stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vihreät niityt (kappale)

Vihreät niityt (Greenfields tai Green Fields) on yhdysvaltalaisen yhtyeen Terry Gilkyson & The Easy Riders folk-tyylinen laulu vuodelta 1957. Sen tekijöiksi on merkitty kitaratrion kaikki kolme jäsentä Terry Gilkyson, Richard Dehr ja Frank Miller. Suosituimmaksi nousi The Brothers Four -yhtyeen levytys vuodelta 1960, joka pysyi Yhdysvaltojen Top 40:ssä yli 20 viikkoa.
Nostalginen molliballadi ”Greenfields” nousi Suomessa suosituksi Reino Helismaan sanoituksena nimeltä ”Vihreät niityt”. Siitä tehtiin vuonna 1961 kolme levytystä, esittäjinä lauluyhtye Neloset, Eila Pellinen ja Olavi Virta. Myöhempiä levyttäjiä ovat olleet Fredi (1974), Esko Rahkonen (1975), Kari Kuuva (1980), Topi Sorsakoski (1986), Tapani Kansa (1991) ja Turmion Kätilöt (2019). Myös muutamat kuorot ovat levyttäneet sen, ja instrumentaaliversio on tallennettu saksofonisti Juhani Aaltoselta (1974), Hammond-urkuri Aarno Raniselta (1976) ja kitaristi Francis Goyalta (1982).
Kappaleen mukaan on nimetty Kiuruvedeltä vuonna 1999 alkanut kevyen musiikin kesätapahtuma Vihreät Niityt.
Tuomas Reunanen

Tuomas Reunanen (s. 30. elokuuta 1982 Kerava) on suomalainen näyttelijä. Hän on esiintynyt Ami Vainion roolissa MTV3:n saippuasarjassa Salatut elämät vuosina 2001–2008. Reunanen on soittanut harrastuksekseen 16 vuotta selloa. Hän on pyöräillyt maajoukkueringissä 1998–1999 ja pelannut jääkiekkoa Keravan Shakersissa I-divisioonassa. Reunanen on myös esiintynyt muutamissa mainoksissa ennen rooliaan Salatuissa elämissä. Hänet tunnetaan Lastenklinikoiden Kummit ry:n kummina, minkä vuoksi hän on osallistunut muun muassa Kummien 24päivää-joulukalenterin kaltaisiin hyväntekeväisyystempauksiin. Reunanen esiintyi myös tammikuussa 2008 alkaneessa Jim-kanavan Tuuma-ohjelmassa. Salatut elämät -televisiosarjan kuvauksissa Reunanen aloitti loppuvuonna 2000. Syksyllä 2003 hän oli poissa sarjasta loppuvuoden ajan mutta palasi takaisin heti alkuvuonna 2004. Hahmon viimeinen kohtaus kuvattiin syksyllä 2007.
Filmografia

Salatut elämät – Ami Vainio (2001–2008)
Raja 1918 (2007) – Sotilas Lampinen
Huuma (1 jakso, 2005)
Tanssii tähtien kanssa (1 jakso, 2007)
Tuntemattomat (1 jakso, 2008)
Tuuma (2008)
Vaskiskinkki

| Vaskiskinkki |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Matelijat Reptilia
Lahko::  Suomumatelijat Squamata
Alalahko::  Scinciformata
Osalahko::  Skinkkimäiset Scincomorpha
Heimo::  Skinkit Scincidae
Alaheimo::  Scincinae
Suku::  Chalcides
Laji::  chalcides
Kaksiosainen nimi
 Chalcides chalcides  (Linnaeus, 1758) 
Synonyymit
 Chalcides lineatus Boulenger, 1889  Chalcides tridactylus Boulenger, 1891  Lygosoma chalcides De Rooij, 1915 
 Vaskiskinkin levinneisyys.
Alalajit
 Chalcides chalcides chalcides (Linnaeus, 1758)  Chalcides chalcides vittatus (Leuckart, 1828) 
Katso myös
   Vaskiskinkki Wikispeciesissä   Vaskiskinkki Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Vaskiskinkki (Chalcides chalcides) on skinkkien heimoon kuuluva liskolaji. Sitä tavataan Italiasta ja Pohjois-Afrikasta. Lajille on ehdotettu uutta suomenkielistä nimeä idänkolmivarvasskinkki.
Vaskiskinkin ruumis on pitkänomainen ja käärmemäinen, väriltään metallinen. Ruumiissa on yleensä neljästä kuuteen tummaa juovaa. Sillä voi myös olla vaaleita raitoja kyljissä ja selässä, ja myös yksiväristä, kuviotonta muotoa esiintyy. Vaskiskinkin jalat ovat pienet ja surkastuneet, ja kussakin on kolme varvasta. Takaraajojen keskimmäinen varvas on muita pidempi. Liskon pää on terävä mutta kuono tylppä. Vaskiskinkin ruumis voi olla 20 senttiä pitkä ja häntä 28-senttinen.
Vaskiskinkkiä tavataan Manner-Italiassa Pon tulvatasangon eteläpuolella sekä Sisiliassa, Sardiniassa, Elbassa ja useilla pienemmillä saarilla. Lisäksi sitä esiintyy Koillis-Algeriassa, Pohjois-Tunisiassa ja Luoteis-Libyassa. Manner-Italian ja Sisilian liskot ovat alalajia C. c. chalcides, kun taas Pohjois-Afrikan ja Sardinian yksilöt kuuluvat alalajiin C. c. vittatus. Vaskiskinkin uskotaan tuodun Sardiniaan Pohjois-Afrikasta historiallisena aikana. Laji elää aurinkoisilla ja tihekasvustoisilla alueilla, usein lähellä ihmisasutusta.
Vaskiskinkki syö hyönteisiä ja muita selkärangattomia. Naaras synnyttää keskikesällä 3–13 elävää poikasta.
Vietnaminvihervarpunen

| Vietnaminvihervarpunen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Peipot Fringillidae
Suku::  Viherpeipot Chloris
Laji::  monguilloti
Kaksiosainen nimi
 Chloris monguilloti  (Delacour, 1926) 
Synonyymit
 Carduelis monguilloti 
Katso myös
   Vietnaminvihervarpunen Wikispeciesissä   Vietnaminvihervarpunen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Vietnaminvihervarpunen (Chloris monguilloti) on peippojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Vietnaminvihervarpusta tavataan Vietnamin eteläosissa. Lajin on kuvattu olevan paikallisesti yleinen, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Elinympäristö

Vietnaminvihervarpunen elää avoimissa mäntymetsissä 1 050–1 900 metrin korkeudella merenpinnasta. Sitä on tavattu myös alempana 600 metrissä asti.
Vehkolampi (Kangasniemi, Unnukkala)

| Vehkolampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Savo
Kunnat:  Kangasniemi
Koordinaatit:  61°53′46″N, 26°31′33″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Puulaveden alue (14.92)
Laskuoja:  oja Puulaan 
Järvinumero:  14.923.1.039
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  97,5 m  
Pituus:  490 m  
Leveys:  110 m  
Rantaviiva:  1,04 km  
Pinta-ala:  2,601 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiVehkolampi 
Vehkolampi  on Etelä-Savossa Kangasniemellä  Unnukkalan lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 490 metriä pitkä, 110 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 2,6 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 1,0 kilometriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Mäntyharjun reitin valuma-alueen (14.9) Puulaveden alueella (14.92), jonka Puulan lähi-alueeseen (14.923) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 97,5 metriä mpy.
Tiger 3

| Tiger 3 |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Maneesh Sharma
Käsikirjoittaja:  Shridhar Raghavan
Tuottaja:  Aditya Chopra
Säveltäjä:  Pritam
Kuvaaja:  Anay Goswamy
Leikkaaja:  Rameshwar S. Bhagat
Pukusuunnittelija:  Anaita Shroff Adajania
Pääosat:   Salman Khan  Katrina Kaif  Emraan Hashmi 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Intia
Tuotantoyhtiö:  Yash Raj Films
Levittäjä:  Yash Raj Films
Ensi-ilta:  11. marraskuuta 2023
Kesto:  156 min
Alkuperäiskieli:  hindi
Edeltäjä:  Tiger Zinda Hai
Aiheesta muualla
IMDb 
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tiger 3 on vuonna 2023 ensi-iltansa saanut intialainen hindinkielinen toimintatrillerielokuva, jonka on ohjannut Maneesh Sharma ja tuottanut Aditya Chopra. Pääosia näyttelevät Salman Khan, Katrina Kaif ja Emraan Hashmi. Se on jatko-osa vuoden 2017 elokuvalle Tiger Zinda Hai ja YRF Spy Universen viides osa.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Salman Khan  | … |  Avinash Singh ”Tiger” Rathore   |
|  Katrina Kaif  | … |  Zoya   |
|  Emraan Hashmi  | … |  Aatish Rehman   |
|  Revathi  | … |  Maithili Menon   |
|  Simran  | … |  Nasreen Irani   |
|  Riddhi Dogra  | … |  Shaheen Baig   |
|  Vishal Jethwa  | … |  Hassan Ali   |
|  Kumud Mishra  | … |  Rakesh Prasad Chaurasia   |
|  Ranvir Shorey  | … |  Gopi Arya   |
|  Aamir Bashir  | … |  Rehan Nazar   |
|  Gavie Chahal  | … |  kapteeni Abrar Sheikh   |
|  Anant Vidhaat Sharma  | … |  Karan Rao   |
|  Danish Bhat  | … |  kapteeni Javed Baig   |
|  Sartaaj Kakkar  | … |  Junior   |
|  Chandrachoor Rai  | … |  Nikhil   |
|  Shahid Latief  | … |  kenraali Imtiaz Haq   |
|  Edward Sonnenblick  | … |  tohtori Hoffman   |
|  Neeraj Purohit  | … |  Jibran Sheikh   |
|  Danish Husain  | … |  kenraali D. G. Riaz   |
|  Michelle Lee  | … |  kenraali Zimou   |
|  Denzil Smith  | … |  Intian sisäministeri   |
|  Sandeep Kulkarni  | … |  Pakistanin pääministerin pääsihteeri   |
|  Varinder Singh Ghuman  | … |  Shakeel   |
|  Gurket Kaur  | … |  nuori Zoya   |
|  Shah Rukh Khan  | … |  Pathaan   |
|  Ashutosh Rana  | … |  eversti Sunil Luthra   |
|  Hrithik Roshan  | … |  majuri Kabir Dhaliwal   |
Soundtrack

Kaikki sävellykset Pritam.
|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Sanat | Laulaja(t) | Kesto |  |  |  |  |  |
| 1. | ”Leke Prabhu Ka Naam” | Amitabh Bhattacharya | Arijit Singh, Nikhita Gandhi | 3.49 |  |  |  |  |  |
| 2. | ”Ruaan” | Irshad Kamil | Arijit Singh | 4.18 |  |  |  |  |  |
Aiheesta muualla

Tiger 3 Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Tiger 3 AllMoviessa. (englanniksi)
Tuohiraamattu

Tuohikirje 292 on vanhin tunnettu itämerensuomalaisella kielellä kirjoitettu teksti.
Tuohiraamattu on suomalaisen ja karjalaisen kansanperinteen tuntema sana. Sana oli tunnetuin Karjalassa, mutta se tunnettiin satunnaisemmin myös laajalti suomalaisten joukossa Pohjanlahden rannikkoa, Lappia ja Ruotsin Länsipohjan meänkielisiä myöten. . Tuohiraamatuista ei kuitenkaan muistettu enää juuri muuta kuin nimitys, kun niistä etsittiin tietoa 1930-luvulla. Sana raamattu ei välttämättä tässä yhteydessä tarkoittanut kristittyjen pyhää kirjaa Raamattua, vaan kirjettä tai asiakirjaa, kuten venäjänkielinen kantasana grámota. Viron kielessäkin sana raamat tarkoittaa yleensä kirjaa. Kittilän ensimmäisen papin kerrottiin tosin saarnassaan maininneen nurkassa olevan tuohiraamatun (SKVR:XII2,8120).
Kansanperinteen tutkija Martti Haavio kuuli tuohiraamatuista ensi kertaa vuonna 1934 retkellään Karkun kylässä Karjalassa. Paikallinen rouva Nastja Rantsi, joka oli kertonut hänelle kuutisenkymmentä myyttiä ja tarinaa, väitti oppineensa niistä eräät, jotka liittyivät karjalaiseen muinaisuskoon, lukemalla tuohiraamatusta. Tätä väitettä Haavio ei vakavissaan uskonut, eikä sen paikkansapitävyyttä voitu tutkia, sillä suomalaiset eivät tuohon aikaan päässeet Neuvostoliiton puolelle Vienan Karjalaan, jossa kyseisen tuohiraamatun olisi pitänyt tuolloin tai ainakin aiemmin sijaita. Haavio kuitenkin kiinnostui sanasta "tuohiraamattu", ja tutkimuksissa huomattiin, että sana tunnettiin melko yleisesti niin Karjalassa kuin Suomessakin. Sana oli säilynyt muun muassa sananparressa "paksu kuin tuohiraamattu", ja yleisen sanonnan muunnoksessa: "lukee kuin piru tuohiraamattua". Meänkielessä tuohiraamattu on olemattoman tiedon tai asiattomuuden vertauskuva. Esimerkiksi kiroilua tai pötypuhetta voidaan sanoa tuohiraamatun lukemiseksi.
Eräässä kertomuksessa Viipuriin lähetettyä viestiä kutsutaan tuohilevyksi ja kirjaksi:
Eräässä valituslaulussa tuohen lappua verrataan kirjaan, tosin tässä tapauksessa ilmeisesti laulaja haluaa vain sanoa, että ei omista kirjaa:
Tuohilevyille on tehty merkintöjä taikatemppujen yhteydessä.  (SKVR:XII2, 6038)
Martti Haavio yhdistää kansanperinteen tuohiraamatut Novgorodin tuohikirjeisiin. Novgorodin tuohikirjeet ovat Venäjältä Novgorodin seudulta löydettyjä muinaisjäännöksiä, tuohenpaloja, joihin on raaputettu muinaiskyrillisin kirjaimin sanoja ja tekstejä. Tuohikirjeet on tehty lähinnä vuosien 1000–1400 jaa. välisenä aikana. On löydetty joitakin tuohikirjeitä, jonka teksti tai osa tekstistä on kiistatta jollain itämerensuomalaisella kielellä. Esimerkiksi Tuohikirje 292 on itämerensuomalainen, J.S Jelisejevin mukaan karjalaa. Myös Turusta on sittemmin löytynyt 1400-luvulle ajoittuva arkeologinen todiste tuohelle kirjoittamisesta. Kyseisessä tuohenkappaleessa on goottilaisia kirjaimia. Suomen ensimmäinen 1300-luvulle ajoitettu tuohikirje löytyi Turun linnan lähistöllä tehdyissä kaivauksissa vuonna 2006.
Aiheesta muualla

Lemmenniemi.fi: Visukylän ensimmäisten alkeisopettajien muistoja (Arkistoitu – Internet Archive) Perinnetieto, jossa tuohiraamattu mainitaan vanhan raamatun nimityksenä.
Valko-Venäjä kesäolympialaisissa 2000

Valko-Venäjä osallistui Sydneyn kesäolympialaisiin 2000 139 urheilijan voimin. Avajaisissa Valko-Venäjän lippua kantoi painija Sjarhei Lištvan.
Mitalit

Valko-Venäjä voitti kisoissa kolme kultaa, kolme hopeaa ja yksitoista pronssia. Mitalit oikeuttivat mitalitaulukossa sijalle 16. Mitalitaulukossa alapuolella jäi muun muassa Suomi.
Mitalit > Kultaa

Jekaterina Karsten – Soutu, naisten yksikkö
Janina Karoltšyk – Yleisurheilu, naisten kuulantyöntö
Ellina Zvereva – Yleisurheilu, naisten kiekonheitto
Mitalit > Hopeaa

Igor Basinsky – Ammunta, miesten 50 m pistooli
Julija Raskina – Rytminen voimistelu, naisten yksilökilpailu
Tatjana Ananko, Tatjana Belan, Anna Glazkova, Irina Iljenkova, Maria Lazuk, Olga Puževiš – Rytminen voimistelu, naisten joukkuekilpailu
Mitalit > Pronssia

Igor Basinsky – Ammunta, miesten 10 m ilmapistooli
Lalita Jauhleuskaja – Ammunta, naisten 25 m urheilupistooli
Sjarhei Martynau – Ammunta, miesten 50 m pienoiskivääri (makuu)
Anatoli Larjukau – Judo, miesten 73 kg
Pavel Dovgal – Nykyaikainen viisiottelu, miesten kilpailu
Dmitri Debelka – Paini, miesten kreikkalais-roomalainen 130 kg
Gennadi Oleštšuk – Painonnosto, miesten höyhensarja
Sergei Lavrenov – Painonnosto, miesten kevytsarja
Iryna Jattšanka – Yleisurheilu, naisten kiekonheitto
Ihar Astapkovitš – Yleisurheilu, miesten kiekonheitto
Natallja Sazanovitš – Yleisurheilu, naisten seitsenottelu
Joukkue

Valko-Venäjää edusti kisoissa 139 urheilijaa, joista 72 oli miehiä ja 67 naisia. Joukkueen nuorimmat osallistujat olivat voimistelijat Anna Meysak, Tatyana Grigorenko, Maria Lazuk ja Tatjana Ananko, joilla oli ikää vain 16 vuotta. Joukkueen vanhin urheilija oli 51-vuotias soutaja Valentina Khokhlova. Khoklovalle kisat olivat toiset olympialaiset: vuoden 1988 kesäolympialaisissa hän oli edustanut Neuvostoliittoa. Joukkueen menestynein urheilija oli ampuja Igor Basinsky, joka voitti sekä hopeaa että kultaa.
Kuvia

Julija Raskina suorittamassa rytmisen voimistelun hopeasuoritustaan
Valkovenäläinen, olympia-aiheinen postimerkki.
Vehkolampi (Kangasniemi, Vehkokangas)

| Vehkolampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Savo
Kunnat:  Kangasniemi
Koordinaatit:  62°00′19″N, 26°49′57″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Kyyveden alue (14.93)
Laskujoki:  suo-oja Majautlampeen 
Järvinumero:  14.933.1.006
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  123,1 m  
Pituus:  240 m  
Leveys:  160 m  
Rantaviiva:  0,636 km  
Pinta-ala:  2,532 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiVehkolampi 
Vehkolampi  on Etelä-Savossa Kangasniemellä  Harjunmaan lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 240 metriä pitkä, 160 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 2,5 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 650 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Mäntyharjun reitin valuma-alueen (14.9) Kyyveden alueella (14.93), jonka Luusjoen valuma-alueeseen (14.933) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 123,1 metriä mpy.
Vaskipuhallin

Vaskipuhaltimet ovat puhallinsoittimia eli aerofoneja, joissa ääni muodostetaan puhaltamalla kuppimaiseen tai pikarimaiseen suukappaleeseen siten, että suukappaleeseen kiinni painetut ja jännitetyt huulet ilmavirran mukana väristessään saavat myös soittimen sisäisen ilmapatsaan värähtelyliikkeeseen. Huulten jännitystä sekä puhallusilman painetta muuntelemalla voidaan tuottaa säveliä, jotka noudattavat soittimen putken pituutta vastaavaa yläsävelsarjaa. Näitä säveliä kutsutaan luonnonsäveliksi, ja ne ovat oleellinen osa vaskipuhallinten soittotekniikkaa. Luonnonsäveliä käyttämällä voidaan itse asiassa soittaa mitä tahansa huulille sopivaa putkea, esimerkiksi silloin tällöin konserttilavoillakin kuultua kasteluletkua. Haluttaessa saada aikaan luonnonsävelten väliin sijoittuvia säveliä täytyy putken pituutta muuttaa. Tämä voidaan tehdä ainakin seuraavilla tavoilla:
venttiilikoneisto — Venttiileillä, joita voi olla 1–6 (jopa enemmänkin), ohjataan ilmavirta kulkemaan eri pituisten lisäputkien läpi, jolloin soittimen kokonaispituus kasvaa (erikoistapauksissa myös lyhenee).
luisti — Teleskooppimaista putken osaa vetämällä tai työntämällä saadaan putken pituutta muutettua.
läppäkoneisto — Putkessa olevia äänireikiä läppien avulla (tai sormireikiä sormien avulla) avaamalla ja sulkemalla saadaan putken pituutta muutettua samaan tapaan kuin puupuhaltimissa.
tukkeaminen — Soittimen kello-osan sisään työnnetään käsi siten, että kämmenestä tulee osa putkea; tällä tavoin ääntä saadaan kuitenkin laskettua vain vähän.
Vaskipuhaltimet valmistetaan yleensä messingistä (josta nimi) tai muusta lejeeringistä. Historiallisia valmistusmateriaaleja ovat olleet erilaiset jalometallit, luu, lasi ja puu. Nykyään käytetään muun muassa muovia ja lasikuitua. Kansansoittimia valmistetaan muun muassa tuohesta ja simpukankuoresta.
Puusta valmistetut sinkki ja serpentti sekä metallinen ofikleidi luokitellaan – äänenmuodostustavastaan huolimatta – toisinaan puupuhaltimiksi, sillä näissä suurin osa sävelasteikosta saadaan aikaan äänireikien avulla, ei luonnonsäveliä käyttäen.
Vanhempia torvia, joita esimerkiksi vielä Beethovenin aikaan käytettiin, kutsutaan nykyään luonnontorviksi. Tuolloin ei käytössä ollut vielä venttiilikoneistoja tai eräitä muita nykytorvien ominaisuuksia. Ero luonnontorven ja nykyaikaisen soittimen äänessä on korvin kuultava, joskin ero on pienempi kuin esimerkiksi metallisen ja puisen huilun taikka pianon ja klaveerin välillä.
Vaskipuhallinryhmät

Olemassaolonsa alusta lähtien on vaskipuhaltimet jaettu kahteen, ääneltään ja puhallusominaisuuksiltaan toisistaan selvästi eroavaan ryhmään:
tromba-ryhmä — kello-osaa lukuun ottamatta sylinterimäinen putki, suukappale sisältä kuppimainen, ääni kirkas ja hallitseva. Tähän ryhmään kuuluvat muun muassa trumpetti, piccolotrumpetti, pasuuna ja nykyään harvinainen cimbasso.
corno-ryhmä — venttiili- ja viritysputkia lukuun ottamatta kartiomainen putki, suukappale sisältä pikarimainen, ääni pehmeä ja sulautuva. Tähän ryhmään kuuluvat muun muassa käyrätorvi, kornetti ja flyygelitorvi, altto-, tenori- ja baritonitorvet sekä tuuba.
1900-luvun puolivälin paikkeilta lähtien ovat vaskipuhallinvalmistajat jossain määrin pyrkineet pehmentämään trumpetin ja pasuunan ääntä, mikä on saatu aikaan putken kartiomaista osuutta lisäämällä ja muuttamalla suukappaleen sisämuotoa pikarimaisemmaksi. Toisaalta kornetin äänen kirkkautta on lisätty päinvastaisilla toimenpiteillä.
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Molempien ryhmien edustajat: pasuuna ja tuuban muunnos sousafoni
Valko-Venäjä kesäolympialaisissa 2004

Valko-Venäjä osallistui Ateenan kesäolympialaisiin 2004 151 urheilijan voimin. Avaisijassa Valko-Venäjän lippua kantoi Aleksandr Medved.
Mitalit

Valko-Venäjä voitti kisoissa kaksi kultaa, viisi hopeaa ja kuusi pronssia. Mitalit oikeuttivat mitalitaulukossa sijalle 29. Mitalitaulukossa alapuolella jäi muun muassa Suomi sekä Kanada.
Mitalit > Kultaa

Ihar Makarau – Judo, miehet 100 kg
Julija Nestsjarenka – Yleisurheilu, naisten 100 m
Mitalit > Hopeaa

Mahamjed Ariphadžijeu – Nyrkkeily, miehet 81 kg
Viktar Zujeu – Nyrkkeily, miehet 91 kg
Andrei Rybakov – Painonnosto, miehet 85 kg
Anna Batjuško – Painonnosto, naiset 63 kg
Jekaterina Karsten – Soutu, naisten yksikkö
Mitalit > Pronssia

Sjarhei Martynau – Ammunta, 50 m pienoiskivääri (makuu)
Vadzim Mah’neu / Raman Pjatrušenka – Melonta, miehet K2 - 500 m
Vjatšeslav Makarenko – Paini, kreikkalais-roomalainen 84 kg
Tatjana Stukalova – Painonnosto, naiset 63 kg
Natalja Tsilinskoja – Ratapyöräily, naisten 500 m aika-ajo
Julija Bitšik / Natallja Helah’ – Soutu, naisten perämiehetön kaksikko
Joukkue

Valko-Venäjää edusti kisoissa 151 urheilijaa, joista 82 oli miehiä ja 69 naisia. Joukkueen nuorin osallistuja oli voimistelija Hlafira Martsinovitš, joilla oli ikää vain 15 vuotta. Joukkueen vanhin urheilija oli 43-vuotias yleisurheilija Ellina Zvereva. Martsinovitš on edelleen Valko-Venäjän historian nuorin olympiaedustaja: hänellä oli olympialaisten alkaessa ikää 15 vuotta ja 204 vuorokautta.
Joukkue > Doping

Valko-Venäjän joukkueesta kärähti kaksi urheilijaa: moukarinheitossa hopeaa voittanut Ivan Tsih’an sekä kiekonheitossa pronssia voittanut Iryna Jattšanka. Molemmat urheilijat jäivät kiinni vuonna 2012, kun Kansainvälinen olympiakomitea testasi kisoista otetut näytteet uudelleen. Heidän lisäkseen samalla kertaa kiinni jäivät miesten kuulantyönnön kultamitalisti, Ukrainan Juri Bilonoh ja naisten kuulantyönnön pronssimitalisti, Venäjän Svetlana Kriveljova. Kaikkien edellä mainittuen tulokset hylättiin ja he joutuivat luovuttamaan mitalinsa.
Kuvia

Kultamitalisti Julija Nestsjarenka postimerkissä.
Kultamitalisti Ihar Makarau postimerkissä.
Valkovenäläisiä, olympia-aiheisia postimerkkejä.
Tyrskynpolkijat

| Tyrskynpolkijat |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Ulappalinnut Procellariiformes
Heimo::  Ulappakeijut Hydrobatidae
Suku::  Tyrskynpolkijat Fregetta  Bonaparte, 1855
Katso myös
   Tyrskynpolkijat Wikispeciesissä   Tyrskynpolkijat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tyrskynpolkijat (Fregetta) on ulappakeijujen heimoon kuuluva valtamerilintusuku.
Tyrskynpolkijoiden sukuun kuuluu kaksi lajia, jotka elävät eteläisen pallonpuoliskon valtamerten saarilla ja Antarktiksen vesillä. Ne ovat pienikokoisia, noin 20 cm pitkiä ja 40 g painavia, ja lentävät lepattaen merenpinnan tuntumassa polkien vettä jaloillaan ja noukkien pintaan nousevia pikkukaloja, äyriäisiä ja pääjalkaisia. Ne pesivät eristyneillä saarilla ja munivat vain yhden munan.
Vaaleatyrskynpolkija, Fregetta grallaria
Tummatyrskynpolkija, Fregetta tropica
Vehkolampi (Mäntyharju, Pökölänkylä)

| Vehkolampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Savo
Kunnat:  Mäntyharju
Koordinaatit:  61°32′04″N, 26°39′43″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Vuohijärven alue (14.91)
Laskujoki:  suo-oja Haarojokeen 
Järvinumero:  14.913.1.050
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  94,5 m  
Pituus:  430 m  
Leveys:  80 m  
Rantaviiva:  0,851 km  
Pinta-ala:  2,31 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiVehkolampi 
Vehkolampi  on Etelä-Savossa Mäntyharjulla  Pökölänkylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 430 metriä pitkä, 80 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 2,3 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 850 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Mäntyharjun reitin valuma-alueen (14.9) Vuohijärven alueella (14.91), jonka Juolasveden–Lahnaveden alueeseen (14.913) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 94,5 metriä mpy.
Ulf Krokfors

Ulf Magnus ”Uffe” Krokfors (s. 20. marraskuuta 1966 Helsinki) on suomalainen jazzbasisti. Hän on soittanut muun muassa Edward Vesalan Sound & Furyssa, Krakataussa sekä Otto Donnerin, Juhani Aaltosen, Sakari Kukon ja vaimonsa Iro Haarlan kokoonpanoissa. Hän on julkaissut soololevyn The Incense of All Our Prayers omakustanteena vuonna 2008 ja TUM Records on julkaissut hänen ja Iro Haarlan yhteislevyn Heart of a Bird vuonna 2003.
Suomen Jazzliitto myönsi Krokforsille vuoden 2015 Yrjö-palkinnon.