stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hippiliike
Hippiliikkeen eri puolia > Uskonto

Osa hipeistä kiinnostui itämaisista uskonnoista. Niistä näkyvin oli totuuden syvintä olemusta etsivä Hare Krishna, joka kehittyi nykyiseen muotoonsa juuri Amerikan hippiyhteisön keskuudessa.
The Beatles -kitaristi George Harrison innostui vuoden 1967 aikana intialaisesta mystiikasta niin perinpohjaisesti, että veti mukanaan koko yhtyeen Intiaan tapaamaan uskonnollista gurua Maharishi Mahesh Yogia. Pyhä mies uskoi opettavansa maailman meditoimaan kolmessa vuodessa ja hävittävänsä ihmiskuntien väliset sodat uudelleensyntymän välityksellä.
Itämainen mystiikka kohosi hetkellisesti muoti-ilmiöksi monen julkisuuden henkilön seuratessa Beatlesin esimerkkiä. Vaikka Maharishin uskonnollisen julkisivun takaa paljastuneet maalliset tarkoitusperät söivät myöhemmin hänen suosiotaan, Hare Krisna -tietoisuus levisi Yhdysvalloissa hippihenkisen väestön keskuudessa, ja uusia temppeleitä avattiin. Osa hippiyhteisön jäsenistä oli kiinnostunut okkultismista ja magiasta, mikä valmisteli tilaa new age -ilmiön nousulle. Kun ilmiö teki läpimurtonsa 1980-luvun lopulla, siinä oli hippikulttuurista tarttunutta elämänkatsomusta ja itämaista henkisyyttä.
Hippikulttuurin pimeä puoli

Vuonna 1967 Haight-Ashburyyn kulkeutui myös Charles Manson, joka hakeutui paikalliseen hippikommuuniin ja keräsi ympärilleen ”Perheen”. Voimakastahtoisena ja hypnoottisena puhujana hän nousi nopeasti oman pienen ryhmänsä johtajaksi. Kaksi vuotta myöhemmin Manson uskollisine opetuslapsineen suoritti Los Angelesin Beverly Hillsissä elokuussa 1969 rituaalimurhien sarjan, jossa yksi surmatuista oli elokuvaohjaaja Roman Polańskin raskaana ollut vaimo Sharon Tate.
Saman vuoden joulukuussa hippikulttuuriin liitettiin uusia kielteisiä ilmiöitä, kun Altamontin rocktapahtumassa sähkögeneraattoria vartioimaan palkatut Helvetin enkelit puukottivat The Rolling Stones -yhtyeen konsertin aikana yhden katsojista kuoliaaksi ja pahoinpitelivät kymmeniä muita.
Alkuvuodesta 1970 taloudelliseen ahdinkoon joutunut hippiopiskelija surmasi kalifornialaisen silmäkirurgin ja hänen perheensä. Jo aiempina vuosina useita veritöitä Pohjois-Kaliforniassa tehnyt sarjamurhaaja Zodiac yhdistettiin paikallisiin hippeihin. Hänen henkilöllisyytensä ei kuitenkaan koskaan selvinnyt.
Nämä tapaukset ruokkivat hippikulttuurin vastustajien kasvavia rivejä. San Franciscon reportterit kaivoivat esiin okkultistisia ryhmiä, jotka harrastivat ”saatanallisia” rituaaleja. Valtamedia lietsoi yleistä pelkoa ja näki jokaisessa hipissä potentiaalisen massamurhaajan ainekset. Vaikka suurin osa hippikansasta eli rauhallista elämää, he alkoivat leimautua yhä useampien silmissä ei-toivotuksi väestönryhmäksi.
Perintö

Alkuperäisen hippiliikkeen katsotaan hiipuneen pois 1970-luvun alussa. 1960-lukulainen protestiliike ja poliittinen aktivismi heikentyivät, ja nuorisokulttuuriin tulivat toisenlaiset tyylit, muodit ja aatteet. Käsite ”hippi” on kuitenkin säilynyt käytössä. Sitä käytetään yhä melko yleisesti ihmisistä, jotka samaistetaan tai jotka samaistuvat ulkonäkönsä, musiikkimakunsa, aatteidensa tai elämäntapansa puolesta 1960-luvun hippeihin.
Alkuperäisen hippiliikkeen perintöä on nähtävissä monissa myöhemmissä ilmiöissä, kuten esimerkiksi 1980-luvun rauhanliikkeessä sekä nykyajan luonnonsuojeluaatteessa, vihreässä liikkeessä, eläinoikeusliikkeessä ja feminismissä. Osa hippien tavoittelemista uudistuksista on tavallaan toteutunut, esimerkiksi seksuaalinen vapautuminen, avoliittojen hyväksyminen, yhteisöasuminen, yksilönvapauden lisääntyminen esimerkiksi pukeutumisessa ja ympäristönsuojelun nouseminen keskeiseen asemaan yhteiskunnallisessa päätöksenteossa. Jotkin hippiliikkeeseen yhdistetyt ilmiöt, kuten rockmusiikki, ovat välillä esiintyneet myös sovinnaisen valtakulttuurin osina. Intian osavaltio Goa on eräs nykypäivän ”uushippien” suurimmista keskittymistä.
Rainbow Gathering -leirit ovat 1970-luvulta lähtien pitäneet yllä hippikulttuuria. Euroopassa nämä nykyajan uushippikokoontumiset ovat päihteettömiä. Vuonna 2010 Rainbow Gathering -leiri järjestettiin Leppävirralla Savossa. Pohjois-Savon poliisilaitoksen komisarion mukaan tapahtuma oli hyvin rauhallinen ja poliisin kannalta ongelmaton ja edusti ”ihailtavaa elämäntyyliä”. Itä-Suomen yliopiston kulttuuriantropologian tutkijan Janne Rantalan mielestä Rainbow Gathering -tapahtumien uushippien ja alkuperäisen hippiliikkeen välinen yhteys on kuitenkin vain ihmisten ulkoinen olemus. Rantalan mukaan on silti luontevaa, että monin tavoin 1960-luvun hippiliikettä muistuttavalle tapahtumalle halutaan antaa tuttu nimitys.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Hippejä, poppareita ja nuorisoidoleita. Ylen Elävä arkisto.
”Flower Power” -pakettiautot rauhanmerkkeineen olivat hippiliikkeen ulkoisia tunnuksia.
Hippikulttuuri synnytti myös aikakauslehtiä. Yksi niistä oli Oz-lehti, joka ilmestyi ensimmäisen kerran Lontoossa vuonna 1967.
Kukkaisvoimaa mielenosoituksen keskellä. Kuva Yhdysvalloista lokakuulta 1967.
LSD:n puolestapuhuja Timothy Leary John Lennonin ja tämän vaimon Yoko Onon kanssa ”Give Peace a Chance” -kappaleen levytystilaisuudessa.
Guru Maharishi Mahesh Yogi tuli maailmanlaajuisesti tunnetuksi hippikulttuurin myötä.
Vanha hippipariskunta.
Metropolis (elokuva)

| Metropolis |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Fritz Lang
Käsikirjoittaja:  Thea von Harbou Fritz Lang
Tuottaja:  Erich Pommer
Säveltäjä:  Gottfried Huppertz
Kuvaaja:  Karl Freund, Günther Rittau, Walter Ruttmann
Leikkaaja:  Fritz Lang
Tuotantosuunnittelija:  Otto Hunte
Pääosat:  Alfred Abel Brigitte Helm Gustav Fröhlich Rudolf Klein-Rogge
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Saksa
Tuotantoyhtiö:  Universum Film AG
Levittäjä:  Universum Film AG Netflix
Ensi-ilta:  10. tammikuuta 1927 (Berliini) 21. maaliskuuta 1927 (Helsinki)
Kesto:  153 (ensi-ilta 1/1927) 145 (entistettynä 2010)
Alkuperäiskieli:  saksa
Budjetti:  noin 5 miljoonaa reichsmarkia 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Metropolis logo.
Metropolis on Fritz Langin ohjaama saksalainen mykkäelokuva vuodelta 1927. Se kuvattiin Saksassa Babelsbergin studioilla. Metropolis on useissa äänestyksissä arvioitu yhdeksi maailman parhaista elokuvista.
Lang ja hänen vaimonsa Thea von Harbou kirjoittivat käsikirjoituksen vuonna 1924. Elokuva sijoittuu futuristiseen dystopiaan, ja aikalaisensa Panssarilaiva Potemkinin tavoin se heijastaa aikansa poliittista kapitalismin ja kommunismin vastakkainasettelua. Noin viisi miljoonaa Reichsmarkia maksanut Metropolis oli aikansa kallein mykkäelokuva. Se kuuluu Unescon maailman kulttuuriperintödokumenttien luetteloon.
Versiot

Elokuvan 210-minuuttinen versio esitettiin ensimmäisen kerran Berliinissä 10. tammikuuta 1927, ja se sai yleisöltä tyydyttävän vastaanoton. Ennen ensi-iltaa elokuvan keskeisiä osia vielä leikattiin. Seuraavan vuonna buenosairesilainen levittäjä Adolfo Z. Wilson pani täysimittaisen Metropoliksen talteen.
Kun äänielokuvien läpimurron myötä vuoden 1927 lopulla elokuvateatterit päättivät muuttaa esitysnopeudeksi 24 ruutua sekunnissa, menetettiin tämänkin elokuvan alkuperäinen rytmitys, joka mykkäelokuvissa oli 16 ruutua sekunnissa. Myöhempiä esityksiä varten elokuvaa leikattiin useasti, joten Metropoliksesta jäi elämään useita versioita. Yhdysvaltalainen maahantuoja Paramount Pictures teetti siitä Yhdysvaltojen markkinoille lyhennetyn version. Paramount ei uskonut pitkän elokuvan menestykseen ja antoi näytelmäkirjailija Channing Pollockille tehtäväksi muokata siitä helpommin myytävän version. Elokuva lyheni neljänneksellä, henkilöhahmoja hävisi, ja välitekstit kirjoitettiin uudestaan niin, että juonenkulku muuttui. Elokuvasta karsitut kohtaukset olivat vuosikymmeniä kadoksissa.
Elokuvasta on myöhemmin tehty uusia entisöintiversioita. Vuonna 1984 italialainen popmusiikin tuottaja ja säveltäjä Giorgio Moroder tuotti elokuvateatterilevitykseen elokuvan uudelleen. Hänen versiossaan elokuva sisälsi väritettyjä kohtauksia, ja sitä oli osittain täydennetty muutamien elokuvan tuotantoon liittyneiden still-kuvien avulla.
Vuonna 2001 saksalainen Friedrich Wilhelm Murnau -säätiö toi julkisuuteen vuosikausia kestäneen entistämishankkeen tuloksena elokuvan uudelleen, ja siihen oli koottu aineistoa neljästä lähteestä.
Kadonneet kohtaukset löytyivät vuonna 2008, kun alkuperäinen elokuva löytyi 16 mm mykkäfilmikopiona lähes täydellisenä museoarkistosta Argentiinan Buenos Airesista. Löydön ansiosta monet elokuvan kohtaukset tulivat ymmärrettäviksi.
Kun löydetyn alkuperäisen elokuvan entistetty versio valmistui 2010, se esitettiin Berliinin elokuvajuhlilla helmikuussa 2010. Entistetty versio esitettiin Suomessa kahdesti keväällä 2012. Musiikkitalon esityksessä maaliskuussa näytöksessä soitti Radion sinfoniaorkesteri, ja musiikki on Gottfried Huppertzin alkuperäismusiikki. Toisessa esityksessä toukokuussa Bio Rexissä soitti omaa musiikkiaan Cleaning Women -yhtye. Suomessa elokuva esitettiin heti ensi-iltavuonna maaliskuussa 1927.
Metropolis on antanut yhä näkyviä vaikutteita niin rockmusiikkiin, muotiin kuin monille elokuvantekijöillekin Tähtien sodan tekijöitä myöten.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Alfred Abel  | … |  Joh Fredersen, Metropoliksen johtaja   |
|  Gustav Fröhlich  | … |  Freder, Fredersenin poika   |
|  Brigitte Helm  | … |  Maria, opettajatar/koneihminen   |
|  Rudolf Klein-Rogge  | … |  Rotwang, tiedemies   |
|  Theodor Loos  | … |  Josaphat, Fredersenin apulainen   |
|  Heinrich George  | … |  Grot, pääkonemestari   |
Palkinnot ja äänestykset

Elokuva on vuonna 2010 äänestetty sijalle 12 englantilaisen Empire-lehden maailman sadan parhaan elokuvan listalla. Silentera.com-sivuston sadan parhaan mykkäelokuvan listalla se on toisella sijalla. Kino International sai vuonna 2002 valmistuneesta entistetystä versiosta New York Film Critics Circle Awardsn erikoispalkinnon. Vuonna 2011 NASA nimesi Metropoliksen yhdeksi parhaimmista koskaan tehdyistä tieteiselokuvista.. Vuonna 2018 BBC:n kansainvälinen asiantuntijaraati äänesti sen kaikkien aikojen 20 parhaan ei-englanninkielisen elokuvan joukkoon.
Elokuva kuului myös Adolf Hitlerin ja Joseph Goebbelsin suosikkeihin
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Metropolis mykkäelokuvasivustolla
The official site of the 2002 restoration (englanniksi)
Metropolis Unescon Maailmanperintöluettelossa (englanniksi)
Maschinen-Menschen (koneihminen) ja sen rakentanut tiedemies Rotwang.
Mestaus

Giljotiini
Mestaus on teloitusmenetelmä, jossa teloitettavalta katkaistaan kaula mahdollisimman tuskattomasti yhdellä, nopealla iskulla. Sen sijaan hidasta kurkunleikkausta veitsellä, garrottella tai vastaavalla ei kutsuta mestaukseksi. Mestaus suoritetaan yleensä kirveellä, miekalla tai giljotiinilla. Mestaus on edelleen käytössä osassa islamilaista maailmaa, muun muassa Saudi-Arabiassa. Afganistanissa ja Irakissa eri taistelijaryhmät ovat käyttäneet sitä myös pelotteluna vastustajiaan vastaan.
Taustaa

Keskiajan lopulla miekalla mestaamisesta tuli vain aatelisille varattu kuolemanrangaistuksen muoto. Tavallinen kansa mestattiin kirveellä. Englannissa teloituksessa käytettiin kirvestä ja mestauspölkkyä, mutta Ranskassa pyövelit suosivat tavallisesti pitkää kahden käden miekkaa. Miekalla mestaamista pidettiin vähiten häpeällisenä rangaistusmuotona. Miekalla teloitettaessa mestauspölkky ei ole välttämätön, vaan mestaus voitiin suorittaa teloitettavan ollessa polvistuneena, kuin rukoukseen.
Tuomitun silmät peitettiin siteellä, jotta hän ei liikahtaisi väärällä hetkellä. Toisaalta pyövelien tekemien virheiden seurauksena ja toisaalta hirttämisen sekä teilaamisen vastenmielisyyden seurauksena Ranskassa otettiin käyttöön giljotiini, jonka mainostettiin olevan machine philantropique decapitè - "ihmisystävällinen mestauskone". Giljotiini tuli pian käyttöön myös Saksassa. Länsi-Saksassa se poistettiin käytöstä vuonna 1949, Itä-Saksassa sekä Itävallassa vuonna 1961.
Mestaukset Suomessa

Suomen viimeinen mestaustuomio pantiin täytäntöön 8. heinäkuuta 1825 Pieksämäellä. Tahvo Putkonen tuomittiin torppari Lasse Hirvosen taposta kuolemaan mestaamalla ja haudattavaksi kirkkomaan ulkopuolelle. Kuuluisin mestattu suomalainen lienee Jaakko Ilkka. Kuopion läänissä käytetty virallinen mestauskirves on museoitu Rikosmuseoon. Koska tsaari Nikolai I muutti vuoden 1828 jälkeen armahdusoikeutensa nojalla kaikki kuolemantuomiot automaattisesti karkotuksiksi Siperiaan, mestaukset loppuivat Putkoseen.
Vuonna 1889 säädetyn uuden rikoslain mukaan kuolemanrangaistus olisi vielä tuomita rikoksista kuten murhasta ja valtiopetoksesta, vaihtoehtoisena elinkautisen kuritushuonerangaistuksen kanssa, ja se olisi pantu täytäntöön mestaamalla. Oulussa teloitettiin Taavetti Lukkarinen hirttämällä vuonna 1916. Yhtään mestausta ei Suomessa kuitenkaan tämän jälkeen ole toteutettu, sillä kuolemanrangaistuksia on pantu täytäntöön vain sota-aikoina ja silloinkin väliaikaisten lakien mukaisesti ampumalla. Viimeinen siviilirikoksista tuomittu teloitettu oli maalari Toivo Koljonen eli Kirves-Koljonen. Lopullisesti kuolemanrangaistus poistettiin laista vuonna 1972.
Mestaukset muualla

Ruotsin viimeinen mestaus suoritettiin giljotiinilla 1910, jolloin murhasta tuomittu Johan Andersson-Ander mestattiin Långholmenin vankilassa Tukholmassa.
Länsi-Saksassa giljotiinia käytettiin viimeisen kerran 12. toukokuuta 1949, jolloin ryöstömurhasta tuomittu Berthold Wehmeyer mestattiin Moabittin vankilassa Länsi-Berliinissä. Myöhemmin samassa kuussa hyväksytyssä Saksan liittotasavallan perustuslain artiklassa 102 kuolemanrangaistus kiellettiin. Saksan demokraattisessa tasavallassa giljotiini korvattiin ampumateloituksella 1961.
Ranskassa viimeinen giljotiinilla tehty julkinen mestaus tapahtui 17. kesäkuuta 1939. Tuolloin teloitettiin sarjamurhaaja Eugen Weidmann Versaillesissa Saint-Pierren vankilan edustalla. Katsojien reaktio ja toiminta oli ollut niin "hysteeristä", että presidentti Albert Lebrun kielsi välittömästi kaikki julkiset mestaukset. Viimeinen vankilassa suoritettu giljotiinimestaus oli murhaajan ja seksuaalirikollisen Hamida Djandoubin teloitus vuonna 1977.
Pään katkaisemisen seuraukset

Mestaaminen on aina hyvin verinen teloitustapa. Pään katkaisun onnistuessa kerralla se tuottaa kuitenkin kuoleman varsin nopeasti. Selkäytimen aksonien ja kaulavaltimoiden katkaisu aiheuttaa aivoissa valtavan neuraališokin, jota seuraa kaoottinen hermosignaalimyrsky ja noin 0,3 sekunnin päästä tajunnan menetys. Hermosolut käyttävät loppuun ATP-varastonsa ensimmäisen sekunnin aikana. Hapen kuljetus hermosoluihin tyrehtyy seitsemässä sekunnissa, minkä jälkeen hermosolut alkavat kuolla nopeassa tahdissa. Lopullinen aivokuolema tapahtuu noin kolmessa minuutissa.
Kertomukset siitä, että mestatut päät olisivat katsoneet pyöveliä, tunnistaneet nimensä tai yrittäneet puhua, ovat neurofysiologisen tietämyksen valossa liioiteltuja. Irti leikattu pää menettää 300 millisekunnissa tajuntansa, ja lähes välittömästi peruuttamattomasti kaikki korkeammat neurofysiologiset toimintonsa, kuten aisteihin reagoimiskyvyn ja kyvyn tuntea kipua. Todennäköisesti teloitettu kokee ensimmäiseksi šokin ja äkillisen päänsäryn sekä valonleimauksen ja tämän jälkeen menettää tajuntansa sekunnin murto-osassa. Refleksit ja tahdottomat kasvolihasten kouristukset voivat jatkua vielä useita sekunteja mestaamisen jälkeen.
Mestauksen jälkeen kaulavaltimoista pursuaa verisuihku, joka voi lennättää verta jopa kolmen metrin päähän.lähde? Koska sydän toimii itsenäisesti vielä minuutteja pään irti leikkaamisen jälkeenkin, verta pulppuaa pitkään mestauksen jälkeen. Todistajien kannalta mestaaminen on hyvin järkyttävä ja traumaattinen kokemus, ja se on verisyytensä ja sotkuisuutensa vuoksi jäänyt pois käytöstä kaikkialla muualla paitsi islamilaisessa maailmassa ja eräissä Ranskan entisissä alusmaissa.
Mestaus itsemurhamenetelmänä

Itsemurhatapana mestaus on harvinainen, mutta ei täysin tavaton. Vuonna 2003 brittiläinen mies surmasi itsensä omatekoisella giljotiinilla, jossa oli sähköinen laukaisulaite. Hän oli rakentanut giljotiinia useita viikkoja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mestaus Wikimedia Commonsissa
Kirjallisuutta

Hannele Klemettilä: Keskiajan pyövelit. 2004. ISBN 951-796-354-8
Metsä Board Äänekoski

Metsä Board Äänekoski (entinen M-Real Äänekosken tehtaat) käsittää  Äänekoskella Keski-Suomessa sijaitsevan kartonkitehtaan. Aiemmin kokonaisuuteen kuului myös paperitehdas. Paperiteollisuus alkoi Äänekoskella vuosina 1896–1900, kun Äänekoski Aktiebolaget perusti Äänekosken varteen puuhiomon ja kartonkitehtaan. Sen jälkeen tehtaat ovat toimineet muun muassa nimellä Metsä-Serla. Nykyisin tehdasalueella toimii Metsä Board Oyj:n vuonna 1899 perustettu, vuonna 1966 uusiin tiloihin siirtynyt taive- ja sulfaattikartonkitehdas. Vuosina 1906–2011 tehdasalueella toimi myös 1987 uusittu hienopaperitehdas, joka kuitenkin suljettiin joulukuussa 2011. Lisäksi tehdasalueella toimii voimalaitoksia (vesi/höyry), Metsä Fibren sulfaattisellutehdas ja Nouryonin tuotantolaitos. Kartonkitehtaalla työskentelee noin 215 henkilöä. Suljetulla paperitehtaalla työskenteli noin 300 henkilöä.
Tehtaan paperi- ja kartonkikoneet > Nykyiset

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Kone | Valmistaja | Toiminnassa vuosina | Viiraosa | Viiraleveys | Puristinosa | Nopeus | Kapasiteetti | Muuta |
| Kartonkikone KK1 | Wärtsilä ( Voith uusinut) | 1966– (uusittu 1984, 2002) | DuoFormer D | 4 150 mm | NipcoFlex-kenkäpuristin | 665 m/min | 210 000 t/a, Päällystetty kartonki (alkuper. 50 000 t/a) | Maailman suurin jenkkisylinteri, halkaisija = 6,7 m (tehdasrakennuksen pituus 277 m) |
Tehtaan paperi- ja kartonkikoneet > Entiset

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Kone | Valmistaja | Toiminnassa vuosina | Viiraosa | Viiraleveys | Puristinosa | Nopeus | Kapasiteetti | Muuta |
| Kuivauskone | Kone ja Silta Oy | 1938–196x | Tasoviira | 3 200 mm |  |  | kuivattu selluloosa | Poistettu |
| Kartonkikone KK1 | amerikkalainen (Pusey & Jones Co. Ltd.?) | 1899–17.5.1969 | Tasoviira | noin 2 m |  | 60 m/min | käärepahvi, kattohuovan raakapahvi, valkoinen puupahvi, (alkuper. noin 2 400 t/a) | Poistettu |
| Paperikone PK1 | The Pusey & Jones Co. Ltd | 1906–1987 (uusittu 1917, 1920–22, 1927, 1933, 1949, 1962, 1970) | Tasoviira | 120" (n. 3 120 mm) |  | 120 m/min | 30 000 t/a (Alkuper. 6 000 t/a, Ruskea käärepaperi 1906–1917) Sanomalehtipaperi 1917–1942, Päällystetty painopaperi, kehruupaperi, käärepaperi 1942–1949, sanomalehtipaperi ja puupitoinen painopaperi 1949–1987 | Ensimmäinen yli 3 000 mm leveä paperikone Suomessa. Konesalin leveys 17 m ja pituus 60 m) Kone poistettu. |
| Paperikone PK2 "Jyri" | Valmet/Ahlström | 1987–22.12.2011 (1990 perälaatikko, viiraosa: 1992/2000) | Valmet MB-former | 4 550 mm / 3860 mm | Ahlström; neljä nippiä, neljä huopaa | 400–10 00 m/min | 200 000 t/a (400–610 t/d), 3-kerrospäällystetty taidepainopaperi 115–300 g/m² | Suljettu joulukuussa 2011. Myyty Espanjaan. Purku alkamassa. Kuivausosassa 47 sylinteriä. Valmet SymFlo perälaatikko. |
Paperitehtaalla oli on-line-päällystysyksikkö, superkalanterit, kaksi rullainta ja neljä arkkileikkuria. 29.9.2008 M-real ilmoitti, että Äänekosken paperitehdas ryhtyy toimaan alihankkijana Sappi Limited-konsernille. Vuoden 2011 marraskuussa M-real ilmoitti sulkevansa paperikone PK2:n. Kone suljettiin joulukuussa.
Kartonkitehtaalla on yksi rullain ja yksi arkkileikkuri. Uusi kartonkikone käynnistyi vuonna 1966. 1970-luvulla tapetin pohjapaperi ohitti taivekartongin koneen päätuotteena. 80-luvulla KK1 uusittiin tapetin pohjapaperin ja taivekartongin valmistusta varten. Vuonna 2002 M-real keskitti tapetin pohjapaperin valmistuksen Kyröskosken tehtaalle ja Äänekosken KK1 uusittiin valmistamaan yksinomaan korkealaatuisia kartonkeja pakkausteollisuuden käyttöön. Kartongin päällystyskone (Wärtsilä) sijaitsee erillisessä rakennuksessa ja sen alkuperäinen kapasiteetti oli noin 25 000 t/a.
Merkittäviä vuosilukuja

1896 Hammarénin and Sumeliuksen perheet perustivat kartonkitehtaan Äänekosken rannalle
1899 Kartonkikone käynnistyi
1906 Paperin tuotanto alkoi, paperikone 1 oli suurin Suomessa
1917 Sanomalehtipaperin tuotanto alkoi
1936 Sulfiittiselluloosatehtaan rakentaminen alkoi
1938 Sulfiittiselluloosatehdas valmistui
1941 Äänekosken tehtaat siirtyivät Wärtsilä-yhtymä Oy:n omistukseen
1942 Äänekoski Oy fuusioitiin Wärtsilä-Selluloosa Oy:öön
1943 Kemiallisen tehtaan rakentaminen alkoi
1951 Uuden höyrykattila ja voimalaitoksen rakentaminen alkoi
1953 Metsäliiton Selluloosa Oy perustettiin ja se osti Äänekosken tehtaat
1954 Uusi höyrykattila ja voimalaitos valmistui.
1956 Sulfiittitehtaan valkaisulaitos, sekä jäteliemen haihduttamo ja polttolaitteet otettiin käyttöön.
1957 Metsäliiton Selluloosa Oy fuusioitiin Äänekoski Oy:öön
1959 Sulfiittiselluloosatehtaan ja kemiallisen tehtaan laajennukset valmistuivat.
1959 Sulfaattiselluloosatehtaan rakentaminen aloitettiin.
1961 Sulfaattiselluloosatehdas valmistui
1962 Kemiallisen tehtaan laajennukset valmistuivat
1964 Kartonkitehtaan, kuorimon, puuhiomon ja paperinpäällystyslaitoksen rakentaminen aloitettiin
1966 Kartonkitehdas, kuorimo, puuhiomo ja paperinpäällystyslaitos valmistuivat
1966 Päällystettyjen painopapereiden tuotanto alkoi
1969 Vanha kartonkikone suljettiin
1972 Mekaaninen puhdistamo valmistui
1973 Uusi keskuskuorimo otettiin käyttöön.
1974 Metsäliiton Teollisuus Oy perustetaan
1974 Hiivatehdas otettiin käyttöön.
1982 Metsä-Botnian sellutehtaan rakentaminen aloitettiin
1984 Kartonkikone uusittiin
1984 Sulfiittiselluloosatehdas ja hiivatehdas pysäytettiin
1985 Sulfaattiselluloosatehdas pysäytettiin
1985 Metsä-Botnian selluloosatehdas aloitti toimintansa.
1985 Äänekosken maamerkkinä ollut sulfiittiselluloosatehtaan happotorni räjäytettiin
1986 Äänekosken sahan toiminta lopetettiin.
1987 G. A. Serlachius Oy ja Metsäliiton Teollisuus Oy muodostivat Metsä-Serlan
1987 Paperikone PK2 käynnistyi ja PK1 suljettiin
1989 Galerie Art -tuotteiden valmistus aloitettiin
1990 Sulfiittiselluloosatehtaan rakennukset purettiin kemiallisen tehtaan laajennuksen tieltä.
1990 Metsä-Botnian Äänekosken tehtaasta tuli Metsä-Sellu Oy
1991 Kemiallisen tehtaan uuden osan rakentaminen alkoi
1992 Kemiallisen tehtaan uusi osa valmistui
1993 Triple-blade-päällystys otettiin käyttöön
1996 Metsä-Serla Oy:n Äänekosken tehtaat 100 vuotta
1997 Metsä-Sellu Oy:n nimi muuttui takaisin Metsä-Botnia Oy:ksi.
2001 Metsä-Serla vaihtoi nimekseen M-Real Oyj
2002 Kartonkikone uusittiin (Voith)
2002 Äänevoiman biovoimalaitos otettiin käyttöön
2011 Paperitehdas suljettiin
2012 Metsäliitto-konserni muutti nimensä Metsä Groupiksi
2012 Metsä-Botnian Äänekosken sellutehtaasta tuli Metsä Fibre
2012 M-Real Oyj:n Äänekosken kartonkitehtaasta tuli Metsä Board
Tehdaspalokunta

M-realin Äänekosken tehtaiden tehdaspalokunta perustettiin vuonna 1922 ja Metsä-Botnian sellutehtaan palokunta aloitti toimintansa vuonna 1985. Vuonna 1992 palokunnat yhdistettiin ja toiminta jatkui vuoteen 2008 saakka, jolloin tehdaspalokunnan toiminta lopetettiin. Palokunnalla oli käytössään neljä paloautoa, joista toiminnan loputtua yksityiselle meni suojeluvalvojien käyttämä M50, MB 110 Vito (vm 1999), sammutusauto M51 Ford 600 (vm 1965) matkasi keräilijälle Rautalammille, sammutusauto M52, MB 508 (vm 1983), siirtyi Keski-Suomen pelastuslaitoksen omistukseen ja siirrettiin Äänekosken VPK:n talliin tunnuksella Ä28. Miehistönkuljetusauto M57, Vw Transporter (vm 1994) muutettiin pakettiautoksi ja se jäi tehtaan käyttöön. M-realin Äänekosken tehdaspalokunta osallistui useana vuonna teollisuuspalokuntien tieto- ja taitokilpailuihin ja voitti kilpailut kahdeksan kertaa peräkkäin, vuonna 1996, tpk järjesti kisat Äänekoskella ja voittoputki katkesi, mutta putki jatkui seuraavina vuosina ja vuonna 2000 tpk voitti yhdentoista mestaruutensa. Tpk:lla oli myös sopimus Keski-Suomen Pelastuslaitoksen kanssa ja palokunta osallistui tarvittaessa tehdasalueen ulkopuolella tapahtuneisiin isompiin tulipaloihin ja onnettomuuksiin.