stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Festival Puccini
Historiaa > Festivaalien tähtiesiintyjiä

Puccini-festivaaleilla ovat esiintyneet muiden muassa Beniamino Gigli, Franco Corelli, Plácido Domingo, Jose Carreras, Luciano Pavarotti, Ingvar Wixell, Tito Gobbi, Renata Scotto, Raina Kabaivanska, Katia Ricciarelli, Fiorenza Cossotto ja Daniela Dessì.
Mario del Monaco valitsi näyttämön jäähyväisesitykseensä, joka oli Il Tabarro.
Aiheesta muualla

Puccini-festivaalien virallinen sivusto
James Stewart Jr.

James Stewart Jr.
James Stewart Jr eli James "Bubba" Stewart (s. 21 joulukuuta 1985) on yhdysvaltalainen motocross- ja supercross kuljettaja, joka kilpailee Supercross-sarjassa Suzukin pyörällä.
Ura

16-vuotiaana hänellä oli jo monia amatöörikisojen voittoja.
2002 hänet nimettiin AMA:n 125-kuutioisten vuoden tulokkaaksi.
2003 hän voitti AMA West Supercross-sarjan, mutta loukkaantui kauden lopussa.
2003 palattuaan radalle hän voitti AMA Motocross -sarjan.
2004 hän voitti 125-kuutioisten AMA East Supercross sekä AMA Motocross -sarjat.
2005 hän siirtyi 450-kuutioisten AMA Supercross ja AMA Motocross -sarjoihin.
2006 hän voitti AMA Supercross GP-sarjan.
2007 hän voitti AMA Supercross-sarjan.
2008 hän voitti AMA 450-kuutioisten Motocross -sarjan voittamattomana. Voitti kaikki 24 lähtöä.
2009 hän voitti AMA Supercross-sarjan toistamiseen.
2010 Stewart loukkaantui alkuvuodesta, ja kausi jäi ajamatta.
2011 Ennakkosuosikki Stewart jäi epäonnistumisten jälkeen AMA Supercross-sarjassa sijalle 4.
2013 Stewart oli AMA Motocrossin loppupisteissä 5
Aiheesta muualla

http://www.smlmotocross.fi (Arkistoitu – Internet Archive)
http://www.moottoriliitto.fi
http://www.offroadpro.net/fin/ (Arkistoitu – Internet Archive)
http://www.allisports.com (Arkistoitu – Internet Archive)
http://www.js7.com (Arkistoitu – Internet Archive)
http://www.supercrossonline.com (Arkistoitu – Internet Archive)
http://www.amaproracing.com
Jem (kirja)

| Jem> Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Frederik Pohl
Kustantaja:  Gollancz
Julkaistu:  1979
Sivumäärä:  300
ISBN:  0-575-02566-2
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Jem on yhdysvaltalaisen Frederik Pohlin tieteisromaani, joka on julkaistu vuonna 1979.
Teos on ollut ehdolla Hugo-, Nebula- ja Locus-palkinnoille.
Teoksessa ihmiset löytävät uuden maailman, jossa asuu useita älyllisiä olentoja, ja vievät keskinäiset kiistansa tähän maailmaan.
Isovanilliini

Isovanilliinin rakenne.
Isovanilliini on vanilliinin isomeeri. Se on tyypiltään 4-metoksibentsaldehydi ja sen molekyyleissa on hydroksyyliryhmä. Sillä on sienten leviämistä ehkäisevää vaikutusta. Sillä on yhteys metabolismiin. Se on ihoa ärsyttävää. Isovanilliinin kemiallinen kaava on C8H8O3 ja sen moolimassa on 152,15 g/mol. Isovanilliinin CAS-numero on 621-59-0.
Aiheesta muualla

GuideChem: Isovanillin (englanniksi)
ChemBlink: Isovanillin (englanniksi)
In the Cinema

| In the Cinema Silent Scream |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 2010
 Julkaistu: 2010
 Tyylilaji: goottirock, post-punk
 Levy-yhtiö: Stupido Records
In the Cinema on helsinkiläisen rockyhtye Silent Screamin esikoisalbumi, joka julkaistiin vuonna 2010. Albumin kappaleesta "In the Cinema" on tehty myös musiikkivideo.
Kappaleet

Cinema
Do It Right
City Highrise
Vultures
Hive mind
Animal Room (instrumentaali)
The Present
Burning car (John Foxx -cover)
In the Sea
The Ghost in Your Eyes
Arvostelut

Desibeli.net:
Lammaszine:
Soundi:
Fibrinogeeni

| --- | --- |
Fibrinogeenin α-ketju

Tunnisteet
Tietokannat
Entrez: 2243
OMIM: 134820
UniProt: P02671
| --- | --- |
Fibrinogeenin β-ketju

Tunnisteet
Tietokannat
Entrez: 2244
OMIM: 134830
UniProt: P02675
| --- | --- |
Fibrinogeenin γ-ketju

Tunnisteet
Tietokannat
Entrez: 2266
OMIM: 134850
UniProt: P02679
Fibrinogeeni on ihmisten ja kaikkien muiden selkärankaisten veressä oleva proteiini. Se on pakollinen osa normaalia veren hyytymistä. Fibrinogeenit pilkkoutuvat trombiinin avulla fibriineiksi, joista verihyytymät pääosin koostuvat. Hyytymissä useat fibriinit ovat yhtyneet suureksi ei-veriliukoiseksi kovalenttiseksi verkostoksi. Hyytymien rakenteeseen osallistuvat tosin myös verihiutaleet.
Ihmisten fibrinogeeni on tankomainen glykoproteiini. Se koostuu kahdesta usein samanlaisesta puolikkaasta, jotka ovat yhtyneet symmetrisesti ja pitkittäin. Kummassakin puolikkaassa on 3 toisiinsa kiertynyttä peptidiketjua: α- β- ja γ-ketjut. Ketjut ja puolikkaat ovat toisissaan disulfidisidoksin kiinni. Vaihtoehtoinen silmukointi tuottaa ketjuista muutamia muunnelmia, joita on kaikilla ihmisillä normaalisti veressään, mutta osaa niistä on vain vähän.
Geenit

Ihmisten fibrinogeenin α- β- ja γ-ketjua koodaavat geenit ovat vastaavasti FGA, FGB ja FGG. Ne ovat kromosomissa 4 kohdassa 4q31.3–32.1, jossa niiden järjestys on FGG, FGA ja FGB.
FGA-geenin pituus on 7.6 kiloemäsparia (kbp) ja siinä on 6 eksonia. FGB-geenin pituus on 8 kbp ja siinä on 8 eksonia. FGG-geenin pituus on 8.5 kbp ja siinä on 10 eksonia.
Rakenne

Ihmisen fibrinogeeni (PDB: 3GHG). Värit ovat samat kuin kuvauksessa alla). Kuvasta puuttuu muun muassa osa αC-domeenista.
Sininen: Aα. Punainen: Bβ. Pinkki: γA. Oranssi: hiilihydraatteja. Vihreä: kalsium. αC: Aα-ketjun C-terminaalinen domeeni. FpA: fibrinopeptidi A. FpB: fibrinopeptidi B.
Ihmisten fibrinogeeni on noin 45 nanometriä pitkä tankomainen glykoproteiini. Se on heteroheksameeri eli siinä on 6 peptidiketjua, joista osa on keskenään erilaisia. Fibrinogeenissä on 2 puolikasta. Nämä ovat usein keskenään identtisiä ja kukin puolikas koostuu aina 3:sta eri peptidiketjusta: α- β- ja γ-ketjuista. Ketjut ovat osin kiertyneet toistensa ympärille kolmoiskierteeksi, joka on kiertynyt kierre.
Vaihtoehtoinen silmukointi tuottaa peptidiketjuille eri muunnelmia. Veren fibrinogeenistä pääosa koostuu Aα-, Bβ- ja γA-muunnelmista. Näissä on vastaavasti 610, 461 ja 411 aminohappoa. Niistä koostuvan fibrinogeenin massa on noin 340 kDa.
29 disulfidisidosta pitää fibrinogeeniä koossa. Sen puolikkaat ovat kiinni 5:llä disulfidisidoksella. Puolikkaiden Aα-, Bβ- ja γA-ketjujen N-terminaaliset päät ovat yhtyneet kohdakkain. Yhtymäkohta ja sen lähialue on fibrinogeenin E-proteiinidomeeni. Tangon päissä ovat D-proteiinidomeenit, jotka ovat muodostuneet Bβ- ja γA-ketjujen pallomaisista rakenteista. Muita ketjuja pidempi Aα kiertyy D-domeenista silmukkana takaisin E-domeeniin.
Rakenne > Vaihtoehtoinen silmukointi

Silmukointi tuottaa kullekin β- ja γ-ketjulle 2 verrattain yleistä keskenään eri muunnelmaa.
γA-ketjun C-terminaalin 4 viimeistä aminohappoa ovat AGDV. Sen γ'-muunnelmassa ne ovat korvautuneet 20:n aminohapon pätkällä VRPEHPAETEYDSLYPEDDL, jonka tyrosiinit (Y) ovat sulfatoituneet. γ'-ketjun kohdalla mRNA:ksi on transloitunut eksonien lisäksi "introni" 9. Veren fibrinogeeneistä 15 %:ssa on yhdistelmä γ'/γA. Alle 1 %:ssa on γ'/γ'.
1–2 % ihmisveren fibrinogeeneissä molemmat Aα-ketjut ovat korvautuneet pidemmällä ketjulla. Tällöin fibrinogeenin massa on 420 kDa. Sitä sanotaan fibrinogeeni-420:ksi. Pidentyneiden α-ketjujen C-terminaalit ohittavat E-domeenin. Ketjut tuottavat domeenista hieman eteenpäin oman pallomaisen domeenin, αEC:n, joita on vain fibrinogeeni-420:ssä.
Toiminta > Tuotto

Ihmisillä fibrinogeeni muodostuu pääosin maksassa, joka tuottaa sitä vuorokausittain noin 1.7–5 g. Soluissa fibrinogeenin ketjut päätyvät solulimakalvostoon, jossa ne muun muassa glykosyloidaan ja kootaan fibrinogeeniksi. Soluista ne erittyvät kokonaisina heksameereinä vereen. Suuri osa tosin varastoituu maksasoluihin. Fibrinogeenien puoliintumisaika veriplasmassa on noin 3–5 päivää ja pitoisuus normaalisti 2–4 g/l. Pitoisuus voi vaihdella näistä arvoista merkittävästi ja kohoaa muun muassa tulehduksellisissa sairauksissa.
Toiminta > Hyytymän muodostus

Trombiini poistaa nopeimmin Aα-ketjun N-terminaalin läheltä sen fibrinopeptidin A -domeenin (FpA). Aα-ketjun uusi N-terminaali (Gly-Pro-Arg) voi yhtyä ei-kovalenttisesti toisen fibrinogeenin γA-ketjun muodostamaan kuopan aminohappoihin Q329, D330, H340 ja D364. Kuoppa on D-domeenissa.
Hieman pidemmällä aikavälillä trombiini leikkaa Bβ-ketjun N-terminaalisen fibrinopeptidin B (FpB). Ketjulle muodostuu E-domeeniin uusi N-terminaali (Gly-His-Arg). Tämä yhtyy viereisen fibrinogeenin Bβ-ketjun muodostaman kuopan aminohappoihin G397 ja D398, jotka ovat D-domeenissa. Tämä viereinen fibrinogeeni on jo Aα:n sitoma. FpB:n irrotessa saman fibrinogeenin Aα-ketjun C-terminaalinen αC-domeeni vapautuu E-domeenista.
Edellä muodostuneet fibriinit kasvavat kuiduiksi. Ne alkavat haarautua vapaiden αC-domeenien ansiosta saavutettuaan vasta noin 600–800 nanometrin pituuden. Tällöin alkaa muodostua fibriiniverkostoa. Veren tekijä XIIIa tuottaa kuitujen ja verkkojen lysiinien (K) ja glutamiinien (Q) välille verkkosidoksia. XIIIa tuottaa tällaisen kovalenttisen sidoksen γA-ketjun C-terminaalin K406 ja Q398 ja/tai Q399 välille, jolloin muodostuu eri fibriinien välisiä γA–γA-sidoksia. Aα-ketjuihin se tuottaa sidoksia Q221, Q237, Q328, Q366 ja useiden eri lysiinien välille, jolloin muodostuu fibriinien välisiä Aα–Aα-sidoksia.
Toiminta > Hajoaminen

Fibriinihyytymän hajoaminen eli fibrinolyysi tapahtuu, jotta verenkierto voi normalisoitua ja vaurioitunut kudos korjautua. Veren plasminogeeni päätyy hyytymään, johon se sitoutuu. Hyytymässä olevat verestä tulleet plasminogeenin kudosaktiaattorit (tPA)  pilkkovat plasminogeenin aktiiviseksi plasmiiniksi. tPA:iden toiminta tehostuu eritoten niiden ollessaan kiinni fibriinissä. Ollessaan vapaana veressä tPA:iden entsyymiteho on heikko. Muualla vaurioalueella olevat plasminogeenin urokinaasiaktivaattorit (uPA) pilkkovat plasminogeeniä plasmiiniksi. tPA:n tai uPA:n tuottama plasmiini voi pilkkoa useiden eri lysiinien viereisiä sidoksia fibrinogeenissä.
Sairaudet

Jos normaalista poikkeavaa fibrinogeeniä ilmenee veressä, kutsutaan tätä dysfibrinogenemiaksi. Jos veressä ei ole lainkaan fibrinogeeniä, kyse on afibrinogenemiasta. Jos pitoisuudet ovat alhaiset, mutta fibrinogeeniä on veressä, kyse on hypofibrinogemiasta. Edeltävät fibrinogenemiat voivat ilmetä muun muassa maksavaurioiden tai joidenkin syöpien takia. Myös α- β- tai γ-ketjuja koodaavien geenien mutaatiot voivat aiheuttaa liian tehotonta tai tehokasta fibrinogeenin toimintaa ja johtaa johonkin fibrinogenemiaan. Hypo- ja afibrinogenemiaa aiheuttavat mutaatiot periytyvät autosomaalisesti ja resessiivisesti.
Afibrinogenemiaa ilmenee α- β- tai γ-ketjujen toimimattomuutta aiheuttavien mutaatioiden suhteen homotsygooteilla. Se ilmenee noin 1–2:lla ihmisellä miljoonasta. Oireet ovat vakavia. Niihin liittyy kasvanut kuolleisuus muun muassa pääkallonsisäisiin verenvuotoihin. Yleensä tauti todetaan jo vastasyntyneillä napanuoran leikkauskohdan runsaan verenvuodon takia. Afibrinogenemiassa mutaatiot johtavat virheellisiin fibrinogeenejä, jotka eivät erity ulos niitä tuottavista soluista. Heterotsygootit ovat usein oireettomia. Osalla voi silti ilmetä hypofibrinogenemiaa, jonka oireet ovat sitä vakavampia, mitä alhaisempia veren fibrinogeenipitoisuudet ovat. Jos veriplasman fibrinogeenipitoisuus on 1 g/l tai alle, oireet ovat usein vakavia.
Dysfibrinogenemia periytyy lähinnä autosomaalisesti ja dominantisti. Oireet ja niiden vakavuus riippuu mutaatioista. Noin 10 %:lla sitä potevista ilmenee kohonnut riski saada veritulppa liian tehokkaan hyytymisen takia. Noin 20–25 %:lla ilmenee lisääntynyttä verenvuotoa. Myös keskenmenoriski voi olla kohonnut tautia potevilla naisilla.
Aiheesta muualla

KEGG: Fibrinogen
KEGG: Fibrin
DrugBank: Fibrinogen Human
Yleiset muunnelmat. Yllä: γA/γ'-muunnelma. Alla: Fibrinogeeni-420.
Fibriinihyytymän muodostus.
1. Trombiinit (IIa) poistavat FpA:ita, joista jäljelle jääneet Aα-tyngät yhtyvät γA-ketjuihin D-domeeneissa. Fibriinikuituja muodostuu.
2. Pian IIa:t poistavat FpB:itä ja αC-domeenit vapautuvat niistä. FpB:istä jääneet tyngät yhtyvät Bβ-ketjuihin D-domeeneissa. Vapaiden αC:iden tukemana kuidut voivat alkaa haarautua bilateraalisesti (Bi) tai ekvilateraalisesti (Eq).
3. Tekijä XIIIa tuottaa verkkosidoksia muun muassa Aα–Aα ja γA–γA välille.
Isovarrasheinä

| Isovarrasheinä |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Poales
Heimo::  Heinäkasvit Poaceae
Alaheimo::  Panicoideae
Suku::  Varrasheinät Andropogon
Laji::  gerardii
Kaksiosainen nimi
 Andropogon gerardii  Vitman 
Katso myös
   Isovarrasheinä Wikispeciesissä   Isovarrasheinä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Isovarrasheinä (Andropogon gerardii) on heinäkasvien (Poaceae) heimoon, varrasheinien (Andropogon) sukuun kuuluva kasvilaji.
Isovarrasheinä on monivuotinen ja voi kasvaa noin 120–180 cm korkeaksi. Kasvutavaltaan se on mätästävä, mutta laajan juuristonsa myötä voi aikaa myöten muodostaa laajojakin kasvustoja. Kukkivat varret nousevat mättäästä lehtien yläpuolelle loppukesällä ja laji kukkii syyskuusta helmikuulle. Yksittäiset kukat ovat hyvin pieniä ja punertavia tai purppuranvärisiä.
Isovarrasheinää kasvaa luontaisena Pohjois-Amerikassa Kanadasta Meksikoon ulottuvalla alueella ja se on pääheinälaji korkearuohoisella preerialla. Isovarrasheinää kasvatetaan jonkin verran myös koristeheinänä. Koristekasvina se sopii täyteen auringon valoon ja monenlaiselle maaperälle. Kasvupaikalle vakiintuminen saattaa kestää jonkin aikaa, mutta vakiinnuttuaan kasvupaikalleen laji kestää hyvin kuivuutta sekä ehkäisee eroosiota. Vakiinnuttuaan kasvupaikalleen isovarrasheinä on myös helppohoitoinen. Varret voi leikata mataliksi lopputalvella ennen kuin seuraavan kasvukauden varret alkavat nousta maasta.
Isovarrasheinän tieteellisen nimen lajinimi (gerardii) viittaa 1733–1819 eläneeseen ranskalaiseen fyysikkoon ja kasvitieteilijään Louis Gerardiin.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Isovarrasheinä (Andropogon gerardi)
Integrated Taxonomic Information System (ITIS): Andropogon gerardii (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Andropogon gerardii (englanniksi)
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Andropogon gerardii (Big bluestem) (englanniksi)
Flora of North America: Andropogon gerardii (englanniksi)
Jens Berg

Jens Berg (s. 1970) on suomalainen journalisti. Hän toimi KSF Median toimitusjohtajana 2016–2017. Berg oli aiemmin Hufvudstadsbladetin päätoimittaja. Ennen siirtymistään Hufvudstadsbladetiin hän työskenteli Svenska Ylen Fakta ja fiktio -osaston päällikkönä ja oli Yleisradion palveluksessa vuodesta 1997.
Jean Jadot

Jean Jadot (23. marraskuuta 1909 – 21. tammikuuta 2009) oli belgialainen kirkonmies. Hän syntyi Brysselissä ja sai pappisvihkimyksensä 11. helmikuuta 1934.
Jadot loi pitkän uran katolisen kirkon diplomaattisissa tehtävissä. Hän edusti sitä nuntiuksena Laosissa, Singaporessa, Malesiassa, Thaimaassa, Päiväntasaajan Guineassa, Gabonissa, Kamerunissa ja Yhdysvalloissa. Hänestä tuli vuonna 1968 Zurin titulaariarkkipiispa.
Jadot toimi vuosina 1980–1984 Uskontojen välisen keskustelun paavillisen neuvoston (Pontificium Consilium pro Dialogo Inter Religiones) puheenjohtajana.
Aiheesta muualla

Catholic-hierarchy.org: Archbishop Jean Jadot (englanniksi)
Isovasarahai

| Isovasarahai |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Äärimmäisen uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Rustokalat Chondrichthyes
Alaluokka::  Leveäsuiset Elasmobranchii
Lahko::  Luomihaikalat Carcharhiniformes
Heimo::  Vasarahait Sphyrnidae
Suku::  Sphyrna
Laji::  mokarran
Kaksiosainen nimi
 Sphyrna mokarran  (Rüppel, 1837) 
 Isovasarahain levinneisyys
Katso myös
   Isovasarahai Wikispeciesissä   Isovasarahai Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Isovasarahai (Sphyrna mokarran) on suurikokoinen hai, joka kasvaa jopa kuusimetriseksi. Isovasarahaita esiintyy rannikkoalueilla trooppisissa ja lämpimissä vesissä. Sitä esiintyy rannikoilla ja niiden tuntumassa jopa 300 metrin syvyyteen asti. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto luokittelee isovasarahain äärimmäisen uhanalaiseksi, sillä sen yksilömäärä on vähentynyt arvioiden mukaan jopa 80 prosentilla 1940-luvun jälkeen. Isovasarahain levinneisyysalue on laaja, mutta se lisääntyy vain kahden vuoden välein ja laji joutuu usein kalastuksen sivusaaliiksi.
Isovasarahait syövät pieniä haita, rauskuja, mustekaloja ja kaloja. Ne ovat immuuneja rauskujen myrkylle. Kohdatessaan sukeltajan isovasarahai on yleensä arka ja väistää. Isovasarahai luokitellaankin yhdeksi vähiten vaarallisista haista. Tunnetaan vain yksi dokumentoitu tapaus, jossa laji on ärsytettynä käynyt ihmisen kimppuun, mutta joukko hyökkäyksiä on kirjattu tarkemmin määrittämättömän vasarahailajin nimiin.[lähde? ]
Aiheesta muualla

Sphyrna mokarran (peilipalvelin) FishBase. Froese, R. & Pauly, D. (toim.). (englanniksi)
Jemanda

| Jemanda Еманда |
| --- | --- |
Valtiot:  Venäjä
Paikkakunta:  Tompon piiri
Koordinaatit:  65°16′42″N, 135°46′47″E
Mittaustietoja
Pinta-ala:  33,1 km²
 fiJemanda 
Jemanda (ven. Еманда tai Эманджа) on järvi Tompon piirissä Sahan tasavallassa Venäjällä. Se sijaitsee Janan ylätasangolla. Järven kokonaispinta-ala on noin 33,1 neliökilometriä. Jemanda on Janan ylätasangon suurin järvi. Järven kaloja ovat muun muassa made, hauki ja harjus.[lähde? ]
J. W. Eloheimo

Johan Wilhelm (John William) Lindqvist (sukunimi myöh. Eloheimo; 9. joulukuuta 1847 Sahalahti – 8. joulukuuta 1913 Astoria, Oregon, Yhdysvallat) oli suomalainen pappi, toimittaja ja kristillinen kirjailija. Hän käytti nimimerkkejä Nino ja "N-o". Lindqvist tuli paremmin tunnetuksi amerikansuomalaisten siirtolaisten pappina J. W. Eloheimo nimellä.
Lindqvistin vanhemmat olivat torppari Vilhelm Lindqvist ja Eva Fellman. Hän pääsi ylioppilaaksi Porvoon lukiosta 1872 ja opiskeli sitten Helsingin yliopistossa suorittaen teologian erotutkinnon. Lindvist vihittiin papiksi 1874.
Lindvist oli vt. kirkkoherrana Orimattilassa 1880–1881, ylimääräisenä pappina Viipurissa 1886 ja vt. kappalaisena Porvoossa 1886–1887
Lindqvist muutti 1888 Yhdysvaltoihin ja toimi siellä pappina Calumetissa ja Ironwoodissa Michiganissa sekä Astoriassa Oregonissa. Hän perusti 1892 lyhytikäiseksi jääneen Kirkkokunnan Lehti-nimisen uskonnollisen viikkolehden Ironwoodiin. Vuonna 1894 samaan kaupunkiin perustettiin Kaleva-niminen viikkolehti ja Lindqvist (Eloheimo) oli sen toimituskunnassa. Hän toimi samoihin aikoihin myös perustamansa Suomalais-amerikkalaisen kirkon (Fenno-American Evangelical Lutheran Church) johtajana. Vuonna 1899 Eloheimo toimitti Suometar-nimistä lehteä Calumetissä.
Aiheesta muualla

"Pyhän liigan seitsemäs osasto" toimii. Salaperäisiä uhkauskirjeitä - mustapartaisia miehiä - revolverin laukauksia - häikäilemätön kiristysyritys. Eräs ainutlaatuinen sensaatio-juttu Helsingissä 45 vuotta sitten, Seura, 25.11.1936, nro 48, s. 12, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Istuinalunen

Vanerisia istunalusia savusaunassa.
Istuinalunen tai istuinalusta on levymäinen, usein irrallinen istuinsuoja käytettäväksi istujan pakaroiden ja istumatason välissä. Sen tehtävänä voi olla istuimen tai istujan takamuksen suojaaminen lialta tai kosteudelta, istujan suojaaminen istuintason lämmöltä (saunanlauteet) tai kylmyydeltä (retkeily, pilkkiminen, urheilukatsomot) tai istuinmukavuuden parantaminen pehmustuksen ja muotoilun avulla (pyörätuolit, työkoneet). Valmistusmateriaaleja voivat olla tarkoituksesta riippuen vaneri, pahvi, paperi, kudottu tekstiili, kuitukangas tai erilaiset muovit, kuten pehmusteena käytettävä vaahtomuovi tai lämmöneristeeksi soveltuva styroksi tai muu jäykkä solumuovi. Halvemmista materiaaleista tuotetut ja hygieniasyistä käytettävät istuinalustat ovat yleensä kertakäyttöisiä, jatkuvaan käyttöön tarkoitetut paremmin kulutusta ja puhdistusta kestäviä.
Istuinaluset saunassa

Saunassa hygieniasyistä ja lämmöneristeenä käytettävästä istuinalusesta ovat puhekielessä yleistyneet nimet pefletti (sanasta peffa tai pehva) tai alatyylisempi persletti. Suomen Saunaseura oli 1990-luvun alussa tyytymätön näihin termeihin ja järjesti yleisökilpailun paremman nimen keksimiseksi saunassa käytettävälle istuinaluselle. Kilpailun voitti sana lauteinen, joka ei kuitenkaan ole yleistynyt. Kankaisesta tai muusta taipuisasta ja ohuesta sauna-alusesta käytetään nimeä laudeliina. Jatkuvakäyttöisten laudeliinojen suosittu materiaali Suomessa on pellava, ja monilla valmistajilla laudeliinat ovat osa laajempaa saunatekstiilimallistoa johon kuuluvat myös pyyhkeet ja kylpytakit.
Istuinalustat ajoneuvoissa

1900-luvulla autojen istuinverhoiluna käytettiin usein epämiellyttävää materiaalia, kuten kesällä hiostavaa ja talvella kylmää vinyylimuovia. Myös istuinten muotoilu ja pehmustus olivat usein epäsopivia pitkille ajomatkoille. Siksi markkinoille tuli etenkin kuljettajien istuimiin soveltuvia erilaisia istuinalustoja, joilla ajomukavuutta pyrittiin parantamaan. Auton verhoilua pyrittiin varjelemaan sitä suojaavilla lisävarusteena myytävillä istuinsuojuksilla. Kaikkien näiden käyttö väheni verhoilumateriaalien ja istuinmuotoilun parantuessa ja vastuslangoilla lämmitettävien istuinten yleistyessä. Turvatyynytekniikan tultua ajoneuvojen ohjaamoihin istuinsuojuksilta ja -alustoille asetetut vaatimukset ovat kiristyneet ja suojusten käyttö on vähentynyt.
Jacopo da Bologna

Jacopo da Bologna oli italialainen 1300-luvulla vaikuttanut säveltäjä. Hän oli muusikkona lukuisissa hoveissa. Milanolainen Viscontin perhe palkkasi hänet vuosina 1339-1360, lukuun ottamatta lyhyttä jaksoa Veronassa. Jacopon sävellystyö osuu ajalle, jolloin moniäänisyys oli uutta. Tuotannossa näkyy miten moniäänisyys kehittyy vuosien varrella. On arveltu hänen opettaneen säveltäjä Francesco Landinia.
Jacopo da Bolognan teoksista noin 35 ovat säilyneet. Niihin kuuluu muun muassa useita madrigaaleja.
Jean Hougron

| Jean Hougron> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1923 Caen, Ranska
Kuollut: 2001 (77–78 vuotta)
Kansalaisuus:  Ranska
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: ranska
Tuotannon kieli: ranska
Palkinnot
 Ranskan akatemian suuri romaanipalkinto 1953 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Jean Hougron (1923 Caen, Ranska – 2001) oli ranskalainen kirjailija. Hän asui Ranskan Indokiinassa, jossa hän työskenteli kaupallisissa tehtävissä. Vaikutelmiaan hyödyntäen hän kirjoitti kuusiosaisen romaanisarjan La Nuit indochinoise. Sen ensimmäinen osa Tu recolteras la tempête (1950) sai laajaa huomiota. Hänen romaaneistaan on suomennettu kaksi, joista Suistomaan pakolainen sai 1953 Ranskan akatemian suuren romaanipalkinnon.
Suomennetut teokset

Suistomaan pakolainen (Mort en fraude), suom. Ulla-Kaarina Jokinen, WSOY 1955
Takaisin Kandaraan (Je reviendrai à Kandara), suom. Kaarina Visakanto, WSOY 1960 Sarja: Korppi-sarja 10
Finnentrop

| Finnentrop |
| --- | --- |
 Finnentropin rautatieasema
 vaakuna
 Finnentrop
 Koordinaatit: 51°10′N, 7°58′E 
Valtio:  Saksa
Osavaltio:  Nordrhein-Westfalen
Piirikunta:  Olpen piirikunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  104,4 km²
Korkeus:  250 m
Väkiluku (2019):  16 955
 – Väestötiheys:  162 as./km²
Postinumero:  57413
Suuntanumero(t):  02721, 02395, 02724
 
 www.finnentrop.de 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Finnentropin sijainti Olpen piirikunnassa. Pienemmässä kuvassa piirikunnan sijainti Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa.
Finnentrop on kunta Olpen piirikunnassa Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa läntisessä Saksassa. Se luokitellaan ryhmään Größere Kleinstad, eli suurehko pikkukaupunki.