stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Voi
Valmistus

Voin teollisessa valmistuksessa raakamaito separoidaan aluksi kermaksi ja kuorituksi maidoksi. Voi valmistettiin ennen aina hapankermasta, koska kerma ehti hapantua ennen kirnuamista. Myöhemmin alettiin hapattaa korkeapastöroitua kermaa erilisillä hapatteilla ennen sen kirnuamista voiksi. Hapatettu voi säilyy hapattamatonta pidempään.
Voin valmistukseen käytettävää kermaa hapatettiin meijerissä ennen noin 20 tuntia. Suomessa on siirrytty sittemmin voin raaka-aineena käytettävän kerman korkeapastörointiin, joka tuhoaa patogeenien lisäksi myös säilyvyyttä parantavia bakteereita ja entsyymejä. Perinteiseen hapankermasta kirnuttuun voihin joudutaan lisäämään tämän vuoksi nykyisin säilyvyyttä pidentävää natriumkarbonaattia (happamuudensäätöaine E500).
Suomalainen voi valmistetaan nykyisin 90-prosenttisesti jatkuvatoimisilla voitykeillä, joiden käyttö vähentää radikaalisti voinvalmistuksen käsityövaltaisia työvaiheita. Tykkivoi valmistetaan hapattamattomasta kermasta, jolloin voitykki tykittää kerman niin kutsutuksi imelävoiksi, joka lennähtää vaunuksi kutsuttuun astiaan, mistä se pumpataan pakkauskoneelle. Happamattomasta kermasta syntyneeseen imelävoihin lisätään yleensä vielä bakteerikäytetystä herasta uutettua aromitislettä, joka sisältää maito- ja etikkahappoa sekä diasetyyliä. Kyseistä aromitislettä ei luokitella Suomessa lisäaineeksi, eikä sitä tarvitse myöskään merkitä pakkausselosteeseen. Tämä 1970-luvulla kehitetty NIZO-menetelmä on syrjäyttänyt voin perinteisen valmistustavan, koska se mahdollistaa voitykin käytön.
Imelävoin tuotanto tuli tavalliseksi vasta 1800-luvulla, kun teollinen jäähdytys ja separointikoneet kehittyivät. Hapatettu voi on tavallisinta Manner-Euroopassa, kun taas imelävoi hallitsee Yhdysvalloissa ja Britteinsaarilla.
Voin valmistuksen alussa kerma pastöroidaan ja jäähdytetään. Kermaa kiteytetään sen jälkeen vaippajäähdytteisessä tankissa noin 12–15 tunnin ajan. Seuraavaksi kerma kirnutaan, jolloin siitä tulee vesi rasvassa -emulsio. Kirnuaminen voi tapahtua perinteisessä panostoimisessa kirnussa tai jatkuvakäyttöisessä voitykissä. Kirnuamislämpötila on kesällä 7–10 astetta ja talvella kovemman maitorasvan aikaan 10–13 astetta. Oikea kirnuamislämpötila varmistaa voin oikean rakenteen.
Kirnuamisessa ylimääräinen vesi erottuu voista kirnumaidoksi. Kirnumaidon poistamisen jälkeen voirakeisto huuhdellaan kylmällä vedellä, jotta mahdollisimman suuri osa proteiinista ja laktoosista poistuu.
Voihin voidaan tässä vaiheessa lisätä suolaa. Suurin osa maailman voista nautitaan suolattomana. Suomi muodostaa tässä kuitenkin poikkeuksen.
Voirakeet vaivataan yhtenäiseksi massaksi, jossa vesipisarat ovat mahdollisimman pieniä ja tasaisesti jakautuneina, eikä voissa näy vettä. Voi pakataan esimerkiksi kääreeseen, rasiaan tai laatikkoon.
Voi säilyy paljon kauemmin kuin tuore maito ja kerma. Ajan myötä voi kuitenkin härskiintyy.
Kirkastettu voi ja sivutuotteet

Kirkastettu voi valmistetaan poistamalla voista heraproteiini. Voi sulatetaan, jolloin hera laskeutuu pohjalle, ja kirkas öljymäinen voi kaadetaan erilleen. Kirkastettu voi kestää korkeamman paistolämpötilan kuin tavallinen voi. Intialaista kirkastettua voita kutsutaan ghiksi.
Voin valmistuksen sivutuotteena on syntynyt perinteisesti kirnupiimää. Voitykillä valmistetun voin sivutuotteena syntyy kirnumaitoa, joka käytetaan Suomessa kirnumaitojauheen ja proteiinitiivisteen valmistukseen.
Kulutus

Ranskalaiset kuluttivat vuonna 2015 keskimäärin 22 grammaa voita päivässä, saksalaiset 16 grammaa, britit, suomalaiset ja intialaiset noin 10 grammaa ja bulgarialaiset vain 2 grammaa.
Voita syötiin Suomessa 1960-luvun alkupuolella kokonaiset 50 grammaa päivässä. Kansalaisten itse arvioima voin kulutus on vähentynyt Suomessa noin yhteen kymmenesosaan vuodesta 1966. Kulutuksen lasku oli erityisen rajua vuosina 1966–1971, ja väheneminen jatkui sen jälkeen lievempänä aina vuoteen 2006 asti. Voin kulutus nousi sen jälkeen aina vuoteen 2013, jolloin se oli keskimäärin 12 grammaa päivässä. Tämän jälkeen voin kulutus alkoi jälleen laskea ja on nykyisin enää 8,5 grammaa.
Suomessa tuotetiin vuonna 2020 noin 25 grammaa voita henkeä kohti päivässä, josta 2/3 meni vientiin. Suomalaista voita viedään yli 30 maahan, lähinnä teolliseen käyttöön.
Historia

Voi valmistettiin aluksi heiluttamalla kermaa pussissa. Ensimmäiset kirjalliset kuvaukset voi kirnuamisesta laadittiin Intiassa vuosina 1550-2000 eKr. Voita käytettiin jokapäiväiseen ruoanlaittoon Keski-ja Pohjois-Euroopassa, kun taas Etelä-Euroopassa käytettiin oliivi- tai saksanpähkinäöljyä.
Voita tuotiin ajanlaskun alussa Intiasta lähi-idän satamiin. Norjalaiset ja Ruotsalaiset kävivät keskiajalla ulkomaankauppaa voin avulla. Valkosipulilla maustettua voita pakattiin puutynnyreihin, jotka haudattiin vuosiksi maahan maustumaan 1600- ja 1700-lukujen Irlannissa, Skotlannissa, Norjassa, Islannissa ja Suomessa. Suomalaista voita vietiin ulkomaille jo 1400-luvulla.
Kaikki voi valmistettiin aluksi itse ja vielä 1930-luvulla lähes puolet suomalaisesta voista valmistettiin maatiloilla. Voi oli suomalaisten meijereiden päätuote vielä 1960-luvulla. Sen tuotanto oli suurimmillaan 1960-luvun alkupuolella, jolloin yli 70 prosenttia Suomessa tuotetusta maitorasvasta käytettiin voihin. Voita syötiin Suomessa enimmillään noin 50 grammaa päivässä henkeä kohti.
Voita ei ollut tapana sivellä leivän päälle, vaan sitä sipaistiin nokare leivän kärkeen, joka sitten haukattiin pois. Joka suupalaa varten voita ei kuitenkaan pantu vaan ainoastaan muutamalle palalle leivästä.
Voin lisäksi saatettiin leivällä käyttää laardia eli sianrasvaa. Itse kirnuttu voi on ollut hyvin suolaista. Liika suola pestiin voista pois jääkylmällä vedellä, mutta se jäi silti hyvin suolaiseksi. Itse kirnutussa perinteisessä voissa on hieman hapan maku, jollaista teollisessa voissa ei ole.
Ravintoainepitoisuus

| --- | --- |
K2-vitamiini (menakinoni): 15 µg/100 g
Proteiini: 1,2 g/100 g
Hiilihydraatti, imeytyvä: 0,4 g/100 g
Rasvahapot: 81,3 g/100 g
–tyydyttyneet: 52,8 g/100 g
–yksittäistyydyttymättömät: 19,4 g/100 g
–monityydyttymättömät: ––omega-6 ––omega-3: 2,6 g/100 g (josta 2 g luontaista transrasvaa): 1 g/100 g 0,36 g/100 g
Ravintoainepitoisuus > Vitamiinit

Voi on yksi parhaita A-vitamiinin ja hyvin imeytyvän eläinperäisen K-vitamiinin lähteitä.
Ravintoainepitoisuus > Rasvahapot

Voi sisältää nykyisten säännösten mukaan vähintään 80 % rasvaa ja noin 15 % vettä. Perinteisesti kirnutun maalaisvoin rasvapitoisuus vaihtelee niin, että se saattaa olla jopa vain 65 %.
Voin rasvahapoista noin 70 prosenttia on tyydyttyneitä, 25 prosenttia kertatyydyttymättömiä ja kolmisen prosenttia monityydyttymättömiä.
Voista on eristetty yli 400 erilaista rasvahappoa, joista suuri osa on lyhyitä ja keskipitkiä. Tyydyttyneistä rasvahapoista voissa on eniten palmitiinihappoa.
Lyhytketjuiset  rasvahapot muodostavat 16–17 prosenttia maitorasvasta. Maitorasva sisältää kaksi prosenttia luontaista transrasvaa, joka poikkeaa koostumukseltaan terveydelle haitallisesta teollisesti hydrogenoidusta transrasvasta. Maitorasvan transrasva sisältää etenkin vakseenihappoa ja konjugoitua linolihappoa (CLA).
Luomuvoissa on keskimäärin 40 prosenttia enemmän CLA:ta kuin tavanomaisessa voissa.
Terveysvaikutukset

Voin sisältämässä rasvassa on 3–4 prosenttia voihappoa eli butyraattia, joka uudistaa suoliston pintasolukkoa ja vähentää kasvainten muodostumista.
Voi sisältää runsaasti hyvin imeytyvää menakinonia eli K2-vitamiinia. K-vitamiinin riittävällä saannilla on merkitystä ainakin heikosti ravinteita saavien ja ikääntyneiden luustolle sekä mediaskleroosille altistuville munuaispotilaille ja diabeetikoille.
Voin nauttiminen lisää kokonais- ja LDL-kolesterolia verrattuna juustoon. Juuston käytön on havaittu liittyvän alhaisempaan sydän- ja verisuonitautiriskiin, mutta vastaavia yhteyksiä ei ole raportoitu voin osalta. Sen sijaan voi on äskettäin yhdistetty lisääntyneeseen sydän- ja verisuonitautikuolleisuuteen suuressa yhdysvaltalaisessa kohortissa.
Ravitsemussuositukset

Pohjoismaisten ravitsemussuositusten (2023) mukaan voin sijaan tulisi käyttää enemmän kasviöljyjä, sillä voin sisältämät tyydyttyneet rasvahapot kohottavat veren haitallista LDL-kolesterolia.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Satu Hovi: Voin valmistaminen käsin.
Jaakko Rahola: Ruokasanasto - Voi (Arkistoitu – Internet Archive).
Voin kirnuamista 1400-luvulla. (Lähde: Compost et Kalendrier des Bergères, Pariisi, 1499.)
Voin vaivaamista. Kuvitusta Nordisk familjebok -tietosanakirjassa.
IPhone XS

| iPhone XS |
| --- | --- |

 Kullanvärinen iPhone XS
Valmistaja:  Apple
Julkaistu:  syyskuu 2018
Tuoteperhe:  iPhone
Edeltäjä:  iPhone X
Seuraaja:  iPhone 11, iPhone 11 Pro, iPhone 11 Pro Max
Muut versiot:  iPhone XS Max
Paino:  177 g
Näyttö:  5,85 tuumaa
Näytön kuvatarkkuus:  2 436 × 1 125 pikseliä
Takakamera:  12 Mpx
Etukamera:  7 Mpx
Käyttöjärjestelmä:  iOS 12, päivitettävissä uudempaan
Muuta:  Face ID -kasvojentunnistus
Infobox OKNimi-testi OK: 
iPhone XS on Applen vuoden 2018 syyskuussa julkaisema älypuhelin. Se on paranneltu versio iPhone X:stä. iPhone XS:ää saa kolmessa värissä: Tähtiharmaa, Hopea ja Kulta. Puhelimessa on 12 megapikselin takakamera ja 7 megapikselin etukamera.
iPhone XS Max

| iPhone XS Max |
| --- | --- |

Valmistaja:  Apple
Julkaistu:  syyskuu 2018
Näyttö:  6,5 tuumaa
Näytön kuvatarkkuus:  1 242 × 2 688 pikseliä
Suoritin:  Apple A12
Keskusmuisti:  4 GB
Radio:  Ei
Käyttöjärjestelmä:  iOS 12, päivitettävissä uusimpaan
Muistikorttipaikka:  Ei
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
iPhone XS Max on Applen vuonna 2018 julkistama älypuhelin, joka oli viimeinen Applen matkapuhein, jonka nimessä oli X. Sen seuraajat olivat iPhone 11, iPhone 11 Pro ja iPhone 11 Pro Max. Puhelimen näytön koko oli 6,5 tuumaa ja sen resoluutio on 1 242 × 2 688 pikseliä. Puhelimessa on ei-irrotettava 3 174 milliampeeritunnin Li-Ion-akku. Kamerat ovat samanlaiset kuin iPhone X:ssä, kaksi 12 megapikselin takakameraa ja yksi seitsemän megapikselin etukamera.
Uudet ominaisuudet

Puhelimessa on nopeampi langaton lataus. RAM-muistia on myös lisätty. Muita ovat myös nopeampi Apple A12-prosessori ja paremmat kaiuttimet.
Miri

| Miri |
| --- | --- |
 Katunäkymää Mirin kaupungista
 vaakuna
 Miri
 Koordinaatit: 4°24′10″N, 113°59′36″E 
Valtio:  Malesia
Osavaltio:  Sarawak
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  4 707 km²
Väkiluku:  300 000
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Satelliittikuva kaupungista.
Hawaii Beach.
Miri on Malesian Sarawakin osavaltion toiseksi suurin kaupunki. Kaupunki sijaitsee Borneon pohjoisrannikolla, lähellä Brunein rajaa. Asukkaita kaupungissa on noin 300 000. Kaupungin väestö koostuu kymmenistä etnisistä ryhmistä, joista suurimmat ovat kiinalaiset, ibanit, malaijit ja intialaiset.
Miri on öljyteollisuuskaupunki ja se on syntynyt öljykenttien läheisyyteen. Myöhemmin kaupunkiin rakentui palmuöljy- ja puuteollisuutta. Miri oli öljykenttiensä takia yksi japanilaisten pääkohteista, kun Japani valtasi kaupungin Tyynenmeren sodan aikana.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Miri Wikimedia Commonsissa
Matkaopas aiheesta Miri Wikivoyagessa (englanniksi)
Michael J. Fox

| Michael J>  Fox |
| --- | --- |
 Michael J. Fox vuonna 2012.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Michael Andrew Fox
Syntynyt: 9. kesäkuuta 1961 (ikä 63) Edmonton, Alberta, Kanada
Puoliso:  Tracy Pollan (1988–)
Lapset:  4
Näyttelijä
Taiteilijanimet:  Toisinaan vain Michael Fox tai Mike Fox
Merkittävät roolit:  Alex P. Keaton (Perhe on paras) Marty McFly (Paluu tulevaisuuteen) Mike Flaherty (Spin City)
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
www.michaeljfox.org
IMDb 
Elonet
Michael J. Fox puolisonsa, näyttelijä Tracy Pollanin kanssa Emmy-gaalassa vuonna 1988.
Michael Andrew Fox (s. 9. kesäkuuta 1961 Edmonton, Alberta, Kanada), taiteilijanimeltään Michael J. Fox, on kanadalais-yhdysvaltalainen näyttelijä.
Ura

Fox näytteli 15-vuotiaana kanadalaisessa tilannekomediasarjassa Leo and Me, joka esitettiin televisiossa vasta vuonna 1981. Vuonna 1979 hän muutti Los Angelesiin ja ensimmäinen elokuva, jossa hän Yhdysvalloissa näytteli, oli televisioelokuva Letter from Frank samalta vuodelta. Liittyessään ammattiliitto Screen Actors Guildin jäseneksi Fox lisäsi nimeensä J-kirjaimen, koska liiton jäsenenä oli jo toinen Michael A. Fox -niminen näyttelijä. Foxin mukaan J-kirjain on kunnianosoitus näyttelijä Michael J. Pollardille.
Foxin läpimurtorooli oli Alex P. Keatonin rooli tilannekomediasarjassa Perhe on paras (Family Ties), jota  esitettiin seitsemän tuotantokautta vuosina 1982–1989. Hänet palkittiin roolista kolmesti, 1986, 1987 ja 1988, Emmyllä sarjassa paras miespääosa komediasarjassa ja vuonna 1989 Golden Globella sarjassa paras miespääosa televisiosarjassa, musikaali tai komedia.
Vuonna 1985 sai ensi-iltansa hänen uransa kolmas teatterielokuva Paluu tulevaisuuteen, jossa hän esitti päähenkilö Marty McFlyta. Elokuva oli suurmenestys ja sille tehtiin jatko-osat Paluu tulevaisuuteen II ja Paluu tulevaisuuteen III, jotka julkaistiin vuosina 1989 ja 1990. Komediasarjassa ja elokuvissa Fox näytteli teini-ikäistä poikaa, vaikka oli iältään jo yli 20-vuotias.
Vuonna 1996 alkoi tilannekomediasarja Spin City, jossa hänen roolihenkilönsä oli varapormestari Mike Flaherty. Nuorella iällä Parkinsonin tautiin sairastunut Fox jätti sarjan vuonna 2000 keskittyäkseen perheeseensä ja Parkinson-tutkimuksen tukemiseen. Hänen tilalleen sarjan pääosaan otettiin Charlie Sheen. Fox palkittiin Flahertyn roolista kolmesti Golden Globella, 1998, 1999 ja 2000, ja Emmyllä kerran, vuonna 2000. Spin Cityn jälkeen hän on vieraillut muun muassa sarjojen Tuho-osasto (Scrubs), Boston Legal, Asema 62 (Rescue Me) ja Good Wife jaksoissa. Vuonna 2009 hänet palkittiin Emmyllä roolistaan Asema 62:ssa, sarjassa paras vieraileva miesnäyttelijä draamasarjassa.
Vuonna 2013 Fox teki ensimmäisen pääosaroolinsa yli kymmeneen vuoteen tilannekomediasarjassa The Michael J. Fox Show. Hän esittää Parkinsonin tautia sairastavaa uutisankkuria Mike Henryä.
Ääninäyttelijänä Fox on ollut kuudessa elokuvassa. Elokuvat Kotia kohti – uskomaton seikkailu ja Kotia kohti II – Seikkailu San Franciscossa julkaistiin vuosina 1993 ja 1996, ja Atlantis – kadonnut kaupunki vuonna 2001. Hän on ollut Stuart Little -hiiren äänenä elokuvissa Stuart Little – pieni suuri hiiri, Stuart Little 2 ja Stuart Little 3.
Yksityiselämä

Foxilla diagnosoitiin Parkinsonin tauti vuonna 1991, kun hän työskenteli Doc Hollywood -elokuvan parissa. Julkisuudessa hän kertoi asiasta ensimmäisen kerran vuonna 1998. Hän on tehnyt myöhemmin paljon työtä taudista tehtävän tutkimustyön hyväksi. Vuonna 2000 hän perusti säätiön The Michael J. Fox Foundation for Parkinson's Research. Fox on kirjoittanut omaelämäkerran Lucky Man, joka julkaistiin vuonna 2002.
Fox harrasti ja pelasi jääkiekkoa nuorena. Hän oli omien sanojensa mukaan nopea luistelija.
Fox avioitui vuonna 1988 näyttelijä Tracy Pollanin kanssa, joka esitti Alex P. Keatonin tyttöystävää Ellen Reediä sarjassa Perhe on paras. Heillä on neljä lasta: vuonna 1989 syntynyt poika, vuonna 1995 syntyneet kaksostytöt sekä vuonna 2001 syntynyt tytär.
Fox sai Yhdysvaltain kansalaisuuden vuonna 2000, ja hänellä on nykyään Kanadan ja Yhdysvaltain kaksoiskansalaisuus.
Filmografia

Midnight Madness, 1980
Luokka 1984 (Class of 1984), 1982
Paluu tulevaisuuteen (Back to the Future), 1985
Teen Wolf, eli ihmissusi teini-iässä (Teen Wolf), 1985
Menestyksen avain (The Secret of My Success), 1987
Matkalla maineesen (Light of Day), 1987
Manhattanin valot (Bright Lights, Big City), 1988
Sodan arvet (Casualties of War), 1989
Paluu tulevaisuuteen II (Back to the Future Part II), 1989
Paluu tulevaisuuteen III (Back to the Future Part III), 1990
Rankka keikka (The Hard Way), 1991
Doc Hollywood, 1991
Kotia kohti – uskomaton seikkailu (Homeward Bound: The Incredible Journey), 1993 (ääni)
Concierge – rakkaudesta vai rahasta (For Love or Money), 1993
Tenavatähdet (Life with Mikey), 1993
Vihreän kullan maa (Where the Rivers Flow North), 1994
Joe-sedän perilliset (Greedy), 1994
Blue in the Face, 1995
Coldblooded, 1995
Amerikan presidentti (The American President), 1995
Kotia kohti II – Seikkailu San Franciscossa (Homeward Bound II: Lost in San Francisco), 1996 (ääni)
Mars hyökkää! (Mars Attacks!), 1996
Kummituskopla (The Frighteners), 1996
Stuart Little – pieni suuri hiiri (Stuart Little), 1999 (ääni)
Atlantis – kadonnut kaupunki (Atlantis: The Lost Empire), 2001 (ääni)
Valtatie 60 (Interstate 60), 2002
Stuart Little 2, 2002
Stuart Little 3 (Stuart Little 3: Call of the Wild), 2006 (ääni)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Michael J. Fox -säätiö (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Emmy Awards  FID  Grammy Awards  MusicBrainz 
Henkilöt:  Trove  Elonet 
Muut:  SNAC  IdRef
Lelumaan Niksu (tv-sarja)

| Lelumaan Niksu> Make Way for Noddy |
| --- | --- |


Tyyli:  animaatiosarja tilannekomedia
Kestoaika:  22 min
Alkuperämaa:   Englanti
Alkuperäiskieli:  englanti
Verkko:   Nelonen  Fox  MTV Juniori
Esitetty:  13. tammikuuta 2005 – 29. elokuuta 2007
Tuotantokausia:  2
Jaksoja:  102
Edeltäjä:  Niksun lelumaan seikkailut
Seuraaja:  Niksu, lelumaan mestarietsivä
Palkinnot
Voitetut:  Daytime Emmy (2007)
Ehdokkuudet:  WGC Award (2005, 2006) Gemini (2017)
Aiheesta muualla
IMDb
Lelumaan Niksu (Make Way for Noddy) on brittiläinen musiikkityylinen tietokoneanimaatiosarja, jonka tuotti Chorion. Sarja esitettiin alkuperäismaassa vuosina 2002–2003.
Alun perin vuosina vuosina 1992–2000 sarja esitettiin nimeltään Niksun lelumaan seikkailut.
Jaksoluettelot: > 1. Tuotantokausi

| # | Suomenkielinen nimi | Englanninkielinen nimi | Uusinta Nelonen kanavalla 2005 |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. | Liian monta Niksua | Too Many Noddies | 20. tammikuuta 2006 |
| 2. | Lelumaan uusi taksi | Noddy and the New Taxi | 13. tammikuuta 2005 |
| 3. | Niksu ja lumottu säkkipilli | Noddy & the Magic Bagpipes | 20. tammikuuta 2005 |
| 4. | Vieraanvaraisuutta | Noddy Has a Visitor | 27. tammikuuta 2005 |
| 5. | Täydellinen syntymäpäivälahja | Noddy's Perfect Gift | 3. helmikuuta 2005 |
| 6. | Niksun onnenpäivä | Noddy's Lucky Day | 10. helmikuuta 2005 |
| 7. | Niksu lainvalvojana | Policeman For a Day | 17. helmikuuta 2005 |
| 8. | Pomppuhälytys | Bounce Alert in Toyland! | 24. helmikuuta 2005 |
| 9. | Naurusta punaisena | Tickled Pink | 3. maaliskuuta 2005 |
| 10. | Niksun lemmikkikana | Noddy's Pet Chicken | 10. maaliskuuta 2005 |
| 11. | Niksu ostoksilla | Noddy Goes Shopping | 17. maaliskuuta 2005 |
| 12. | Myrskytuulen armoilla | Hold Onto Your Hat Noddy | 24. maaliskuuta 2005 |
| 13. | Niksun jalkapallojoukkue | Toy Town's Winning Team | 31. maaliskuuta 2005 |
| 14. | Niksu ja hirviö | Noddy and the Bumper Monster | 7. huhtikuuta 2005 |
| 15. | Taikapulveria | The Magic Powder | 18. elokuuta 2005 |
| 16. | Isokorvan polkupyörä | A Bike for Big Ears | 25. elokuuta 2005 |
| 17. |  | Noddy and the Voice of Plod |  |
| 18. |  | Master Tubby's Opposite Day |  |
| 19. |  | Don't Be Scared Noddy |  |
| 20. |  | The Goblin's Stopwatch |  |
| 21. |  | Mr. Sparks and the Broken Clock |  |
Elokuvia

| Nimi | Englanninkielinen nimi | Esitetty  Suomessa |
| --- | --- | --- |
| Niksu lumottu joulu | Noddy Saves Christmas | 2004 |
| Niksu ja jättiläis seikkailu | Noddy and The Island Adventure | 2005 |
|  | Noddy and the Magical Moondust | 2006 |
Ääninäyttelijät

Dubbausstudio: Tuotantotalo Werne
Ohjaajat: Annamari Metsävainio (Suomennos ja laulut) ja Hannele Karppinen (dialogi)
| Hahmot | Englanninkieliset ääninäyttelijät (Iso-Britannia) | Englanninkieliset ääninäyttelijät (Yhdysvallat) | Suomenkieliset dubbaukset |
| --- | --- | --- | --- |
| Niksu | Edward Chun | David A. Kaye (dialogi) Alberto Gihsi (laulu) | Patrik Carlson |
| Tessi-nalle | Joanna Ruiz | Britt McKillip | Annituuli Kasurinen |
| Nallekarhu |  |  | Henri Piispanen |
| Herra Kipinä |  |  | Antti Pääkkönen |
| Herra Laki | Pavel Douglas | Richard Newman | Veikko Honkanen |
| Iso-korva | Pavel Douglas | Michael Dobson | Veikko Honkanen |
| Rouva Keila |  |  | Rinna Paatso |
| Asta |  |  | Rinna Paatso |
| Noora |  |  | Kiti Kokkonen |
| Sly ja Gobbo | Ben Small | Doug Parker (Sly) Donovan Brown (Gobbo) | Rauno Ahonen |
| Keilalapsi |  |  | Akira Takaki |
| Tunnusmusiikin laulaja | Kidsongs | Kidsongs | Annituuli Kasurinen |
| sivurooleissa |  |  | Veikko Honkanen Samuel Anttila Henri Piispanen Kiti Kokkonen Antti Pääkkönen Rauno Ahonen Rinna Paatso Jyrki Kovaleff Teuvo Matala Akira Takaki Annituuli Kasurinen |
Alentejonkoira

| Alentejonkoira |
| --- | --- |

Avaintiedot
Alkuperämaa:   Portugali
Määrä:  Suomessa rekisteröity 1
Rodun syntyaika:  1800-luku
Alkuperäinen käyttö:  laumanvartija
Nykyinen käyttö:  vahtikoira
Elinikä:  12–14 vuotta
Muita nimityksiä:  rafeiro do Alentejo, Rafeiro of Alentejo, rafeiro de l'Alentejo, Rafeiro von Alentejo, rafeiro del Alentejo, Alentejo Herder, Alentejo Mastiff, Portuguese Watchdog, Portuguese Mastiff, Portuguese Sheepdog
FCI-luokitus:  ryhmä 2 Pinserin ja snautserin tyyppiset, molossikoirat ja sveitsinpaimenkoirat alaryhmä 2.2 Vuoristotyyppiset molossikoirat #96
Ulkonäkö
Paino:  35–50 kg
Säkäkorkeus:  64–74 cm
Väritys:  kellanruskea, sudenharmaa tai musta - valkoisin merkein tai ilman
Alentejonkoira (port. rafeiro do Alentejo) on  portugalilainen laumanvartija koirarotu. Se oli vuonna 2019 kotimaassaan seitsemänneksi suosituin portugalilainen rotu. Suomeen on tuotu yksi yksilö Portugalista.
Ulkonäkö

Alentejonkoira on suurin portugalilaisista koiraroduista. Se on massiivinen, voimakas ja vaikuttavanoloinen. Sen pää muistuttaa karhun päätä. Uros on 66–74 cm ja narttu 64–70 cm korkea. Karvapeite on joko puolipitkä tai lyhyt. Kelta-valkoiset yksilöt muistuttavat ulkonäöllisesti hieman pitkänomaista bernhardinkoiraa. Muita hyväksyttyjä värejä ovat yksivärinen kellanruskea, sudenharmaa ja musta sekä kaksiväriset kellanruskea-valkoinen, sudenharmaa-valkoinen ja mustavalkoinen. Myös brindle ja täplikäs ovat mahdollisia.
kellanruskea
valkoharmaaa
brindle-valkoinen
Luonne ja käyttäytyminen

Alentejonkoira on hyvin itsenäinen, vahvatahtoinen, omapäinen ja vartioviettinen. Se on erinomainen vahtikoira ja karjan vartija paitsi voimiensa, myös itsevarmuutensa ja valppautensa ansiosta.
Alkuperä

Alentejonkoira on kotoisin Etelä-Portugalin Alentejosta. Se on vanha laumanvartija, joka polveutuu estrelanvuoristokoirasta ja espanjanmastiffista, sekä mahdollisesti joistain paikallisroduista.
Kuuluisia rodunedustajia

Maailman vanhin koira oli 31-vuotiaaksi elänyt ja vuonna 2023 kuollut alentejonkoira Bobi.
Aiheesta muualla

Rotumääritelmä (Suomen Kennelliitto, pdf)
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
| n k Portugalilaiset koirarodut |
| --- | --- |
FCI:  Alentejonkoira  Castro laboreironkoira  Estrelanvuoristokoira  Portugalinpodengo  Portugalinseisoja  Portugalinvesikoira  São miguelinfila  Serra de airesinpaimenkoira  Transmontanonmastiffi 
Muut CPC:n hyväksymät:  Algarvenkoira  Azorienpaimenkoira 
Harvinaiset:  Azorienpodengo  Madeiranajokoira  Terceirandoggi 
Sukupuuttoon kuolleet:  Podengo barbaça  Podengo galguenho