stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Thessalonikin Aristoteles-yliopisto
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Thessalonikin Aristoteles-yliopisto Wikimedia Commonsissa
Αριστοτέλειο Πανεπιστήμιο Θεσσαλονίκης - Aristotle University of Thessaloniki. Yliopiston verkkosivut. (kreikaksi) (englanniksi)
Kreikan yliopistot
| --- | --- |
Attika:   Ateenan kansallinen teknillinen korkeakoulu  Ateenan kauppakorkeakoulu  Ateenan maatalousyliopisto  Ateenan taidekorkeakoulu  Ateenan yliopisto  Charokópeio-yliopisto  Länsi-Attikan yliopisto  Panteion-yliopisto  Pireuksen yliopisto 
Epeiros:  Ioánninan yliopisto
Itä-Makedonia ja Traakia:  Traakian Demokritos-yliopisto
Jooniansaaret:  Joonian yliopisto
Keski-Makedonia:   Kreikan kansainvälinen yliopisto  Makedonian yliopisto  Thessalonikin Aristoteles-yliopisto 
Kreeta:   Kreetan yliopisto  Kreetan teknillinen yliopisto  Kreikan Välimeren yliopisto 
Länsi-Kreikka:   Kreikan avoin yliopisto  Patraksen yliopisto 
Länsi-Makedonia:  Länsi-Makedonian yliopisto
Peloponnesos:  Peloponnesoksen yliopisto
Pohjois-Egean ja Etelä-Egean saaret:  Egean yliopisto
Thessalia:  Thessalian yliopisto
Yliopiston rakennuksia Thessalonikissa.
Yliopiston filosofisen tiedekunnan vanha rakennus.
Tragonísi (Kykladit)

Tragonísin saari Mýkonokselta nähtynä.
| --- | --- |
Sijainti:  37°27′02″N, 25°29′00″E, Mýkonos Mýkonos, Etelä-Egean saaret Kreikka
Saariryhmä:  Kykladit
Korkein kohta:  83  m 
Pinta-ala:  1,4 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Tragonísi (kreik. Τραγονήσι) eli Dragonísi (Δραγονήσι) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Kykladien saariryhmään ja sijaitsee Mýkonoksen saaren itäpuolella. Saaren pinta-ala on noin 1,4 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Tragonísi kuuluu Mýkonoksen kuntaan, Mýkonoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen.
Tragonísi on kalliosaari, jossa on useita luolia. Saaren rannoilla elää muun muassa munkkihylkeitä. Tragonísille tehdään risteilyjä Mýkonokselta. Se on suosittu sukeltajien parissa. Saarella on Neitsyt Marialle (Panagía) omistettu kirkko, jolla vietetään vuosittain vain miehille tarkoitettua panigýriä.
Tracie Ruiz

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Tracie Ruiz (vasemmalla) ja Candy Costie vuonna 1984. |  Tracie Ruiz (vasemmalla) ja Candy Costie vuonna 1984. |  Tracie Ruiz (vasemmalla) ja Candy Costie vuonna 1984. |  |
Maa:   Yhdysvallat
Naisten taitouinti
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Los Angeles 1984 | yksinuinti |  |
|  Kultaa | Los Angeles 1984 | pariuinti |  |
|  Hopeaa | Soul 1988 | yksinuinti |  |
| Pan-Amerikan kisat  | Pan-Amerikan kisat  | Pan-Amerikan kisat  |  |
|  Kultaa | Caracas 1983 | yksinuinti |  |
|  Kultaa | Cracas 1983 | pariuinti |  |
|  Kultaa | Indianapolis 1987 | yksinuinti |  |
Tracie Lehuanani Ruiz-Conforto (s. 4. helmikuuta 1963, Honolulu, Havaiji) on yhdysvaltalainen entinen uimari, josta tuli 1980-luvulla eräs tunnetuimmista taitouinnin edustajista.
Ruiz voitti uransa aikana kolme olympiamitalia, joista kaksi kultaista. Kultamitalit tulivat vuoden 1984 kesäolympialaisisaa Los Angelesissa. Vuoden 1988 Soulin olympialaisista Ruiz voitti lisäksi hopeaa.
Ruiz voitti kolme kultamitalia Pan-Amerikan kisoissa. Kaksi ensimmäistään hän sai Caracasissa vuonna 1983 ja kolmannen Indianapolisissa vuonna 1987. Hänet valittiin vuonna 1993 International Swimming Hall of Fameen, ja vuonna 2001 samainen taho julisti hänet "vuosisadan taitouimariksi".
Trachóni

Trachóni (kreik. Τραχώνι) voi viitata seuraaviin:
Trachóni, kylä Limassolin alueella Kyproksella
Trachóni, kylä Nikosian alueella Kyproksella
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Trachoni”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Terijoen rautatieasema

Terijoen rautatieasema sijaitsee Terijoen eli nykyisen Zelenogroskin kaupungissa Pietari–Viipuri-radan varrella. Se avattiin vuonna 1870 Riihimäki–Pietari-radan valmistuessa. Nykyinen asemarakennus on alun perin vuodelta 1917, mutta se kärsi pahoja vaurioita toisen maailmansodan aikana ja korjattiin nykyiseen asuunsa 1950-luvulla.
Historia

Pietarista lähdettäessä Terijoki oli ensimmäinen rautatieasema Suomen suuriruhtinaskunnan puolella, joka sijaitsi noin 17 kilometrin päässä Rajajoelta. Rautatien valmistumisen jälkeen Suomenlahden rannoille nousi varakkaiden pietarilaisten huviloita, jonka vuoksi Terijoen pitäjän alueelle avattiin vuodesta 1889 lähtien vielä kuusi muutakin asemaa. Suomen suuriruhtinaskunnan aikana Terijoen asema oli Pietariin suuntautuneen liikenteen ansiosta parhaimmillaan Suomen kolmanneksi vilkkain asema.
Suomalaisten aikaan aseman lyhenne oli Tj ja ratakilometri 392+727.
Historia > Ensimmäinen asemarakennus 1870

Terijoen ensimmäinen rautatieasema valmistui vuonna 1870, jolloin myös Riihimäen ja Pietarin välinen rata otettiin käyttöön. Kaksikerroksinen puurakenteinen asema tehtiin arkkitehti Carl Albert Edelfeltin piirustusten mukaan, jotka Knut Nylander muokkasi lopulliseen muotoonsa. Samojen piirustusten pohjalta rakennettiin myös muut Riihimäki–Pietari-radan Suomen puoleiset asemat. Terijoen rautatieasema luokiteltiin aluksi IV-luokan asemaksi, mutta liikenteen kasvaessa se korotettiin nopeasti II-luokkaan.
Asema toimi myös Suomen suuriruhtinaskunnan ja Venäjän keisarikunnan välisenä tulliasemana, jonka vuoksi junat viipyivät asemalla tavallista kauemmin. Tunnettuja aseman käyttäjiä olivat muun muassa ruotsalainen liikemies Alfred Nobel sekä sotaministerinä toiminut kenraali Aleksei Kuropatkin, joilla molemmilla oli huvila Terijoella. Kuropatkinia varten asemalle rakennettiin oma odotushuone eli ns. "Kuropatkinin paviljonki", koska hänen arvolleen ei ollut sopivaa odottaa junaa muiden matkustajien parissa.
1900-luvun alkuvuosina Terijoki oli yksi Suomen vilkkaimmista asemista. Matkustajamääriltään se oli Helsingin ja Viipurin jälkeen maan toiseksi suurin, mutta kaikkien Terijoen pitäjän asemien yhteenlaskettu matkustajamäärä oli jopa suurempi kuin Viipurin rautatieaseman. Autonomian aikana valtaosa liikenteestä suuntautui Pietariin, jonne päivittäin kulki jopa 40 edestakaista vuoroa. Muusta liikenteestä suurin osa oli Terijoen kuuden aseman välistä paikallisliikennettä.
Uuden rautatieaseman valmistumisen jälkeen vanha asemarakennus toimi 1920-luvulla muun muassa Terijoelle sijoitettun  Polkupyöräpataljoona 1:n aliupseerikouluna.
Historia > Uusi asemarakennus

Matkustajamäärien nopea kasvu johti siihen, että 1910-luvulla ryhdyttiin Terijoelle suunnittelemaan uutta asemarakennusta, jonka rakentaminen aloitettiin aivan ensimmäisen maailmansodan alla. Uusi kivirakenteinen rautatieasema valmistui rautatiehallituksen pääarkkitehdin Bruno Granholmin suunnitelemana Koivikon alueelle vajaan kilometrin verran länteen vanhasta asemasta. Se otettiin käyttöön vain muutamaa päivää ennen Suomen itsenäistymistä 1. joulukuuta 1917, yhdessä samaan aikaan rakennetun Rajajoen rautatieaseman kanssa. Vanha ja uusi asema yhdistettiin samalla toisiinsa Asemakatu-nimisellä uudella kadulla.
Suomen sisällissodan loppuvaiheessa huhtikuussa 1918 Terijoen aseman ympäristössä käytiin kiivaita taisteluja, kun valkoiset yrittivät vallata Terijoen, Kuokkalan ja Ollilan rautatieasemia sekä samalla katkaista Venäjälle johtavaa rataa. Valkoisten joukkoja komensi saksalainen eversti Eduard Ausfeld ja Terijoen punakaartia puolestaan Heikki Kaljunen, joka määräyksestä Terijoen asema yritettiin räjäyttää punaisten vetäytymisen yhteydessä.
Suomen itsenäistymisen jälkeen Terijoen aseman liikennemäärät romahtivat. Vuoden 1936 liikenne oli enää viidennes vuoden 1916 tasosta ja Terijoki oli pudonnut matkustajamääriltään sijalle 37 kaikista Suomen rautatieasemista. Toisen maailmansodan aikana asema kärsi suuria vaurioita. Pahiten tuhoutuivat keskiosassa sijainnut asemahalli sekä läntinen siipirakennus, myös Terijoen ylittävä rautatiesilta aseman läheisyydessä tuhoutui. 1950-luvulla asema rakennettiin lähes kokonaan uudelleen arkkitehti A. A. Gretšannikovin piirustusten mukaan.
Kuvia

Vuonna 1870 valmistunut Terijoen ensimmäinen rautatieasema.
Vanha asema väritetyssä valokuvassa.
Juna Terijoen asemalla 1930-luvulla.
Vuonna 1917 valmistuneen aseman sisätiloja.
Junaa odottavia matkustajia 1930-luvun lopulla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Terijoen rautatieasema Wikimedia Commonsissa
Terijoen rautatieasema vuonna 1937.
Timi (Hämeenkyrö)

Timin mänty
Timi on kylä Hämeenkyrön kunnassa yli 3 kilometrin päässä kirkonkylästä. Sen nähtävyyksiin kuuluu lähes 400 vuotta vanha Timin mänty sekä Paavo Yrjölän muistomerkki.
Tomas Lindholm

Tomas Valdemar Lindholm (20. tammikuuta 1953 Helsinki – 22. tammikuuta 2014 Raasepori) oli suomalainen laamannin arvonimen vuonna 2011 saanut liikejuridiikkaan erikoistunut asianajaja. Hän oli valmistunut oikeustieteen kandidaatiksi Helsingin yliopistosta vuonna 1975 ja sai vuonna 1978 varatuomarin arvonimen. Hän suoritti myös diplomiekonomin tutkinnon Svenska Handelshögskolanissa.
Lindholm toimi Outokumpu Oyj:n päälakimiehenä vuosina 1978–1982.
Lindholm toimi pitkään Asianajotoimisto Roschierin osakkaana ja myös sen toimitusjohtajana. Vuodesta 2009 alkaen hänellä oli yhteinen asianajotoimisto vaimonsa Carita Wallgrenin kanssa.
Lindholm toimi Suomen Asianajajaliiton hallituksen jäsenenä vuosina 1990–1995 ja puheenjohtajana vuosina 1998–2001. Hän toimi kansainvälisen asianajajaliiton IBA:n neuvoston jäsenenä vuosina 2001–2003 ja varainhoitajana vuosina 2003–2004. Vuosina 1992–1995 Lindholm oli Keskuskauppakamarin tilintarkastuslautakunnan jäsen. Vuodesta 2010 alkaen Lindholm toimi Hallitusammattilaiset ry:n puheenjohtajana ja Keskuskauppakamarin yrityskauppalautakunnan jäsenenä. Hän toimi mm. seuraavien yhtiöiden hallitusten puheenjohtajana tai jäsenenä: BMG Finland Oy, Finnkino Oy, H&M Hennes & Mauritz Oy, J.Walter Thompson Finland Oy, Karhu Hockey Finland Oy, KTA-Yhtiöt Oy, Ligno Tech Finland Oy, Nordic Pipe AB, Oy H. Lundbeck Oy Ab, Oy Rahameklarit, Oy Suomen Lego Ab, Suomen Levi Strauss Oy, Toyota Motor Finland Oy.
Aiheesta muualla

Nekrologi Helsingin Sanomissa 20. helmikuuta 2014[vanhentunut linkki]
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Pekka Sirviö | Suomen Asianajajaliiton puheenjohtaja 1998–2001 | Seuraaja: Matti Manner |
Tomas Nuñez-Garcés

Tomas Nuñez-Garcés (s. 1984) on suomalainen sellotaiteilija. Hän 
voitti Turun XI sellokilpailun vuonna 2010.
Tomas Nuñez-Garcés on kotoisin Ahvenanmaalta mutta asuu Helsingissä ja opiskeli Sibelius-Akatemiassa. Hänet oli kiinnitetty esiintymään Iitin, Naantalin ja Turun musiikkijuhlilla ja Turun filharmonisen orkesterin konserteissa sekä Saimaa Sinfonietan konserteissa. Myös Yleisradio kutsui hänet äänittämään. Hänen opettajiaan ovat olleet Jacob Lind Ahvenanmaan musiikkiopistosta, Timo Hanhinen Turun konservatoriosta sekä Hannu Kiiski ja Marko Ylönen. Hänellä oli lainassa Finlandssvenska instrumentfondenin omistama Vincenzo Postiglione -sello.
Nuñez-Garcés soitti Suomen kansallisoopperan orkesterissa toisena soolosellistinä vuodesta 2010 lähtien ja syksystä 2011 ensimmäisenä soolosellistinä. Vuosina 2015–2018 hän toimi Helsingin kaupunginorkesterin ensimmäisenä soolosellistinä ja syksystä 2017 lähtien Radion sinfoniaorkesterin ensimmäisenä soolosellistinä. Hänen soittimensa on Yleisradion eläkesäätiön omistama Lorenzo & Tomaso Carcassi -sello, joka on valmistunut vuonna 1779.
Aiheesta muualla

Turun musiikkijuhlat[vanhentunut linkki]
Théophile Hamel

Théophile Hamel, omakuva
Théophile Hamel (8. marraskuuta 1817 – 23. joulukuuta 1870) oli kanadalainen taidemaalari. Hän oli Antoine Plamondonin oppipoikana Québecissä 16–22-vuotiaana. Tämän jälkeen hän matkusti Eurooppaan, jossa hän opiskeli Roomassa. Hän avasi oman studionsa palattuaan Québeciin vuonna 1846. Seuraavana vuonna hän muutti kahdeksi ja puoleksi vuodeksi Montrealiin ennen asettumistaan vakituisesti Québeciin.
Hamel ansioitui muotokuvamaalarina, joka teki muun muassa kanadalaisten poliitikkojen virallisia muotokuvia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Théophile Hamel Wikimedia Commonsissa
Ted Nugent

| Ted Nugent |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 13. joulukuuta 1948 (ikä 75)
Muusikko
Aktiivisena:  1967–
Tyylilajit:  Hard rock acid rock heavy metal glam metal southern rock psykedeelinen rock rock and roll
Soittimet:  kitara, laulu
Yhtyeet:  The Amboy Dukes, Damn Yankees
Levy-yhtiöt:  Sony Music, Epic Records ja Supermarine Spitfire 
Aiheesta muualla
tednugent.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Theodore Anthony "Ted" Nugent (s. 13. joulukuuta 1948 Detroit, Michigan, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen rock-muusikko.
Nugent syntyi Detroitissa ja on elämänsä aikana asunut muun muassa Los Angelesissa ja Jacksonissa Michiganissa. Nykyään hän asuu Teksasissa. Hän valmistui St. Viator High Schoolista vuonna 1966.
Nugentin ensimmäinen avioliitto oli Sandra Janowskin kanssa vuosina 1970–1976. He saivat yhteisiä lapsia, mutta liitto päättyi avioeroon. Janowski kuoli auto-onnettomuudessa 1982. Nugent  meni 21. tammikuuta 1989 uusiin naimisiin Shemane Dezielin kanssa.
Metsästyksen harrastajana tunnettu Nugent on vuodesta 1995 lähtien ollut National Rifle Associationin johtokunnan jäsen. Hän on kirjoittanut useisiin vetoomuksiin ja ollut myös poliittisesti aktiivinen. Hän on kertonut julkisuudessa harkinneensa asettumista ehdolle Michiganin kuvernööriksi. Hänet tunnetaan paleokonservatistisista mielipiteistään, ja hän on myös ilmoittanut asennoituneensa alkoholia ja huumausaineita vastaan.
Muusikonura

Nugent perusti The Amboy Dukes -yhtyeen Detroitissa 1960-luvun puolivälissä. Yhtye ehti julkaista muutamia albumeita, joista viimeiseksi jäi Tooth, Fang, Claw vuodelta 1974. Yhtye sai kohtuullista menestystä ja osa sen albumeista pääsi Yhdysvalloissa listoille.
Nugent lähti omille teilleen ja solmi vuonna 1975 levytyssopimuksen Epic Recordsin kanssa. Hän jatkaa soolouraansa yhä ja on lisäksi toiminut superyhtyeessä Damn Yankees. Sen debyyttialbumi Damn Yankees (1990) myi moninkertaista platinaa.
Nugentin ensimmäinen sooloalbumi oli Ted Nugent (1975), jonka kaikki laulut yhtä lukuun ottamatta olivat hänen omaa käsialaansa.
Nugentin kappaleista on myös tehty covereita. Hän herätti vuonna 2006 huomiota sanomalla, että Panteran versiossa hänen laulustaan "Cat Scratch Fever" ei ollut "sielua, ei munaa eikä tunnetta". Hän on esiintynyt useaan otteeseen erilaisissa televisio-ohjelmissa. Hän oli tulossa konsertoimaan Suomeen heinäkuussa 2008, mutta konsertti peruuntui vähäisen lipunmyynnin vuoksi.
Nugent kärsii nykyisin kuulo-ongelmista.
Diskografia

Ted Nugent (1975,  Epic Records)
Free-for-All (1976,  Epic Records)
Cat Scratch Fever (1977,  Epic Records)
Weekend Warriors (1978,  Epic Records)
State of Shock (1979,  Epic Records)
Scream Dream (1980,  Epic Records)
Nugent (1982,  Atlantic Records)
Penetrator (1984,  Atlantic Records)
Little Miss Dangerous (1985,  Atlantic Records)
If You Can't Lick 'Em...Lick 'Em (1988,  Atlantic Records)
Spirit of the Wild (1995,  Atlantic Records)
Craveman (2002,  Spitfire Records)
Love Grenade (2007,  Eagle Records)
Shut Up & Jam! (2014,  Frontiers Records)
The Music Made Me Do It (2018)
Detroit Muscle (2022)
Diskografia > Livealbumit

Double Live Gonzo! (1978,  Epic Records)
Intensities In 10 Cities (1981,  Epic Records)
Live at Hammersmith '79 (1997,  Sony Records)
Full Bluntal Nugity (2001,  Spitfire Records)
Extended Versions (2005,  Sony BMG)
Sweden Rocks (2008,  Eagle Rock Records)
Motor City Mayhem (2009,  Eagle Rock Records)
Diskografia > Kokoelma-albumit

Great Gonzos!: The Best of Ted Nugent (1981,  Epic/Legacy Records)
Out of Control (1993,  Epic/Legacy)
The Ultimate Ted Nugent (2002,  Epic/Legacy)
Kirjallisuutta

Nyman, Jake: ”Ted Nugent”, Rocktieto. Osa 3 N–Z, s. 27–28.  (Soundi-kirja 16)  Pirkkala:  Fanzine Oy, 1982.  ISBN 951-99372-4-2.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ted Nugent Wikimedia Commonsissa
Mikko Kilpeläinen

Mikko Kilpeläinen (s. 1940) on suomalainen tekniikan tutkija. Hän oli Oulun yliopiston talonrakennustekniikan emeritusprofessori, professuuria hän hoiti vuodesta 1983. Hän on tutkinut kantavien rakenteiden lujuusominaisuuksia ja mitoittamista sekä rakenteideristämistä rakennusmateriaalien yleisiä teknisiä ominaisuuksia.
Torvald Torén

Torvald Torén (1945–2001) oli ruotsalainen urkuri.
Torén opiskeli Tukholman kuninkaallisessa musiikkikorkeakoulussa pianonsoittoa Stina Sundellin ja urkujensoittoa Gotthard Arnérin johdolla. Hän jatkoi urkuopintojaan Maurice Duruflén, Jean Langlais'n ja Flor Peetersin johdolla. Torén työskenteli Hedvig Eleonoran kirkon urkurina vuodesta 1966 kuolemaansa. Hän myös opetti urkujensoittoa Tukholman kuninkaallisessa musiikkikorkeakoulussa vuodesta 1983.
Torén piti resitaaleja eri maissa ja teki levytyksiä muiden muassa Johann Sebastian Bachin, César Franckin, Maurice Duruflén ja Louis Viernen teoksista. Hän sai Svenska grammofonprisetin vuosina 1982 ja 1984. Hänet valittiin Ruotsin kuninkaallisen musiikkiakatemian jäseneksi vuonna 1993. Urkuri Marcus Torén on Torvald Torénin poika.
Timi Heiskanen

| Timi Heiskanen |
| --- | --- |
 Heiskanen edustaa nuorten maajoukkuetta.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Timi Markus Heiskanen
Syntynyt: 18. huhtikuuta 2002 (ikä 22) Rovaniemi
Kansalaisuus:   Suomi
Mäkihyppääjä
Pituus:  176 cm
Seura:  Ounasvaaran Hiihtoseura
Maailmancup
Kaudet:  Continental Cup 2022–
Palkintokorokkeella:  0
 Tietolaatikko päivitetty 3.6.2022 
Aiheesta muualla
Kotisivu
Timi Heiskanen (s. 18. huhtikuuta 2002 Rovaniemi) on suomalainen mäkihyppääjä ja entinen yhdistetyn hiihtäjä. Hän edustaa Ounasvaaran Hiihtoseuraa.
Heiskanen kilpaili nuorten MM-kisoissa 2022, ja hyppäsi joukkuemäessä sijalle yhdeksän. Heiskanen on voittanut urallaan yhden Suomen-mestaruuden sekajoukkuekilpailussa 2022 yhdessä Jenny Rautionahon kanssa.
The Womb of Primordial Nature

| The Womb of Primordial Nature October Falls |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 21. kesäkuuta 2008
 Formaatti: CD, LP
 Tyylilaji: folk rock, akustinen, black metal, doom metal, neofolk
 Kesto: 38.11
 Levy-yhtiö: Debemur Morti Productions Moribund Records
October Fallsin muut julkaisut
| Sarastus (EP) 2007 | The Womb of Primordial Nature 2008 | A Collapse of Faith 2010 |
The Womb of the Primordial Nature on suomalaisen metalliyhtye October Fallsin toinen studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2008 levymerkillä Debemur Morti Productions.
Kappaleet

I – 10.32
II – 10.21
III – 8.01
IV – 9.17
Kokoonpano

Mikko Lehto – laulu, kitara, muut instrumentit, miksaaja, valokuvat, grafiikka
Ville Metsola – bassokitara, äänittäjä
Marko Tarvonen – rummut
+
Tom Hakala – äänittäjä
Henri Sorvali – äänittäjä (rummut)
Tore Stjerna – masteroija
Arvostelut

Allmusic:
Desibeli.net:
Imperiumi.net:
Metalcrypt.com: 4.25/5
Sputnik Music:
Aiheesta muualla

Albumi The Womb of Primordial Nature Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
The Womb of Primordial Nature discogs.com -sivustolla
Tragikomix

Tragikomix on Mimosan sulhanen Asterix ja Obelix -tarinoissa ja hän oli myös mukana animaatioelokuvassa Asterix – gallialaisten sankari ja aidoilla näyttelijöillä tehdyssä elokuvassa  Asterix ja Obelix vastaan Caesar.
Esiintymiset Asterixin seikkailuissa

Asterix legioonalaisena -tarinassa hänet pakotettiin liittymään roomalaiseen legioonaan. Hänet vietiin kaleerilla Afrikkaan, jossa oli käynnissä roomalaisten sisällissota. Asterix ja Obelix joutuivat lähtemään Condateen, jossa pystyi liittymään legioonaan, jonka joukot tultaisiin viemään samaiselle alueelle, jonne Tragikomixkin joutui. Asterix ja Obelix murtautuivat leiriin, ja ottivat Tragikomixin mukaansa.
Sarjakuva-albumissa Asterix ja Latraviata Tragikomix esiintyy pienessä roolissa, kun hän ja Mimosa kohtaavat maantiellä roomalaispäällikkö Pompeiuksen ja prefekti Bonusmaluksen juonessa mukana olevan Mimosaksi naamioituneen roomalaisnäyttelijä Latraviatan, jonka tehtävänä on hankkia varastettu kypärä ja miekka takaisin Asterixilta ja Obelixilta.
Elokuvassa Asterix – gallialaisten sankari Mimosa ja Tragikomix joutuvat roomalaisten vangeiksi ja Julius Caesarin orjiksi, minkä seurauksena Asterix ja Obelix lähtevät pelastamaan heitä ensin Afrikasta ja lopulta Roomasta.
Elokuvassa Asterix ja Obelix vastaan Caesar Tragikomix näkyi hetken aikaa kuvassa, kun Obelix ihastui Mimosaan mutta sai tietää Tragikomixin olevan tämän sulhanen.
Mikko Ketonen

Arvo Mikko Olavi Ketonen (s. 1945) on turkulaisen TS-Yhtymän hallituksen puheenjohtaja. Yhtymän toimitusjohtajana hän toimi vuosina 2010–2012. Koulutukseltaan hän on ekonomi. Ketosen vanhemmat ovat johtaneet Turun Sanomia: isä oli päätoimittaja ja toimitusjohtaja Arvo Ketonen ja äiti vuorineuvos, pääjohtaja Irja Ketonen. Ketosen vanhempi veli on yhtiön johdosta vuonna 2010 eläkkeelle siirtynyt Keijo Ketonen.
Terttuselja

| Terttuselja |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Dipsacales
Heimo::  Tesmayrttikasvit Adoxaceae
Suku::  Seljat Sambucus
Laji::  racemosa
Kaksiosainen nimi
 Sambucus racemosa  L. 
Muunnokset
 S. r. var. arborescens  S. r. var. racemosa 
Katso myös
   Terttuselja Wikispeciesissä   Terttuselja Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Verso syksyllä
Terttuselja eli euroopanterttuselja (Sambucus racemosa) on punamarjainen, pari metriä korkea pensas. Sen luontainen kasvualue on Etelä- ja Keski-Euroopassa, mutta yleisenä puutarhakasvina se on levinnyt satunnaisesti luontoon laajalla alueella lähes koko Euroopassa ja Luoteis-Aasiassa. Terttuseljan marjat ovat lievästi myrkyllisiä.
Ulkonäkö ja koko

Terttuselja kasvaa 2–4 metriä korkeaksi. Sirottavahaaraiset oksat ovat kellanharmaita. Lehdet ovat vaaleanvihreitä ja päätöparisia. Lehdykät ovat 4–12 cm pitkiä, suikeita ja hammaslaitaisia. Kasvi kukkii toukokuussa kellan- tai vihertävänvalkoisin kukin. Punaiset, lievästi myrkylliset marjat kypsyvät loppukesästä. Ulkonäkönsä puolesta terttuselja muistuttaa hieman pihlajaa, mutta seljan tympeä, voimakas haju estää ihmistä syömästä sen marjoja vahingossa. Monet linnut kuitenkin syövät sen marjoja, muun muassa kottaraisten näkee usein parvina ruokailevan seljapensaissa. Linnut myös levittävät tehokkaasti sen siemeniä.
Levinneisyys

Terttuselja on alun perin kotoisin Etelä- ja Keski-Euroopasta. Luontainen kasvualue ulottuu idässä Puolaan saakka. Nykyään lajia tavataan satunnaisesti lähes koko Euroopassa sekä Luoteis-Aasiassa. Pohjois-Eurooppaan terttuselja on tuotu puutarhakasviksi jo vuosisatoja sitten. Kasvin siemeniä on esimerkiksi löydetty arkeologisissa kaivauksissa keskiaikaisista kerrostumista. Suomen luontoon terttuselja alkoi levitä puutarhoista 1900-luvun alkupuolella. Nykyään terttuselja on varsin yleinen Etelä-Suomessa ja tavallinen Oulun korkeudelle saakka.
Elinympäristö

Puutarhoista terttuselja on karannut vieraslajiksi esimerkiksi puistoihin, tienvarsiin, metsiin ja kallioille. Vanhoissa pihapiireissä kasvia tavataan tyypillisesti ulkokäymälän tai tunkion läheisyydessä runsasravinteisessa kasvupaikassa. Tästä terttuselja onkin saanut Suomessa kansanomaisen nimityksen "paskamarja".
Käyttö

Terttuseljaa on kasvatettu Euroopassa pitkään koriste- ja rohdoskasvina.  Marjoista on tehty hyytelöä, mehua ja jopa marjaviiniä. Terttuseljan kukat ja kypsät marjat eivät ole myrkyllisiä ja ravintokäytössä myrkylliset siemenet ja raakileet poistetaan. Nykyään terttuseljalla on Suomessa merkitystä lähinnä koristekasvina. Se on talvenkestävä ja kaunis pensas. Terttuseljasta on olemassa muutamia viljelylajikkeita, kuten lehdiltään kapealiuskainen sulkaterttuselja ('Laciniata', 'Plumosa', 'Tenuifolia') ja kellertävälehtinen keltaterttuselja ('Aurea').