stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pohjois-Suomi jatkosodan hyökkäysvaiheessa 1941
Salla

Saksalaisten tavoitteena oli, että XXXVI Armeijakunta ensin saartaisi Sallan kirkonkylän puolustajat, etenisivät sen jälkeen vanhalle rajalle ja Kantalahteen. Armeijakuntaan kuuluivat 169. Divisioona ja 6. SS-vuoristodivisioona Nord. Kantalahti oli määrä saavuttaa kahdessa viikossa. Eteläisellä sivustalla oli suomalainen 6. divisioona. Neuvostojoukkoja oli rajan takana liki saman verran. Hyökkäys alkoi 1. heinäkuuta iltapäivällä. Saksalainen tykistö ja pommittajat tukivat hyökkäystä. Jo heti ilmeni, että hyökkäys kangerteli. 169. divisioona ei päässyt rajalinjaa pidemmälle ja SS-miehet juuttuivat avonaiselle rajalle, missä heihin tarttui pakokauhu ja he pakenivat. 169. divisioona vältti tämän ja jatkoi 3. heinäkuuta mennessä Korja-Salla-tielle. Neuvostojoukkojen vastarinta kasvoi päivien mittaan. Neuvostojoukot joutuivat vetäytymään, kun saksalaiset lähtivät saarrostamaan ja  8. heinäkuuta saksalaiset saapuivat Sallan kirkonkylälle. Samaan aikaan, kun saksalaiset yrittivät motittaa Sallan kirkonkylää, suomalaisdivisioona eteni syvälle neuvostojoukkojen selustaan Kuolajärvelle ja Alakurttiin asti. Saarrostus näin kaukaa yllätti puna-armeijalaiset ja näin nopeutti näiden vetäytymistä kirkonkylästä. 10. heinäkuuta mennessä saksalaisten tappiot olivat yhteensä 2 200 sotilasta kaatuneina ja haavoittuneina. 6. divisioonan tappiot jäivät 405:een. Neuvostojoukkojen vastarinta ja saksalaisten joukkojen sopimattomuus erämaihin aiheuttivat tappiot. Sallan kirkonkylän valtauksen jälkeen joukot jatkoivat kohti itää.
10. heinäkuuta saksalais-suomalaiset saapuivat Kairala-Mikkolan kapeikolle Kuolajärvelle, missä neuvostojoukoilla oli puolustusasemat. Suomalaiset epäonnistuivat saartoyrityksessään kärsien 400 miehen tappiot. Heinäkuun aikana saksalaiset hyökkäsivät kaksi kertaa, molemmat pysähtyivät kiivaaseen neuvostovastarintaan. Lopulta 20. elokuuta saksalais-suomalaiset joukot saivat läpimurron Kairalassa ja eteneminen jatkui.
Seuraava pysähdys joukoille tuli Tuntsajoella. 2. syyskuuta neuvostojoukkojen puolustus murtui ja saksalais-suomalaiset joukot etenivät vanhalle valtakunnan rajalle. Välittömästi rajan ylityksen jälkeen joukot törmäsivät vanhaan neuvostojoukkojen puolustusasemaan Voitajoella. Hyökkäys Voitajoki-linjan murtamiseksi alkoi 6. syyskuuta, mutta se ei edennyt. Vasta 13. syyskuuta neuvostojoukot perääntyivät. Pian Voitajoen asemien jälkeen saksalaissuomalaiset joukot tulivat Vermanjoen neuvostoasemien kohdalle. Asemat olivat olemassa jo talvisodan aikaan. Linjaa ei edes yritetty puhkaista, vaan hyökkäys lopetettiin 18. syyskuuta. Tilanne muuttui asemasodaksi. Saksalaisten keskimääräiset tappiot olivat 2 000 sotilasta/viikko.
Petsamo

Aamuyöllä 22. kesäkuuta Saksan 2. ja 3. vuoristodivisioonan kärkijoukot odottivat sillalla pääsyä Suomen puolelle. Suomalainen rajavartiosto nosti rajapuomin ja laski saksalaiset maahan kello 02:30. Operaatio Renntieriä noudattaen 2. divisioona miehitti nikkelikaivoksen ja Liinahamarin alueen, 3. divisioona Jäämerentien varren etelämmässä. Tirolista, Steiermarkista ja Salzburgista kotoisin olevat joukot rakensivat Petsamojoen yli huoltoyhteydet Neuvostoliiton rajalle, siltoja ja parakkeja, ja paransivat teitä. Petsamon maastotiedustelun rajalle saksalaiset saivat tehtyä 24. kesäkuuta mennessä.
Saksalaisten hyökkäysvalmisteluissa tapahtui kuitenkin virheitä. Etenemisreiteiksi valittiin epätarkkojen karttojen ansiosta teitä, joita ei todellisuudessa ollut olemassakaan. Myös panssarivaunuja käskettiin hyökkäämään puuttuvien tieyhteyksien suunnassa. Vaikka ongelmat tiedettiin, hyökkäys aloitettiin kohti Murmanskia 29. kesäkuuta 1941. Saksalaisten hyökkäyksen alla puna-armeijan puolustus murtui rajalla nopeasti ja hyökkäys eteni 3. heinäkuuta mennessä Litsajoelle. Matkaa oli kertynyt 25 kilometriä. Ongelmiksi olivat nyt muodostumassa heikot tiet ja maaston vaikeakulkuisuus. Rykmentin verran saksalaissotilaita siirrettiin selustaan teitä rakentamaan. Maaston lisäksi suurin este oli puna-armeijan sitkeä puolustus. Lisäksi meri- ja ilmaherruus oli neuvostojoukoilla. Kalastajasaarentoon jäi mottiin neuvostorykmentti, joka piti siellä pintansa sodan loppuun asti. Heinäkuun loppuun mennessä saksalaisjoukot olivat kärsineet 4 500 miehen kokonaistappiot.
30. heinäkuuta Yhdistyneen kuningaskunnan merivoimien lentotukialuksilta nousseet ilmavoimien torpedopommittajat tekivät iskun Liinahamarin satamaan. Sodan Yhdistynyt kuningaskunta julisti Suomelle vasta 6. joulukuuta 1941.
8. syyskuuta saksalaiset lähtivät jälleen hyökkäykseen, mutta eivät verisissä taisteluissa päässeet Litsajoen yli ja hyökkäys keskeytettiin 22. syyskuuta. Alkoi asemasota, mutta vielä suunniteltiin hyökkäyksen jatkamista keväällä.
Aiheesta muualla

Ylen Elävä arkisto: Jatkosodan pohjoisrintama 1941
Valokuva panssarintorjuntakanuunasta Kiestingin suunnalta.
Kerava Shakers

Kerava Shakers oli keravalainen urheiluseura, joka pelasi ainakin jääkiekkoa naisten Suomen mestaruustasolla. Seura oli hyvin menestynyt naisten SM-Liigassa, jossa se saavutti 3 peräkkäistä mestaruutta (1994-1996). 1990-luvulla painottuikin seuran rutiini ja kokemus. Kerava Shakers oli toiminnassa vuosina 1979–1996. Myöhemmin seura tuli osaksi HCK:ta eli HC Keski-Uusimaata. Alueen naiskiekkoilun huippua liigatasolla on sittemmin edustanut KJT Hockey.
Kerava Shakersin edeltäjiä olivat Keravan Pallokerho ja Keravan Kiekko.
Raymond D. Kent

| Raymond D>  Kent.Henkilötiedot |
| --- | --- |
Ammatti:  professori emeritus
Koulutus ja ura
Instituutti:  Wisconsin-Madison yliopisto 
Tutkimusalue:  äänihäiriöt 
Raymond D. Kent on professori emeritus ja äänihäiriöiden tutkimuksen uranuurtaja Wisconsin-Madison yliopistosta.
Teokset

Kent, Raymond D. & Read, Charles: The Acoustic of Analyses of Speech. Singular Publishing Group, Inc., 1992. ISBN 1-56593-364-8.
Poisto

Poisto tarkoittaa laskentatoimessa pitkävaikutteisen tuotannontekijän hankintamenon kirjaamista kuluiksi vaikutusaikanaan.
Poisto on arvonvähennys, jolla otetaan huomioon omaisuuden kuluminen ja tekninen vanheneminen. Kirjanpidossa poistoja tehdään tilikausittain. Suomessa poistojen tekeminen on lakisääteistä.
Poistoja tehdään sellaisesta omaisuudesta, joka kerryttää tai säilyttää tuloa usean tilikauden aikana. Tällaista omaisuutta ovat esimerkiksi rakennukset ja laitteet. Koska hankinnasta on taloudellista hyötyä pidemmän aikaa, sen hintaa ei heti kirjata kokonaan vuosikuluksi toisin kuin lyhytvaikutteisten menojen kohdalla.
Poistamaton hankintameno

Poistot tehdään poistamattomasta hankintamenosta. Poistamattomalla hankintamenolla tarkoitetaan sitä osaa omaisuuden hankkimiseen käytetystä rahasta, joka on aiempien poistojen jälkeen vielä jäljellä. Poistamaton hankintameno pienenee ajan myötä.
Poistomenetelmiä

Degressiivinen poisto tarkoittaa poistomenetelmiä, joissa poisto alenee asteittain. Degressiivisissä menetelmissä poistot tehdään etupainotteisesti.
Menojäännöspoisto tarkoittaa degressiivistä poistomenetelmää, jossa poisto on kiinteä prosenttiosuus vielä poistamattomasta hankintamenosta. Poistoprosentti pysyy samana, mutta poistettava rahasumma pienenee ajan mittaan. Menojäännöspoistossa omaisuuden kirjanpitoarvo ei koskaan laske nollaan.
Realisointipoisto on degressiivinen poistomenetelmä, joka on investoinnin sisäisellä korkokannalla diskontattu vuotuisen tuoton (käyttökatteen) nykyarvoon.
Tasapoisto tarkoittaa poistomenetelmää, jossa omaisuus poistetaan tietyn ajan kuluessa kiintein rahasummin. Kun poistamaton hankintameno laskee nollaan, omaisuus on kokonaan poistettu ja tasapoistot loppuvat.
Progressiivinen poisto tarkoittaa poistomenetelmää, jossa poistot kasvavat asteittain.
Annuiteettipoisto on progressiivinen poistomenetelmää, jossa poistot ja korot sisältävä vuosiannuiteetti pysyy vakiona. Poistojen osuus kohoaa vuosittain ja korkojen osuus vastaavasti laskee, kun pääoma pienenee.
Poistot Suomessa

Poistoaika ja poistoerät määritellään tuotannontekijän taloudellisen pitoajan mukaan. Tavallisia poistettavia tuotannontekijöitä ovat koneet/laitteet, rakennukset sekä rakennelmat. Lisäksi hiekkakuopista ja vastaavista voidaan tehdä substanssipoistoja raaka-aineen kulumisen mukaan. Tuotannontekijöille voidaan määritellä suunnitelman mukaiset poistot eli niin sanotut sumupoistot, jotka voidaan tehdä tasapoistoin tai poistoina menojäännöksestä. Elinkeinoverolaissa määritellään lisäksi niin sanotut EVL-maksimit, joita käyttämällä voidaan poistaa tilikauden aikana enemmän kuin suunnitelman mukaiset poistot. Tästä syntyy tuloslaskelmaan poistoeron muutos ja taselaskelmaan kertynyt poistoero eli kumulatiivinen poistoero.
Edgar Allan Poe

| Edgar Allan Poe |
| --- | --- |
 Edgar Allan Poe vuonna 1848.
Henkilötiedot
Syntynyt: 19. tammikuuta 1809 Boston, Massachusetts, Yhdysvallat
Kuollut: 7. lokakuuta 1849 (40 vuotta) Baltimore, Maryland, Yhdysvallat
Kansalaisuus:  Yhdysvallat
Ammatti:  kirjailija, kriitikko
Kirjailija
Salanimi: Edgar A. Perry 
Tyylilajit:  novelli, kauhukirjallisuus, salapoliisikirjallisuus, tieteiskirjallisuus
Kirjallinen suuntaus: romantiikka, kauhuromantiikka
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Symbolismi
Fernand Khnopff, , 1911.
Symbolismi
Fin de siècle | Romantiikka | Dekadenssi |  Symbolismi kirjallisuudessa | Venäläinen symbolismi
Symbolisteja
Léon Bakst | Charles Baudelaire | Aubrey Beardsley | Arnold Böcklin | Magnus Enckell | Gustav Klimt | Max Klinger | Stéphane Mallarmé | Gustave Moreau | Mihail Nesterov | Edgar Allan Poe |  Sully Prudhomme | Arthur Rimbaud | Konstantin Somov | Émile Verhaeren | Paul Verlaine
Symbolismia
Pahan kukat | Ad Astra | Haavoittunut enkeli | Halla | Kuoleman puutarha | Köynnöksenkantajat | Lemminkäisen äiti | Symposion | Terror Antiquus
Edgar Allan Poe (19. tammikuuta 1809 Boston, Massachusetts, Yhdysvallat – 7. lokakuuta 1849 Baltimore, Maryland, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen prosaisti ja runoilija. Poe on amerikkalaisen romantiikan suuria nimiä. Poe tunnetaan etenkin kauhuteemoistaan, ja hän on vaikuttanut symbolisteihin sekä ollut monen salapoliisi- ja tieteiskirjailijan esikuva.
Poen tuotannon teemoja olivat esimerkiksi mysteeri, makaaberi, kauhu, suru, kuolema, pahuus ja rikollisuus. Hän kiinnitti tarinoissaan paljon huomiota yksityiskohtiin ja logiikkaan.
Poe oli myös kirjallisuuskriitikko ja -teoreetikko, joka muistetaan esimerkiksi novellille laatimistaan säännöistä.
Elämä > Nuoruus

Poe syntyi Bostonissa. Hänen molemmat vanhempansa olivat kiertäviä näyttelijöitä. Hänellä oli isoveli Henry ja pikkusisko Rosalie. Poen isä David Poe nuorempi hylkäsi perheensä kun Edgar oli kolmen viikon ikäinen, ja Poen äiti Elizabeth Arnold Poe kuoli tuberkuloosiin tämän ollessa kaksivuotias. Poe lähetettiin tupakkakauppias John Allanin perheen hoiviin Richmondiin ja sai välinimekseen Allan. Vuodet 1815–1820 hän vietti koulussa Englannissa, jonne perhe oli muuttanut John Allanin liiketoimien vuoksi. Novelli "William Wilson" on saanut vaikutteita tästä ajanjaksosta.
Vuonna 1826 Poe aloitti opinnot Virginian yliopistossa, mutta vietti siellä vain vuoden. Hän menestyi opinnoissa, mutta jatko kävi mahdottomaksi, kun hänen holhoojansa John Allan kieltäytyi maksamasta Poen suuria pelivelkoja.
Menetettyään taloudellisen tukensa Poe värväytyi armeijaan vuonna 1827. Armeijassa Poe menestyi ja pääsi vuonna 1830 West Pointin sotilasakatemiaan. Sieltä hänet erotettiin jo seuraavana vuonna sääntörikkomusten takia, jotka hän oli tehnyt tahallaan tullakseen erotetuksi.
Elämä > Perhe

Vuonna 1835 Poe meni mahdollisesti salaa naimisiin 13-vuotiaan serkkunsa Virginia Clemmin kanssa. Hän avioitui vaimonsa kanssa uudelleen julkisesti toukokuussa 1836. Virginia sai vuonna 1842 verensyöksyn ja eli lähes liikuntakyvyttömänä, kunnes kuoli vuonna 1847 tuberkuloosiin. Vaimonsa kuoltua Poe teki kolme yhtäaikaista kiihkeää yritystä aloittaa uusi avioliitto, mutta hänen kosiskelunsa kohteet torjuivat hänet.
Elämä > Kuolema

Poen viimeisiä viikkoja leimasi rankka alkoholinkäyttö. Hänet löydettiin katuojasta kapakan edestä Baltimoressa 3. lokakuuta 1849 ja vietiin sairaalaan. Siellä hän kärsi viimeisten päiviensä aikana harhanäyistä, vapinasta ja sekavuudesta. Poe kuoli sairaalassa 7. lokakuuta 1849. Hänelle ei tehty ruumiinavausta. Hänen kuolinsyykseen on esitetty monenlaisia arveluja delirium tremensistä aivotulehdukseen. Poe haudattiin Baltimoren presbyteeriselle hautausmaalle.
Poen loukkaama entinen ystävä Rufus Wilmot Griswold kirjoitti Poen kuoleman jälkeen Poesta kielteisen muistokirjoituksen lehteen sekä suureksi osaksi valheellisen elämäkerran Memoir of the Author. Niissä hän kuvaili Poeta pahaksi, moraalittomaksi, synkäksi, ystävättömäksi ihmiseksi, joka oli pahasti alkoholiongelmainen. Pahaksi onneksi nämä kuvaukset jäivät elämään pitkäksi aikaa, vaikka Poen ystävät yrittivätkin niitä kumota jo tuoreeltaan.
Tuotanto

Poe kirjoitti lähinnä novelleja ja runoja. Poen tuotanto käsittää noin sata runoa ja seitsemänkymmentä kertomusta.
Jälkikäteen Poe on tunnettu ennen muuta kauhukirjailijana, mutta hän oli myös salapoliisikirjallisuuden edelläkävijä ja eräs varhaisimpia tieteistarinoiden kirjoittajia. Poe käytti usein runoissaan ja novelleissaan symbolismia taivuttaakseen lukijansa ymmärtämään näkemyksensä elämästä, uskonnosta, rakkaudesta ja kuolemasta.
Poen salapoliisikirjallisuuden ytimen muodostavat kolme C. Auguste Dupin -tarinaa "Varastettu kirje" ("The Purloided Letter" 1844), "Marie Rogêt'n salaperäinen murha" ("Mystery of Marie Roget" 1842) ja ehkä tunnetuin "Rue Morguen murhat" ("The Murders in the Rue Morgue", 1841). C. Auguste Dupin -tarinat yhdessä "Kultakuoriaisen" ("The Gold Bug", 1843) ja Poen rikoksen psykologiaa tutkineiden tarinoiden kanssa muodostavat salapoliisikirjallisuuden alun.
Poen ainoa romaani oli Arthur Gordon Pymin selonteko, joka julkaistiin vuonna 1838. Poe jätti romaanin kesken ja selitti viimeisten kahden tai kolmen luvun puuttumisen sillä, että tarinan väitetysti todella elänyt kertoja kuoli onnettomuudessa.
Poen tunnetuimpiin ja merkittävimpiin novelleihin ja runoihin lukeutuvat esimerkiksi:
”Metzengerstein”
”Pullosta löytynyt käsikirjoitus” (”MS. Found in a Bottle”)
”Erään Hans Pfaallin verraton seikkailu” (”The Unparalleled Adventure of One Hans Pfaall”)
”Usherin talon tuho” (”The Fall of the House of Usher”)
”Rue Morguen murhat” (”The Murders in the Rue Morgue”)
”Punaisen surman naamionäytelmä” (”The Masque of the Red Death”)
”Marie Rogêt’n mysteeri” (”The Mystery of Marie Rogêt”)
”Kuilu ja heiluri” (”The Pit and the Pendulum”)
”Kielivä sydän” (”The Tell-Tale Heart”)
”Kultakuoriainen” (”The Gold Bug”)
”Musta kissa” (”The Black Cat”)
”Ilmapalloankka” (”The Balloon Hoax”, lehtiartikkeli)
”Korppi” (”The Raven”, runo)
”Tynnyrillinen Amontilladoa” (”The Cask of Amontillado”)
Vaikutus

Poe saavutti suosiota ja arvostusta ensin Ranskassa ja Britanniassa. Amerikassa hänen merkityksensä tunnustettiin täysin vasta 1900-luvun puolivälissä.
Poella oli merkittävä ja laaja vaikutus moniin häntä seuranneihin kirjailijoihin. W. H. Audenin mukaan Poen kuvaukset epänormaaleista ja itsetuhoisista mielentiloista vaikuttivat Dostojevskin tuotantoon, hänen salapoliisisankarinsa oli Sherlock Holmesin esikuva, hänen tulevaisuuskertomuksensa vaikuttivat H. G. Wellsiin ja hänen seikkailukertomuksensa Jules Verneen ja Robert Louis Stevensoniin.
Rudyard Kipling tunnusti suuren velkansa Poelle ja ihaili etenkin tämän kykyä herättää kauhua. Myös Arthur Conan Doyle tunnusti Poen valtavan merkityksen omaan tuotantoonsa ja Sherlock Holmesin salapoliisihahmoon ja usein mainitsikin Poen tarinoissaan. Poen vaikutus näkyy myös esimerkiksi Joseph Conradin ja James Joycen teoksissa.
Tunnettuja romaaneja, jotka perustuvat Poen tarinoihin, ovat esimerkiksi Stevensonin Tohtori Jekyll ja Mr. Hyde ja Oscar Wilden Dorian Grayn muotokuva.
Poen runoilla ja kirjallisilla teorioilla oli vaikutusta ranskalaisiin symbolisteihin, kuten Baudelaireen ja Rimbaud’hon, sekä englantilaisiin esteetikkoihin.
Yhdysvaltalaiskirjailijoista esimerkiksi Hawthornelle ja Melvillelle Poe antoi moniselitteisen hyvän ja pahan vastakkaisasettelun, josta tuli hallitseva teema yhdysvaltalaiseen kirjallisuuteen.
Suomennoksia

Valtameren salaisuus: kertomus oudoista seikkailuista ja kolkoista kohtaloista kahdella purjelaivalla sekä kuvaus ihmeellisestä lämpimästä merestä, villistä raakalaiskansasta ja saaristosta etelänavan ympärillä, niteet I ja II, 50 pennin kirjasto ; n:o 12–13, Kirja 1915. 191 s. Suomennos V. Pekander. (The Narrative of Arthur Gordon Pym.)
Morgue kadun kauhu, Ahjo, 1920
Rakkauden ja kuoleman lauluja. Tammi, 1946. Suomentanut ja elämäkerran kirjoittanut O. Nousiainen. Näköispainos: Kirja kerrallaan. Lasipalatsi, 1999.
Korppi ja Kultakuoriainen sekä muita kertomuksia, WSOY, 1959
Novelleja, WS, 1970
Rue Morguen murhat ja muita kertomuksia, WSOY, 1975
Punaisen surman naamio ja muita kertomuksia ; lyhentäen suomentanut Aulis Nopsanen, 2. p. Karisto, 1981 ISBN 951-23-1798-2 (1. p. 1954)
Punaisen surman naamio (The masque of the red death)
Eleanora (Eleonora)
Ennenaikainen hautaus (The premature burial)
Rosovuorten tarina (A tale of the Ragged Mountains)
Varastettu kirje (The purloined letter)
Pullosta löydetty käsikirjoitus (MS found in a bottle)
Musta kissa (The black cat)
Soikea muotokuva (The oval portrait)
Kielivä sydän (The tell-tale heart)
Berenice (Berenice)
Paholainen kellotornissa (The devil in the bellfry)
Silmälasit (The spectacles)
Arnheimin tila (The domain of Arnheim)
Ligeia (Ligeia)
Hovinarri (Hop-Frog)
Pelon ja kuoleman kertomuksia , suom. ja toim. Harri Haarikko, Book Studio, 1993, 2. p. Gummerus, 2007, sisältää novellit
Merkillinen laatikko (The Oblong Box, 1844)
Soikeakehyksinen muotokuva (The Oval Portrait, 1842)
Joukkosielu (The Man of the Crowd, 1840)
Kertomus hiljaisuudesta (Silence – A Fable, 1837)
Morella (Morella, 1835)
Metzengerstein (Metzengerstein, 1832)
Sanojen mahti (The Power of Words, 1845)
Berenice (Berenice, 1835)
Tapaaminen (The Assignation, 1834)
Kampura (Hop-Frog, 1849)
Kauhutarinoita, Valitut Palat, 1995
Ajan ja avaruuden kartat, Book Studio, 1999
Kootut kertomukset.  (Suomentanut Jaana Kapari-Jatta)  Helsinki:  Teos, 2006.  ISBN 951-851-017-2
Arthur Gordon Pymin selonteko.  ((The narrative of Arthur Gordon Pym of Nantucket, 1838.) Suomentanut Jaana Kapari-Jatta)  Helsinki:  Teos, 2008.  ISBN 978- 951-851-139-0
Essee Huonekalujen filosofia. Suom. Tapani Kilpeläinen. Niin & näin 2/2015.
Eleonora, suomennos, Väinämöinen, 1926 nro 6 s. 104–105 Verkossa
Daguerrotypia, teoksessa: Kuvista sanoin: ajatuksia valokuvasta. 2, koonnut Martti Lintunen. Helsinki: Suomen valokuvataiteen museon säätiö 1984 ISBN 951-9086-23-4
Kirjallisuutta

Peeples, Scott: The Man of the Crowd: Edgar Allan Poe and the City.  Princeton (N. J.):  Princeton University Press, 2020.  ISBN 978-0-691-18240-7
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Edgar Allan Poe Wikimedia Commonsissa
Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
Vapaasti ladattavia Edgar Allan Poen kirjoja Projekti Lönnrotissa ja Project Gutenbergissa.
Poe-museo Richmondissa Virginiassa. (englanniksi)
Poen runo The Raven äänitiedostona. (englanniksi)
Poen novelli Petollinen sydän (julkaistu alun pitäen Aamulehdessä n:o 105 7.5.1893).
Poen novelli Morella (julkaistu alun pitäen Helsingin kuvalehden numeroissa 4-5/1909).
Poen novelli William Wilson (julkaistu Jokamiehen viikkolehdessä 15-18/1910)'
Edgar Allan Poe. (Arkistoitu – Internet Archive) Teos.
Peltonen, Leena: Ajan ja avaruuden kartat. Aikakone 24.8.1999.
Parkkinen, Jukka: E. A. Poe ja ihmismielen salatut sopukat.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Romania  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii  zbMATH 
Taiteenala:  Discography of American Historical Recordings  FID  KulturNav  MusicBrainz  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 2 
Muut:  Europeana  NARA  RISM  SNAC  IdRef 
Edgar Allan Poen uudelleenhautausjuhla 17.11.1875 Westminster Hallin hautausmaalla Baltimoressa.
Poen ja Maria Clemmin hauta Baltimoressa, Virginiassa, 1875 uudelleenhautauksen jälkeen.
Kenguruntassut

| Kenguruntassut |
| --- | --- |
 Keltakenguruntassu (Anigozanthos flavidus)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Commelinales
Heimo::  Kenguruntassukasvit Haemodoraceae
Suku::  Kenguruntassut Anigozanthos  Labill.
Katso myös
   Kenguruntassut Wikispeciesissä   Kenguruntassut Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kenguruntassut eli kengurunkäpälät (Anigozanthos) on kasvisuku yksisirkkaisiin kuuluvassa kenguruntassukasvien (Haemodoraceae) heimossa. Suvussa on 11 lajia, joita kasvaa alkuperäisenä Länsi-Australiassa. Kenguruntassuja käytetään huone- ja leikkokasveina.
Lajeja

keltakenguruntassu (Anigozanthos flavidus)
punakenguruntassu (Anigozanthos manglesii)
Aiheesta muualla

Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Anigozanthos
Suomen Lajitietokeskus: Kenguruntassut – Anigozanthos
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1795386  Wikispecies: Anigozanthos  APNI: 92195  BOLD: 425789  CoL: 8VTVW  EoL: 35027  EPPO: 1AGZG  FloraBase: 21227  FoAO2: Anigozanthos  GBIF: 2765832  GRIN: 690  iNaturalist: 118972  IPNI: 19442-1  IRMNG: 1088346  ITIS: 896412  NCBI: 54925  NZOR: 8c46667a-388c-432c-884b-4873419d736e  Open Tree of Life: 81219  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:19442-1  Tropicos: 40014815  WFO: wfo-4000002139
Polatskin rautatieasema

| Polatskin rautatieasema   Вакзал Полацк, Вокзал Полоцк |
| --- | --- |
 Polatskin laatikkomainen asema, klassisempi asemaravintola ja rahtivaunuja  ratapihalla
Perustiedot
Sijainti:  55°29′28.7″N, 028°46′55.8″E
Osoite:  ven. ул. Октябрьская, 64, г. Полоцк, 211400 Витебская обл. ,  Ul. Oktjabirstaja 64), Polatsk, 211400 Vitsebskin alue, Valko-Venäjä. 
Kunta:  Polatsk
Valtio:  Valko-Venäjä
Liikenne
Liikennöitsijä(t):  Valko-Venäjän rautatiet
Kaukoliikenne:  Säännöllinen yhteys Minskin; kesällä 2011 yhteys Latvian Riiasta Daugavpilsin kautta Minskiin
Tavaraliikenne:  runsas rahtiliikenne Valko-Venäjältä, Venäjältä ja Ukrainasta mm. Latviaan
Vaihtoyhteydet:  Linja-autoasema naapurissa, noin 150 m itäkaakkoon
Pysäköinti:  lähistöllä
Asemarakennus
Lipunmyynti:  kyllä
 Polatskin asemarakennus
Polatskin rautatieasema (valkoven. Вакзал Полацк) eli Polotskin rautatieasema (ven. Вокзал Полоцк) on tärkeä kauttakulku- ja risteysasema etenkin rahtiliikenteelle Valko-Venäjän pohjoisosissa, Vitsebskin alueen Polatskin (Polotsk) kaupungissa.
Polatskin asemalta  Valko-Venäjän rautateiden rataverkko jatkaa neljään suuntaan: 1) länteen Latvian rajalle, Daugavpilsiin ja eteenpäin Riikaan ja  Itämeren satamiin; 2) koillisessa Venäjän Neveliin, josta edelleen mm. Pihkovaan ja Pietariin; 3) idässä Vitsebskiin ja sieltä edelleen Smolenskiin ja Moskovaan; lounaassa Dokšytsyn Kruljauštšynan  risteysaseman kautta Maladzetšnaan ja sen asemalle.
Polatskin linja-autoasema sijaitsee aivan rautatieaseman vieressä.
Liityntäliikenne

Kaupungin linja-autoasema sijaitsee aivan rautatieaseman vieressä, noin 150 m kaakkoon.
Aiheesta muualla

Polatskin rautatieasemasta (englanniksi)
Valko-Venäjän rataverkon kartta (venäjäksi)
Valko-Venäjän juna-aikatauluja (karttavalikon kautta) (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)