Terveyden edistäminen
Terveyden edistämisen kehitys toimintapolitiikkana

Terveyden edistämistä eri muodoissaan on esiintynyt yhteiskunnallisena toimintana, jopa erityisenä liikkeenä, vuosisatoja. Jo Antiikissa terveyttä pidettiin yhtenä tärkeimmistä yksilön ja yhteiskunnan arvoista. Hygienia eri muodoissaan on sisältänyt keskeisenä perusteenaan yksilöiden ja yhteisön terveyden oli kyse sitten ympäristösuojelusta, työsuojelusta tai terveellisestä ravinnosta. Terveyden edistäminen vakiintui Maailman terveysjärjestön (WHO) toimintaotteeksi, ja monet terveyden edistämisen avainkäsitteistä ja toimintamalleista onkin WHO:n luomia tai tukemia. Nykymuodossaan terveyden edistämisen toimintapolitiikka katsotaan syntyneeksi 1970-luvulla, jolloin myös aloitettiin Terveyttä kaikille vuoteen 2000 mennessä -hanke.
Merkittävin terveyden edistämisen käsitteistöä ja toimintaa koordinoiva asiakirja on WHO:n vuonna 1986 ensimmäisessä terveyden edistämisen maailmankongressissa hyväksymä Ottawan julkilausuma (Ottawa Charter for Health Promotion). Sittemmin WHO:n johtamia terveyden edistämisen maailmankonferensseja on pidetty seuraavasti:
Adelaide 1988
Sundsvall 1991
Jakarta 1997
Mexico 2000
Bangkok 2005
Mikään näissä myöhemmissä konferensseissa hyväksytty yleinen asiakirja (Charter) ei ole syrjäyttänyt Ottawa Charteria. Ottawa Charterin strategiset suuntaviivat olivat:
terveyttä edistävä yhteiskuntapolitiikka
terveyttä tukevien ympäristöjen luominen
yhteisöllisen toiminnan vahvistaminen
yksilöllisten taitojen kehittäminen
terveyspalvelujen uudelleen suuntaaminen
Kansainvälisten organisaatioiden konferensseja ja kongresseja on pidetty terveyden edistämisestä tai siihen läheisesti liittyvistä aiheista useita vuosittain. Yksi tällainen yhteistyöelin on IUHPE (International Union for Health Promotion and Education) jonka Euroopan alueen puheenjohtajana kaudella 2007-2010 toimii Terveyden edistämisen keskuksen toiminnanjohtaja Mika Pyykkö.
WHO:n Euroopan aluetoimisto arvioi Suomen terveyden edistämisen kokonaisjärjestelmää vuosituhannen alussa ja julkaisi arviointiraporttinsa keväällä 2002. Ryhmän kehittämisehdotukset olivat, että Suomen tulisi
ylläpitää ja vahvistaa eri hallinnonalojen välisen yhteistyön mekanismeja
varmistaa, että sekä strategisten suunnittelua, johtamista että käytännön työtä varten on olemassa lukumääräisesti, taidoiltaan, vahvuuksiltaan ja valmiuksiltaan riittävät henkilöstövoimavarat
pohtia kaikkien tärkeimpien, terveyden kannalta merkityksellisten hankkeiden terveysvaikutusten arvioinnin käynnistämistä ja toteuttamista
toteuttaa järjestelmällisesti Terveys 2015 -ohjelmaa, vahvistaa Kansanterveyden neuvottelukunnan roolia, taata nykyaikaisen terveyden edistämisen kaikkien tarpeellisten osa-alueiden olemassaolo sekä systemaattinen hyödyntäminen ja järjestää rahoitus parhaalla mahdollisella tavalla
etsiä keinoja kuntientukemiseksi parhaalla mahdollisella tavalla viiden ratkaisevan tärkeässä terveyden edistämistyössä palvelemansa väestön osalta
varmistaa, että valtakunnallisen tason ratkaisevat tehtävät ja toimet tukevat ja helpottavat tarkoituksenmukaisesti paikallistason terveyden edistämistä
suunnitella ja ohjata tutkimus- ja kehitystyötä ottamaan ensisijaisesti huomioon näyttöön perustuvan terveyspolitiikan ja käytännön työn tarpeet
Toisella EU-puheenjohtajakaudellaan loppuvuodesta 2006 Suomi otti terveyspolitiikan kehittämiskohteeksi periaatteen, että kaikessa julkisessa päätöksenteossa ja toiminnassa pitäisi ottaa huomioon se, miten niillä vaikutetaan väestön terveyteen. Tämä periaate kiteytettiin ilmaisuksi ”Terveys kaikissa politiikoissa” (Health in All Policies, HiaP). Kuopiossa 20.-21.9.2006 pidetyssä Terveys kaikissa politiikoissa -konferenssissa todettiin muun muassa, että ”Terveyden taustatekijät, joita politiikat ja päätöksenteko voivat muokata tai muuttaa terveyden kannalta myönteisesti tai kielteisesti, välittävät politiikkojen vaikutukset terveystuloksiin. Taustatekijät liittyvät talouteen, elinympäristöön, yhteiskunnan rakenteisiin ja palveluihin tai sosiaalisiin suhteisiin ja kulttuuriin.”
5.12.2007 Suomen hallitus antoi periaatepäätöksen hallituksen strategia-asiakirjasta, jonka yhtenä politiikkaohjelmana[vanhentunut linkki] on terveyden edistäminen. Ohjelman tavoitteena on väestön terveydentilan parantuminen ja terveyserojen kaventuminen. Politiikkaohjelmassa on määritelty yhteiskunnalliset vaikuttavuustavoitteet seuraavista osa-alueista:
terveyden edistämisen rakenteiden vahvistaminen
kansansairauksien ehkäisyyn vaikuttavien elintapamuutosten aikaansaaminen
terveitä elämäntapa-valintoja edistävien työ- ja elinolosuhteiden kehittäminen
sosiaali- ja terveydenhuollon peruspalvelujen vahvistaminen ja terveyden edistämisen uusien työmuotojen kehittäminen
järjestöjen toiminnan ja roolin vahvistaminen terveyden edistämisen, erityisesti osallisuuden ja yhteisöllisyyden tukena.