stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kroatian historia
Osa Itävalta-Unkaria

Itävallan ja Unkarin välillä 1867 solmittu kompromissi liitti Istrian ja Dalmatian Itävaltaan ja muun osan Kroatiasta Unkariin uuden Itävalta-Unkarin kaksoismonarkian sisällä. Kroatia ja Unkari solmivat tämän jälkeen oman kompromissinsa, joka takasi Kroatialle autonomian, mutta Kroatian maat jäivät kaksoismonarkiassa eri valtion sisälle. Tämä rohkaisi Ante Starčevićin johtaman Stranka prava -puolueen perustamiseen. Se kannatti Kroatian valtiollisia oikeuksia ja haaveili itsenäisestä Suur-Kroatiasta. Illyrismin idea eli samaan aikaan 1860-luvulla jugoslavismina piispa Josip Juraj Strossmayerin tukemana.
Strossmayer tuki Serbian itsenäisyystaistelua, mutta kannatti itsenäisen valtion sijaan yhtenäistä Jugoslaviaa osana Itävalta-Unkaria. Starčević oli puolestaan serbivastainen ja haaveili itsenäisestä Kroatiasta. Samaan aikaan ortodoksikirkko rohkaisi serbejä muodostamaan uskontonsa ympärille kansallisidentiteetin. Kroatian ortodoksit olivat identifioineet aiemmin itsensä moniin eri ryhmiin, mutta Starčevićin hyökkäysten ansiosta Kroatian sisällä alkoi voimistua myös serbien ortodoksinen identiteetti.
Ensimmäisen maailmansodan sytyttyä kroatialaiset pelkäsivät joutuvansa jälleen suurempien valtioiden pelinappulaksi. Kroatialainen Jugoslavia-komitea-niminen delegaatti suostutteli serbihallinnon perustamaan monarkian, joka johtaisi molempia valtioita. Sota itsessään ei suoraan koskettanut Kroatiaa taisteluiden muodossa, mutta suuria joukkoja kroatialaisia sotilaita osallistui sotaan Itävalta-Unkarin riveissä. Balkanin taisteluissa, itärintamalla ja Italian rintamalla kuoli arviolta 137 000 kroatialaista.
Jugoslavian aikakausi > Kommunistihallinto

Sodan jälkeen Kroatiasta tuli osa uutta Jugoslavian liittotasavaltaa, jonka Tito pyrki luomaan valtioksi, jossa yksikään etninen ryhmä ei hallitsisi koko politiikkaa. Jugoslavia muodostui kuudesta tasavallasta, joita hallittiin tiukkaotteisena liittovaltiona. Sodan jälkeen siihen oli liitetty Dalmatia ja suurin osa Istriasta, vaikka Tito ei ollut saanutkaan italialaisilta haluamaansa Triesten kaupunkia. Jugoslavia oli kommunistisen puolueen keskushallinnossa, ja esimerkiksi kroatiassa vuonna 1948 puolueesta puhdistettiin monia Kroatian kansallisia etuja ajaneita poliitikoita.
Valta keskittyi Belgradiin, ja 1960-luvun aikana tilanne alkoi entisestään monimutkaistua, kun liittovaltion rikkaimmat osat Slovenia ja Kroatia olivat tyytymättömiä siihen, että niiden varat siirtyivät köyhempiin Kosovoon ja Bosniaan. Kroatiassa oltiin erityisen pettyneitä Adrianmeren rannikon matkailutulojen karkaamiseen pois maasta. Pettymystä lisäsi myös Kroatian serbien yliedustus hallituksessa, asevoimissa ja poliisissa.
Jugoslavian hallitus aloitti 1960-luvun alussa poliittisen liberalisoitumisen ja desentralisaation. Kroatiassa uudistukset johtivat 1969–1971 niin kutsuttuun Kroatian kevääseen, jonka aikana maassa nähtiin kulttuurista ja kansallista uudistusta. Sitä edisti erityisesti Matica hrvatska -järjestön toimet. Kroatialaiset ajoivat laajempaa taloudellista autonomiaa ja perustuslaillista uudistusta. Tito puuttui kuitenkin tilanteeseen ja varoitti sisällissodan uhasta. Seuranneissa puhdistuksissa ja oikeudenkäynnissä kroatialaiset poliitkot ja intellektuellit menettivät asemiansa. Serbit katsoivat uudistusliikkeen uutena ustašana, ja vangitut syyttivät serbejä Kroatian ongelmista.
Titon kuoltua toukokuussa 1980 Jugoslavia jäi sekavaan tilaan. Talous oli erittäin heikoilla kantamilla, eikä tasavaltojen välillä ollut Titon tasapainoittavaa otetta. Samaan aikaan Jugoslavian etnisten ryhmittymien välinen epäluottamus ja Slobodan Miloševićin johtamien serbien kansallistunne kasvoivat.
Itsenäinen Kroatia > Nato- ja EU-maaksi

Tuđman kuoli joulukuussa 1999, ja hänen seuraajakseen valittiin Stjepan Mesić, joka oli luvannut viedä maansa nopeasti Natoon ja Euroopan unioniin. Kroatiassa kärsittiin kuitenkin edelleen taloudellisesta ja poliittisesta jakolinjoista, joita kiristi yhteistyö Jugoslavia-tuomioistuimen (ICTY) kanssa. Tuomioistuimessa syytettiin monia kroatialaiskenraaleja, joita maassa pidettiin sotasankareina.
Kroatiasta tuli 2004 EU-ehdokasvaltio, mutta sen jäsenyysneuvotteluita siirrettiin vuoteen 2005, kun ICTY esitti huolensa maan haluttomuudesta tuomita sotarikollisiaan. EU:n virkamiehet epäilivät myös Kroatian korruption vastaisen taistelun tehokkuutta. Kroatiassa vuoden 2006 aikana kuitenkin pidätettiin useita sotarikosepäiltyjä ja aloitettiin vahva korruption vastainen ohjelma. Samaan aikaan maan talous kasvoi voimakkaasti matkailualan kehittymisen ansiosta.
Kroatiasta tuli virallisesti Nato-maa 1. huhtikuuta 2009. EU:hun jo kuulunut naapurimaa Slovenia ilmoitti kuitenkin estävänsä Kroatian liittymisen EU:hun. Sloveniasta ilmoitettiin, että maiden väliset rajaepäselvyydet pitää ratkaista ensin. Kiista koski merirajaa Piraninlahdella. Samaan aikaan maailmanlaajuinen talouskriisi kosketti voimakkaasti Kroatiaa, jonka bruttokansantuote laski vuoden 2009 aikana kuusi prosenttia.
EU-jäsenyyskeskustelut saatiin päätökseen kesäkuussa 2011. Tammikuussa 2012 järjestetyssä kansanäänesyksessä kaksikolmasosaa äänestäjistä hyväksyivät liittymisen EU:hun, mutta äänestysprosentti oli vain 43,6. Kroatiasta tuli virallisesti EU-jäsenmaa 1. heinäkuuta 2013.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kroatian historia Wikimedia Commonsissa
| n k Euroopan historia maittain |
| --- | --- |
Valtiot:  Alankomaat  Albania  Andorra  Armenia  Azerbaidžan  Belgia  Bosnia ja Hertsegovina  Bulgaria  Espanja  Georgia  Irlanti  Islanti  Italia  Itävalta  Kazakstan  Kreikka  Kroatia  Kypros  Latvia  Liechtenstein  Liettua  Luxemburg  Malta  Moldova  Monaco  Montenegro  Norja  Pohjois-Makedonia  Portugali  Puola  Ranska  Romania  Ruotsi  Saksa  San Marino  Serbia  Slovakia  Slovenia  Suomi  Sveitsi  Tanska  Tšekki  Turkki  Ukraina  Unkari  Valko-Venäjä  Vatikaanivaltio  Venäjä  Viro  Yhdistynyt kuningaskunta 
Muut alueet:  Abhasia  Artsakh  Etelä-Ossetia  Euroopan unioni  Färsaaret  Gibraltar  Kosovo  Pohjois-Kypros  Transnistria 
Vučedolin kulttuurin alueelta löydetty ”Vučedolin kyyhkynen”.
Alkuperäiseensä asuunsa mallinnettu Diocletianuksen palatsi.
Balkan 800-luvun lopulla, jolloin Pannonian herttuakunta (”Pannonian Duchy”) ja Kroatian herttuakunta (”Croat Duchy”) olivat vielä erilliset herttuakunnat.
Osa paavi Johannes X:n kirjeestä, jossa hän kutsuu Tomislavia Kroatian kuninkaaksi.
Unkarin 1102 asettama pacta conventa -sopimus.
Saksalainen maalaus Sisakin taistelusta, jossa kroaatit auttoivat Habsburgeja kukistamaan osmanit. Taistelu pysäytti osmanien etenemisen ja asetti sotilaallisen tasapainon rajalle.
Kroatian varakuningas ja illyristi Josip Jelačić Joseph Kriehuberin litografiassa.
Kroatian rajat vuonna 1868. Dalmatia kuului Itävalta-Unkarin sisällä Itävaltaan ja muu osa Kroatiasta Itävaltaan. Sotilasraja oli edelleen erillinen hallintokokonaisuutensa.
Jugoslavia-komitea Pariisissa 1916.
Liittovaltiota kannattaneen Stjepan Radićin salamurha.
Serbejä Jasenovacin keskitysleirillä.
Josip Broz Tito (oikeassa reunassa) partisaanijohtajiensa kanssa 1944.
Jugoslavian sosialistinen liittotasavalta ja sen kuusi tasavaltaa.
Kroatian ensimmäinen presidentti Franjo Tuđman.
Kroatiasta irtautunut Krajinan serbitasavalta vuonna 1991.
Vukovarin vesitorni on jäänyt Vukovarin piirityksen muistomerkiksi.
Daytonin rauhansopimuksen allekirjoittaminen.
Äänestyslipuke, jota käytettiin Kroatian EU-kansanäänestyksessä.
Kuhankuonon retkeilyreitistö

Kuhankuonon retkeilyreitistön opaste ja polku Pukkipalon pohjoispuolella.
Savojärven kierroksella on pyörätuolilla kuljettavaksi rakennettu ramppi luontotuvalta Kuhankuonon rajakivelle.
Savojären Rantapihalta voi aloittaa kolme eri reittiä.
Kuhankuonon retkeilyreitistö on Varsinais-Suomessa, pääosin Mynämäen, Nousiaisten, Ruskon ja Pöytyän kuntien alueella, kulkeva yli 200 kilometrin retkeilyreittiverkosto. Kuhankuonolla retkeilyreitistö ulottuu lisäksi Turun, Auran ja Maskun alueelle. Vuonna 2009 reitistö laajeni aikaisemmin Suokullan reittinä tunnetulle reitistölle Raision, Maskun ja Ruskon kuntien alueille. Kuhankuonon retkeilyreitistö- ja virkistysalueyhdistyksen ylläpitämä reitistö kiertää myös Kurjenrahkan kansallispuiston ja Vaskijärven luonnonpuiston alueella. Yhdysreitti ja sen varrella olevat varsinaiset rengasreitit ulottuvat Säkylän Pyhäjärveltä Turun Ruissaloon.
Reitistön historia ja taustaorganisaatio

Varsinais-Suomen liitto käynnisti vuonna 1991 yhdessä Mynämäen, Nousiaisten sekä silloisten Vahdon ja Yläneen kuntien kanssa suunnitelmat retkeilyreitistön luomiseksi näiden kuntien metsä- ja suoalueille. Nimensä reitistö sai seudun tunnetuimman maamerkin, Kuhankuonon, mukaan. Kuhankuonon retkeilyreitistön kolme ensimmäistä reittiä avattiin käyttöön kesällä vuonna 1992. Paikallisten yhteismetsien, yksityisten maanomistajien ja valtion yhteistyön tuloksena reitistö laajeni parissa vuodessa huomattavasti. Myöhemmin alueelle viitoitettiin myös useita yhdysreittejä yhdistämään erilliset rengasreitit toisiinsa. Ennen uuden opaskartan julkaisemista vuonna 2009 reiteillä toteutettiin radikaaleja uudistuksia, kun vähän käytettyjä, useimmiten metsäautoteitä pitkin vedettyjä yhdysreittejä poistettiin käytöstä.
Nykyään retkeilyreitistön ylläpidosta kansallispuiston ulkopuolella vastaa vuonna 2006 perustettu Kuhankuonon retkeilyreitistö- ja virkistysalueyhdistys, jonka toimintaa rahoittavat Auran, Kaarinan, Maskun, Mynämäen, Nousiaisten, Pöytyän, Raision, Ruskon ja Turun kunnat sekä Varsinais-Suomen liitto. Yhdistyksen yhteistyötahoja ovat lisäksi Metsähallitus, Metsänhoitoyhdistys Tuki, Matkailuyhdistys Kurjenkello, Lounaispaikka, Yläneen Luontokapinetti, Luontotietotoimisto Lehto & Sillanpää sekä Saksalan ja Uudenkartanon pienviljelijäyhdistykset.
Reitistö ja sen rakenteet

Kuhankuonon retkeilyreittiverkoston rengasreittien ja ne toisiinsa yhdistävien yhdysreittien kokonaispituus on yli 200 kilometriä. Perinteiset reitit kulkevat pääosin Mynämäen, Nousiaisten, Ruskon ja Pöytyän alueella; sittemmin reitistöön on liitetty Turun, Raision, Maskun ja Ruskon alueella kulkeva Suokullan yhdysreitti ja sitä sivuavat rengasreitit Karevansuon, Maskun Rivieran ja Kullaanvuoren alueella. Yhteensä viitoitettuja rengasreittejä on yhdeksän kappaletta, ja niiden varrella sijaitsee laavuja ja nuotiopaikkoja. Eri reittejä kulkemalla puistoissa ja niiden ympäristössä voi siten tehdä myös yli yön kestäviä vaelluksia.
Kuhankuonon retkeilyreitistön rengasreitit sijaitsevat suurelta osin Kurjenrahkan kansallispuiston ja Vaskijärven luonnonpuiston ulkopuolella, mutta reitistöön kuuluvat puistojen sisäiset palvelurakenteet sekä polut ovat Metsähallituksen ylläpitämiä. Puistojen ulkopuolelle jäävät osat kävelyreiteistä ja niiden rakenteista ovat puolestaan kokonaan yhdistysvoimin hoidettuja. Kaikki alueen reitit kuuluvat hoitajasta riippumatta kuitenkin retkeilyreitistön kokonaisuuteen. Reittien yhteisestä käytöstä kertoo esimerkiksi se, että kansallispuistossa kulkeva Pukkipalon noin kilometrin mittainen luontopolku vanhan metsän lajistosta kertovine tauluineen on osa Kuhankuonon retkeilyreitistöön kuuluvasta, yhdeksän kilometrin mittaisesta Pukkipalon reitti -nimisestä rengasreitistä. Samoin puiston sisällä kulkevat luontotuvalta Kuhankuonon kautta Rantapihaan johtava polku, Töykkälästä Kuhankuonolle johtava polku Kurjenrahkan suon yli sekä Vajosuon reunaosissa kulkeva polku kuuluvat osina kolmenkymmenen kilometrin mittaiseen Vajosuon vaellus -rengasreittiin.
Reitistö ja sen rakenteet > Retkeilyreitistön reitit

Kuhankuonon retkeilyreitistöön kuuluu kymmenen nimettyä reittiä, joista suurin osa on rengasreittejä. Vuonna 2006 kunnostettu Pukkipalon reitti kulkee nimensä mukaisesti Pukkipalon aarnialueen halki; yhdessä sitä sivuavan uudemman Savojärven reitin kanssa se on reitistön suosituimpia osuuksia. Kahden järven kierros puolestaan on kymmenen kilometrin mittainen rengasreitti Yläneen Elijärven ja Säkylän Pyhäjärven välissä. Vaskijärven reitti taas läpäisee Vaskijärven luonnonpuiston kahdesta kohdasta. Kahdeksan kilometrin mittainen Pirunkirkon patikka kulkee kallioisessa maastossa. Se, kuten kymmenkilometrinen Haukkavuoren reitti Kuhankuonon itäpuolella, on edestakaisin kuljettava pistoreitti, vaikka siitä saa eri yhdysreittien avulla myös lenkin. Kolmenkymmenen kilometrin mittainen Vajosuon vaellus on reitistön pisin rengasreitti, ja se kulkee reiteistä pisimpään Kurjenrahkan kansallispuiston alueella. Etelämpänä, Ruskon alueella kulkeva kahdeksan kilometrin Kangenmiekan kierros, puolestaan kulkee pääasiassa kuivalla kangasmaalla ja metsäautoteillä. Maskun ja Raision alueella kulkevat Karevan kierto ja Kullaanpolku sijaitsevat selvästi  lähempänä kaupunkiasutusta, mutta ovat silti monipuolisia ja osin varsin luonnontilaisia reittejä.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| Reitin nimi | Pituus | Vaativuus | Vaellusaika | Lähtöpaikka | Sivuaa reittejä |
| Kahden järven kierros | 10 km | helppo | 2.5 h | Valasranta tai Karjalevo |  |
| Vaskijärven reitti | 19 km | melko helppo | 7 h | Elijärvenkulma |  |
| Pirunkirkon patikka | 2 x 8 km | vaativa | 7 h | Soikeroinen |  |
| Pukkipalon reitti | 9 km | keskivaativa | 3,5 h | Rantapiha tai Pukkipalo | Savojärvi, Vajosuo |
| Vajosuon vaellus | 30 km | helppo | 2 vrk | Rantapiha tai Kuhankuono/Kurjenpesä | Savonjärvi, Pukkipalo |
| Kangenmiekan kierros | 8 km | helppo | 2,5 h | Ruskolla, reitin lounaiskulma |  |
| Haukkavuoren reitti | 11 km | helppo | 2 x 3 h | Kuhankuono/Kurjenpesä tai Haukkavuori | Savojärvi, Vajosuo |
| Kullaanpolku | 13 km | keskivaativa | 5 h | Kerttula tai Ruskon hiihtokeskus | Karevan kierto |
| Karevan kierto | 12 km | helppo | 4 h | Maskun Riviera tai Ruskon hiihtokeskus | Kullaanpolku |
| Savojärven kierros | 6 km | helppo | 2 h | Kuhankuono/Kurjenpesä tai Rantapiha | Vajosuo, Pukkipalo |
Aiheesta muualla

Kuhankuonon retkeilyreitistön verkkosivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Kurjenrahkan kansallispuiston retkeilykartta Metsähallituksen Retkikartta.fi -palvelussa (sisältää vain puistojen läpi kulkevat polut)
Hinnerjoen vaakuna

Hinnerjoen vaakuna (1953–1969)
Hinnerjoen vaakuna on saanut aiheensa kunnan alueelta tehdyistä kivikautisista esinelöydöistä. Kivikautisia asuinpaikkoja on Hinnerjoen alueelta rekisteröity kuusi, joihin vaakunan vasarakirveen päät viittaavat.
Vaakunan selitys on ”sinisessä kentässä vieretysten kolme hopeista, paaluittaista, kivistä vasarakirveen päätä.” Vaakunan on suunnitellut Gustaf von Numers, ja se vahvistettiin käyttöön 4. toukokuuta 1953. Vaakuna jäi epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi 1970 Hinnerjoen liityttyä Euraan.
Kuin lintu langalla

| Kuin lintu langalla> Bird on a Wire |
| --- | --- |

Ohjaaja:  John Badham
Käsikirjoittaja:   Louis Venosta  Eric Lerner 
Tuottaja:  Rob Cohen
Säveltäjä:  Hans Zimmer
Kuvaaja:  Robert Primes
Leikkaaja:  Frank Morris
Pääosat:   Mel Gibson  Goldie Hawn  David Carradine 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Universal Pictures
Levittäjä:  UIP-Dunafilm Netflix
Ensi-ilta:  1990
Kesto:  110 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kuin lintu langalla (Bird on a Wire) on vuonna 1990 ensi-iltansa saanut toimintakomedia. Elokuvan on ohjannut John Badham ja pääosia näyttelevät Mel Gibson ja Goldie Hawn.
Tarina

Todistajien suojeluohjelmassa mukana oleva, piileksivä mies ja lakinainen pakenevat rakastavaisiksi tekeytyen.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Mel Gibson  | … |  Rick Jarmin   |
|  Goldie Hawn  | … |  Marianne Graves   |
|  David Carradine  | … |  Eugene Sorenson   |
|  Bill Duke  | … |  Albert Diggs   |
|  Stephen Tobolowsky  | … |  Jow Weyburn   |
|  Joan Severance  | … |  Rachel Varney   |
|  Jeff Corey  | … |  Lou Baird   |
Vastaanotto

Video-oppaassa vuodelta 1995 Bello Romano antoi elokuvan Suomessa julkaistulle VHS-kasettiversiolle kaksi tähteä viidestä, mikä teoksen mukaan vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”. Hän kuvaa elokuvaa kahden supertähden ympärille kasatuksi, heikosti koossa pysyväksi toimintarymistelyksi.
Hiirenhäntä

| Hiirenhäntä |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Ranunculales
Heimo::  Leinikkikasvit Ranunculaceae
Suku::  Hiirenhännät Myosurus
Laji::  minimus
Kaksiosainen nimi
 Myosurus minimus  L. 
Katso myös
   Hiirenhäntä Wikispeciesissä   Hiirenhäntä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hiirenhäntä (Myosurus minimus) on pienikokoinen kasvilaji leinikkikasvien heimossa. Tieteellisen nimensä, kuten myös muun muassa suomalaisen ja ruotsalaisen nimensä, laji on saanut hiiren tai rotan häntää muistuttavasta hedelmävaiheen kukkavanastaan.
Ulkonäkö ja koko

Hento ja kalju hiirenhäntä kasvaa 3–12 cm korkeaksi. Kasvin kaikki lehdet ovat tyviruusukkeena. Lehtien lavat ovat 1–2 mm leveitä, tasasoukkia ja ehytlaitaisia. Hiirenhäntä on syysyksivuotinen, joten se itää syksyllä ja kasvattaa pienen lehtiruusukkeen. Keväällä se kukkii vaatimattomin kukin. Pitkäperäiset kukat ovat yksittäin, 5–8 mm leveitä ja väriltään vaaleankeltaisia. Kukassa verholehtiä on tavallisesti viisi kappaletta ja torvimaisia terälehtiä 5–7 kappaletta. Heteitä on vähän. Kukinnan jälkeen hedelmävaiheessa kukkapohjus pitenee jopa 5 senttimetriä pitkäksi, pähkylöiden peittämäksi ”hiirenhännäksi”, josta lajin tunnistaa helposti. Suomessa hiirenhäntä kukkii touko-kesäkuussa.
Levinneisyys

Hiirenhäntää kasvaa Euroopassa Ranskasta Pohjois-Balkanille ja edelleen Länsi-Venäjälle. Pohjoisessa lajin levinneisyysalue ulottuu Britteinsaarille ja Fennoskandian keskiosiin. Etelä-Euroopasta laji puuttuu lähes kokonaan. Satunnaisesti lajia tavataan Pohjois-Afrikasta, Lähi-idästä ja Keski-Aasiasta. Pohjois-Amerikassa hiirenhäntää kasvaa mantereen etelä- ja keskiosissa. Suomessa hiirenhäntää tavataan lähinnä Oulu–Joensuu-linjan eteläpuolella. Laji on harvinaistunut monin paikoin. Runsaimmin sitä kasvaa Varsinais-Suomessa. Oulussa on tiettävästi lajin pohjoisin esiintymä maailmassa. Suurimmassa osassa Suomea hiirenhäntä on muinaistulokas.
Elinympäristö

Hiirenhännän tyypillisiä kasvupaikkoja ovat pellot, pihat, puutarhat, pientareet, kosteat kalliot ja muut yleensä tallatut paikat. Lajin vuosittainen esiintyminen vaihtelee suuresti, ja siihen vaikuttavat sekä kevään että syksyn kasvuolosuhteet. Kuivina vuosina laji saattaa lähes kadota kasvupaikoiltaan mutta säilyy maassa siemenpankissa odottaen parempia kasvuolosuhteita.
Aiheesta muualla

Kasviatlas 2016: Hiirenhännän (Myosurus minimus) levinneisyys Suomessa
Luontoportti: Hiirenhäntä: (Myosurus minimus)
Pohjolan kasvien pauloissa: Myosurus minimus - hiirenhäntä, hentohiirenhäntä
Laji.fi: Hiirenhäntä: (Myosurus minimus)
Pinkka, Lajituntemuksen oppimisympäristö: Hiirenhäntä: (Myosurus minimus)
Den virtuella floran: Råttsvans (ruotsiksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q164266  Wikispecies: Myosurus minimus  APA: 3051  APDB: 83105  APNI: 107539  BioLib: 38336  BOLD: 291852  Calflora: 5729  CoL: 456CF  eFloraSA: Myosurus_minimus  EoL: 486765  EPPO: MYSMI  EUNIS: 177104  FNA: 220008902  FoIO: MYOMIN  GBIF: 3033605  GRIN: 450282  iNaturalist: 58306  IPNI: 30001891-2  ISC: 115695  ITIS: 18786  MichiganFlora: 2379  NatureServe: 2.135346  NBN: NBNSYS0000002740  NCBI: 59993  NZOR: de9c6e99-0bc4-4c3e-b71f-41267437e2d1  Observation.org: 7079  Open Tree of Life: 583309  PalDat: Myosurus_minimus  PFI: 1185  Plant List: kew-2509025  PLANTS: MYMI2  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:30001891-2  SANBI: 2008-1  Tropicos: 27100706  VASCAN: 8493  VicFlora: 8f859228-5fd6-4776-9d42-744759b5293e  WisFlora: 4305  WoI: 2237  WFO: wfo-0000452426  Laji.fi: MX.37937 
Hiirenhännän kukka.
Ernst Hinterseer

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Ernst Hinterseer |  Ernst Hinterseer |  Ernst Hinterseer |  |
Maa:   Itävalta
Miesten alppihiihto
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Squaw Valley 1960 | pujottelu |  |
|  Pronssia | Squaw Valley 1960 | suurpujottelu |  |
Ernst Hinterseer (s. 28. helmikuuta 1932 Kitzbühel, Itävalta) on itävaltalainen uransa lopettanut alppihiihtäjä ja olympiavoittaja.
Hinterseer voitti Squaw Valleyn 1960 olympialaisten pujottelussa kultaa. Hän oli ensimmäisen laskun jälkeen viidentenä mutta nousi toisella laskullaan voittoon 1,4 sekunnin erolla maanmieheensä Mathias Leitneriin. Suurpujottelussa hän hävisi 0,8 sekuntia sveitsiläiselle Roger Staubille ja sai pronssia.
Kuivaaminen

Kuivattuja hedelmiä
Kuivaaminen on ruoan säilömistä haihduttamalla sen raaka-aineista vettä. Kuivumisen seurauksena tuotteen kemialliset ja mikrobiologiset reaktiot hidastuvat huomattavasti tai lakkaavat kokonaan, mikä parantaa sen säilyvyyttä.
Vesi haihdutetaan tuotteesta lisäämällä lämpöä, jonka siirtoon käytetään yleensä kiertävää ilmaa. Ilmavirta siirtyy kuivattavan materiaalin pintaan ja siitä poistuu vesihöyryä. Jokaisella tuotteella on erilainen kuivumiskäyttäytyminen. Kuivaaminen heikentää tuotteen aromeja ja alentaa sen vitamiinipitoisuutta. Hävikkiä pyritään välttämään käyttämällä kuivauksessa riittävän alhaista lämpötilaa.
Elintarviketeollisuudessa kuivauksen jälkeen tuote jäähdytetään välittömästi, jotta se ei ime itseensä kosteutta ilmasta. Tuote seulotaan ja siitä poistetaan virheelliset palat ja lopuksi pakataan joko sellaisenaan tai hienonnettuna. Kuivattu tuote säilyy käyttökelpoisena vähintään vuoden ajan.