Skandinavisen pronssikauden pitkätalo
Pitkätalojen yleiskehitys Skandinaviassa > Myöhäiskivikautinen ja pronssikauden alun kaksilaivainen traditio

Myöhäisellä kivikaudella ja pronssikauden alussa (2300–1500 eaa.) maatalouden asuminen pysyi samanlaisena. Voidaan pitää pääsääntönä, että asukkaat asuivat pitkätalossa, joka oli pihapiirin ainoa asuintalo. Talon ympärillä ei ollut muita rakennuksia ja talojen väliset etäisyydet olivat suuria. Usein esitetäänkin, että talo oli siihen kuuluvien peltojen, laidunmaiden ja juottopaikkojen keskellä. Harvaan asutulla seudulla talot sijaitsivat metsän keskelle raivatulla aukealla ja tiheästi asutulla seudulla harvaa puustoa esiintyi vain laidunalueilla ja muualla oli maasto puutonta. Pääsäännöstä poiketen tiedetään joissakin pihoissa olleen pieni maja tai katos. Majassa on voinut olla esimerkiksi paja ja katoksessa on voitu käsitellä eläimiä.
Arkeologisilla kaivauksilla, joista on Ruotsissa kokemusta satojen pitkätalojen kaivauksilta, pitkätalot ja pihamaat esiintyvät tasaisilla alueilla. Kun kaivauksissa on ruohoturpeet ja peltojen kynnöskerros kuorittu ensin pois, paljastuu niiden alta usein koskemattoman ja tasavärinen maankerros. Pitkätalon paljastaa maanpinnassa näkyvät tolpansijat, jotka näkyvät tummina läiskinä erottuen muusta ympäröivästä maa-aineksesta. Tummat läikät muodostavat säännöllisiä pisteitä talon pituuden matkalla ja kaksilaivaisella pitkätalolla tolpanreiät muodostavat kolme riviä. Talon keskirivin tolpat ovat vahvimpia ja niitä on harvemmassa kuin ulkoseinissä, jossa tolpanreikiä on tiheämmässä mutta ne ovat pienemmät. Talojen rekonstruktioita rakennettaessa on keskitolppien ajateltu kannattelevan kurkihirttä ja samalla keskitolpat ottavat kantaakseen suurimman osan katon painosta. Talon katosta ei ole jäänyt jälkiä, mutta yleisesti arvellaan niiden olleen kaislakattoja.
Talon lattiat olivat maalattioita, jotka olivat joko maanpinnan tasalla tai lattia oli kaivettu maanpintaa alemmaksi. Maanpinnalle tallattuja lattioita löytyy Ruotsissa Uplannista, Itägötanmaalla ja Blekingessä ja niin sanottuja laskettuja lattioita suosittiin Etelä-Ruotsissa Skånen alueilla. Laskettuja lattioita on käytetty pitkissä pitkätaloissa myös niin, että vain asutussa osassa taloa oli laskettu lattia. Talon lattia-ala tulisikin mitata tolpanreikien avulla. Pronssikauden alkupuoliskon talot olivat kaikki 9–35 metriä pitkiä ja 4–10 metriä leveitä. Niiden pituus oli yleensä 15–20 metriä. Ne olivat yleensä itä–länsi-suuntaisia ja niiden sisäänkäynnit sijaitsivat pitkällä seinillä vastakkaisilla sivuilla samoissa kohdissa. Ovi sijaitsi yleenä kohdassa, joka jakoi talon pitkään läntiseen osaan ja lyhyeen itäiseen osaan. Talon liesi sijaitsi länsipäässä ja tolppien sijainnin mukaan on taloissa päätelty olleen kaksi tai kolme osastoa. Maaperän fosfaattianalyysit osoittavat, että teurastus- ja muut jätteet hävitettiin talon itäpäässä.
Talon elinkaaren pituudeksi on arveltu olleen noin 100 vuotta. Sen pitempään ei uskota kaislakaton kestäneen edes korjaamalla ja maahan upotettujen tolppien lahoaminen heikensi talon kattorakenteita. Monissa kaivauksissa on havaittu, että tolppia on korvattu uusilla, mikä näkyy tummien tolppakuvioiden rytmissä. Pitkätalo, joka on 14 metriä pitkä ja 6 metriä leveä, kestää 12 työmieheltä kolme viikkoa rakentaa. Uusi talo rakennettiin arkeologien havaintojen mukaan vanhan talon läheisyyteen. Se aloitettiin kaivamalla maahan kuopat keskitolpille ja laittamalla kuoppaan votiivilahjoina pronssikirveitä tai piitikareita. Tämän jälkeen keskitolpat nostettiin pystyyn. Kun suku rakensi uusia taloja 100 vuoden välein, näkyy tämä kaivauksissa maassa esiintyvinä usean talon jälkinä. Vaikka kuvio muistuttaa kylää, kyseessä ei välttämättä ollut aito kylä. Yhtään pronssikautista kylää ei toistaiseksi ole varmuudella löytynyt.
Mikään talo ei ole ollut aivan samanlainen kuin toinen. Siinä asui joukko ihmisiä, jotka harjoittivat maanviljelyä ja hoitivat karjaa. Karja yöpyi tutkijoiden mukaan talon itäpäässä ja ne laidunsivat päivisin ulkona. Talvella karjan pitäminen sisällä lisääntyi, jolloin sen rehua säilytettiin talon ylisillä. Länsipään tulisija toimi lämmityksen ja ruuanlaiton keskuksena. Joissakin taloissa oli myös uuni. Kesällä valmistettiin ruoka ilmeisesti ulkona.