stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
HMS Mallow (1915)
Palvelus

Alus oli Välimerellä miinanraivaajana. Aluksen miehistö pelasti 30. joulukuuta 1915 Kreetan edustalla Saksan keisarikunnan laivaston sukellusveneen U-38 torpedoiman SS Persian eloonjääneet. Samoin miehistö pelasti sukellusvene UB-105:n Libyan rannikolla 14. heinäkuuta 1918 upottaman ranskalaisen Djemnahin eloonjääneet.
Alus purjehti 1919 HMS Geraniumin ja HMS Margueriten kanssa Australiaan raivaamaan miinoja, jotka Saksan keisarikunnan laivaston kaappari Wolf oli laskenut Uuden-Seelannin vesille. Alukset saapuivat 8. kesäkuuta Sydneyyn, mistä ne jatkoivat edelleen Uuteen-Seelantiin raivaamaan North Capen ja Cookinsalmen välistä aluetta. Raivausoperaatio päättyi Cape Everardin edustan raivaamiseen 8.-20. syyskuuta.
Raivauksen päätyttyä alukset poistettiin palveluksesta ja ne siirrettiin reserviin Sydneyssä 18. lokakuuta. Britannian Amiraliteetti ehdotti alusten siirtämistä Australialle koululaivoiksi miinanraivauksen kouluttamiseksi. Mallow palautettiin palvelukseen 7. elokuuta 1923 miinanraivauksen koululaivana. Alus harjoitteli Broken Bayn, Jervis Bayn ja Newcastlen sataman edustalla ennen kuin se palautettiin reserviin 4. syyskuuta.
Alus palautettiin palvelukseen 4. kesäkuuta 1924 päällikkönään Rupert Garcia. Alus oli varasto- ja esikunta-aluksena tukien henkilöstöhallintotehtävissä Sydneyssä reservissä olevia aluksia. Alus palautettiin reserviin 30. marraskuuta.
Tämän jälkeen alus oli vielä kahdesti Sydneyn alueen reserviläisten koululaivana: helmikuusta huhtikuuhun syyskuusta 20. marraskuuta 1925. Alus siirrettiin 1927 Western Portiin Victoriaan, missä se oli edelleen reserviin sijoitettuna. Alus osallistui vuosittaisiin reserviläisten koulutuspurjehduksiin heinäkuussa 1927, helmikuussa 1928 ja maaliskuussa 1929, minkä jälkeen se makasi ankkurissa Western Portissa.
Alus oli 11.-30 maaliskuuta 1930 ja 27. huhtikuuta - 7. toukokuuta 1931 Williamstownissa telakalla huollettavana. Kesäkuun lopulla 1932 alus hinattiin Sydneyyn ja sen varustus purettiin Cockatoon Islandilla. Aluksen hylky oli tykistömaalina, kunnes se upotettiin Sydneyn edustalle 1. elokuuta 1935.
Päälliköt

Aluksen päällikköinä olivat:
Ralph W. Roberts 14. elokuuta 1915 - 10. tammikuuta 1918
Charles W. A. Baldwin 27. joulukuuta 1917 -
Pippurilättäahven

| Pippurilättäahven |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Heimo::  Lättäahvenet Percophidae
Suku::  Bembrops
Laji::  platyrhynchus
Kaksiosainen nimi
 Bembrops platyrhynchus  (Alcock, 1894) 
Katso myös
   Pippurilättäahven Wikispeciesissä   Pippurilättäahven Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Pippurilättäahven (Bembrops platyrhynchus) on lättäahveniin kuuluva kalalaji. Sitä tavataan syvistä vesistä indopasifiselta merialueelta.
Koko ja ulkonäkö

Pippurilättäahven voi kasvaa suurimmillaan noin 25 cm pitkäksi. Ruumiinrakenteeltaan laji on pitkänomainen, pitkäkuonoinen ja päästään litistynyt. Alaleuka työntyy yläleukaa pidemmälle. Lajilla on kaksi selkäevää, joista etumainen on piikikäs ja taaimmainen pitkä. Myös rinta- ja peräevät pitkät. Väriltään pippurilättäahven on kellertävän ruskea ja ruumiissa on tummanruskeita pilkkuja, jotka voivat muodostaa juovia. Etumainen selkäevä on musta.
Levinneisyys ja elintavat

Pippurilättäahventa tavataan eteläisestä Afrikasta Australian itäosiin ulottuvalta alueelta. Laji elää lähellä pehmeää pohjaa useimmiten 100–350 metrin syvyydessä ja syvimmillään sitä on tavattu 550 metrin syvyydestä.
Piskarjovkan hautausmaa

Hautausmaa piirityksestä vapautumisen muistopäivänä.
Piskarjovkan hautausmaa (myös Piskarjovin hautausmaa; ven. Пискарёвское мемориа́льное кла́дбище, Piskarjovskoje memorialnoje kladbištše) on maailman suurin toisen maailmansodan uhrien hautausmaa Pietarin koillisosassa Venäjällä. Leningradin piirityksen aikana Piskarjovkaan haudattiin 420 000 nälkään ja pommituksiin kuollutta siviiliä sekä 70 000 kaupunkia puolustanutta sotilasta (toisten tietojen mukaan siviiliuhreja on yli 470 000 ja sotilaita 50 000).
Muistohautausmaan rakentaminen aloitettiin vuonna 1955 arkkitehtien Aleksandr Vasiljevin ja Jevgeni Levinsonin suunnitelman mukaisesti. Kahdenkymmenen kuuden hehtaarin laajuiselle alueelle muotoiltiin 186 suurta hautakumpua ja istutettiin tuhansia puita, pensaita ja ruusuja. Sisäänkäyntiä reunustaa kaksi paviljonkia, joissa esitellään Leningradin piirityksestä kertovia asiakirjoja ja valokuvia. Yksi näyttelyesineistä on kopio Tanja Savitševan päiväkirjasta. Paviljonkien friisien tekstit on kirjoittanut runoilija Mihail Dudin.
Yläterassin keskellä palaa Mars-kentältä tuotu ikuinen tuli. Sen portailta alkaa kolmesataa metriä pitkä yhteishautojen reunustama käytävä. Hautausmaan keskuksen muodostaa synnyinmaata symboloiva äiti-patsas (kuvanveistäjät Vera Isajeva ja Robert Taurit). Sen taustana on kivimuuri, johon on hakattu runoilija Olga Bergholtzin säkeet:
Hautausmaa avattiin vuonna 1960. Sen yllä soi jatkuva surumusiikki. Muistotilaisuuksia järjestetään voiton päivänä 9. toukokuuta, Neuvostoliiton suuren isänmaallisen sodan alkamispäivänä 22. kesäkuuta, Leningradin piirityksen alkamispäivänä 8. syyskuuta ja piirityksen päättymispäivänä 27. tammikuuta.
Piskarjovkan hautausmaan osoite on prospekt Nepokorjonnyh 74. Lähin metroasema on Ploštšad Mužestva.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Piskarjovkan hautausmaan sivusto (venäjäksi), (englanniksi)
Malikaapuyökkönen

| Malikaapuyökkönen |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Imukärsälliset perhoset Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset perhoset Heteroneura
Yläheimo::  Yökkösmäiset Noctuoidea
Heimo::  Aitoyökköset Noctuidae
Alaheimo::  Kaapuyökköset Cuculliinae
Suku::  Kaapuyökköset Cucullia
Laji::  absinthii
Kaksiosainen nimi
 Cucullia absinthii  (Linnaeus, 1761) 
Katso myös
   Malikaapuyökkönen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Malikaapuyökkönen (Cucullia absinthii) on kaapuyökkösiin lukeutuva, melko kookas, harmaankirjava yöperhoslaji. Se on yleistynyt Suomessa huomattavasti 2000-luvun aikana.
Koko ja ulkonäkö

Malikaapuyökkönen kuuluu kookkaisiin, harmaisiin kaapuyökkösiin, mutta on selvästi kirjavampi kuin useimmat lähilajit. Etusiivet ovat vaaleanharmaat, hieman ruskeakehnäiset ja pituuteensa nähden hyvin kapeat. Munuais- ja rengastäplän alueella on selkeitä mustia pisteitä minkä lisäksi voimakkaasti tumman kehnän varjostamat sisempi ja ulompi poikkiviiru erottuvat selkeinä. Myös siiven ulkoreunassa on selkeä mustien pisteiden rivi. Takasiivet ovat vaaleat, reunoistaan tummemmat. Siipiväli 41–45 mm.
Levinneisyys ja lentoaika

Malikaapuyökkösen levinneisyys Euroopan keskiosista Keski-Aasian poikki Kiinan keskiosiin ja Baikalille. Suomessa se on vanhastaan ollut lounaisrannikon ja -saariston hyvin harvinainen erikoisuus, mutta 2000-luvun aikana laji on laajentanut elinpiiriään likimain koko Pori-Imatra-linjan eteläpuolelle ja satunnaishavaintoja on tätäkin pohjoisempaa. Perhoset ovat lennossa yhtenä sukupolvena heinäkuun alusta elokuulle.
Elinympäristö ja elintavat

Lajin elinpaikkoja ovat avoimet, hiekkapohjaiset ympäristöt ja perhosen esiintyminen on paikoittaista. Perhoset lentävät yöllä, käyvät luultavasti kukilla, ja tulevat jossain määrin myös valolle. Aikuisia perhosia tavataan vain harvoin ja yksitellen, mutta toukkia voi löytyä ravintokasvien kukinnoista suuriakin määriä. Toukkien etsintää hankaloittaa toukan ulkonäkö joka maastouttaa sen kukintoon tavattoman hyvin. Kotelo talvehtii maaperässä kotelokopan suojaamana.
Laji on Norjassa luokiteltu uhanalaiseksi.
Ravintokasvi

Vaikka toukka syökin myös malia (Artemisia absinthum), pääasiallinen ravintokasvi on pujo (Artemisia vulgaris) .
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Malikaapuyökkönen – Cucullia absinthii
Suomen Perhoset: Malikaapuyökkönen
Bestimmungshilfe des Lepiforums (saksaksi)
Moths and Butterflies of Europe and North Africa (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q814686  AfroMoths: CUCUABSI  BioLib: 53510  BOLD: 179097  CoL: 3294G  EoL: 473302  EPPO: CCULAB  EUNIS: 310897  Fauna Europaea: 449298  Fauna Europaea (new): 94d19189-1554-4e8f-8974-32a4a01f5f2d  GBIF: 5109599  iNaturalist: 345055  IRMNG: 11197427  LepIndex: 259029  LoB: 5127  MaBENA: CuculAbsin  NBN: NBNSYS0000006304  NCBI: 987912  Observation.org: 1822  Laji.fi: MX.62495 
Malikaapuyökkösen toukka maastoutuu ravintokasvinsa kukinnon joukkoon lähes täydellisesti.
Pirentsepiini

| --- | --- |

Pirentsepiini
Systemaattinen (IUPAC) nimi
11-[2-(4-metyylipiperatsin-1-yyli)asetyyli]-5H-pyrido[2,3-b][1,4]bentsodiatsepin-6-oni
Tunnisteet
CAS-numero: 28797-61-7
ATC-koodi: A02BX03
PubChem CID: 4848
DrugBank: DB00670
Kemialliset tiedot
Kaava: C19H21N5O2 
Moolimassa: 351,408
SMILES: Etsi tietokannasta: eMolecules, PubChem
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus:  ?
Metabolia:  ?
Puoliintumisaika:  ?
Ekskreetio:  ?
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  ?
Reseptiluokitus:    
Antotapa: Oraalinen
Pirentsepiini (C19H21N5O2) on pyridobentsodiatsepiinin johdannaisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää lääketieteessä mahahaavan hoitoon.
Ominaisuudet ja käyttö

Pirentsepiiniä käytetään usein hydrokloridisuolana, joka on veteen ja alkoholeihin liukoinen, mutta ei liukene esimerkiksi dietyylieetteriin.
Pirentsepiini on selektiivinen M1-reseptorien antagonisti ja vaikuttaa hermosolmuihin. Tämän seurauksena vatsan suolahapon tuotanto vähenee ja vatsan pH nousee. Pirentsepiiniä voidaan käyttää yhdessä emäksisten vatsan happamuutta alentavien aineiden sekä simetidiinin kanssa. Haittavaikutuksina pirentsepiini voi aiheuttaa muun muassa suun kuivumista ja näköhäiriöitä. Se on nykyään korvattu suurelta osin uudemmilla lääkkeillä.
Valmistus

Pirentsepiinin synteesin ensimmäisessä vaiheessa o-nitrobentsoyylikloridi reagoi 3-amino-2-klooripyridiinin kanssa muodostaen amidin. Nitroryhmä pelkistetään vedyttämällä ja kuumennus johtaa heterosyklisen renkaan sulkeutumiseen. Tämä välituote reagoi klooriasetyylikloridin kanssa muodostaen amidin. Muodostuva tuote reagoi nukleofiilisilla substituutiolla 1-metyylipiperatsiinin kanssa muodostaen pirentsepiiniä.
Piraattiahven

| Piraattiahven |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset  Eucarya
Kunta::  Eläinkunta  Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset  Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset  Vertebrata
Luokka::  Viuhkaeväiset  Actinopterygii
Lahko::  Lohiahvenkalat  Percopsiformes
Heimo::  Piraattiahvenet  Aphredoderidae  Bonaparte, 1846
Suku::  Aphredoderus  Lesueur in Cuvier & Valenciennes, 1833
Laji::  sayanus
Kaksiosainen nimi
 Aphredoderus sayanus  (Gilliams, 1824) 
Alalajit
 A. s. gibbosus  A. s. sayanus 
Katso myös
   Piraattiahven Wikispeciesissä   Piraattiahven Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Piraattiahven (Aphredoderus sayanus) on lohiahvenkaloihin kuuluva kalalaji, jota tavataan makeista vesistä Yhdysvaltain itäosista. Piraattiahven on ainoa laji piraattiahventen (Aphredoderidae) heimossa.
Koko ja ulkonäkö

Piraattiahven on pienikokoinen kala ja suurimmillaan se voi kasvaa 13–14 cm pitkäksi. Yleensä se jää alle 10 cm pitkäksi. Lajin naaraat ovat koiraita kookkaampia. Ruumiinrakenteeltaan piraattiahvenet muistuttavat ahventa, mutta niillä on vain yksi selkäevä, jossa on 3 piikkiä ja 7 pehmyttä ruotoa. Kiduskannessa on terävä piikki. Piraattiahventen kylkiviiva ei ole täysin kehittynyt. Piraattiahvenen suu on kookas ja alaleuka työntyy hieman yläleukaa pidemmälle. Piraattiahventen poikasilla peräaukko sijaitsee peräevän takana, mutta kalan kasvaessa peräaukko siirtyy kalan kurkun kohdalle. Väriltään piraattiahven on hopeanharmaa mustin pistein ja silmän alla ja pyrstössä on tumma juova.
Levinneisyys ja elintavat

Piraattiahvenella on 2 alalajia. Näistä A. s. gibbosus elää Yhdysvaltain Meksikonlahden rannikon joissa, Mississippijoessa ja Suurissa järvissä. Alalaji A. s. sayanus elää itärannikolla etelässä aina Floridaan asti. Piraattiahvenen elinympäristöä ovat runsasta vesikasvillisuutta kasvavat järvet, lammet ja hitaasti virtaavat joet. Piraattiahvenet ovat yöaktiivisia ja saalistavat ravinnokseen vesihyönteisiä ja hyönteisten toukkia, pieniä äyriäisiä sekä pieniä kaloja mukaan lukien pienempiä lajitovereitaan. Lajin kutuaika on toukokuussa ja kutu tapahtuu vesikasvillisuuden joukkoon. Koiraat vartioivat aggressiivisesti hedelmöittyneitä mätimunia.
Pistekaavio

Pistekaavio, joka osoittaa negatiivista korrelaatiota.
Pistekaavio (tai parvikaavio, pistediagrammi tai hajontakuvio) on diagrammi, jossa kuvataan muuttujia pisteiden tai vastaavien kuvioiden avulla. Jokainen piste kuvaa yhtä x- ja y-arvojen havaintoparia eli arvopistettä.
Pistekaaviosta on helppo havaita pisteparven muodon, säännönmukaisuudet sekä tihentymät. Sitä käytetään paljon tieteellisissä yhteyksissä, sillä sen avulla on helppo todeta riippuvuuksia ja niiden laatua: soikea pisteparvi on riippuvuuden merkki ja hajanainen parvi kertoo, että riippuvuutta ei ole. Syy- ja seuraussuhteita tutkittaessa on tavallista, että x-akselille sijoitetaan syyksi epäilty ilmiö ja y-akselille seuraus.
Pistekaaviosta on olemassa erilaisia muunnoksia. Kaaviossa voi olla eri ryhmiin kuuluvia alkioita, jotka erotetaan käyttämällä erilaisia tai erivärisiä symboleja. Symbolien kokoa vaihtelemalla voidaan myös tuoda kuvioon lisäinformaatiota.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pistekaavio Wikimedia Commonsissa
Pireuksen prefektuuri

| Pireuksen prefektuuri Νομαρχία Πειραιά> Prefektuuri |
| --- | --- |
 Sijainti
Valtio:  Kreikka
Alue:  Attika
Provinsseja:  5
Kuntia:  18
Lakkautettu:  31.12.2010
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Pireus
Pinta-ala:  929,382 km²
Väkiluku (2001):  541 504
 – väestötiheys:  582,65 as./km²
Lyhenteet:  
 – NUTS:  GR300
Pireuksen prefektuuri (kreik. Νομαρχία Πειραιά, Nomarchía Peiraiá; myös Νομός Πειραιά, Nomós Peiraiá) oli yksi Kreikan prefektuureista. Se sijaitsi Attikan alueella ja sen pääkaupunki oli Pireus. Prefektuuriin kuuluivat sekä Pireuksen ympäristö että Attikan alueeseen kuuluvat saaret. Prefektuurin pinta-ala oli 929 neliökilometriä ja asukasluku 541 504 (vuonna 2001).
Prefektuurin pääkaupunki Pireus on koko Kreikan kolmanneksi suurin kaupunki väkiluvultaan. Se on Välimeren suurin satama ja niin Ateenan kuin koko Kreikankin pääsatama. Sataman kautta kulkee vuodessa yli 20 miljoonaa matkustajaa, ja se on Kreikan meritse kulkevan viennin ja tuonnin keskus.
Pireuksen prefektuuri oli osa laajempaa Attikan prefektuuria. Attikan prefektuurin neljästä aliprefektuurista Ateenan prefektuuri ja Pireuksen prefektuuri muodostivat yhdessä Ateenan-Pireuksen yliprefektuurin (υπερνομαρχία, ipernomarhía). Prefektuuri lakkautettiin vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman myötä ja jaettiin kahteen alueyksikköön, Pireuksen alueyksikköön ja Saarten alueyksikköön.
Kunnat

Pireuksen prefektuuriin kuului kaikkiaan 16 kuntaa (kreik. δήμος, dímos) ja kaksi kaupunkikuntaa (kreik. κοινότητα, koinótita):
| Kartta | # | Kunta (dímos) | Nimi kreikaksi |
| --- | --- | --- | --- |
|  | 3 | Aígina | Αίγινα |
|  | 2 | Ágios Ioánnis Réntis | Άγιος Ιωάννης Ρέντης |
|  | 4 | Ampelákia | Αμπελάκια |
|  | 5 | Drapetsóna | Δραπετσώνα |
|  | 16 | Hydra | Ύδρα |
|  | 6 | Keratsíni | Κερατσίνι |
|  | 7 | Korydallós | Κορυδαλλός |
|  | 8 | Kythera | Κύθηρα |
|  | 9 | Méthana | Μέθανα |
|  | 10 | Níkaia | Νίκαια |
|  | 11 | Pérama | Πέραμα |
|  | 1 | Pireus | Πειραιάς |
|  | 12 | Póros | Πόρος |
|  | 13 | Salamis | Σαλαμίνα |
|  | 14 | Spétses | Σπέτσες |
|  | 15 | Troizína | Τροιζήνα |
|  | # | Kaupunkikunta (koinótita) | Nimi kreikaksi |
|  | 17 | Agkístri | Αγκίστρι |
|  | 18 | Antikythera | Αντικύθηρα |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pireuksen prefektuuri Wikimedia Commonsissa
Pisani-luokka

| Pisani-luokka |
| --- | --- |


Tekniset tiedot
Uppouma:  880 t (pinnalla) 1 058 t (sukellus)
Pituus:  68,2 m
Leveys:  6,09 m
Syväys:  4,93 m
Koneteho:  2 × dieselmoottoria 3 000 bhp (pinnalla) 2 × sähkömoottoria 1 100 hv  (sukellus)
Nopeus:  17,3 solmua (pinnalla) 9 solmua (sukellus)
Miehistöä:  49
Aseistus
Meritorjunta:  1 × 102 mm/35 tykki 6 × 533 mm torpedoputkea
Ilmatorjunta:  2 × 13,2 mm ilmatorjuntakonekivääriä
Pisani-luokka oli Italian kuninkaallisen laivaston neljän sukellusveneen muodostama alusluokka, jonka alukset palvelivat toisessa maailmansodassa.
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Des Geneys | CRDA, Monfalcone | 1. helmikuuta 1926 | 14. kesäkuuta 1928 | 31. lokakuuta 1929 | palveluksesta 28. toukokuuta 1943 |
| Giovanni Bausan | CRDA, Monfalcone | 20. tammikuuta 1926 | 24. maaliskuuta 1928 | 15. syyskuuta 1929 | palveluksesta 8. marraskuuta 1941 |
| Marcantonio Colonna | CRDA, Monfalcone | 12. maaliskuuta 1925 | 26. joulukuuta 1927 | 10. heinäkuuta 1929 | palveluksesta 1. kesäkuuta 1942 |
| Vettor Pisani | CRDA, Monfalcone | 3. joulukuuta 1925 | 24. marraskuuta 1927 | 16. kesäkuuta 1929 | palveluksesta 9. syyskuuta 1943 |
Piranha II – Lentävät tappajat

| Piranha II – Lentävät tappajat> Piranha II: The Spawning |
| --- | --- |

Ohjaaja:  James Cameron
Käsikirjoittaja:  Ovidio G. Assonitis James Cameron Charles H. Eglee
Tuottaja:  Ovidio G. Assonitis
Säveltäjä:  Stelvio Cipriani
Kuvaaja:  Roberto D'Ettorre Piazzoli
Pukusuunnittelija:  Nicoletta Ercole
Pääosat:  Tricia O'Neil Steve Marachuk Lance Henriksen Ricky G. Paull Ted Richert Leslie Graves Carole Davis Connie Lynn Hadden
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Italia  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Columbia Pictures
Levittäjä:  Columbia Pictures Netflix
Ensi-ilta:   5. marraskuuta 1982  26. marraskuuta 1982
Kesto:  94 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Edeltäjä:  Piraija
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Piranha II – Lentävät tappajat (alkup. Piranha II: The Spawning) on James Cameronin ohjaama kauhuelokuva vuodelta 1981. Elokuva on Cameronin ensimmäinen pitkä elokuva. Piranha II: Lentävät tappajat on jatko-osa vuonna 1978 julkaistulle elokuvalle Piraija. Ensimmäisestä elokuvasta tehtiin kaksi uudelleenfilmatisointia: Piranha-televisioelokuva  vuonna 1995 sekä Piranha 3D vuonna 2010.
Roolit

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Tricia O'Neil  | … |  Anne Kimbrough   |
|  Steve Marachuk  | … |  Tyler Sherman   |
|  Lance Henriksen  | … |  Steve Kimbrough   |
|  Ricky Paull Goldin  | … |  Chris Kimbrough   |
|  Ted Richert  | … |  Raoul, hotellin pitäjä   |
|  Leslie Graves  | … |  Allison Dumont   |
|  Carole Davis  | … |  Jai   |
|  Connie Lynn Hadden  | … |  Loretta   |
|  Arnie Ross  | … |  Mal, kokki   |
|  Tracey Berg  | … |  Beverly   |
|  Albert Sanders  | … |  Leo Bell   |
|  Anne Pollack  | … |  rouva Wilson   |
|  Hildy Magnasun  | … |  Myrna Benotti   |
|  Phil Colby  | … |  Ralph Benotti   |
|  Lee Krug  | … |  Ron, hengenpelastaja   |
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano sanoo, ettei Cameronin esikoisohjaus, halpa Tappajahai-kopio, mitenkään ilmennä tämän lahjoja alalle. Hän antaa elokuvalle kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Maksa

Ihmisen maksan sijainti
Ihmisen maksan alapinta. Lähde: Grayn anatomia (1918).
Maksa (lat. hepar, iecur) on ruoansulatuselimistöön kuuluva ruoansulatusrauhanen ja elimistön suurin rauhanen. Kuolleen ihmisen maksa painaa noin 1,5 kg, elävän vieläkin enemmän veren takia. Maksa sijaitsee vatsaontelon yläosassa oikealla puolella välittömästi pallean alla miltei täysin kylkiluiden suojassa. Maksa säätelee verensokeria ja aminohappopitoisuutta, muuttaa rasvojen hajoamistuotteita elimistölle sopiviksi, valmistaa sappinestettä, hajottaa hormoneja ja varastoi glykogeenia, verta, vitamiineja ja rautaa. Maksa varastoi raskasmetalleja. Se myös tuhoaa verenkierron mukana tulevia bakteereja ja myrkkyjä, kuten nikotiinia ja etanolia. Sikiöllä maksa toimii verisoluja muodostavana elimenä.
Maksan rakenne

Maksan kupera puoli suuntautuu kohti palleaa ja kovera puoli suuntautuu kohti vatsaontelon elimiä. Koveralla puolella sijaitsee maksan portti, jonka kautta kulkevat maksaan verisuonet sekä maksasta poispäin sappitiet ja laskimot. Maksan verenkierto on muista elimistä poikkeavaa, sillä siihen tulee hapekasta verta maksavaltimoa pitkin kudosten käyttöön, mutta lisäksi maksaan saapuu porttilaskimo, jonka veri on vähähappista. Porttilaskimo tuo verta pääosasta ruoansulatuskanavasta, haimasta ja pernasta. Porttilaskimoveri sisältää suolistosta imeytyneitä ravintoaineita ja kuona-aineita, joita maksan solut edelleen käsittelevät. Maksavaltimon ja porttilaskimon tuoma veri sekoittuu maksan hiussuonipoukamissa, eli sinusoideissa, joiden reunalla sijaitsevat maksasolut. Maksan hiussuonipoukamista veri kulkee keskuslaskimoita pitkin ulos maksasta ja ne yhdistyvät kolmeksi lyhyeksi maksalaskimoksi, jotka yhtyvät alaonttolaskimoon.
Maksan toiminta

Maksassa tapahtuu fagosytoosia ja ennen kaikkea vieraiden molekyylien detoksifikaatiota, eli kemiallisen rakenteen muuntamista myrkyttömämmäksi. Detoksifikaatio tapahtuu maksan solujen eli hepatosyyttien sileäpintaisessa solulimakalvostossa. Tämän jälkeen maksa erittää kyseisen aineen sappeen, josta se kulkeutuu suolen kautta ulosteen mukana ulos. Aminohappojen typpiosasta maksa valmistaa ureaa.
Maksa muokkaa ravintoaineita. Se muuttaa glukoosia glykogeeniksi ja varastoi sen. Tarpeen vaatiessa glykogeenivarastosta voidaan vapauttaa glukoosia verenkiertoon. Jos glukoosin saanti jatkuu maksan glykogeenivaraston täytyttyä, maksa ryhtyy valmistamaan glukoosista rasvahappoja.
Maksa reagoi tiettyjen aineiden puutteeseen. Maksa kykenee aminohappojen puuttuessa siirtämään aminoryhmän glukoosille transaminaasientsyymin avulla, mutta kaikkia aminohappoja elimistö ei kykene syntetisoimaan (katso välttämättömät aminohapot). Aminohapoista voidaan taas muodostaa glukoosia poistamalla deaminaatiossa aminoryhmiä. Rasvamolekyylin glyserolista maksa voi muokata glukoosia ja rasvahapoista ketoaineita, jotka ovat aivojen tärkeä energianlähde pitkään jatkuneen paaston aikana. Mikäli maksa ei toimi, iho muuttuu keltaiseksi, koska maksa ei pysty poistamaan verestä bilirubiinia.
Maksa toimii sikiöllä punasolujen valmistuspaikkana ja aikuisella verivarastona. Lisäksi maksa varastoi rautaa sekä A- ja B12 -vitamiineja. Hepsidiini on maksan tuottama ja erittämä raudan säätelyn avainhormoni, joka ainoastaan pystyy lukitsemaan raudan absorboitumistien suolesta verenkiertoon ja kudosten tarpeisiin.
Maksa korjaa hyvin itseään ja pystyy toimimaan, vaikka vain pieni osa siitä olisi kunnossa.
Maksan toiminta > Sappi

Maksasolut muodostavat sappea, joka kulkeutuu sappihiussuonia vasemman ja oikean maksatiehyen kautta yhteiseen maksatiehyeen. Yhteisestä maksatiehyestä lähtee sivuhaarana sappirakon tiehyt, joka vie sapen sappirakkoon varastoon. Sappirakosta sappi kulkeutuu tarvittaessa sappirakon tiehyttä pitkin sapenjohtimeen ja edelleen ohutsuolen alkupäähän eli pohjukaissuoleen. Sappirakon tyhjenemistä stimuloi kolekystokiniini, joka on sama molekyyli kuin pankreotsymiini, joka stimuloi haimanesteen eritystä.
Kolesterolista muodostuneet sappihappojen suolat muodostavat sapen aktiivisen osan. Ne muodostavat suolessa ravinnon rasvan kanssa kolloidin, joka mahdollistaa haiman erittämän vesiliukoisen lipaasientsyymin toiminnan rasvojen pilkkoutumisessa. Kuten edellä on mainittu, sappeen kulkeutuvat myös muun muassa detoksifioidut myrkylliset aineet, joista esimerkiksi bilirubiinidiglukuronihappo antaa ulosteelle sen ominaisen värin.