stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pierre Richard
Valikoitu filmografia

Pierre Richard näytteli kaikissa ohjaamissaan elokuvissa.
| Vuosi | Suomen imi | Alkuperäinen nimi | Rooli | Ohjaaja |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1970 | Menevän miehen makuun | Le Distrait | Pierre Malaquet | Pierre Richard |
| 1972 |  | Les Malheurs d'Alfred | Alfred Dhumontthyé | Pierre Richard |
| 1972 | Pitkä vaalea mustakenkäinen | Le Grand Blond avec une chaussure noire | François Perrin | Yves Robert |
| 1973 |  | Je sais rien, mais je dirai tout | Pierre Gastié-Leroy | Pierre Richard |
| 1974 | Pitkä vaalea punatukkainen | La Moutarde me monte au nez | Pierre Durois | Claude Zidi |
| 1974 | Pitkän vaalean mustakenkäisen paluu | Le Retour du grand blond | François Perrin | Yves Robert |
| 1975 | Tuhannen tempun mies | La Course à l'échalote | Pierre Vidal | Claude Zidi |
| 1976 | Suuri hullunmylly | On aura tout vu | François Perrin | Georges Lautner |
| 1976 | Pitkä vaalea pinteessä | Le Jouet | François Perrin | Francis Veber |
| 1978 | Olen ujo... mutta paranemaan päin | Je suis timide mais je me soigne | Pierre Renaud | Pierre Richard |
| 1978 | Pötkitään pakoon! | La Carapate | Jean-Philippe Duroc | Gérard Oury |
| 1979 |  | C'est pas moi, c'est lui | Pierre Renaud | Pierre Richard |
| 1980 |  | Le Coup du parapluie | Grégoire Lecomte | Gérard Oury |
| 1981 | Kovan onnen kaksikko | La Chèvre | François Perrin | Francis Veber |
| 1983 |  | Un chien dans un jeu de quilles | Pierre Cohen | Bernard Guillou |
| 1983 |  | Les Compères | François Pignon | Francis Veber |
| 1984 |  | Le Jumeau | Matthias ja Mathieu Duval | Yves Robert |
| 1986 | Kovan onnen pakomatka | Les Fugitifs | François Pignon | Francis Veber |
| 1988 |  | À gauche en sortant de l'ascenseur | Yann Ducoudray | Édouard Molinaro |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pierre Richard Wikimedia Commonsissa
Pierre Richardin virallinen kotisivu (ranskaksi)
Pierre Richard Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Rovaniemen IV hautausmaa

| Rovaniemen IV hautausmaa |
| --- | --- |

Sijainti:  Väylätie 50, Rovaniemi
Koordinaatit:  66°29′19.6″N, 25°41′45.6″E
Seurakunta:  Rovaniemen seurakunta
Avattu:  1926
Pinta-ala:  6,5 hehtaaria
Kotisivu:  Rovaniemen IV hautausmaa
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Viirinkankaan siunauskappeli IV hautausmaalla.
Rovaniemen IV hautausmaa on Rovaniemen seurakunnan hautausmaa Rovaniemen Viirinkankaalla. Hautausmaa on vihitty käyttöön syksyllä 1926.
III hautausmaa alkoi täyttyä 1920-luvulle tultaessa, ja vuonna 1924 kirkkovaltuusto päätti uuden hautausmaan perustamisesta. Paikka uudelle hautausmaalle löytyi liki III hautausmaata. Alue oli kuulunut kirkkoherran virkataloon. Valtioneuvosto antoi hautausmaan perustamispäätöksen maaliskuussa 1925, ja alueen rakennustyöt alkoivat tien rakentamisella ja alueen aitaamisella.
Hautausmaan kiviaidan ja portit suunnitteli arkkitehti Väinö Hirvelä, ja suunnitelma toteutui vuonna 1960. Samana vuonna rakennettiin myös pysäköintipaikka.
Hautausmaalle oli suunniteltu kappelia jo 1930-luvulla, ja se oli vähällä toteutua Lapin sodan jälkeen, kun Rovaniemen kirkko paloi. Rakennustyöt keskeytettiin, koska palaneen kirkon korvaajaksi saatiin parakkikirkko. Arkkitehti Yrjö Vaskinen teki lopulta kappelin suunnitelmat, ja se valmistui vuonna 1948, aluksi vaatimattomasti maalattiaisena ja lankkupenkein. Kappelin sisustus valmistui lopullisesti vasta vuonna 1957, jolloin kappeli vihittiin käyttöön. Sisustussuunnittelun teki Väinö Hirvelä.
Hautausmaalle perustettiin vuonna 1943 alue saksalaisten sotilaiden hauta-alueeksi. Näiden vainajien jäänteet on sittemmin siirretty saksalaisten sotilaiden hautausmaalle Norvajärvelle. Hautausmaan pohjoispuolella on neuvostoliittolaisten sotavankien hauta-alue muistomerkkeineen.
Alueella on kaupungin ja entisen kauppalan vanhainkodin vainajien hauta-alue yhteismuistomerkkeineen. Myös Palosalmen metsätyömieskodissa asuneille on oma hauta-alue, jonne on haudattu muun muassa Juho Vihtori Nätti eli tarinankertoja Nätti-Jussi. Hautausmaalla on myös uurnalehto ja veteraanihauta-alue.
Ratingen

| Ratingen |
| --- | --- |
 Ratingen, St. Peter ja Paul.
 vaakuna
 Ratingen
 Koordinaatit: 51°18′N, 6°51′E 
Valtio:  Saksa
Osavaltio:  Nordrhein-Westfalen
Hallintopiiri:  Düsseldorf
Piirikunta:  Mettmann
Hallinto:  
 – Pormestari:  Klaus Konrad Pesch
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  88,74 km²
Korkeus:  35–180 m
Väkiluku (31.12.2022):  87 388
 – Väestötiheys:  984 as./km²
 
 www.ratingen.de  
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ratingen on kaupunki Mettmannin piirikunnassa Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa Saksassa. Kaupungissa asui vuoden 2022 lopussa 87 388 ihmistä, ja sen pinta-ala on 88,74 neliökilometriä. Ratingen sai kaupunginoikeudet 11. joulukuuta 1276.
Historia

Hautalöydöt Ratingenin keskustasta antavat olettaa, että alueella oli pysyvää asutusta jo 500-luvulla eaa. Varhaisin asiakirjamaininta Ratingenista on ennen vuotta 849 muodossa "Hratuga". Keskiajalta alkaen Ratingenin alue kuului ensin Bergin kreiveille ja myöhemmin Bergin ruhtinaskuntaan. Kaupunkioikeudet myönnettiin vuonna 1276. Ratingen oli yksi neljästä Bergin paikkakunnasta, joka koki taloudellisen nousun keskiajan lopulla. Kolmikymmenvuotisen sodan aikana kasvu tyrehtyi. Liikemies Johann Gottfried Brügelmann avasi alueen ensimmäisen teollisen tuotantolaitoksen, puuvillakehräämön, vuonna 1783. Laitoksesta kasvoi Textilfabrik Cromford, joka on nykyään osa Reinin teollisuusmuseota (Rheinisches Industriemuseum). Napoleonin aikana Ratingenista tuli osa Bergin kaupunkia ja vuonna 1815 se liitettiin Preussin kuningaskuntaan.
Ratingen säilytti itsenäisyytensä vuoden 1929 kuntauudistuksessa. Toisessa maailmansodassa kaupunki kärsi verraten vähän vahinkoja. 1960- ja 1970-luvut olivat nopean kasvun aikaa.
Väestökehitys

Keskiajalla ja Uuden ajan alussa Ratingenissa oli joitain satoja asukkaita. Väkiluku kasvoi hitaasti ja sitä verottivat sodat, kulkutaudit ja nälänhädät. Teollisen vallankumouksen myötä väestön määrä lisääntyi rajusti; vuonna 1850 asukkaita oli viitisen tuhatta, vuonna 1900 noin 10 600 ja vuonna 1950 noin 25 000. Vuonna 1973 asukasluku oli 52 216. Vuoden 1975 kuntaliitos, johon kuului muun muassa Lintorf, kasvatti väkiluvun 85 000:een.
Talous ja liikenne

Ratingen on selviytynyt verraten hyvin teollisuuden rakennemuutoksesta. Perinteisen teollisuuden tilalle on tullut palveluita sekä IT- ja telekommunikaatioyrityksiä. Muun muassa seuraavilla kansainvälisillä yrityksillä on toimipaikka tai pääkonttori Ratingenissa: Vodafone, Asus, Sun Microsystems, Hewlett-Packard, SAP, CEMEX, Tiptel, LogicaCMG, Ball Packaging Europe ja Esprit.
Keskeisen sijaintinsa johdosta Ratingenin liikenneyhteydet ovat hyvät. Düsseldorfin kansainvälinen lentoasema on kaupungin tuntumassa. Lentokentän rautatieasema (Der Bahnhof Düsseldorf Flughafen) sijaitsee aivan kaupungin rajalla. Ratingenin alueella risteävät moottoritiet A 3 (Köln–Oberhausen), A 52 (Düsseldorf–Essen) ja A 44 (Mönchengladbach–Ratingen Ost). Lisäksi valtatie Bundesstraße 1 kulkee kaupungin halki.
Kuuluisuuksia

Ratingenissa syntyneitä tai vaikuttaneita kuuluisuuksia ovat muun muassa kuvanveistäjä Johann Peter Melchior, arkkitehti Emil Fahrenkamp, koomikko Dieter Nuhr sekä iskelmätaiteilija Claudia Jung.
Ystävyyskaupungit

Beelitz (Saksa), vuodesta 1990
Blyth-Valley (Yhdistynyt kuningaskunta), vuodesta 1967
Gagarin (Venäjä), vuodesta 1998
Kokkola (Suomi), vuodesta 1989
Le Quesnoy (Ranska), vuodesta 1963
Maubege (Ranska), vuodesta 1958
Vermillion (Yhdysvallat), vuodesta 1969
Wuxi (Kiina), vuodesta 2007
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kaupungin verkkosivusto (saksaksi)
Pseudo-nitzschia

| Pseudo-nitzschia |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Chromalveolata
Luokka::  Piilevät Bacillariophyceae
Lahko::  Bacillariales
Heimo::  Bacillariaceae
Suku::  Pseudo-nitzschia  H. Peragallo in H. Peragallo & M. Peragallo
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Pseudo-nitzschia on meressä elävä planktoninen piilevien suku, joka sisältää joitakin lajeja, jotka kykenevät tuottamaan neurotoksista hermomyrkkyä, domoiinihappoa. Myrkky tunnetaan myös ASP-toksiinina, ja se aiheuttaa häiriöitä hermostossa. Tällä hetkellä tunnetaan 54 lajia, joista 26 on osoitettu tuottavan DA: ta. Alun perin oletettiin, että vain panssarisiimaeliöt voisivat tuottaa haitallisia levätoksiineja, mutta tämä osoittautui vääräksi, kun Pseudo-nitzschian kuolemia aiheuttanut leväkukinta tapahtui vuonna 1987 Kanadan prinssi Edwardin saarten lahtien vesissä ja aiheutti ASP: n puhkeamisen. Yli 100 ihmistä sai myrkytyksen syötyään saastuneita simpukoita, joista kolme ihmistä kuoli. Sittemmin leväkukinnat ovat olleet tyypillisiä rannikkovesissä ympäri maailmaa, ja niiden yleistyminen on yhteydessä kasvaviin meren ravinnepitoisuuksiin.
Rovaniemen II hautausmaa

| Rovaniemen II hautausmaa |
| --- | --- |
 II hautausmaan sankarihaudat, taustalla Rovaniemen kirkko.
Sijainti:  Vapaudentie 34, Rovaniemi
Koordinaatit:  66°29′41.0″N, 25°43′35.0″E
Seurakunta:  Rovaniemen seurakunta
Avattu:  1838
Suljettu:  1895 (pois aktiivikäytöstä)
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hautausmaan portinpylväässä oleva laatta.
Rovaniemen II hautausmaa eli toinen hautausmaa on vuonna 1838 käyttöön otettu Rovaniemen seurakunnan hautausmaa. Se sijaitsee Vapaudenkadun varrella, heti Rovaniemen kirkon länsipuolella, ja sen yhteydessä on myös sankarihautausmaa. Hautausmaa korvasi I hautausmaan, jonka käyttö oli loppunut vuonna 1837.
II hautausmaa oli käytössä vuoteen 1895 asti, jonka jälkeen hautaukset siirtyivät Viirinkankaalle III hautausmaalle. Arvioidaan, että II hautausmaalle haudattiin aktiiviaikana noin 4 800 vainajaa. Aktiivikäytön jälkeen hautauksia on tehty vain sukuhautoihin ja hautausmaan yhteydessä olevalle sankarihautausmaalle, jolle tuli tarve talvisodan aikana. Sankarihautausmaalla on 609 talvi-, jatko- ja Lapin sodan sankarivainajan tai taistelussa kadonneen hauta. Sinne on haudattu myös myöhemmin Venäjältä löytyneitä sankarivainajia. Rovaniemen seurakunnalla on sankarihautausmaat myös Auttin ja Viirin hautausmailla; niihin on haudattu yhteensä 82 sankarivainajaa.
Hautausmaalla on kaksi julkista muistomerkkiä. Toinen on Wäinö Aaltosen veistämä vuonna 1964 paljastettu sankarihautojen muistomerkki Miehen kohtalo tunturin huipulla. Toinen on Ensio Seppäsen veistämä vuonna 1965 paljastettu muistomerkki, joka on omistettu evakkotaipaleella Ruotsissa vuosina 1944–1946 kuolleille rovaniemeläisille. Muistomerkin nimimuurissa on 279 nimeä.
Rovaniemen kirkosta ja sen viereisistä I ja II hautausmaasta muodostuu yksi Museoviraston vuonna 2009 määrittelemistä valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta II hautausmaa Wikimedia Commonsissa
Rovaniemen hautausmaat
I hautausmaa
II hautausmaa
III hautausmaa
IV hautausmaa
Autti
Jouttikero
Leive
Maijanen
Meltaus
Misi
Paloniemi
Saksalaisten sotilaiden hautausmaa
Sinettä
Tavivaara
Viiri
Risto Nurmi

Risto Nurmi (s. 1969) on suomalainen uransa päättänyt kilpakävelijä. Hän edusti Viipurin Urheilijoita. Vuoteen 1989 hän edusti Siilinjärven Hiihtoseuraa.
Nurmi osallistui Helsingin EM-kilpailuissa 1994 50 kilometrin kävelyyn mutta keskeytti 30 kilometrin jälkeen.
Kalevan kisoissa Nurmi on saavuttanut kultaa 20 kilometrin kävelyssä vuonna 1996 ja hopeaa vuonna 1992. Lisäksi hän on saanut 50 kilometrin SM-hopeaa vuosina 1994 ja 1996 ja pronssia vuonna 1991. Sisäratojen SM-kilpailuissa Nurmi on voittanut kultaa 5 000 metrin kävelyssä vuonna 1990 ja hopeaa vuosina 1991, 1993 ja 1996.
Roofdier-luokka

­
| Roodfier-luokka |
| --- | --- |


Tekniset tiedot
Uppouma:  808 tonnia (standardi) 975 t (kuormattu)
Pituus:  56,2 m (kokonaispituus)
Leveys:  10,0 m
Syväys:  2,9 m
Koneteho:  1 600 bhp
Nopeus:  15 solmua
Miehistöä:  96
Aseistus
Meritorjunta:  1 x 3" -tykki 1 x Hedgehog-sukellusveneentorjuntaheitin 2 tai 4 x syvyyspomminheitintä
Ilmatorjunta:  4 tai 6 x Bofors 40 mm 8 x 20 mm tykkiä
Roofdier-luokka oli Alankomaiden kuninkaallisen laivaston kuuden fregatin muodostama alusluokka, jonka alukset valmistettiin Yhdysvaltain MDAP-rahotuksella Yhdysvalloissa 1950-luvulla.
Suunnittelu

Alukset suunniteltiin suojaamaan hitaita rannikkosaattueita Englannin kanaalissa ja Pohjanmerellä. Ne olivat hitaita toisen maailmansodan mallin mukaisin ilmatorjunta- ja valvontajärjestelmin varustettuja. Ne osoittautuivat kuitenkin sopiviksi rauhan ajan tehtäviinsä erityisesti kalastuksen valvontaan ja osa aluksista jatkoikin tehtävässä aina 1980-luvulle saakka.
Alukset

Aluksista muodostettiin yksi laivue. Ne poistettiin palveluksesta 1980-luvun puolivälissä, jotta niiden ylläpitoon käytetyt varat voitiin käyttää uudishankintoihin.
| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Hr. Ms. Wolf | Avondale Marine, New Orleans | 15. marraskuuta 1952 | 2. tammikuuta 1954 | 26. maaliskuuta 1954 | myyty 1985 |
| Hr. Ms. Fret | General Shipbuilding & Engineering Works, Boston | 18. joulukuuta 1952 | 30. heinäkuuta 1953 | 4. toukokuuta 1954 | romutettavaksi 1988 |
| Hr. Ms. Hermerlijn | General Shipbuilders | 2. maaliskuuta 1953 | 6. maaliskuuta 1954 | 5. elokuuta 1954 | romutettavaksi 1987 |
| Hr. Ms. Vos | General Shipbuilders | 3. elokuuta 1952 | 1. toukokuuta 1954 | 2. joulukuuta 1954 | romutettavaksi 1988 |
| Hr. Ms. Panter | Avondale | 1. joulukuuta 1952 | 30. tammikuuta 1954 | 11. kesäkuuta 1954 | romutettavaksi 1987 |
| Hr. Ms. Jaguar | Avondale | 10. joulukuuta 1952 | 20. maaliskuuta 1954 | 11. kesäkuuta 1954 | romutettavaksi 1988 |
Putumayo World Music

Putumayo World Music on Dan Storperin vuonna 1993 perustama yhdysvaltalainen levy-yhtiö. Se on keskittynyt maailmanmusiikin levytysten julkaisuun. Kaikkien levyjen kannet on piirtänyt Nicola Heindl.
Aiheesta muualla

Viralliset sivut (englanniksi)
Rodney Dangerfield

Rodney Dangerfield tutussa punaisessa solmiossaan New Yorkissa vuonna 1978.
Rodney Dangerfield (alkuperäinen nimi Jacob Rodney Cohen, 22. marraskuuta 1921 New York, Yhdysvallat – 5. lokakuuta 2004 Los Angeles, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen koomikko ja näyttelijä. Hänet tunnetaan erityisesti tavaramerkkilauseestaan ”I don't get no respect” (”Minua ei yhtään arvosteta”), jonka itseään väheksymisen teeman ympärille hänen komediansa yleensä rakentui.
Lapsuus

Dangerfieldin alkuperäinen nimi oli Jacob Cohen. Hän syntyi New Yorkin Long Islandilla juutalaiseen perheeseen ja vietti lapsuutensa Queensin kaupunginosassa. Hänen suhteensa vanhempiinsa oli etäinen. Kun vanhemmat erosivat, Jacob jäi asumaan äitinsä kanssa. Dangerfield sanoo tunteneensa nuorena alemmuutta ja hakeneensa hyväksyntää kaveripiirissä olemalla hauska.
Ura

Dangerfield aloitti stand up -koomikon uransa 19-vuotiaana muutettuaan ensin nimekseen Jack Roy, mutta ei saavuttanut mainittavaa menestystä. Mentyään 27-vuotiaana naimisiin hän lopetti esiintymisen 15 vuodeksi pystyäkseen elättämään perheensä. 42-vuotiaana hän palasi komedian pariin taiteilijanimellä Rodney Dangerfield ja alkoi saavuttaa menestystä. Dangerfield esiintyi useasti The Ed Sullivan Show’ssa ja etenkin The Tonight Show’ssa. Keskeinen seikka hänen menestyksessään oli hänen keksimänsä lentävä lause ”I don't get no respect”. Sen avulla hän loi itselleen imagon, johon kuulijat voivat samastua.
Dangerfieldin ensimmäinen elokuvarooli oli vuonna 1971 elokuvassa The Projectionist. Hänen tunnetuin elokuvansa on Latvasta laho (1980), jossa näyttelivät myös Chevy Chase, Ted Knight ja Bill Murray. Elokuvamenestyksestään huolimatta hän nautti kuitenkin aina eniten stand up -komedian tekemisestä, koska vain sen kautta hän sai välittömän kontaktin yleisöön.
Dangerfield sai vuonna 1980 parhaan komediaäänitteen Grammy-palkinnon levystä No Respect. Hän julkaisi vuonna 2004 omaelämäkerran It's Not Easy Bein' Me: A Lifetime of No Respect but Plenty of Sex and Drugs ja jatkoi aktiivista ja menestyksekästä esiintymistä kuolemaansa asti.
Yksityiselämä

Dangerfield oli kahdesti naimisissa, ja hänellä on yksi tytär ja yksi poika. Hän kuoli vuonna 2004 Los Angelesissa sydänleikkauksen komplikaatioihin.
Aiheesta muualla

Sitaatteja aiheesta Rodney Dangerfield Wikisitaateissa
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rodney Dangerfield Wikimedia Commonsissa
Rodney Dangerfield Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Risto Nummila

Risto Kalevi Nummila (26. maaliskuuta 1927 Turku – 4. syyskuuta 2005 Turku) oli suomalainen insinööri ja yritysjohtaja, joka sai energianeuvoksen arvonimen.
Nummilan vanhemmat olivat vanginvartija Väinö Nummila ja Hilja Nörlund ja puoliso vuodesta 1951 sairaanhoitaja Anja Irmeli Pasanen. Nummila tuli ylioppilaaksi vuonna 1946, valmistui diplomi-insinööriksi Åbo Akademin kemian osastolta vuonna 1951 ja työskenteli sitten tapettitehdas Pihlgren ja Ritolan käyttöinsinöörinä. Nesteen palvelukseen Naantalin jalostamolle hän tuli vuonna 1956 osastoinsinööriksi. Vuonna 1962 hänet nimitettiin Nesteen suunnitteluosaston päälliköksi. Nummila osallistui tehtävässä muun muassa Porvoon jalostamon suunnitteluun. Vuonna 1966 Nummilasta tuli apulaisjohtaja Nesteen teknillisen johtajan Mikko Tannerin tueksi, vastuualueenaan jalostamot. Vuonna 1973 hänet nimitettiin Nesteen öljynjalostuksesta vastaavaksi tuotannonjohtajaksi ja vuonna 1978 varatoimitusjohtajaksi. Nesteen johtokunnan jäsen hänestä tuli vuonna 1981, vastuullaan tuotannon ohella öljytuotteiden kotimaan markkinointi, Vuonna 1986 energianeuvoksen arvonimen saanut Nummila jäi eläkkeelle vuonna 1990. Hänellä oli sekä kansainvälisiä että kotimaisia asiantuntijatehtäviä ja hänet tunnettiin soutu-urheilun tukijana. Sotilasarvoltaan Nummila oli reservin alikersantti.
Pohjankyrö-lehti

| Pohjankyrö-lehti |
| --- | --- |
Lehtityyppi:  sanomalehti
Julkaisija:  Pohjankyrön Media Oy
ISSN:  (painettu), 1795-6811 (verkkolehti) ISSN 0782-6656 (painettu), 1795-6811 (verkkolehti)
Levikki:  4 251 (LT 2019)
Perustettu:  1950
Päätoimittaja:  Johannes Ujainen
Sitoutuneisuus:  sitoutumaton
Kotikunta:  Isokyrö
Kotimaa:  Suomi
Ilmestymistiheys:  kerran viikossa
Kieli:  suomi
Aiheesta muualla
www.pohjankyro-lehti.fi
Pohjankyrö-lehti on Isossakyrössä keskiviikkoisin ilmestyvä sitoutumaton sanomalehti. Lehden levikkialueeseen kuuluvat Isonkyrön lisäksi nykyiseen Vaasaan kuuluva Vähäkyrö ja nykyiseen Seinäjokeen kuuluva Ylistaro. Lehden päätoimittajana ja toimitusjohtajana toimii Johannes Ujainen. Pohjankyrön painaminen tapahtuu Botnia Printin painossa Kokkolassa.
Lisäksi Pohjankyrö-lehti kuuluu Uutismedian liittoon.
Historia

Pohjankyrö-lehden perusti A.E. Ujainen 9. kesäkuuta 1950. Alun perin lehden levikkialue oli Isokyrö, Ylistaro, Laihia ja Vähäkyrö. Heinäkuusta 1950 lähtien lehti alkoi ilmestyä säännöllisesti kerran viikossa, ilmestyttyään ensin kesäkuussa kolme kertaa koeluontoisesti.
Syyskuussa 1981 lehti alkoi ilmestyä kahdesti viikossa. Vuodesta 2023 lähtien lehti on ilmestynyt kerran viikossa.
Aiheesta muualla

Pohjankyrö-lehti
Roberto Vittori

| Roberto Vittori |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 15. lokakuuta 1964 (ikä 59) Viterbo, Latium, Italia
Kansalaisuus:  italialainen
Ammatti:  koelentäjä
Ura
Tyyppi:  ESA:n astronautti
Sotilasarvo:  eversti, Italian ilmavoimat
Aika avaruudessa:  35 päivää 12 tuntia  26 minuuttia
Lennot

:  Sojuz TM-34
 
:  Sojuz TM-33
 
Sojuz TMA-6:  Sojuz TMA-6
 
:  Sojuz TMA-5
 
:  STS-134
 
Roberto Vittori (s. 15. lokakuuta 1964) on italialainen sotilaslentäjä ja Euroopan avaruusjärjestö ESA:n avaruuslentäjä.
Ura

Vittori valmistui Italian ilmavoimien akatemiasta vuonna 1989  ja kouluttautui Yhdysvalloissa.  Hän lensi Tornadoa Italian ilmavoimissa ennen kuin valmistui 1995 Yhdysvaltain laivaston koelentokoulusta Patuxent Riverissä, Marylandissa.  Hän palveli Italian testauskeskuksessa  projektilentäjänä  EF2000:n kehitystyössä.  
Vittori lensi Tornadolla Piacenzassa,  Italiassa vuodesta 1991 vuoteen 1994. Hän on lentänyt yli 1700 tuntia yli 40 erilaisella lentokoneella kuten F-104, F-18, AMX, M-2000, G-222 ja P-180.
Elokuussa 1998 sen jälkeen kun Euroopan avaruusjärjestö oli kutsunut hänet liittymään Euroopan astronauttijoukkoihin, hän ilmoittautui Johnson Space Centeriin Houstonissa, Texasissa. Koulutuskauden jälkeen Vittori palveli erinäisissä teknisissä tehtävissä  NASAn astronauttitoimistossa.
Sojuz TM-34

25. huhtikuuta -  5. toukokuuta 2002 Vittori osallistui lennolle Sojuz TM-34. Lento suuntautui kansainväliselle ISS-avaruusasemalle Venäjän avaruusjärjestön, Italian avaruusjärjestö ASIn ja Euroopan avaruusjärjestö ESA:n solmiman sopimuksen mukaan. ISS:llä Vittori auttoi aseman pysyvää miehistöä neljässä tieteellisessä kokeessa. Lento kuljetti onnistuneesti uuden  "pelastusaluksen" ISS:lle, jota pysyvä miehistö käyttäisi asemalla mahdollisesti tapahtuvan hätätilanteen aikana.  Vittori palasi Maahan lennolla Sojuz TM-33.
Sojuz TMA-6

15. huhtikuuta 2005 Vittori osallistui seuraavalle kuljetuslennolle ISS:lle lennolla Sojuz TMA-6. Hän palasi Maahan 24. huhtikuuta lennolla Sojuz TMA-5. Hän vieraili ensimmäisenä eurooppalaisena avaruuslentäjänä ISS:llä toistamiseen ja suoritti astronauttien lennonaikaiseen yläraajojen heikentymiseen liittyviä kokeita sekä  avaruudessa ravintona käytettävien yrttikasvien siementen itämiskokeita.
STS-134

Vittorin osallistui lentoinsinööri 4:nä 16. toukokuuta 2011 laukaistulle avaruussukkulalennolle STS-134 Endeavour. Hän tulee olemaan viimeinen avaruussukkulalla lentävä Euroopan avaruusjärjestön avaruuslentäjä ja viimeinen ei-yhdysvaltalainen avaruuslentäjä.
Vittori on naimisissa ja hänellä on kolme lasta.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
NASAn elämäkerta
Spacefacts.de:n elämäkerta
ESA:n elämäkerta
Sukkulalentoa STS-134 edeltävä haastattelu (Arkistoitu – Internet Archive) (24.3.2011) (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Roberto Vittori
Sojuz TM-34:n miehistö Juri Gidzenko (vas.), Roberto Vittori ja Mark Shuttleworth (oik.) ISS:n Zvezda-moduulissa 27.4.2002
Käännös suomeksi
Rova (kylä)

Rova on kylä ja entinen rautatien seisake Muhoksen kunnassa, valtatien 22 ja Oulun–Kontiomäen rautatien varrella, Oulujoen etelärannalla. Kylä sijaitsee noin kahdeksan kilometrin päässä Muhoksen keskustaajamasta ja noin 26 kilometrin päässä Oulun keskustasta. Alun perin maatalouspainotteinen kylä on nykyisin kehittymässä omakotitaloalueeksi.
Liikenne

Alueen tärkein liikenneväylä on valtatie 22. Junaliikenne Rovalla päättyi 1980-luvulla, kun Rovan seisake lakkautettiin lättähattuliikenteen päättyessä.
Ronyan diskografia

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
 Ronya esiintymässä 7. syyskuuta 2011 Svenska talande klubbenilla Kulttuuritehdas Korjaamolla.
Julkaisut
| ↙Studioalbumit | 2 |  |
| ↙Singlet | 7 |  |
| ↙Musiikkivideot | 5 |  |
Tämä artikkeli on suomenruotsalais-brittiläisen laulaja-lauluntekijä Ronyan diskografiasta. Ronya eli Ronja Stanley julkaisi musiikkia Ronya nimellä vuosina 2011–2015, jonka jälkeen hän on julkaissut musiikkiaan New Ro -nimellä. Ronyan esikoisalbumi, The Key Is the Key, julkaistiin kesäkuussa 2012. Toinen ja toistaiseksi viimeinen albumi, Tides, julkaistiin vuonna 2015.
Albumit

| Nimi | Julkaisutiedot | Lista> Albumilista | Myynti |
| --- | --- | --- | --- |
| The Key Is the Key |  Julkaistu: 13. kesäkuuta 2012  Formaatti: CD / digitaalinen  Levy-yhtiö: Warner Music Finland | #25  | – |
| Tides |  Julkaistu: 29. lokakuuta 2015  Formaatti: digitaalinen  Levy-yhtiö: Cocoa Music | – | – |