stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ho Tši Minh
Elämäkerta > Neuvostoliitossa

Vuonna 1923 Ho muutti Pariisista Moskovaan jossa oli pysyvästi kominternissä ja otti osaa viidenteen kominternin kokoukseen kesäkuussa vuonna 1924 ennen kuin muutti Kantoniin, Kiinaan marraskuussa 1924.
Vuosina 1925–1926 Ho luennoi erilaisissa työväen laitoksissa ja kamppaili Indokiinan vallankumouksen puolesta. Ho saapui Moskovaan huhtikuussa 1927 ja vietti kesän Krimillä tuberkuloosiparantolassa ennen kuin muutti Pariisiin marraskuussa. Ho palasi Aasiaan Brysselin, Berliinin, Sveitsin, Italian ja Bangkokin kautta. Thaimaassa ollessaan Ho asui Nachokin kylässä vuoteen 1929 ennen kuin muutti Hongkongiin ja Shanghaihin. Kesäkuussa vuonna 1931 Hon olinpaikka tuli ilmi ja hänet pidätettiin. Hän oli Britannian viranomaisten kuulusteltavana ja pidätettynä vuoteen 1933. Ranska vaati, että hänet luovutettaisiin vastaamaan vallankumouksellisesta Ranskan-vastaisesta toiminnasta, mutta Britannia ei tähän suostunut. Vapauduttuaan Ho vietti maanalaista elämää. Vuonna 1938 Ho muutti takaisin Kiinaan avustamaan kiinalaisia kommunisteja.
Elämäkerta > Indokiinan ja Vietnamin sodat

Helmikuussa vuonna 1950 Ho tapasi Stalinin ja Mao Zedongin Moskovassa, samaan aikaan kun Neuvostoliitto tunnusti maan itsenäisyyden. Miehet sopivat, että Kiinalla on vastuu kouluttaa Việt Minhiä, mutta Stalinin johtama Neuvostoliitto toimisi rahoittajana. Elokuussa koulutettiin noin 60 000 – 70 000 vietminhiläistä, jotka alkoivat taistella Ranskaa vastaan ensimmäisessä Indokiinan sodassa. Điện Biên Phủn taistelussa vuonna 1954 ranskalaiset laskuvarjojääkärit voitettiin ja maa pystyi itsenäistymään.
Geneven konferenssissa 8. toukokuuta – 21. heinäkuuta 1954 Vietnam jaettiin kahtia 17. leveyspiirin kohdalta. Yhdysvallat asettui aggressiivisesti tukemaan Saigonin hallitusta. Sissisota Vietnamin yhtenäisyyden saavuttamiseksi laajeni etelässä ja johti uuteen sotaan. Sissiliikettä organisoi Việt Minhin perillinen, pohjoisen tukema Kansallinen vapautusarmeija (Front National de Libération du Vietnam), joka tunnetaan paremmin nimellä Vietkong. Sopimuksessa oli määritelty, että järjestettäisiin yhteiset vaalit, jossa vietnamilaiset äänestäisivät maan kohtalosta. Vaaleja ei kuitenkaan järjestetty vuonna 1956, jolloin ne oli alun perin suunniteltu järjestettävän. Ho päätti aloittaa sodan Yhdysvaltojen tukemaa Etelä-Vietnamia vastaan. Hon avuksi tuli Kiina ja Neuvostoliitto. Kun vaaleja ei järjestetty, Ho päätti julistaa maansa sosialistiseksi heti Geneven sopimuksen lakkauttamisen jälkeen. Noin 900 000 – 1 000 000 vietnamilaista, lähinnä katolilaisia, pakeni Etelä-Vietnamiin. Ho alkoi toteuttaa kommunistisia oppeja maassa Stalinin ja Maon toiveesta. Maareformi ajettiin läpi, minkä aikana tuhansia maanomistajia teloitettiin ja noin miljoona vietnamilaista pakeni maastaan. Vuonna 1964 pohjoisvietnamilaiset joukot marssivat puolueettomaan Laosiin, josta he alkoivat operoida sotatoimia etelävietnamilaisia vastaan. 1960-luvulla noin 320 000 kiinalaista vapaaehtoista sotilasta saapui Vietnamiin auttaakseen maata rakentamaan infrastruktuuria ja avustamaan armeijaa.
Kuolema ja henkilökultti

Ho Tši Minh kuoli 2. syyskuuta 1969 Hanoissa sydänkohtaukseen 79-vuotiaana Vietnamin sodan aikana. Hänen toivomuksenaan oli tulla tuhkatuksi, mutta hänen ruumiinsa balsamoitiin ja pantiin Leninin mausoleumin mallin mukaan graniittiseen mausoleumiin Hanoihin. Presidenttiytensä aikana Hồ Chí Minhin ympärille muodostui vahva henkilökultti, joka vahvistui hänen kuoltuaan vuonna 1969. Ho on ollut hyvin suosittu vietnamilaisten keskuudessa. Vuonna 1999 The Times -lehti nimesi Hon 1900-luvun sadan vaikutusvaltaisimman ihmisen joukkoon.
Kun maa yhdistettiin 1975, kommunistit nimesivät Saigonin johtajansa Ho Tši Minhin mukaan Hồ Chí Minhin kaupungiksi.
Kirjallisuutta

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Ho Tši Minh: Poliittisen vangin runot.  (3. painos)  Suomentanut Pentti Saarikoski. Helsinki:  Tammi, 1970.  OCLC:22351585
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  NARA  SNAC  IdRef 
Ho Tši Minhin mausoleumi Hanoissa.
Timo Kulmakko

Timo Kulmakko, joka aikaisemmin esiintyi taiteilijanimellä Timo Taikuri, on suomalainen taikuri. Erityisesti hänet tunnetaan ns. "close up" -taikatempuista eli lähitaikuudesta. Hän on esiintynyt lukuisissa televisio-ohjelmissa, muun muassa Pikku Kakkosessa, jossa hän 1980- ja 1990-luvuilla käytti lapsille suunnatuissa esityksissään taikasanaa "Ananasakäämä". Kyseinen taikasana on lainattu Pekka ja Pätkä -elokuvista.
Timo Taikuri on esiintynyt Pikku Kakkosen lastenohjelmista muun muassa ohjelmissa Timo Taikuri 1979–1985, Timon joulupaketti 1987, Pikku Sirkus 1987–1989, Timo Taikurin taikauni 1988–1989, Timo Taikurin taika-aika 1990 ja Timo-Taikurin taikapäivä 1990.
Timo Taikurilta on ilmestynyt myös lapsille tarkoitettu albumi Timo Taikuri, joka julkaistiin C-kasettina sekä single LP-levynä.
Kulmakko valittiin Vuoden taikuriksi vuosina 1998 ja 2005. Vuonna 2013 hän kiersi Sirkus Finlandian seitsenkuukautisella kiertueella seremoniamestarina.
Aiheesta muualla

Timo Kulmakon kotisivu
YLE Elävä arkisto: Timo Taikurin Taika-Aika
YLE Elävä arkisto: Timo Taikurin taikuritie[vanhentunut linkki]
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Elonet
Carolina Klüft

| Carolina Klüft |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Carolina Evelyn Klüft
Syntynyt: 2. helmikuuta 1983 (ikä 41) Sandhult, Ruotsi
Kansalaisuus:   Ruotsi
Uran tiedot
Pituus:  178 cm
Paino:  65 kg
Laji:  pituushyppy, kolmiloikka, Seitsenottelu
Seura:  IFK Växjö
Kilpauran kesto:  1999–2012
| Mitalit> Maa:   Ruotsi.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Ruotsi.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Ruotsi.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Maa:   Ruotsi> Naisten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Ateena 2004 | seitsenottelu |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Pariisi 2003 | seitsenottelu |  |
|  Kultaa | Helsinki 2005 | seitsenottelu |  |
|  Kultaa | Osaka 2007 | seitsenottelu |  |
| Sisäratojen MM-kilpailut  | Sisäratojen MM-kilpailut  | Sisäratojen MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Birmingham 2003 | viisiottelu |  |
|  Pronssia | Budapest 2004 | pituushyppy |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | München 2002 | seitsenottelu |  |
|  Kultaa | Göteborg 2006 | seitsenottelu |  |
| Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Madrid 2005 | viisiottelu |  |
|  Kultaa | Birmingham 2007 | viisiottelu |  |
|  Pronssia | Wien 2002 | viisiottelu |  |
Carolina Evelyn Klüft (s. 2. helmikuuta 1983 Sandhult, Ruotsi) on uransa päättänyt ruotsalainen yleisurheilija. Seitsen- ja viisiottelun lisäksi hän on kilpaillut menestyksekkäästi pituushypyssä. Klüft on voittanut yhden kultamitalin Olympiakisoista, neljä kultaa ja yhden pronssimitalin yleisurheilun MM-kisoista sekä neljä kultaa ja pronssimitalin yleisurheilun EM-kisoista.
Seitsenottelussa Klüft oli voittamaton vuosina 2002–2007. Hän on ylittänyt seitsenottelussa 7 000 pistettä kahdesti ja on kolmas tuon rajan ylittäjä. Kaikkien aikojen tilastoissa hän on toisena. Kansainvälisen yleisurheiluliiton maaliskuun 2006 rankinglistalla Klüft noteerattiin kaikki lajit huomioiden yhdeksännelle sijalle.
Elämäkerta

Carolina Klüft kasvoi Etelä-Ruotsissa Växjössä yhdessä vanhempiensa ja kolmen sisaruksen kanssa. Tällä hetkellä hän elää Karlskronassa yhdessä aviomiehensä, seiväshyppääjä Patrik Klüftin kanssa.
Klüft voitti seitsenottelun 2003 Yleisurheilun MM-kisoissa Pariisissa 7 001 pisteellä, ennen afrikkalaissyntyistä, nyttemmin Ranskaa edustavaa Eunice Barberia, jonka tulokseksi jäi 6 755 pistettä. Voittotuloksellaan Klüft oli vasta kolmas nainen, joka saavutti tai ylitti 7 000 pisteen haamurajan. Myöhemmin samana vuonna hän sai myös Waterford Crystal European Athlete of the Year Trophyn.
Klüft voitti seitsenottelun myös Ateenan kesäolympialaisissa 2004 517 pisteen erolla, tuloksella 6 952 pistettä.
Vuoden 2005 MM-kisoissa Helsingissä Klüft kilpaili loukkaantuneena. Hän oli loukannut jalkansa juuri kisojan alla, mutta siitä huolimatta tuloksena oli jälleen kultamitali. Eroa toiseksi tulleeseen Eunice Barberiin kertyi 63 pistettä. Pituuskisan jälkeen Barber vaati, että Klüftin aivan hyväksytyn rajoilla ollut voittohyppy olisi pitänyt tuomita yliastutuksi.
Osakan MM-kisoissa 2007 Klüft rikkoi tuloksellaan 7032 pistettä Larisa Nikitinan 18 vuotta vanhan Euroopan ennätyksen 7007. Klüft kertoi lokakuussa 2007 Ruotsin televisiolle että hän saattaa ennen 2008 olympiakisoja vaihtaa pituushyppyyn. Virallisen ilmoituksen keskittymisestään pituushyppyyn ja kolmiloikkaan hän teki maaliskuussa 2008. Pekingissä hän sijoittui pituudessa yhdeksänneksi ja karsiutui kolmiloikan loppukilpailusta. Huhtikuussa 2009 ilmoitettiin, että Klüft jatkaa kilpailemista ainoastaan pituushypyssä. Berliinin MM-kilpailut 2009 hän joutui jättämään väliin reisivamman vuoksi. Daegun MM-kilpailuissa 2011 Klüft sijoittui pituudessa viidenneksi.
Klüft lopetti uransa 2. syyskuuta 2012 Ruotsi–Suomi-maaotteluun juoksemalla 4×400 metrin viestin kolmannen osuuden.
Saavutuksia > Seitsenottelu

Olympiakisat
2004 - 6 952 p - kultaa
Yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailut
2003 - 7 001 p - kultaa
2005 - 6 887 p - kultaa
2007 - 7 032 p - kultaa
Yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailut
2002 - 6 542 p - kultaa
2006 - 6 740 p - kultaa
Yleisurheilun alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailut
2000 - 6 056 p - kultaa
2002 - 6 470 p - kultaa
Yleisurheilun alle 20-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailut
2001 - 6 022 p - kultaa
Saavutuksia > Pituushyppy

Olympiakisat
2004 - 663 cm - yhdestoista
2008 - 649 cm - yhdeksäs
Yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailut
2006 - 654 cm - kuudes
2010 - 633 cm - yhdestoista
Yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailut
2011 - 656 cm - viides
Yleisurheilun sisäratojen maailmanmestaruuskilpailut
2004 - 692 cm - pronssia
Yleisurheilun alle 23-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailut
2003 - 686 cm - kultaa
2005 - 679 cm - kultaa
Saavutuksia > Kolmiloikka

Olympiakisat
2008 - 13,97 cm - karsiutui loppukilpailusta
Saavutuksia > Viisiottelu

Yleisurheilun sisäratojen maailmanmestaruuskilpailut
2003 - 4 933 p - kultaa
Yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailut
2002 - 4 535 p - pronssia
2005 - 4 948 p - kultaa
2007 - 4 944 p - kultaa
Kansainväliset palkinnot

Waterford Crystal European Athlete of the Year Trophy 2003
Yksityiselämä

Klüft avioitui seiväshyppääjä Patrik Kristianssonin kanssa vuonna 2007. Pariskunnalla on kolme lasta, jotka ovat syntyneet vuosina 2014, 2017 ja 2019.
Pariskunta osti 2020-luvun taitteessa Hälsinglandin maakunnan Järvsöstä maatilan, joka remontoitiin hyvinvointiteemaiseksi matkailukeskukseksi, mutta hanke kariutui konkurssiin 2024.
Klüft Osakan MM-kilpailuissa 2007.
Lauttasaaren ala-aste

| Lauttasaaren ala-aste> Lauttasaaren kansakoulu |
| --- | --- |
Osoite:  Myllykalliontie 3, 00200 Helsinki
Koordinaatit:  60°09.65′N, 24°52.24′E
Rakennustyyppi:  koulu
Valmistumisvuosi:  1954–1955
Suunnittelija:  J. S. Sirén
Julkisivumateriaali:  tiili
Kerrosluku:  4 kerrosta päärakennuksessa ja 2 sivurakennuksessa.
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Lauttasaaren ala-aste on Helsingissä Lauttasaaren Myllykalliolla sijaitseva, vuonna 1954 valmistunut J. S. Sirénin suunnittelema ala-aste. Sen rehtorina toimii Heidi Metsämäki. Vuonna 2020 koulussa oli noin 730 oppilasta. Koulussa opiskelee 1-6 luokkalaiset. Pääkoulun lempinimi on "Myltsi".
Ennen vuotta 2016 oppilaitos toimi Myllykallion pisteessä sekä Pajalahden pisteessä, jossa toimii nykyään Drumsö lågstadiet.
Vuonna 2024 Drumsö Lågstadiet siirtyí Hedengredin taloon sekä toiseen, yhä jäljellä olevaan puukouluun. Syynä on remontti Pajalahden koulussa.
Historia

Vuonna 2013 koulu joutui hankimaan kolme puukoulua, koska koulu kävi liian pieneksi. Vuonna 2015 kaupunki vuokrasi viereisestä Hedengrenin toimistotalosta yhden kerroksen, koska kolme puukouluakaan ei riittänyt.
Vuonna 2020 valmistui Vattuniemen ala-aste, jonne siirrettiin osa koulun oppilaista väistötiloihin ja osa siirretyistä luokista jäi kokonaan Vattuniemen koulun oppilaiksi.
Vuosina 2020–2022 oppilaitos toimi kolmessa eri paikassa: Hedengrenin toimistotalossa, puukouluissa ja Vattuniemen ala-asteella vanhan pääkoulun peruskorjauksen takia. Vuosina 2016-2020 oppilaitos toimi samoissa tiloissa Vattuniemen ala-astetta lukuun ottamatta.  Sen sijaan päärakennus oli käytössä. Ennen vuotta 2016 Pajalahden koulu kuului myös Lauttasaaren ala-asteeseen. 4. huhtikuuta 2022 noin kahden vuoden pituinen remontti päättyi ja kaikki noin 650 oppilasta pääsivät palaamaan pääkoulurakennukseen. Remontin yhteydessä koulun tiloiksi otettiin päärakennuksen sivurakennus, jossa toimi ennen Lauttasaaren musiikkiopisto.lähde?
Vuoden 2022 toukokuussa ensimmäinen pitkä puukoulu siirrettiin osissa viereiseen Ruukinlahdenpuistoon ja sieltä aina seuraavaan kouluun.
Aikaisemmin sivurakennuksessa on toiminut neuvola sekä kirjasto.
Rehtorit

2021-2024 Heidi Metsämäki
2025- Johanna Kingo-Forsman
Opri (nimi)

| Opri |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  20. maaliskuuta
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  –
Nimen alkuperä:  Eufrosyne
Infobox OKNimi-testi OK: 
Opri on karjalainen naisen etunimi, joka pohjautuu kreikkalaiseen nimeen Eufrosyne. Suomessa Opri on alkanut yleistyä virallisena etunimenä 1960-luvulla. Edellisellä vuosikymmenellä oli julkaistu Edvin Laineen elokuva Opri (1954).
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Suomessa on helmikuuhun 2025 mennessä tilastoitu noin 100–120 Opri-nimistä naista. Lisäksi Opri-nimi on ollut ainakin 15 miehellä.
Nimipäivät

Vuonna 1883 Oprilla oli Kansanvalistusseuran kalenterissa nimipäivä 11. helmikuuta. Nykyään nimi sisältyy Suomen ortodoksiseen kalenteriin ja nimipäivä on 20. maaliskuuta.
Jorma Luhta

Jorma Juhani Luhta (s. 5. helmikuuta 1951 Seinäjoki) on suomalainen luontokuvaukseen erikoistunut palkittu valokuvaaja ja kirjailija.
Elämä

Luhta syntyi melkein sokeana, mutta synnynnäinen harmaakaihi saatiin korjattua useissa leikkauksissa kouluikään mennessä. Poika innostui piirtämisestä, metsässä kulkemisesta ja karttojen laatimisesta metsäalueista. Yhdeksän ikävuoden vaiheilla Jorma Luhta lainasi isän kameraa kalastusretkellä Kaldoaivin erämaassa, mutta vasta 14 ikävuoden paikkeilla hän kiinnostui valokuvauksesta ja luontoaiheisten kirjojen tekemisestä vakavammin. Seinäjokelaispojan tärkeimmäksi ohjaajaksi luontokuvauksessa sattui kaupunkiin muuttanut, autonasentajana vielä tuolloin elantonsa ansainnut Hannu Hautala.
Luhdan tunnetuimmat valokuvateokset ovat Kurkimaa (1980), Metson kuolema ja Aapaa (1987), Tansseja aavalla (1994), Metsola (2001), Tähtiyöt (2009) sekä Vaeltajat (2014). Luhta kirjoittaa itse teostensa usein puolifiktiiviset, tarinanomaiset tekstit ja on myös suunnitellut monien teostensa ulkoasun.
Luhdan valokuvanäyttely The Magic Forest on kiertänyt Yhdysvalloissa, Kanadassa ja Keski-Euroopassa. Muita tärkeitä yksityisnäyttelyjä  ovat muun muassa Kurjet eivät palaa (1973), Kuukkelimetsä (1982), Tansseja aavalla (1991) sekä Sininen kausi (1993).
Teokset

Kurkimaa, 1980
Luonnonvalokuvauksen käsikirja, 1981 (useita tekijöitä)
Aapaa, valokuvia, 1987
Metson kuolema, 1987
Litokaira, 1992
Tansseja aavalla, 1994
Pudasjärvi, luonnostaan tunnettu, 1998
Suo on kaunis, 1999
Metsola, 2001, Maailman Luonnonsäätiön Vuoden luontokirja
Muuttohaukka, taivaanjumala, 2007
Tähtiyöt, 2009, Maailman Luonnonsäätiön Vuoden luontokirja
Taivas tulessa, 2013
Vaeltajat, 2014
Palkinnot ja tunnustukset

Valokuvataiteen valtionpalkinto 1974, 1993
Oulun läänin taidepalkinto 1988
Pudasjärven kunnan kulttuuripalkinto 1993
Vuoden luontokirja 2009 teoksesta Tähtiyöt ja 2001 teoksesta Metsola
Palkinnot ja tunnustukset > Ehdokkuudet

Runebergin kirjallisuuspalkintoehdokkuus 1987
Aiheesta muualla

Jorma Luhta Leuku-kuvatoimiston sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Muut:  IdRef
Josyf Slipyi

Josif Slipyj
Josyf Slipyi (ukr. Йосиф Сліпий, oik. Josyp Ivanovytš Kobernytskyi-Dytškovskyi, ukr. Йосип Іванович Коберницький-Дичковський; 17. helmikuuta 1892 – 7. syyskuuta 1984) oli Ukrainan katolisen kirkon kardinaali. Slipyi opiskeli teologiaa Roomassa. Neuvostoliiton aikana hän oli vangittuna 18 vuotta, ja lopulta hänet karkotettiin maasta.
Teologisen akatemian rehtori Josif Slipyi akatemian opettajien ja opiskelijoiden kanssa vuonna 1936.
Nuoruus

Vuonna 1911 hän tuli Lvivin Pyhän Hengen seminaariin ja vihittiin papiksi 1917. Hän otti nimen ”Slipyi” (’sokea’) hänen sokean isoisänsä lempinimen . Hän jatkoi teologisia opintoja Innsbruckissa, jossa vuonna 1918 hän sai teologian tohtorin arvon, sekä opintoja Collegio Angelicossa ja Rooman gregoriaanisessa yliopistossa. Vuodesta 1922 hän oli dogmaattisen teologian professori Lvivin Pyhän Hengen seminaarissa ja vuodesta 1925 seminaarin rehtori. Slipyin ansiosta vuonna 1928 perustettiin Lvivin kreikkalaiskatolinen teologinen akatemia, jonka ensimmäiseksi rehtoriksi Slipyi nimitettiin vuonna 1929. Hän otti aktiivisesti osaa Ukrainan kreikkalaiskatolisen kirkonn kongressien toimintaan, jossa vaadittiin idän ja lännen kirkkojen liittoa. 25. marraskuuta 1939 hänet nimitti arkkipiispaksi metropoliita Šeptytskyi. Sodan aikana ja Galitsian natsimiehityksen aikana Slipyi jatkoi pappistehtäviään, joiden hän uskoi ensisijaisesti suojelevansa Ukrainan nuoria, joita tapetaan sodassa tai jotka taistelivat eri ideologisten ryhmien kanssa. Neuvostoliiton armeijan paluun jälkeen vuonna 1944 Lvivissä NKVD syytti häntä yhteistyöstä natsien kanssa ja nationalistisen maanalaisen liikkeen tukemisesta.
Sotien jälkeinen neuvostoaika

Marraskuussa 1944 Slipyistä tuli Galitsian metropoliitta. Hän oli Ukrainan kreikkalaiskatolisen kirkon viimeinen metropoliitta ennen kuin  neuvostoviranomaiset tosiasiallisesti kielsivät sen. Huhtikuussa 1945 Slipyi pidätettiin yhdessä koko katolisen kirkon piispakunnan (kaikkiaan yli 800 papiston jäsenen) kanssa. Tämä oli ensimmäinen askel Neuvostoliiton viranomaisten tavoitteessa lopettaa kirkon toiminta, ja melkein vuoden ajan kuulusteltiin katolisen kirkon jäseniä näytösoikeudenkäynneissä, joissa viranomaiset yrittivät pakottaa häntä ”tunnustamaan syyllisyytensä” ja luopumaan ”olemattomasta” kirkosta. Ukrainan kreikkalaiskatolinen kirkko lopetettiin ja sen omaisuus siirrettiin Venäjän ortodoksiselle kirkolle vuonna 1946. Slipyitä syytettiin Vatikaanin agentiksi sekä Saksan tiedustelupalvelun ja Neuvostoliiton vastaisen nationalistisen maanalaisen liikkeen johtajaksi. Slipy ei mitenkään kieltänyt sitoutumistaan katolilaisuuteen ja Vatikaaniin vaan jopa korosti, että Vatikaani taisteli ”materialistisen ideologian ja kommunistien ideoita vastaan”. Mitään varsinaista näyttöä esitettyihin syytteisiin ei esitetty.
Lisäksi Slipyitä syytettiin siitä, että hän oli kirjoittanut lehdissä ”Meta” (’tavoite’), ”Dzvony” (’kellot’) ja ”Nyva” (’kaurapellot’) ennen toisen maailmansodan alkua, sekä hänen toiminnastaan rehtorina seminaarissa ja akatemiassa, ja hänen osallistumisestaan organisaatiossa ”Senaattorien neuvosto”, joka tuki Ukrainan itsenäisyyttä. Oletettavasti Slipyi oli tukenut Ukrainan kansantasavaltaa, joka oli julistettu Lvivissä 30. kesäkuuta 1941 ja jota johti Jaroslav Stetsko. Kun natsit olivat pidättäneet tuon hallituksen jäsenet, Lvivissä päätettiin luoda ”Ukrainan kansallinen neuvosto”. Slipyin väitettiin myös kirjoittaneen kirjasen ”Holovni pravyla sutšasnoho dušpastyrstva”, ’modernin pappeuden pääsäännöt’, vuonna 1940, mutta varsinaista kirjasta ei sisällytetty oikeudenkäyntiaineistoon. Sisäasiainministeriön Kiovan sotilaspiirin sotarikostuomioistuin tuomitsi hänet 3. kesäkuuta 1946 Ukrainan SNT:n rikoslain artiklan 54-1 nojalla (maanpetos kotimaata vastaan) kahdeksaksi vuodeksi työleirille ja menettämään kansalaisoikeutensa kolmeksi vuodeksi.
Vankeus

Slipyi suoritti tuomionsa Dubravlagissa, mordvalaisella poliittisella työleirillä gulagissa. Vankeuden loputtua hän joutui maanpakoon, jonka hän aloitti Kuzminkin kylässä, 300 kilometrin päässä Krasnojarskista. Sieltä hän kirjoitti uskonnollis-filosofisia teoksia.
Stalinin kuoleman jälkeen Neuvostoliitto päätti solmia suhteet Vatikaaniin. Slipyi kutsuttiin työhön. Slipyi työskenteli valvotusti Leninin kirjastossa. Pian, kolmen kuukauden kuluttua, hänet kuitenkin lähetettiin takaisin Siperiaan. Tällä kertaa hänet lähetettiin sairaalaleirille, jossa hän kirjoitti teoksen Ukrainan ekumeenisen kirkon historiasta. Paavi Pius XII  lähetti Slipyille onnittelukirjeen 40-vuotisesta pappeudestaan vuonna 1957. Slipyi vangittiin uudelleen vuonna 1958. Hän vapautui paavi Johannes XXIII:n ja Yhdysvaltain presidentti John F. Kennedyn Nikita Hruštšovin hallintoon kohdistuneen poliittisen painostuksen jälkeen 23. tammikuuta 1963. Hänet oli vihitty salaa vuonna 1949 arkkipiispaksi, mutta julkisesti Sant’Atanasion kardinaalipapiksi. Ukrainalaiset lobbasivat paavi Paavali VI:ta vihkimään Slipyin patriarkaksi, mutta paavi kieltäytyi; sen sijaan Slipyi vihittiin suurarkkipiispaksi 23.joulukuuta 1963 .
Chicago Union Station

Chicago Union Station on Chicagossa Yhdysvalloissa sijaitseva rautatieasema. Asemaa ovat vuodesta 1972 lähtien käyttäneet sekä kaukoliikenneyhtiö Amtrak että Chicagon paikallisjunayhtiö Metra. Asemaa käyttää vuosittain noin kolme miljoonaa Amtrak-asiakasta ja 35 miljoonaa Metra-asiakasta, mikä tekee asemasta Yhdysvaltain kolmanneksi suurimman käyttäjämäärän perusteella. Aseman läpi kulkee keskimäärin noin 300 junaa päivässä.
Daniel Burnhamin suunnittelema Union Station avattiin toukokuussa 1925 noin kymmenen vuoden rakennustöiden jälkeen. Aseman rakentaminen maksoi 75 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria, mikä nykyrahassa vastaa noin miljardia dollaria.
Taranaki Maunga

| --- | --- |
Tyyppi:  kerrostulivuori, oikeussubjekti, oikeushenkilö 
Sijainti:  Taranakin alue Uusi-Seelanti
Sijaintipaikka:  Pohjoissaari 
Korkeus merenpinnasta:  2 518  m 
Prominenssi:  2 308  m 
Suojelualue:  Egmont National Park (en) (käännä suomeksi) 
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Taranaki Maunga (engl. Mount Taranaki, aiemmin Mount Egmont) on Uudessa-Seelannissa sijaitseva tulivuori. Maan parlamentti tunnusti sen tammikuussa 2025 juridiseksi henkilöksi, jonka edustajana toimivat paikallisten iwien eli maoriheimojen jäsenet.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Taranaki Maunga Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat 
Maantieteelliset:  Global Volcanism Program