stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Passio (filosofia)
Aristotelismi ja skolastiikka

Latinankielisessä filosofiassa 1600-luvulle asti latinan sana passio tarkoitti vaikutuksen kohdetta tai tulosta. Aristoteleen kategorioihin kuului kahdenlaisia toimintaan liittyviä ominaisuuksia, joita olivat aktit ja passiot. Tällöin akti liittyi toimiluvan subjektiin ja passio sen kohteeseen (objektiin). Myöhäiskeskiajalla ja uuden ajan alussa sanalle kehittyi erityismerkitys, jossa passioksi kutsuttiin erityisesti mielen tapahtumaa, joka oli jonkin ulkoisen aiheuttama (esimerkiksi havainto). Yhtenä tällaisten ulkoisten vaikutusten tuloksena syntyneiden mielen tapahtumien ryhmänä tunteet eli emootiot saivat erityisen merkityksen. Niinpä sanaa passio käytetään toisinaan yksinomaan tunteista.
Luettelo Suomessa kasvavista kämmeköistä

Tämä on luettelo Suomessa kasvavista kämmeköistä. Luettelo sisältää myös lajit, joita tavataan vain Ahvenanmaalla.
Suomesta on löydetty 35 kämmekkälajia. Lisäksi kahdesta lajista tunnetaan useampia alalajeja tai muunnoksia.
baltiantoukokämmekkä, aiemmin leveälehtikämmekkä (Dactylorhiza majalis ssp. baltica): rauhoitettu, ei Ahvenanmaalla. Ainoa tunnettu esiintymä hävitettiin, mutta löydettiin uudelleen.
harajuuri (Corallorhiza trifida)
herttakaksikko (Listera cordata, syn. Neottia cordata)
kalkkimaariankämmekkä (Dactylorhiza fuchsii)
kaitakämmekkä (Dactylorhiza traunsteineri): rauhoitettu entisen Oulun läänin eteläpuolella ja Ahvenanmaalla
keltalehdokki (Platanthera chlorantha): rauhoitettu, ei Ahvenanmaalla
kiiltovalkku (Liparis loeselii): rauhoitettu koko Suomessa
kimalaisorho (Ophrys insectifera): rauhoitettu koko Suomessa
kirkiruoho (Gymnadenia conopsea ): rauhoitettu entisen Oulun läänin eteläpuolella ja Ahvenanmaalla
ahokirkiruoho (Gymnadenia conopsea var. conopsea)
lettokirkiruoho (Gymnadenia conopsea var. lapponica)
lapinkämmekkä (Dactylorhiza lapponica): rauhoitettu, ei Ahvenanmaalla
lehtoneidonvaippa (Epipactis helleborine): rauhoitettu, ei Ahvenanmaalla
luhtakämmekkä (Dactylorhiza sphagnicola): esiintyminen Suomessa on ollut epävarmaa
maariankämmekkä (Dactylorhiza maculata)
mesikämmekkä (Herminium monorchis): hävinnyt Suomesta
metsänemä (Epipogium aphyllum): rauhoitettu, ei Ahvenanmaalla
miehenkämmekkä (Orchis mascula): rauhoitettu Ahvenanmaalla
miekkavalkku (Cephalanthera longifolia): rauhoitettu Ahvenanmaalla
neidonkenkä (Calypso bulbosa): rauhoitettu, ei Ahvenanmaalla
pesäjuuri (Neottia nidus-avis): rauhoitettu, ei Ahvenanmaalla
pikkulehdokki (Platanthera obtusata ssp. oligantha)
punakämmekkä (Dactylorhiza incarnata )
suopunakämmekkä, aiemmin punakämmekkä (Dactylorhiza incarnata ssp. incarnata): rauhoitettu, ei Ahvenanmaalla
veripunakämmekkä, aiemmin verikämmekkä (Dactylorhiza incarnata ssp. cruenta): rauhoitettu, ei Ahvenanmaalla
punavalkku (Cephalanthera rubra): rauhoitettu, ei Ahvenanmaalla
pussikämmekkä (Dactylorhiza viridis, syn. Coeloglossum viride)
seljakämmekkä (Dactylorhiza sambucina): rauhoitettu Manner-Suomessa. Ahvenanmaalla kasvien kaivaminen juurineen on kielletty.
soikkokaksikko (Listera ovata, syn. Neottia ovata): rauhoitettu, ei Ahvenanmaalla
soikkokämmekkä (Orchis militaris): rauhoitettu, ei Ahvenanmaalla
suoneidonvaippa (Epipactis palustris): rauhoitettu koko Suomessa
suovalkku (Hammarbya paludosa): rauhoitettu, ei Ahvenanmaalla
sääskenvalkku (Malaxis monophyllos, syn. Microstylis monophyllos): rauhoitettu koko Suomessa
tikankontti (Cypripedium calceolus): rauhoitettu koko Suomessa
tummaneidonvaippa (Epipactis atrorubens): rauhoitettu, ei Ahvenanmaalla
tunturiorho (Chamorchis alpina): rauhoitettu, ei Ahvenanmaalla
valkokämmekkä eli tunturivalkokämmekkä (Pseudorchis albida ssp. straminea, syn. Pseudorchis straminea): rauhoitettu, ei Ahvenanmaalla
valkolehdokki (Platanthera bifolia): rauhoitettu, ei Ahvenanmaalla
yövilkka (Goodyera repens)
Luettelo Tarton julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä

Luettelo Tarton julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä kattaa Tarton kaupungissa olevat pysyvästi julkisille paikoille sijoitetut taideteokset, veistokset ja muistomerkit. Teokset ovat luettelossa niiden suomenkielisten nimien mukaisessa aakkosjärjestyksessä.
| Julkinen teos | Paikka | Kaupunginosa | Kartalla | Tekijä | Paljastusvuosi | Kuva |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Armenian ja Viron kansojen ystävyyden muistomerkki | Vabaduse puiestiku, Vabaduse pst 5 | Kesklinn | 58.3835°N, 26.724°E | Akop Dživanjan | 1978 |  |
| Friedrich Reinhold Kreutzwaldin muistomerkki | Vabaduse puiestee |  |  | Johannes Hirv, Martin Saks, Heiki Karro, Ants Mellik ja Mart Port | 1952 |  |
| Hugo Treffnerin muistomerkki | Narva maantie |  |  | Mati Karmin ja Tiit Trummal |  |  |
| Isä ja poika | Küüni katu |  | 58.3789°N, 26.7246°E | Ülo Õun | 1987 |  |
| Jaan Tõnissonin muistomerkki | Gildi katu |  |  | Mati Karmin ja Tiit Trummal | 1999 |  |
| Jakob Hurtin muistomerkki | Vanemuise tn 45A |  |  | Jaak Soans ja Rein Tomingas | 1994 |  |
| Johan Skytten muistomerkki | Lossi katu |  |  | Tiiu Kirsipuu ja Ain Rööpson |  |  |
| Kalevipoeg – Vapaussodan muistomerkki | Vabaduse puiestee |  | 58.3826°N, 26.7245°E | Ekke Väli ja Endel Taniloo | 2002 |  |
| Karl Ernst von Baerin muistomerkki | Toomemägi tn |  |  | Aleksandr Opekušin   | 1886 |  |
| Kristjan Jaak Petersonin muistomerkki | Toomemäe puisto |  |  | Jaak Soans ja Allan Murdmaa | 1983 |  |
| Kustaa II Adolfin patsas | Kuningaplats |  | 58.3813°N, 26.7188°E | Otto Strandman, Elisabeth Tebelius-Myren | 1928-1950, 1992 |  |
| Nikolai Pirogovin muistomerkki | Lossi katu |  | 58°22′47.0″N, 26°43′15.0″E | Juhan Raudsepp, Arseni Mölder, Peeter Tarvas ja August Volberg | 1952 |  |
| Oskar Lutsun veistos | Vabaduse puiestee |  | 58°22′53.3″N, 26°43′29.3″E | Aulin Rimm ja Allan Murdmaa | 1987 |  |
| Peeter Põldin muistomerkki | Vabaduse puiestee |  |  | Ekke Väli ja Ain Rööpson | 2008 |  |
| Pronssisika | Vabaduse puiestee |  |  | Mati Karmin | 2008 |  |
| Stalinismin uhrien muistomerkki | Pepleri tn 27 |  |  | Paul Saar | 1990 |  |
| Suutelevat opiskelijat | Raekoja plats |  |  | Mati Karmin | 1998 |  |
| Tarton vapauttajien muistomerkki | Tähtveren puisto | Tähtvere | 58.3861°N, 26.7006°E | rest. Toivo Kallas 2006 | 1932-1940, 2006 |  |
| Villem Reimanin muistomerkki | Toomemäen puisto |  |  | Matti Varik | 2004 |  |
USS Passaic (1862)

| USS Passaic |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Continental Iron Works, Greenpoint, New York
Laskettu vesille:  30. elokuuta 1862
Palveluskäyttöön:  25. marraskuuta 1862
Poistui palveluskäytöstä:  11. syyskuuta 1898
Loppuvaihe:  myyty 10. lokakuuta 1899
Tekniset tiedot
Uppouma:  844 t
Pituus:  60,96 m
Leveys:  14,02 m
Syväys:  3,81 m
Nopeus:  7 solmua
Aseistus
Aseistus:  1 × Dahlgren SB 15" -tykki 1 × Dahlgren SB 11" -tykki
USS Passaic oli Yhdysvaltain laivaston Passaic-luokan monitori, joka palveli Yhdysvaltojen sisällissodassa pohjoisvaltioiden puolella.
Valmistus

John Ericsson valmisti aluksen Continental Iron Worksilla Greenpointissa New Yorkissa. Alus laskettiin vesille 30. elokuuta 1862 ja otettiin palvelukseen 25. marraskuuta päällikkönään Percival Drayton.
Palvelus

Kaksi päivää palvelukseenoton jälkeen alus lähti New Yorkista liittyen Pohjois-Atlantin sulkulaivueeseen Hampton Roadsissa 29. marraskuuta. Välittömästi laivueeseen liityttyään alus siirrettiin Washingtonin laivastontelakalle kunnostettavaksi. Presidentti Lincoln kabinetteineen vieraili 6. joulukuuta telakalla olleella aluksella.
USS State of Georgia hinasi 26. joulukuuta  aluksen Hampton Roadsiin, mistä se lähti kolme päivää myöhemmin USS Monitorin kanssa USS Rhode Islanddin hinaamana Beaufortiin Pohjois-Carolinaan. Matkalla olleessa myrskyssä alukseen tuli runsaasti vettä, minkä seurauksena aluksesta pumpattiin runsaasti vettä pois ja sitä kevennettiin hehittämällä ampumatarvikkeet yli laidan. Alus kuitenkin pääsi Beaufortiin uuden vuoden päivänä vuonna 1863. USS Monitor haaksirikkoutui matkan aikana.
Alus ankkuroitiin Port Royalin edustalle, mistä se jatkoi 21. tammikuuta Wassaun salmeen. Kaksi päivää myöhemmin alus valtasi yhdessä USS Marbleheadin kanssa kuunari Gliden, jonka lastina oli puuvillaa. Sisaralustensa kanssa Passaic hyökkäsi Fort McAllisteriin testattaessa alusten taistelukelpoisuutta oikeissa olosuhteissa. Alus oli 7. huhtikuuta mukana kontra-amiraali DuPontin hyökkäyksessä Charlestoniin. Alus vaurioitui taistelussa pahoin ja se siirrettiin New Yorkiin, missä se poistettiin palveluksesta korjauksia varten 12. toukokuuta.
Alus palasi 19. heinäkuuta palvelukseen ja saapui Charlestonin satamaan Morris Islandin edustalle 25. heinäkuuta. Alus osallistui kaikkin alueen operaatioihin ja se oli kontra-amiraali Dahlgrenin lippulaivana hyökättäessä Fort Moultrie'ta vastaan. Alus avusti USS Lehighin pelastamisessa aluksen ajettua karille taistelussa.
Alus poistettiin palveluksesta 16. kesäkuuta 1865 Philadelphian laivastontelakalla, missä se makasi ankkurissa 1866-1874. Alus kunnostettiin vuonna 1875 ja palautettiin palvelukseen Hampton Roadsissa 24. marraskuuta 1876. Vuodesta 1878 alkaen alus oli vastaanottoaluksena Washington D.C.:ssä, mistä tehtävästä se siirrettiin 1883 Annapolisin laivastoakatemiaan. Alus oli 1893-1894 Bostonin laivastontelakalla ja sieltä vapauduttuaan alus luovutettiin Massachusettsin naval militialle. Alus oli 1896-1898 Brunswickissa Georgian naval militialla.
Alus palautettiin 16. toukokuuta 1898 palvelukseen, jolloin se liitettiin laivaston apujoukkoihin. Alus siirrettiin Key Westiin ja Pensacolaan Floridaan. Alus poistettiin palveluksesta 11. syyskuuta Pensacolassa laivastontelakalla ja se myytiin Frank Samuelsille 10. lokakuuta 1899.
Patagoniansirkku

| Patagoniansirkku |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Tangarat Thraupidae
Suku::  Huppusirkut Phrygilus
Laji::  patagonicus
Kaksiosainen nimi
 Phrygilus patagonicus  Lowe, 1923 
Katso myös
   Patagoniansirkku Wikispeciesissä   Patagoniansirkku Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Patagoniansirkku (Phrygilus patagonicus) on Etelä-Amerikassa Chilessä ja Argentiinassa tavattava tangaroihin kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö

Kooltaan patagoniansirkku on noin 15 cm. Koiraan pää on väriltään harmaa. Selkä on okrankeltainen ja yläperä kirkkaamman keltainen. Siivet ovat mustat. Vatsa on keltainen ja kyljet hieman ruskeammat. Naaras eroaa koiraasta oliivinvihreän selkänsä perusteella. Harmaahuppusirkku (Phrygilus gayi) muistuttaa patagoniansirkkua, mutta on kookkaampi ja alavatsastaan valkoinen.
Levinneisyys ja elinympäristö

Patagoniansirkkua tavataan Chilestä ja Länsi-Argentiinasta. Lajin elinympäristöä ovat metsien reunamaat ja pensaikot. Lajin elinympäristöt sijaitsevat yleensä alle 1 200 metrin korkeudella meren pinnasta.
Parti africain de l’indépendance

PAI-Rénovationin 1980-luvulla käyttämä tunnus.
Parti africain de l’indépendance eli PAI oli Senegalissa vuonna 1957 perustettu Länsi-Afrikan ensimmäinen kommunistinen puolue. Siirtomaiden välitöntä itsenäistymistä kannattanut marxilais-leniniläinen puolue kiellettiin kolme vuotta myöhemmin, mutta se jatkoi toimintaansa maan alla. Myöhemmin PAI jakautui useiksi kilpaileviksi ryhmiksi.
Puolueen historia > Alkuvaiheet

Kommunismi saapui Ranskan Länsi-Afrikkaan toisen maailmansodan jälkeen Ranskan kommunistisen puolueen tukemien opintoryhmien välityksellä. Sen kasvualustan muodostivat kolonialismin vastaiset poliittiset puolueet kuten Rassemblement démocratique africain (RDA), nouseva työväenluokka ja opiskelijajärjestöt.
Afrikkalaisen itsenäisyyspuolueen PAI:n perustamiseen rautatieläiskaupunki Thièsissä osallistuivat RDA:n jäsenjärjestön Union démocratique sénégalaisen aktivistit, jotka vastustivat sen sulautumista Bloc populaire sénégalaisin kanssa Union progressiste sénégalaise (UPS) -puolueeksi. PAI sai kannattajia myös Ranskan afrikkalaisopiskelijoiden järjestöstä Fédération des étudiants d’Afrique noire (FEANF), Dakarin opiskelijayhdistyksestä sekä vuonna 1956 perustetusta Ranskan Länsi-Afrikan opiskelijaliitosta. Dakarissa oli tuolloin Ranskan Länsi-Afrikan ainoa yliopisto, ja opiskelijoiden mukaantulo loi puolueelle panafrikkalaisen ulottuvuuden.
PAI vastusti Charles de Gaullen ehdottamaa Ranskan perustuslakia vuoden 1958 kansanäänestyksessä. Senegalissa laajan kannatuksen saanut perustuslakiehdotus antoi siirtomaille autonomian, mutta ne jäivät osaksi Ranskan yhteisöä. Puolue boikotoi vuoden 1959 parlamenttivaaleja, mutta osallistui seuraavana vuonna kunnallisvaaleihin useissa Senegalin kaupungeissa. PAI:ta syytettiin väkivaltaisten levottomuuksien järjestämisestä Saint-Louisissa, ja se kiellettiin Senegalin siirtyessä UPS:n yksinvaltaan. Puolueen pääsihteeri Majhemout Diop ja sen muut johtajat pidätettiin, mutta heinäkuussa 1961 järjestetyssä oikeudenkäynnissä he saivat vain lyhyitä tai ehdollisia tuomioita tai heidät vapautettiin kokonaan.
Puolueen historia > Maanalainen kausi

Majhemout Diop asettui vapauttamisensa jälkeen Malin Bamakoon, josta hän johti puolueen maanalaista toimintaa. PAI:n ensimmäinen edustajainkokous pidettiin Bamakossa vuonna 1962. Puoluekokouksen jälkeen PAI menetti panafrikkalaisen luonteensa ja siitä tuli virallisesti Senegalin afrikkalainen itsenäisyyspuolue. PAI pyrki liittoutumaan muiden UPS:n vastaisten ryhmien kanssa. Sen kakkosmies Babacar Niang kannatti yhteistyötä laillisen opposition kanssa ja hänet erotettiin vuonna 1963. Puolueesta erotettiin myös toinen perustajajäsen Khalilou Sall. Majhemout Diopin ympärille kehittyi eräänlainen henkilökultti, mikä johti myöhemmin uusiin hajaannuksiin.
PAI pyrki vuonna 1964 aloittamaan sissisodan Senegalin itäosissa ja Casamancen alueella. Noin 30 hengen ryhmä lähetettiin koulutettavaksi Kuubaan, mutta operaatio paljastui pian ja luvatut aseet jäivät saamatta. Entisestä FEANF:in opiskelijajohtajasta ja PAI:n jäsenestä Ousmane Camarasta tuli Senegalin turvallisuuspäällikkö. Puolue onnistui jatkamaan maanalaista toimintaansa, mutta monet sen aktivisteista viruivat vuosikausia vankilassa. Majhemout Diopin ote puolueesta kirposi ja hänen elämäntapansa herätti arvostelua.
Vuonna 1967 pidettiin kokous, jossa puolueen väliaikaiseksi johtajaksi valittiin Seydou Cissokho. PAI:n vaikutus tuntui varsinkin opiskelijajärjestöissä sekä vähäisemmässä määrin ammattiliitto UNTS:ssä. Vuosien 1968–1969 levottomuudet osoittivat, että puolue pystyi yhä haastamaan presidentti Senghorin valtarakenteen.
Neuvostoliitolle uskollisesta PAI:sta oli vuonna 1965 irtautunut Samba Ndiayen johtama pieni maolaisryhmä, joka perusti Parti communiste sénégalais -nimisen puolueen. Vuonna 1969 siihen liittyivät Landing Savanén johtamat ranskalaiset opiskelija-aktivistit, vuonna 1972 perustettiin maolainen Mouvement des jeunesses marxistes-léninistes ja vähän myöhemmin maanalainen And-Jëf -puolue. Opiskelijajärjestö UDES:in ja ammattiliittojen edustajien esittämä arvostelu Thièsissä vuonna 1972 järjestetyssä PAI:n toisessa edustajankokouksessa johti Ligue démocratique -järjestön perustamiseen vuonna 1974.
Puolueen historia > Integroituminen Senegalin poliittiseen järjestelmään

Presidentti Senghor houkutteli Majhemout Diopin palaamaan Senegaliin vuonna 1976. Diop perusti uuden laillisen puolueen PAI-Rénovation, joka esiintyi marxilais-leniniläisenä ja PAI:n historiallisena perillisenä. Se onnistui keräämään vain pienen osan puolueen kannattajista. PAI-Rénovation ei koskaan saanut edustajia Senegalin kansalliskokoukseen, mutta presidentti Abdou Diouf nimitti Diopin vuonna 1998 perustetun senaatin jäseneksi.
Ligue démocratique, rinnakkaisnimeltään Mouvement pour le Parti du travail, sekä Seydou Cissokhon johtamasta PAI-Sénégalista muodostettu Parti de l’indépendance et du travail saivat lailliset toimintamahdollisuudet vuonna 1981. Molemmilla on ollut edustajia Senegalin kansalliskokouksessa.
Toiminnan kritiikki

Luokkataistelua korostaneen PAI:n jäsenkunta koostui pikemminkin opettajien, insinöörien, lääkärien ja lakimiesten kaltaisesta sivistyneistöstä kuin työväenluokan jäsenistä. Sen toiminta ammattiliitoissa keskittyi koulutuksen, terveydenhuollon, pankkitoiminnan ja kaupan alalle. Naisten rooli oli vähäinen varsinkin puolueen maanalaisella kaudella. Materialistiseen historiankäsitykseen luottanut puolue ei juurikaan saanut kannatusta muslimiveljeskuntien vaikutuksen alaisen maalaisväestön keskuudessa.
Demokraattiseen sentralismin varaan rakennetun PAI:n historiaa leimasivat jäsenistön vaihtuvuus ja sisäiset kiistat, jotka heikensivät sen toimintakykyä. Puolueen hajanaisuutta on selitetty sen koostumuksella etupäässä sivistyneistön ja pikkuporvariston edustajista. Hajanaisuutta lisäsivät Kiinan ja Neuvostoliiton välirikko, Senegalin historiallinen jako Ranskan kansalaisten asuttamiin ”neljään kuntaan" ja muuhun maahan sekä sukupolvien väliset erot.
Puolueen johtajana toimineella Majhemout Diopilla oli merkittävä rooli sen sissitoiminnan ja varainkäytön epäonnistumisessa. Hänen sopimuksensa Senghorin kanssa ja paluu Senegaliin vahingoittivat PAI:n mainetta. Uransa ja perheensä uhrannutta Seydou Cissokhoa on pidetty esimerkillisenä vallankumouksellisena, ja häntä on verrattu Guinea-Bissaun Amílcar Cabraliin. Maiden tilanne oli kuitenkin täysin erilainen.
PAI:n positiivinen rooli voidaan sosiologi Pascal Bianchinin mukaan nähdä Senghorin järjestelmän edustaman uuskolonialismin haastajana, joka oli osaltaan muovaamassa Senegalin myöhempää demokratiaa. Puolueen aktivisteista monet ovat sulautuneet osaksi maan hallitsevaa järjestelmää, mutta sen muisto pitää yllä uskoa vaihtoehtoisiin yhteiskunnallisiin malleihin.
Luettelo Utsjoen julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä

Luettelo Utsjoen julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Utsjoen kunnassa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat.
Tämä luettelo on osa valtakunnallista Suomen julkisten taideteosten ja muistomerkkien luettelointia. Luettelossa on pysyvästi julkisilla paikoilla olevia taideteoksia, muistomerkkejä ja muistolaattoja sekä hautausmailla olevia yleisiä muistomerkkejä ja patsaita. Luettelossa ei mainita rakennusten sisällä ja suljetuilla sisäpihoilla olevia julkisia teoksia eikä yksittäisten hautojen veistoksia. Teokset ovat luettelossa nimensä mukaisessa aakkosjärjestyksessä. Sijaintipaikka on puiston, aukion, rakennuksen tai muun vastaavan nimi ja/tai katuosoite. Alue tarkoittaa kaupunginosaa/kunnanosaa, taajamaa, kylää, osa-aluetta tai asuinaluetta. Karttalinkki osoittaa teoksen sijaintipaikan kymmenien metrien tarkkuudella. Paljastusvuosi on teoksen julkistuksen tai paljastuksen vuosi sijaintipaikalla (suluissa on mainittu valmistumisvuosi, jos se poikkeaa huomattavasti paljastusvuodesta).
| Julkinen teos | Paikka | Alue | Kartalla | Tekijä | Paljastusvuosi | Kuva | WD |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Euroopan unionin ja Suomen pohjoisimman rajapisteen muistomerkki | Seututie 970:n ja Norjan rajan risteyskohdassa noin 100 metriä varsinaisesta pohjoisemmasta pisteestä | Nuorgam | 70.0885°N, 27.9606°E |  |  |  |  |
| Hyvästijättö, Sankarihautojen muistomerkki | Utsjoen kirkko, Utsjoen sankarihautausmaa |  | 69.8634°N, 27.0059°E | Seppänen, EnsioEnsio Seppänen | 1971 |  |  |
| Kartoitusmuistomerkki | Pulmankijärventie, Istumakivi | Nuorgam | 70.061°N, 27.8881°E |  | 2007 |  |  |
| Nuorgamiin menijä | Pulmankijärventie, Isonkivenvaara | Nuorgam | 70.0598°N, 27.884°E |  | 2007 |  |  |
| Panssaridivisioonan Jääkäriprikaatin muistomerkki | Valtatie 4:n varrella, noin 2 km kantatie 92:n risteyksestä etelään | Kaamanen | 69.1204°N, 27.2221°E | Nivarpää, JoukoJouko Nivarpää | 1984 |  |  |
| Saamelaispappi Antti Kähkösen muistokivi | Utsjoen hautausmaa (karttalinkki epävarma) |  | 69.8581°N, 27.0069°E | Halonen, PaavoPaavo Halonen | 2015 |  |  |
| Tenonvarren tien rakentamisen muistomerkki (Maunon kivi) | Seututie 970:n näköalalevike | Pahtavaara | 69.93°N, 26.4608°E |  | 1983 |  |   |
Arnold Luhaäär

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Arnold Luhaäär vuonna 1935 |  Arnold Luhaäär vuonna 1935 |  Arnold Luhaäär vuonna 1935 |  |
Maa:   Viro
Miesten painonnosto
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Amsterdam 1928 | raskas sarja |  |
|  Pronssia | Berliini 1936 | raskas sarja |  |
Arnold Luhaäär (20. marraskuuta 1905 Mõisaküla – 29. tammikuuta 1965 Tallinna) oli virolainen painonnostaja.
Luhaäär saavutti olympiahopeaa painonnoston raskaassa sarjassa (yli 82,5-kiloiset) Amsterdamissa 1928 yhteistuloksella 360 kiloa. Hänen punnerrustuloksensa oli 100 kiloa, jolla hän hävisi Saksan Josef Straßbergerille 22,5 kiloa. Luhaäärin tempaustulos 110 kiloa ja työntötulos 150 kiloa olivat parempia kuin saksalaisen vastaavat, mutta eroksi jäi 12,5 kiloa yhteistuloksen maailmanennätyksen tehneen saksalaisen hyväksi. Berliinin 1936 olympialaisissa Luhaäär sai pronssia yhteistuloksella 400 kiloa. Hän punnersi 115 kiloa, tempasi 120 kiloa ja työnsi 165 kiloa. Viimeksi mainitussa hän oli kilpailun paras, mutta yhteistuloksissa hän hävisi maailmanennätyksen tehneelle Saksan Josef Mangerille 10 kiloa.
MM-kilpailuissa Luhaäär sai pronssia vuonna 1938 ja EM-kilpailuissa hopeaa 1933. Hän voitti myös sarjansa Moskovan spartakiadeissa 1928. Viron mestaruuden hän voitti kahdeksan kertaa painonnostossa ja kerran myös kreikkalais-roomalaisessa painissa.
Passiot stoalaisuudessa

Passioilla (m.kreik. pathos, mon. pathē) tarkoitettiin stoalaisuudessa tunneperäisen kärsimyksen eri muotoja. Passioita katsottiin olevan päätasolla neljä: halu, nautinto, pelko ja tuska.
Ensisijaiset passiot

Passiot voidaan jakaa nelikenttään, jossa kaksi passioista liittyy johonkin, jonka ihminen arvostelee hyväksi, ja kaksi johonkin, jonka ihminen arvostelee pahaksi; ja toisaalta kaksi liittyy nykyhetkeen ja toisaalta kaksi tulevaisuuteen kohdistuvaan odotukseen:
|  | Nykyinen | Tuleva |
| --- | --- | --- |
| Hyväksi arvosteltu | Nautinto Nautinto (kr. hēdonē, lat. uoluptas tai (gestiens) laetitia) on irrationaalinen tila, jossa ihminen tuntee, että jotakin hyvää on läsnä. Tällöin ihmiset katsovat oikeaksi tuntea itsensä haltioituneeksi. | Halu Halu tai himo (kr. epithymia, lat. libido) on irrationaalinen tila, jossa ihminen tavoittelee jotain odottamaansa, jota pitää hyvänä. |
| Pahaksi arvosteltu | Tuska Tuska tai kärsimys (kr. lypē, lat. aegritudo) on irrationaalinen tila, jossa ihminen tuntee, että jotakin pahaa on läsnä. Tällöin ihmiset katsovat oikeaksi tuntea itsensä ahdistuneeksi. | Pelko Pelko (kr. fobos, lat. timor) on irrationaalinen tila, jossa ihminen pyrkii välttämään jotain odottamaansa, jota pitää pahana. |
Jaottelut tunnetaan neljän päälähteen kautta. Andronikos Rhodoslaisen nimiin laitetuttu teos Passioista käsittelee stoalaisia tunneluokitteluja. Stobaios lainaa erästä luetteloa varhaisemmasta doksografiasta. Cicero hyödyntää jaottelua teoksessaan Keskusteluja Tusculumissa. Lisäksi se esiintyy Diogenes Laertioksella.
Alijaotteluja

Neljää passiota on jaoteltu edelleen erillisiksi passioiksi. Tällaisia jaotteluja voidaan löytää muun muassa Ciceron teoksesta Keskusteluja Tusculumissa.
Aiheesta muualla

Garrett, Jan: The Passions according to the Classical Stoa (englanniksi)
Garrett, Jan: Values in Classical Stoicism (englanniksi)
Kelly, Dave (toim.): The Primary Passions (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)