stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Malmö stadion

Malmö Stadionia.
Malmö stadion on monikäyttöinen stadion Malmössä, Ruotsin Skånessa. Se rakennettiin vuoden 1958 jalkapallon maailmanmestaruuskilpailuja varten, ja se valmistui vuonna 1951. Koko stadionalueen suunnittelusta on vastannut arkkitehtitoimisto Jaenecke & Samuelson. Stadionille mahtuu noin 26 500 katsojaa ja istumapaikkoja on 14 000.
Stadionin katsojaennätys tapahtui vuoden 1958 jalkapallon MM-kisoissa, kun 30 953 katsojaa seurasi stadionilla Argentiinan ja Saksan välistä ottelua. Jalkapallon MM-kilpailujen lisäksi stadionilla on järjestetty myös muun muassa vuoden 1992 jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailut. Stadion toimi kotiareenana jalkapallojoukkue Malmö FF:lle vuoteen 2008 saakka. Urheilutapahtumien lisäksi siellä järjestetään musiikkikonsertteja.
Vuonna 2009 Malmö Stadionin eteläpuolelle valmistui uusi, 24 000 -paikkainen Swedbank Stadion.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Tietoa stadionista Malmön kaupungin sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Luh

Luhin vaakuna vuodelta 1779.
Luh (ven. Лух) on kaupunkimainen taajama ja Luhin piirin hallinnollinen keskus Ivanovon alueella Venäjällä. Se sijaitsee Kljazman sivujoen Luhin varrella 94 kilometriä Ivanovosta itään. Taajamassa on 3 000 asukasta (vuonna 2010).
Paikkakunta mainitaan ensimmäisen kerran 1400-luvulla. Vuonna 1778 siitä tuli kaupunki ja Kostroman lääniin kuuluneen kihlakunnan keskus. Vuonna 1796 se menetti hallinnolliset tehtävänsä. 1900-luvun alussa Luhissa oli 2 500 asukasta, jotka harjoittivat etupäässä puutarhanhoitoa. Vuonna 1925 paikkakunta alennettiin maalaiskyläksi, ja vuonna 1959 se sai kaupunkimaisen taajaman statuksen. Neuvostoaikana siellä oli elintarviketeollisuutta ja ompelimo.
Nykyään Luh on maatalousalueen keskus, jossa toimii meijeri ja konepaja. Nähtävyyksiin kuuluvat entisen linnoituksen jäänteet, Kristuksen ylösnousemuksen kirkko (1680), Kolminaisuuden kirkko (1754), Jumalansynnyttäjän kuolonuneen nukkumisen katedraali (1775), Kristuksen kirkastumisen kirkko (1797), pajari Artamon Matvejeville kuulunut kaupungin ensimmäinen kivitalo sekä historiallinen museo.
Aiheesta muualla

Luhin piirin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Pettävä varjo

| Pettävä varjo> The Thin Man |
| --- | --- |

Ohjaaja:  W. S. Van Dyke
Käsikirjoittaja:  Romaani: Dashiell Hammett Käsikirjoitus: Albert Hackett Frances Goodrich
Tuottaja:  Hunt Stromberg
Säveltäjä:  William Axt
Kuvaaja:  James Wong Howe
Leikkaaja:  Robert J. Kern (käännä suomeksi)
Tuotantosuunnittelija:  Cedric Gibbons
Pääosat:  William Powell Myrna Loy
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Metro-Goldwyn-Mayer
Levittäjä:  Loews Cineplex Entertainment Netflix Fandango at Home (käännä suomeksi)
Ensi-ilta:  23. toukokuuta 1934 (US) 27. helmikuuta 1938 (FI)
Kesto:  93 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  226 408 USD
Seuraaja:  Pettävän varjon seuraaja, 1936
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pettävä varjo, myös nimellä Nick ja pettävä varjo (The Thin Man) on W. S. Van Dyken ohjaama yhdysvaltalainen rikoskomedia vuodelta 1934. Sen pääosissa ovat William Powell ja Myrna Loy heidän toisessa yhteisessä elokuvassaan. Sivuosissa ovat muun muassa Maureen O'Sullivan ja Cesar Romero.
Pettävä varjo perustuu Dashiell Hammettin samannimiseen mysteeriromaaniin, joka ilmestyi 1934 vähän ennen itse elokuvaa. Tarina oletettavasti perustuu Hammettin pitkäaikaiseen suhteeseen näytelmäkirjailija Lillian Hellmaniin[lähde? ]. Elokuvan käsikirjoituksen laativat Albert Hackett ja Frances Goodrich. Pettävä varjo sai ensi-iltansa kotimaassaan 23. toukokuuta vuonna 1934. Suomen teattereihin se tuli neljä vuotta myöhemmin 27. helmikuuta vuonna 1938. Metro-Goldwyn-Mayer tuotti elokuvan.
Pettävä varjo oli MGM:n kolmanneksi tuottoisin elokuva ilmestymisvuonnaan 1,5 miljoonan dollarin lipputuloillaan. Elokuva sai vuonna 1935 neljä Oscar-ehdokkuutta, muun muassa parhaan elokuvan kategoriassa.
Juoni

William Powell ja Myrna Loy näyttelevät elokuvassa aviopari Nick ja Nora Charlesia, jotka ratkovat rikoksia. Nick on kova juomaan ja eläkkeelle jäänyt etsivä ja vaimonsa Nora varakas perijätär. Heillä on koira, karkeakarvainen kettuterrieri Asta.
Eläkkeelle jäänyt ja alkoholisoitunut etsivä Nick pyydetään takaisin palvelukseen ystävänsä katoamisen takia. Ystävä Clyde Wynant on kadonnut mystisesti juuri kun hänen entinen tyttöystävänsä Julia Wolf on löydetty kuolleena. Wynantista tulee nopeasti pääepäilty, mutta hänen tyttärensä Dorothy ei usko isänsä syyllisyyteen. Nick löytää johtolankoja ja tapaus alkaa selvitä.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  William Powell  | … |  Nick Charles   |
|  Myrna Loy  | … |  Nora Charles   |
|  Skippy  | … |  Asta, Charlesien koira   |
|  Maureen O'Sullivan  | … |  Dorothy Wynant   |
|  Nat Pendleton  | … |  Luutnantti John Guild   |
|  Minna Gombell  | … |  Mimi Wynant Jorgenson   |
|  Porter Hall  | … |  Herbert MacCaulay   |
|  Henry Wadsworth  | … |  Tommy   |
|  William Henry  | … |  Gilbert Wynant   |
|  Harold Huber  | … |  Arthur Nunheim   |
|  Cesar Romero  | … |  Chris Jorgenson   |
|  Natalie Moorhead  | … |  Julia Wolf   |
|  Edward Ellis  | … |  Clyde Wynant   |
|  Edward Brophy  | … |  Joe Morelli   |
Oscar-palkintoehdokkuudet

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Vuosi | Kategoria | Kenelle |
| 1935 | Paras elokuva | Metro-Goldwyn-Mayer Hunt Stromberg |
| 1935 | Paras miespääosa | William Powell |
| 1935 | Paras ohjaus | W. S. Van Dyke |
| 1935 | Paras sovitettu käsikirjoitus | Albert Hackett Frances Goodrich |
Muuta > Tuotanto

Pettävän varjon kuvauksille annettiin aikaa 2-3 viikkoa; ohjaaja W. S. Van Dyke onnistui kuvaamaan elokuvan 12 päivässä (uudelleenotot toukokuussa). Kuvaukset alkoivat 9. huhtikuuta ja budjetti oli 231 000 dollaria. Elokuvan kohtauksia kuvattiin muun muassa Bidwell Mansionissa Kalifornian Chicossa, . Alun perin B-luokan elokuvana pidetty Pettävä varjo yllätti kaikki elokuvantekijät suurella menestyksellään: maailmanlaajuinen tuotto oli 1,5 miljoonaa dollaria ilmestymisvuonna.
Pettävä varjo sai ensi-iltansa toukokuussa 1934 vain viisi kuukautta itse kirjan julkaistamisen jälkeen, joka oli tammikuussa 1934.
Muuta > Vastaanotto

Elokuva sai viisi jatko-osaa:
Pettävän varjon seuraaja (1936)
Pettävän varjon uudet seikkailut (1939)
Pettävä varjo kummittelee (1941)
Pettävä varjo voittaa pelin (1945)
Pettävän varjon laulu (1947)
Vuonna 1997 Pettävä varjo valittiin "kulttuurisesti, historiallisesti tai esteettisesti merkittävänä" elokuvana säilytettäväksi Yhdysvaltain kongressin kirjaston National Film Registryssä.
Vuonna 2000 Yhdysvaltain elokuvainstituutti valitsi elokuvan kaikkien aikojen 32. hauskimmaksi elokuvaksi 100 hauskimman komedian joukkoon.
Vuonna 2002 kriitikko Roger Ebert lisäsi Pettävän varjon hänen Loistavat elokuvat -listaansa. Ebert kehuu erityisesti William Powellin suoritusta sanoen, että Powell "sopii dialogiin kuin Fred Astaire tanssiin. Hänen suorituksensa on hyvin lystikäs ja vihjaileva, hyvin tietäväinen ja viaton samaan aikaan, että ei ole tuskin väliä mitä hän sanoo."
The New York Timesin kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa.
Muuta > Sovitus

Pettävä varjo sovitettiin radiokuunnelmaksi 8. kesäkuuta vuonna 1936 Lux Radio Theatern lähetykseen. William Powell ja Myrna Loy uusi roolinsa Nickinä ja Norana.
Muuta > Uudelleenfilmatisointi

Toukokuussa 2011 ilmoitettiin, että Johnny Depp tulee olemaan pääosassa Pettävän varjon uusintaversiossa, jonka tulee ohjaamaan Rob Marshall.
Muuta > Vaikuttajana

Vuoden 1976 komediaelokuvassa Murha, murha, päästäkää etsivät irti! roolihahmot Nick ja Nora Charles muutettiin muotoon Dick ja Dora Charleston, joita näytteli David Niven ja Maggie Smith.
Vuosina 1979–1984 ABC-kanavan viikoittainen romanttinen etsiväsarja Hart to Hart jäljitteli elokuvan keskeistä juonta. Sarjaa tähditti Robert Wagner, Stefanie Powers ja Lionel Stander.
Animaatioelokuvan Tapaus Punahilkka (2005) sammakkoetsivä-hahmo Nicky Flippers perustuu Nick Charlesiin. Nicky Flippersin äänenä toimi David Ogden Stiers.
Aiheesta muualla

Pettävä varjo Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Pettävä varjo Elonet.
Pettävä varjo AllMoviessa. (englanniksi)
Philippe Pétain

| Philippe Pétain |
| --- | --- |
 Philippe Pétain
Ranskan valtionpäämies
 11. heinäkuuta 1940 – 20. elokuuta 1944  
Edeltäjä:  Albert Lebrun (tasavallan presidenttinä)
Seuraaja:  Charles de Gaulle (väliaikaisen hallinnon puhemiehenä)
Ranskan pääministeri
 16. kesäkuuta 1940 – 11. heinäkuuta 1940  
Edeltäjä:  Paul Reynaud
Seuraaja:  Pierre Laval
Henkilötiedot
Syntynyt: 24. huhtikuuta 1856 Cauchy-à-la-Tour, Ranska
Kuollut: 23. heinäkuuta 1951 (95 vuotta) Île d’Yeu, Ranska
Ammatti:  poliitikko, sotilas
Puoliso:  Eugénie Pétain
Tiedot
 Nimikirjoitus
Henri Philippe Benoni Omer Joseph Pétain (24. huhtikuuta 1856 – 23. heinäkuuta 1951), yleisesti tunnettu nimillä Philippe Pétain tai marsalkka Pétain, oli ranskalainen ensimmäisen maailmansodan kenraali ja sotasankari sekä toisen maailmansodan aikainen Ranskan johtava saksalaismyöntyvyyttä edustanut poliitikko. Hitlerin Saksan miehitettyä Ranskan pohjoisosat toisessa maailmansodassa hänet valittiin nimellisesti saksalaisvallasta vapaan Vichyn Ranskan johtoon. Tämä teki hänestä maanpetturin Ranskan saksalaismiehitystä vastustaneen vastarintaliikkeen näkökulmasta. Hänet vangittiin pian Ranskan vapautuksen jälkeen.
Toisen maailmansodan aikana hän oli 1940–1944 Vichyn Ranskan valtionpäämies, mikä leimasi hänet maanpetturiksi ja johti kuolemantuomioon. Charles de Gaulle kuitenkin muutti tuomion elinkautiseksi vankeusrangaistukseksi ja Pétain kuoli Île d’Yeun vankilasaarella 1951.
Varhainen elämä ja ensimmäinen maailmansota

Pétain syntyi Cauchy-à-la-Tourissa Pas-de-Calais’n departementissa Pohjois-Ranskassa. Perhe piti maatilaa. Hän liittyi armeijaan 1876 ja kävi Saint-Cyrin sotilasakatemiaa ja École supérieure de guerreä Pariisissa.
Pétain oli palkittu ensimmäisen maailmansodan veteraani ja juhlittu sankari. Hän komensi Ranskan joukkoja Verdunin taistelun alusta lähtien ja oli erinomainen puolustustaktiikan tuntija. Verdunin kriittisessä tilanteessa hän pyrki tekemään uudistuksia, kuten kaluston ja reservijoukkojen lisääminen ja tykistön tulivoiman parantaminen. Nämä kasvattivat hänen suosiotaan joukkojen keskuudessa.
Pétainista tuli Ranskan joukkojen ylipäällikkö epäonnistuneen Nivellen offensiivin ja sitä seuranneen armeijan kapinan jälkeen toukokuussa 1917. Pétain kukisti kapinan kovin ottein ja tuomitsi kapinajohtajia kuolemaan. Mutta Pétain myös lupasi, ettei epätoivoisia hyökkäysyrityksiä tehtäisi ennen kuin saataisiin panssarivaunuja ja amerikkalaisia joukkoja. Pétain siirtyi puolustuskannalle ja armeija kesti Saksan romahdukseen asti. Hänen puolustusta suosiva strategiansa johti sodan jälkeen Maginot-linjan rakentamiseen.
Pétainia rohkaistiin mukaan politiikkaan, mutta hänellä ei ollut kiinnostusta asettua ehdokkaaksi vuoden 1934 vaaleissa. Hänet nimitettiin kuitenkin sotaministeriksi hallitukseen ja seuraavana vuonna alivaltiosihteeriksi. Pétain kannatti myönnytyspolitiikkaa natsi-Saksaa kohtaan.
Vichyn Ranskan johdossa

Keväällä 1940 Saksan armeija valloitti Ranskan. Tappion jälkeen marsalkka Pétain nimitettiin pääministeriksi laajoin valtaoikeuksin, joiden perustuslaillisuus kiistettiin myöhemmin. Hän hyväksyi 22. kesäkuuta allekirjoitetun antautumista vastanneen aseleposopimuksen. Sen mukaan Ranska joutui luovuttamaan Saksan joukoille vallan maan pohjois- ja länsiosissa, Pariisi mukaan luettuna, mutta loppuosa maasta jäi itsenäisen hallinnon alaisuuteen, jonka pääkaupungiksi tuli Vichyn pikkukaupunki.
Edustajainkokous ja senaatti kokoontuivat 10. heinäkuuta hätäistuntoon ja päättivät antaa kaiken vallan – perustuslaillisen, lainsäädäntä-, toimeenpano- ja tuomiovallan – Pétainin haltuun. Tämä teki Pétainista diktaattorin. Uuden hallituksen konservatiivit päättivät käyttää tilannetta hyväkseen, ja kolmannen tasavallan uskonnottomuusperiaate korvattiin perinteisemmällä katolilaiseen kristinuskoon perustuvalla.
Pétain käytti valtaansa erottamalla tasavaltalaisia virkamiehiä sekä vangitsemalla vastustajiaan ja ulkomaisia pakolaisia. Hän järjesti Legion française des combattantsin, joka tuki hänen hallintoaan.
Pétain, tai hänen kannattajansa Pierre Laval ja amiraali François Darlan, eivät vastustaneet Saksan vaatimuksia liittyä akselivaltojen puolelle. Pétain järjesti aseistetun miliisin, joka SS-eversti Joseph Darnandin alaisuudessa taisteli Ranskan vastarintaliikettä vastaan. Darnand otettiin myös hallitukseen järjestysministeriksi. Vichyn joukot Ranskan siirtomaissa määrättiin taistelemaan liittoutuneita vastaan.
Saksan ja Italian joukot valtasivat 11. marraskuuta 1942 operaatio Antonissa Vichyn Ranskan alueet sen jälkeen, kun liittoutuneiden joukot olivat nousseet maihin Pohjois-Afrikassa operaatio Torchissa. Vaikka Vichyn hallitus oli vielä virallisesti olemassa, Pétain ei ollut kuin sen keulakuva ja Saksa lakkasi pitämästä Vichyn Ranskaa "itsenäisenä". Pétain ja muut hallituksen jäsenet pakenivat Ranskasta liittoutuneiden lähestyessä 7. syyskuuta 1944 ja siirtyivät Sigmaringeniin Etelä-Saksaan pakolaishallituksena. Pétain erosi pian johtajan paikalta. Hänen seuraajakseen nimitettiin 1. lokakuuta 1944 diplomaatti Fernand de Brinon.
Oikeudenkäynti ja kuolema

Huhtikuussa 1945 Pétain palasi Sveitsistä Ranskaan oikeudenkäyntiin, jossa häntä syytettiin yhteistoiminnasta saksalaisten kanssa, havaittiin syylliseksi ja tuomittiin kuolemaan. Charles de Gaulle muunsi tuomion elinkautiseksi vankeusrangaistukseksi 17. elokuuta 1945 hänen ikänsä vuoksi. Pétain kuoli Île d’Yeun saaren vankilassa Bretagnen rannikon edustalla 1951.
Kunnianosoituksia

Kun Pétain todettiin syylliseksi maanpetoksesta, hän menetti kaikki alla olevat aiemmin saamansa kunniansoitukset:
Kunnialegioonan suurristi (Ranska)
Sotilasmitali (Ranska)
Akateemisten palmunlehvien ritarikunnan upseeri (Ranska)
Vuosien 1914–1918 sotaristi (Ranska)
Ympärysvaltojen voiton mitali (Ranska)
Vuosien 1914–1918 sodan muistomitali (Ranska)
Huolimatta tuomiostaan Pétain sai kuitenkin pitää saamansa marsalkan arvonimen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Philippe Pétain Wikimedia Commonsissa
Luhalahti

Luhalahden keskustaa.
Luhalahti on yksi Ikaalisten kylistä. Se sijaitsee Kyrösjärven pohjoispuolella. Luhalahdesta Hämeenkyröön on matkaa noin 20 km ja Ikaalisten keskustaan noin 30 km. Luhalahden asukasluku on noin 300. Luhalahti valittiin vuonna 2008 Pirkanmaan vuoden kyläksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Luhalahti Wikimedia Commonsissa
Pohjois-Borneon kruununsiirtomaa

Pohjois-Borneon kruununsiirtomaa oli Britannian siirtomaa Borneon saarella. Labuanin kruununsiirtomaa liittyi uuteen siirtomaahan sen perustamisen aikana. Valtio oli olemassa vuodesta 1946 vuoteen 1963, jolloin se muuttui Malesian Sabahin osavaltioksi.
Puhun Brunon kanssa

Puhun Brunon kanssa (ital. Parlo con Bruno) on Italian diktaattorin Benito Mussolinin vuonna 1941 kirjoittama kirja, jossa hän käsittelee lentäjäpoikansa Bruno Mussolinin samana vuonna tapahtunutta onnettomuuskuolemaa.
Suomeksi teoksen julkaisi Otava vuonna 1943. Sen käänsi italiasta Marjatta Tissari. Kirjan suomenkielisessä laitoksessa on 119 sivua. Se on ainoa suomeksi julkaistu Mussolinin teos.
Tarina

Kirja alkaa Bruno Mussolinin kuolemasta 7. elokuuta 1941. Kirja kertoo Bruno Mussolinin elämästä ja sitä kautta Benito Mussolinin perheen elämästä. Bruno syntyi Milanossa 22. huhtikuuta 1918. Italia oli tuolloin I maailmansodassa. Syntymän aikaa Benito Mussolini otti osaa sotaan lehtimiehenä kuvaten, kun jokin tehdas lahjoitti talkootyöllä tehdyn tykin asevoimille.
Vuonna 1929 perhe muutti Roomaan, Benito Mussolinin fasistien saadessa kasvavaa valtaa Italiassa. Bruno kävi lukiota ja kirjoitteli koulun lehteen salanimellä jännitystarinoita. Urheilu ja elokuvien katselu kiinnostivat enemmän kuin lukeminen. Kirja paljastaa Beniton, entisen sosialistin, elämänilon varallisuuden kasvaessa - aamuiset ratsastusretket, pojalle metsästysretkiä Afrikkaan ja laivaristeilyjä (2. luokan hytti, kirja väittää), koko perhe rakastaa teatteria, oopperaa jne. Kirja kertoo fasistien lapsiin suuntautuneesta kasvatuksesta: pienille oli balillat, isommille avantgardistit, ohjatut univormupukuiset lapsiryhmät. 1938 Bruno avioitui Gina Rupertin kanssa ja avioliitosta syntyi 6. maaliskuuta 1940 tytär Marina.
Pääosa kirjasta kertoo Brunon elämästä sotilaslentäjänä. Hän osallistui Etiopian valloitukseen. Myöhemmin hän pyrki ennätyslentoihin Vihreät päästäiset-koneilla (Sorci verdi tarkoittaa italiassa jotain hyvin harvinaista). Ne olivat S.79-koneita, jotka ryhmänä lensivät maailmanennätyksiä Italian sisäisillä lennoilla. Seuraavaksi lennot suuntautuivat Etelä-Amerikkaan - Rio de Janeiroon asti. Tämän jälkeen Bruno sai tehtäväkseen rakentaa Italiasta Etelä-Amerikkaan yltävän lentolinjan. Kap Verde oli välilaskupaikka. Afrikassa Brunolla oli aikaa käydä elefantinmetsästykselläkin. Hän otti osaa Maltan ja Kreikan pommituksiin lentäen CANT Z.1007 bis-pommikoneella.
Bruno Mussolini kuoli 7. elokuuta 1941, kun hänen ohjaamansa Piaggio P-108-koneen nousussa moottori sammui ja kone syöksyi alas.
Lucknow

| Lucknow लखनऊ |
| --- | --- |

 Lucknow
 Koordinaatit: 26.85°N, 80.92°E 
Valtio:  Intia
Osavaltio:  Uttar Pradesh
Piirikunta:  Lucknow
 
 Kotisivut 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Lucknow (hindiksi लखनऊ, Lakhanaū, urduksi ‏لکھنؤ‎, Lakhna’ū), myös Lakhnau, on Uttar Pradeshin osavaltion pääkaupunki Intiassa. Kaupungissa asui 2 185 927 ihmistä vuonna 2001. Lucknow on osavaltion toiseksi suurin kaupunki Kanpurin jälkeen.
Historia

Kaupunki perustettiin vuonna 1528 Baburin, mogulivaltakunnan perustajan, käskystä. Vuonna 1775 Lucknow'sta tehtiin Oudhin kuningaskunnan pääkaupunki.
Brittijoukot valtasivat kaupungin 1856. Vuotta myöhemmin sepoykapinassa residentin virka-asunnossa sijainnut varuskunta joutui kapinallisten piirittämäksi. La Martinieren yliopiston oppilaat auttoivat brittijoukkoja puolustamaan varuskuntaa.
Liikenne

Amausin lentoasema palvelee alueen lentoliikennettä. Lucknow'n metro on suunnitteilla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lucknow Wikimedia Commonsissa
La Martinieren yliopisto
Puhvelikutoja

| Puhvelikutoja |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Kutojat Ploceidae
Suku::  Puhvelikutojat Bubalornis
Laji::  albirostris
Kaksiosainen nimi
 Bubalornis albirostris  (Vieillot, 1817) 
Katso myös
   Puhvelikutoja Wikispeciesissä   Puhvelikutoja Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Puhvelikutoja (Bubalornis albirostris) on kutojien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Puhvelikutojaa tavataan Afrikassa Senegalista Etiopiaan ulottuvalla alueella. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Luguelín Santos
Henkilökohtaiset ennätykset

Lähde: Tilastopaja
200 m: 20,55 NR (2013)
400 m: 44,11 NR (2015)
800 m: 1.48,67 (2017)
200 m: 21,59 (2017)
400 m: 45,80 NR (2017)
500 m: 1.01,76 NR (2017)
600 m: 1.16,01 (2015)
800 m: 1.52,98 (2017)
NR = maan ennätys
Polemon

Polemon (m.kreik. Πολέμων) oli seuraavien antiikin kreikkalaisten henkilöiden nimi:
Polemon Ateenalainen (n. 350–270 eaa.), Platonin Akatemian johtaja vuosina 314-269 eaa.
Polemon (300-luku eaa.), Aleksanteri Suuren kenraali
Polemon Ilionlainen (100-luku eaa.), stoalainen filosofi
Polemon I (37 eaa.-8), Kilikian ja Pontoksen kuningas
Polemon II (38-64), Kilikian ja Pontoksen kuningas
Polemon Laodikeialainen eli Polemon Smyrnalainen eli Marcus Antonius Polemon (100-luku), reettori.
Sanan muita merkityksiä:
Polemon, myyräkyihin kuuluva käärmesuku.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Polemon”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Polemon Ilionlainen

Polemon Ilionlainen (myös Polemon Ateenalainen; m.kreik. Πολέμων) (100-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen stoalaiseen koulukuntaan kuulunut filosofi ja maantieteilijä. Hän oli kotoisin joko Ilionista tai Sikyonista. Myöhemmin hän sai Ateenan kansalaisuuden, ja siksi hänet tunnetaan myös Polemon Ateenalaisena. Häntä ei kuitenkaan tule sekoittaa akatemialaiseen Polemoniin.
Polemon oli Euegeteen poika ja Aristofanes Byzantionlaisen ja Ptolemaios V:n aikalainen. Filosofina hän oli Panaitioksen seuraaja. Hän matkusteli laajasti ja keräsi tietoja eri maista. Hänen kirjoituksistaan tunnetaan ennen kaikkea kokoelma epigrammeja. Athenaios lainaa Polemonia usein.
Polemiikki

Polemiikki (kreikan sanasta polemikos (πολεμικός), 'sotaisa, vihamielinen') on julkinen kiista, jota käydään erilaisten tekstien välityksellä. Nykyisin polemiikkia käydään päivälehtien ja mielipidelehtien palstoilla, pamfleteissa, nettikirjoittelussa sekä sosiaalisessa mediassa. Entisaikoihin polemiikkia käytiin lentolehtisten välityksellä. Polemiikin aihe koskee usein uskontoa, politiikkaa tai taidetta. Polemiikissa käytetään usein huumorin ja satiirin keinoja.
Polemistus exul

| Polemistus exul> Tieteellinen luokittelu |
| --- | --- |
Domeeni:  Aitotumaiset Eucarya
Kunta:  Eläinkunta Animalia
Pääjakso:  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso:  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka:  Hyönteiset Insecta
Lahko:  Pistiäiset Hymenoptera
Yläheimo:  Apoidea
Heimo:  Crabronidae
Suku:  Polemistus
Laji:  exul
Kaksiosainen nimi
 Polemistus exul  R. Turner, 1907 
Synonyymit
 Passaloecus exul (R. Turner, 1907) 
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Polemistus exul on Polemistus-sukuun ja Crabronidae-heimoon kuuluva eläinlaji. Tieteellisen nimen sille antoi ensimmäisenä R. Turner vuonna 1907. Sillä ei ole alalajeja.
Malmön ampumasarja

| Malmön ampumasarja |
| --- | --- |
Paikka:   Malmö, Ruotsi
Kuolleita:  2
Haavoittuneita:  14
Epäilty/epäillyt:  Peter Mangs
Tekoväline:  isokaliiberinen käsiase
Malmön ampumasarjalla tarkoitetaan Ruotsin Malmössä vuosina 2009–2010 tapahtuneita ampumavälikohtauksia, joiden seurauksena kuoli kaksi ihmistä. Suurin osa uhreista oli maahanmuuttajataustaisia. Ampujaksi paljastui lopulta vuonna 1972 syntynyt suomalaistaustainen Peter Mangs. Hänet vangittiin marraskuussa 2011 ja tuomittiin myöhemmin elinkautiseen vankeusrangaistukseen kahdesta murhasta ja kahdeksasta murhayrityksestä.
Vuonna 2015 julkaisemassaan kirjassa Mangs kertoi halunneensa ampua muun muassa jalkapalloilija Zlatan Ibrahimovicin sekä hip hop-muusikko Timbuktun.
Ampujaa verrattiin John Ausoniukseen, lasermiehenä tunnettuun sarjamurhaajaan.[lähde? ]
Uhrit

10.10.2009: 20-vuotiasta Trez Wets Perssonia ammuttiin autossaan Västra Skrävlinge -kirkon edustalla Rosengårdin kaupunginosassa. Hän kuoli, mutta hänen seurassaan ollut 21-vuotias mies selvisi vaikeasta, myös päähän saamastaan osumasta.
30.12.2010: Moskeijaan ammuttiin perjantairukouksen aikaan. Imaami sai lasinsiruja niskaansa.
25.1.2010: Kahta miestä ammuttiin kaupassa. 17-vuotiasta osui rintaan, 36-vuotiasta jalkaan.
16.3.2010: 21- ja 22-vuotiaita miehiä ammuttiin.
19.6.2010: Kolme miestä kuuli laukauksia ravintolan edustalla. Yhteen heistä osui.
26.6.2010: 30-vuotiasta miestä ammuttiin kahdesti selkään.
27.6.2010: 29-vuotiasta miestä ammuttiin olkapäähän.
25.8.2010: Katukeittiötä kohti ammuttiin.
10.10.2010: 47-vuotiasta miestä ammuttiin selkään.
19.10.2010: Bussia odottanutta miestä ammuttiin lähietäisyydeltä
20.10.2010: Kahta 22- ja 29-vuotiasta[lähde? ] miestä ammuttiin keskellä yötä.
21.10.2010: Kaksi naista loukkaantui asunnossaan. Ampuja oli ampunut ikkunan läpi.
22.10.2010: Miespyörailijä ilmoitti, että häntä kohti oli ammuttu.