stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lordin kuolema
Julkaisuhistoria > Kirja omistuskirjoitus

Kirjan omistuskirjoitus on:

"Tohtori ja rouva Campbell Thompsoneille"
Reginald Campbell Thompson (21.8.1876–23.5.1941), naimisissa Barbaran kanssa, oli merkittävä brittiläinen arkeologi ja toinen arkeologisten kaivausten johtaja, joka palkkasi Christien aviomiehen Max Mallowanin. Työtarjous tuli 1930, jolloin Mallowanin silloinen työantaja Leonard Woolley ryhtyi hankalaksi kuullessaan Mallowanin aikeista avioitua Christien kanssa ja heidän yhteisestä toiveestaan, että Agatha tulisi mukaan Urin kaivauksille. Todellisuudessa vastahakoisuuden takana oli Leonardin vaikea vaimo Katharine (katso novellikokoelman Kolmetoista. Rikoskertomuksia omistuskirjoitusta).
Thompsonin kaivaukset olivat Ninivessä ja liittyi ryhmään syyskuussa 1931 ja Agatha kuukautta myöhemmin. Kutsu seurasi vasta kun Mallowanit olivat viettäneet viikonlopun maalla Thompsonien luona Oxfordin lähellä, jolloin he joutuivat osallistumaan patikkaretkelle ”vuoden märimpänä päivänä mitä hankalimmissa maasto-olosuhteissa” ja sitä seurasi ruokatesti, jotta Thompsonit saisivat selville, etteivät he olisi turhan nirsoja ruuan suhteen. Kaiken tarkoituksena oli varmistaa, että Mallowanit kestäisivät kaivauskauden koettelemukset Irakin erämaassa. Agatha, joka oli tottunut kävelemään Dartmoorin nummilla ja jolla oli hyvä ruokahalu, selvisi testeistä vaivattomasti. Mallowanien suhde Thompsoneihin oli huomattavasti rennompi kuin Woolleyhin. Ainoa huolenaihe oli Thompsonin kitsaus ja hän kyseenalaisti jokaisen menoerän. Hevoset ovat elintärkeitä kaivausmatkoilla, mutta Thompson osti vain halpoja ja huonosti koulutettuja hevosia. Hän silti vaati, että Max ratsastaisi niillä hyvin, sillä hevosen selästä putoaminen merkitsisi, ettei yksikään paikallisista työntekijöistä arvostaisi häntä lainkaan". Christie törmäsi yhteen Thompsonin kanssa, koska hän halusi ostaa tukevan pöydän kirjoituskoneelleen, jotta hän voisi kirjoittaa loppuun uusimman romaaninsa. Thompson ei tajunnut, miksi Christie ei olisi voinut käyttää appelsiinilaatikkoja, ja oli kauhuissaan, kun Christie osti 10 punnalla pöydän paikallisesta basaarista (Max tosin kirjoitti muistelmissaan, että se maksoi vain kolme puntaa). Thompsonilta meni lähes kaksi viikkoa ennen kuin hän selvisi tästä käsittämättömästä tuhlaavaisuudesta. Sen jälkeen hän kuitenkin usein kohteliaasti tiedusteli Lordin kuolema -romaanin edistymistä, jonka Christie oli omistanut heille. Kaivauksilta löytynyt luuranko sai nimekseen 'lordi Edgware'. Thompsoneilla oli myös ainutkertainen kunnia kuunnella, kun Christie luki romaanin käsikirjoituksen ääneen – tavallisesti kuuntelijoina oli ainoastaan Christien perhe. (Katso Aiheesta muualla ).
Aiheesta muualla

Agatha Christie: Stories – Lord Edgware Dies Nile agathachristie.com. Arkistoitu 15.11.2009. Viitattu 26.10.2009. (englanniksi) Lordin kuolema Agatha Christien virallisella sivustolla
Lord Edgware Dies (1934) Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Thirteen at Dinner (1985) Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Lord Edgware Dies (2000) Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Agatha Christie and Archeology fathom.com. Arkistoitu 27.9.2011. Viitattu 26.10.2009. (englanniksi) Sivusto kertoo Mallowanien työskentelystä Thompsonien kanssa
Ullica Segerstråle

| Ullica Segerstråle> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 10. lokakuuta 1945 (ikä 79)
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  sosiologian professori
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto Pennsylvanian yliopisto Harvardin yliopisto
Instituutti:  Illinois’n teknillinen korkeakoulu
Tutkimusalue:  sosiologia
Aiheesta muualla
Ullica Segerstråle (IIT)
Ullica Christina Olofsdotter Segerstråle (s. 10. lokakuuta 1945) on suomalainen sosiologi ja tieteenhistorioitsija, joka on toiminut Illinois’n teknillisen korkeakoulun (IIT) sosiologian professorina.
Segerstråle valmistui Helsingin yliopistosta maisteriksi (aloinaan sosiologia ja orgaaninen kemia). Hän on valmistunut maisteriksi myös Pennsylvanian yliopistosta (viestintä). Tohtoritutkinnon hän suoritti Harvardin yliopistossa pääaineenaan sosiologia. Hänen väitöskirjansa käsitteli ihmisen sosiobiologiasta syntynyttä kiivasta akateemista kiistaa Yhdysvalloissa.
Segerstråle on ollut Suomen Tiedeseuran ulkomainen jäsen vuodesta 2003 ja Euroopan tieteiden ja taiteiden akatemian jäsen (2012–).
Teoksia

Segerstråle, Ullica – Molnar, Peter (toim.): Nonverbal communication: Where nature meets culture. Erlbaum, 1997.
Segerstråle, Ullica: Defenders of the Truth: The Battle for Science in the Sociobiology Debate and Beyond. Oxford University Press, 2000.
Segerstråle, Ullica (toim.): Beyond the Science Wars: The Missing Discourse about Science and Society. SUNY Press, 2000.
Segerstråle, Ullica: Nature’s Oracle: The Life and Work of W. D. Hamilton. Oxford University Press, 2013.
Aiheesta muualla

Ullica Segerstråle. Illinois Tech.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Ullica Segerstråle
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja 2  Ranska  BnF data  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Tšekki  Kroatia  Alankomaat 
Tieteilijät:  CiNii  Google Scholar 
Muut:  IdRef 
Käännös suomeksi
Ludvig XIV:n tyyli

Val-de-Grâce
Ludvig XIV:n tyyli (Louis Quatorze) tarkoittaa Ludvig XIV:n valtakauden (1643–1715) ajan ranskalaista barokkia ja klassismia edustanutta arkkitehtuuria. Tyylin katsotaan alkaneen 1660-luvulla. Sen esimerkkejä ovat Versaillesin palatsi, Sorbonnen Pyhän Ursulan kappeli, Val-de-Grâcen kirkko, Ranskan instituutin rakennus ja Louvren itäpääty.
Ludvig XVI:n tyyli

Arc-et-Senans’n kuninkaallinen suolatehdas, tehtaanjohtajan asunto.
Ludvig XVI:n tyyli (Louis Seize) tarkoittaa Ludvig XVI:n valtakauden (1774–1792) ajan ranskalaista uusklassismia edustanutta arkkitehtuuria. Tyylin katsotaan saaneen alkunsa jo Ludvig XV:n ollessa kuningas, mutta se kehittyi huippuunsa vasta Ludvig XVI:n kaudella. Ludvig XVI:n tyyliä leimaa ankara yksinkertaisuus, josta parhaimpia esimerkkejä ovat arkkitehti Claude-Nicolas Ledouxin suunnittelemat Arc-et-Senans’n kuninkaallinen suolatehdas ja Pariisin tullirakennukset (Barrières).
Litteä Maa

Imago Mundi, babylonialainen, vanhin tunnettu maailmankartta 500-luvulta eaa.
Flammarionin piirros vuodelta 1888 esittää kuvitteellista matkaajaa, joka olisi saapunut litteän maan reunaan ja työntää päänsä taivaankannen, firmamentin läpi.
Litteä Maa on historiallinen näkemys, jonka mukaan Maa ei ole muodoltaan pallo, vaan litteä ja useiden käsitysten mukaan kupolimaisen taivaankannen kattama kappale. Tätä näkemystä pidettiin luonnollisena asiana useissa historiallisissa kulttuureissa kuten antiikin Kreikassa klassiseen kauteen saakka, Lähi-idän kulttuureissa hellenis­tiseen kauteen saakka, muinaisessa Intiassa Gupta-kauteen eli ajan­laskumme alku­aikoihin asti, Kiinassa 1600-luvulle saakka sekä aikanaan myös Amerikan alku­peräis­kulttuureissa.
Käsitys, että Maa on pallon muotoinen, syntyi antiikin kreikkalaisen tähti­tieteen kehityksen myötä. Antiikin kreikkalaisen tähtitieteen tunnetun kehityksen aloitti Pythagoras 500-luvulla eaa., mutta tämän jälkeenkin useimmat esi­sokraattiset filosofit pitivät edelleen kiinni litteän Maan mallista. Aristoteles hyväksyi käsityksen pallo­maisesta Maasta kokemukseen pohjaten noin vuonna 330 eaa., jonka jälkeen käsitys Maan pallonmaisesta muodosta alkoi pikku hiljaa levitä myös hellenistisen maailman ulko­puolelle.
Litteän maan myytiksi kutsutaan usein käsitystä, jonka mukaan lähes kaikki ihmiset Euroopassa, useimmat oppineetkin, olisivat vielä Kristoffer Kolumbuksen aikana pitäneet Maata litteänä, ja että vasta Kolumbuksen matkat olisivat muuttaneet heidän käsityksensä. Vuonna 1945 brittiläinen Historical Association listasi tämän käsityksen toiseksi kahdestakymmenestä historiallisesta väärinkäsityksestä.
Historiallinen kehitys

Uskomus litteään maahan esiintyy ihmiskunnan vanhimmissa kirjoituksissa. Varhaisen Mesopotamian ajattelun mukaan maailma oli litteä kiekko, joka kellui valta­meressä. Tämä näkemys on vallalla myös varhaisissa kreikkalaisissa kartoissa.
Historiallinen kehitys > Muinainen Lähi-itä

Varhaisessa egyptiläisessä ja babylonialaisessa myyttisessä ajattelussa maailmaa pidettiin litteänä levynä, joka kellui valta­meressä. Saman­lainen malli esiintyy Kreikassa Homeroksen eepoksissa, joiden mukaan "Okeanos, ympyrämäistä maata ympäröivä personi­fioitu vesi­massa, on siittänyt kaiken elämän ja mahdollisesti kaikki jumalat."
Juutalaisilla käsitys maan litteydestä esiintyi sekä raamatullisina aikoina että niiden jälkeen. Midrašin ja Talmudin tavoin myöskään Targum ei pidä Maata pallomaisena, jonka ympäri aurinko kiertäisi 24 tunnissa, vaan "litteänä maalevynä, jonka yläpuolella Aurinko tekee puoli­ympyrän muotoisen kierroksen 12 tunnissa."
Myös Raamatun luomiskertomus voidaan tulkita niin, että Maa oli vedessä kelluva kiekko. Juutalaisen käsityksen mukaan vuoret kannattelivat taivaan­kantta, jonka yläpuolella oli vettä. Sadevesi tuli taivaan­kannen reikien läpi, taivaan­kanteen olivat asetetut myös aurinko ja tähdet.
Pyramidi­teksteistä ja Kuolleiden kirjasta ilmenee, että egyptiläisen käsityksen mukaan Nun, valtameri, oli pyöreä vesi­massa, joka ympäröi kuivaa maata tai saaria (nbwt, ja muistutti täten oleellisesti muita muinaisen Lähi-idän käsityksiä ympyrä­mäisestä, veden ympäröimästä maasta.
Historiallinen kehitys > Klassinen maailma > Runoilijat

Sekä Homeroksen että Hesiofoksen mukaan Akhilleuksen kilvessä oli kuvattuna senaikaisen käsityksen mukainen litteä maa.

Tämä runollinen perimätieto maata ympäröivästä merestä, Okeanoksesta ja litteästä kiekosta esiintyy myös kyproslaisella Stasinuksella. Mimnermos, Aristofanes ja Apollonios Rhodios kertovat myös tarkempia yksityis­kohtia tuohon aikaan yleisistä käsityksistä.
Homeroksen kuvaus litteän maan kosmografiasta Akhilleuksen kilvessä toistui paljon myöhemmin Quintus Smyrnaeuksen teoksessa Posthomerica, jossa jatketaan kertomusta Troijan sodasta.
Historiallinen kehitys > Klassinen maailma > Filosofit

Useat esisokraattiset filosofit uskoivat, että maailma oli litteä. Tätä mieltä olivat useiden lähteiden mukaan Thales (noin 550 eaa.), Leukippos (n. 440 eaa.) ja Aristoteleen mukaan myös Demokritos (n. 460-370 eaa.)
Thales ajatteli, että litteä maa kellui vedessä puupalan tavoin. Anaksimandroksen (n. 550 eaa.) Maa oli lyhyen ja litteän sylinterin muotoinen. Anaksimandroksen mukaansa Maa pysyi vakaana, koska se oli yhtä etäällä kaikista muista kohteista. Miletoslaisen Anaksimeneen mukaan maa oli litteä ja ratsasti ilmassa, ja samaan tapaan aurinko, kuu ja muut taivaankappaleet, jotka kaikki ovat tulisia, ratsastavat ilmassa litteytensä vuoksi.

Ksenofanes Kolofonilainen (noin 500 eaa.) piti myös maata litteänä ja katsoi sen koskettavan yläpuoleltaan ilmaa ja ulottuvan alapuoleltaan äärettömän syvälle.
Käsitys maan litteydestä vallitsi 400-luvulle saakka eaaselvennä. Myös Anaksagoras ja hänen oppilaansa Arkhelaos pitivät Maata litteänä, joskin Arkhelaosin mukaan Maa oli keskeltä hieman kovertunut lautasen tavoin. Tällä tavoin hän selitti sen, että Aurinko ei nouse ja laske kaikkialla maailmassa samaan aikaan.
Historiallinen kehitys > Klassinen maailma > Historioitsijat

Hekataios Miletoslainen uskoi, että Maa oli litteä ja veden ympäröimä. Herodotos piti historiateoksessaan naurettavana käsitystä, että vesi ympäröi maailmaa, joskin useat tutkijat ovat sitä mieltä, että Herodotos kuitenkin uskoi maan olevan litteä, päätellen siitä, että hän kirjoittaa "maan ääristä" ja "laidoista".
Historiallinen kehitys > Muinainen Intia

Varhaishistorian aikoina Intiassa oli vallalla kosmologinen käsitys, jonka mukaan Maa oli kiekko, jossa neljä maanosaa oli ryhmittynyt keskusvuoren, Merun ympärille samaan tapaan kuin kukan terälehdet. Maanosien ulkopuolelta niitä ympäröi valtameri. Käsitystä kehittävät edelleen jainalainen ja buddhalainen kosmologia, joiden mukaan kosmos oli valtavan suuri, pienen planeettakunnan laajuinen tasainen valtameren peittämä ja vuoristojen ympäröivä levy, johon manteret olivat sijoittuneet
pieninä saarina.
Historiallinen kehitys > Pohjoismainen ja germaaninen käsitys

Varhaishistorian pohjois­maiset ja germaaniset kansat uskoivat litteän maan kosmografiaan, jossa maata ympäröi valta­meri ja jossa keskellä maata oli maailmanpylväs (Irminsull) tai maailman­puu (Yggdrasil). Pohjois­maisen usko­muksen mukaan maata ympä­röi­vässä valta­meressä istui Jormungandr-niminen käärme.
 Pohjoismaisessa, Gylfaginningissa (VIII) säilyneessä luomis­kertomuksessa sanotaan, että maailman luomisen aikana maata renkaan tapaan ympäröiväksi asetettiin ylipääsemätön meri:
»...Ja Jafnhárr sanoi: Verstä, joka juoksi ja virtasi vapaana hänen haavoistaan, he tekivät meren, kun he olivat muodostaneet ja kiinnittäneet maan yhteen, ja panivat meren renkaaksi sen ympärille. Ja useimpien miesten voi olla vaikea ylittää sitä.»
Historiallinen kehitys > Muinainen Japani

Nihonshokin kronikan ensimmäinen kappale kuvaa muinaista japanilaista käsitystä, että Maa on litteä ja että kuiva maa kellui vedessä "kuin öljy":
»Niinpä sanotaan, että kun maailmaa alettiin' luoda, maa-aine, josta maa koostuu, kellui tavalla, jota voitaisiin verrata kalan kellumiseen sen urheillessa veden pinnalla...
...Vanhoina aikoina, jolloin maa oli nuori, se kellui ikään kuin se olisi ollut kelluvaa öljyä. Siihen aikaan maa tuotti yhtä asiaa, kaislan verson muotoista, kun se alkaa versoa.»
Historiallinen kehitys > Muinainen Kiina

Varhaishistorian Kiinassa vallitseva käsitys oli, että Maa on litteä ja neliön muotoinen, kun taas taivas oli pyöreä.
. Tätä käsitystä ei juuri kyseen­alaistettu, ennen kuin eurooppalainen tähtitiede tuli maassa tunnetuksi 1600-luvulla.
Englantilainen sinologi Cullen korostaa, että vanhassa kiinalaisessa tähti­tieteessä ei tunnettu Maan pallon­muotoa:
Kiinalaisten käsitys Maan muodosta pysyi lähes muuttu­matto­mana vanhimmista ajoista siihen saakka, kunnes he ensimmäisen kerran joutuivat tekemisiin modernin tieteen kanssa 1600-luvun jesuiittalähetyssaarnaajien välityksellä. Taivas oli vaihtelevasti kuvattu maan yllä olevan sateen­varjon kaltaiseksi (Kai Tian -teoria) tai sitä ympäröivän pallon muotoiseksi (Hun Tian -teoria) taikka aineettomaksi, jolloin taivaan­kappaleet liikkuisivat vapaasti (Hsúan yeh -teoria), mutta maata pidettiin aina litteänä, joskin ehkä reunoiltaan ulos pullistuvana.
Kiinalaiset tähtitieteilijät kuten Zhang Heng (78–139) käyttivät usein munaa pyöreän taivaan vertauskuvana:
Taivaat ovat kuin kananmuna ja yhtä pyöreitä kuin varsijousen luoti; maa on kuin munan ruskuainen sen keskellä.
Kaarevan munan käyttö vertauskuvana on saanut jotkut nykyiset histori­oitsi­jat, erityisesti Joseph Needhamin, esittämään, että kiinalaiset tähti­tieteilijät kuitenkin olivat perillä maan pallo­maisuudesta. Muna­vertauksen tarkoituksena oli kuitenkin lähinnä kuvata Maan sijaintia taivaaseen nähden, ei sen muotoa.
Kuten teoksessa Huai Nan Zu huomautetaan, toisella vuosisadalla eaa. kiinalaiset tähtitieteilijät yrittivät mitata Auringon etäisyyden soveltamalla oleellisesti samaa menettelyä, jolla Eratosthenes oli määrittänyt maapallon ympärysmitan. Olettamalla, että maa oli litteä, he päätyivät arvioon 100 00selvennä Li-yksikköä, mikä on noin kolme suuruusluokkaa liian pieni arvo.
Historiallinen kehitys > Maan pallonmuodon tunnetuksi tuleminen > Antiikin Kreikka

On oletettu, että meren­kulkijat tarjoisivat ensimmäiset havaintoihin perustuvat todisteet siitä, ettei Maa ole litteä. Koska kreikkalaiset olivat meren­kulkija­kansaa, niin heidän oli helpompi omaksua tämä käsitys kuin esimerkiksi kiinalaisten, joiden kosmologia perustui kiinteästi maahanlähde?.
Pythagoraan (600-luku eaa.) on sanottu usein olleen ensimmäinen maapallo-näkemyksen kannattaja, joskin monet esisokraattiset pythagoralaiset uskoivat litteään maahan.
Aristoteles piti fysikaalisen teoriansa ja havaintojen perusteella jo varmana, että Maa oli pallomainen.
 Eratostheneen (300-luku eaa.) tiedetään varmuudella päätelleen maan pallomaisen muodon ja laskeneen sen ympärysmitan hyvin tarkasti yksinkertaisella menetelmälläselvennä.
Ensimmäisellä vuosisadalla ajanlaskun alettua käsitys maan pallomuodosta oli länsimaisessa kulttuurissa jo yleisesti hyväksytty. Ptolemaios (90-168) piirsi kuuluisat karttansa pallomaisen maan mukaisiksi ja teki niihin leveys- ja pituuspiirit. Hänen kirjoituksensa olivat perusta Euroopan tähtitieteelle läpi keskiajan, joskin myöhäisantiikissa ja varhaiskeskiajalla (noin 300-600 luvuilla) esitettiin myös näkemyksiä litteän maan puolesta. Nykyään usein virheellisesti luullaan, että keskiajalla uskottiin litteään maahanlähde?.
Historiallinen kehitys > Keskiajan Eurooppa

Myös keskiajalla kristityt teologit hyväksyivät yleensä ilomielin käsityksen maan pallon­muotoi­suu­desta. Heidän mukaansa pallo oli muoto, joka oli lähimpänä täydellisyyttä, joten Jumalan oli luodessaan maan täytynyt antaa sille tämä muoto.
Historiallinen kehitys > Intia

Myös Intiassa oppi maan pallon­muodosta tuli yleisesti hyväksytyksi ajan­laskumme ensimmäisten vuosisatojen aikana, kun tietämys kreikkalaisesta tähti­tieteestä levisi sinne saakka. 
Edistykselliset intialaiset tähtitieteilijät hyökkäsivät ankarasti maassa vallinneita perinteisiä käsityksiä vastaan, hylkäsivät osan niistä ja tekivät yrityksiä uuden paradigman omaksumiseksi. Niinpä nekin heistä, jotka pitivät maata litteänä, pitivät sen ympärysmittaa yhtä pitkänä kuin kreikkalaiset olivat päätelleet päiväntasaajan olevan.
Nykyaika > Nykyaikaiset litteän maan kannattajat

Litteän Maan teorialle on alkanut länsimaissa kehittyä kannatusta nykyaikanakin.
1800-luvulla brittiläinen Samuel Rowbotham herätti jälleen henkiin teorian Maan litteästä muodosta. Isosta-Britanniasta saikin alkunsa Samuel Shentonin perustama Flat Earth Society, jonka oppeja teki sittemmin Yhdysvalloissa tunnetuksi sen kalifornialainen puheenjohtaja Charles K. Johnson (k. 2001). Toinen tunnettu litteän maan puolestapuhuja oli 1900-luvun alussa yhdysvaltalainen Wilbur Glenn Voliva. Yksittäisten raamatunkohtien väitetään vapaa-ajattelijoiden mukaan puhuvan maan litteyden puolesta, mutta apologeetat selittävät useimpien jakeiden tarkoittavan maan olevan pallon muotoinen.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Flat Earth
Kirjallisuutta

Numbers, Ronald L. (toim.): Galileo tyrmässä ja muita myyttejä tieteestä ja uskonnosta.  (Galileo Goes to Jail and Other Myths about Science and Religion)  Suomentanut Nisula, Kirsi. Kirjapaja, 2015.  ISBN 9789522882059
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Mahlamäki, Tiina: Uskottiinko keskiajalla litteään maahan? Kirja-arvostelu teoksesta Numbers, Ronald. L (toim.): Galileo tyrmässä ja muita myyttejä tieteestä ja uskonnosta. Kirjapaja, 2015. (Agricolan kirja-arvosteluja 20.4.2015.)
Kojonen, Rope: Litteän maan myytti: Tapauskertomus uskonnon ja luonnontieteen historiasta. Tieteessä tapahtuu. Vol. 29. No. 3. 2011.
Kangasniemi, Tuomas; Litteän maan myytti: Keskiajan kirkko tiesi maan palloksi viimeistään 700 vuotta ennen Kolumbusta. Areiopagi.fi. 18.2.2014
Anaksimandroksen maailmankartan rekonstruoitu jäljitelmä
Kun laiva on horisontissa, sen alaosa ei Maan kaarevuuden vuoksi näy.
Martin Behaimin Erdapfel, varhaisin tunnettu karttapallo, joka valmistui ennen kuin tieto Amerikan löytymisestä oli saavuttanut Euroopan; se osoittaa, että maan pallonmuoto tunnettiin jo sitä ennen.
Käännös suomeksi
Segežan piiri

| Segežan piiri Сегежский район, Segežski raion |
| --- | --- |

 Lippu:  Vaakuna
 Segežan piiri Karjalan tasavallan kartalla
 Koordinaatit: 63.744°N, 34.312°E 
Valtio:  Venäjä
Tasavalta:  Karjalan tasavalta
Hallinto:  
 – suurin kaupunki:  Segeža (29 660 as.)
Pinta-ala:  10 725 km²
Väkiluku (2010)  ():  41 215
Symbolit:  
 – Puhelinnumero:  +7 81431
 
Segežan piiri (venäjäksi)
 Aikavyöhyke UTC +3 (MSK) 
Piirin kunnat
Segežan piiri (ven. Сегежский (муниципальный) район, Segežski (munitsipalnyi) raion) on kunnallishallinnollinen alue Karjalan tasavallassa Äänisen ja Vienanmeren välisellä kannaksella, suuren Uikujärven ympäristössä.
Piirissä asui vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 41 215 henkeä. Heistä kaupunkilaisia oli 38 003 ja maaseudun asukkaita 3 212.
Piiriin kuuluu kaksi kaupunkikuntaa ja neljä maalaiskuntaa. Piirin hallintokeskus ja ainoa kaupunki on Segeža (Segee). Piirissä on merkittävää metsä- ja alumiiniteollisuutta.
Kunnat

Kuntien asukasluvut ovat vuoden 2010 väestönlaskennasta.
Segeža eli Segee - kaupunkikunta, 29 631 asukasta.
Vojatšu (Nadvoitsy) - kaupunkikunta, 8 420 asukasta (8 372 taajamassa ja 48 maaseudulla)
Mustakoski (ven. Tšornyi Porog), 778 as.
Papinkoski (Popov Porog), 465 as.
Idel, 655 as.
Uikujärvi (Valdai), 1 266 as.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Справка об исторических, культурных, демографических и национальных особенностях Сегежского района (Tietoja piiristä, mm. kansallisuusjakauma vuonna 2002) Virallinen Karjala. Karjalan tasavallan valtiovaltaelinten virallinen palvelin. Arkistoitu 5.3.2016. Viitattu 11.5.2013. (venäjäksi)
Lyhyesti Segezhan hallintopiirin historiallisista, kansallisista ja kulttuurierikoisuuksista Virallinen Karjala. Karjalan tasavallan valtiovaltaelinten virallinen palvelin. Viitattu 11.5.2013. (suomeksi)[vanhentunut linkki]
Regions of Karelia - Segezhsky (Karelia Tourist portal) (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) ja (venäjäksi) (ticrk.ru)
город и район сегодня (venäjäksi)
Segežan piirin kunnat
Hallinnollinen keskus: Segeža

Idel  –
Vojatsu (Nadvoitsy)  –
Papinkoski (Popov Porog)  –
Mustakoski (Tšornyi Porog)  –
Uikujärvi (Valdai)
Åsne Seierstad

| Åsne Seierstad |
| --- | --- |
 Åsne Seierstad 2007.
Henkilötiedot
Syntynyt: 10. helmikuuta 1970 (ikä 55) Oslo, Norja
Ammatti:  freelancetoimittaja, kirjailija
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Åsne Seierstad (s. 10. helmikuuta 1970 Oslo, Norja) on norjalainen freelancetoimittaja ja kirjailija, joka tunnetaan erityisesti sota-alueiden kuvauksistaan.
Seierstad on työskennellyt freelancetoimittajana norjalaisille ja ulkomaisille lehdille. Hän on toiminut kirjeenvaihtajana Venäjällä ja Kiinassa. Ensimmäiset sotajuttunsa hän teki Kosovosta ja on sen jälkeen raportoinut Afganistanin ja Irakin sodista.
Tuotanto

Med ryggen mot verden (2000) käsittelee Serbiaa. Kabulin kirjakauppiaassa hän kertoo afgarnistanilaisen kirjakauppiaan ja tämän perheen arjesta. Bestsellerkirja sai kritiikkiä, ja sen päähenkilön esikuvana ollut Shah Muhammad Rais paheksui teosta syvästi. Satayksi päivää on kuvaus Irakin sodasta ja Groznyin enkelit raportti Tšetšenian murhenäytelmästä, Suomeksi kesäkuussa 2014 ilmestyvässä teoksessa Yksi meistä hän kertoo norjalaisesta joukkomurhaajasta Anders Behring Breivikstä.
Teokset

Med ryggen mot verden: Portretter fra Serbia (2000)
Kabulin kirjakauppias (Bokhandleren i Kabul, 2002); suom. Veijo Kiuru. WSOY, 2003. ISBN 951-0-28327-4
Satayksi päivää : matkareportaasi (Hundre og en dag, 2003); suom. Veijo Kiuru. WSOY, 2004. ISBN 951-0-29090-4
Groznyin enkelit (De krenkede, 2007); suom. Päivi Kivelä. WSOY, 2008 ISBN 978-951-0-33917-6
Yksi meistä. Kertomus Norjasta (En av oss. En fortelling om Norge); suom. Pirkko Leino, WSOY, 2014. ISBN 978-951-0-40550-5 (ilmestyy 18.6.)
Charles Seife

Charles Seife on yhdysvaltalainen kirjailija, toimittaja ja professori.

Seife tunnetaan kirjastaan Zero: The Biography of a Dangerous Idea (suom. Nollan elämäkerta), mutta hän kirjoittanut tiedeyhteisössä jo pitkään, muun muassa New Scientist -lehdessä, Scientific American -lehdessä, The Economist, Science, Wired UK ja The Sciences -lehdissä.
Seife on PEN-klubin, National Association of Science Writersin ja DCSWAin jäsen.
Seife on yksi harvoista, joilla on Erdős-Bacon-numero
Teokset

Nollan elämäkerta, alkuteos: Zero – the biography of a dangerous idea, suom. Risto Varteva, WSOY, 2000. ISBN 951-0-25065-1