stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Yrjö Tornivuori

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
Yrjö Tornivuori
Henkilötiedot
Syntymäaika: 17. joulukuuta 1895
Syntymäpaikka: Helsinki, Suomi
Kuolinaika: 30. lokakuuta 1967 (71 vuotta)
Kuolinpaikka: Helsinki, Suomi
Pelipaikka: laitahyökkääjä
Yrjö Vilhelm Tornivuori (17. joulukuuta 1895 – 30. lokakuuta 1967) oli suomalainen jalkapalloilija 1920-luvulla ja toimi myöhemmin Suomen Palloliiton (SPL) johtotehtävissä 1930-luvulta aina 1950-luvun puoliväliin. Koulutukseltaan hän oli lakimies.
Aktiivi urheilija ja järjestötoimija

Tornivuori oli perustamassa Helsingin Palloseuraa (HPS) vuonna 1917. Hän oli seuran ensimmäinen puheenjohtaja sen perustamisvuonna 1917 ja uudelleen vuosina 1945–1947. Hän pelasi seuran jalka- ja jääpallojoukkueen riveissä laitahyökkääjänä kausina 1917–1927 saavuttaen jalkapallossa neljä Suomen mestaruutta sekä Suomen jalkapallomaajoukkueessa vuosina 1921–1922 neljässä maaottelussa. Jääpallossa hän saavutti yhden hopeamitalin. Lisäksi hän oli SPL:n liittohallituksen jäsen 1930-luvun lopulta lähtien, SPL:n valitsemisvaliokunnan jäsen lähes 20 vuotta. Hän toimi 1930-luvulta lähtien hyvin usein jalkapallomaajoukkueen joukkueenjohtajana.
Hänelle myönnettiin Suomen urheilun kultainen ansioristi vuonna 1958.
Siviiliura

Yrjö Tornivuori oli koulutukseltaan lakimies ja toimi valmistumisensa jälkeen tullihallituksen ja maanmittaushallituksen palveluksensa. Näiden jälkeen hän toimi Teknillisen korkeakoulun taloudenhoitajana aina eläköitymiseensä asti.
Hän hoiti myös urheilijoiden lainopillisia asioita. Tunnetuimpia hänen palveluksiaan käyttäneitä urheilijoita olivat Paavo Nurmi ja jalkapalloammattilaiseksi lähtenyt Aulis Rytkönen.
Yrjö Tornivuoren vanhempi veli Tuure (1896–1940) oli myös jalkapalloilija voittaen vuonna 1911 Suomen mestaruuden HJK:n riveissä ja toimien uransa jälkeen Palloliiton järjestötehtävissä.
Saavutukset > Jalkapallo

Viisi Suomen mestaruutta vuosina 1921, 1922, 1926 ja 1927
Kaksi SM-hopeaa 1920 ja 1924
4 A-maaottelua 1921–1922
Saavutukset > Jääpallo

SM-hopeaa 1920
Kauden 1927 mestaruuden voittanut HPS:n joukkue. Yrjö Tornivuori, joka voitti kaikkiaan neljä Suomen mestaruutta HPS:n riveissä, kuvassa takana vasemmalla.
Johannes Pietsch

| Johannes Pietsch> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Johannes Pietsch
Syntynyt: 29. huhtikuuta 2001 (ikä 23) Wien, Itävalta
Ammatti:  laulaja, lauluntekijä
Muusikko
Taiteilijanimi:  JJ
Laulukielet:  englanti, italia
Aktiivisena:  2020–
Tyylilajit:  pop, ooppera
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Johannes Pietsch, (s. 29. huhtikuuta 2001 Wien, Itävalta) tunnettu myös taiteilijanimellään JJ, on itävaltalais-filippiiniläinen laulaja ja lauluntekijä. Hän edustaa Itävaltaa kappaleellaan ”Wasted Love” vuoden 2025 Eurovision laulukilpailussa Baselissa.
Biografia

Pietsch syntyi 29. huhtikuuta 2001 Wienissä Itävallassa. Hänen isänsä on itävaltalainen IT-asiantuntija ja äitinsä filippiiniläinen kokki. Pietsch varttui Dubaissa, kunnes hänen perheensä muutti takaisin Itävaltaan vuonna 2016. Vuonna 2020 hän osallistui The Voice UK -kilpailun (brittiläinen versio The Voice -ohjelmaformaatista) 9. tuotantokaudelle, sillä häneltä meni ohi The Voice of Germany -kilpailuun osallistumisen takaraja. Seuraavana vuonna Pietsch osallistui itävaltalaisen Starmania-televisio-ohjelman 5. tuotantokaudelle, jossa hän eteni suoriin lähetyksiin asti. Pietsch opiskelee myös oopperalaulamista Wienin valtionoopperan oopperakoulussa.
30. tammikuuta 2025 Ö3-radiokanavan Ö3-Wecker -radio-ohjelmassa ilmoitettiin, että Itävallan yleisradioyhtiö ORF oli valinnut Pietschin, taiteilijanimeltään JJ, edustamaan Itävaltaa vuoden 2025 Euroviisuihin kappaleella "Wasted Love". Kappaleen ovat kirjoittaneet Pietsch itse sekä Itävallan vuoden 2023 euroviisuedustaja Teya, ja se julkaistaan maaliskuussa 2025.
Musiikkityyli

Pietsch yhdistää musiikkityylissään oopperan ja popin elementtejä. Kontra-alttoäänisenä kontratenorina, jonka ääniala ulottuu sopraanorekisteriin asti, hän sulauttaa molempia tyylilajeja yhteen laulu- ja tulkintatyylinsä avulla.
Yksityiselämä

Pietsch puhuu äidinkielenään saksaa ja lisäksi hän puhuu englantia, ranskaa ja tagalogia.
Käännös suomeksi
Burträsk

| Burträsk |
| --- | --- |
 Burträskin meijeri, joka tunnetaan västerbottenjuustosta.
 Burträsk
 Koordinaatit: 64°30′58″N, 20°38′59″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Västerbottenin lääni
Maakunta:  Västerbotten
Kunta:  Skellefteå
Väkiluku (31.12.2023):  1 616
Burträsk on taajama Skellefteån kunnassa Västerbottenin läänissä samannimisessä historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli vuoden 2023 lopussa 1 616 asukasta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Burträsk Wikimedia Commonsissa
Wilho Ilmari

| Wilho Ilmari |
| --- | --- |
 Wilho Ilmari vuonna 1955.
Henkilötiedot
Syntynyt: 24. huhtikuuta 1888 Kymi
Kuollut: 18. elokuuta 1983 (95 vuotta) Turku
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Wilho Ilmari (vuoteen 1906 Sundberg; 24. huhtikuuta 1888 Kymi – 18. elokuuta 1983 Turku) oli suomalainen ohjaaja ja näyttelijä. Hän toimi myös Suomen Kansallisteatterin apulaisjohtajana ja Suomen Teatterikoulun rehtorina vuodesta 1942. Ilmarin tunnetuimpia elokuvaohjauksia on Seitsemän veljestä (1939). Hän oli Suomen teatterinjohtaja- ja ohjaajaliiton puheenjohtaja vuodesta 1945.
Ilmarille myönnettiin Pro Finlandia -mitali vuonna 1947. Teatterineuvoksen arvon hän sai 1951. Ilmari on haudattu Vanhalle hautausmaalle Turkuun.
Teatterit

Hän oli vuosina 1910–1919 teatterinjohtajana Kansan näyttämöllä, Turussa, Tampereella sekä kiertueteatterissa, 1937–1957 Kansallisteatterin ohjaaja ja 1947–1947 apulaisjohtaja, sekä 1959–1961 Helsingin Kansanteatteri-Työväenteatterin taiteellinen johtaja. Ilmari oli arvostettu Kiven ja Shakespearen tulkitsija.
Filmografia

Tukkijoella (1928)
Kuriton sukupolvi (1937)
Vieras mies tuli taloon (1938)
Nummisuutarit (1938)
Jumalan tuomio  (1939)
Seitsemän veljestä (1939)
Oi, kallis Suomenmaa (1940)
Yli rajan (1942)
Hopeakihlajaiset (1942)
Rakkaus on nopeampi Piiroisen pässiäkin (1950)
Pitkäjärveläiset (1951)
Aiheesta muualla

Kalemaa, Kalevi: / Ilmari, Wilho (1888–1983). Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen). 21.1.2009. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Wilho Ilmari Elonetissä.
Wilho Ilmari Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Vilho Ilmari. Arviointia ja yhteenvetoa 25-vuotisjuhlan johdosta, Aamulehti, 17.02.1935, nro 46, s. 15, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Alankomaat 
Henkilöt:  Elonet  Kansallisbiografia  Biografiasampo
Kornél Pajor

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kornél Pajor |  Kornél Pajor |  Kornél Pajor |  |
Maa:   Unkari,  ISU,  Ruotsi
Miesten pikaluistelu
| Yleisluistelun MM-kilpailut  | Yleisluistelun MM-kilpailut  | Yleisluistelun MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Oslo 1949 | yhteispisteet |  |
|  Pronssia | Davos 1951 | yhteispisteet |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Davos 1949 | yhteispisteet |  |
|  Pronssia | Östersund 1952 | yhteispisteet |  |
Kornél Pajor (1. heinäkuuta 1923 Budapest – 12. toukokuuta 2016 Tukholma, Ruotsi) oli unkarilaissyntyinen pikaluistelun maailmanmestari. Unkarin valtion murrosvaiheessa maan muuttuessa kommunistiseksi Pajor ei palannut enää kotimaahansa ja muutti asumaan Ruotsiin edustaen myös uutta kotimaataan.
Kornél Pajor teki vuonna 1943 19-vuotiaana lupaavia tuloksia pikaluistelussa. Sota-aika esti kuitenkin normaalin kehittymisen ja kilpailutoiminnan. Hän joutui sodan loppuvaiheessa armeijaan ja tappioon päätyneen sodan myötä brittien sotavankeuteen.
Sodan jälkeiset talviolympialaiset St. Moritzissa olivat Pajorin ensimmäinen kansainvälinen kilpailunäyttämö. Tuloksena oli 21. sija 500 metrillä, 14. sija 1 500 metrillä, 10. sija 5 000 metrillä ja 4. sija 10 000 metrillä.  Hänen menestysmatkansa pikaluistelu-uralla olivat 5 000 ja 10 000 metriä.
Vuosi 1949 oli Pajorille uran paras vuosi. Hän saavutti Davosin EM-kisoissa pronssia tehden 5 000 metrillä uuden ME:n. Samoissa kilpailuissa hän alitti 10 000 metrillä Charles Mathiesenin ME:n ja samalla ensimmäisenä 17 minuuttia, mutta Norjan Hjalmar Andersen teki kisassa vielä paremman tuloksen ja otti näin ME:n nimiinsä. Kaksi viikkoa myöhemmin MM-kisat Oslossa olivat hänen uransa huipentuma, sillä hän saavutti yhteispisteissä mestaruuden. 

Kisojen päätyttyä Pajor ei kotimaansa poliittisen mullistuksen vuoksi palannut enää takaisin Unkariin, vaan jäi pakolaiseksi. Kansainvälinen luisteluliitto (ISU) antoi hänelle osallistumisoikeuden ”riippumattomana kilpailijana” kausiksi 1950 ja 1951. Vuonna 1952 hän sai asuinmaansa Ruotsin edustusoikeuden ja saavutti silloisessa kotikaupungissaan Östersundissa järjestetyissä EM-kisoissa yhteispisteissä pronssia. Säännöt eivät sallineet olympialaisiin osallistumista. Niinpä Oslon talviolympialaiset 1952 jäivät väliin, vaikka Pajorilla olisi ollut pisimmillä luistelumatkoilla menestymisen mahdollisuus.
Valmentajana jo sotavuosilta Pajorilla oli Itävallan Karl Wazulek, joka kilpaili itse vuoden 1936 talviolympialaisissa.
Ammatiltaan Pajor oli arkkitehti ja jatkoi siviiliuraansa menestyksellisesti Ruotsissa.
Keskiolut

Keskiolutpakkauksia suomalaisessa marketissa.
Keskiolut on Suomessa käytettävä nimitys keskivahvalle oluelle, jossa on vähintään 2,9, mutta enintään 4,7 tilavuusprosenttia alkoholia. Keskiolut on ollut Suomen suosituin alkoholijuoma siitä lähtien, kun sitä on saanut myydä elintarvikeliikkeissä. Pääosa kotimaisista keskioluista on vaaleita lageroluita, ja suosituimpia merkkejä ovat muun muassa Karhu, Koff, Karjala, Olvi ja Sandels.
Historiaa

Vuoden 1969 alussa Suomessa voimaan astunut keskiolutlaki antoi oikeuden myydä keskiolutta elintarvikeliikkeissä. Siitä lähtien keskiolut on pysynyt maan suosituimpana alkoholipitoisena juomana.
Vuoden 1969 jälkeenkin jälkeen kunnat saivat päättää, saako keskiolutta myydä kunnan alueella olevissa kaupoissa. Kieltokuntia oli aluksi 90, mutta niiden määrä väheni. Viimeiset kunnat hyväksyivät myynnin vasta 1990-luvun alussa. Viimeisenä kiellosta luopui vuonna 1995 Luodon kunta. Se oli tuolloin ainoa kunta koko Euroopan unionissa, jossa kielto vielä oli.
Vuonna 1980 järjestettiin Keskiolut R-kioskeihin -niminen kampanja, ja huumorimusiikkiyhtye Sleepy Sleepers levytti seuraavana vuonna kappaleen ”Kaljaa kioskeihin” (Levyraati-levylle). Tuohon aikaan pidettiin mahdottomana, että keskiolutta voisi ostaa kioskeista. Myöhemmin keskiolut tuli kuitenkin myyntiin kioskeihin.
Vuodesta 1988 vuoteen 1994 veroluokan III-oluen vahvuus oli vähintään 3,8, mutta enintään 4,7 tilavuusprosenttia alkoholia. Laki tunsi myös II-veroluokan oluen, jonka alkoholipitoisuus oli 2,9 ja 3,7 tilavuusprosentin välillä, mutta sellaista ei Suomessa valmistettu.
Alkoholiverolaki tuli voimaan 1994. Tällä lailla kumottiin oluen veroluokat. Sen jälkeen kaikki oluet, joiden alkoholipitoisuus on vähintään 2,9, mutta enintään 4,7 tilavuusprosenttia, ovat olleet lain mukaan keskioluita.
Kritiikkiä

2000-luvulla on ehdotettu keskioluen palauttamista Alkoon. Alkoholilla on vaikutusta valtaosaan työikäisten kuolemista ja henkirikoksista. Alkoholismin on todettu lähtevän usein liikkeelle päivittäisestä keskioluen käytöstä. Tutkimuksen mukaan vuosittain noin 350 suomalaista välttyisi alkoholin aiheuttamalta ennenaikaiselta kuolemalta. Liikenteessä taas kuolee vuosittain noin 300 suomalaista.
Ruotsi

Ruotsissa otettiin IIB-tyypin olut eli mellanöl myyntiin ruokakaupoissa ennen Suomea 1. lokakuuta 1965, ja se poistettiin 1. heinäkuuta 1977 alkoholihaittojen vuoksi. Mellanölin alkoholipitoisuus sai vaihdella välillä 3,6–4,5 painoprosenttia. Samanvahvuinen juoma otettiin käyttöön ravintoloissa ja viinakaupoissa 1. heinäkuuta 1992 merkinnällä veroluokka III, ja siitä käytettiin nimitystä ”öl av mellanölstyp” (keskioluttyyppinen olut). Veroluokka on poistettu 1. tammikuuta 1998.
Aiheesta muualla

Keskiolut 3,5 prosenttiseksi? – RKP laimentaisi Uusi Suomi. 29.4.2011.
Tutkijat uskovat keskioluen myyntirajoitusten vähentävän kulutusta Yle Uutiset. 8.9.2011.
Keskiolutta ei voi laimentaa Taloussanomat. 25.8.2011.
Ylen Elävä arkisto: Miten olut ja limonadi päätyvät janoisten kurkkuihin?
Keskiolutta vaadittiin R-Kioskeihin kansan­liikkeen voimin joulukuussa 1980. Mielenosoitus Helsingin Rautatientorilla.
Jouppila (Seinäjoki)

| Jouppila |
| --- | --- |
 Kaupungin kartta, jossa Jouppila korostettuna.
Kaupunki:  Seinäjoki
Suuralue:  Läntinen
Kaupunginosa nro:  10
Väkiluku:  1 133 (31.12.2022)
Lähialueet:   Alakylä  Huhtala  Jouppi  Kultavuori  Pruukinranta 
Jouppila on Seinäjoen 10. kaupunginosa. Se sijaitsee Läntisellä suuralueella, noin yhden ja puolen kilometrin päässä kaupungin keskustasta. Vuoden 2022 joulukuussa Jouppilan asukasluku oli 1 133. Alueella on Seinäjoen korkein kohta, Jouppilanvuori (118 metriä merenpinnasta) ja urheilukeskus, jossa on muun muassa tenniskentät, kaksi jäähallia ja täysimittainen luistelustadion. Jouppilan alueella joen rannassa on myös Seinäjoen teknologia- ja yliopistokeskus Frami. Jouppilan asuinalueella on pääasiassa omakotitaloja.
Historia

1800-luvulla kaupanteko keskittyi Östermyraan, joka oli nuoren kunnan ydinkeskus. 1870-luvulla kaupanteon painopiste siirtyi Joupin, Jouppilan ja Nyykoolin seudulle.
Galleria

Jouppilanvuori eli Joupiska
Seinäjoen ammattikorkeakoulun tiloja Framin alueella.
Rakennustyömaan ympäröimä vanha vellikello Framin alueella Jouppilassa.
Seinäjoki Areena
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jouppila (Seinäjoki) Wikimedia Commonsissa
Lövånger

| Lövånger |
| --- | --- |

 Lövånger
 Koordinaatit: 64°22′04″N, 21°18′39″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Västerbottenin lääni
Maakunta:  Västerbotten
Kunta:  Skellefteå
Väkiluku (31.12.2023):  767
Lövånger on taajama Skellefteån kunnassa Västerbottenin läänissä samannimisessä historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli vuoden 2023 lopussa 767 asukasta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lövånger Wikimedia Commonsissa
David Kawānanakoa

| David Kawānanakoa |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 19. helmikuuta 1868 Honolulu, Havaijin kuningaskunta
Kuollut: 2. kesäkuuta 1908 (40 vuotta) San Francisco, CA, Yhdysvallat
Tiedot
Uskonto:  katolilaisuus (1907–)
 Nimikirjoitus
Sotilaspalvelus
Lempinimi:  Prince Koke
    
David Kawānanakoa (19. helmikuuta 1868 – 2. kesäkuuta 1908) oli havaijilainen prinssi, joka toimi Havaijin kuningaskunnan vallankaappauksen oli myös mukana perustamassa demokraattisen puolueen paikallisosastoa Havaijille.
Havaijin kuningaskunnan prinssi

Kawānanakoa syntyi vuonna 1868. Hänen vanhempansa olivat prinssi David Kahalepouli Pi‘ikoi ja prinsessa Victoria Kinoiki Kekaulike. Kawānanakoalla oli myös kaksi nuorempaa veljeä: Edward Abnel Keli‘iahonui ja Jonah Kūhiō Kalaniana‘ole. Perinteisten havaijilaisten tapojen mukaisesti Kawānanakoalle järjestettiin hānai-adoptio jo nuorella iällä. Adoptiovanhemmiksi valikoituivat Kalākaua ja Kapi‘olani, jotka itse olivat lapsettomia.
Kawānanakoa oli Kalākauan viimeinen miespuolinen suora sukulainen. Lili‘uokalanin noustua valtaan hän nimitti ensisijaiseksi kruununperijäksi veljentyttärensä Ka‘iulanin ja tämän jälkeen Kawananakoan.
Vallankaappauksen jälkeen

Vallankaappauksen jälkeen Kawānanakoa oli yhdessä neljän muun henkilön kanssa perustamassa demokraattisen puolueen paikallisosastoa Havaijin territorioon. Kawānanakoa nimitettiin puolueensa ehdokkaaksi vuoden 1900 vaaleissa, jossa valittiin territorion delegaatti Yhdysvaltain edustajainhuoneeseen. Vaalit voitti kuitenkin itsehallintopuoluetta edustanut Robert Wilcox.
Yksityiselämä

Vuonna 1898 Kawānanakoa meni kihloihin kuningaskunnan entisen kruununprinsessa Ka‘iulanin kanssa. Ka‘iulani kuitenkin kuoli jo vuonna 1899 eikä pari koskaan mennyt naimisiin tai saanut lapsia.
Vuonna 1907 Kawānanakoa kääntyi roomalaiskatolilaisuuteen oletettavasti vaimonsa suostuttelemana. Havaijin valkoihoiset asukkaat käyttivät hänestä nimeä "prinssi Koke (engl. Prince Koke)".
Kunnianosoituksia

Kalākauan kuninkaallisen ritarikunnan suurristi (Havaiji)
RN Re Umberto

| RN Re Umberto |
| --- | --- |
 RN Re Umberto

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Regio Cantiere di Castellammare di Stabia, Castellammare di Stabia
Kölinlasku:  10. heinäkuuta 1884
Laskettu vesille:  17. lokakuuta 1888
Palveluskäyttöön:  16. helmikuuta 1893
Poistui palveluskäytöstä:  alusluettelosta 1920
Tekniset tiedot
Uppouma:  13 673 t (normaali) 15 454 t (kuormattu)
Pituus:  127,60 m (kokonaispituus)
Leveys:  23,44 m
Syväys:  9,29 m
Koneteho:  19 500 ihp
Nopeus:  18,5 solmua
Miehistöä:  733
Aseistus
Aseistus:  4 × 13,5"/30 tykkiä 8 × 6"/40 tykkiä 16 × 4,7"/40 tykkiä 16 × 57 mm/43 tykkiä 10 × 37 mm/30 tykkiä 5 × 450 mm torpedoputkea
RN Re Umberto (ital. Regia Nave Re Umberto) oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1888 vesillelaskettu Re Umberto -luokan predreadnought-taistelulaiva.
Valmistus

Alus tilattiin Regio Cantiere di Castellammare di Stabialta Castellammare di Stabiasta, missä köli laskettiin 10. heinäkuuta 1884. Alus laskettiin vesille 17. lokakuuta 1888 ja  otettiin palvelukseen 16. helmikuuta 1893.
Palvelus

Alus poistettiin alusluettelosta vuonna 1920.
Jääkiekon I-divisioona 1996–1997

| Jääkiekon I-divisioona 1996–1997 |
| --- | --- |
Joukkueiden määrä:  16
Ajankohta:  1996–97
Runkosarjan voittaja:  Kiekko-Karhut
Nousseet joukkueet:  –
Pudonneet joukkueet:  Kiekko-67, Titaanit, PiTa, KooVee, KooKoo, Ketterä
Ottelut:  44 (per joukkue)
Ylempi sarjataso:  SM-Liiga
Alempi sarjataso:  II-divisioona
  ← 1995–1996 :  1997–1998 → 
Kaudella 1996–97 I-divisioonassa pelasi 16 joukkuetta, joista kukin pelasi 44 ottelua.
Runkosarjan voittaja oli Joensuun Kiekko-Karhut, mutta nousukarsintojen viimeiselle kierrokselle KalPaa vastaan selvitti tiensä Kärpät. Lopulta KalPa säilytti SM-liigapaikkansa.
Tilastoja > Pelaajatilastoja

Pistepörssin voittaja: Pasi Nissinen (27+44=71), Kiekko-Karhut.
Paras maalintekijä: Aleksandr Matsijevski (37), Hermes.
Paras +/− -tilasto: Petri Lehtonen (+41), FPS.
Paras torjuntaprosentti: Pasi Nurminen (92,5 %, 30 ottelussa), Pelicans.
Jäähypörssin voittaja: Gennadi Kurdin (SaPKo), 163 jäähyminuuttia.
Runkosarja > Loppusarja

|  Joukkue   |  O |  V |  T |  H |  TM  |  PM  |  ME  |  P  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Kiekko-Karhut | 44 | 26 | 7 | 11 | 194 | 149 | +45 | 59 |
| Kärpät | 44 | 26 | 4 | 14 | 196 | 154 | +42 | 56 |
| Pelicans | 44 | 26 | 3 | 15 | 168 | 119 | +49 | 55 |
| Haukat | 44 | 25 | 5 | 14 | 180 | 142 | +38 | 55 |
| FPS | 44 | 26 | 2 | 16 | 178 | 116 | +62 | 54 |
| Hermes | 44 | 21 | 7 | 16 | 161 | 155 | +6 | 49 |
| Ahmat | 44 | 20 | 7 | 17 | 153 | 137 | +16 | 47 |
| TuTo | 44 | 19 | 3 | 22 | 182 | 156 | +26 | 41 |
Runkosarja > Karsintasarja

|  Joukkue   |  O |  V |  T |  H |  TM  |  PM  |  ME  |  P  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| SaPKo | 44 | 25 | 6 | 13 | 172 | 144 | +28 | 56 |
| Jää-Kotkat | 44 | 23 | 3 | 18 | 166 | 144 | +22 | 49 |
| Kiekko-67 | 44 | 19 | 6 | 19 | 135 | 137 | -2 | 44 |
| Titaanit | 44 | 19 | 3 | 22 | 153 | 158 | -5 | 41 |
| PiTa | 44 | 15 | 1 | 28 | 142 | 178 | -36 | 31 |
| KooVee | 44 | 13 | 4 | 27 | 137 | 199 | -62 | 30 |
| KooKoo | 44 | 8 | 3 | 33 | 117 | 242 | -125 | 19 |
| Ketterä | 44 | 8 | 2 | 34 | 135 | 239 | -104 | 18 |
PiTa, KooVee, KooKoo ja Ketterä putosivat suoraan II-divisioonaan. Kiekko-67 ja Titaanit menivät putoamiskarsintaan.
Nousukarsinta > 3. kierros

| KalPa – Kärpät |
| --- | --- | --- | --- |
| KalPa | Kärpät | 5–1 |  |
| Kärpät | KalPa | 1–2 ja. |  |
| KalPa | Kärpät | 5–4 ja. |  |
KalPa säilyi SM-liigassa voitoin 3–0.
Luterilaisuus

| Luterilaisuus |
| --- | --- |
 Lutherin sinetti
Suuntautuminen:  protestantismi
Hallinto:  episkopaalinen
Yhteistyötahoja:  Luterilainen maailmanliitto
Toiminta-alue:  Keski- ja Pohjois-Eurooppa, Pohjois-Amerikka
Perustaja:  Martti Luther, Philipp Melanchthon
Perustettu:  1500-luvulla Pyhässä saksalaisroomalaisessa keisarikunnassa
Irtautunut:  Katolisesta kirkosta
Kirkosta irtautuneet:  Evankelisluterilaiset vapaaseurakunnat
Jäseniä:  noin 70 miljoonaa
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Luterilaisuus on vanhin protestanttisen kristinuskon suuntaus, jonka juuret ovat 1500-luvun uskonpuhdistuksessa ja Martti Lutherin henkilössä. Luterilaisia ovat ne kristityt, jotka päättävät hyväksyä Lutherin opetukset.
Luterilaisuuden katsotaan saaneen alkunsa 31. lokakuuta 1517 kun katolinen munkki Luther kirjoitti 95 teesiä haastaakseen roomalaiskatolisen kirkon opit ja käytännöt ja toivoen voivansa uudistaa ne käytännöt, jotka hänen mielestään olivat ristiriidassa Raamatun kanssa. Kun konflikti kärjistyi selväksi eroksi roomalaiskatolisesta kirkosta, Lutherin uudistukset hyväksyneistä tuli ”luterilaisia”.
Lutherin omiin kirjoituksiin perustuen luterilaiset pitävät edelleen yllä Lutherin teologisia oppeja, kuten sola scripturaa eli Raamatun asemaa uskon ja elämän ensisijaisena auktoriteettina, vanhurskauttamisesta yksin Jumalan armosta ja pelastusta yksin Kristukseen kohdistuvan uskon kautta. Lutherin monet teologiset ajatukset on sittemmin koottu tunnustuskirjoihin, jotka ovat edelleen luterilaisen opin ja käytännön auktoriteetti.
Koska luterilainen jumalanpalvelus perustuu alun perin roomalaiskatoliseen kirkkoon, siinä on monia katolista jumalanpalvelustyyliä muistuttavia elementtejä ja enemmän kuin monissa muissa protestanttisissa perinteissä.
Luterilaisuus levisi Saksasta käsin useisiin maihin eri puolilla maailmaa, ja siitä on tullut yksi suurimmista protestanttisista suuntauksista. Luterilaisen maailmanliiton 150 jäsenkirkkoon kuului vuonna 2023 maailmanlaajuisesti yli 78 miljoonaa jäsentä 99 maassa. Jäsenmäärällisesti luterilaisuuden vahvimmat kannatusalueet ovat Afrikka, Pohjoismaat, Aasia sekä Keski- ja Länsi-Eurooppa. Suhteellisesti eniten luterilaisia on Pohjoismaissa, joissa väestöstä 51–71 prosenttia kuuluu luterilaisiin kirkkoihin. Suurin luterilainen maa Euroopassa on Saksa yli 10 miljoonalla luterilaisen kirkon jäsenellä. Maailmanlaajuisesti suurin luterilainen kirkkokunta on 12 miljoonan jäsenen Etiopian evankelinen kirkko Mekane Yesus.
Oppi > Uskon rakenne > Kolmiyhteinen Jumala

Luterilainen usko jakaa muiden kristinuskon haarojen uskon kolmiyhteiseen Jumalaan. Luterilaisen uskonkäsityksen mukaan kolminaisuusoppi on myös perusteltavissa Raamatun tekstinkohdista, ja etenkin Uudessa testamentissa kolminaisuusopin asemaa pidetään keskeisenä. Etenkin Matteuksen evankeliumin lähetyskäskyä (Matt 28:19) pidetään kolminaisuusoppia selvästi tukevana Raamatullisena perusteluna.