaupallinen lento.
1933 – Saksassa valtaan nousseet kansallissosialistit organisoivat Julius Streicherin johdolla juutalaisten omistamien yritysten yhden päivän boikotin, mikä viitoitti tietä holokaustille.
1937 – Adenista tuli brittiläinen kruununsiirtomaa.
1939 – Generalissimus Francisco Franco ilmoitti Espanjan sisällissodan päättyneen viimeisten tasavaltalaisten joukkojen antauduttua.
1945 – Toinen maailmansota: Okinawan taistelu alkoi. Yhdysvaltain joukot nousivat maihin Okinawalla (Operaatio Jäävuori) sodan viimeisessä kampanjassa.
1946 – Aleuttien saariston lähellä tapahtunut 7,8 richterin maanjäristys synnytti Havaijille iskeneen tsunamin. Tsunamissa kuoli 159 ihmistä, suurin osa Hilossa.
1948 – Berliinin saarto: Neuvostoliiton miehitysvyöhykkeellä itäisessä Saksassa saarrettiin Länsi-Berliinin maantie- ja rautatieyhteydet länsivaltojen miehitysvyöhykkeille Saksassa.
1948 – Färsaaret saavutti autonomian Tanskan alaisuudessa.
1949 – Irlannin vapaavaltion 26:sta kreivikunnasta muodostui Irlannin tasavalta.
1955 – Yhdistyneestä kuningaskunnasta itsenäistymistä ajanut EOKA-kapina alkoi Kyproksella.
1960 – TIROS-1, maailman ensimmäinen sääsatelliitti, laukaistiin radalleen Cape Canaveralista, Yhdysvaltain Floridasta.
1970 – Yhdysvaltain presidentti Richard Nixon allekirjoitti tupakointimainonnan televisiossa ja radiossa kieltäneen lain, joka astui voimaan vuoden 1971 alusta.
1976 – Steve Jobs ja Steve Wozniak perustivat Applen.
1979 – Iranin islamilainen vallankumous.
1981 – Neuvostoliitossa otettiin käyttöön kesäaika.
1999 – Kanadan Luoteisterritorioiden itäosa erotettiin omaksi territoriokseen, Nunavutiksi.
2001 – Jugoslavian entinen sotarikoksista syytetty presidentti Slobodan Milošević antautui poliisin erikoisjoukoille.
2001 – Alankomaat laillisti samaa sukupuolta olevien avioliiton ensimmäisenä maana maailmassa.
2002 – Alankomaat laillisti eutanasian ainoana maana maailmassa.
Kuolleita

1204 – Eleonoora Akvitanialainen, Akvitanian herttuatar, Englannin ja Ranskan kuningatar (s. n. 1122)
1528 – Francisco de Peñalosa, espanjalainen säveltäjä ja laulaja (s. n. 1470)
1580 – Alonso Mudarra, espanjalainen säveltäjä (s. n. 1510)
1621 – Cristofano Allori, firenzeläinen muotokuvamaalari (s. 1577)
1917 – Scott Joplin, yhdysvaltalainen muusikko ja säveltäjä (Maple Leaf Rag) (s. 1868)
1922 – Kaarle I, Itävallan keisari, viimeinen Habsburg-sukuinen hallitsija (s. 1887)
1947 – Yrjö II, Kreikan kuningas (s. 1890)
1965 – Chaja Rubinstein (”Helena Rubinstein”), puolalais-yhdysvaltalainen kosmetiikkatehtailija (s. 1871)
1968 – Lev Landau, vuoden 1962 Nobelin fysiikanpalkinnon saanut neuvostoliittolainen fyysikko (s. 1908)
1976 – Max Ernst, saksalainen taiiteilija (dadaisti ja surrealisti) (s. 1891)
1984 – Marvin Gaye, yhdysvaltalainen laulaja (What's Going On) (s. 1939)
1994 – Robert Doisneau, ranskalainen valokuvaaja (s. 1912)
1994 – Iris Uurto, suomalainen kirjailija (s. 1905)
2001 – Trịnh Công Sơn, vietnamilainen laulaja ja laulunkirjoittaja (s. 1939)
2002 – Simo Häyhä (”Белая смерть”, ”Simuna”), suomalainen maanviljelijä (talvisodan tarkka-ampuja) (s. 1905)
2019 – Vonda N. McIntyre, yhdysvaltalainen science fiction -kirjailija (s. 1948)
2020 – David Driskell, yhdysvaltalainen taidemaalari, taidekirjoittaja, taidehistorioitsija ja kuraattori (s. 1931)
2020 – Nur Hassan Hussein, Somalian väliaikaishallituksen pääministeri 2007–2009 (s. 1938)
2020 – Ellis Marsalis Jr., yhdysvaltalainen jazzpianisti (s. 1934)
2020 – Bucky Pizzarelli, yhdysvaltalainen jazzkitaristi (s. 1926)
2020 – Adam Schlesinger, yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä, levytuottaja, basisti, kitaristi, kosketinsoittaja ja rumpali (s. 1967)
2021 – Isamu Akasaki, vuoden 2014 Nobelin fysiikanpalkinnon saanut japanilainen tieteilijä, yksi sinisen LEDin keksijöistä (s. 1929)
2023 – Klaus Teuber, saksalainen lautapelien kehittäjä (s. 1952)
Juhlapäiviä

Aprillipäivä monissa maissa.
San Serriffe: kansallispäivä (1967).
Rooman valtakunta: Veneralia-juhla Venuksen kunniaksi.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  |   Lyhyt tiivistelmä päivästä 1. huhtikuuta: |  |
:  Aprillipäivä  Alexander Stubb 1815 – Saksalainen valtiomies Otto von Bismarck syntyi.  1873 – Venäläinen säveltäjä, pianisti ja kapellimestari Sergei Rahmaninov syntyi.  1873 – Brittiläinen White Star Linen höyrylaiva RMS Atlantic upposi Halifaxin lähellä Nova Scotiassa, yli 500 ihmistä sai surmansa.  1960 – TIROS-1, maailman ensimmäinen sääsatelliitti, laukaistiin radalleen Cape Canaveralista.  1968 – Suomen presidentti Alexander Stubb syntyi.  2001 – Alankomaat laillisti samaa sukupuolta olevien avioliitot ensimmäisenä maailmassa.  
Katso myös: kalenteri ~ 31. maaliskuuta, 2. huhtikuuta
Vuoden kuukaudet ja päivät
| --- | --- |
tammikuu:  1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30  31 
helmikuu:  1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  (30 )
maaliskuu:  1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30  31 
huhtikuu:  1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30 
toukokuu:  1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30  31 
kesäkuu:  1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30 
heinäkuu:  1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30  31 
elokuu:  1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30  31 
syyskuu:  1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30 
lokakuu:  1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30  31 
marraskuu:  1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30 
joulukuu:  1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30  31
David MacMillan

| David MacMillan |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 16. maaliskuuta 1968 (ikä 56) Bellshill, Skotlanti
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Glasgowin yliopisto Kalifornian yliopisto
Instituutti:  Princetonin yliopisto
Tutkimusalue:  Orgaaninen kemia, katalyysi ja orgaaninen synteesi
Palkinnot:  Royal Societyn jäsenyys 2012 Nobelin kemianpalkinto  2021
David MacMillan (s. 16. maaliskuuta 1968) on skotlantilaissyntyinen kemisti, joka toimii kemian professorina Princetonin yliopistossa. Hänelle myönnettiin Nobelin kemianpalkinto vuonna 2021 yhdessä Benjamin Listin kanssa. Palkinto myönnettiin heille asymmetrisen organokatalyysin kehittämisestä.
MacMillan on tutkinut muun muassa imidatsolidinonien katalysoimia Diels–Alder-reaktioita ja organokatalysoituja 1,3-dipolaarisia sykloadditioita ja Friedel–Crafts-reaktioita.
Hilppa Kimpanpää

Hilppa Kimpanpää on suomalainen toimittaja ja Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen poliitikko.
Kimpanpää työskenteli nuorempana lehtitoimittaja, jonka jälkeen hän siirtyi Yleisradioon. Radiotoimittajana Kimpanpää teki Ylellä uutisia ja ajankohtaisohjelmia ja oli erikoistunut eduskunta- ja työmarkkinapolitiikkaan.
Kimpanpää oli vuoden 1999 eurovaaleissa SDP:n ehdokkaana, muttei tullut reilulla 3 000 äänellä valituksi. Vuosien 2008 ja 2012 kuntavaaleissa Kimpanpää valittiin Kotkan kaupunginvaltuustoon.
Kimpanpää sai vuonna 2010 Valtion journalistipalkinnon.
Marcel Hirscher
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Marcel Hirscher Wikimedia Commonsissa
Virallinen sivusto (englanniksi)
Miesten alppihiihdon maailmancupin kokonaiskilpailun voittajat
Stanley Cup

| Stanley Cup |
| --- | --- |
 Stanley Cup
Myönnetään:  NHL:n pudotuspelien voittajajoukkueelle
Jaettu:  1893
Viimeisin voittaja:  Florida Panthers 2024
Stanley Cup on yksi jääkiekon arvostetuimmista palkintopokaaleista, joka myönnetään vuosittain jääkiekkoliiga NHL:n pudotuspelien voittajajoukkueelle. Poiketen muista Pohjois-Amerikan suurten urheiluliigojen (NBA, NFL ja MLB) mestaruuspalkinnoista, uutta Stanley Cupia ei teetetä vuosittain uudelleen vaan voittajajoukkue pitää sen hallussaan, kunnes uusi mestari on selvillä.
Pokaali tunnettiin alun perin nimellä Dominion Hockey Challenge Cup, ja silloinen Kanadan kenraalikuvernööri Frederick Arthur Stanley lahjoitti sen vuonna 1892 Kanadan jääkiekkokilpailujen kiertopalkinnoksi. Ensimmäinen palkinnon voittanut joukkue oli Montreal Hockey Club vuonna 1893. Vuonna 1915 National Hockey Associationin ja Pacific Coast Hockey Associationin solmiman sopimuksen mukaan molempien sarjojen parhaat joukkueet ratkoisivat Stanley Cupin voittajan. Vuonna 1926 Stanley Cupista tuli NHL:n mestaruuspalkinto, ja vuonna 1947 komitea teki sopimuksen Stanley Cupista siten, että NHL huolehtii pokaalista ja järjestettävästä kilpailusta sen voittamiseksi.
Kauden 1914–1915 jälkeen Stanley Cupin mestaruus on voitettu 107 kertaa. Voittajajoukkueista 21 on edelleen olemassa ja viisi on lopettanut toimintansa. Stanley Cup on jätetty jakamatta vuonna 1919 espanjantaudin aiheuttaman epidemian takia ja vuonna 2005 NHL:n työsulun takia. Eniten mestaruuksia on kanadalaisella Montreal Canadiensilla, joka on voittanut mestaruuden 24 kertaa.
Historia

Stanley Cupin ensimmäinen voittaja oli Montreal AAA (Amateur Athletic Association) vuonna 1893. Kuten ensimmäisen voittajan nimestä voi päätellä, aluksi Cupista pelattiin amatöörijoukkueilla. Joukkueiden alettua maksaa palkkaa pelaajille Stanley Cup siirtyi ammattilaisjääkiekon palkinnoksi.
Alkuvuosina Stanley Cupia tavoittelivat useat joukkueet useista eri liigoista. Liigojen voittajat saivat haastaa kulloisenkin Stanley Cup -mestarin mestaruusotteluun.[lähde? ]
Kaudesta 1926–1927 NHL on ollut suurin jääkiekon ammattilaisliiga, jonka pudotuspelien voittaja on voittanut Stanley Cupin. Vuonna 1947 komitea teki sopimuksen Stanley Cupista siten, että NHL huolehtii pokaalista ja järjestettävästä kilpailusta sen voittamiseksi. NHL:llä on oikeus palauttaa Stanley Cup komitealle.[lähde? ] Samoin, mikäli NHL hajoaa tai perustetaan toinen hallitseva ammattilaisliiga, komitea voi ottaa Cupin uudelleen haltuunsa.[lähde? ]
Pokaali

Muista Pohjois-Amerikan urheilun pääsarjojen palkinnoista poiketen Stanley Cupiin kaiverretaan vuosittain voittajajoukkueen pelaajien, valmentajien, huoltajien sekä joidenkin organisaation työntekijöiden nimet. Tämän vuoksi pokaalin koko on kasvanut vuosien saatossa. Pokaali painoi 2010-luvulla noin 15,6 kiloa ja sillä oli korkeutta noin 89,5 senttimetriä. Jotta pelaaja voi saada nimensä pokaaliin, hänen on pitänyt pelata Stanley Cupin voittaneessa joukkueessa vähintään 41 runkosarjaottelua kauden aikana tai vaihtoehtoisesti vähintään yhdessä Stanley Cup -finaaliottelussa. Vuodesta 1994 lähtien on kuitenkin sallittu myös poikkeustapauksia.
Maljaosan alapuolella on viisi vannetta, joihin voittajien nimet kaiverretaan. Yhteen vanteeseen mahtuu 13 mestarijoukkueen kaiverrukset. Tilan loppuessa ylin eli vanhin vanne irrotetaan 13 vuoden välein, jolloin vanne viedään näytille Hockey Hall of Fame -museoon alkuperäisen Stanley Cupin juureen. Uusin vanne kiinnitetään aina viidenneksi pokaalin pohjalle, eikä pokaalin koko muutu aiemmasta. Vuonna 1969 pokaalista tehtiin uusi versio, koska alkuperäinen oli hauras ja sen pelättiin rikkoutuvan. Alkuperäinen pokaali on näytteillä Hockey Hall of Famessa Torontossa. Nykyinen Stanley Cup on valmistettu nikkelin ja hopean metalliseoksesta, ja sen "kruunu"- tai "hattuosa" on kopio alkuperäisestä Stanley Cupista.[lähde? ]
Palkinto tunnetaan myös sen lempinimistä The Cup ja Lord Stanley's Cup, mutta lukuisat urheilutoimittajat ovat käyttäneet mestarijoukkueelle annettavasta palkinnosta myös humoristista nimeä Lordi Stanleyn muki (engl. Lord Stanley's Mug) sen lahjoittajan, Frederick Arthur Stanleyn mukaisesti. Stanley Cupiin liittyy myös lukuisia perinteitä, joista tunnetuin ja vanhin lienee samppanjan juominen pokaalista mestaruusjoukkueen juhlissa.kenen mukaan?
Stanley Cupin finaali

Stanley Cup -finaali tunnetaan nykyisin Pohjois-Amerikan kiekkoliigan NHL:n vuosittain pelattavana loppuottelusarjana. Siinä pelaavat vastakkain läntisen ja itäisen konferenssin voittaneet joukkueet. Loppuottelussa pelaaville joukkueille ei jaeta muita palkintoja, mutta useilla voittajajoukkueilla on tapana teettää pelaajilleen Stanley Cup -sormukset.[lähde? ]
Finaaliin pääsy

Finaaliin pääsyyn vaaditaan yhteensä 12 voittoa NHL:n pudotuspeleissä. Joukkueen pitää voittaa pudotuspeleissä kolme peräkkäistä ottelusarjaa, joista jokaisen voittamiseen tarvitaan neljä otteluvoittoa.
Ensimmäisellä kierroksella jatkosta putoaa kahdeksan joukkuetta, jolloin toiselle kierrokselle pääsee kahdeksan parasta. Ne pelaavat pääsystä konferenssifinaaleihin, joissa pelaavat molempien konferenssien kaksi parasta joukkuetta. Tästä syystä NHL:n välieriä kutsutaan konferenssifinaaliksi. Ne pelaavat näin ollen paitsi pääsystä Stanley Cupin -finaaleihin, myös konferenssin voitosta.
Stanley Cup Suomessa

Vuodesta 1995 lähtien on Stanley Cupin saavuttanut pelaaja tai muu voittajaorganisaatioon kuuluva henkilö saanut palkintopokaalin haltuunsa päiväksi ja saa tuolloin tehdä sen kanssa mitä haluaa.
1999 Jere Lehtinen vei Stanley Cup -pokaalin Jorvin sairaalan lastenosastolle. Hän käytti pokaalia myös saunassa ja meressä.
2001 Ville Nieminen toi pokaalin Tampereelle ja vei sen nähtäväksi Suomen Jääkiekkomuseon uusien tilojen avajaisiin. Hän käytti pokaalia myös järvessä.
2007 Teemu Selänne vei pokaalin nähtäville Lastenklinikalle ja kansanjuhlaan Rautatientorille.
2008 Valtteri Filppula vei pokaalin kasvattajaseuransa EVU:n jäähallille Vantaan Myyrmäkeen. Ari Vuori vei pokaalin näytille Turun jäähalliin.
2010 Antti Niemi vei pokaalin yleisön nähtäville sekä Vantaan Tikkurilan jäähalliin että Lahteen.
2011 Tuukka Rask vei pokaalin Savonlinnaan kansanjuhlaan. Jukka Holtari vei pokaalin näytille Jyväskylän jäähallin ravintolaan.
2012 Christian Ruuttu piti pienet juhlat pokaalin kunniaksi.
2014 Christian Ruuttu vei pokaalin Myllypuron jäähallille junioripelaajien nähtäväksi.
2015 Teuvo Teräväinen juhlisti pokaalia läheistensä kanssa. Kimmo Timonen vei pokaalin Kuopion torille ja paikallisiin ravintoloihin. Markus Korhonen vei pokaalin nähtäville Jääkiekkomuseoon ja Särkänniemen huvipuistoon. Antti Raanta vei pokaalin yleisön nähtäville Rauman Äijänsuon jäähalliin.
2016 Olli Määttä vei pokaalin kotikaupunkiinsa Jyväskylään, jossa järjestettiin kansanjuhla.
2017 Olli Määttä sai pokaalin toistamiseen Suomeen ja vietti rauhallisen päivän mökillä saunoen.
2019 Ville Husso vei pokaalin Helsingin Kasinolle.
2022 Mikko Rantanen toi pokaalin kesällä Nousiaisiin yleisön nähtäville.
2024 Aleksander Barkov vei pokaalin Tampereelle ja Nokia-Areenalle.
2024 Niko Mikkola toi pokaalin ensimmäistä kertaa Ouluun ja Rotuaarille.
Ensimmäisen Stanley Cupin voittaja, Montreal AAA vuonna 1893.
Stanley Cupin pokaali