stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ignaz von Döllinger
Elämä

Döllingerin isoisä ja isä olivat molemmat arvostettuja lääketieteen professoreja. Döllinger opiskeli Würzburgin yliopistossa, vihittiin papiksi vuonna 1822 ja hänestä tuli Münchenin yliopiston kanonisen oikeuden ja kirkkohistorian professori vuonna 1826. Vuodesta 1835 hän oli Baijerin kuninkaallisen tiedeakatemian jäsen ja toimi sen puheenjohtajana vuodesta 1873. Hän oli myös Baijerin valtiopäivien jäsen vuodesta 1845 ja Frankfurtin kansalliskokouksen jäsen vuosina 1848–1849. Vaikka hän menetti professuurinsa vuonna 1847 protestoituaan valtiopäivillä yliopiston professorien erottamista vastaan, hänet nimitettiin uudelleen kirkkohistorian professoriksi vuonna 1849.
Döllinger oli huomattava historiantutkija, jonka modernit tutkimusmenetelmät ja liberaalit ja kansallismieliset tulkinnat katolisuudesta johtivat konfliktiin jesuiittojen ja paavin politiikan kanssa. Toisaalta hän kirjoituksissaan vastusti seka-avioliittoja ja suhtautui reformaation johtajiin hyvin ankarasti. Hänen ajatteluunsa vaikutti Félicité de La Mennais'n liberaali katolilaisuus, jonka pyrkimyksiä sovittaa yhteen katolinen kirkko ja moderni yhteiskunta hän ylistää. Vuonna 1869 Döllinger kirjoitti Janus-nimimerkillä artikkelisarjan, jota myöhemmin laajennettiin ja julkaistiin nimellä Der Papst und das Konzil (1869). Kirja, jossa kritisoitiin Vatikaanin konsiilia ja erehtymättömyysoppia, joutui välittömästi Vatikaanin kiellettyjen kirjojen luetteloon. Kieltäydyttyään hyväksymästä paavin erehtymättömyysoppia Döllinger erotettiin kirkosta vuonna 1871, mutta hänet valittiin samana vuonna Münchenin yliopiston rehtoriksi. Erehtymättömyysopin vastustus oli voimakkainta saksankielisissä maissa ja erityisesti Münchenin ja Bonnin yliopistoissa, ja Döllinger oli aatesuunnan johtohahmo. Döllinger ja hänen kollegansa, jotka kaikki oli erotettu kirkosta, pitivät Münchenissä kongressin vastustaakseen konsiilin dogmeja. Komitea, jonka jäsenenä Döllinger oli, laati opillisen perustan ja ohjelman uudelle vanhakatoliselle liikkeelle saksankielisissä maissa. Döllinger kuitenkin vastusti skismaattisuutta ja uuden kirkkokunnan perustamista.
Iltahelokki

| Iltahelokki |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Myrtales
Heimo::  Horsmakasvit Onagraceae
Suku::  Helokit Oenothera
Laji::  biennis
Kaksiosainen nimi
 Oenothera biennis  L. 
Katso myös
   Iltahelokki Wikispeciesissä   Iltahelokki Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Iltahelokki (Oenothera biennis) on Pohjois-Amerikassa alkuperäisenä kasvava helokkien sukuun kuuluva horsmakasvi. Se on levinnyt Eurooppaan ja myös Suomeen.
Ulkonäkö ja koko

Iltahelokki kasvaa 40–100 senttimetriä korkeaksi. Sen karvainen varsi on pysty ja tanakka. Lehdet ovat pitkänsoikeat suikeat. Iltahelokin kukissa on pitkä pohjus. Kukat ovat keltaiset ja melko suuret, terälehdet ovat 1,5–3 cm pitkiä. Hedelmänä on nelisärmäinen kota, joka on 2–4 cm pitkä.
Aiheesta muualla

Kasviatlas 2022: Iltahelokin (Oenothera biennis) levinneisyys Suomessa.
Suomen Lajitietokeskus: Iltahelokki – Oenothera biennis
Iltahelokin kukkia.
IV (To/Die/Forin albumi)

| IV To/Die/For |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 16. maaliskuuta 2005
 Tuottaja(t): J-J Nippala
 Tyylilaji: Goottimetalli
 Kesto: 41.20
 Levy-yhtiö: Spinefarm
Listasijoitukset
  35.
To/Die/For:n muut julkaisut
| Jaded 2003 | IV 2005 | Wounds Wide Open 2006 |
Singlet albumilta IV
 ”Little Deaths” Julkaistu: 2005
IV on To/Die/Forin neljäs albumi, joka julkaistiin 16. maaliskuuta 2005. Se nousi Suomen virallisen listan sijalle 35.
Kappaleet

Autumn Forever – 4.31
This World Is Made for Me – 3.44
Lies (For Fools) – 4.04
New Year's Day – 5.04 (U2 -cover)
Chaotic Me – 3.21
Little Deaths – 4.12
No Turning Back – 4.17
Fragmented – 4.02
Endlessly – 5.29
Last Breath – 2.36
Live in You (Acoustic Version) – 4.16 (Japanin bonuskappale)
Kokoonpano

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Yhtye Jarno Perätalo – laulu  Mika Ahtiainen – kitara  J-P Sutela – kitara  Santtu Lonka – rummut  Jarkko Strandman – basso  Jussi-Mikko Salminen – kosketinsoittimet  |  Vierailevat muusikot J.J. Nippala – taustalaulu, kontrabasso  Tomi Uotila – sello  Katja Kallio – laulu  Anna Lukkarinen – laulu, viulu  Jari Uutela – taustalaulu  |  Tuotanto J.J. Nippala – tuottaja, äänittäjä  Mikko Karmila – miksaaja  Svante Forsbäck – masteroija  Travis Smith – kansikuva  Vile Juurikkala – valokuva  |
Arvostelut

Imperiumi.net: 6–
Soundi:
Aiheesta muualla

Albumi IV (To/Die/Forin albumi) Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
IV discogs.com -sivustolla
To/Die/For
| --- | --- |
Studioalbumit:   All Eternity  Epilogue  Jaded  IV  Wounds Wide Open  Samsara  Cult 
Kokoelmat:   Epilogue from the Past 
Singlet:   ”In the Heat of the Night”  ”Hollow Heart”  ”Little Deaths”  ”Like Never Before”  ”Screaming Birds”  ”In Black”
IV (Kilven albumi)

| IV Kilpi |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 2. huhtikuuta 2008
 Tyylilaji: heavy metal
 Kesto: 51.06
 Levy-yhtiö: Killbee
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 16.
Kilven muut julkaisut
| 18 parasta savuna ilmaan! 2008 | IV 2008 | Pirun merta 2009 |
IV on heavy metal -yhtye Kilven huhtikuussa 2008 julkaistu neljäs studioalbumi. Albumi on tyyliltään yhtyeen aiempaa tuotantoa suoraviivaisempaa.
Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 16.
Kappaleet

Tuli, vesi, ilma ja maa – 4.28
Sisäinen vihollinen – 3.57
Seireeni – 4.33
Järjen riemuvoitto – 4.58
Kunnes kuolema meidät erottaa – 4.21
Elämän vanki – 3.56
Musta sade – 4.10
Tähti – 3.48
Keskiyön cowboy – 4.08
Riko hiljaisuus – 4.57
Vettä peilissä – 7.50
Kokoonpano

Taage Laiho – laulu
Pete Kilpi – kitara
Aleksi Summe – kitara
Jussi Kattelus – rummut
Janne Laaksonen – basso
Juha Kukkola – kosketinsoittimet
Arvostelut

Imperiumi: 8-/10
Soundi:
Aiheesta muualla

IV (Kilven albumi) Discogsissa. (englanniksi)
Albumi IV (Kilven albumi) Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Kilpi
| --- | --- |
Studioalbumit::  Sähkönsinistä sinfoniaa | II taso | Kaaoksen kuningas | IV | Pirun merta | Juggernautti
Kokoelmat::  18 parasta savuna ilmaan!
Livealbumit::  Kaaos – Live
DVDt::  Kuningas-DVD
Indie rock

Arctic Monkeys -yhtyeen laulaja Alex Turner ja basisti Nick O’Malley
Indie rock (myös indie-rock ja indierock) on vaihtoehtorockin alalaji, jota edustaa joukko pieniä yhtyeitä, jotka julkaisevat materiaaliaan usein joko  pienillä ja riippumattomilla levy-yhtiöillä tai omakustanteina.
Nykyisin termiä käytetään yhä väljemmin ja laajenevassa mittakaavassa, ja jopa erittäin menestyneiden ja suurille kansainvälisille levy-yhtiöille siirtyneitä artisteja saatetaan luokitella indierockiksi. Kuten yleensäkin musiikkigenrejen suhteen, ilmenee kuuntelijoiden ja fanien suhteen runsaasti erimielisyyksiä lajityypistä ja siihen luokiteltavista yhtyeistä.
Joitakin indierock-yhtyeitä ja -sooloartisteja

| --- | --- |
 Action Beat  Aimee Mann  The Arcade Fire  Arctic Monkeys  The Ark  Babyshambles  Belle & Sebastian  Big Wave Riders  Bloc Party  Blonde Redhead  Cavetown  Datarock  Death Cab for Cutie  Deep Insight  Lana Del Rey  dEUS  The Dodos  The Drums  Eels  Electric Six  Elliott Smith  Enon  Feeder  Franz Ferdinand  Hard-Fi  Health  The Hoosiers  Idiomatic  Interpol  Kaiser Chiefs  Kasabian  Kate Nash  The Killers :  The Kooks  Les Savy Fav  Liam Finn  Liars  Lodger  Magenta Skycode  Mando Diao  Metric  Mew  MGMT  Micachu & The Shapes  Miike Snow  Miles Kane  Múm  Ponytail  Primal Scream  Refused  The Smiths  Sonic Youth  The Sounds  Tegan and Sara  These Are Powers  Trans Am  Treble Charger  True Widow  Two Door Cinema Club  The Vaccines  Vampire Weekend   Wiidakko  Women  Yo La Tengo  SETIS I
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Subculture Magazine, yksi merkittävimpiä indiekulttuuriin keskittyviä verkkojulkaisuja
Pitchfork  (Arkistoitu – Internet Archive) Arvostettu indiekulttuurisivusto
Brittiläisen musiikkilehti NME:n verkkosivut
Indian Summer Indie Blog  Suomalainen indiemusiikkia käsittelevä sivusto
Kanadalainen Arcade Fire vuonna 2005
Ilja Jašin

Ilja Jašin vuonna 2021.
Ilja Jašin (s. 1983) on venäläinen oppositiopoliitikko, joka sai 9. joulukuuta 2022 Venäjän valeuutislain perusteella 8,5 vuoden vankeustuomion. Jašin oli puhunut YouTube-kanavallaan Ukrainassa Butšassa Venäjän tekemistä veriteoista. Tuomioon kuuluu neljän vuoden kielto toimia internetissä. Hän oli tutkintavankeudessa heinäkuusta 2022.
Jašin sai valeuutislain perusteella syytteen Venäjän armeijaa koskevan valheellisen tiedon levittämisestä siten, että se voi vahingoittaa armeijan mainetta. Aiemmin lain perusteella on opposition kaupunginvaltuutettu Aleksei Gorinov saanut seitsemän vuoden tuomion. Maanpetossyytteen saanut oppositiopoliitikko Vladimir Kara-Murza istuu joulukuussa 2022 esitutkintavankeudessa. Jašin sai joulukuussa 2022 kahdeksan ja puolen vuoden vankeustuomion Butšan veritekojen käsittelystä videolla. Jašin vapautettiin elokuussa 2024 suuressa vankienvaihdossa,  jossa Venäjä vapautti 16 länsimaista vankia ja länsimaat  vapauttivat 8 venäläistä vankiaan.
Jašin on aloittanut poliittisen uransa liberaalin Jabloko-puolueen nuorisojärjestössä ja on tunnetuimpia oppositiopoliitikkoja niistä, jotka yhä ovat pysyneet Venäjällä aktiivisina.
Ilja Kablukov

| Ilja Kablukov> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 18. tammikuuta 1988 (ikä 36) Moskova, Neuvostoliitto
Kansalaisuus:   Venäjä
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  190 cm
Paino:  89 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2006–
Aik. seurat:  TsSKA Moskova (KHL) Torpedo Nižni Novgorod (KHL) Spartak Moskova (KHL) Atlant (KHL) SKA Pietari (KHL) Avangard Omsk (KHL) Dinamo Moskova (KHL)
NHL-varaus:  146. varaus, 2007 Vancouver Canucks
Ilja Kablukov (s. 18. tammikuuta 1988) on venäläinen jääkiekkoilija.
Ilojärvi (Äänekoski)

| Ilojärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Äänekoski
Koordinaatit:  62°37′34″N, 26°02′06″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Keiteleen eteläosan alue (14.41)
Laskujoki:  Ilojoki Sumiaiseen 
Järvinumero:  14.417.1.001
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  105 m  
Pituus:  1,1 km  
Leveys:  260 m  
Rantaviiva:  2,462 km  
Pinta-ala:  14,814 ha  
Tilavuus:  0,0003703 km³ 
Keskisyvyys:  2,5 m  
Suurin syvyys:  4 m  
Saaria:  ei saaria 
 fiIlojärvi 
Ilojärvi  on Keski-Suomessa Äänekoskella  Mäkelänkylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järvi on 1,1 kilometriä pitkä, 260 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 14,8 hehtaaria. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuudeksi on saatu 370 300 kuutiometriä. Sen keskisyvyys on 2,5 metriä ja suurin syvyys on 4,0 metriä. Sen rantaviivan pituus on 2,5 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Viitasaaren reitin valuma-alueen (14.4) Keiteleen eteläosan alueella (14.41), jonka Ilojoen valuma-alueeseen (14.417) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 105 metriä mpy.
Inke Koskinen

| Inke Koskinen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Kansalaisuus:  Suomi
Aiheesta muualla
Viralliset kotisivut
IMDb 
Elonet
Inke Koskinen on suomalainen näyttelijä, käsikirjoittaja ja ohjaaja.
Ura

Inke Koskinen on opiskellut näyttelemistä Tampereen yliopiston teatterityön tutkinto-ohjelmassa. Taiteellisen opinnäytteensä hän teki Tampereen Työväen Teatterin Hamlet-rockmusikaalissa.
Vuonna 2021 Koskinen käsikirjoitti ja ohjasi yhdessä Sofia Smedsin kanssa Kun on tunteet -esityksen Teatteri Jurkalle.
Töitä

Ihan Pihalla!, 2017
Ofelia, Hamlet, 2020
Kun on tunteet, 2021 (käsikirjoitus, ohjaus)
Tohvelisankarin rouva, 2021
Action hero -komedia, 2022
Aiheesta muualla

Koskisen esittely TTT:n nettisivuilla
Isopapuanrastas

| Isopapuanrastas |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Pensassiepot Petroicidae
Suku::  Papuanrastaat Amalocichla
Laji::  sclateriana
Kaksiosainen nimi
 Amalocichla sclateriana  De Vis, 1892 
Katso myös
   Isopapuanrastas Wikispeciesissä   Isopapuanrastas Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Isopapuanrastas (Amalocichla sclateriana) on pensassieppojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Isopapuanrastasta tavataan Uuden-Guinean saarella. Lajin kanta on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Imperial Crown of India

Imperial Crown of India
Imperial Crown of India (Intian keisarillinen kruunu) on Yhdistyneen kuningaskunnan kruununjalokiviin kuuluva kruunu. Se tehtiin kuningas Yrjö V:lle hänen Intian-matkaansa varten 1911, eikä sitä ole käytetty sen jälkeen.
Tausta

Yhdistyneen kuningaskunnan perustuslaki kieltää kruununjalokivien viemisen pois maasta; kielto on peräisin ajoilta, jolloin monarkit rahapulassaan panttasivat kruununkalleuksia ulkomaisille tahoille. Historiallisten kruununkalleuksien kuljettaminen Intiaan asti nähtiin myös riskialttiina. Tästä syystä päätettiin valmistaa uusi kruunu Yrjö V:n ja kuningatar Maryn Intian-matkaa varten, jolloin heidät julistettiin Intian keisariksi ja keisarinnaksi paikallisten hallitsijoiden ja arvohenkilöiden edessä.
Kruunun valmistivat tuolloiset kuninkaalliset kultasepät, Garrard & Co. Se maksoi £60 000, ja Intian hallinnosta vastannut ministeriö, India Office, vastasi kustannuksesta.
Kuvaus

Kruunu painaa 920 g (2,03 naulaa) ja siihen on istutettu 6170 timanttia, 9 smaragdia, 4 rubiinia ja 4 safiiria. Kruunun edessä on erityisen hieno, 32 karaatin (6,4 g) smaragdi. Yrjö V kirjoitti päiväkirjaansa kruunun olleen painava ja epämukava kannettava.
Muiden brittiläisten kruunujen tapaan Imperial Crown of Indiassa on vuorotellen neljä yrjönristiä ja neljä heraldista liljaa. Niistä poiketen huipun valtakunnanomenaa kannattaa kahdeksan kärjistään ylöspäin taipuvaa puolikaarta tavallisten neljän sijaan.
Käyttö

Yrjöä ja Marya ei kruunattu keisariksi ja keisarinnaksi durbar-seremoniassa; tuolloinen Canterburyn arkkipiispa, Randall Davidson, ei pitänyt sopivana järjestää kristillistä seremoniaa maassa, jonka asukkaat olivat enimmäkseen hinduja tai muslimeja. Niinpä kuningas saapui paikalle kruunu päässään, ja tilaisuus esitettiin kuusi kuukautta aiemmin pidettyjen kruunajaisten vahvistamisena.
Kruunua ei ole käytetty sen jälkeen, kun Yrjö V palasi Intiasta. Intian itsenäistyttyä kuningas Yrjö VI ja pääministeri Clement Attlee päättivät, että niin kauan kuin Intia ja Pakistan pysyvät Kansainyhteisön jäseninä, kruunu on osa Yhdistyneen kuningaskunnan kruununkalleuksia. Kumpikaan maa ei ole eronnut Kansainyhteisöstä, joten kruunua säilytetään muiden kruununkalleuksien kanssa Lontoon Towerin Jewel Housessa, missä se on yleisön nähtävillä.
Itzel Reza

| Itzel Reza> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Itzel Reza
Syntynyt: 29. toukokuuta 1979 (ikä 45) Meksiko
Kansalaisuus:   Meksiko
Uran tiedot
Laji:  ratamelonta
Itzel Reza (s. 29. toukokuuta 1979) on meksikolainen ratameloja. Hän edusti Meksikoa Atlantan kesäolympialaisissa 1996, joissa Meksiko karsiutui 500 metrin kajakkinelosessa välierissä. Joukkueeseen kuuluivat Rezan lisäksi Érika Durón, Renata Hernández ja Sandra Rojas.
Itzcóatl

Itzcóatl kuvattuna Codex Mendozassa
Itzcóatl oli 4. asteekkihallitsija, joka hallitsi 1427 (tai 1428) – 1440.  Hän voitti Meksikon laaksoa hallinneet tepaneekit.  Itzcóatl solmi kahden muun tepeneekkeja vastustaneen valtion kanssa kolmiliiton, josta tuli myöhemmän asteekkien suurvallan ydin. Meksikon laakson eteläosa joutui asteekkien kolmiliiton haltuun, ja lopulta valtakunta laajeni hieman laakson ulkopuolellekin.
Itzcóatl oli ensimmäisen asteekkien tlatoanin eli kuninkaan, Acamapichtlin poika. Izcoatl pääsi tlatoaniksi sen jälkeen kun läheisen tepaneekkien pääkaupungin Azcapotzalcon johtaja Mixtla surmasi hänen edeltäjänsä Chimalpopocan. Hallintokaudellaan Itzcóatl tuhosi monia varhaisempia kirjoituksia vahvistaakseen mielikuvaa että hän perusti Meksikon valtakunnan.
Asteekkien valtakunnan laajenemisvaiheet. Itzcóatlin aika punaisella.
Generation Kill

| Generation Kill |
| --- | --- |
Tyyli:  draama, minisarja
Kestoaika:  noin 68 minuuttia / jakso yhteensä 451 minuuttia
Luoja(t):  David Simon, Ed Burns Kirja: Evan Wright
Pääosissa:  Alexander Skarsgård James Ransone Stark Sands Lee Tergesen Jon Huertas Jonah Lotan Rudy Reyes Billy Lush Chance Kelly Eric Nenninger Michael Kelly Owain Yeoman Marc Menchaca
Alkuperämaa:   Yhdysvallat
Alkuperäiskieli:  englanti
Verkko:   HBO  Yle TV1
Esitetty:  13. heinäkuuta 2008 – 24. elokuuta 2008
Jaksoja:  7
Tuotanto
Tuottaja(t):  Andrea Calderwood
Vastaava(t) tuottaja(t):  David Simon Ed Burns Nina K. Noble George Faber Charles Pattinson
Ohjaaja(t):  Susanna White Simon Cellan Jones
Käsikirjoittaja(t):  David Simon Ed Burns Evan Wright
Tuotantoyhtiö(t):  Company Pictures
Aiheesta muualla
IMDb 
Generation Kill on television minisarja, joka perustuu samannimiseen Evan Wrightin kirjoittamaan kirjaan. HBO:lle tuotettu televisiosarja kertoo Rolling Stone -lehden kolumnistin ja kirjailijan Evan Wrightin kokemuksista sotatoimittajana Yhdysvaltain merijalkaväen tiedustelupataljoonan mukana Irakin sodan ensimmäisessä vaiheessa vuonna 2003.
HBO tilasi seitsenosaisen draamasarjan, joka perustui Evan Wrightin alkuperäiskäsikirjoitukseen ja romaaniin Generation Kill vuodelta 2004. Romaani puolestaan perustuu Wrightin kolmiosaiseen artikkelisarjaan The Killer Elite, joka julkaistiin Rolling Stone -lehdessä syksyllä 2003.
Generation Kill -televisiosarjan sovittivat HBO:lle käsikirjoittajat David Simon, Ed Burns ja kirjailija Wright. Sarjan tuottivat David Simon, Ed Burns, Nina K. Noble, Andrea Calderwood, George Faber ja Charles Pattinson. Sarja sai ensiesityksensä 13. heinäkuuta 2008 ja sen seitsemän osaa esitettiin kesän aikana.
Tuotanto

David Simon ja Ed Burns (Langalla) käsikirjoittivat ja tuottivat projektin Company Picturesin George Faberin ja Charles Pattinsonin (Elizabeth I) ja HBO:n Anne Thomopoulosin (Rooma) kanssa. Sarjan tunnin mittaiset jaksot kuvattiin kuudessa kuukaudessa Namibiassa, Mosambikissa ja Etelä-Afrikassa kesän 2007 aikana.
Andrea Calderwood (The Last King of Scotland) toimi tuottajana ja Nina Noble (Langalla) oli vastaava tuottaja. Kirjailija  Evan Wright oli konsultoiva tuottaja, Robert Harris lavastaja ja merijalkaväen kersantti evp. Eric Kocher toimi sarjan sotilasasiantuntijana. Susanna White ja Simon Cellan Jones jakoivat jaksojen ohjausvastuun.
DVD-julkaisu

| Kausi | Kansikuva | Julkaisu (alue 2) | Jaksoja | Lisämateriaali |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |   | 13. maaliskuuta 2009 | 7 451 min |  Generation Kill: Merijalkaväen ensimmäisen tiedustelupataljoonan sotilaiden haastatteluja  Kulissien takana: Generation Kill  Eric Ladinin videopäiväkirjat  6 kommenttiraitaa, mukaan lukien käsikirjoittajien David Simonin ja Ed Burnsin sekä kirjailija Evan Wrightin kommentit |
Musiikki

Televisiosarjassa ei ole juuri lainkaan erikseen lisättyä musiikkia. Viimeisen jakson viimeistä kappaletta lukuun ottamatta kaikki kappaleet ovat roolihahmojen laulamalla esittämiä.
Jakso 1:
"Merry Christmas from the Family", Robert Earl Keen
"Sk8er Boi", Avril Lavigne
"Lovin' You", Minnie Riperton
Jakso 2:
"Beyoglu", DJ Kambo
"The Marines' Hymn" Traditional
"Smoke Signals", Dada Flair
"Complicated", Avril Lavigne
"Bodies", Drowning Pool
"Boyz-n-the-Hood", Eazy-E
"Hot in Herre", Nelly
Jakso 3:
"Hot in Herre", Nelly
"Tainted Love", Ed Cobb
Jakso 4:
"I Feel Like I'm Fixin' to Die", Joe McDonald
"Attahaddiat", Kadhum Al Sahir
"Entaha Almeshwar", Kadhum Al Sahir
"Copenhagen Song", Josh Person
"Teenage Dirtbag", Wheatus
Jakso 5:
"On the Road Again", Willie Nelson
"Sundown", Gordon Lightfoot
"Gangsta Gangsta", N.W.A.
Jakso 6:
"It Ain't Easy", Tupac Shakur
"Fuck tha Police", N.W.A.
"Mamas Don't Let Your Babies Grow Up to Be Cowboys", Ed Bruce
"Can I Kick It?", A Tribe Called Quest
Jakso 7:
"9 to 5", Sheena Easton
"Come Sail Away", Styx
"King of the Road", Roger Miller
"The Man Comes Around", Johnny Cash
Aiheesta muualla

Televisiosarja HBO:n sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Generation Kill Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Ohjaaja Susanna Whiten haastattelu
"Former Marines aid in making of TV series" (Arkistoitu – Internet Archive) (marinecorpstimes.com)
Iso lemmen pala

| Iso lemmen pala - Badding laulaa Elvistä Rauli Badding Somerjoki |
| --- | --- | --- |

Cover-albumin tiedot
 Äänitetty : 1970–1986
 Julkaistu: 16. elokuuta, 2002
 Tuottaja(t): Siboney (Love Records)
 Tyylilaji: Suomirock, cover
 Levy-yhtiö: Siboney (Love Records)
Rauli Somerjoen kokoelma muut julkaisut
| Bussi Somerolle 2001 | 'Iso lemmen pala - Badding laulaa Elvistä' 2002 | Henkilökohtaisesti - säveltänyt 2006 |
Iso lemmen pala - Badding laulaa Elvistä (LXCD 636) on Rauli Somerjoen kokoelma-albumi vuodelta 2002. CD-levy sisältää Somerjoen laulamia Elvis-covereita sekä kolme bonusraitaa: Baddingin Valot, laulun englanninkielinen versio Lights sekä ennenjulkaisematon liveraita Mun sormuksein, joka on nauhoitettu ensimmäisessä Ruisrockissa 1970. Elviksen kuolemasta tuli levyn julkaisupäivänä täyteen 25 vuotta ja Love Records halusi osoittaa kunnioituksensa laulajalle toisen laulajan välityksellä.
Kappaleet

Iso lemmen pala – 2.25 (A Big Hunk Of Love)
Surrender: Antaudu, rakkain! – 2.07 (Torna a Surriento)
Mä jäin kii – 1.51 (I Got Stung)
Tällainen hupsu – 2.29 (A Fool Such As I)
Oi kuu – 2.35 (Blue Moon)
Johnny B. Goode – 2.08
Suukko vain – 2.50 (Kiss Me Quick)
Yö sun kanssas – 2.55 (One Night)
(Mari naapurin) Hänen viimeisin – 2.24 (His Latest Flame)
Melkein halvaannuin – 2.19 (Paralyzed)
Aamuöiseen sateeseen – 2.52 (Early Morning Rain)
Kaikki hyvin, mama – 3.19 (That´s All Right Mama)
Mun sormuksein – 1.57 (Wear My Ring Around Your Neck)
Tosi rakkaus – 2.23 (True Love)
Oi kuu – 2.18 (Blue Moon)
Memphis, Tennessee – 2.04
Mä aion istua vaan – 2.08 (I´m Gonna Sit Right Down (And Cry Over You)
Valot – 3.08
Lights – 3.29 (Valot)
Mun sormuksein – 2.00 (Wear My Ring Around Your Neck, aiemmin julkaisematon, Live Ruisrock 23.8.1970)
Ilmari Louhio

Ilmari Louhio (27. elokuuta 1919 Hollola – 28. heinäkuuta 2015 Heinola) oli suomalainen insinööri ja keksijä.
Oy Suomen Autoteollisuus Ab:n huoltopäällikkönä toiminut Louhio kehitti 1959 ajoneuvojen voimansiirrossa käytetyn Sisu-nestemoottorin. Erikoisrakenteiseen pyörännapaan sijoitettu hydraulimoottori kehitti suuren ja varsin tasaisen vääntömomentin. Moottorin valmistus aloitettiin 1964 ja sitä on käytetty muun muassa tykkien telipyörissä, metsäperävaunuissa ja vintturien ja kelauslaitteiden voimanlähteenä. 2010-luvulla Sisu-nestemoottoreita ja sen johdannaisia valmistettiin yhä noin 10 000 vuodessa kauppanimellä Black Bruin Sampo-Rosenlew-konsernin Jyväskylän tehtaalla, moottoreista 80 prosenttia meni vientiin.
Ilmari Louhio sai Suomen Työn Liiton kultaisen ansiomerkin 1966, Suomen Autoteknillisen Liiton ansiolevykkeen 1967 ja ensimmäisen palkinnon Sisu-nestemoottorin kehittämisestä Brysselin keksijämessuilla 1968.