stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Paulo Freire

Paulo Freire
Paulo Reglus Neves Freire (19. syyskuuta 1921 Recife - 2. toukokuuta 1997 São Paulo) on brasilialaissyntyinen kasvatusfilosofi, joka luetaan 1900-luvun vaikutusvaltaisimpien kasvatusteoreetikoiden joukkoon. Hänen ajattelunsa tunnetaan myös kasvatustieteiden lähialueilla kuten sosiologiassa, 
politiikan tutkimuksessa ja teologiassa. Freirellä on ollut myös laajaa koulutus- ja yhteiskuntapoliittista vaikutusta ympäri maailman.
Freiren tunnetuin teos on Sorrettujen pedagogiikka, joka on käännetty lukuisille kielille. Siinä Freire esittää teoriansa dialogisesta pedagogiikasta, jossa opitaan samanaikaisesti lukemista ja kirjoittamista ja yhteiskunnallista tiedostamista. Freire korostaa kasvatuksen poliittista merkitystä taisteltaessa yhteiskunnallista sortoa vastaan. Freiren mukaan on sorrettujen tehtävä vapauttaa itsensä sortajien kahleista ja samalla vapauttaa sortajansa.
Freire esittää dialogisen oppimisen vastakohtana tallentavalle oppimiselle. Dialoginen oppiminen perustuu oppijoiden keskinäiseen luottamukseen ja oppijoiden kokemusten tietoiseen pohdintaan. Freire kertoo uransa aikana kokeilleensa useita kommunikaation tapoja, ja hylänneensä niistä useimmat. Yksi lähtökohta on kuitenkin pysynyt: luottamus siihen, että vain toimimalla yhdessä ihmisten kanssa voi saavuttaa jotain heidän kannaltaan autenttista. "Milloinkaan en ole uskonut kulttuurin demokratisoimisen tarkoittaneen kulttuurin vulgarisoimista tai sen pelkkää siirtämistä ihmisille suoraan opettajainhuoneesta."
Freire Suomessa

1970-luvulla Freireä luettiin ja harrastettiin yhteiskunta- ja kasvatustieteissä. Hänen pääteoksensa Sorrettujen pedagogiikka julkaistiin suomeksi kuitenkin vasta 2005. Kahta vuotta myöhemmin perustettiin Tampereelle pohjoismaiden ensimmäinen Paulo Freire -tutkimuskeskus osana maailmanlaajuista Paulo Freire -keskusten verkostoa.
Paulo Freiren vaikutus näkyy yliopistollisissa opinnäytteissä, muun muassa Lissu Lehtimajan sarjakuvan muotoon laaditussa tutkielmassa Freiren kyydissä. Sanna Ryynänen on väitöskirjassaan Nuoria reunoilla. Sosiaalipedagoginen tutkimus rikollisuuden ja väkivallan keskellä elävien nuorten kasvun tukemisesta brasilialaisissa kansalaisjärjestöissä soveltanut Paulo Freiren kasvatusteoreettista ja metodologista ajattelua.. Aino Hannulan vuonna 2000 Helsingin yliopistossa hyväksytty väitöskirja Tiedostaminen ja muutos Paulo Freiren ajattelussa on kattavin Freirestä suomeksi tehty tutkimus.
Teoksia

Sorrettujen pedagogiikka.  ((Pedagogia do oprimido, 1970.) Suomentanut Joel Kuortti. Toimittanut Tuukka Tomperi. Johdanto ja jälkisanat: Tuukka Tomperi & Juha Suoranta)  Tampere:  Vastapaino, 2005.  ISBN 951-768-159-3
Johdattavia ajatuksia. Suomentanut Tuukka Tomperi. Niin & näin 2/2001, s. 63.
Kirjallisuutta > Kirjoja

Hannula, Aino: Tiedostaminen ja muutos Paulo Freiren ajattelussa: Systemaattinen analyysi Sorrettujen pedagogiikasta.  (Diss. Helsingin yliopiston kasvatustieteen laitoksen julkaisuja, 167)  Helsinki:  Helsingin yliopisto, 2000.  ISBN 951-45-9419-3  Teoksen verkkoversio. (Arkistoitu – Internet Archive)
Lehtimaja, Lissu: Freiren kyydissä.  (Pohjautuu Taideteollisessa korkeakoulussa tehtyyn taidekasvatuksen seminaarityöhön. Pystykorvakirja)  Helsinki:  Like – Suomen rauhanpuolustajat, 2006.  ISBN 952-471-878-2
Paakkari, Antti: ”Koulusta maailmaan: Mitä freireläisyys koulussa tarkoittaa?”, Lapsesta käsin: Kasvatuksen ja opetuksen vaihtoehtoja. Opetus 2000.  (Toimittanut Jarno Paalasmaa)  Jyväskylä:  PS-kustannus, 2011.  ISBN 978-952-451-515-3
Paalasmaa, Jarno: Maailman parhaat kasvatusajatukset.  (Luku Poliittinen kasvatus ja sorrettujen pedagogiikka: Paulo Freire ja dialoginen tapa oppia)  Helsinki:  Into Kustannus, 2016.  ISBN 978-952-264-669-9
Suoranta, Juha: Paulo Freire: Sorrettujen pedagogi.  Helsinki:  Into, 2019.  ISBN 978-952-351-150-7
Kirjallisuutta > Artikkeleita

Hannula, Aino: Kritiikin ja toivon pedagogi. Niin & näin 2/2001, s. 64–70.
Jaakkola, Jyri (2007a): Paulo Freire ja vallankumouksen ajankohtaisuus. Väärinajattelija 2/2007. (Artikkelin verkkoversio. (Arkistoitu – Internet Archive))
Jaakkola, Jyri (2007b): Sorrettujen pedagogiikka. Anarkistinen näkökulma Paulo Freiren ajatteluun. Väärinajattelija 2/2007. (Artikkelin verkkoversio. (Arkistoitu – Internet Archive))
Kahn, Richard – Kellner, Douglas (2007). Paulo Freire and Ivan Illich: technology, politics and the reconstruction of education. Policy Futures in Education 5 (4). (Artikkelin verkkoversio. (Arkistoitu – Internet Archive))
Kekkonen, Helena: Paulo Freire mielessäni. Niin & näin 2/2001, s. 71.
Tomperi, Tuukka: Paulo Freire ja kriittinen pedagogiikka. Niin & näin 2/2001, s. 62.
Aiheesta muualla

Instituto Paulo Freire
Johdatusta Paulo Freiren pedagogiikkaan (Arkistoitu – Internet Archive)
Rizoma Freireano.
Robertsin katsaus Freiren myöhäistuotantoon. (Arkistoitu – Internet Archive)
Richard van Heertumin artikkeli Freirestä, Herbert Marcusesta ja Ernst Blochista. (Arkistoitu – Internet Archive)
Paulo Freire Center, Finland
Keskustelu Paulo Freiren kasvatusajattelusta. Filosofin vastaanotolla 24.1.2007. YLE Radio 1. Toimittaja Terttu Lensu.
Paulo Freiren ja Ira Shorin keskustelu. (Arkistoitu – Internet Archive) 1988.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef 
Paulo Freire, 1963.
Karhu (yritys)

| Karhu |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  Holding-yhtiö Karhu Holding vuodesta 2008, aiemmat yritykset:  Karhu Sporting Goods Oy (1996-),  Karhu-Titan Oy (1973-1998), Oy Urheilu-Karhu Sport Ab (1966-1972), Oy Urheilutarpeita – Sportartiklar Ab (1916-1966)
Osake:  listattu Helsingin pörssissä vuosina 1981–1994
Perustettu:  1916
Perustaja:  Arno Hohenthal, Karl Stockmann
Lakkautettu:  1996, sen jälkeen tavaramerkkiä hoitava Holding-yhtiö ja erillisiä yhtiöitä
Toimitusjohtaja:  Francesco Arese
Kotipaikka:  Amsterdam, Alankomaat
Tuotteet:  urheiluvälineet
Kotisivu:  karhu.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Karhu oli vuonna 1916 nimellä Oy Urheilutarpeita – Sportartiklar Ab perustettu suomalainen urheiluvälinevalmistaja.
Historia > Alkuvuodet - tavaramerkki Karhu syntyy ja leviää maailmalle

Karhu perustettiin Helsingissä 6. toukokuuta 1916 nimellä Oy Urheilutarpeita – Sportartiklar Ab perustajinaan Arno Hohenthal ja Karl Stockmann, sekä yhtenä merkittävämpänä "pesäpallon isä" Lauri Pihkala. Osakkeita merkitsivät lisäksi Emil Lampinen ja Juho Halme. Tehdas aloitti toimintansa 2. kesäkuuta 1916.
Aluksi tehdas otti ohjelmaansa yleisurheilun välineitä, kuten kiekkojen, keihäiden ja piikkarien sekä murtomaahiihdon sukset. Suomalaiset 1920-luvun maailman huiput, juoksijoissa Paavo Nurmi ja Hannes Kolehmainen, ja heittäjissä keihäsmiehet Jonni Myyrä, Urho Peltonen, Paavo Johansson ja Julius Saaristo sekä hiihtäjä Tapani Niku toimivat Karhu-varusteiden käyttäjinä kansainvälisinä mainostajina. Työntekijöinä 1930-luvun alussa Kerkkoossa oli ajan tunnettuja yleisurheilijoita, kuten Matti Järvinen, Lauri Lehtinen ja Yrjö Nikkanen. Hiihtäjistä yrityksessä työskenteli ennen sotia myös Kalle Jalkanen.
Juuri ennen Talvisotaa Urheilutarpeita-yritys toiminta oli laajentunut useisiin urheiluvälineisiin ja vientiä oli kaikkiaan 56 sen ajan maahan. Karhu-merkkiset urheilutuotteet olivat virallisia kilpailuvälineinä vuoden 1920 Antverpenin olympialaisista lähtien. Yritys toimi tässä vaiheessa kahdella paikkakunnalla eli Helsingin Punavuoressa ja Porvoon maalaiskunnan Kerkkoossa. Purje-, pallo- ja jalkineosastot sijaitsivat Helsingissä sekä suksi-, voimisteluväline-, puuseppäosastot ja konepaja Kerkkoossa. Työntekijöitä siinä vaiheessa oli kaikkiaan 400.
Historia > Paluu rauhan aikaan - uusi sukupolvi yritysjohtoon

Sodan aika muodosti kehityksessä poikkeuksen, sillä yritys valmisti vuosina 1939-1945 armeijan tarpeisiin telttoja, lumipukuja ja kenkiä. Liikuntatuotteiden kehitys ja myynti jatkui 1940- ja 1950-luvuilla. Tältä ajalta tunnetuimpia yrityksessä työskennelleitä oli keihäänheiton olympiakultaa saavuttanut Tapio Rautavaara. Helsingin olympialaisten aikaan Karhu-tuotteet olivat näkyvänä osan urheilijoiden urheiluvälineitä. Karhu käytti aluksi kolmea raitaa tunnuksenaan, jo ennen Adidasta. Adidaksen perustaja Adi Dassler osti oikeuden Karhun kengissään käyttämään kolmen raidan merkkiin Helsingin olympialaisissa vuonna 1952, koska Karhu oli käyttänyt merkkiä ennen heitä. Tunnus ostettiin summalla, joka vuoden 2011 rahassa vastaa 1 600 euroa, sekä kahdella viskipullolla. Karhun nykyisten kenkien tunnuksena oleva M-kirjaimen arvellaan tuleen joko 1960-luvulla Karhun suunnittelijoina toimineiden Mäntylän veljesten sukunimestä tai suomenkielisestä Mestari-sanan alkukirjaimesta.
Yrityksen johdossa tapahtui 1950-luvun alussa johtajavaihdos, sillä poismenneen Arno Hohenthalin seuraajana yrityksen johdossa jatkoi hänen poikansa Rolf Hohenthal, joka oli henkilökohtaisesti mukana myös Suomen urheilun järjestötoiminnassa. Hän toimi mm. Suomen Hiihtoliiton johtokunnassa ja oli mukana useissa talviolympialaisissa.
Sotien jälkeen Karhu oli yksi suomalaisista urheiluvarusteiden valmistajista. 1960-luvulla lajivalikoimaan tuli mukaan virallisesti pesäpallotuotteet Karhun kehitettyä nykyräpylöiden edeltäjät Pikipeikon ja 1970-luvulla Jättipeikon. Suksituotannossa siirryttiin 1950-luvun alussa puusuksista ns. sälesuksiin.
Historia > Yrityksen pilkkominen

Asko-konserni hankki vuoteen 1990 mennessä osake-enemmistön Karhu-Titanista. Vaikka Karhu-Titan olikin vuoden 1991 aikana saavuttanut pitkästä aikaa positiivisen tuloksen, Asko-konserni päätti myydä yrityksen osia. Ensimmäisenä myyntikohteena oli vuonna 1992 jääkiekkotuotteiden liiketoiminta, joka myytiin amerikkalaiselle Mancuso & Company -sijoitusyhtiölle. Näin päättyi Karhun 20-vuotinen jääkiekkotuotteiden liiketoiminta, joka oli alkanut 1970-luvun alussa Titanin ostolla. Vuonna 1994 Asko lunasti vähemmistöosakkaat ulos Karhu-Titanista ja veti sen pois pörssistä. Yritysnimen Titan-osa poistui vuoden 1996 alussa, jollaoin Askon tytäryhtiön nimeksi tuli Karhu Sports Oy.
Vuoden 1996 lopulla Asko luopui kahdesta merkittävästä Karhu-osastaan. Marraskuussa 1996 Asko myi toimivalle johdolleen Karhun Kiteellä toimineen suksi- ja urheilujalkineyksikön, joka otti käyttöön nimen Karhu Sporting Goods Oy. Toimivaa johtoa edusti yrityksessä työskennelleet Seppo Kallio ja Heikki Suominen. Myöhemmin toimitusjohtajaksi tuli urheilutaustainen KTM Pertti Keskitalo. Joulukuussa 1996 Asko myi Karhu Sportsista Askolassa toimineen palloiluliiketoiminnan Berner Oy:lle. Näin pesäpallo- ja salibandytuotteet siirtyivät Karhu-yhtiöstä.
Asko luopui viimeisistä Karhu Sports -omistuksistaan toukokuun 1998 loppuun mennessä.
Historia > Karhu-taustaiset tuotteet myöhemmin > Suksi- ja jalkinetuotteet

Toukokuussa 2008 Karhu Sporting Goods osti Exel Oyj:n outdoor-liiketoiminnan (maastohiihto-, alppi-, kävely-, vaellus- ja rullaluistelusauvojen valmistus). Tuotteista Suomessa valmistettiin tässä vaiheessa sukset yksinomaan Kiteellä sekä Karhu-jalkineista pääosa Kiinassa, jossa tuotannosta vastasi vähemmistöomisteinen jalkinetehdas.
Kesäkuussa 2008 Karhu-brändi myytiin yhdysvaltalaisten sijoittajien Huub Valkenburgin ja Jay Duken Karhu Holding -yhtiölle. Tässä vaiheessa urheilu- ja vapaa-ajanjalkineliiketoiminta siirtyi ulkomaille - suunnittelu Yhdysvaltoihin ja valmistus Kauko-itään. Karhu Holdingin omistajuus siirtyi vuonna 2014 tunnetulle entiselle mailerille italialaiselle Francesco Arese, joka oli aiemmin työskennellyt kilpailevan urheilumerkin Asicsin palveluksessa.
Tuotemerkkien aiempi omistaja Karhu Sporting Goods Oy jatkoi sopimuksen perusteella Karhu-tuotteiden, ennen kaikkea suksien ja sauvojen valmistusta maailmalle. Karhu Sporting Goodsin ja Karhu Holdingin kiista kauppahinnan yhden erän maksusta vietiin poliisin tutkittavaksi elokuussa 2008.. Pian sen jälkeen Karhu Ski Oy joutui yrityssaneeraukseen. Toimitusjohtajaksi nousi mestarihiihtäjänä tunnettu Harri Kirvesniemi, joka oli toiminut jo aiemmin yrityksen tuotekehittäjänä. Kesällä 2012 yritys menetti Karhu-tuotemerkin käyttöoikeuden ja muutti nimekseen Kitee Ski Oy. Keväällä yritys ajautui konkurssiin.  Karhu-suksimerkin lisenssioikeus ja myynti siirtyivät tässä yhteydessä hollolalaiselle, paremmin suksivoiteista tunnetulle Startex Oy:lle, joka valmisti suksia välillä Tšekissä, Itävallassa ja Venäjällä. Heinäkuussa 2013 Kirvesniemi käynnisti Kiteellä uuden suksitehtaan KSF Sport Oy, joka aloitti Yoko-suksien valmistuksen. Karhu-suksien lisenssi ja markkinointioikeudet palasivat joulukuussa 2015 Kiteellä Yoko- ja Järvinen-merkeillä suksia valmistavalle KSF Sport Oy:lle sopimuksella Karhu Holdingin kanssa.
Historia > Karhu-taustaiset tuotteet myöhemmin > Urheiluvälineet

Keväällä 1998 Tamro ja vähemmistöomistajana ollut Merita-pankki myivät urheiluvälineyritys Kerko Sportin kuulantyöntömestari Reijo Ståhlbergin ja Pekka Ahosen silloin omistamalle Utenova Oy:lle. Ahonen oli aiemmin ollut töissä Tamrolla, ja Ståhlberg pankkiirina puolestaan toisella myyjällä eli Meritalla. Vuonna 2001 Kerko Sport osti suomalaisen kilpailijansa, urheilupaikkarakentamiseen, erityisesti jääkiekkokaukaloihin erikoistuneen Oulaisissa toimineen Raita Sport Oy:n Kerko Sport-konsernille. Vuonna 2010 Kerko Sport siirsi toimintansa Porvoon seudulla Ölstensin alueelle, joka tarjosi sen hetkisen liiketoimintaan sopivammat tilat. Näin päättyi Karhu-liikuntatuoteisiin liittyvä Kerkkoossa vuodesta 1916 jatkunut toiminta. Kesällä 2016 Kerko Group tytäryhtiöineen yhdistyi puolestaan suomalais-ruotsalaisen Unisport-Saltex:n kanssa. Vuoden 2017 alussa yritysnimi Kerko lopetti toimintansa, joka jatkoi toimintaansa Unisport-Saltex Oy:n nimellä, vaikka Kerko säilyi edelleen tuotenimenä. Omistajana Unisport-Saltexilla on pääomasijoitusyhtiö Vaaka Partners.
Historia > Karhu-taustaiset tuotteet myöhemmin > Jääkiekkovälineet

Karhu Canada Incin aikanaan myymät merkit Jofa, Koho, Canadian ja Titan siirtyivät vuonna 1997 tunnettua kanadalaista jääkiekkotuotemerkkiä CCM:ää hallinneen The Hockey Companyn omistukseen. Tällöin Suomen toiminnot ml. Tammelan tehdas toimi CCM:n alaisen KHF Sports-nimen alla. Vuonna 2004 Reebok osti The Hockey Companyn. Siinä vaiheessa Karhu-taustaisten jääkiekkotuotemerkkien taru kypärissä ja asusteissa oli lopussa ja päämerkeiksi jäivät CCM ja uuden omistajan Reebok.
Mailatuotantoa jatkettiin pitempään, sillä puumailojen valmistus oli Suomessa Tammelan tehtaalla. Uudet komposiittimailat tehtiin pääosin Kiinassa. Vuoden 2013 aikana Reebok-CCM ajoi Tammelan tehtaan tuotannon alas.
Historia > Karhu-taustaiset tuotteet myöhemmin > Pesäpallovarusteet

Vuonna 2009 Berner luopui Karhulta ostamistaan Karhu-palloiluliiketoiminnastaan ja myi sen Pentti Lillille ja Ari Monoselle, jotka olivat perustaneet yritykset L-TEC Oy sijaintipaikkanaan Porvoo.
Karhu Pesis

Pesäpallotoiminnassa tapahtui läpimurto 1960-luvulla Karhun tuotua markkinoille nykyräpylää edeltävän Pikipeikon sekä 1970-luvulla Jättipeikon.lähde?
Karhu toi komposiittimailan pesäpallokentille 1980-luvulla, kun Katapult-maila julkistettiin. Maila mullisti lajin kehitystä, ja myöhemmin vuosikymmenellä Karhu esitteli lajiturvallisuutta merkittävästi parantavan pesäpallokypärän. 1990-luvulla tuotteissa tapahtui seuraava kehitysaskel kun Karhu esitteli menestyksekkään mailansa, Goldhammerin. Pesäpallon lajivaatimusten myötä tuotiin markkinoille myös vaatimukset huomioiva piikkari.lähde?
2000-luvulla tuotekehitys on saanut aikaan sen, että mailoista on tehty entistä keveämpiä ja kestävämpiä. Karhu on parannellut myös piikkareidensa ominaisuuksi ja räpylöiden valmistus on Karhun mukaan laadun takaamiseksi tuotu Suomeen.lähde?
Vuodesta 2009 lähtien Karhu-merkillä pesäpallotuotteita on valmistanut ja myynyt porvoolainen L-Tec Sports Oy.
Kaudelle 2010 Karhu esitteli uuden kypärämallin, joka parantaa Karhun mukaan turvallisuutta entisestään.
Karhu Pesis > Karhun pesäpallomallisto

Pikipeikko ja Jättipeikko ovat Karhun vanhoja räpylä-tuotemerkkejä.
Aiheesta muualla

Karhun kotisivut
Pörssitiedon netissä
Oy Urheilutarpeita – Sportartiklar Ab:ssä käyttöönotettu yritys- ja tavaramerkkilogo, joka oli käytössä vuosina 1920-1973. Sen jälkeen tapahtuneiden yritysjärjestelyiden myötä Karhu-logoa uudistettiin.
Karhu-Titan Oy:n Jofa-kypärän tunnettu käyttäjä oli Wayne Gretzky. Lisäksi hän käytti jo 1980-luvulla lähtien Titan-mailaa.
Karhu-Titan Oy:n jääkiekkomailojen tunnettu käyttäjä oli Jari Kurri. Kuvassa hänellä Koho-maila.
Kartlos

Kartlos
Kartlos (georg. ქართლოსი) oli Georgian legendaarinen perustaja ja georgialaisten myyttinen kantaisä. Häntä on pidetty nimenomaisesti maan ydinosan eli Kartlin (antiikin lähteiden Iberian) perustajana, ja hänen nimensä onkin sama kuin maantieteellisellä alueella. Hänen tarinansa kerrotaan keskiaikaisessa georgialaisten kronikoiden kokoelmassa Kartlis tskhovrebassa, jonka Leonti Mroveli lienee koonnut suullisesta perinteestä 1000-luvulla.
Legendan mukaan hän oli Targamoksen poika ja siten Haosin, Movakosin, Lekosin, Herosin, Kavkasosin ja Egrosin veli. Muut Kaukasian alueen kansat saivat heistä alkunsa. Kartlos yhdisti kansansa, nousi heidän päällikökseen ja perusti Kartlin kaupungin.
Joidenkin nykytutkijoiden mukaan Kartlos vaikuttaa alun perin olleen varhaisen georgialaisen kansanperinteen keksintö, ja häntä alettiin pitää vasta myöhemmin keskiajalla todellisena historiallisena hahmona ja Georgian kansan aitona perustajana. Kartlosilla oli perinteen mukaan useita poikia ja pojanpoikia, Mtskhetos, Gardabos, Kakhos, Kukhos, Gatšios, Uplos, Odzrkhos ja Džavakhos, joista tuli nimiensä mukaisesti Mtskhetan, Gardabanin, Kakhetin, Kukhetin, Gatšianin, Uplistsikhen, Odzrkhen ja Džavakhetin ensimmäisiä hallitsijoita.
Johannes Karttunen

Johannes Karttunen (s. 4. kesäkuuta 1945 Pori) on suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi SM-sarjassa vuosina 1964–1969 ja voitti yhden Suomen-mestaruuden.
Karttunen edusti SM-sarjaurallaan Rosenlewin Urheilijat -38:aa ja Porin Ässiä. Hän pelasi SM-sarjassa yhteensä 86 ottelua, joissa hänen tehopisteensä olivat 32 + 17 = 49 ja jäähymääränsä 50 minuuttia. Hän voitti Suomen-mestaruuden RU-38:n joukkueessa vuonna 1967.
Peliuransa jälkeen Karttunen toimi jääkiekkotuomarina. Hän oli Porin Jääkiekkoerotuomarit ry:n perustajajäsen ja vuosina 1986–1987 sen puheenjohtaja. Kaudella 1982–1983 SM-liiga palkitsi hänet parhaana linjatuomarina.
Karlsruhe (F223)

| Karlsruhe |
| --- | --- |
 Karlsruhe

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Howaldtswerke-Deutsche Werft, Kiel
Kölinlasku:  15. joulukuuta 1958
Laskettu vesille:  24. lokakuuta 1959
Palveluskäyttöön:  15. joulukuuta 1962
Poistui palveluskäytöstä:  28. maaliskuuta 1983
Loppuvaihe:  myyty Turkille nimellä Gelibolu
Tekniset tiedot
Uppouma:  2 090 t (standardi) 2 750 t (kuormattu)
Pituus:  105 m (vesiraja) 109,8 m (kokonaispituus)
Leveys:  11,0 m
Syväys:  4,6 m
Koneteho:  2 × Brown Boveri & Cie -kaasuturbiinia, á 24 000 hv (8 832 kW)
Nopeus:  32 solmua
Miehistöä:  238
Aseistus
Aseistus:  2 × 100 mm tykkiä 4 × Breda 40 mm/70 Mod 58 II MDL -ilmatorjuntatykkiä 2 × Bofors 40 mm/L70 Mod 58 -ilmatorjuntatykkiä 2 × Bofors 375 mm sukellusveneentorjuntaheitintä (neliputkinen) 4 × 533 mm torpedoputkea syvyyspommit ja merimiinat
Karlsruhe (runkonumero F223) oli Saksan liittotasavallan laivaston Köln-luokan fregatti.
Valmistus

Alus tilattiin Kielistä Howaldtswerke-Deutsche Werftiltä, missä köli laskettiin 15. joulukuuta 1958. Alus laskettiin vesille 24. lokakuuta 1959 ja otettiin palvelukseen 15. joulukuuta 1962.
Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta 28. maaliskuuta 1983. Se myytiin Turkille, joka liitti sen laivastoonsa nimellä Gelibolu.
Marja-Leena Karttunen

Marja-Leena Karttunen (s. 29. heinäkuuta 1944 Helsinki) on suomalainen yleisurheilija, joka saavutti 1960- ja 1970-luvuilla useita SM-mitaleja kiekonheitossa. Hän edusti Suomea myös maaotteluissa. Kotimaassa hän edusti Helsingin Tovereita.
Karttunen voitti kiekonheitossa SM-kultaa vuonna 1971 kilpaillessaan Kalevan kisoissa jo 12. peräkkäisenä vuotena. Hän saavutti Kalevan kisoissa hopeaa vuosina 1964 ja 1970 sekä pronssia vuosina 1962, 1963, 1966, 1967 ja 1969. Hän sijoittui Kalevan kisoissa neljänneksi vuosina 1961, 1965 ja 1972 sekä viidenneksi vuonna 1960. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän saavutti pronssia kuulantyönnössä vuosina 1967 ja 1970. Hän edusti Suomea kymmenessä maaottelussa vuosina 1964–1971 ja Euroopan cupin välierässä Berliinissä 1970.
Karttusen kiekonheittoennätys oli 47,00 m, jonka hän teki Helsingissä elokuussa 1969.
Karsintavaihe

| Karsintavaihe |
| --- | --- |

Kirjailija:  Maarit Verronen
Kansitaiteilija:  Markko Taina
Kieli:  suomi
Kustantaja:  Tammi
Julkaistu:  2008
Ulkoasu:  sidottu
ISBN:  978-951-31-4296-4
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Karsintavaihe on Maarit Verrosen vuonna 2008 ilmestynyt romaani.
Aiheesta muualla

Leena-Kaisa Laakso: Näkyjä koleasta tulevaisuudesta (Arkistoitu – Internet Archive). Kouvolan sanomat 7.9.2008.
Marjatta Ripsaluoma: Juuri nyt ”me” olemme turvassa. Keskipohjanmaa 19.9.2008.
Hannu Marttila: Pätkätöitä ja pitkiä päiviä. Helsingin Sanomat 26.10.2008.
Jari O. Hiltunen: Synkkä dystopia[vanhentunut linkki] Opettaja-lehti 28.11.2008.
Helena Miettinen: Karsintavaihe[vanhentunut linkki]. Savon sanomat 4.12.2008.
Anne Leinonen: Karsintavaihe. Tähtivaeltaja 19.12.2008.
Salla Seuri: Maarit Verrosen Karsintavaihe. Uusi Suomi 10.1.2009.
Kartussi

Ptolemaioksen hallitsijasuvun kartussi
Kartussi on muinaisessa Egyptissä käytetty kehämäinen hieroglyfimerkki, joka osoitti sen pitävän sisällään kuninkaallisen nimen. Muinaisegyptiksi kartussin nimi on šnw (shenu), joka esittää pidennettyä, suojelevana symbolina käytettyä shen-kehää. Alun perin kartussimerkin uskotaan kuvaavan köysipunosta.
Faaraoiden nimet oli tapana kirjoittaa kartussin sisään. Sen uskottiin suojelevan faaraon nimeä pahoilta voimilta. Hieroglyfinä kartussia käytettiin kirjaimellisesti esittämään muinaisen egyptin sanaa "nimi" (rn). Hieroglyfi on Gardinerin listassa numero V10.
Napoleonin johtaman retkikunnan sotilaiden mielestä shenu-merkki muistutti heidän aseissaan käyttämiään patruunoita, joten he kutsuivat sitä ranskankielisellä sanalla cartouche, joka tarkoittaa patruunaa.
Kartussimerkeillä oli merkittävä osa hieroglyfien tulkitsemisessa. Joseph de Guines päätteli jo 1700-luvulla, että kartussit merkitsivät hallitsijoiden nimeä. Tätä päätelmää hyödyntäen varhaiset egyptologit, kuten Thomas Young ja Jean-François Champollion pyrkivät tulkitsemaan Rosettan kivessä esiintyviä nimiä. Champollion onnistui ensimmäisenä lukemaan Ptolemaioksen ja Kleopatran nimet.
Karungin vaakuna

Karungin vaakuna (1956–1972)
Karungin vaakuna oli Peräpohjolassa sijainneen Karungin kunnan tunnus. Vaakunan aiheen aaltokoro ja siiat viittaavat kalastukseen ja läntiseen rajajokeen, Tornionjokeen.
Vaakunan selitys on ”vihreässä kentässä aaltokoroinen hopeapieli ja kolme hopeista, punavaruksista, uivaa siikaa alatusten”. Vaakunan on suunnitellut Ahti Hammar, ja Karungin kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 31. tammikuuta 1955. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 28. tammikuuta 1956.
Vaakuna muuttui epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi 1973 Karungin liityttyä Tornion kaupunkiin.
Karmiinihappo

| Karmiinihappo |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  3,5,6,8-tetrahydroksi-1-metyyli-9,10-diokso-7-[(2S,3R,4R,5S,6R)-3,4,5-trihydroksi-6-(hydroksimetyyli)oksan-2-yyli]antraseeni-2-karboksyylhappo
CAS-numero:  1260-17-9
PubChem CID:  10255083
SMILES:  CC1=C2C(=CC(=C1C(=O)O)O)C(=O)C3=C(C2=O)C(=C(C(=C3O)O) C4C(C(C(C(O4)CO)O)O)O)O
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C22H20O13
Moolimassa:  492,38 g/mol
Sulamispiste:  120 °C (hajoaa)
Liukoisuus veteen:  Liukenee veteen
Karmiinihappo (C22H20O13) on antrakinoni- ja glykosidijohdannaisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään väriaineena muun muassa elintarvikkeissa ja kosmetiikassa. Karmiinihappoa tuottavat kirvat.