stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Severi Parko

Severi Parko vuonna 1970.
Severi Raimo Kalervo Parko (11. tammikuuta 1932 Somero – 30. toukokuuta 2014 Helsinki) oli Taideteollisen korkeakoulun professori, taidekriitikko ja tietokirjailija. Severi Parko muistetaan erityisesti luennoitsijana ja puhujana.
Severi Parko opiskeli Taideteollisessa oppilaitoksessa 1951–1954. Hän toimi taidekriitikkona ja vapaana toimittajana Suomen Sosiaalidemokraatissa 1961–1964. Hän toimi ensin Taideteollisen oppilaitoksen, myöhemmin Taideteollisen korkeakoulun tuntiopettajana 1962–1973, vt. professorina 1973–1976 ja vakinaisena professorina vuoteen 1995. Vaikuttavia olivat varsinkin Parkon muoto-opin luennot, joissa hän käsitteli havainnollisesti aate-, kulttuuri-, taide- ja taideteollisuuden historiaa.
Severi Parko toimi useissa taideteollisuuden, muotoilun ja alan koulutuksen luottamus- ja asiantuntijatehtävissä. Hän toimi valtion taideteollisen toimikunnan varapuheenjohtajana 1968–1970 ja jäsenenä 1971–1973 sekä 1980–1985. Parko jäi eläkkeelle vuonna 1994.
Kirjallisen tuotantonsa Severi Parko aloitti vuonna 1984 julkaistulla kirjalla Savikuoppa ja kulissi. Hänen kirjansa pohjautuvat muistelmiin, esseisiin ja laajapohjaiseen tietoon. Kunniaistuin ja muita aiheita (1994) sisältää muistelmia ihmisistä ja taideteoksista, sekä näiden yhteyksistä. Esipuheessaan Severi Parko sanoo tehneensä tämän teoksen akateemisen jäähyväisluennon sijasta. Leimasimen jäljessä (2002) hän valottaa niin Ateneumin kuin oman sukunsa historiaa. Elävä malli – muisteluksia, selityksiä ja kuvatekstejä (2008) kertoo siitä, miten Severi Parkosta tuli opettaja.
Severi Parko palkittiin Taideteollisen korkeakoulun kunniajäsenyydellä vuonna 2002.
Hänen puolisonsa oli vuodesta 1956 sisustusarkkitehti Marja-Liisa Annikki Hurme. Severi Parkon veli on opettaja ja muusikko Tommi Parko. Severi Parkon äidin isoisä oli Lennart Forstén.
Julkaisut

Savikuoppa ja kulissi.  Amanita, 1984.
Makeisrasia: Pintaornamentteja ja muistipiirustuksia.  Otava, 1988.  ISBN 951-1-09982-5
Kunniaistuin ja muita aiheita.  Taideteollinen korkeakoulu, 1994.  ISBN 951-9384-75-8
Me esineet: Oppilastöiden kertomaa.  Helsinki:  Käsi- ja taideteollisuusliitto: Taideteollinen korkeakoulu, 1997.  ISBN 951-558-013-7
Leimasimen jälki.  Taideteollinen korkeakoulu, 2002.  ISBN 951-558-094-3
Elävä malli – muisteluksia, selityksiä ja kuvatekstejä.  Taideteollinen korkeakoulu, 2008.  ISBN 978-951-558-271-3
Qin-dynastia

| Qin-dynastia > 221 eaa.–206 eaa. |
| --- | --- |
   Qin-dynastian hallitsema alue 210 eaa. 
Keisari:  Qin Shi Huangdi (221–210 eaa.)
Pääkaupunki:  Xianyang
|  Kiinan historia |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
MUINAINEN
Kolme hallitsijaa ja viisi keisaria
Xia-dynastia 2070–1600 eaa.
Shang-dynastia 1600–1046 eaa.
Zhou-dynastia 1122–256 eaa.
  Läntinen Zhou-dynastia
  Itäinen Zhou-dynastia
    Kevättä ja syksyä
    Taistelevat läänitysvaltiot
SUURVALTA
Qin-dynastia 221 eaa.–206 eaa.
Han-dynastia 206 eaa.–220 jaa.
  Läntinen Han-dynastia
  Xin-dynastia
  Itäinen Han-dynastia
Kolme kuningaskuntaa 220–280 jaa.
  Wei, Shu Han & Wu
Jin-dynastia 265–420 jaa.
  Läntinen Jin
|   Itäinen Jin | 16 kuningaskuntaa 304–439 jaa. | 16 kuningaskuntaa 304–439 jaa. | 16 kuningaskuntaa 304–439 jaa. |  |  |  |  |
Eteläinen ja pohjoinen dynastia 420–589 jaa.

Sui-dynastia 581–619 jaa.
Tang-dynastia 618–907 jaa.
| 5 dynastiaa & 10 kuningaskuntaa 907–960 jaa. | Liao-dynastia 907–1125 jaa. | Liao-dynastia 907–1125 jaa. | Liao-dynastia 907–1125 jaa. |  |  |  |  |

Song-dynastia 960–1279 jaa. : 
|   Pohjoinen Song |  | L. Xia-dyn. |  |  |  |  |  |
|   Eteläinen Song | Jin-dynastia |  |  |  |  |  |  |
Yuan-dynastia 1271–1368 jaa.
Ming-dynastia 1368–1644 jaa. 
Qing-dynastia 1644–1911 jaa. 
NYKYAIKA
Kiinan tasavalta 1911–1949
| Kiinan kansantasavalta 1949–nyt |  Kiinan tasavalta  (Taiwanissa) |  Kiinan tasavalta  (Taiwanissa) |  Kiinan tasavalta  (Taiwanissa) |  |  |  |  |
 Kiina historian aikajana Kiinan dynastiat Kiinan sotilashistoria Kiinan taidehistoria Kiinan tekniikan ja tieteen historia Kiinan koulutuksen historia 
malline: näytä keskustele 
Qin-dynastia (秦 [qín]) oli Kiinaa vuosina 221–206 eaa. hallinnut dynastia. Se oli ensimmäinen Kiinan dynastioista, joka yhdisti yhden hallitsijan alaisuuteen alueen, joka kattaa suurin piirtein nykyisen Kiinan ydinalueen. Qin-dynastian kesto oli lyhyt, mutta sen merkitys Kiinan historiassa on sitäkin merkittävämpi. Qin-dynastia seurasi Zhou-dynastiaa, ja se syntyi kun Qinin läänitysvaltio nousi kaikkein voimakkaimmaksi niistä seitsemästä kiinalaisvaltiosta, jotka pyrkivät kasvattamaan vaikutusvaltaansa taistelevien valtioiden aikakautena vuosina 426–221 eaa. Qinin valtio nousi näistä voimakkaimmaksi ja se kukisti valtansa alle muut kiinalaisvaltiot, jolloin Qinin hallitsija otti nimekseen Qin Shi Huangdi, ensimmäinen keisari.
Qin-dynastian aikana Kiinan kirjoitusjärjestelmä yhdenmukaistettiin ja Kiinan muuri yhdistettiin valtavaksi puolustusrakennelmaksi maan pohjoisrajalle. Useimmissa länsimaisissa kielissä maan nimi juontuu Qin-dynastian nimestä. Valtakunta ei kestänyt kauan ensimmäisen keisarin kuoleman jälkeen, vaan maa ajautui sisäisiin kiistoihin ja dynastia kukistui.
Historia > Qin-valtio

Qin-dynastian historiaa voidaan jäljittää Zhou-dynastian aikakaudelle, kahdeksannelle vuosisadalle eaa., jolloin Zhou-hallitsijat joutuivat perustamaan uuden itäisen pääkaupungin itäisen Zhou-dynastian kauden alussa, vuonna 770 eaa. Tällöin Qin-hallitsijat saivat Zhou-kuningas Pingiltä tehtäväkseen ylläpitää järjestystä maan edellisessä pääkaupungissa. Itäisen Zhoun aikana Qinit olivat yksi hallitsevista suvuista, jotka palvelivat Zhou-kuninkaita. Taistelevien läänitysvaltioiden aikana Kiina ei ollut yhtenäinen valtakunta, vaan Zhou-dynastian aikana alue koostui useista läänitysvaltiosta, joiden johdossa oli feodaaliylimystö. Zhou-kauden jälkipuoliskolla 475–221 eaa. jäljellä oli seitsemän vahvaa valtiota.
Qin-läänitysvaltiolle ei vanhoissa annaaleissa anneta suurta merkitystä ennen 600-lukua eaa. Qin yritti laajentaa vaikutusvaltaansa Keltaisenjoen vartta pitkin itään siinä kuitenkaan onnistumatta, sillä idässä sijainnut Jin-valtio esti sen. Tämän vuoksi Qin joutui suuntaamaan valloituksensa länteen, jossa asuneet heimot eivät olleet etnisesti kiinalaisia. Qinin voimistuminen lännessä huomattiin myös itäisempien läänitysvaltioiden keskuudessa, ja Chu-, Jin- ja Qi-valtiot joutuivat tunnustamaan Qinin ylivallan lännessä Kevättä ja syksyä -aikakaudella. Itäiset valtiot pitivät kuitenkin Qiniä barbaarisena valtiona, koska sen alueella asui myös muita kansoja kuin kiinalaisia.
Qin hyötyi sijainnistaan Zhou-dynastian läänitysvaltioiden läntisillä rajamailla. Sijaintinsa ansiosta se jäi syrjään Kevättä ja syksyä -kaudella käydyistä itäisten valtioiden välisistä valtataisteluista. Qin oli Kiinan suurvalloista ainoa, joka ei kärsinyt taisteluista omalla maallaan. Qinillä ei myöskään ollut rasitteita Zhou-dynastian aikana muodostuneesta feodaalisesta järjestelmästä, minkä ansiosta se pystyi kehittämään omaa hallintomalliaan.
Historia > Kiinan yhdistyminen

Qin-valtio vahvistui entisestään Shang Yangin kauden jälkeen, kun maassa aloitettiin kahden joen yhdistämiseksi kanavanrakennustyöt 15 peninkulman mittaisella kanavalla. Kanava oli alun perin Wei- ja Han-valtioiden hallitsijoiden salajuoni, jotta Qin sitoisi suuret määrät työvoimaa rakennustyöhön, mikä heikentäisi sen sotavoimaa. Han valtiosta lähetettiin etevä kanavanrakentaja Zheng Guo taivuttelemaan Qinin ruhtinas kanavanrakennustyöhön, mutta kun ruhtinas oivalsi juonen ennen työn valmistumista, hän aikoi surmauttaa Zheng Guon. Valmistuttuaan kanava toi kasteluvettä tuhansien hehtaarien alueelle, joka oli ollut aiemmin viljelykelvotonta. Kastelujärjestelmä on nimetty Zheg Guon mukaan ja se on edelleen toiminnassa.
Qin laajeni barbaaristen Shu- ja Ba-valtioiden kustannuksella länteen, nykyisen Sichuanin alueelle vuonna 316 eaa. Myös näiden maiden valloitetuille alueille rakennettiin suuri kastelujärjestelmä vesirakentaja Li Bingin johdolla. Valmistuttuaan 60–75 km2 suuruinen alue kykeni elättämään viisimiljoonaisen väestön.
Qin-valtio käytti vahvistuttuaan voimavaransa valloituksiin muita kiinalaisvaltioita vastaan. Herttua Xiaon seuraajan Hui Wenin aikakaudella Qinin vahvimmat vastustajat olivat itärannikon Qi, pohjoisen Zhao ja Qinistä itään sijainnut Chu. Qinin armeija löi Chun vuonna 321 eaa., mistä lähtien se oli selvästi voimakkain kiinalaisvaltio. Han ja Wei valtiot kukistettiin vuonna 293 eaa. ja Zhao vuonna 260 eaa., mutta niitä ei vielä liitetty lopullisesti Qiniin. Vuonna 256 Qin valloitti Zhou-dynastian kuninkaiden viimeisen hallitsemansa alueen vuonna 256 eaa.
Qinin sotaisa politiikka vaimeni hetkeksi, kun valtaistuimella tapahtui useita muutoksia. Viimeisin käännekohta Qinin Kiinan valloitukselle saatiin vuonna 246 eaa. kun maan valtaistuimelle nousi kuningas Zheng. Hänen rinnallaan oli huomattava neuvonantaja ja varakas kauppias Lü Buwei. Hänen nimensä liittyy merkittävään teokseen Lüshi Chunqiu, herra Lün kevät- ja syksyannaalit, joka sisältää taolaisten oppineiden havaintoja luonnonilmiöistä ja tekniikasta. Lü joutui kuitenkin epäsuosioon ja hänet karkotettiin ja pakotettiin itsemurhaan. Hänen jälkeensä kuninkaan merkittävimmäksi neuvontantajaksi kohosi Li Si.
Zhengin valtakaudella Qiniin liitettiin lopullisesti Han vuonna 230 eaa., Zhao 228 eaa., Qi 226 eaa., Wei 225 eaa. ja Chu 223 eaa. Kun viimeisenä Yan valtio liitettiin Qiniin vuonna 221 eaa., kuningas Zheng muutti nimekseen Shi Huangdi, ensimmäinen keisari. Ensimmäistä kertaa alue, joka kattaa suuren osan nykyistä Kiinaa, oli yhdistynyt yhden hallitsijan alaisuuteen.
Historia > Dynastian kukistuminen

Qin Shi Huangdin luoman dynastian oli tarkoitus kestää kymmenentuhatta sukupolvea, mutta se kesti lopulta vain vähän kauemmin kuin hän itse eli. Keisari vuonna 210 eaa. kierrellessään valtakunnassaan tarkastusmatkallaan. Keisari oli hyvin taikauskoinen ja hän yritti löytää elämäneliksiirin saavuttaakseen kuolemattomuuden. Hän lähetti monia retkikuntia Penglaihin kuolemattomien saarelle, etsimään ikuisen elämän lähdettä. Tutkijat ovat yrittäneet selvittää mitä saarta Penglailla tarkoitettiin.
Qin Shi Huangdin vielä eläessä rakennettiin hänen suuri mausoleuminsa.  Hautaa vartoimaan asetettiin tuhansia terrakottapatsaita, jotka vartioivat keisarin viimeistä leposijaa. Terrakotta-armeija löydettiin vuonna 1974 Lintongista, Shaanxin maakunnasta. Se käsittää tuhansia patsaita, jotka esittävät osaa keisarin henkivartiostosta luonnollisessa koossa.
Qin Shi Huangdin jälkeen kymmenentuhannen sukupolven mittaiseksi tarkoitettu Qin-dynastia kaatui sisäisiin valtataisteluihin ja dynastia kukistui pian keisarin kuoleman jälkeen. Keisarin laillinen perijä oli hänen poikansa Fu Su, joka oli lähetetty sotapäällikkö Meng Tianin leiriin muurinrakennustyömaalle. Qin Shi Huangdin neuvonantaja Li Si, vaikutusvaltainen hovieunukki Zhao Gao, sekä keisarin toinen poika Hu Hai muodostivat triumviraatin, joka väärensi keisarin testamentin ja käski keisarivainajan nimissä Fu Sun ja Meng Tianin tekemään itsemurhan. Tämän jälkeen Zhao Gao surmasi Li Sin ja valtakunnan johto jäi Zhao Gaon käsiin.
Valtakunnan talous oli Qin Shi Huangdin 11 vuoden valtakauden jälkeen sekasortoisessa tilassa, johtuen suunnattomista rakennushankkeista. Tilanne vain paheni Zhao Gaon käsissä ja Jangtsen laaksoon sijoitettu sotilasosasto alkoi kapinoida ja kapina levisi nopeasti talonpoikaisväestön keskuuteen. Myös entiset ruhtinaat alkoivat vaatia takaisin valtaoikeuksiaan. Zhao Gao pakotti keisariksi nousseen Hu Hain tekemään itsemurhan ja valtaistuimelle nostettiin Fu Sun poika Zi Ying vuonna 207 eaa. Zi Ying arvasi Zhao Gaon olevan suuri uhka ja hän mestautti tämän. Qin-dynastian pelastamisen kannalta liian myöhään.
Kansan kapinointi laajeni yli koko valtakunnan. Miljoonia talonpoikia oli rasittanut valtavat rakennushankkeet ja jatkuvat sotaretket, minkä vuoksi he olivat joutuneet sivuun maataloustöistä. Vuonna 206 eaa. kapinoitsijoiden ja keisarillisen armeijan välisten yhteenottojen jälkeen vaatimatonta syntyperää ollut kapinajohtaja Liu Bang syöksi Qin-keisarin vallasta ja julistautui uuden dynastian, Han-dynastian ensimmäiseksi keisariksi. Han-dynastiasta tuli paljon kestävämpi kuin lyhytikäinen Qin-dynastia, ja sitä on pidetty yhtenä Kiinan historian suurista dynastioista.
Hallitsijat

| Hallitsijanimi | Alkuperäinen nimi | Valtakausi |
| --- | --- | --- |
| Shi Huangdi (始皇帝 Shǐ Huángdì) | Ying Zheng (嬴政 yíng zhèng) | 246 – 210 eaa. |
| Er Shi Huangdi (二世皇帝 Èr Shì Huángdì) | Ying Huhai (嬴胡亥 yíng hú hài) | 210 – 207 eaa. |
| ei ole | Ying Ziying (嬴子嬰 yíng zi yīng) | 207 eaa. |
Qin ja sen naapurivaltiot noin 260 eaa.
Qin-valtion laajeneminen 230–211 eaa.
Terrakotta-armeijan Qin-sotilaita.
Canal+

| Canal+ |
| --- | --- |
 Canal+:n logo
Lähetykset alkoivat:  4. marraskuuta 1984
Omistaja:  Groupe Canal+ (Vivendi)
Katsojaosuus:  2,5 % (2/2016, Médiamétrie)
Maa:  Ranska
Pääkonttori:  Issy-les-Moulineaux
Rinnakkaiskanava(t):  Canal+ Cinéma Canal+ Sport Canal+ Séries Canal+ Family Canal+ Décalé C8 CStar CNews
Kotisivu:  www.canalplus.com
Infobox OKNimi-testi OK: 
Canal+ on ranskalainen maksutelevisiokanava, joka aloitti lähetyksensä 4. marraskuuta 1984 pääpainonaan elokuvat ja urheilu. Sen omistaa Groupe Canal+, jonka puolestaan omistaa Vivendi. lähde? Kanavan päämaja on Issy-les-Moulineaux’ssa Pariisin esikaupunkialueella. lähde?
Canal+ on vastaanottettavissa maanpäällisen antenniverkon, satelliitin, kaapelin ja internetin kautta. Kanavalla on useita sisarkanavia, joista ensimmäiset, Canal+ Cinéma (alun perin Canal+ Jaune) ja Canal+ Décalé (Canal+ Bleu) perustettiin vuonna 1996. Les Chaînes Canal+ -kanavapakettiin kuuluu kuusi kanavaa. Groupe Canal+ omistaa myös vapaasti katsottavissa olevia kanavia. lähde?
Canal+-brändiä on käytetty myös Ranskan ulkopuolella. Ensimmäisenä toiminta alkoi Belgiassa vuonna 1989. Pohjoismaissa Canal+ aloitti vuonna 1997, mutta kanavat ovat vaihtaneet omistajaa useaan otteeseen ja syyskuusta 2012 alkaen ne on tunnettu nimellä C More.
Vuonna 1986 Canal+ perusti tuotantoyhtiö Canal+ Productionin. Se kuuluu edelleen Groupe Canal+:aan nimellä StudioCanal.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Canal+ (ranskaksi)
Pernon lukio

Pernon lukion rakennus elokuussa 2018
Pernon lukio sijaitsi Turussa Pernon kaupunginosassa. Lukiossa oli teknologia- ja teollisuuslinja.
Lakkautus

Pernon lukio lakkautettiin 1. elokuuta 2007. Pernon lukion oppilaat sijoitettiin heidän haluamiinsa Turun lukioihin. Vaikka Pernon lukio todettiin MTV3:n tekemässä vertailussa ylioppilasarvosanojen määrien mukaan huonoimmaksi lukioksi Suomessa, oli vertailussa muitakin seikkoja, joita ei vertailujen tulosten mukana julkaistu. Joitakin pienten paikkakuntien pieniä lukioita oli yhdistetty, eikä myöskään neljälle vuodelle opiskelua hajauttavien määrää huomioitu.
Pernon lukioon ei enää vuonna 2006 otettu uusia opiskelijoita lakkauttamisen vuoksi. Vaikka Turun opetuslautakunta antoikin Pernon lukiolle aikaa 1. elokuuta 2008 asti, rehtori Kai Heino päätti anoa lukion lakkauttamisen aikastamista vuodella, sillä muuten viimeisenä vuonna oppilaitoksessa olisi ollut noin 50 opiskelijaa, eikä kurssivalintojakaan olisi ollut paljoa.
Lauritsalan lukio

| Lauritsalan lukio |
| --- | --- |
Sijainti:  Lauritsala, Lappeenranta
Koordinaatit:  61.072745°N, 28.2582083°E
Tyyppi:  lukio
Lakkautettu:  2014
Rehtori:  Olli Mielonen (2014) 
Lauritsalan lukio oli Lappeenrannan Lauritsalassa sijaitseva lukio. Se lakkautettiin vuonna 2014.
Lakkauttaminen

Lappeenrannan kasvatus- ja opetustoimen johtaja Tuija Willberg jätti vuonna 2012 kaupungin lukioverkostosta näkemyksensä, jossa Lappeenrannan neljästä lukiosta vain Lyseon lukio ja Kimpisen lukio säästettäisiin. Kasvatus- ja opetuslauta päätti kunnallisvaalien paineen takia säilyttää Lappeenrannan lukioverkoston ennallaan. Vuonna 2013 idea Joutsenon ja Lauritsalan lukioiden lakkauttamisesta virisi taas. Lappeenrannan kaupunginvaltuusto hyväksyi 12. lokakuuta 2013 pitämässään kokouksessa pohjapäätökseksi esityksen, jossa nämä lukiot päätettiin lakkauttaa. Kokouksessa 34 valtuutettua kannatti kahden lukion mallia ja 24 esitystä, jossa säästölistalla ei ollut mainintaa lukioista. Lappeenrannan kaupunginvaltuusto hyväksyi Lauritsalan lukion lakkauttamisen 9. joulukuuta 2013 pitämässään kouluverkkoa käsittelevässä kokouksessa äänin 48-7, 4 tyhjää. Lauritsalan lukio lopetettiin keväällä 2014, jolloin sieltä valmistui noin 130 ylioppilasta.
Aiheesta muualla

Lauritsalan lukion verkkolehti (Arkistoitu – Internet Archive)
Meribassi

| Meribassi |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Silmälläpidettävä  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Luukalat Osteichthyes
Alaluokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Välskärikalat Acanthuriformes
Heimo::  Bassit Moronidae
Suku::  Dicentrarchus
Laji::  labrax
Kaksiosainen nimi
 Dicentrarchus labrax  (Linnaeus, 1758) 
Katso myös
   Meribassi Wikispeciesissä   Meribassi Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKVirheellinen IUCN-arvo: 
Meribassi (Dicentrarchus labrax) on bassien heimoon (Moronidae) kuuluva merikalalaji, jota tavataan Atlantissa Euroopan länsirannikolla Tanskan salmia myöten. Sitä on myös Välimeressä ja Mustassameressä.
Suomesta ensimmäinen meribassi saatiin elokuussa 1989 Luvialta. Viimeksi meribassi on saatu heinäkuussa 2007 Kotkasta.
Rosenheim

| Rosenheim |
| --- | --- |

 vaakuna
 Rosenheim
 Koordinaatit: 47°51′N, 12°8′E 
Valtio:  Saksa
Osavaltio:  Baijeri
Hallintopiiri:  Ylä-Baijeri
Piirikunta:  piiritön kaupunki
Hallinto:  
 – Pormestari:  Andreas März
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  37,22 km²
Korkeus:  447 m
Väkiluku:  63 591
 – Väestötiheys:  1 709 as./km²
 
 www.rosenheim.de  
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Rosenheim on kaupunki, joka sijaitsee Inn- ja Mangfall-jokien yhtymäkohdassa Baijerissa Etelä-Saksassa. Kaupungin asukasluku oli vuoden 2020 lopussa 63 591. Sen pinta-ala on 37,22 neliökilometriä ja asukastiheys on 1 709 as./km2. Kaupungin pormestarina toimii Andreas März.
Rosenheim on niin sanottu piiritön kaupunki (saks. kreisfreie Stadt) eli se ei kuulu mihinkään Saksan piirikunnista.
Rosenheim on tärkeä liikenteen solmukohta Münchenin (noin 60 km), Itävallan Salzburgin (80 km) ja Innsbruckin (noin 110 km) sekä Italiaan vievän Brennersolan (170 km) välillä. Kaupunki sijaitsee Alppien juurella ja sen alue on suosittua ulkoilu- ja patikointiseutua.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rosenheim Wikimedia Commonsissa
Kaupungin verkkosivut (saksaksi)
Baijerin piirikunnat ja kaupunkipiirit
Aichach-Friedberg
Altötting
Amberg
Amberg-Sulzbach
Ansbachin piirikunta
Ansbach
Aschaffenburgin piirikunta
Aschaffenburg
Augsburgin piirikunta
Augsburg
Bad Kissingen
Bad Tölz-Wolfratshausen
Bambergin piirikunta
Bamberg
Bayreuthin piirikunta
Bayreuth
Berchtesgadener Land
Cham
Coburgin piirikunta
Coburg
Dachau
Deggendorf
Dillingen an der Donau
Dingolfing-Landau
Donau-Ries
Ebersberg
Eichtätt
Erding
Erlangen
Erlangen-Höchstadt
Forchheim
Freising
Freyung-Grafenau
Fürstenfeldbruck
Fürthin piirikunta
Fürth
Garmisch-Partenkirchenin piirikunta
Günzburg
Haßberge
Hofin piirikunta
Hof
Ingolstadt
Kaufbeuren
Kelheim
Kempten
Kitzingen
Kronach
Kulmbach
Landsberg am Lech
Landshutin piirikunta
Landshut
Lichtenfels
Lindau
Main-Spessart
Memmingen
Miesbach
Miltenberg
Mühldorf am Inn
Münchenin piirikunta
München
Neuburg-Schrobenhausen
Neumarkt in der Oberpfalz
Neustadt an der Aisch-Bad Windsheim
Neustadt an der Waldnaabin piirikunta
Neu-Ulm
Nürnberg
Nürnberger Land
Oberallgäu
Ostallgäu
Passaun piirikunta
Passau
Pfaffenhofen an der Ilm
Regen
Regensburgin piirikunta
Regensburg
Rhön-Grabfeld
Rosenheimin piirikunta
Rosenheim
Roth
Rottal-Inn
Schwabach
Schwandorf
Schweinfurtin piirikunta
Schweinfurt
Starnberg
Straubing
Straubing-Bogen
Tirschenreuth
Traunstein
Unterallgäu
Weiden in der Oberpfalz
Weilhelm-Schongau
Weißenburg-Gunzenhausen
Wunsiedel im Fichtelgebirge
Würzburgin piirikunta
Würzburg
Simo Kiviranta

Simo Kiviranta 1960-luvulla.
Simo Kiviranta (28. marraskuuta 1936 Lavia – 29. tammikuuta 2004 Espoo) oli suomalainen rovasti ja teologian lisensiaatti.
Kiviranta pääsi ylioppilaaksi Kankaanpään lyseosta ja hän opiskeli sitten teologiaa Helsingin yliopistossa sekä suoritti teologian ja filosofian vaihto-opintoja Heidelbergin yliopistossa. Kiviranta valmistui teologian kandidaatiksi vuonna 1963 ja teologian lisensiaatiksi 1969. Hänet vihittiin papiksi 1964.
Kiviranta oli aluksi seurakuntapappina Länsi-Porin seurakunnassa ja Turun tuomiokirkkoseurakunnassa. Sen jälkeen hän oli Helsingin yliopiston uskonto- ja lähetystieteen laitoksen sekä ekumeenisen arkiston assistenttina ja systemaattisen teologian laitoksen ekumeniikan jaoston assistenttina vuosina 1966–1992.
Kiviranta toimi vuoden 1968 kirkolliskokouksen asettaman naispappeuden edellytyksiä tutkineen kirkon virkakomitean sihteerinä. Hän ei hyväksynyt naispappeutta ja oli keskeisesti mukana naispappeutta Suomen kirkossa vastustaneen Paavalin synodin syntymisessä. Kiviranta toimitti useita teologisia kirjoja ja käänsi Martti Lutherin tekstejä suomen kielelle. Viimeiset vuotensa hän oli naispappeusvastaisen Suomen Luther-säätiön puheenjohtajana.
Teoksia

Kirkko valmiina muutoksiin. Suomen luterilainen evankeliumiyhdistys, Helsinki 1967
Uskontokirja 1–6 ; tekijät Simo Kiviranta, Heikki Salminen, Lauri Muhonen. Kunnallispaino, Vantaa 1979–1981
Salattu ja ilmoitettu Jumala : dogmatiikan pääkysymyksiä Jumala-opin näkökulmasta ; postuumisti luentomateriaalin pohjalta toimittaneet Juhana Pohjola ja Olli-Pekka Vainio. Iustitia 21. Suomen teologinen instituutti, Helsinki 2006
Katkelmia : Simo Kiviranta ; haastatteluista koonnut Helena Simons. Suomen Luther-säätiö, Helsinki 2009
Toimitustöitä

Malta 1971 : luterilais-roomalaiskatolisen teologikomission raportti ; toim. Simo Kiviranta. Missiologian ja ekumeniikan seuran julkaisuja 26. Helsinki 1974
Luterilainen usko tänään : Augsburgin tunnustuksen selityksiä ; kirj. Reijo Arkkila ym. ; toim. Simo Kiviranta. SLEY-kirjat, Helsinki 1981
Martti Luther : Isä meidän -rukouksen selitys ; suom. Tuomo Mannermaa ; toim. Simo Kiviranta.  SLEY-kirjat, Helsinki 1982
Martti Luther : Laki ja evankeliumi : ensimmäinen ja toinen väittely antinomilaisia vastaan 1537 ja 1538 ; latinasta suom. ja selityksin varust. Erkki Koskenniemi ; toim. Simo Kiviranta. SLEY-kirjat, Helsinki 1983, uusi painos Aurinko, Helsinki 2011  (alkuteos Disputationes contra Antinomos I et II)
Jumalan lähetys : lähetysteologian perusteita ja näköaloja ; toimittajat Reijo Arkkila, Simo Kiviranta, Seppo Suokunnas ; kirjoittajat Reijo Arkkila ym. SLEY-Kirjat, Helsinki 1990
Raamattukeskustelun polttopisteessa : STI 10 vuotta ; toim. Simo Kiviranta ym. Iustitia 10. Suomen teologinen instituutti, Helsinki 1998
Turhentuuko uskonpuhdistus? : Rooman kirkon ja Luterilaisen maailmanliiton uusi selitys vanhurskauttamisopista ; toimittaneet Simo Kiviranta, Timo Laato. Perussanoma, Kauniainen 1997, 2. ajankohtaistettu painos 1998
Mission possible : lähetys ja pelastus ; toim. Simo Kiviranta ym. Iustitia 13. Suomen teologinen instituutti, Helsinki 2000
Sinun sanasi on totuus : Raamattu on erilainen kirja ; toimittajat Simo Kiviranta ja Juhana Pohjola, raamattuteesit kääntänyt Petri Kivenheimo. Aamutähti nro 12. Suomen Luther-säätiö, Helsinki 2001
Suomennoksia

Ulrich Asendorf : Onko jumalanpalvelus aikansa elänyt? ; suom. Juhani Forsberg ja Simo Kiviranta. Suomen luterilainen evankeliumiyhdistys, Helsinki 1977 (alkuteos Ist Opas Gottesdienst tot?)
Martti Luther : Kristuksen ehtoollisesta - suuri tunnustus ; saksan kielestä suomentanut Simo Kiviranta. Totuuden aarre 5. Suomen Luther-säätiö, Helsinki 2006 (alkuteos Vom Abendmahl Christi, Bekenntnis)