stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lantaanikloridi

| Lantaanikloridi> Tunnisteet |
| --- | --- |
CAS-numero:  10099-58-8
PubChem CID:  64735 ja 9859665
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  LaCl3
Moolimassa:  245,26
Ulkomuoto:  Väritön kiteinen aine
Sulamispiste:  858 °C
Kiehumispiste:  1750 °C
Tiheys:  3,842 g/cm3
Liukoisuus veteen:  957 g/l (25 °C)
Lantaanikloridi tai lantaani(III)kloridi (LaCl3) on lantaani- ja kloridi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään muiden lantaaniyhdisteiden valmistukseen ja katalyyttinä orgaanisen kemian synteeseissä.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa lantaanikloridi on väritöntä ja hygroskooppista kiteistä ainetta. Yhdisteen alkeiskoppi on heksagonaalinen ja sen rakenne muistuttaa uraani(III)kloridin rakennetta. Kidevedettömän yhdisteen lisäksi tunnetaan myös kidevedellinen heptahydraatti (LaCl3·7H2O). Lantaanikloridi liukenee veteen, mutta kuumat vesiliuokset hydrolysoituvat lantaanioksikloridiksi. Aine liukenee myös eräisiin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin ja pyridiiniin. Lantaanikloridi on Lewis-happo ja muodostaa kompleksiyhdisteitä esimerkiksi kloridien kanssa reagoidessaan heksaklorolantanaatti(III)-ionin ([LaCl6]3-). Lantaanikloridi voidaan pelkistää metalliseksi lantaaniksi kuumentamalla alkalimetallien kanssa.
Valmistus ja käyttö

Lantaanikloridia valmistetaan kuumentamalla lantaanikarbonaatin ja hiilen seosta kloori-ilmakehässä, lantaanioksidin ja ammoniumkloridin välisellä reaktiolla tai lantaanikarbonaatin ja vetykloridin välisellä reaktiolla.
Lantaanikarbonaattia käytetään valmistettaessa metallista lantaania tai lantaaniyhdisteitä kuten organolantaaniyhdisteitä. Orgaanisen kemian synteeseissä yhdistettä voidaan käyttää katalysoimaan pelkistyksiä, asetaalien valmistusta ja Friedländer-synteesejä.
Lakritsirousku

| Lakritsirousku |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaliiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Lahko::  Russulales
Heimo::  Haperot ja rouskut Russulaceae
Suku::  Rouskut Lactarius
Laji::  helvus
Kaksiosainen nimi
 Lactarius helvus  (Fr.) Fr. 
Katso myös
   Lakritsirousku Wikispeciesissä   Lakritsirousku Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lakritsirousku (Lactarius helvus, aikaisemmin "lakritsarousku") on havu- ja sekametsissä kasvava, lievästi myrkyllinen rouskulaji. Lakritsirousku on männyn ja koivujen mykorritsasieni.
Koko ja ulkonäkö

Lakritsirouskun lakki on väriltään keltaruskea tai harmahtavan vaaleanruskea ja halkaisijaltaan noin 5–15 cm. Lakki on aluksi kupera ja reunoiltaan sisäänpäin kääntynyt, vanhemmiten lakki muuttuu laakeaksi ja halkeilee kuivuessaan. Toisinaan lakissa on nipukka, joka vajoaa sienen kasvaessa. Pinta on samettimainen, kiilloton ja hieman karhea, eikä märkänäkään limainen. Heltat ovat rouskuille tyypillisen vaaleat. Sienen rikkoutuessa niistä tihkuu kirkasta nestettä, tosin kuivista tai vanhoista sienistä nestettä ei tule välttämättä ollenkaan. Lakritsirouskun jalka on tasapaksu, ja se on usein vaaleampi kuin lakki. Erityisesti kuivana ja kuivuessaan sieni tuoksuu lakritsille.
Koko ja ulkonäkö > Samankaltaiset lajit

Lakritsirouskun voi sekoittaa kangasrouskuun (Lactarius rufus), jonka maitiaisneste on valkoista, kun taas lakritsirouskulla se on kirkasta. Myös lakritsirouskun lakki on vaaleampi kuin kangasrouskulla.
Kasvuaika ja -paikka

Lakritsirouskuja voi löytää heinäkuusta lokakuuhun, vaikkakin se on yleisimmillään elo–syyskuussa. Se on yleinen Etelä- ja Keski-Suomessa, ja sitä esiintyy paikoin myös Pohjois-Suomessa.lähde? Lakritsirousku esiintyy usein isoina ryhminä, toisinaan samoilla paikoilla kangasrouskun kanssa; karuilla kalliomänniköillä ja niiden soistumilla, lampien rahkamättäillä ja suo-ojien reunoilla.
Käyttö ravinnoksi

Lakritsirouskua ei suositella ruokasieneksi. Se on lievästi myrkyllinen ja suurina määrinä nautittuna se voi aiheuttaa vatsanväänteitä, oksentelua ja ripulia. Tosin lakritsirouskuja on useinkin kerätty kangasrouskuina, eikä sen tiedetä aiheuttaneen myrkytystapauksia. Keskieurooppalaisissa sienikirjoissa, joissa esimerkiksi haapa- ja kangasrouskua pidetään syömäkelvottomana, neuvotaan käyttämään lakritsirouskua mausteena.
Aiheesta muualla

Pinkka, Lajituntemuksen oppimisympäristö: Lakritsirousku (Lactarius helvus) (Arkistoitu – Internet Archive)
Luontoportti: Lakritsirousku (Lactarius helvus)
Rogers Mushrooms: Lactarius helvus (englanniksi)
Mushroom Expert: Lactarius helvus (englanniksi)
Cornell University: Lactarius helvus, the maple syrup milky cap, August 19, 2009  (englanniksi)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Lactarius helvus:  Wikidata: Q1377524  Wikispecies: Lactarius helvus  BioLib: 60003  CoL: 3RRVN  EoL: 188198  Fungorum: 223676  GBIF: 5248660  iNaturalist: 194387  IRMNG: 10782937  MycoBank: 223676  NatureServe: 2.881134  NBN: NBNSYS0000037425  NCBI: 152937  NZOR: 5b1195f2-6650-483f-9348-f484938f1173  Observation.org: 13720  Open Tree of Life: 912861  Laji.fi: MX.72272 
Agaricus helvus:  Wikidata: Q109376951  CoL: 65MQG  Fungorum: 172231  GBIF: 2550944
Materialismi

Materialismi eli aineellinen maailmankuva, jota filosofiassa kutsutaan myös fysikalismiksi, on näkemys siitä, että kaikki tosiasiat (mukaan lukien tosiasiat ihmismielestä ja -tahdosta sekä ihmiskunnan historian kulusta) ovat kausaalisesti riippuvaisia ​​fyysisistä prosesseista tai redusoitavissa niihin. Materialismin mukaan kaikki olemassa oleva koostuu tai palautuu aineeseen, aineellisiin voimiin tai fysikaalisiin tapahtumiin.
Ontologinen materialismi, jonka mukaan todellisuus koostuu vain yhdestä substanssista, on monistinen käsitys. Se eroaa siten filosofian käsiteluokittelussa  dualistisesta (kaksijakoisesta) ja  pluralistisesta (monijakoisesta) ontologiasta ja muodostaan jyrkän vastakohdan ontologiselle idealismille, jonka mukaan todellisuus on perimmäiseltä luonteeltaan henkinen.
Nykyaikana materialismin käsite on lähellä naturalismin käsitettä, koska juuri materia (aine ja energia) on luonnontieteellisten menetelmien tutkimuskohde. Koska materialismi kieltää kaikki henkiset olennot ja voimat luonnontieteellisten ilmiöiden selitysperusteina, se yhdistetään usein ateismiin tai agnostismiin.
Yleistä

Aineen luonteesta ja määritelmästä on käyty paljon filosofista keskustelua: onko aine yhtä tyyppiä, josta kaikki on tehty (hylemorfismi), vai onko sitä montaa eri tyyppiä? Onko aine jatkuva substanssi, jota voi esiintyä monessa muodossa, vai koostuuko se suuresta määrästä erillisiä, muuttumattomia, jakamattomia ainesosia (atomismi)? Onko aineella omia ominaisuuksia, vai puuttuvatko ne siltä (prima materia)?
Naturalismi > Ontologinen naturalismi

Ontologinen naturalismi (lat. natura, luonto) tarkoittaa käsitystä, jonka mukaan luonto on kaikenkäsittävä eikä sen ulkopuolella ole mitään.
Naturalismi > Tietoteoreettisen naturalismi

Tietoteoreettisen naturalismin mukaan kaikki luonnossa havaittavat ilmiöt on selitettävissä luontoon pohjautuvilla syillä. Tietoteoria ei ole autonominen, vaan se tukeutuu tietoteoreettisen naturalismin mukaan  empiirisen tutkimuksen antamaan informaatioon. Täten tietoteoria ja tieto ylipäätään ei ole luonteeltaan normatiivista.
Fysikalismi

Materialismi käsitetään usein identtiseksi fysikalismin kanssa, jonka mukaan kaikki olemassa oleva on fysikaalista tai päältää fysikaalista. Toisin kuin sana ”materialismi”, ”fysikalismi” kehittyi tietyssä teknisessä ja hyvin rajatussa, paremminkin kieli- ja tietoteoreettisessa kuin ontologisessa keskustelussa Wienin piirin sisällä 1930-luvulla. Fysikialismin kehittäjiä olivat Otto Neurath ja Rudolf Carnap, joiden katsotaan pyrkineen illmaisemaan termillä kannattamaansa näkemystä, että jokainen propositio olisi viime kädessä eriteltävissä merkityksensä suhteen ekvivalentiksi fysikaalisen proposition kanssa. Tämän määritelmän voi myös katsoa sallivan panpsykismin pitämisen fysikalistisena kantana – näkemys, jota esimerkiksi Galen Strawson on puolustanut. Sanalla materialismi on sitä vastoin ollut ontologiassa perinteisesti suppeampi merkitys; kyseessä on käsitys todellisuuden perimmäisestä luonteesta.
Eliminatiivinen materialismi

Eliminatiivinen materialismi (eliminativismi, eliminoiva materialismi, karsiva materialismi) on materialistinen mielenfilosofinen suuntaus, jonka mukaan mielen tiloja kuvaavilla käsitteillä ei ole hermostollisia vastineita. Eliminatiivinen materialismi karttaa mielen toimintaa koskevien arkikäsitysten eli niin kutsutun arkipsykologian käyttöä tutkimuksen lähtökohtana, ja pyrkii eliminoimaan eli karsimaan sen käsitteet mieltä koskevasta selittämisestä.
Reduktiivinen materialismi

Samalla materialismi on yhdistetty fysikalismin mukana usein myös reduktionismiin, jonka mukaan yhdellä kuvaustasolla yksilöityjen olioiden tai ilmiöiden, jos ne ovat aitoja, on oltava selitettävissä toisella tasolla – tyypillisesti paljon perustavammalla tasolla, kuten fysiikan tutkimalla aineen tasolla – olevien olioiden ja ilmiöiden avulla. Joskus, kuten Demokritoksen atomismissa, Thomas Hobbesilla ja valistusajan materialismissa (La Mettrien Ihmiskone, Laplacen materialismi), materialismi on yhdistynyt myös mekanismiin.
Gilbert Ryle pyrki osoittamaan teoksessaan The Concept of Mind (1949), että ruumista ja tajuntaa ei voida tarkasti erotella toisistaan. Niiden jyrkkä erottaminen oli hänen mukaansa kartesiolainen virhe.
Emergentti materialismi

Palauttavasta eli reduktiivisesta materialismista poikkeaa emergentti materialismi. Emergentti materialismi katsoo, että fysiikan tutkimien fyysisten ominaisuuksien lisäksi voi olla olemassa korkeamman tason ”emergenttejä” eli esiinnousevia ominaisuuksia.
Ihmistutkimuksessa ontologisen materialismin mukaan ihmismielen tiloja ja tapahtumia ei voi esiintyä itsenäisinä, aineellisista aivotoiminnoista irrallisina. Radikaalia materialismin muotoa edustavat eliminativistit, joiden mukaan arkipsykologian olettamia ajatuksia, uskomuksia ja tunteita ei ole olemassa. Reduktionistien mukaan mielentilat ovat olemassa, mutta ne ovat palautettavissa aivojen tai ruumiin tiloiksi samaan tapaan kuin esimerkiksi lämpö voidaan määritellä molekyylien liike-energiaksi. Emergentin materialismin mukaan ihmismieli on evoluution tuottama ominaisuuksien taso, jonka mahdollistaa ihmisen keskushermoston rakenne ja sosiaalinen vuorovaikutus kulttuuriympäristön kanssa. Vaikka ihminen rakentuu aineesta ja energiasta, hänellä on hallussaan lisäksi kulttuurievoluution tuottama henkinen perintö.. Emergentin materialismin ratkaisematon ongelma on, miten tämä kulttuurinen aines on materiaalisesti olemassa, jos sitä ei voi palauttaa (aivo)materian prosesseihin.
Historiaa

Antiikin kreikkalaisessa filosofiassa Thales, Anaksimandros, Leukippos, Demokritos, Epikuros ja jopa Aristoteles voidaan nähdä myöhemmän materialismin edelläkävijöinä. Joonialaiset luonnonfilosofit esittivät erilaisia todellisuuden luonnetta koskevia käsityksiä, jotka perustuivat usein johonkin klassiseen alkuaineeseen. Leukippos ja Demokritos kehittivät ensimmäisen järjestelmällisesti esitetyn materialistisen todellisuuden selityksen, atomiopin, jonka myöhemmin Epikuros ja hänen kannattajansa omaksuivat ajattelunsa pohjaksi. Roomalaisen Lucretiuksen teos Maailmankaikkeudesta esittelee näitä näkemyksiä runomuodossa. Atomiopin mukaan kaikki mikä oli olemassa oli joko ainetta tai tyhjää, ja kaikki ilmiöt olivat aineellisten perusosasten, atomien, erilaisten yhdistelmien ja liikkeen seurausta. Atomioppia kannatti myös muinaisessa Intiassa Nyaya-Vaisheshika -koulukunta (500–100 eaa.). Perinnettä pitivät yllä buddhalaiset atomistit.
Kirjallisuutta

Churchland, Patricia Smith: Neurofilosofia.  ((Brain-Wise. Studies in Neurophilosophy, 2002.) Suomentanut Kimmo Pietiläinen)  Helsinki:  Terra cognita, 2004.  ISBN 952-5202-81-X
Enqvist, Kari: Olemisen porteilla.  Helsinki:  WSOY, 1998.  ISBN 951-0-22915-6
Enqvist, Kari: Vien rucolan takaisin.  Helsinki:  WSOY, 2004.  ISBN 951-0-29692-9
Järvilehto, Timo: Missä sielu sijaitsee? Psyykkisen toiminnan hermostollinen perusta.  Oulu:  Pohjoinen, 1987.  ISBN 951-749-180-8
Paloheimo, Eero: Megaevoluutio.  Helsinki:  WSOY, 2002.  ISBN 951-0-26913-1
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Jussi K. Niemelä: Ajattelen, siis olen... ainetta! (Eero Paloheimon haastattelu) Elonkehä.  Toukokuu 2003. Arkistoitu 28.9.2007. Viitattu 10.9.2007.
Erkki Hartikainen: Aineellinen todellisuuskäsitys Vapaa ajattelija.  2–3/2004.
Materialism. Dictionary of Philosophy of Mind. (englanniksi)
Filosofia
Filosofi
Filosofeja
Teorioita
Filosofian teemasivu
Filosofian tietosanakirja
Estetiikka
Etiikka
Logiikka
Ontologia
Tieteenfilosofia
Tietoteoria
Yhteiskuntafilosofia
Filosofian
Fysiikan
Historian
Ihmisyyden
Kasvatuksen
Kemian
Kielen
Matematiikan
Mielen
Musiikin
Oikeuden
Politiikan
Psykologian
Taiteen
Talouden
Tietojenkäsittelytieteen
Uskonnon
Yhteiskuntatieteiden
Länsimainen filosofia
Itämainen filosofia
Lapasammalet

| Lapasammalet |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Sammalet Bryobionta
Kaari::  Maksasammalet Marchantiophyta
Luokka::  Aitomaksasammalet Jungermanniopsida
Alaluokka::  Pelliidae
Lahko::  Pelliales
Heimo::  Pelliaceae
Suku::  Pellia  Raddi
Katso myös
   Lapasammalet Wikispeciesissä   Lapasammalet Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lapasammalet (Pellia) on aitomaksasammalten luokkaan ja lapasammalten alaluokkaan kuuluva suku.
Suomessa esiintyvät lapasammallajit

Pellia endiviifolia - liuskalapasammal
Pellia epiphylla subsp. borealis - pohjanlapasammal
Pellia epiphylla subsp. epiphylla - taskulapasammal
Pellia neesiana - kuppilapasammal
Lapalumijäkälä

| Lapalumijäkälä |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kotelosienet Ascomycota
Luokka::  Lecanoromycetes
Lahko::  Maljajäkälät Lecanorales
Heimo::  Karpeet Parmeliaceae
Suku::  Lumijäkälät Flavocetraria
Laji::  nivalis
Kaksiosainen nimi
 Flavoetraria nivalis  (L.) Kärnefelt & Thell 
Synonyymit
 Cetraria nivalis Allocetraria nivalis 
Katso myös
   Lapalumijäkälä Wikispeciesissä   Lapalumijäkälä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lapalumijäkälä (Flavocetraria nivalis) on lumijäkälien sukuun kuuluva vaaleankellertävä röyhelömäinen pensasjäkälä. Se on päältä verkkoryppyinen ja kouruinen. Ulkonäöltään se on läheinen etenkin kourulumijäkälän (Flavocetraria cucullata) kanssa. Lapalumijäkälä on yleinen muun muassa Pohjois-Skandinaviassa ja -Suomessa. Se kasvaa tiheinä mättäinä usein tunturikankailla. Etelä-Suomessa lapalumijäkälä on sen sijaan harvinainen.
Lapalumijäkälän jäkäläaineena eli sekundaarisena aineenvaihduntatuotteena esiintyy usniinihappoa (C18H16O7) ja protolikesteriinihappoa (C19H32O4).
Aiheesta muualla

Laji.fi: Lapalumijäkälä (Flavocetraria nivalis)
Luopioisten kasvisto: Lapalumijäkälä (Flavicetraria nivalis)
UniProt: Taxonomy - Flavocetraria nivalis (englanniksi)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Flavocetraria nivalis (englanniksi)
Fungi of Great Britain and Ireland: Flavocetraria nivalis (englanniksi)
Consortium of Lichen Herbaria: Flavocetraria nivalis en}}
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Cetraria nivalis:  Wikidata: Q1427770  CoL: T74R  Fungorum: 382434  GBIF: 2605433  iNaturalist: 220111  IRMNG: 10522066  ITIS: 190626  MycoBank: 382434  NBN: BMSSYS0000006834 
Lichen nivalis:  Wikidata: Q21976094  CoL: 727WV  Fungorum: 394291  GBIF: 2605430  IRMNG: 10674662  MycoBank: 394291
Laplacen demoni

Matemaatikko Pierre-Simon Laplace.
Laplacen demoni on ranskalaisen matemaatikon ja tähtitieteilijän Pierre-Simon de Laplacen (1749–1827) kuvailema hypoteettinen olento, johon hän kiteytti mekanistisen luonnonfilosofian maailmankuvan. Mekaniikan mukaan maailmaa voitiin tarkastella jättiläismäisenä, ehdottoman lainalaisena kellokoneistona, jonka kaikkien osasten tarkat paikat ja nopeudet voitiin täsmällisesti tietää ja määritellä.
Teoksessaan "Taivaan mekaniikka" (ransk. Mécanique céleste) hän luonnehti mekaanis-determinististä maailmankuvaansa näin:
»Jos älylle, joka pystyy hallitsemaan kaikkia luonnossa vaikuttavia voimia ja joka on niin suuri, että se voi analysoida kaiken, annettaisiin tiedot maailmankaikkeuden suurimpien kappaleiden liikkeistä ja keveimpien atomien käyttäytymisestä, se järjestäisi ne yhdeksi liikelaiksi; mikään ei olisi epävarmaa, niin tulevaisuus kuin menneisyyskin olisivat nykyisyyttä sen silmien edessä.»
Tällainen kuviteltu olento, Laplacen demoni, pystyisi siis ennustamaan tulevaisuuden yhtä hyvin kuin kertoa menneisyydenkin, jos se tuntisi kaikki maailmankaikkeudessa vaikuttavat voimat ja kappaleiden sijainnin tietyllä ajanhetkellä.
Myöhemmin tutkijat ovat kuitenkin päätyneet käsitykseen, ettei Laplacen kuvitelma ole toteutettavissa. Ensinnäkin maailmankaikkeuden tavaton suuruus ja atomien tavaton pienuus tekevät käytännössä mahdottomaksi mitata kaikkien kappaleiden ja hiukkasten sijainnit ja liikkeet niin tarkoin, ettei epävarmuustekijöitä jäisi. Vaikka se olisi mahdollista, laskut eivät päättyisi koskaan. Lisäksi kvanttimekaaninen Heisenbergin epätarkkuusperiaate ja siihen liittyvä Max Bornin todennäköisyystulkinta viittaavat siihen, ettei Laplacen deterministinen maailmankuva ole periaatteessakaan oikea, vaan hiukkastason tapahtumissa esiintyy aitoa satunnaisuutta.
Lampaannata

| Lampaannata |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Poales
Heimo::  Heinäkasvit Poaceae
Suku::  Nadat Festuca
Alasuku::  Festuca
Sektio::  Festuca
Laji::  ovina
Kaksiosainen nimi
 Festuca ovina  L. 
Katso myös
   Lampaannata Wikispeciesissä   Lampaannata Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lampaannata (Festuca ovina) on natojen sukuun kuuluva tiheästi mätästävä heinälaji. Se on myös nurmiheinä, jota viljellään Suomessakin.
Ulkonäkö ja koko

Lampaannata kasvaa tuppaina. Sen lehdet ovat kapeat, kuin jäykkää karvaa. Se kukkii alkukesästä. Syksyllä lampaannatatuppaat ovat vaaleaa, melkein valkoista kortta, joka pysyy pitkään pystyssä. Kasvi on 15-40 cm korkea. Sillä on harmaanruskeat tyvitupet ja sen tähkylähaarat ovat siirottavia ja karheita. Lehdet ovat rihmamaisia, karheita ja väriltään harmaanvihreitä. Tähkylöiden väri vaihtelee vaaleanvihreästä punaruskeaan ja niissä on 3-6 kukkaa, joiden kukinta-aika on kesä- ja heinäkuussa.
Elinympäristö

Lampaannata pärjää hyvin kuivissa paikoissa. Se viihtyy hiekkapitoisessa maassa.
Lampaannata Suomessa

Suomessa lampaannata kasvaa koko maassa ja on erittäin yleinen heinä. Sen kasvupaikkoja luonnossa ovat kuivahkot niityt, kedot, kalliot, kuivat metsät, hietikot, letot ja tien- ja polunvarret.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Lampaannata (Festuca ovina)
Kasviatlas 2022: Lampaannadan (Festuca ovina) levinneisyys Suomessa.
Pinkka – Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Lampaannata (Festuca ovina)
Valokki – Nettikasvio: Lampaannata  (Festuca ovina)
United States Department of Agriculture (USDA): Festuca ovina (englanniksi)
ITIS: Festuca ovina (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q157885  Wikispecies: Festuca ovina  APDB: 158568  APNI: 75707  BioLib: 42382  BOLD: 288800  Calflora: 9960  CoL: 6HST6  Ecocrop: 14194  EoL: 1114410  EPPO: FESOV  EUNIS: 190171  FNA: 200025470  FoC: 200025470  GBIF: 2704951  GrassBase: imp04747  GRIN: 16688  iNaturalist: 125903  IPNI: 403212-1  ITIS: 40804  NatureServe: 2.148944  NBN: NHMSYS0000344612  NCBI: 98750  NZOR: 87b5e5a7-3659-406f-a412-92a38d9ab906  NZPCN: 3923  Open Tree of Life: 606687  PfaF: Festuca ovina  PFI: 7287  Plant List: kew-415853  PLANTS: FEOV  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:403212-1  Tropicos: 25509634  VASCAN: 7661  WFO: wfo-0000871222  WoRMS: 993859  Laji.fi: MX.40445
Lanneveden valuma-alue

Lanneveden valuma-alue (vesistöaluetunnus 14.65) on Saarijärven reitin valuma-alueessa sijaitseva toisen jakovaiheen valuma-alue, jonka pinta-ala on 290,62 neliökilometriä ja järvisyys on 9 %. Vesistön valuma-alueen alarajana on Summanen, johon Lannevedeltä alkava Lannejoki laskee. Reitin vedet tulevat seuraavaksi Saarijärven alueelle (14.61).
Pääuoma

Lanneveden valuma-alueen pääuomasta ei ole kirjallisia lähteitä. Suomessa otetaan pääuomaan ne virtavedet ja reitin järvet, joissa virtaa paljon vettä. Jokihaarassa pääuomaan valitaan se uoma, jossa virtaa enemmän vettä. Virtaamatietoja ei ole aina saatavilla, joten tässäkin määritys tehdään uoman valuma-alueen suuruuden mukaan. Pienellä alueella sadanta on melko yhtenäinen, joten suurta virhettä ei tällöin tehdä. Lannejoki, joka on vain parin kilometrin mittainen, toimii Lannevedestä laskevana pääuomana. Lanneveden länsirantaan laskee Palsanpuro, jonka Palsanpuron valuma-alue on pinta-alaltaan noin 20 neliökilometriä (km²), itärantaan Kivipuro, jonka valuma-alue on 13 km², ja Isojoki, jonka joensuun valuma-alueen pinta-ala on 213 km². Pääuomaan kuuluvat alajuoksulla Lannejoki, Lannevesi ja Isojoki. Isojoen alajuoksulla siihen yhtyy kaakosta tuleva Sammalispuro, jonka valuma-alueen pinta-ala 14 km². Sen lähellä sijaitsee Iso-Kuukan valuma-alue, jonka laskuoja yhtyy Isojokeen edellisesti hieman yläjuoksulle päin. Isojoki, joka alkaa Sääkspään järvestä, on selkeästi suurin joki ehdokkaaksi pääuomaan. Sen alkukohdan yläpuolisen valuma-alueen pinta-ala on 154 km². Sääkspään pohjoisosaan tulee Iso-Uuraisen järvestä kaksi laskujokea. Ne ovat Iso-Uuraisen valuma-alueen laskujokia ja valuma-alueen pinta-ala on 15 km². Sääkspään eteläosaan laskee Tehlon kautta leveä Pajujoki, joka on Muikkujoen valuma-alueen laskujoki. Sen valuma-alueen ala on 36 km². Sääkspään sivu-uomat ovat vaatimattomia ja sekä Sääkspää että Kyynämöinen kuuluvat reitin pääuomaan eli pääreittiin. Kyynämöiseen laskee kolme suurempaa jokea tai puroa. Kyynämöisen kaakkoispäähän tulee Kylkijoki, jonka Kylkijoen valuma-alueen pinta-ala on 18 km². Lounaasta tulee Saunajoki, jonka Saunajoen valuma-alue on alaltaan 37 km². Kolmas on luoteispäähän laskeva Koirapuro, jonka valuma-alue on 12 km² suuruinen. Näistä pääuomaan otetaan Saunajoen valuma-alue. Seuraamalla vesistöviranomaisten merkitsemää vesireittiä, voidaan seurata pääuomaa lähes yläjuoksulle saakka. Joen nimi on alajuoksulla Saunajoki, mutta keskijuoksulla Honkapuro. Honkapuron alkaa Multian Sahrajärveltä Honkaselän pohjoispuolelta. Seutu on tiheään ojitettua seutua. Tähän kohtaan tulee luoteesta ja lounaasta purot, jotka ovat kumpikin hyviä ehdokkaita pääuomaan. Pääuoman pituuden arviointiin otetaan näiden pituuksien keskiarvo.
Pääuoman pituus saadaan laskemalla lueteltujen vesistöjen uoman pituudet yhteen järvenselkien suorilla etäisyyksillä. Joen uomien arvot on poimittu vesistöviranomaisten uomatietokannasta ja järvien selät on mitattu karttapalveluiden etäisyystyökalulla. Näin tulee pääuoman pituudesta ala- ja keskijuoksulla varsin tarkka arvio. Sen mukaan pääuoman pituus on 45,6 kilometriä pitkä. Pituudesta on jätetty pienet latvaojat pois, joten pääuomaan voitaneen ottaa käyttöön arvio 45 kilometriä.
Vesistöalueen jako

Kolmannen jakovaiheen alueita ovat seuraavat yhdeksän aluetta tai valuma-aluetta. Sisennys tarkoittaa sitä, että vesistöalue laskee tai yhtyy yläpuoliseen vesistöalueeseen. Samalle tasolle sisennetyt vesistöalueet laskevat kaikki yläpuoliseen vesistöalueeseen alajuoksulta luetellussa järjestyksessä :
Lanneveden alue (14.651)
Palsanpuron valuma-alue (14.659)
Isojoen alue (14.652)
Iso-Kuukan valuma-alue (14.654)
Kyynämöisen–Sääkspään alue (14.653)
Iso-Uuraisen valuma-alue (14.655)
Muikkujoen valuma-alue (14.656)
Kylkijoen valuma-alue (14.657)
Saunajoen valuma-alue (14.658)