stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Luettelo jääkäreistä V
V > Frans Verner Vahala

(15. marraskuuta 1892 Laitila – 22. elokuuta 1972) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat tilallinen Frans Oskar Vahala ja Maria Kristina Kause. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1927 Tyyne Aleksandra Helanderin kanssa. Tämä kansakoulun käynyt maanviljelijä Raisiosta liittyi Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:ään 3. maaliskuuta 1916 ja sijoitettiin pataljoonan 3. komppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joen asemasodassa ja Riianlahden rannikkoasemissa sekä Aa-joen talvitaisteluissa. Hän astui Suomen armeijan palvelukseen 7. helmikuuta 1918 aliupseeriksi ylennettynä ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan aluksi joukkueenjohtajaksi 2. Krenatöörirykmentin Savon pataljoonan 2. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Hillosensalmella (Mouhu), Lylyssä, Korkeakoskella ja Lempäälässä sekä Tampereella, missä hän haavoittui 26. maaliskuuta 1918. Sisällissodan jälkeen hän palveli aluksi 2. Krenatöörirykmentin täydennyspataljoonassa ja myöhemmin Suomenlinnan vartiopataljoonassa. Armeijasta hän erosi 15. syyskuuta 1918 ja liittyi suojeluskuntajärjestöön 1. marraskuuta 1919, missä hänet sijoitettiin paikallispäälliköksi. Tehtävää hän hoiti 1. toukokuuta 1920 saakka, jonka jälkeen hän astui uudelleen armeijan palvelukseen ja hänet sijoitettiin koulutusaliupseeriksi Porin rykmentin 1. konekiväärikomppaniaan, josta hänet siirrettiin 1. toukokuuta 1925 alkaen 4. komppaniaan ja edelleen 18. elokuuta 1928 alkaen 2. pataljoonan rehuvarastonhoitajaksi. Radioaliupseeriksi rykmentin viestiosastoon hänet siirrettiin 1. toukokuuta 1934. Uudelleen hän erosi armeijasta 9. elokuuta 1934 ja ryhtyi maanviljelijäksi omistamalleen pientilalle Raisioon. Rehumestarikurssin hän suoritti vuonna 1930. Ylennykset: Aliupseeri 7. helmikuuta 1918, Vääpeli 15. syyskuuta 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenmitali 1. lk; Vapaussodan muistomitali soljen kera, Suomen Valkoisen Ruusun 2. lk. mitali, Jääkärimerkki,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi.
Väinö Heikki Vainio
Kalle Eemili Eliaanpoika Vainionpää
V > Juhana Vakkilainen

(28. lokakuuta 1896 Viipuri – 21. elokuuta 1919 Sortavala) oli suomalainen jääkäriluutnantti. Hänen vanhempansa olivat työnjohtaja Tuomas Vakkilainen ja Helena Parikka. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1918 opettaja Fanny Matilda Lassilan kanssa. Juhana Vakkilainen oli neljä luokkaa Viipurin suomalaista yhteiskoulua käynyt liikeapulainen, Hän käytti nimeä Hannes ja liittyi Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:ään 12. tammikuuta 1916 ja sijoitettiin pataljoonan 2. komppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Riianlahden rannikkoasemissa sekä Aa-joen talvitaisteluissa. Hänet siirrettiin pataljoonan 1. konekiväärikomppaniaan 10. heinäkuuta 1917 ja osallistui vuonna 1917 Polangenissa järjestetyille erikoiskursseille (pommarikurssi). Hän saapui Suomeen 8. joulukuuta 1917 aselaiva S/S Equityn 2. retkellä Aspuskäriin Merikarvialle. Hän matkusti Uuden metsätoimiston määräyksestä Viipuriin, missä toimi suojeluskunnan kouluttajana. Hän osallistui Venäjänsaaren retkelle joukkueenjohtajana 3. komppaniassa ja otti osaa taisteluihin Säiniöllä ja Kämärällä. Venäjänsaaren retken jälkeen hänet komennettiin Karjalan armeijakunnan 1. pataljoonan konekiväärikomppaniaan ja 28. maaliskuuta 1918 lähtien 2. Karjalan rykmentin 2. konekivääriosaston päälliköksi. Hän otti osaa taisteluihin Antrealla, Pullilassa ja Ahvolassa. Sisällissodan jälkeen hän palveli 3. konekiväärikomppanian päällikkönä 2. Karjalan rykmentissä, josta muodostettiin myöhemmin Laatokan jalkaväkirykmentti n:o 6. Armeijasta hän erosi 28. joulukuuta 1918 ja jatkoi lokakuussa 1918 aloittamaansa Joroisten ja Muolaan suojeluskuntien paikallispäällikön tehtävää, kunnes liittyi kevättalvella vuonna 1919 Karjalan (Aunuksen) retkikuntaan, missä toimi 1. rykmentin 2. pataljoonan konekiväärikomppanian päällikkönä. Hän otti osaa mm. Aunuksenkaupungin ja Tuuloksen rintaman taisteluihin. Hänen vaimonsa osallistui Aunuksen retkeen ja sai surmansa Tuuloksessa vahingonlaukauksesta 24.6.1919.   Jääkäriluutnantti Hannes Vakkilainen ampui itsensä surun murtamana Sortavalan seurahuoneella 21. elokuuta 1919. Ylennykset: Vänrikki 13. maaliskuuta 1918, Luutnantti 28. toukokuuta 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera,  Vapaudenmitali 1. lk; Vapaussodan muistomitali soljen kera, Aunuksen muistomitali, Jääkärimerkki.
Johan Albert Valli
V > Karl Abraham Vallin myöh. Vannainen

(21. syyskuuta 1892 Parainen – 29. tammikuuta 1940) oli suomalainen reservin luutnantti. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Herman Wallin ja Maria Abrahamintytär. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1920 Jenny Amanda Läikkeen kanssa. Hän kävi kansakoulun ja viisi luokkaa Turun suomalaista lyseota ja toimi tullilaitoksen palveluksessa, kunnes liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 4. komppaniaan 16. helmikuuta 1916, josta hänet siirrettiin 14. toukokuuta 1916 pataljoonan haupitsipatteriin. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Ekkau-Kekkaussa sekä Aa-joella. Hänet siirrettiin pataljoonan täydennysjoukkoon 21. marraskuuta 1916. Hän jäi Saksaan pataljoonan kotiuduttua helmikuussa 1918. Suomeen hän palasi 26. marraskuuta 1918 ja astui armeijan palvelukseen vääpelinä 30. kesäkuuta 1919 ja hänet sijoitettiin Porin rykmentin 1. komppaniaan. Hänet määrättiin 30. maaliskuuta 1920 rykmentin rehumestariksi ja siirrettiin 9. marraskuuta 1922 nuoremmaksi upseeriksi Kajaanin sissipataljoonaan ja edelleen 27. tammikuuta 1923 Porin rykmenttiin ja 24. helmikuuta 1926 alkaen 2. Erilliseen konekiväärikomppaniaan, josta hän sai siirron 31. maaliskuuta 1928 Uudenmaan rykmenttiin ja edelleen 5. heinäkuuta 1928 jälleen Porin rykmenttiin, missä toimi nuorempana upseerina ja talouspäällikön apulaisena. Armeijasta hän erosi 28. kesäkuuta 1933.
Reserviupseerikoulu hän suoritti vuonna 1921. Hän kuoli Turun ilmapommituksessa talvisodan aikana ja hänet haudattiin Turun sankarihautaan. Ylennykset: Vääpeli 30. kesäkuuta 1919, Reservin vänrikki 25. lokakuuta 1922, Reservin luutnantti 28. toukokuuta 1926. Kunniamerkit: Talvisodan muistomitali, Jääkärimerkki,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi.
Akseli Aleksanteri Valtimo ent. Puls
V > Oskar Aapram Arvid Valtonen

(18. helmikuuta 1895 Sortavalan maalaiskunta – 22. huhtikuuta 1935) oli suomalainen jääkärikersantti. Hänen vanhempansa olivat puutyömies Juho Valtonen ja Greta Häkkinen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1930 Olga Väyrysen kanssa. Tämä kansakoulun käynyt puuseppä liittyi Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:ään 12. tammikuuta 1916 ja sijoitettiin pataljoonan 4. komppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahden rannikkoasemissa ja Aa-joen talvitaisteluissa. Hänet komennettiin Altonan työosastoon 22. helmikuuta 1917 ja laskettiin siviilitöihin 4. elokuuta 1917. Hän palasi Suomeen 29. marraskuuta 1918 ja astui Suomen armeijan palvelukseen 12. joulukuutakuuta 1918 korpraalin vakanssilla ja hänet sijoitettiin Laatokan jalkaväkirykmentti n:o 6:n 3. pataljoonan täydennyskomppaniaan, josta hän erosi 1. helmikuuta 1919, jonka jälkeen hän työskenteli puuseppänä Sortavalassa. Hän astui uudelleen armeijan palvelukseen kersanttina 1. kesäkuuta 1926 ja hänet sijoitettiin 2. Erilliseen merilentolaivueeseen, missä hän toimi puuseppänä. Ylennykset: Korpraali 12. joulukuuta 1918, Kersantti 1. kesäkuuta 1926.
Väinö Lahja Rikhard Valve
V > Heikki Vanha-aho

(13. elokuuta 1893 Ylivieska – 9. huhtikuuta 1951 Kanada) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat työmies Juho Vanha-aho ja Eveliina Pajukoski. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1919 Hilda Maria Tuomaantytär Kallion kanssa. Tämä kaksi luokkaa kansakoulua käynyt ylivieskalainen työmies liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 31. lokakuuta 1915, josta hänet laskettiin sotapalvelukseen kelpaamattomana siviilitöihin 5. huhtikuuta 1916. Hän palasi Suomeen syksyllä 1918 ja toimi sen jälkeen työmiehenä Ylivieskassa. Hän muutti Kanadaan vuonna 1926, missä toimi metsätyöniemenä nimellä Henry Aho. Hänet on haudattu Cochraneen Onttarioon Kanadaan.
V > Verner Jalmari Vanhala

(käytti Saksassa peitenimeä Johansson), (17. toukokuuta 1897 Kemi – 4. kesäkuuta 1957) oli suomalainen jääkärivääpeli ja Viron armeijan vänrikki. Hänen vanhempansa olivat muurari Juho Jalmari Vanhala ja Sofia Kaisa Elisabet Lummi. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1921 Maria Irene Klippin kanssa. Tämä Tornion kansakoulun käynyt torniolainen tullivartija liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 30. elokuuta 1915.Hänet laskettiin pataljoonasta lomalle ja hän oleskeli sen jälkeen Pohjois - Ruotsissa ja Norjassa. Suomeen hän palasi helmikuun alkupuolella vuonna 1918 ja siirtyi Tornion poliisilaitokselle ylimääräiseksi poliisikonstaapeliksi 18. helmikuuta 1918 ja palveli laitosta 1. toukokuuta 1918 saakka. Armeijan palvelukseen hän astui myöhemmin 2. Jääkärirykmentin Vaasaan sijoitettuun täydennyspataljoonaan, josta hänet siirrettiin 31. toukokuuta 1918 alkaen 2. Jääkärirykmenttiin, josta muodostettiin myöhemmin Porin jalkaväkirykmentti n:o 2. Hän toimi rykmentissä koulutusaliupseerina eri komppanioissa. Armeijasta hän erosi 11. helmikuuta 1919 ja liittyi 31.1.1919 viron vapaussotaan lähteviin joukkoihin. Viron vapaussodassa hän palveli 31. maaliskuuta 1919 saakka. Viron armeijassa hänet oli sijoitettuna aluksi kapteenin vakanssilla Hiukan kenttätykistöpatteriin ja maaliskuusta 1919 alkaen Viron merijalkaväen 2. pataljoonaan. Hän otti osaa Viron vapaussodan taisteluihin Narvassa ja Marienburgissa. Viron vapaussodan jälkeen hän siirtyi vuonna 1921 myymälänhoitajaksi SOK:n osuuskauppaan, ja toimi myöhemmin vuodesta 1930 alkaen itsellisenä kauppiaana ensin Karkkilassa vuoteen 1937 saakka ja myöhemmin Tuusulan Järvenpäässä aina vuoteen 1957 saakka. Talvisotaan Vanhala osallistui komppanianvääpelinä Jalkaväenkoulutuskeskus 4:ssä ja jatkosodan puhjettua hänet siirrettiin talousaliupseeriksi Kenttätykistörykmentti l:een. Hänet haudattiin Järvenpäähän. Ylennykset: Hilfsgruppenführer 11. tammikuuta 1916, Aliupseeri  31. toukokuuta 1918, Vääpeli 28. elokuuta 1918, Viron armeijan Vänrikki 31. tammikuuta 1919. Kunniamerkit: Vapaudenmitali 2. lk. (1918 ja 1941), Vapaussodan muistomitali soljen kera, Talvisodan muistomitali, Jääkärimerkki,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi.
Emil Johannes Vanninen
V > Frans Emil Vantunen

(3. syyskuuta 1897 Vaasa – 13. helmikuuta 1929) oli suomalainen jääkärivänrikki ja Viron armeijan luutnantti. Hänen vanhempansa olivat työmies Justus Vantunen ja Sanna Maija Välimäki. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1923 Lydia Alina Syväojan kanssa. Tämä neljä luokkaa Vaasan suomalaista reaalilyseota käynyt opiskelija liittyi Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:ään 10. joulukuuta 1915 ja sijoitettiin pataljoonan 3. komppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahden rannikkoasemissa ja Aa-joen talvitaisteluissa. Hän astui Suomen armeijan palvelukseen 7. helmikuuta 1918 aliupseeriksi ylennettynä ja saapui Suomeen (Vaasaan) 18. helmikuuta 1918 jääkärien etujoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan joukkueenjohtajaksi 2. Krenatöörirykmentin 3. Seinäjoen pataljoonan 3. komppaniaan. Hän haavoittui Länkipohjan taistelussa 16. maaliskuuta 1918 ja palasi parannuttuaan takaisin pataljoonaan, toimi sen jälkeen 1. komppanian päällikkönä ja otti osaa Lempäälän ja Vesilahden taisteluihin. Sisällissodan jälkeen hän palveli nuorempana upseerina 2. Krenatöörirykmentistä muodostetussa Viipurin vartiopataljoonassa, josta hänet siirrettiin 20. lokakuuta 1918 Terijoen rajavartiopataljoonaan. Armeijasta hän erosi 28. joulukuuta 1918 ja liittyi Viron vapaussotaan, jossa toimi joukkueenjohtajana Ensimmäisen suomalaisen vapaajoukon 5. komppaniassa. Viron vapaussodasta palattuaan hän toimi suojeluskuntajärjestössä paikallispäällikkönä ensin Lempäälässä ja sen jälkeen Jalasjärvellä sekä Uudessakaupungissa, kunnes hänet nimitettiin 1. marraskuuta 1921 Turun suojeluskuntapiirin asemestariksi. Hän erosi suojeluskuntajärjestöstä 15. toukokuuta 1922, mutta liittyi takaisin 23. marraskuuta 1922 ja sai paikan paikallispäällikkönä Kemin maalaiskunnan suojeluskunnassa. Tehtävästä hän erosi 1. helmikuuta 1925. Ylennykset: Aliupseeri 7. helmikuuta 1918, Vänrikki 18. maaliskuuta 1918, Luutnantti Viron armeijassa 28. joulukuuta 1918. Kunniamerkit: Vapaudenmitali 2. lk; Vapaussodan muistomitali soljen kera, Jääkärimerkki, Viron Vapaussodan muistomitali.
V > Kosti Emil Varjo

(23. maaliskuuta 1897 Pyhäranta – 5. huhtikuuta 1926) oli suomalainen jääkäri. Hänen äitinsä oli Fransiina Varjo, o.s. Sjölund. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1922 Hellä Siviä Toivosen kanssa. Tämä pyhärantalainen merimies liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 29. lokakuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Schmardenissa sekä Aa-joella. Hänet lähetettiin Altonan työosastoon 1. joulukuuta 1916, mistä hänet laskettiin elokuussa siviilitöihin. Suomeen hän palasi vuonna 1919 ja toimi sen jälkeen työmiehenä Pyhärannassa. Hän hukkui 5. huhtikuuta 1926 ja haudattiin Pyhärantaan. Kunniamerkit: Jääkärimerkki.
Aarne Tauno Varonen
V > Kalle Kustaa Varpula

(10. kesäkuuta 1880 Kauhava – 23. lokakuuta 1955) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Iisakki Varpula ja Sanna Maria Orrenmaa. 
Varpula kävi kansakoulun ja Ilmajoen kansanopiston vuosina 1898 - 1899. Hän työskenteli maanviljelijänä Kauhavalla ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 4. komppaniaan 17. helmikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse - joella ja Riianlahdella sekä Aa – joella. Varpula saapui takaisin Suomeen (Vaasaan) aliupseeriksi ylennettynä jääkärien pääjoukon mukana 25. helmikuuta 1918. Suomen sisällissotaan hänet komennettiin 3. Jääkärirykmentin 10. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan, jonka mukana otti osaa taisteluihin Tampereella ja Viipurissa. Sisällissodan jälkeen Varpula palveli edelleen 3. Jääkärirykmentissä, josta muodostettiin myöhemmin Savon jääkärirykmentti n:o 3. Hän toimi rykmentissä koulutusaliupseerina 7. komppaniassa. Armeijasta hän erosi 3. elokuuta 1918 ja siirtyi liikemieheksi, kunnes viimein vuonna 1930 asettui viljelemään maata Kurikkaan. Hän toimi myös Kurikan suojeluskunnan esikunnassa sivutoimenaan. Ylennykset: Aliupseeri 11. helmikuuta 1918, Varavääpeli 9. heinäkuuta 1918, Vääpeli 3. elokuuta 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera, Vapaussodanmuistomitali soljen kera, Jääkärimerkki,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi.
V > Antti Nikolai Varvas

(17. helmikuuta 1888 Kauhava – 2. tammikuuta 1969) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Antti Varvas ja Anna Kaisa Hernesaari. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1919 Laimi Loviisa Perälän kanssa. Varvas työskenteli työmiehenä Kauhavalla ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 4. komppaniaan 16. helmikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Hänet siirrettiin pataljoona rintamakomennuksen jälkeen 2. marraskuuta 1917 pataljoonan täydennysjoukkoon ja laskettiin siviilitöihin Saksaan. Takaisin Suomeen Varvas palasi 1. maaliskuuta 1918 Tornion, mistä hänet komennettiin sisällissotaa käyvään Suomen Valkoiseen armeijaan aluksi 1. Jääkärirykmentin täydennyspataljoonaan, mistä hänet siirrettiin kuormastoaliupseeriksi 1. Jääkäriprikaatin esikuntaan. Varvas saapui esikunnan mukana Messukylään, mutta joutui sairastuttuaan sairaalahoitoon. Hänet vapautettiin lopullisesti armeijan palveluksesta 18. helmikuuta 1919 hänen sairauden johdosta. Varvas toimi sen jälkeen työmiehenä Kauhavalla. Varvas osallistui talvisotaan varikonpäällikkönä 9. Divisioonan pioneerivarikolla, jonka jälkeen hän siirtyi vartiomieheksi Kokkolan varikolle. Hänet on haudattiin Kauhavan jääkärihautaan. Ylennykset: Aliupseeri 11. helmikuuta 1918, Vääpeli keväällä 1918. Kunniamerkit: Talvisodan muistomitali,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi.
Jarl Olof Vegelius
V > Juho Veijalainen

(20. kesäkuuta 1892 Kirvu – 3. huhtikuuta 1918 Tampere) oli suomalainen jääkärialiupseeri. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Juho Veijalainen ja Helena Laalo. Tämä kansakoulun käynyt Kirvulainen maanviljelijä liittyi Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:ään 18. joulukuuta 1915 ja sijoitettiin pataljoonan 2. komppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla asemasotaan Misse-joella, Riianlahden rannikkoasemissa sekä Aa-joen talvitaisteluissa. Hän astui Suomen armeijan palvelukseen 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan ryhmänjohtajaksi 2. Jääkärirykmentin 4. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan ja otti osaa taisteluihin Kalevankankaalla ja Tampereella, missä hän kaatui taistelussa 3. huhtikuuta 1918 ja haudattiin Kirvun sankarihautaan. Ylennykset: Aliupseeri 11. helmikuuta 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera,  Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Jääkärimerkki.
Lahja Veijola
V > Arvo Johannes Veikkola

(1. tammikuuta 1891 Lapua – 27. syyskuuta 1968) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Aukusti Juho Veikkola ja Maria Sofia Ketola. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1926 Maria Ämmälän kanssa. Veikkola kävi kansakoulun ja Ilmajoen kansanopiston vuosina 1910 – 1911. Hän työskenteli maanviljelijänä Lapualla ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 23. marraskuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Veikkola saapui takaisin Suomeen (Vaasaan) aliupseeriksi ylennettynä jääkärien pääjoukon mukana 25. helmikuuta 1918. Suomen sisällissotaan hänet komennettiin komppanianvääpeliksi 5. Jääkärirykmentin 13. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Karjalankannaksella Kuokkalassa. Sisällissodan jälkeen Veikkola palveli edelleenkin 5. Jääkärirykmentissä, josta muodostettiin myöhemmin Kuopion jalkaväkirykmentti 4. Hän toimi rykmentissä vääpelinä 6. komppaniassa. Hänet siirrettiin 19. lokakuuta 1918 alkaen vääpeliksi 2. konekiväärikomppaniaan, mistä hän erosi 11. helmikuuta 1919 ja siirtyi Suojeluskuntajärjestön palvelukseen ja hänet sijoitettiin paikallispäälliköksi Lapuan suojeluskuntaan. Lapuan suojeluskunnasta hän erosi ja siirtyi Petsamon rajavartioston palvelukseen 1. maaliskuuta 1922. Rajavartiostossa hän palveli 1. syyskuuta 1922 asti, jolloin hän erosi ja muutti Lapualle ja ryhtyi viljelemään maata. Vuonna 1928 hän haki ja sai töitä asentajana Valtion patruunatehtaalta Lapualta. Ylennykset: Aliupseeri 11. helmikuuta 1918, Varavääpeli maaliskuussa 1918, Vääpeli 29. heinäkuuta 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera, Vapaussodan muistomitali soljen kera, Aunuksen vapaussodan muistomitali, Jääkärimerkki,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi.
Kallis Kaarlo Vennevirta ent. Wennerström
V > Aukusti Ventelä

(8. huhtikuuta 1882 Virrat – 9. marraskuuta 1939) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Aukusti Ventelä ja Serafia Hanhilampi. Hän liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:ään 13. joulukuuta 1915, mutta hänet laskettiin takaisin siviiliin jo 26. joulukuuta 1915 sotapalvelukseen kelpaamattomana. Takaisin Suomeen hän palasi vasta sisällissodan jälkeen 29. marraskuuta 1918 ja työskenteli sen jälkeen työmiehenä Kokkolassa.
V > Valmis Ukko Venäläinen myöh. Varhala

(17. lokakuuta 1898 Nilsiä – 24. huhtikuuta 1936) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat asianajaja Isak Nikanor Venäläinen ja Eeva Stiina Puustinen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1926 Eeva Maria Miettisen kanssa. Hän kävi neljä luokkaa Savonlinnan lyseota ja Helsingin teollisuuskoulun huonerakennusosaston kunnes liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 4. komppaniaan 21. joulukuuta 1915, josta hänet komennettiin maaliskuussa 1916 värväystehtäviin Suomeen, eikä enää palannut pataljoonan yhteyteen Saksaan. Hän oli harjoittelijana valtionrautateiden Kuopion konepajalla vuodesta 1916 alkaen ja veturinlämmittäjänä Pietarin varikolla vuosina 1916–1917. Hän palveli asevelvollisena noin kaksi kuukautta Pohjois-Savon rykmentissä vuonna 1919. Sen jälkeen hän toimi asentajana useissa vesijohtoliikkeissä Helsingissä. Hänet on haudattu Malmille.
V > Aleksi Viljami Vertanen

(24. syyskuuta 1893 Kortesjärvi - 5. lokakuuta 1965) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat työmies Aleksi Vertanen ja Sanna Maija Försti. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1918 Maija Kaisa Tähtisen kanssa. Vertanen työskenteli työmiehenä Kortesjärvellä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 27. marraskuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse - joella ja Riianlahdella sekä Aa – joella, josta hänet lähetettiin 11. helmikuuta 1917 Altonan työosastoon ja laskettiin siviilitöihin 4. elokuuta 1917. Takaisin Suomeen Vertanen palasi 29. marraskuuta 1918 ja työskenteli sen jälkeen työmiehenä Kortesjärvellä, kunnes vuonna 1923 muutti Yhdysvaltoihin. Yhdysvalloista hän palasi vuonna 1927 ja asettui maanviljelijäksi Evijärvelle, jonne hänet lopulta myös haudattiin. Kunniamerkit: Jääkärimerkki.
Tyko Valfrid Vesa