stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mieskuoro Laulun Ystävät
100-vuotisjuhlakaari (syksy 2014 – kevät 2015)

Juhlavuoden suojelijana oli tasavallan presidentin puoliso, runoilija Jenni Haukio. Näyttävyyttä ja tukea saadakseen on Mieskuoro Laulun Ystävät perusti juhlaneuvoston, jossa oli vaikutusvaltaisia henkilöitä yhteiskunnan eri alueilta. Kuoron 100-vuotisjuhlien käytännön järjestelyistä vastasi projektipäällikkönä Leonard Lindberg ja puheenjohtajana Kari Ruusunen. Viestinnän vastuun kantoi Reima Orvasto.
Juhlajulkaisu ”Laulu on uskoa aurinkoon – Mieskuoro Laulun Ystävät 100 vuotta” kertoo sadan vuoden ajalta sanoin ja kuvin, millaista elämä on ollut Mieskuoro Laulun Ystävissä sen tunnuslaulun alkusanoja lainaten: ”Laulun Ystävät, Auran rantain, veljesrintama sulkekaamme!” Teoksen toimitti kuoron kakkosbasso ja historioitsija Herkko Rautakorpi.
Juhlakonsertissa 14.3.2015 kantaesitettiin Jenni Haukion runokokoelmaan "Sinä kuulet sen soiton" perustuva teos mieskuorolle, jousikvartetille ja oboelle. Teoksen osat ovat: "Sinä kuulet sen soiton", "Laakakatajat, haahkat, tyrnit" ja "Yöllä on ikävä." Vuonna 2017 teos tallennettiin ja sille tehtiin musiikkivideo. Teos on katsottavissa You Tubessa.
Tallenteita ja julkaisuja

CD- ja DVD-levyt
Sibelius, Jean (1865–1957) Kullervo, Op. 7 (Breitkopf). BIS 313
Sibelius, Jean (1865–1957). BIS 314
Jean Sibelius (1865–1957) Kullervo. Naxos 8.553736 F
Joulurauhaa LY2003 (2003)
De Profundis DVD LY2014 (2014)
Sinä kuulet sen soiton -videotallenne (2017), säv. Timo Lehtovaara, san. Jenni Haukio, kuvaus ja editointi Reima Orvasto.
Julkaisut

Mieskuoro Laulun Ystävät, konserttimatka Göteborgiin 1.–7.5.1947. Kirjapaino Grafia Oy. 1948 Turku
Kertomus Mieskuoro Laulun Ystävien toiminnasta ajalta 1914–1949. Kirjapaino Grafia Oy. 1949, Turku
Mieskuoro Laulun Ystävät 50 vuotta. Kirjapaino Grafia Oy.1964 Turku
Mieskuoro Laulun Ystävät 70 vuotta. Turun Kevytpaino Oy. 1986 Turku
Mieskuoro Laulun Ystävät 75 vuotta. Toim. Hannu Merikallio. ISBN 952-90-2727-3. Satakunnan Painotalo Oy.1990 Kokemäki
Mieskuoro Laulun Ystävät 80 vuotta. Offset House Oy. ISBN 952-90-62605. 1996 Naantali
Mieskuoro Laulun Ystävät 90 vuotta. Toim. Herkko Rautakorpi ja Leonard Lindberg. ISBN 952-91-7973-1. Painola. 2004 Kaarina
Cantando -lehdet 1–4 suomen kielellä ja yksi englannin kielellä, 1983, 1984, 1986 ja 1989, Turun Kevytpaino Oy, Turku
Viihteellinen Ripuli-lehti 1–4, 1929, 1930, 1959, 1960 – uniikkikappaleet
Laulu on uskoa aurinkoon – Mieskuoro Laulun Ystävät 100 vuotta (Arkistoitu – Internet Archive) (julk. lokakuussa 2014). Toim. Herkko Rautakorpi. ISBN 978-952-93-3991-4 (sid.) ja ISBN 978-952-93-3992-1 (PDF)
Aiheesta muualla

Mieskuoro Laulun Ystävät ry
Laulun Ystävien You Tube -kanava
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Israel  Yhdysvallat  Tšekki 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Mieskuoro Laulun Ysvävien ensikonsertti 21. helmikuuta 1915 Turun Akatemiatalossa.
SS Great Eastern

Great Eastern käsin väritetyssä litografiassa (1858).
SS Great Eastern oli teräsrakenteinen, purjeavusteinen höyrylaiva. Kun se laskettiin vesille vuonna 1857, se oli maailman suurin laiva (mitat 211 × 25 m, uppoama 32 160 tonnia). Siihen mahtui 4 000 matkustajaa ja sen nopeus oli 13 solmua (24 km/h).
Laivan suunnitteli brittiläinen Isambard Kingdom Brunel. Se suunniteltiin kuljettamaan siirtolaisia Britanniasta Australiaan ja se oli kuusi kertaa suurempi kuin yksikään silloinen laiva. Ajateltiin, että näin mittava alus olisi sekä nopea että taloudellinen. Suunnitelman kunnianhimoisuutta osoitti myös se seikka, että alus saattoi purjehtia maailman ympäri ilman polttoainetäydennystä. Great Easternillä oli viisi höyrykonetta, joista neljä pyöritti siipirattaita ja viides potkuria.
Laiva rakennettiin aikana, jota voidaan pitää teknologian murroksena laivanrakennuksen historiassa. Tästä esimerkkinä se oli maailman ainut laiva joka oli varustettu sekä siipirattain että potkurilla. Siinä oli myös purjeet, joita ei voitu tulipalovaaran vuoksi käyttää samaan aikaan kuin höyrykoneita. Rautainen runko oli jaettu laipioin osastoihin ja laidoissa oli kaksinkertainen rautainen levytys. Levyt ja niiden kiinnitys oli standardisoitu. Laidan ulko- ja sisäseinän välissä oli tilaa 0,85 metriä. Teknisesti merkittävä uusi ratkaisu oli tehostettu ohjauslaite, koska peräsin oli liian raskas käsivoimin käännettäväksi. Suuri alus oli taloudellinen katastrofi, sillä sen moottoriteho ei riittänyt takaamaan ohjattavuutta ja sen syväys oli niin suuri, että mahdollisia satamia oli vähän. Vaikka laiva menestyi taloudellisesti huonosti, niin laivanrakennuksen kehityksessä se on hyvin merkittävä alus.
Rakentaminen

Isambard Kingdom Brunel tapasi Lontoon maailmannäyttelyssä vuonna 1851 kokeneen laivojen suunnittelijan John Scott Russellin ja esitteli tälle ideansa suuresta laivasta. Russell innostui ja laskeskeli, että aluksen uppouman tulisi olla noin 20 000 tonnia ja se vaatisi ainakin 850 hevosvoiman (630 kW) koneen, jotta se olisi toimiva. Laivan suunnittelua ja rakentamista pidettiin vaikeana, mutta kuitenkin mahdollisena. Miehet esittelivät ideansa Eastern Steam Navigation Companylle.
Eastern Steam Navigation Companyn johto oli pitkään etsinyt alustyyppiä, joka pystyisi lyömään meriä tuolloin hallinneet klipperit. Brunelin ja Russelin ehdotus kuulosti hyvältä, sillä suuri laiva kuljettaisi tarpeeksi hiiltä, jotta se voisi purjehtia ympäri maailman pysähtymättä täydentämään varantojaan.
Yhtiö asetti komitean tutkimaan asiaa ja suunnitelma hyväksyttiin kesäkuussa 1852. Brunelin kustannusarvio oli 500 000 puntaa ja hän asetti sopimukseen ehdon, että hänen toimiaan ei saa kyseenalaistaa laivan suunnittelussa ja rakennustyön johtamisessa. Jos näin tehtäisiin, hän eroaisi. Russell alensi tarjouksen loppusummaa 258 000 puntaan ja siihen sisältyi ehto sisaraluksen rakentamisesta. Brunel asettui suunnitelmassa Russellin puolelle, sillä se oli kokeneen laivasuunnittelijan tekemä.
Vuonna 1854 päästiin viimein itse rakennustyöhön. Ensimmäinen ongelma oli löytää oikea telakka näin mittavan aluksen rakentajaksi. Scott Russellin telakka Lontoon Millwallissa oli osoittautunut liian pieneksi.
Laivan pituuden takia perinteinen vesillelaskumenetelmä hylättiin. Brunel suunnitteli, että alus rakennettaisiin joen suuntaisesti ja laskettaisiin vesille erityisesti rakennetulla mekaanisella luiskalla. Tämä ratkaisu osoittautui niin kalliiksi, että se oli pakko hylätä. David Napierin telakka oli vapaana ja nyt ryhdyttiin rakentamaan rautatietä yhdistämään telakat. Rautatie tarvittiin rakennustarpeiden siirtelyyn.
Great Easternin köli valmistui 1. toukokuuta 1854selvennä. Sen runko rakennettiin kokonaisuudessaan raudasta ja se jakautui 19 osastoon. Runko valmistettiin kaksinkertaiseksi, ensimmäisenä aluksena maailmassa. Turvallisuussyistä ratkaisu on nykyään pakollinen, mutta seuraavaa kaksinkertaisella rungolla varustettua alusta jouduttiin odottamaan sata vuotta.lähde?
Laivaan tuli lopulta purjeet, siipirattaat ja potkuri. Siipirattaiden läpimitta oli 17 metriä ja nelilapaisen potkurin läpimitta oli 7,3 metriä.
Höyrykoneita alukseen tuli neljä ja viides lisämoottori potkuria varten. Tehoa ne antoivat yhteensä 6 MW (8 000 hevosvoimaa) ja aluksen huippunopeus oli 13 solmua (24 km/h). Siihen rakennettiin vielä kuusi mastoa ja mastot nimettiin viikonpäivien mukaan; ensimmäistä kutsuttiin maanantaiksi ja viimeistä lauantaiksi. Purjeiden käyttö yhtäaikaisesti koneiden kanssa osoittautui mahdottomaksi, sillä kuumat savukaasut, jotka tulivat viidestä (myöhemmin neljästä) savupiipusta sytyttäisivät ne tuleen.
Vesillelasku

Great Eastern yritettiin laskea vesille 3. marraskuuta 1857. Brunel oli toivonut, että tapausta olisi todistamassa mahdollisimman pieni väkijoukko. Paikalla oli kuitenkin tuhansia ihmisiä, sillä huhu poikkeuksellisen aluksen vesillelaskusta oli levinnyt laajalle. Lisäksi Eastern Companyn johto oli myynyt tilaisuuteen 3 000 pääsylippua.
Vesillelasku epäonnistui ja sitä yritettiin uudelleen 19. ja 28. tammikuuta 1858, mutta molemmat yritykset epäonnistuivat. Aluksen vesillelasku onnistui vasta 31. tammikuuta 1858. Ensimmäisessä vesillelaskussa kuoli yksi katsoja.
Epäonnistuneen vesillelaskun yhteydessä alukselle annettiin nimeksi Leviathan, mutta heinäkuussa 1858 nimi vaihdettiin jälleen alkuperäiseksi nimeksi Great Easterniksi.
Epäonnistuneet vesillelaskuyritykset olivat maksaneet kaikkiaan 170 000 puntaa, mikä oli kolmasosa koko alkuperäisestä rakentamiseen varatusta rahasummasta. Ennen kuin alus saattoi lähteä ensimmäiselle matkalleen, se olisi varusteltava merikelpoiseksi ja tähän tarvittaisiin vielä paljon rahaa.
Eastern Steam Navigation Company ei saanut enää lisärahoitusta ja oli konkurssin partaalla. Laivan viimeistelytöitä varten perustettiin uusi osakeyhtiö Great Ship Company, jonka pääoma oli 340 000 puntaa ja se osti aluksen 160 000 punnalla. Kauppasummasta yli jäänyt raha käytettiin aluksen viimeistelyyn. Brunel oli sairaana, kun työt aloitettiin tammikuussa 1858. Ne saatiin päätökseen saman vuoden elokuussa.
Linjalaivana

Aluksen neitsytmatkan piti alkaa 30. elokuuta 1859, mutta sitä siirrettiin syyskuun 6. päivään. Määränpäänä oli Weymouth, mistä myöhemmin tehtäisiin vaaditut koeajot Atlantille. Sieltä purjehdittaisiin Holyheadiin, aluksen Amerikan-matkojen kotisatamaan. Kanadan Grand Trunk Railwayn kanssa oli tehty sopimus, jonka mukaan Portland Mainessa olisi aluksen määräsatama Yhdysvalloissa. Sitä varten Portlandin satamaan tehtiin uusi laituri. Kapteeniksi sovittiin William Harrison.
Syyskuun 9. päivänä alus oli viimein neitsytpurjehduksellaan. Se purjehti Thamesia pitkin kohti Englannin kanaalia. Se ohitti Hastingsin, kun aluksella sattui räjähdys. Räjähdys repi etukantta ja oli niin voimakas, että savupiippu numero 1 lensi ilmaan. Sitä seurasi valtava höyrypilven purkautuminen. Viisi merimiestä kuoli kuuman höyryn purkaukseen, neljä tai viisi loukkaantui (määrä ei ole tarkkaan selvillä) ja yksi hukkui lennettyään yli laidan. Scott Russell määräsi aluksen koneet välittömästi pysäytettäviksi. Brunel otti tiedon onnettomuudesta raskaasti – hän syytti siitä itseään. Hän kuoli muutamaa päivää myöhemmin halvauskohtaukseen.
Ensimmäinen purjehdus kohti Amerikkaa alkoi 17. kesäkuuta 1860. Aluksessa oli vain 35 maksanutta matkustajaa ja kahdeksan ilmaiseksi matkustavaa. Miehistöä oli 418 henkeä. Matkustajiin kuului kolme Great Ship Companyn johtajaa ja kaksi journalistia, Zerah Colburn ja Alexander Lyman Holley.
Tämäkään matka ei sujunut ilman ongelmia. Matkustajat nousivat alukseen jo 14. kesäkuuta ja oli sovittu, että matka alkaisi 16. kesäkuuta. Kun saattajat poistuivat, kapteeni ilmoitti, että alus lähtee vasta seuraavana päivänä, sillä miehistö on juovuksissa. Laivayhtiön johtaja Daniel Cooh ei ollut lainkaan tyytyväinen päivän viivästyksestä eikä kapteenin reittivalinnasta. Daniel Cooh olisi halunnut, että laiva kulkisi pohjoisempaa reittiä, jonka ansioista matka olisi kestänyt alle kymmenen päivää. Kapteenin valitseman eteläisemmän reitin johdosta matka kesti kymmenen päivää ja yhdeksäntoista tuntia.
Linjalaivana > Vuoden 1861 tilauspurjehdus

Kun Great Eastern palasi kotiin, Ison-Britannian hallitus tilasi siltä purjehduksen Québeciin. Sen piti kuljettaa Atlantin yli 2 144 sotilasta ja upseeria, 473 perheenjäsentä ja 200 hevosta. Mukaan nousi vielä 40 maksanutta matkustajaa. Alus lähti Liverpoolista 25. kesäkuuta 1861 ja saapui perille kahdeksan päivän ja kuuden tunnin kuluttua. Se lähti paluumatkalle kuukautta myöhemmin mukanaan 357 maksanutta matkustajaa.
Linjalaivana > Vuoden 1862 karilleajo

Great Eastern suuntasi kohti Yhdysvaltoja jälleen 17. elokuuta 1862 mukanaan 1 530 matkustajaa. Matka tuotti laivayhtiölle jälleen tappiota, sillä lähellä New Yorkia alus ajoi karille.
Alus saapui Montauk Pointiin lähelle New Yorkia keskiyöllä 27. elokuuta. Luotsi astui laivaan kello 1.30 ja puoli tuntia myöhemmin kuultiin ryminää ja laiva keinui hieman. Luotsin mukaan Great Eastern oli purjehtinut päin North East Rippsiä, joka myöhemmin nimitettiin Great Easternin kariksi. Kapteeni lähetti miehen tutkimaan ruuman, mutta vuotoja ei havaittu. Moni matkustajista ei edes huomannut koko karilleajoa. Alus jatkoi matkaansa New Yorkiin omilla koneillaan.
New Yorkissa alus tutkittiin, ja huomattiin, että se oli sittenkin vaurioitunut. Sen kylki oli saanut 2,7 metriä leveän ja 25 metriä pitkän repeämän. Korjaaminen olisi vaikeaa, sillä Great Eastern oli niin suuri, että se ei mahtunut Yhdysvalloissa millekään telakalle.
Insinööriveljekset Henry ja Edward S. Remick esittivät uskaliaan suunnitelman aluksen ympärille asetettavasta kelluvasta painekammiosta, joka asetettaisiin aluksen rungon ympärille. He väittivät suoriutuvansa urakasta kahdessa viikossa ja ottavansa maksun ainoastaan jos olivat onnistuneet hankkeessaan.
Parhaillaan käynnissä ollut Yhdysvaltain sisällissota aiheutti sen, että rautalevyistä oli puutetta. Korjaamisen oli luvattu kestävän kaksi viikkoa, mutta se kesti lopulta kolme kuukautta. Kustannukset nousivat lopulta 70 000 puntaan. Alus lähti New Yorkista kohti Liverpoolia 6. tammikuuta 1863.
Linjalaivana > Tappioiden vuosi 1863

Vuonna 1863 Great Eastern teki kolme purjehdusta Isosta-Britanniasta Yhdysvaltoihin. New Yorkiin kuljetettiin 2 700 henkilöä ja takaisin vain 970 henkilöä. Lisäksi kuljetettiin muutama tonni rahtia. Tappioita tuli muun muassa siipirattaan korjaamisesta ja siitä, että alus törmäsi pieneen Jane-nimiseen purjealukseen. Cunard Line ja Inman Line aloittivat hintakilpailun halventamalla matkalippujen hintoja, mihin aluksen omistajilla ei ollut mahdollisuutta. Varustamolle oli kertynyt velkoja jo 142 000 puntaa, mikä pakotti laittamaan aluksen huutokaupattavaksi.
Myynti

14. tammikuuta vuonna 1864 Great Eastern asetettiin huutokaupattavaksi Liverpoolissa. Pohjahinnaksi oli asetettu 50 000 puntaa. Ainuttakaan tarjousta ei esitetty. Meklari esitti, että alus laitetaan myyntiin kolmeksi viikoksi ilman pohjahintaa. Samaan aikaan Daniel Googh lähestyi insinöörejä Thomas Brasseyta ja John Benderiä, josko nämä voisivat ostaa aluksen. Tehtiin tarjous jonka suuruus oli 25 000 puntaa, vaikka pelkästään aluksen metallin arvoksi arvioitiin 100 000 puntaa. Yhdessä nämä kolme miestä perustivat osakeyhtiön, jonka oli tarkoitus ryhtyä laskemaan merikaapelia. Alus sopisi täydellisesti heidän tarkoituksiinsa.
Kaapelialuksena

Laiva saatiin myytyä ja se muunnettiin kaapelialukseksi. Muunnostöiden yhteydessä siitä poistettiin neljäs savupiippu. Myös suurin osa hyteistä poistettiin antamaan tilaa kaapeleille ja niiden laskuun vaaditulle koneistolle. Alus laski muun muassa Atlantin merikaapelin Kanadan Newfoundlandin ja Irlannin välillä, mikä mahdollisti valmistuttuaan 27. heinäkuuta 1866 Atlantin ylittävät sähkösanomat. Kyseessä ei ollut ensimmäinen Atlantin merikaapeli, mutta tekniikan kehityttyä kaapeliyhteydestä oli tullut aikaisempaa luotettavampi ja nopeampi.
Romuttaminen

Kaapelilaivauransa jälkeen Great Eastern palautettiin jälleen linjalaivaksi, mutta toimintaa ei saatu edelleenkään taloudellisesti kannattavaksi. Laivaa käytettiin teatterilaivana ja kelluvana palatsina ja konserttisalina. Laiva huutokaupattiin osissa vuonna 1888. Henry Bath & Son Ltd paloitteli vuosina 1889–1890 laivan romuraudaksi Rock Ferryssä Mersey-joella. Laivan hajottaminen kesti 18 kuukautta.
Alusta romutettaessa lähti liikkeelle sitkeä huhu, jonka mukaan romutustöiden yhteydessä rungon sisältä olisi löytynyt työmiehen luuranko. Huhua kerrottiin edelleen vuonna 2004 esitetyssä BBC:n sarjassa Seven Wonders of the Industrial World, jossa luurankoja väitettiin löytyneen kaksi kappaletta, aikuisen telakkatyöläisen sekä lapsityöläisen. Huhun on kuitenkin todettu olevan vailla näyttöä. Samanlaista tarinaa on kerrottu myös RMS Titanicista ja Hooverin padosta.
Aiheesta muualla

SS Great Eastern Ikbrunel.org.uk. Arkistoitu 20.10.2011. Viitattu 27.7.2018.
SS Great Eastern Engineering Timelines. Viitattu 27.7.2018.
Johnson, Ben: The SS Great Eastern’s Launch Ramp History.uk.com. Viitattu 27.7.2018.
Gustav Milne: The Great Eastern Rediscovered Thames Discovery Programme. 11.11.2010. Viitattu 27.7.2018.
Winser, Shane: The 'Great Eastern' BBC - History. 17.2.2011. Viitattu 27.7.2018.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Muutama viikko ennen vesillelaskuyritystä
Vesillelasku
Great Eastern vuonna 1863
Käännös suomeksi
Jan Steen

| Jan Havicksz>  Steen |
| --- | --- |
 Omakuva, n. 1670, 73 cm x 62 cm, Rijksmuseum, Amsterdam.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1625/1626 Leiden, Yhdistyneet provinssit
Kuollut: 3. helmikuuta 1679 Leiden, Yhdistyneet provinssit
Kansalaisuus:  Alankomaat
Taiteilija
Ala:  taidemaalari
Taidesuuntaus:  Alankomaiden kulta-ajan maalaus
Jan Steen (noin 1625/1626 Leiden – 3. helmikuuta 1679 Leiden) oli Alankomaiden kultakauden aikana vaikuttanut taidemaalari. Hän oli 1600-luvun tärkeimpiä laatukuvamaalareita, jonka katsottiin saaneen vaikutteita muun muassa Frans Halsilta ja Adriaen van Ostadelta. Steen tunnetaan erityisesti humoristisista tilanne- ja tyyppikuvista.
Elämä ja ura

Jan Havicksz Steen syntyi katoliseen ylemmän keskiluokan perheeseen. Hänen isänsä oli viljakauppias, joka omisti myös panimon. Steen opiskeli maalausta todennäköisesti Jan van Goyenin opastuksella Haagissa ja Adriaen van Ostaden ohjauksessa Haarlemissa. Vuonna 1648 Steen liittyi Pyhän Luukkaan taidemaalarien kiltaan.
Asuttuaan ja työskenneltyään Haagissa Steen muutti vaimonsa Margaretha van Goyenin kanssa Delftiin, jossa hän ryhtyi hoitamaan perheen panimoliiketoimintaa. Panimo kuitenkin tuhoutui Delftin sataman ruutivaraston räjähdyksessä, joka tuhosi suuren osan kaupungista. Steen muutti ensin Leideniin ja sitten Haarlemiin, jossa hän maalasi tunnetuimmat työnsä. Myöhemmin Steen palasi Leideniin ja avasi siellä tavernan.
Tyyli

Steen oli erittäin tuottelias ja maalasi läpi elämänsä. Häneltä on säilynyt noin 350 maalausta. Steen aloitti uransa kuvaamalla kadunmiesten ja -naisten elämää vaikutteinaan hollantilainen maalaiselämä, italialainen commedia dell’arte ja hollantilaiset kansannäytelmät. Steenin maalaukset olivat usein humoristisia ja moralistisia. Steen seurasi markkinoiden makua tarkasti ja hänen maalaustensa aiheet vaihtuivat myöhemmin kadunmiesten sijasta porvariston elämään. Tarkkanäköinen huumori säilyi silti osana töitä. Myöhemmin Steenin teoksiin tuli myös uskonnollista aiheistoa ja kuvastoa.
Teoksia

Kruunattu puhuja, n. 1650–1675, 70 × 61 cm, Alte Pinakothek,   München.
Kylähäät, 1653, 64 × 81 cm, Museum Boijmans Van Beuningen, Rotterdam.
Hampaan poisto, 1651, 32.5 × 26.7 cm, Mauritshuis, Haag.
Adolf Croeserin (1612–1668) ja hänen tyttärensä Catharina Croeserin (1642-....) muotokuva, 1655, 82.5 × 68.7 cm, Rijksmuseum, Amsterdam.
Nainen käymälässä, n. 1659–1660, 37 × 27.5 cm, Rijksmuseum, Amsterdam.
Keilaajat majatalon pihalla, 1660–1663 (?),  33.5 × 27 cm, National Gallery, Lontoo.
The Drinker, n. 1660–1665, 37.5 × 29.8 cm, Smith College Museum of Art, Northampton.
Amnon ja Tamar, n. 1661–1670, 67 × 83 cm, Wallraf-Richartz-Museum, Köln.
Lääkärin kotikäynti, n. 1665, 61 × 49 cm, Museum Boijmans Van Beuningen, Rotterdam.
Kyläkoulu, n. 1668–1672, 81.7 × 108.6 cm, National Gallery of Scotland, Edinburgh.
Mooses ja faaraon kruunu, n. 1670, 78 × 79 cm, Mauritshuis, Haag.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jan Steen Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja 2  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Taiteenala:  FID  KulturNav 2  National Gallery of Canada  Victoria  RKD Artists  Städel  ULAN 
Henkilöt:  Alankomaat  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef 
St. Nicholaksen juhla, n. 1663–1665, 82 × 70.5 cm, Rijksmuseum, Amsterdam.
Jari Stenvall

Jari Petri Olavi Stenvall (s. 12. lokakuuta 1965 Hankasalmi) on suomalainen hallintotieteilijä ja professori.
Stenvall väitteli hallintotieteiden tohtoriksi Tampereen yliopistosta vuonna 2000 tutkielmalla Käskyläisestä toimijaksi. Hän on hoitanut Lapin yliopiston julkishallinnon professuuria vuodesta 2002.
Stenvall valittiin vuoden professoriksi tammikuussa 2022.
Tivi

| Tivi |
| --- | --- |
Entiset nimet:  Tietokone, Tietoviikko
Lehtityyppi:  aikakauslehti
Aihealue:  tietotekniikka
Julkaisija:  Talentum 2014–2016 Alma Media Finland 2016–
Levikki:  Lukijoita 28 700 / 223 800 (paperi/+digi) (KMT 2023)
Perustettu:  2014
Päätoimittaja:  Mikko Torikka 2014–2020 Harri Junttila 2020–
Kotimaa:  Suomi
Ilmestymistiheys:  11 kertaa vuodessa
Kieli:  suomi
Aiheesta muualla
www.tivi.fi
Tivi on suomalaisen Alma Media Finlandin kustantama tietotekniikan ammattilaislehti. Vuonna 2014 perustettu lehti syntyi kahden perinteikkään tietotekniikkalehden Tietokoneen ja Tietoviikon yhdistymisen seurauksena. Uusi lehti kantaa Tietoviikolta periytyvää nimeä, mutta on toimituksellisesti lähempänä Tietokone-lehteä. Lehtien yhdistymisen seurauksena Tietoviikon ja Tietokone-lehden toimitukset yhdistyivät ja päällekkäisiä toimintoja karsittiin.
Kerran kuukaudessa ilmestyvä Tivi-lehti on suunnattu tietotekniikan ammattilaisille. Tivi on Tivian jäsenlehti. Lehden lisäksi lukijoita palvellaan tivi.fi-verkkopalvelulla, jossa julkaistaan uutisia ja blogeja.
Vuonna 2023 Tivi-lehden lukijamääräksi arvioitiin lukijaestimaatissa keskimäärin 28 700 (paperilehti) ja 223 800 (paperi+digi) lukijaa – edellisvuodesta laskua paperilla ja nousua digijakelussa.
Mikrobitti-lehti ja Tivi ovat sisarlehtiä. Niillä on sekä yhteinen julkaisija että yhteisiä tekijöitä.
Vakituiset avustajat

Tivi-lehden toimituksen lisäksi lehdellä on useita vakituisia avustajia, joista nimekkäimpiä ovat tietotekniikkakirjailija Petteri Järvinen ja tietotekniikkakirjailija, Valtorin riskienhallintajohtaja Kimmo Rousku.
Lehden muina vakituisina avustajina toimivat bloggaajat, Apple-asiantuntija Teemu Masalin, mediamoniottelija OP Komonen sekä liikkeenjohdon konsultit Ossi Mäntylähti ja Jarmo Pitkänen. Lehdellä on myös paljon vaihtelevia avustajia.
Robert Spencer

| Robert Bruce Spencer |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 27. helmikuuta 1962 (ikä 63)
Kansalaisuus:  yhdysvaltalainen
Ammatti:  kirjailija, blogisti
Kirjailija
Tuotannon kieli: englanti
Aikakausi:  2002–
Esikoisteos:  Islam Unveiled: Disturbing Questions About the World's Fastest Growing Faith (2002)
Aiheesta muualla
jihadwatch.org
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Robert Bruce Spencer (s. 1962) on yhdysvaltalainen kirjailija ja blogisti, joka tunnetaan parhaiten vastajihadistisesta islamkritiikistään sekä islamilaisen terrorismin ja jihadin tutkimisesta. Hän on kirjoittanut 26 kirjaa, joista kolme on ollut New York Timesin bestsellerlistalla. Hän kirjoittaa säännöllisesti FrontPage Magazine -verkkojulkaisuun, Human Events -lehteen ja PJ Media-blogisivustoon, ja hänen kirjoituksiaan on julkaistu myös Breitbart-verkkojulkaisussa. Häntä on haastateltu usein Fox Newsin ohjelmissa. Vuonna 2003 hän perusti David Horowitz Freedom Centerin sponsoroimana Jihad Watch -blogin.