stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kim Possible (hahmo)

| Kimberly Ann Possible |
| --- | --- |

Luoja(t):  Mark McCorkle Bob Schooley
Näyttelijä(t):  Christy Carlson Romano Mirjami Heikkinen (suomeksi)
Ensi- esiintyminen:  "Ihastus" (kesäkuu 2002)
Kustantaja:  Disney Channel
Henkilötiedot
Status:  Lukiolainen, freelancer sankari/salainen agentti
Ikä:  15 16 (4. kaudella)
Asuinpaikka:  Middleton
Luonteenpiirteet:  Akrobaattiset kyvyt, useiden kamppailulajien taitaja
Suhteet
Muut sukulaiset:  James Possible (isä), Maria Possible (äiti), Jim & Tim Possible (pikkuveljet), Slim (setä), Mirjam Possible (täti), Ritva Possible (mummi) Joss, July (serkkutytöt), June (täti), Larry (nörttiserkku)
Tutut:  Ron Stoppable, Wade Load, Monique
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kim Ann Possible on päähahmo Disneyn vuonna 2002 alkaneessa animaatiosarjassa Kim Possible, jossa hän esiintyi ensimmäisen kerran sarjan avausjaksossa "Ihastus". Hahmoa ääninäyttelee englanninkielisessä alkuperäisversiossa Christy Carlson Romano ja suomenkielisessä versiossa Mirjami Heikkinen.
Kim on lukiolaisopiskelija sekä freelancer-sankari ja salainen agentti. Toisin kuin muilla sankareilla, Kimillä ei ole salaista henkilöllisyyttä. Kaikki hänen luokkatoverinsa tietävät hänen urotyönsä, mutta eivät kommentoi asiaa, ellei se koske heitä. Koulussa Kim kuuluu "suosittuihin" oppilaisiin. Kim on myös cheerleading-joukkueen kapteeni ja täyden kympin oppilas, toisin kuin hänen poikaystävänsä Ron Stoppable.
Hahmon historia

Alun perin Kim halusi toimia lapsenvahtina saadakseen lisää viikkorahaa. Ronin ajatuksesta hän loi internetsivuston "KimPossible.com" sloganilla "teen mitä vain" mainostaakseen sivutoimeaan. Kimin suunnitelmat muuttuivat, kun eräs rikas mies jäi yhdessä myyjän kanssa turvalaserjärjestelmän keskelle. Heidän onnekseen mukana oli kannettava tietokone, jolla heidän tarkoituksenaan oli mennä "Team Impossible" -sivustolle, mutta he ajautuivat vahingossa Kimin nettisivustolle. Tämän kirjoitusvirheen myötä Kimin ura maailmanpelastajana sai alkunsa.
Hahmon historia > Kyvyt

Kim on erittäin urheilullinen ja hän omaa erinomaiset refleksit, jotka ovat kehittyneet vuosien cheerleading-harjoitusten myötä. Tämän johdosta hän osaa tehdä mitä uskomattomampia liikkeitä, kuten voltteja keskellä laserammuntaa ja taistella vihollisia vastaan laskuvarjohypyn aikana. Kim on myös erittäin taitava erilaisissa kamppailulajeissa: hän osaa muun muassa 16 eri kungfu-lajia, kuten Mantis-kungfuta. Lisäksi hän kykenee taistelemaan kokeneempia ja iäkkäämpiä vihollisia, kuten Shegoa vastaan.
Fyysisten ominaisuuksien lisäksi Kim on hyvin nopea oppimaan ja kykenee opettelemaan uusia taitoja melko nopeasti. Hän pärjää varsin väkevästi jopa extreme-urheilussa, kuten riippuliidossa, laskettelussa, vuorikiipeilyssä ja maastopyöräilyssä.
Viholliset

Kimillä on monia vastustajia, joista useat yrittävät tehdä maailmanvalloitusta. Tässä yleisimpiä Kimin vihollisia:
Tohtori Traagi: Kimin arkkivihollinen sekä hullu tiedemies, joka tavoittelee maailmanherruutta.
Shego: Traagin naispuolinen apuri, jolla on kyky laukaista käsistään liekkimäisiä energiasäteitä.
Apinanyrkki: apina-kungfuta osaava mies, jolla on apinan kädet ja jalat; enemmänkin Ron Stoppablen vihollinen.
Duff Killigan: entinen golfari, joka käyttää aseenaan räjähtäviä golfpalloja.
Senior ja Junior
Professori Hullula
DNAnu
Tappaja-Bebet
Kaksouset
Warhok
Lietsoja
Zorpox Valloittaja: Ron Stoppablen paha puoli.
Aiheesta muualla

Sarjan suomenkielinen kotisivu
Disney Channel: Kim Possible
TV.com: Kim Possible (Arkistoitu – Internet Archive)
Kim Possible
| --- | --- |
Hahmot::  Kim Possible | Ron Stoppable | Kaljurotta Rufus | Wade Load
Luettelot::  Luettelo televisiosarjan Kim Possible jaksoista | Luettelo muista hahmoista
Tuotantokaudet::  1. | 2. | 3. | 4.
Elokuvat::  Kim Possible: Päättäjäispainajainen | Kim Possible: Seikkailu ajassa | Kim Possible (albumi)
Videopelit::  Revenge of Monkey Fist | Drakken's Demise | Team Possible | Kimmunicator | What's the Switch? | Global Gemini
Muut hahmot::  Tohtori Traagi | Shego | Apinanyrkki | Duff Killigan | Senior Seniori Seniori | Senior Seniori Juniori | Professori Hullula | DNAnu | Moottori Ed | Camille Leon | Bonnie Rockwaller | Haukkis | Monique | Yori | James Possible | Jim ja Tim
Technics SL-1200

Technics SL-1200MK2.
Technics SL-1200 on Technicsin levysoitinmalli, jonka valmistaminen aloitettiin vuonna 1972. Alun perin sitä markkinoitiin hifi-tuotteena, mutta se tuli nopeasti suosituksi DJ- ja radiokäytössä. Vuonna 1978 alettiin valmistaa SL 1200MK2 -levysoittimia. Päivitetyssä MK2-mallissa oli useita uudistuksia vanhaan verrattuna ja siitä on muodostunut standardi DJ-käytössä. Vuodesta 1972 lähtien soittimia on myyty noin 3 miljoonaa kappaletta. Technics SL-1200 -levysoitinta pidetään yhtenä luotettavimmista ja kestävimmistä levysoittimista koskaan. Useat 70-luvulla valmistetut soittimet ovat yhä raskaassa käytössä. Kuitenkin viime vuosina uudet levysoittimet, kuten Stanton str8 150, Vestax PDX ja Numark TTx1 ovat nousseet rinnalle varteenotettaviksi kilpailijoiksi.
Ominaisuudet

Magneettinen suoravetomoottori
Korkea vääntömomentti, jonka ansiosta levylautanen kiihtyy erittäin nopeasti haluttuun nopeuteen
Raskas alusta (12,5 kg), joka estää tärinää ja neulan hyppimistä levyllä
Portaaton nopeudensäätö, jonka ansiosta levylautasen kierrosnopeutta voidaan säätää −8 % ja +8 % välillä.
Mallit

SL-1200 (1972) – Ensimmäinen malli.
SL-1200MK2 (1978) – Uudistettu malli hopeisella viimeistelyllä.
Sl-1200MK2PK – Vain Yhdysvalloissa julkaistu pianonmusta malli.
SL-1210MK2 – Musta SL-1200MK2.
SL-1200MK3 (1989) – Musta viimeistely ja kullatut RCA-kaapelit. Suunnattiin vain Aasian markkinoille.
SL-1200M3D (1997) – Lisäsi Quartz-lukituksen, jolla nopeuden säätö pystytään nollaamaan nappia painamalla. Ominaisuus tarvittiin, kun nopeudensäädöstä poistettiin keskellä oleva ”lovi”.
SL-1210M3D – Musta SL-1200M3D.
SL-1200MK4 (1997) – Japanin markkinoille julkaistu malli, joka oli tarkoitettu ennemminkin hifi- kuin DJ-käyttöön, jossa on irroitettavat RCA-kaapelit ja kolmas 78 RPM kierrosnopeus tavallisten 33 RPM ja 45 RPM lisäksi.
SL-1200MK5 – Suurempi anti-skatingin säädettävyys.
SL-1210MK5 – Musta SL-1200MK5.
SL-1210M5G (2002) – Juhlavuoden erikoismalli, jossa on laajempi nopeudensäätö.
SL-1200LTD (1998) – Kultaisella viimeistelyllä koristeltu erikoismalli, jonka pohjana käytettiin SL-1200MK3D:tä.
SL-1200GLD (2004) – Kultaisella viimeistelyllä koristeltu erikoismalli, jonka pohjana käytettiin SL-1200M5G:tä.
SL-1210MK7 (2019) - Uusin malli, valmistettu Malesiassa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
SL-1200 tuotesivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
SL-1200 FAQ (englanniksi)
SL-1200 tuote-esitteitä, käyttöohjeita ym. (englanniksi)
Todt

Todt on seuraavien henkilöiden sukunimi:
Fritz Todt (1891–1942), saksalainen insinööri ja natsipoliitikko, rakennustoimintaa harjoittaneen Organisation Todtin perustaja
Jean Todt (s. 1946), ranskalainen autourheiluvaikuttaja
Jens Todt (s. 1970), saksalainen jalkapalloilija
Nicolas Todt (s. 1977), ranskalainen Formula 1 -manageri ja tallipäällikkö
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Kiki Smith

| Kiki Smith |
| --- | --- |
 Kiki Smith vuonna 2013.
Henkilötiedot
Syntynyt: 18. tammikuuta 1954 (ikä 70) Nürnberg, Länsi-Saksa
Taiteilija
Aktiivisena:  1978–
Ala:  kuvanveisto, taidegrafiikka, piirustustaide
Taidesuuntaus:  abjektiivinen taide ja nykytaide
Kiki Smith (s. 18. tammikuuta 1954 Nürnberg, Länsi-Saksa) on yhdysvaltalainen kuvanveistäjä ja taidegraafikko. Hän aloitti taideuransa 1970-luvun lopulla Colab-taiteilijaryhmässä. Sittemmin hänen työnsä ovat suuntautuneet monipuolisesti erilaisiin materiaaleihin ja taidemuotoihin. Hän on kuvannut useissa teoksissaan ihmisruumista sekä käsitellyt yhteiskunnallisia ja poliittisia aiheita.
Elämäkerta

Kiki Smith syntyi vuonna 1954 Nürnbergissä Länsi-Saksassa, missä hänen äitinsä Jane Lawrencen ura oopperalaulajana oli alkanut. Kikin isä oli arkkitehti ja kuvanveistäjä Tony Smith. Smithit palasivat Yhdysvaltoihin vuonna 1955, ja Kiki vietti nuoruutensa New Jerseyn South Orangessa.
Smith on taiteilijana pitkälti itseoppinut. Hän kävi 18 kuukautta vuosina 1974–1976 Hartfordin taidekoulua. Hän jätti sen kuitenkin kesken ja muutti vuonna 1976 New Yorkiin. Hän teki parin vuoden ajan sekalaisia töitä ja liittyi noin vuonna 1978 Colab-taiteilijaryhmään, jonka tavoitteena oli tehdä taiteesta saavutettavampaa tarjoamalla näyttelyitä gallerioiden sijasta muualla. Smithin ura taiteilijana alkoi myös tuohon aikaan. Hänen ensimmäiset työnsä olivat arkipäiväisten esineiden monotypioita.
Smith alkoi keskittyä taiteessaan kuolevaisuuden ja mätänemisen teemoihin. Hänen realistinen teoksensa Hand in Jar (1983) on levällä peitetty lateksikäsi vedellä täytetyssä lasipurkissa. Smith kiinnostui 1980-luvulla ihmisvartalon biologiasta ja opiskeli ensihoitoalan tutkimuksen (”emergency medical technician” ). Tämä vaikutti myös hänen taiteeseen, ja hän toi monissa teoksissaan esille ihmisvartaloa. Vuoden 1985 teos Possession Is Nine-Tenths of the Law on silkkipainotekniikalla ja monotypioina tehty yhdeksän kuvan sarja sisäelimistä. Teoksen nimi viittaa naisen vartalon asemaan yhteiskunnallisten ja poliittisten ideologioiden kiistakenttänä. Smith toi ihmisvartalon esille myös teoksissaan Glass Stomach (1985), Untitled (Heart) (1986) ja Second Choice (1987).
Aborttikysymys nousi pinnalle 1980-luvun puolivälissä. Smith teki monia teoksia, joissa hän käsitteli lisääntymistä ja syntymää. Pronssiveistokset Uro-Genital System (Male) ja Uro-Genital System (Female) esittävät miehen ja naisen virtsa- ja sukupuolielimiä. Pronssiveistos Womb (1986) puolestaan on saranoitu kohtu, joka on tyhjä sisältään.
Smith alkoi vuoteen 1990 mennessä tehdä myös aidonkokoisia ihmishahmoja, joihin hän usein käytti mehiläisvahaa ihmislihan korostamiseen. Teoksessa Untitled (1990) mehiläisvahaveistokset miehestä ja naisesta näyttävät roikkuvan tukemattomina ja häväistyinä.
Smith tutki 1990-luvulla myös naiseuden ja abjektion yhteyttä. Teoksessa Pet Body (1992) alaston naishahmo vahassa tekee lattialla tarpeitaan ja hahmon perässä on keltaisia helmiä esittämässä virtsavanaa. Teoksessa Train (1993) puolestaan vaginasta suihkuaa punaisten helmien ketju ja teoksessa Tail (1992) pitkä ulostevirta suoraan anuksesta.
Smith siirtyi 1990-luvun puolivälissä eläinaiheisiin, erityisesti lintuihin. Jersey Crows -teokseen (1995) kuuluu yli kymmenen kuollutta pronssivarista gallerian lattialla. Ne ovat muistomerkki  New Jerseyssä tuholaismyrkkypilven tappaneille 27 varikselle. Smithin 2000-luvun teoksissa on esillä myös hänen kiinnostuksensa nukkeihin ja marionetteihin. Hyvin yksinkertaistetut veistokset Io (2005) ja Miss May (2007) tutkivat tarinoiden viattomuutta, väkivaltaa ja ahdistusta.
Tyyli ja teemat

Smith on monialainen taiteilija, joka käyttää teoksissaan monia erilaisia materiaaleja. Hänen teoksiinsa kuuluu kuvanveistotaidetta, taidegrafiikkaa, valokuvia, piirustustaidetta ja tekstiilitaidetta. Smith on tehnyt taidetta muun muassa pronssissta, kipsistä, lasista, posliinista, paperista, pigmentista, alumiinista, lateksista, höyhenistä ja mehiläisvahasta.
Smith tuli alkujaan tunnetuksi erityisesti ihmisvartaloaan kuvaavista, usein häiritsevistä teoksistaan. Hänet yhdistetään usein feministisen taiteen toiseen aalton, ja hän onkin tutkinut naisen asemaa yhteiskunnassa, kulttuurissa ja politiikassa. Smithin teokset poikkeavat kuitenkin monista muista aikansa feminististä teoksista, sillä hän keskittyi ihmishahmoon, vaikka monet muut suuntautuivat samaan aikana abstrahointiin tai performanssitaiteeseen. Smith on itse sanonut, ettei itse halua lokeroitua vain feministisen taiteen tekijäksi. Hänen mukaansa taidetta ei pysty tekemään agenda edellä, sillä silloin taide ei ole enää taidetta. Smithille itselleen taide on tarkkailua.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kiki Smith Wikimedia Commonsissa
Smithin videoprofiili PBS-kanavalla (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Kiki Smith Moman sivuilla (englanniksi)
Kiki Smith Galerie Lelong & Co.
Kiiking

Kiikingiä harjoitteleva mies.
Kiiking on urheilulaji, jonka on kehittänyt virolainen Ado Kosk noin vuonna 1996.
Viron kielessä kiik tarkoittaa keinua. Kiiking-keinun aisat on valmistettu teräksestä niin, että keinuja voi heilahtaa keinun akselin ympäri. Keinuja on jaloista kiinni keinun laudassa. Keinumisen aloittamiseksi keinuja ottaa vauhtia kyykistyen ja nousten keinussa, ja taitava keinuja heilauttaa itsensä ympäri.
Ado Kosk havaitsi, että keinuminen akselin ympäri on sitä vaikeampaa, mitä pitemmät keinun aisat ovat. Hän suunnitteli ja patentoi teleskooppiaisat, joita voi pidentää, jos haluaa tehdä keinumisesta vaikeampaa. Voittaja on se, joka keinuu ympäri pisimmillä aisoilla.
Vuonna 2015 keinui yhdysvaltalainen Matt Dart Georgiasta ennätyksellisellä 5,31 metrin keinulla, mutta ennätyksen rikkoi Jon Kasprisin uudella 5,66 metrin keinulla. Vuonna 2012 teki aucklandilainen Maxwell White Uuden-Seelannin ennätykseksi 4,83 metriä. Viron ennätyksen 7,03 metriä on tehnyt vuonna 2012 Ants Tamme, joka rikkoi edellisen, Andrus Aasamäen, ennätyksen 7,02 metriä vuodelta 2004, ja hän pääsi sillä Guinnessin ennätyslistalle. Voimassaoleva Guinnessin ennätys on 7,38 m, ja sen saavutti virolainen Sven Saarpere 25.8.2018.
Kiiking-keinu muistuttaa perinteistä kyläkeinua (aisakeinu, juhannuskeinu).
Sisäkiiking
Kiikingiä Tartossa
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kiiking Wikimedia Commonsissa
kiiking.com
Kiiking.ee
Kiiking (Arkistoitu – Internet Archive), LamiaEstonia.it
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Kiiking
Käännös suomeksi
Timbuktun yliopisto

Sankoren yliopisto Timbuktussa.
Timbuktun yliopisto on usein käytetty yhteisnimi kolmelle Timbuktussa sijaitsevalle vanhalle moskeijalle. Moskeijat tunnetaan nimillä Sankore, Djinguereber ja Sidi Yahya. Perimätiedon mukaan yliopisto perustettiin vuonna 989. Itse kaupunki syntyi kuitenkin vasta sata vuotta myöhemmin. Toisen tiedon mukaan moskeijat rakennettiin 1300-luvulla ja 1400-luvun alussa Länsi-Afrikan ensimmäisinä moskeijoina.
Keskustelua on herättänyt muslimien ja muun muassa Unescon moskeijoista käyttämä nimitys ”yliopisto”. Todellisuudessa moskeijoiden yhteydessä toimi madrasoja ja koraanikouluja. Koraanikoulut ovat lapsille tarkoitettuja paikkoja, joissa opetellaan ulkoa arabiankielistä Koraania. Madrasat kouluttavat uskonnollisiin virkatehtäviin ja edellyttävät opiskelijoilta lukutaitoa. Myös niissä ulkoa opettelu on pääasiallinen opetustapa.
Historia

”Timbuktun yliopistolla” viitataan kolmeen Timbuktussa sijaitsevaan vanhaan moskeijaan, jotka tunnetaan nimillä nimillä Sankore, Djinguereber ja Sidi Yahya. Joskus yliopistoja kerrotaan olevan kolme, jolloin tärkeimmäksi mainitaan Sankoren yliopisto. Sen olisi perustanut vuonna 989 timbuktulainen lainoppinut Al-Qadi Aqib ibn Mahmud ibn Umar. Tieto on epävarma, sillä itse kaupunki syntyi sata vuotta myöhemmin. Toisen tiedon mukaan moskeijat rakennettiin 1300-luvulla ja 1400-luvun alussa Länsi-Afrikan ensimmäisinä moskeijoina.
Sankore oli merkittävä keskus etenkin Mansa Musan (1307–1332) ja Askia-dynastian (1493–1591) aikana. Timbuktun madrasojen kulta-aika oli 1400- ja 1500-luvuilla, jolloin kaupunki eli kukoistuskautta. Timbuktu oli tällöin kauppateiden risteys, jonka kautta kulki suolaa, kultaa, norsunluuta, karjaa, viljaa ja käsikirjoituksia. Timbuktu oli tuolloin islamilaisen oppineisuuden keskus, josta islam levittäytyi uusille alueille Afrikassa. Timbuktussa oli tällöin 100 000 asukasta. Unescon mukaan ”Sankoren yliopistossa” oli 1100-luvulla yhteensä 180 koraanikoulua ja 25 000 opiskelijaa eli neljännes kaupungin väkiluvusta. Encyclopaedia Britannican mukaan oppineiden määrä nousi lukuun 25 000. Tieteenhistorioitsija Sonja Brentjes pitää näitä määriä uskomattomana liioitteluna.
Kun Marokko valtasi kaupungin 1591, se alkoi taantua. Uskonoppineet pidätettiin tai surmattiin ja osa karkotettiin Marokkoon. Kaupunki jäi myös suojattomaksi ulkopuolista ryöstelyä vastaan. Ranska valtasi Timbuktun 1894 ja alkoi kunnostaa rappeutunutta kaupunkia. Vuonna 1960 siitä tuli itsenäistyneen Malin pääkaupunki. 1990-luvun lopulla valtio alkoi kunnostaa Timbuktun kolmea moskeijaa. Vuonna 2012 ne joutuivat islamististen kapinallisten käsiin, jotka näkivät monumenteissa epäjumalanpalvontaa ja Jumalan ykseydestä luopumista (shirk). Muun muassa Sidi Yahian moskeija koki hävitystä.
Vuonna 1988 Timbuktu hyväksyttiin Unescon maailmanperintökohteeksi. Vuonna 2012 sen asema todettiin vaarantuneeksi aseellisten konfliktien takia. Savesta rakennetut moskeijarakennukset olivat kokeneet muutoksia ja kärsivät rapistumisesta ja tuhotöistä.
Opiskelu > Koraanikoulut

Timbuktun koraanikoulut olivat lapsille tarkoitettua uskonnollista alkeisopetusta, missä opeteltiin lausumaan ulkoa  muinaisarabiaksi kirjoitettua Koraania. Tunisialainen Ibn Khaldun (1332–1406) ei mainitse Timbuktua, mutta kuvailee opetusta Timbuktun pohjoispuolella olevan Maghrebin alueen kouluissa. Maghrebilainen tapa oli keskittyä pelkästään ulkolukuun ja sen vaatimaan ortografiseen tietoon eli arabialaisten glyfien hallintaan. Ibn Khaldunin mukaan tulos oli se, että lapset eivät oppineet mitään paitsi Koraanin merkkien ääneen lukemista, missä maghrebilaiset olivatkin kaikkia muita taitavampia.
Opiskelu > Madrasat

Islamilaiset madrasat olivat luku- ja kirjoitustaitoa edellyttävää ylempää ammatillista opetusta, joka tähtäsi uskonnollisiin virkamiestehtäviin. Madrasat syntyivät 1000-luvulla seldžukkien valtakunnassa Persiassa. Ne levisivät koko islamilaiseen maailmaan.
Muslimilähteen mukaan Timbuktun yliopiston toiminta vastasi muiden islamilaisten madrasojen esikuvia. Madrasalla ei ollut keskushallintoa, vaan se koostui moskeijan suojiin tulleista itsenäisistä opettajista, jotka luennoivat moskeijan pihoilla, pylväskäytävissä tai yksityistiloissa. Opettaja luki ja selitti oppilaille kirjaa, jonka opettamisen hän oli saanut oikeuden. Oppilas valitsi itse ne opettajat, joita halusi seurata.
Kuuluisa madrasaopetuksen pedagoginen opaskirja oli Burhan al-Din al-Zarnujin (n. 1200-l.) kirjoittama Ta'līm al-Muta'allim-Ṭarīq at-Ta'-allum. Sen mukaan tärkeintä oli opiskella Koraania, haditheja ja laintulkintaa (fiqh). Alat, jotka eivät liittyneet uskontoon, eivät olleet tärkeitä, paitsi lääketiede. Astronomia oli kielletty tiede lukuun ottamatta Mekan suunnan ja rukousaikojen määrittämistä. Tärkeimpänä opiskelutapana korostettiin ulkoa osaamista, mihin päästiin toistamalla asioita yhä uudelleen. Sen takia yhdellä kerralla ei pitänyt muistaa liian paljon. Edellisen päivän oppimäärä oli toistettava viisi kertaa, sitä edellisen päivän neljä kertaa ja niin edelleen. Toinen tärkeä asia oli ymmärtää mitä opettaja esitti. Sitä ennen mitään ei saanut kirjoittaa paperille muistiin. Kolmas menetelmä oli väittely ja keskustelu. Brentjesin mukaan klassisen kauden tieteellisissä teksteissä näkyi pyrkimyksiä uuden tiedon saavuttamiseen, mutta sen jälkeen noin 1300-luvulta alkaen pyrittiin pitäytymään vanhassa ja vältettiin uutta tietoa.  Timbuktun madrasat ajoittuvat tähän islamin kulta-ajan jälkeiseen aikaan.
Opinnot tulivat päätökseen, kun opettaja antoi häntä riittävästi kuunnelleelle oppilaalle diplomin (ijza). Se oikeutti hänet opettamaan sitä kirjaa, jonka hän oli opettajan johdolla oppinut ulkoa. Opettajien kulut ja opiskelijoiden stipendit maksettiin lahjoitusvaroista, joten opiskelu oli ilmaista. Timbuktun moskeijoista kerrotaan, että  varakas naispuolinen leski rahoitti niitä tehden Timbuktusta kasvatusalan johtavan keskuksen Länsi-Afrikassa. Lahjoitukset voitiin vähentää veroista, joten niiden jakaminen oli suosittua yläluokan piirissä.
Opiskelu > Oppiaineet madrasassa

Islamilaiset lähteet käyttävät eurooppalaisista yliopistoista tuttuja käsitteitä kuvatessaan keskiajan islamilaisten madrasojen toimintaa. Muslimilähteen mukaan 25 000 opiskelijan toiminta Timbuktussa keskittyi Koraanin ja islamilaisen lain opiskeluun, mutta lisäksi opiskeltiin lääketiedettä ja kirurgiaa, astronomiaa, matematiikkaa, fysiikkaa, kemiaa, filosofiaa, logiikkaa, kieliä ja kielitieteitä, maantiedettä, historiaa sekä taidetta. Yliopistolla oli useita itsenäisiä laitoksia (college), kukin yksittäisen oppineen (professor) johtamana. Sen lisäksi yliopistoissa saattoi harjoittaa ammatillisia opintoja sellaisilla aloilla kuin kauppa, maatalous, kalastus, suutarin ja räätälin työt ja navigointi. Filosofian tohtoria vastaavaa korkeinta arvoa varten oli opiskeltava kymmenen vuotta. Valmistujaisseremoniassa kokelas kantoi perinteistä turbaania, johon oli kirjailtu sana ”Jumala”. Al-Hassanin mukaan tutkinto tuotti maailmanluokan oppineita, jotka tulivat kuuluisiksi teoksillaan. Tohtorinväitöskirjan nimenä oli Risalah (”kirje”) ja väitelleitä kutsuttiin nimellä ajatollah.
Tieteenhistorioitsija Sonja Brentjes katsoo, että islamilaisten lähteiden luettelo ”Timbuktun yliopiston” oppiaineista ja ammattialoista on varomaton ja perusteeton. Hänen mielestään on vaikea uskoa, että Timbuktussa olisi opetettu näitä lueteltuja moderneja tieteenaloja. Ammattialoista navigointi on erityisen outo, sillä madrasa sijaitsi Saharassa kaukana valtameristä. Brentjes toteaa myös, että Sahelin Afrikan oppineisiin aletaan viitata esimerkiksi Kairossa vasta 1400-luvulta lähtien, jolloin Timbuktun kulta-aika alkoi. Brentjes lisää, että tieteenhistoria ei tunne tutkintoa nimeltä Risalah. Sanaa käytettiin keskiajalla viittaamaan lyhyisiin kirjoituksiin.
Timbuktun käsikirjoitukset

Timbuktuun ja sen lähiympäristöön on kertynyt valtava määrä käsikirjoituksia. Ne ovat peräisin jaksolta, joka alkaa Timbuktun kulta-ajalta 1400-luvulta ja jatkuu 1900-luvulle. Käsikirjoituksista on alettu kiinnostua varsinkin 1990-luvulta lähtien, jolloin niitä alettiin etsiä ja tallentaa.  Käsikirjoitusten säilymiseen ja niiden aikaisempaan piilotteluun ovat vaikuttaneet paikalliset uskomukset, joiden mukaan teksteillä oli suojelevaa voimaa. Tämän takia kirjoituksia myös kätkettiin.
Monet tekstit ovat kopioita tai kopioiden kopioita, joten alkuperäisten tekstien ikää on usein mahdoton tietää. Ne ovat säilyneet yksityiskokoelmissa, joita on tullut ilmi nelisensataa. Käsikirjoituksia on toistaiseksi löytynyt yhteensä noin 100 000. Niiden aihepiirit ulottuvat  Koraanin eksegetiikasta ja muista islamilaisista tieteistä lukuisille inhimillisen toiminnan ja tiedon aloille. Käsikirjoituksiin kuuluu myös fatwoja, yksityiskirjeitä, hallinnollisia ohjeita sekä kaupankäyntiin ja politiikkaan liittyviä asiakirjoja. Useimmat niistä ovat termiittien, kosteuden ja huolimattoman säilytyksen jäljiltä huonossa kunnossa.  Niitä on kadonnut myös poliittisissa levottomuuksissa. Vuoden 2012 jälkeen Malissa käynnissä ollut aseellinen konflikti on tuhonnut runsaasti näitä vanhoja käsikirjoituksia.
Vertailu yliopistoihin

Islamilaisia koraanikouluja tai madrasoja kutsutaan joskus yliopistoiksi. Koraanikoulut olivat kuitenkin lapsille tarkoitettua alkeisopetusta ja madrasat islamilaisen papiston ammattikoulutusta. Nämä oppilaitokset eivät muistuttaneet Eurooppaan keskiajalla syntyneitä yliopistoja sen enempää organisaatioltaan, opetustavoitteiltaan, tutkinnoiltaan kuin opetusmetodeiltaankaan. Ensimmäiset yliopistot perustettiin islamilaiseen maailmaan 1800-luvun lopulla, mutta ne eivät yleistyneet ennen 1900-lukua, jolloin vanhoja madrasoja alettiin muuttaa yliopistoiksi. Muutos herätti madrasojen opettajissa laajaa vastarintaa, kuten esimerkiksi al-Azharissa Egyptissä.
Malin kuningaskunta noin vuonna 1350.
Koraanikoululainen opettelee läksytaulusta lausumaan Koraania.
Vanhoja käsikirjoituksia Timbuktun Ahmed Baba -keskuksessa 2013. Keskus on nimetty varakkaan perheen mukaan, joka omisti runsaasti käsikirjoituksia.