stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sotšin kansainvälinen lentoasema
Osa suuryritystä

Lentoasemasta vastaa ylemmällä tasolla laajaan Bazovyi element -yritysryppääseen kuuluva Bazel Aero -emoyhtiö, jonka viiden lentoaseman kautta matkusti vuonna 2012 yhteensä 5,5 miljoonaa lentomatkustajaa. Tähän sisälyy Sotšin kansainvälistä lentoaseman ohella Anapan, Gelendžikin ja Jeiskin lentoasemat sekä Krasnodarin kansainvälinen lentoasema.
Sotšin kansainvälisen lentoaseman sijainti Venäjän Krasnodarin aluepiirissä
Mustanmeren äärellä sijaitseva lentoasema ympäristöineen ilmasta nähtynä
Sotšin Adlerin lentoaseman uusi rautatieasema.
Lentokone parkissa Sotšin lentoasemalla.
Lentoaseman sisäpihaa.
Uusitun lentoasemarakennuksen sisänäkymiä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sotšin kansainvälinen lentoasema Wikimedia Commonsissa
Lentoaseman kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Bazovyi Element -yritysryppään sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi) (englanniksi) (basel.ru)
Sosialistinen eduskuntaryhmä

| Sosialistinen eduskuntaryhmä |
| --- | --- |
Perustettu:  1941
Lakkautettu:  1942
Ideologia:  sosialismi
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sosialistinen eduskuntaryhmä oli Suomen sosialidemokraattisesta puolueesta (SDP) elokuussa 1940 erotettujen kansanedustajien alkuvuodesta 1941 muodostama eduskuntaryhmä, joka arvosteli voimakkaasti Suomen valtiollisen johdon omaksumaa poliittista suuntaa ja vaati ystävällismielisempää asennoitumista Neuvostoliittoon. Sosialistisen eduskuntaryhmän kansanedustajat vangittiin jatkosodan alettua. Vapauduttuaan he olivat perustamassa Suomen kansan demokraattista liittoa (SKDL).
Sosialistisesta eduskuntaryhmästä käytetään usein nimeä kuutoset, koska siihen kuului kuusi kansanedustajaa: Karl Harald Wiik, Mikko Ampuja (pj.), Väinö Meltti, Yrjö Räisänen, Kaisu-Mirjami Rydberg ja Cay Sundström. Keskeinen vaikuttaja ryhmässä oli myös Johan Helo, joka ei ollut eduskunnan jäsen. Ryhmän jäsenistä Meltti ei kuulunut syksyllä erotettuihin, sillä hän nousi eduskuntaan vasta helmikuussa 1941. Meltti, jolla ei ollut juurikaan aiempia kontakteja oppositioon, erotettiin puolueesta vasta 27. toukokuuta.
Opposition synty

Talvisodan päätyttyä SDP:n sisälle muodostui oppositio, joka kritisoi puolueen ulkopoliittisia linjauksia. Arvostelun kärki suuntautui etenkin sodan aikana ulkoministerinä toimineeseen Väinö Tanneriin, jonka toimet rauhan edistämiseksi nähtiin riittämättömiksi. Oppositio vaati myös sodanaikaisten poikkeuslakien kumoamista. Se tuomitsi SDP:n kansallista yksimielisyyttä korostaneen linjan ja vastusti sosiaalidemokraattien menoa suojeluskuntiin. Kritiikki tehtiin marxilaiselta pohjalta, ja oppositio piti sosialismin tunnuksia esillä puoluetta voimakkaammin. Opposition mielestä SDP oli hylännyt luokkataistelun ja internationalismin. Monet opposition edustajista olivat kuuluneet SDP:n vasemmistosiipeen jo 1930-luvun puolivälistä lähtien.
SDP:n johto suhtautui opposition toimintaan jyrkän kielteisesti eivätkä kriitikot päässeet esittämään näkemyksiään puoluelehdistössä. Laajemman yleisön saamiseksi oppositio ryhtyi kesäkuussa suunnittelemaan omaa lehteä. Kirjapainon löytyminen osoittautui kuitenkin ongelmalliseksi, kun SDP Tannerin johdolla kielsi omistamiensa yritysten käytön. Uuden Vapaa Sana -lehden näytenumero ilmestyi lopulta 24. heinäkuuta. Päätoimittajaksi tuli opposition johtohahmo K. H. Wiik ja toimitussihteeriksi Rydberg. Toimitusneuvostoon kuuluivat myös Helo, Ampuja, Sundström ja Räisänen. Vapaa Sana sai nopeasti runsaasti lukijoita ja lehden painosmäärä (n. 25 000) oli samalla tasolla SDP:n äänenkannattaja Suomen Sosialidemokraatin kanssa.
Suomen ja Neuvostoliiton rauhan ja ystävyyden seura aloitti toimintansa samoihin aikoihin SDP:n opposition kanssa. Kommunistijohtoisen SNS:n hallitusta kohtaan esittämä kritiikki oli pitkälti samansuuntaista kuin opposition, ja ne samaistettiin julkisuudessa usein toisiinsa, mutta kyseessä oli kaksi erillistä ryhmää. Wiikiläinen oppositio muodosti vähemmän radikaalin vaihtoehdon SDP:n suuntaan pettyneille. Esimerkiksi Wiik itse suhtautui SNS:ään varauksellisesti, koska hän epäili sen johdossa toimineiden kommunistien motiiveja. SNS:n kannatus oli pienempää opposition vankimmilla tukialueilla. Ryhmät osallistuivat erillisillä listoilla syksyllä 1940 käytyihin Helsingin Työväen Säästöpankin ja Osuusliike Elannon vaaleihin. Elannon vaaleissa oppositio keräsi äänistä 6,6 prosenttia, kun SDP sai 40,8 ja SNS 24,5 prosenttia. Ryhmät tekivät kuitenkin yhteistyötä. Monet opposition kannattajat osallistuivat ystävyystoimintaan, ja muun muassa Helo puhui SNS:n tilaisuuksissa. SAK:n lokakuussa pidetyssä edustajakokouksessa ryhmät muodostivat yhteisen blokin, johon kuului noin kolmasosa edustajista. Noin puolet ay-oppositiosta lukeutui SDP:n oppositioon.
Kyösti Kallion erottua SDP:n oppositio asetti vuoden 1940 presidentinvaalissa ehdokkaakseen Helon. Hän sai taakseen neljä valitsijamiestä.
Erottamiset

SDP:n asenne puolueoppositiota kohtaan kiristyi kesällä 1940, kun kansainvälinen tilanne kärjistyi ja Vapaa Sana aloitti ilmestymisensä. Heinäkuun lopussa SDP:n puolueneuvosto myönsi puoluetoimikunnalle valtuudet erottaa oppositio ja aie toteutui toimikunnan kokouksessa 27. syyskuuta. SDP:stä erotettiin Vapaan Sanan toimitusneuvoston jäsenet ja Helsingin työväenyhdistyksen Toveriseura. Päätöstä perusteltiin varsinkin sillä, että kuutosten nähtiin toiminnallaan tukevan Neuvostoliiton miehitystoimenpiteitä Baltian maissa. SDP:n piirijärjestöistä erottamisia vastusti syksyllä 1940 vain Uusimaa. SDP:n propagandassa oppositio yhdistettiin tarkoituksellisesti SNS:ään ja niiden tavoitteita pidettiin samoina. SDP antoi tukensa SNS:n lakkauttamiselle. SNS:ää varten säädetty laki, joka kielsi yli 30 henkilön kokoontumiset, vaikeutti myös opposition toimintaa. Marraskuussa SDP erotti puolueen valtuustoryhmästä Helsingissä eronneet kaksi valtuutettua (Ahti Myrsky ja Kalle Kaukonen) sekä 21 tamperelaista ja 3 muuta opposition kannattajaa.
SDP kävi opposition ja SNS:n vastaiseen hyökkäykseen monella rintamalla. Elokuussa 1940 perustettiin Työväen Yleinen Valistusvaliokunta (huhtikuusta 1941 Työväen Keskusjärjestöjen Yhteistyötoimikunta), jonka päätehtävänä oli puolueesta vasemmalle sijoittuneiden voimien arvostelu. SDP:n, SAK:n, TUL:n ja Työläisnaisliiton muodostama elin oli läheisesti sidoksissa Suomen Aseveljien Liittoon ja sen salaiseen tiedusteluosastoon (SAT, myöhemmin VIA). Kansanedustaja Jorma Tuomisen johtama valistusvaliokunta julkaisi vasemmistolaisia arvostelleita pamfletteja ja painosti muun muassa kirjapainoja. Valiokunnan edustajat kiersivät ympäri maata puhumassa asiasta. Loppuvuonna 1940 perustettiin myös kommunisminvastaisuutta korostaneet puolueosastot Raivaajat ja Uurtajat.
Vuoden 1940 edetessä Vapaan Sanan julkaiseminen muuttui haastavaksi, kun kirjapainot eivät suostuneet painamaan sitä. Lehden koko pieneni ja valmistus jouduttiin toteuttamaan käsin sekä monistuskoneella. Vuoden 1941 alussa lehden painaminen siirrettiin Ruotsiin syndikalistisen SAC-ammattiliiton painoon, mutta ratkaisu osoittautui liian hankalaksi ja Ruotsissa painettu numero jäi viimeiseksi. Tämän jälkeen ryhmän tiedotus hoidettiin monistetuilla kiertokirjeillä (Sosialistisen eduskuntaryhmän kirjeitä) ja pamfleteilla.
Uusi eduskuntaryhmä ja pidätykset

5. tammikuuta 1941 järjestettiin Tampereella kokous, johon kerääntyi SDP:n erotetun opposition ja lakkautetun SNS:n henkilöitä. Kokous valitsi kolmihenkisen toimikunnan johtamaan ryhmän toimintaa. Kannattajat alkoivat perustaa ”sosialistinen työläisyhdistys” -nimellä toimineita paikallisjärjestöjäosastoja. Uusi Sosialistinen eduskuntaryhmä muodostettiin helmikuun 1941 alussa. Tutkija Hannu Soikkasen mukaan ryhmittymä olisi luultavasti perustanut uuden puolueen, jos se olisi ollut mahdollista poikkeustilalakien ollessa voimassa. SDP erotti kevään aikana monia jäseniä ja useita jäsenyhdistyksiä, jotka olivat esiintyneet yhteistyössä opposition kanssa. Esimerkiksi 25. huhtikuuta erotettiin koko Nokian työväenyhdistys, joka kieltäytyi erottamasta puoluetoimikunnan erottamia jäseniään.
Keväällä 1941 kuutosten arvostelu alkoi suuntautua etenkin Suomen hallituksen natsi-Saksaan nojautuvaan politiikkaan. Jatkosodan sytyttyä eduskuntaryhmän toiminta kävi yhä hankalammaksi ja lopulta kaikki kuusi kansanedustajaa ja Helo pidätettiin 23.–29 elokuuta epäiltynä maanpetoksellisesta toiminnasta. SDP:n ministerit ja eduskuntaryhmä vastustivat vangitsemisia, mutta toimenpiteisiin alistuttiin eikä niitä lähdetty vastustamaan laajemmin.
Turun hovioikeus tuomitsi kuutoset 24. helmikuuta 1942 kuritushuonerangaistuksiin. Ampuja sai kaksi vuotta, Meltti ja Helo kolme, Räisänen ja Rydberg neljä, Wiik seitsemän sekä Sundström kahdeksan vuotta. Korkein oikeus lyhensi Rydbergin rangaistusta vuodella. Oikeuden päätöksen jälkeen tutkintavangit siirrettiin Riihimäen keskusvankilaan. Marraskuussa 1941 eduskunnan puhemies totesi, etteivät he ole enää kansanedustajia ja että heidän tilalleen eduskuntaan oli kutsuttu varamiehet. Keskustelu kuutosista kiellettiin lehdistössä 28. helmikuuta 1942 sisäasiainministeriön aloitteesta.
Rauha ja SKDL

Moskovan välirauhan tultua voimaan kuutoset pääsivät välirauhansopimuksen 20. artiklan nojalla ulos vankilasta ja takaisin eduskuntaan, jolloin heidän tilalleen valitut menettivät kansanedustajan paikkansa. Pian tämän jälkeen kuutoset olivat keskeisessä asemassa SKDL:ää perustettaessa. Wiik valittiin liiton ensimmäiseksi puheenjohtajaksi. Helo toimi Paasikiven II hallituksen valtiovarainministerinä. Vapaa Sana alkoi ilmestyä uudelleen 7. marraskuuta 1944 ja siitä tehtiin SKDL:n pää-äänenkannattaja.
Tammikuussa 1945 kuutoset tekivät eduskuntakyselyn henkilöistä, joiden he katsoivat olleen vastuussa Suomen joutumisesta jatkosotaan. Kyselyssä mainittiin nimeltä entinen tasavallan presidentti Risto Ryti, entinen pääministeri Jukka Rangell ja Suomen entinen Berliinin-lähettiläs Toivo Kivimäki. Kirjailija Yrjö Soini on pitänyt tätä virallisena ”pelinavauksena” sotasyyllisyysasiassa.
Eduskuntavaaleissa 1945 kuutoset asettivat SKDL:n listoille lähes yhtä paljon ehdokkaita (66) kuin kommunistit (72). Kuutoset Melttiä ja Ampujaa lukuun ottamatta uusivat paikkansa. Yhteensä eduskuntaan nousi SKDL:n listoilta 32 kommunistia ja seitsemän kuutosryhmän kannattajaa sekä neljä (vaaliliitossa olleen) SDP:n opposition edustajaa. Maaliskuussa 1946 osa kuutosista oli perustamassa Sosialistista yhtenäisyyspuoluetta (SYP), joka toimi SKDL:n sisällä.
Luettelo vuonna 1982 kuolleista henkilöistä

Tämä on luettelo vuonna 1982 kuolleista tunnetuista henkilöistä. Henkilöt on lueteltu kuolinpäivän mukaisesti, samana päivänä kuolleet sukunimen mukaisessa aakkosjärjestyksessä. Jos henkilöstä ei ole kirjoitettu artikkelia, luettelossa mainitaan lähde.
Tammikuu

1. tammikuuta – Erik Frisk, suomenruotsalainen kirjailija (s. 1893)
1. tammikuuta – Kaarlo Hartikainen, suomalainen kirjailija (s. 1891)
3. tammikuuta – Heidi Blomstedt, suomalainen keramiikkataiteilija (s. 1911)
8. tammikuuta – Reta Shaw, yhdysvaltalainen näyttelijä (s. 1912)
11. tammikuuta – Erkki Sunila, suomalainen varatuomari ja Elinkeinohallituksen pääjohtaja (s. 1924)
13. tammikuuta – Marcel Camus, ranskalainen elokuvaohjaaja (s. 1912)
13. tammikuuta – Kaarlo Vaala, suomalainen kenraaliluutnantti (s. 1899)
15. tammikuuta – Eero Laine, suomalainen kirjailija (s. 1928)
15. tammikuuta – Luciano Mercante, italialainen kuvanveistäjä ja olympiamitalisti (s. 1902)
17. tammikuuta – Väinö Syvänne, suomalainen kirjailija (s. 1892)
18. tammikuuta – Ngaio Marsh, uusiseelantilainen kirjailija ja teatteriohjaaja (s. 1895)
19. tammikuuta – Elis Regina, brasilialainen laulaja (s. 1945)
19. tammikuuta – Jyri Schreck, suomalainen runoilija (s. 1927)
22. tammikuuta – Eduardo Frei Montalva, Chilen presidentti 1966–1970 (s. 1911)
23. tammikuuta – Viljo Mäkipuro, suomalainen toimittaja ja kirjailija (s. 1899)
24. tammikuuta – Alfredo Ovando, Bolivian presidentti 1969–1970 (s. 1918)
25. tammikuuta – Gunnar Arnkil, suomalainen metsänhoitaja ja yritysjohtaja, metsäneuvos (s. 1895)
25. tammikuuta – Mihail Suslov, neuvostoliittolainen poliitikko (NKP:n pääideologi) (s. 1902)
28. tammikuuta – Veli Merikoski, suomalainen lakimies ja professori (s. 1905)
30. tammikuuta – Tora Dahl, ruotsalainen kirjailija (s. 1886)
30. tammikuuta – Sam Hopkins (”Lightnin’ Hopkins”), yhdysvaltalainen blueskitaristi ja -laulaja (s. 1912)
Helmikuu

2. helmikuuta – Bruno Kivikoski, suomalainen diplomaatti (s. 1892)
4. helmikuuta – Alex Harvey, skotlantilainen rockmuusikko (s. 1935)
5. helmikuuta – Lea Piltti, suomalainen oopperalaulaja ja laulupedagogi (s. 1904)
6. helmikuuta – Ben Nicholson, englantilainen taidemaalari (s. 1894)
7. helmikuuta – Antero Kostilainen, suomalainen jalkapalloilija (s. 1936)
8. helmikuuta – Lauri Virtanen, suomalainen kestävyysjuoksija (s. 1904)
11. helmikuuta – Joel Laikka, suomalainen kirjailija (s. 1906)
16. helmikuuta – Märta Blomstedt, suomalainen arkkitehti (s. 1899)
17. helmikuuta – Thelonious Monk, yhdysvaltalainen jazzpianisti ja säveltäjä (s. 1917)
17. helmikuuta – Lee Strasberg, yhdysvaltalainen teatteriohjaaja, -opettaja ja näyttelijä (s. 1901)
24. helmikuuta – Leonard Tapaninen, Oulun hiippakunnan piispa (s. 1893)
Maaliskuu

2. maaliskuuta – Philip K. Dick, yhdysvaltalainen tieteiskirjailija (s. 1928)
4. maaliskuuta – Dorothy Eden (kirjailijanimi Mary Paradise), uusiseelantilais-brittiläinen kirjailija (s. 1912)
4. maaliskuuta – Altti Järvinen, suomalainen kuoronjohtaja (s. 1889)
5. maaliskuuta – John Belushi, yhdysvaltalainen näyttelijä ja koomikko (s. 1949)
6. maaliskuuta – Alisa Rosenbaum (”Ayn Rand”), yhdysvaltalainen kirjailija ja filosofi (s. 1905)
6. maaliskuuta – Torolv Kandahl, norjalainen toimittaja ja poliitikko (s. 1899)
6. maaliskuuta – Tellervo Koivisto, suomalainen kansanedustaja (s. 1927)
7. maaliskuuta – Aaro Airas, suomalainen päätoimittaja, puoluetoimitsija ja työläistarkastaja (s. 1919)
8. maaliskuuta – Rab Butler, brittiläinen konservatiivipoliitikko ja Yhdistyneen kuningaskunnan ulkoministeri 1963–1964 ja valtiovarainministeri 1951–1955 (s. 1902)
11. maaliskuuta – Arvo Mikael Aalto, suomalainen juristi, yrittäjä, yritysjohtaja ja kauppaneuvos (s. 1911)
12. maaliskuuta – Jukka Rangell, suomalainen poliitikko ja pankinjohtaja (sotasyyllisyysoikeudenkäynnissä tuomittu) (s. 1894)
17. maaliskuuta – Severi Seppänen, suomalainen näyttelijä (s. 1917)
18. maaliskuuta – Vasili Tšuikov, Neuvostoliiton marsalkka (s. 1902)
19. maaliskuuta – Aarno Pajunen, suomalainen kauppias ja kauppaneuvos (s. 1922)
19. maaliskuuta – Randy Rhoads, yhdysvaltalainen kitaristi (s. 1956)
19. maaliskuuta – Jaakko Wuolijoki, suomalainen tekniikan tutkija ja professori (s. 1914)
21. maaliskuuta – Kaarina Kari, suomalainen liikuntakasvattaja (s. 1888)
25. maaliskuuta – Ragnar Smedslund, suomalainen diplomaatti (s. 1900)
26. maaliskuuta – Sultan al-Atrash, syyrialainen druusien johtohahmo ja Syyrian suuren kapinan johtaja (s. 1888)
26. maaliskuuta – Uuno Koivu, suomalainen trumpetisti (s. 1912)
26. maaliskuuta – Reino Kuivamäki, suomalainen moukarinheittäjä (s. 1918)
26. maaliskuuta – Antti Pelkola, suomalainen päätoimittaja ja varatuomari (s. 1923)
28. maaliskuuta – William Giauque, vuoden 1949 Nobelin kemianpalkinnon saanut yhdysvaltalainen kemisti (s. 1895)
29. maaliskuuta – Walter Hallstein, saksalainen poliitikko, Euroopan komission ensimmäinen puheenjohtaja (s. 1901)
29. maaliskuuta – Carl Orff, saksalainen säveltäjä ja musiikkipedagogi (s. 1895)
Huhtikuu

3. huhtikuuta – Warren Oates, yhdysvaltalainen elokuvanäyttelijä (s. 1930)
6. huhtikuuta – Elsa Björkman-Goldschmidt, ruotsalainen kirjailija (s. 1888)
7. huhtikuuta – Pentti Pääkkönen, suomalainen näyttelijä ja teatterineuvos (s. 1910)
9. huhtikuuta – Jussi Jurkka, suomalainen näyttelijä (s. 1930)
9. huhtikuuta – Wilfrid Pelletier, kanadalainen kapellimestari ja pianisti (s. 1896)
10. huhtikuuta – Kuno Nyman, suomalainen pankinjohtaja ja kansanedustaja (s. 1887)
15. huhtikuuta – Ville Luho, suomalainen arkeologi (s. 1911)
16. huhtikuuta – Anatoli Aleksandrov, neuvostoliittolainen säveltäjä (s. 1888)
24. huhtikuuta – Yrjö Karjalainen, suomalainen insinööri, virkamies, yrittäjä ja yritysjohtaja (s. 1907)
24. huhtikuuta – Ville Ritola, suomalainen kestävyysjuoksija (moninkertainen olympiavoittaja) (s. 1896)
28. huhtikuuta – Claude Evans, kanadalainen jääkiekkomaalivahti (s.1933)
30. huhtikuuta – Ilmari Hustich, suomalainen talousmaantieteen professori, akateemikko ja ministeri (s. 1911)
Toukokuu

1. toukokuuta – Walther Wenck, saksalainen kenraali (s. 1900)
3. toukokuuta – Henri Tajfel, puolalainen sosiaalipsykologi (s. 1919)
7. toukokuuta – Martti Vainio, suomalainen tekniikan tohtori ja lentokonesuunnittelija (s. 1909)
8. toukokuuta – Neil Bogart, yhdysvaltalainen muusikko ja musiikkialan vaikuttaja (s. 1943)
8. toukokuuta – Yrjö Kari, suomalainen taidemaalari (s. 1901)
8. toukokuuta – Gilles Villeneuve, kanadalainen Formula 1 -kuljettaja (s. 1950)
10. toukokuuta – Peter Weiss, saksalais-ruotsalainen näytelmäkirjailija, graafikko, taidemaalari ja elokuvaaja (s. 1916)
11. toukokuuta – Elli Ylimaa, suomalainen näyttelijä (s. 1900)
12. toukokuuta – Humphrey Searle, brittiläinen säveltäjä (s. 1915)
14. toukokuuta – Aarne Eskola, suomalainen järjestöjohtaja ja maaneuvos (s. 1903)
14. toukokuuta – Carl-Eric Räihä, suomalainen lääkäri ja lastentautiopin professori (s. 1904)
17. toukokuuta – Pentti Pajari, suomalainen pääkonsuli ja Colombia Oy:n omistaja ja toimitusjohtaja 1936–1969 (s. 1914)
17. toukokuuta – Toivo Vuorela, suomalainen kansatieteilijä ja professori (s. 1909)
18. toukokuuta – Sigrun Berg, norjalainen tekstiilitaiteilija (s. 1901)
19. toukokuuta – Yrjö Siirala, suomalainen lääkäri ja professori (s. 1908)
20. toukokuuta – Tuudur Vettik, virolainen säveltäjä, musiikkipedagogi, kuoronjohtaja, musiikkitieteilijä ja -kirjailija (s. 1898)
22. toukokuuta – Cevdet Sunay, Turkin presidentti 1966–1973 (s. 1899)
24. toukokuuta – Mikael Gam, tanskalainen poliitikko (s. 1901)
24. toukokuuta – Tauno Palo, suomalainen näyttelijä (s. 1908)
25. toukokuuta – Urpo Kuuskoski, suomalainen yliopettaja ja oppikirjojen tekijä (s. 1905)
28. toukokuuta – Herbert Jones, brittiläinen laskuvarjojääkäriupseeri (kaatui Goose Greenin taistelussa, s. 1940)
29. toukokuuta – Romy Schneider, itävaltalaissyntyinen näyttelijä (s. 1938)
29. toukokuuta – John Woolf, uusiseelantilainen ralliautoilija (s. 1955)
Kesäkuu

4. kesäkuuta – Hermanni Pihlajamäki, suomalainen painija (olympiavoittaja) (s. 1903)
5. kesäkuuta – Olle Hellbom, ruotsalainen elokuvaohjaaja (s. 1925)
5. kesäkuuta – Aleksi Lahelma, suomalainen varatuomari ja järjestöjohtaja (s. 1913)
7. kesäkuuta – Yrjö Karilas, suomalainen tietokirjailija (s. 1891)
8. kesäkuuta – Nikolai Ievanen (”Niilo Kivakka”), suomalainen sotakirjailija (s. 1921)
8. kesäkuuta – Kallio Kotkas, suomalainen varatuomari, urheilu- ja yritysjohtaja (s. 1908)
9. kesäkuuta – Hans Luther, suomalainen kasvitieteen professori (s. 1915)
10. kesäkuuta – Rainer Werner Fassbinder, saksalainen elokuvaohjaaja (s. 1945)
11. kesäkuuta – Anatoli Solonitsyn, neuvostoliittolainen näyttelijä (s. 1934)
12. kesäkuuta – Karl von Frisch, vuoden 1973 Nobelin lääketieteen palkinnon saanut itävaltalainen biologi (s. 1886)
13. kesäkuuta – Khalid, Saudi-Arabian kuningas (s. 1913)
13. kesäkuuta – Riccardo Paletti, italialainen Formula 1 -kuljettaja (s. 1958)
15. kesäkuuta – Art Pepper, yhdysvaltalainen jazzmuusikko (s. 1925)
15. kesäkuuta – Paavo Tuononen, suomalainen jääkärivänrikki (s. 1887)
18. kesäkuuta – John Cheever, yhdysvaltalainen kirjailija (s. 1912)
18. kesäkuuta – Curd Jürgens, saksalainen elokuvanäyttelijä (s. 1915)
25. kesäkuuta – Pentti Irjala, suomalainen näyttelijä (s. 1911)
27. kesäkuuta − Roger Abel, monacolainen ampuja (s. 1900)
28. kesäkuuta – Eva Collin, suomalainen taidemaalari (s. 1896)
29. kesäkuuta – Pierre Balmain, ranskalainen muotisuunnittelija (s. 1914)
29. kesäkuuta – Henry King, yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja (s. 1886)
Heinäkuu

4. heinäkuuta – Elisabeth Koch, suomalainen puutarha- ja pihasuunnittelija (s. 1891)
6. heinäkuuta – Alma Reville, brittiläis-yhdysvaltalainen elokuvakäsikirjoittaja ja leikkaaja (s. 1899)
11. heinäkuuta – Väinö Hovi, suomalainen fysiikan professori (s. 1913)
12. heinäkuuta – Kenneth More, englantilainen näyttelijä (s. 1914)
17. heinäkuuta – Valtteri Mikonmäki, suomalainen poliitikko (s. 1889)
20. heinäkuuta – Bertel Lindroos, suomalainen metsänhoitaja ja metsäasiantuntija, metsäneuvos (s. 1911)
23. heinäkuuta – Erik Wilén, suomalainen pikajuoksija (s. 1898)
24. heinäkuuta – Ebba Björkbom-Bäckman, suomalainen konttoristi ja kirjailija (s. 1904)
28. heinäkuuta – Hilkka Ruuska, vuosien 1950 ja 1951 Miss Suomi (s. 1932)
29. heinäkuuta – Rafael Gyllenberg, suomalainen teologi, professori ja kirjailija (s. 1893)
Elokuu

1. elokuuta – Otto Bayer, saksalainen kemisti ja professori, polyuretaanin keksijä (s. 1902)
1. elokuuta – Jim Hickman, yhdysvaltalainen kilpa-autoilija (s. 1943)
2. elokuuta – Gunnar Bärlund, suomalainen nyrkkeilijä (s. 1911)
2. elokuuta – Nikolai Piljugin, neuvostoliittolainen raketti-insinööri (s. 1908)
12. elokuuta – Henry Fonda, yhdysvaltalainen elokuvanäyttelijä (s. 1905)
12. elokuuta – Helvi Leiviskä, suomalainen säveltäjä (s. 1912)
12. elokuuta – Salvador Sánchez, meksikolainen nyrkkeilijä (s. 1959)
15. elokuuta – Hugo Theorell, vuoden 1955 Nobelin lääketieteen palkinnon saanut ruotsalainen biokemisti (s. 1903)
16. elokuuta – Viljo Eloranta, suomalainen juristi ja poliisineuvos (s. 1915)
17. elokuuta – Ruth First, eteläafrikkalainen poliittinen aktivisti ja yhteiskuntatieteilijä (s. 1925)
18. elokuuta – Lars-Levi Laestadius, ruotsalainen kirjailija ja teatterinjohtaja (s. 1909)
19. elokuuta – Ami Lovén, suomalainen oopperalaulaja (s. 1922)
20. elokuuta – Walter Battiss, eteläafrikkalainen taidemaalari ja olympiamitalisti (s. 1906)
21. elokuuta – Taisto Martiskainen, suomalainen kuvanveistäjä (s. 1943)
21. elokuuta – Sobhuza II, Swazimaan kuningas (s. 1899)
23. elokuuta – Lars M. Boström, suomalainen runoilija (s. 1920)
23. elokuuta – Stanford Moore, vuoden 1972 Nobelin kemianpalkinnon saanut yhdysvaltalainen biokemisti (s. 1913)
29. elokuuta – Ingrid Bergman, ruotsalainen elokuvanäyttelijä (s. 1915)
31. elokuuta – Guido Nylander, saksalainen jääkärikapteeni (s. 1896)
Syyskuu

1. syyskuuta – Władysław Gomułka, Puolan kommunistisen puolueen pääsihteeri (s. 1905)
3. syyskuuta – Carlo Alberto dalla Chiesa, Italian karabinieerien kenraalimajuri ja apuaiskomentaja (s. 1920)
5. syyskuuta – Douglas Bader, englantilainen lentäjä ja hävittäjä-ässä (s. 1910)
7. syyskuuta – Allan Tolvanen, suomalainen näytelmäkirjailija (s. 1900)
14. syyskuuta – Grace Kelly, Monacon ruhtinatar (auto-onnettomuus) (s. 1929)
14. syyskuuta – Kristján Eldjárn, Islannin presidentti (s. 1916)
14. syyskuuta – Bashir Gemayel, Libanonin presidentti (s. 1947)
16. syyskuuta – Karen Aabye, tanskalainen kirjailija (s. 1904)
27. syyskuuta – Margit von Willebrand-Hollmérus, suomenruotsalainen kirjailija (s. 1894)