stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Längelmävesi

| Längelmävesi |
| --- | --- |
 Seututie 325 ylittää Längelmäveden.
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Kangasala, Orivesi
Koordinaatit:  61°32′07″N, 24°22′14″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Längelmäveden alue (35.72)
Laskujoki:  Kaivannon kanava 
Järvinumero:  35.721.1.001
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  84,2 m  
Rantaviiva:  469,954 km  
Pinta-ala:  133,04 km²  
Tilavuus:  0,90905069857 km³  
Keskisyvyys:  6,83 m  
Suurin syvyys:  59,3 m  
Valuma-alue:  2 180 km²  
Keskivirtaama:  20 m³/s (MQ) m³ 
Saaria:  731 
 fiLängelmävesi 
Längelmävesi  on Pirkanmaalla Kangasalla ja Orivedellä Kangasalan ja Oriveden keskustaajamien lähellä sijaitseva järvi. Koillisessa oleva Koljonselkä on yhteydessä Längelmäveteen Rönnin salmien kautta, joten niitä voidaan pitää saman järven eri järvialtaina, vaikka vesi virtaakin Koljonselältä Längelmäveteen. Yksinään Längelmävesi on Suomen 36. suurin järvi. Längelmäveden ympäristössä on muitakin järviä, joiden vedenpinnan korkeus on sama 84,2 metriä mpy. Nämä muodostavat yhdessä vesistön, jota kutsutaan Suur-Längelmävedeksi. Se olisi puolestaan Suomen 9. suurin järvi.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Längelmäveden alueella (35.72), jonka Längelmäveden lähialueeseen (35.721) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 84,2 metriä mpy. Pääosa järven tulovirtaamasta saapuu Koljonselältä (Koljonselän alue (35.722)), jonka valuma-alueen suuruus on 1 124 km². Suuret tulovirtaamat saadaan myös Venehjoelta (35.74, 231 km²), joka laskee Orivedellä Pappilanselkään, ja Vääksynjoelta (35.73, 221 km²), joka on Vesijärven laskujoki.
Längelmäveteen laskee joitakin pienempiä valuma-alueita. Enonselän pohjoisrantaan laskee Uiherlanjoen valuma-alueen (35.726) laskujoki Uiherlanjoki, jonka pääjärvi on Eräjärvi (835 ha). Enonselän kaakkoispohjukkaan laskee Kuhmajärvenojan valuma-alue (35.727), jonka suurin järvi on Kuhmajärvi (505 ha). Saksalonselän kaakkoispään Masonlahden viereen laskee Keljonjärven valuma-alue (35.728), jonka suurin järvi on kapean salmen takana sijaitseva Keljonjärvi (173 ha). Siihen laskevan Myllyojan pääjärvi on Iso Saksijärvi (46 ha). Isoniemenselän Myllynsuuhun laskee alueen toinen Myllyoja, joka on Myllyojan valuma-alueen (35.729) laskuoja. Myllyojan pääjärvi on Kirkkojärvi (242 ha), johon laskee Pakkalanjärvi (100 ha).
Längelmäveden lähialueella sijaitsee 29 yli hehtaarin kokoista järveä tai lampea. Niistä merkittävimmät ovat Raikunjärvi (38 ha), joka laskee etelässä järvimäiseen Heposelkään. Villikanselällä Vääksynjoen viereen laskee lyhyttä ojaa myöten Nuorronjärvi (18 ha). Pispalanselkään Kautialan kohdalla järveen laskee Vähäjärven läpi pieni Salaksenjärvi (8 ha). Ponsanselän etelärannassa Noksioislahteen laskee Pohjanlahden kautta Pietijärvi (6 ha). Nuuruslahteen laskee pieni Pikkujärvi, jonka kautta laskevat Tervaojaa myöten myös Tervajärvi (7 ha), Pentojärvi (35 ha), Kalliojärvi (7 ha) ja Vähäjärvi (5 ha) sekä Karmunojaa myöten Lakeenjärvi (9 ha), joka on bifurkaatiojärvi. Ponsanselän vastarannalle Ponsanlahteen laskee Pikkujärvi (20 ha). Enonselän pohjukassa olevaan Puntarinlahteen laskee salmea myöten Tervaniemenlahti (entinen Tervajärvi, 68 ha), joka on oma järvensä. Pappilanselän Koivulahteen laskee Rajalahti (61 ha, järvi sekin) lyhyttä ojaa myöten. Pappilanselän pohjoisrantaan Orivedenaseman kohdalle laskevat Iso Teerijärvi (39 ha), Vähä Teerijärvi (12 ha) ja Koskuenjärvi (12 ha).
Längelmävesi laskee Kaivannon kanavan kautta Roineeseen ja tästä Mallasveteen ja edelleen Vanajaveteen. Vanajavesi laskee Kuokkalankosken kautta Pyhäjärveen. Vesi virtaa Pyhäjärvestä Nokianvirran kautta Kuloveteen ja sieltä Kokemäenjoen kautta Selkämereen.
Virkistystoimintaa

Nykyään järvellä on tärkeä asema vapaa-ajan veneilyssä ja kalastuksessa. Längelmävesi kuuluu Längelmäveden kalastusalueeseen.
Historiaa > Suur-Längelmäveden jakautuminen

Längelmävesi, Koljonselkä, Vesijärvi ja Pälkänevesi ovat aikoinaan muodostaneet yhtenäisen järvialtaan, jota voidaan kutsua Suur-Längelmävedeksi. Se on laskenut Roineeseen pääasiassa Längelmäveden ja Vesijärven yhdistäneestä Sarsansalmesta lähtevää Sarsanvirtaa pitkin. Kesäkuussa 1604 korkeanveden aikana vesistön eteläosissa Pälkäneellä Syrjäharjun Hykiänpurossa tapahtui tulviminen, jonka aiheuttama eroosio kulutti Hykiänkosken niskaa kohtalokkaasti. Vedentulo kasvoi rajusti ja rajut virtaukset alkoivat kuluttamaan harjun rinnettä niin, että harju huuhtoutui lopulta puron kohdalta Mallasveteen. Harjun selkä katosi ja sen tilalle muodostui joki, jota kutsutaan Kostianvirraksi. Pälkäneveden pinta laski lähes neljä metriä, mikä aiheutti järvien välisessä Iharinsalmessa saman ilmiön. Salmen vesi laski siellä pohjaan asti ja Iharin kylän kohdalle syntyi Iharinkoski. Kosken niska määritti nyt Längelmäveden pinnankorkeuden. Kun uuden kosken pohjan kuluminen päättyi, oli Längelmäveden pinta laskenut 2–3 metriä. Järvenlaskun seurauksena sekä Sarsansalmi että Sarsanvirta kuivuivat ja Längelmäveden uudeksi lasku-uomaksi muodostui Iharinkoski. Vesijärven yhteys Längelmäveteen katkesi ja salmen paikalle syntyi Vääksynjoki. Järvenlasku paljasti järven alavilta rannoilta runsaasti uutta maata, joka otettiin viljelyyn tai käytettiin niittyinä. Seudun vesimyllyt oli siirrettävä Sarsankoskelta Iharinkoskelle.
Historiaa > Järvenlasku ja Kaivannon kanava

Tämän jälkeen Iharinkoskea on perattu esimerkiksi 1751, jolloin Längelmäveden vedenpinta aleni noin metrin. Myöhemmin tavoiteltiin vesiliikenteen uusintajärjestelyitä, kun aloitettiin Kaivannon kanavan rakentamista 1820-luvulla. Kanava valmistui 1829 ja helmikuussa 1830 alettiin Längelmävettä juoksuttaa kanavan portin raosta. Juoksutus sujui hyvin, kunnes portteja raotettiin lisää. Silloin rakenteet pettivät ja lisääntynyt veden voima pyyhkäisi kanavarakenteet mennessään sekä suuren määrän harjuainesta. Nykyinen kanava on huomattavasti leveämpi kuin siitä alun perin oli suunniteltu. Onnettomuudessa Längelmäveden pinta laski Roineen tasalle eli puolitoista metriä. Nyt Iharinkoski kuivui ja yhteys Pälkäneveteen katkesi. Vanhan Iharinkosken tilalla oli pelkkä oja, mutta vuonna 2014 ojan katkaissut kannas kaivettiin auki ja veneily oli salmessa taas mahdollista.
Vanhoista historiallisista kartoista voi seurata järven vedenpinnan laskun aiheuttamia vaikutuksia järven eri osissa. Kalmbergin kartastossa vuodelta 1855–1856 on kaksi karttalehteä, jotka osuvat Längelmävedelle. Karttojen tietojen ajankohtaisuutta on vaikea varmistaa, sillä kartaston pohjatiedot on otettu aikaisemmista pitäjänkartoista. On erikseen selvitettävä, onko kartaston tilanne ennen vain jälkeen vuoden 1830 tapahtumia ja mikä osuus myöhemmillä koskien perkaamisilla on ollut vedenpinnan tasoon. Kalmbergin kartoista näkyy, kuinka monet Längelmäveden lahdista ovat nykyään maatuneet tai kuroutuneet omiksi järvikseen. Esimerkiksi Kuhmalahden kirkonkylän pitkä lahti on kaventunut suuresti ja sen lahdenpohjukka on kuroutunut Tervaniemenlahden järveksi. Sekä Noksioislahti että Nuuruslahti ovat muuttuneet suuresti. Sahalahdella nykyinen Kirkkojärvi oli 1800-luvulla pitkä ja kapea lahti, joka ulottui Isolahdelle asti. Myös Heposelän salmi on kartan julkaisun jälkeen kaventunut selvästi.
Längelmävesi ja Roine mainitaan myös Topeliuksen laulussa Kesäpäivä Kangasalla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Längelmävesi Wikimedia Commonsissa
Pajunen, Hannu: Järvisedimentit kuiva-aineen ja hiilen varastona.  (Tutkimusraportti 160)  Espoo:  Geologinen tutkimuskeskus, 2004.  ISBN 951-690-894-2  ISSN 0781-4240  Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 29.10.2022).
Längelmävesi-opas
Tero Matilainen: Längelmäveden kalastusalueen kalastuskirjanpito vuosina 2001-2009 (PDF)  2011. Jyväskylä:  Jyväskylän yliopisto. Arkistoitu 11.8.2016. Viitattu 12.6.2018.
(35.7)
Vehoniemenharju erottaa Roineen ja Längelmäveden järvet.
Ma Baker

| ”Ma Baker” Boney M>  |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Love for Sale
 B-puoli: ”Still I’m Sad”
 Julkaistu: 2. toukokuuta 1977
 Formaatti: 7"
 Tekijä(t): Frank Farian, Fred Jay, George Reyam
 Tuottaja(t): Frank Farian
 Tyylilaji: disko
 Kesto: 04.06
 Levy-yhtiö: Hansa Records
Listasijoitukset
  Länsi-Saksa – 1.    Britannia – 2.    Yhdysvallat – 96. (Billboard)
Boney M:n muut singlet
| ”Sunny” 1976 | ”Boney M.” 1977 | ”Belfast” 1977 |
Ma Baker on saksalaisen Boney M. -yhtyeen esittämä hittikappale vuodelta 1977. Se julkaistiin yhtyeen toisella albumilla Love for Sale sekä erikseen singlenä, joka nousi listaykköseksi muun muassa Länsi-Saksassa kolmen viikon ajaksi sekä kakkoseksi Britanniassa.
Musiikillisesti kappale on yhtyeelle tavanomainen. Sen tarina perustuu Arizona Donnie Barkerin (1873–1935) elämään. Hän oli neljän yhdysvaltalaisen rikollisen äiti. Laulussa Barker kuvataan kyseisen ”Barker-Karpis gangin” johtajana, vaikka todellisuudessa hän oli enemmänkin avunantaja poikiensa rikoksiin. FBI surmasi Barkerin ja tämän pojan Fredin tammikuussa 1935 Ocklawahan lähellä Floridassa.
Radiokuuluttajan äänestä kappaleessa vastasi tuottaja Frank Farianin yhdysvaltalainen ystävä Bill Swisher, joka oli tuolloin sotilaana Saksassa. Ma Bakerin äänestä vastasi puolestaan Swisherin vaimo, Linda Blake.
Joulukuussa 1998 kappaleesta julkaistiin uudelleentehty versio, jossa esiintyy alkuperäisen esittäjän lisäksi saksalainen tuotantoryhmä Sash!.
Julkaisu ja vastaanotto

Single ilmestyi 2. toukokuuta 1977. Suurimmassa osassa painoksista B-puolella oli The Yardbirds -yhtyeen tuotantoa oleva ”Still I’m Sad”. Kuitenkin muutamissa painoksissa kääntöpuolella oli ”A Woman Can Change a Man”. ”Ma Baker” nousi listaykköseksi yhtyeen kotimaassa Länsi-Saksassa kolmen viikon ajaksi. Se oli ykkönen myös Norjassa (9 viikkoa), Alankomaissa (6 viikkoa), Ruotsissa (3 viikkoa), Sveitsissä (3 viikkoa), Ranskassa (4 viikkoa), Belgiassa ja Itävallassa.
Kappaleesta on julkaistu myös suomennosversio nimellä ”Maan vaiva”. Suomennoksen on tekstittänyt Jukka Kuoppamäki ja levyttänyt Leni vuonna 1977. Kappale julkaistiin Kuoppamäen johtaman Satsanga Recordsin kokoelmalla Mitä Suomi soittaa 12 sekä Lenin omalla kokoelmalla Parhaat.
Julkaisu ja vastaanotto > Listasijoitukset

| Valtio | Korkein sijoitus | Listaviikot | Nousu listalle | Lähde |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  Alankomaat | 1. |  | 21.5.1977 |  |
|  Belgia (Flanderi) | 1. |  | kesäkuu 1977 |  |
|  Itävalta | 1. |  | 15.6.1977 |  |
|  Länsi-Saksa | 1. |  | 1977 |  |
|  Norja | 1. | 23 | viikko 22/1977 |  |
|  Ranska | 1. | 27 | 1.7.1977 |  |
|  Ruotsi | 1. | 13 | 20.5.1977 |  |
|  Sveitsi | 1. | 18 | 28.5.1977 |  |
|  Britannia | 2. | 13 | 25.6.1977 |  |
|  Suomi | 2. |  | kesäkuu 1977 |  |
|  Uusi-Seelanti | 2. | 15 | 25.9.1977 |  |
|  Irlanti | 4. | 6 | 28.7.1977 |  |
|  Yhdysvallat (Dance Music/Club Play Singles) | 31. |  | 1977 |  |
|  Yhdysvallat (Billboard) | 96. |  | 1977 |  |
Heinrich Peter

| Mitalit> Maa:   Saksa.Miesten maahockey. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Saksa.Miesten maahockey. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Saksa.Miesten maahockey. Olympialaiset  | Maa:   Saksa> Miesten maahockey. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Berliini 1936 |  |  |
Karl-August ”Heinrich” Peter (13. kesäkuuta 1910 – ?) oli saksalainen maahockeypelaaja ja olympiamitalisti.
Peter pelasi Saksan miesten maajoukkueessa vuosina 1930–1938 viisi ottelua. Hän kuului Saksan olympiahopeaa saavuttaneeseen joukkueeseen Berliinissä 1936, missä hän pelasi ottelussa Tanskaa vastaan. Hänen pelaajauransa aikana ei pelattu maailman- eikä euroopanmestaruuskilpailuja.
Luettelo Suomen taajamista 1995

Tämä artikkeli on luettelo Suomen taajamista vuonna 1995 tehdyn taajamarajauksen mukaan. Tilastolliset taajamat määrittelee Suomessa Tilastokeskus. Taajamia on määritelty vuodesta 1960. Taajamien nimet Suomessa eivät ole virallisia. Taajamien nimeämisessä Tilastokeskus on pyrkinyt huomioimaan paikallisesti tunnetut nimitykset. Yleensä nimet pohjautuvat peruskarttaan ja joskus Tilastokeskus on ollut yhteydessä myös kuntiin tai kylätoimikuntiin. Pääperiaatteena tilastollisten taajamien nimenannossa on ollut, että hallinnollisten kaupunkien suurimpien taajamien nimissä käytetään nimen jälkiosaa "keskustaajama" ja hallinnollisten kuntien suurimpien taajamien nimissä nimen jälkiosaa "kirkonkylä".
Yli 15 000 asukkaan keskustaajamia kutsutaan Ympäristöministeriön aluetypologiassa myös kaupunkialueiksi.
Vuoden 1995 taajamarajauksen mukaan 15 kunnassa ei ollut lainkaan taajamaväestöä. Manner-Suomessa näistä kunnista sijaitsi seitsemän (Houtskari, Iniö, Luhanka, Utsjoki, Uukuniemi, Velkua ja Värtsilä) ja kahdeksan kuntaa (Brändö, Föglö, Geta, Kumlinge, Kökar, Lumparland, Sottunga ja Vårdö) sijaitsi Ahvenanmaalla.
Seuraavassa taulukossa on ensimmäisessä sarakkeessa taajaman nimi, seuraavassa sarakkeessa kunta tai kunnat, joihin taajama kuuluu ja kolmannessa sarakkeessa lääni tai läänit, joissa taajama sijaitsee. Seuraavissa sarakkeissa on lueteltu taajamien väkiluvut, pinta-alat ja väestötiheydet. Jos taajama kuuluu useampaan kuin yhteen kuntaan, niin kussakin kunnassa sijaitsevan osan väkiluku on ilmoitettu vastaavan kunnan nimen perässä suluissa. Luettelon väestö- ja pinta-alatiedot ovat ajankohdan 31.12.1995 mukaiset. Kunta- ja läänijako on ajankohdan 1.1.1996 mukainen. Osa luettelossa esiintyvistä kunnista on lakkautettu myöhemmin kuntaliitosten myötä.
Aiemmat taajamamäärittelyt

Tilastollisia taajamia on määritelty Suomessa vuodesta 1960 lähtien. Vuosina 1960–1985 rajaukset tehtiin manuaalisesti kartalla. Vuodesta 1990 rajaukset on tehty koneellisesti rakennusten koordinaattitietojen perusteella. Vuosina 1990–1995 rajauksia tarkistettiin manuaalisesti, lisäksi kokonaan koneellista menetelmää sovellettiin takautuvasti näiden vuosien tietoihin. Muutoksia taajamiin aiheuttaa toisaalta taajamien yhteenkasvu etenkin suurimpien taajamien liepeillä, toisaalta joidenkin pienempien taajamien väkiluvun aleneminen alle taajaman määritelmää vastaavan alarajan.
Aiheesta muualla

Yleinen väestölaskenta 1960 II: Väestön ikä, siviilisääty, pääkieli ym..  (Suomen virallinen tilasto VI C:103)  Helsinki:  Tilastollinen päätoimisto, 1963.  Verkkoversio (PDF) (viitattu 10.4.2013).
Väestölaskenta 1970 Osa I: Yleiset demografiset tiedot.  (Suomen virallinen tilasto VI C:104)  Helsinki:  Tilastokeskus, 1973.  Verkkoversio (PDF) (viitattu 10.4.2013).
Väestölaskenta 1970 Osa IV: Taajamat 1960–1970.  (Suomen virallinen tilasto VI C:104)  Helsinki:  Tilastokeskus, 1976.  Verkkoversio (PDF) (viitattu 10.4.2013).
Taajamat 1990.  (Väestölaskenta 1990: Osa 11)  Helsinki:  Tilastokeskus, marraskuu 1992.  ISBN 951-47-6528-1  Verkkoversio (PDF) (viitattu 10.4.2013).
Taajamat 1995.  (Väestölaskenta 1995: Osa 4)  Helsinki:  Tilastokeskus, 1997.  ISBN 951-727-322-3  Verkkoversio (PDF) (viitattu 10.4.2013).
Lounaispaikka (Arkistoitu – Internet Archive) (YKR-taajamarajaukset vuosilta 1980, 1990, 2000 ja 2009 aineistossa Yhteiskunta > Asuminen ja rakentaminen)
Peteinosaurus

| Peteinosaurus |
| --- | --- |

 Triaskausi 
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Matelijat Reptilia
Lahko::  Pterosauria
Yläheimo::  Rhamphorhynchoidea
Heimo::  Dimorphodontidae
Suku::  Peteinosaurus
Laji::  zambellii
Kaksiosainen nimi
 Peteinosaurus zambellii  (Wild, 1978) 
Katso myös
   Peteinosaurus Wikispeciesissä   Peteinosaurus Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Peteinosaurus zambellii oli varhainen Pterosauria-lahkon edustaja. Laji eli 221–210 miljoonaa vuotta sitten triaskaudella. Sen tieteellisen nimen suku tarkoittaa ”siivekästä matelijaa” ja lajinimi viittaa Bergamon luonnontieteellisen museon kuraattoriin Rocco Zambelliin. Peteinosauruksen siipiväli oli noin 60 senttimetriä, mutta paino oli hyvin alhainen, vain noin 100 grammaa kevyiden siipien ja luiden ansiosta. Hännän pituus oli 20 senttiä. Muiden varhaisten lentoliskojen tapaan Peteinosauruksen häntä oli jäykkä ja pitkä. Hännällään eläin ohjasi lentoaan. Peteinosauruksen ravintoa olivat hyönteiset, joita se todennäköisesti pyydysti suoraan ilmasta. Peteinosauruksen lyhyt nokka ja terävät, kartiomaiset hampaat sopivat hyvin tähän tarkoitukseen.
Ensimmäiset Peteinosauruksen fossiilit löysi paleontologi Rupert Wild vuonna 1978 Italian Alpeilta. Löydetty lentolisko oli tuolloin vanhin tunnettu ja yhdessä melko hyvin säilyneen fossiilin kanssa herätti paljon mielenkiintoa. Toistaiseksi löytöjä on tehty vain kaksi eivätkä nekään ole täydellisiä.
Petalídi (Íoksen lounaisrannikko)

| --- | --- |
Sijainti:  36°40′06″N, 25°19′31″E, Íos Thíra, Etelä-Egean saaret Kreikka
Saariryhmä:  Kykladit
Merialue:  Egeanmeri, Välimeri
Pinta-ala:  0,003 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Petalídi (kreik. Πεταλίδι) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Kykladien saariryhmään ja sijaitsee Íoksen saaren lounaisrannikon edustalla. Saaren pinta-ala on noin 0,003 neliökilometriä ja se on asumaton. Hallinnollisesti Petalídi kuuluu Íoksen kuntaan, Thíran alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Saarta ei tule sekoittaa toiseen Petalídin saareen Íoksen pohjoisrannikon edustalla.
Asko Pesonen

Asko Samuli Pesonen (s. 15. huhtikuuta 1943 Kiuruvesi) on suomalainen korkeushyppääjä. Hän edusti Iisalmen Visaa ja häntä valmensi Rauno Niskanen.
Pesonen sijoittui Helsingin EM-kilpailuissa 1971 viidenneksi tuloksella 214 cm. Grenoblen sisäratojen EM-kilpailuissa 1972 hän oli kuudes ylitettyään 217 cm. Rooman EM-kilpailuissa 1974 hän sijoittui kymmenenneksi tuloksella 210 cm.
Pesonen edusti Suomea aikuisten maaotteluissa ja Euroopan cupin kilpailuissa vuosina 1969−1977. Vuonna 1973 hän voitti Euroopan cupin karsintakilpailun Celjessä ja sijoittui Edinburghin finaalissa toiseksi. Maaottelujen korkeuskilpailun hän voitti Helsingissä, Oslossa ja Wuppertalissa 1971, Helsingissä ja Tukholmassa 1973 sekä Oulussa 1977.
Syksyllä 1977 Euroopan cupin finaalissa Helsingissä Pesonen jäi kiinni steroidien käytöstä yhdessä Seppo Hovisen ja Markku Tuokon kanssa. He saivat IAAF:lta elinikäisen kilpailukiellon, mutta SUL:n anomuksesta kilpailukielto päättyi 13. elokuuta 1978.
Pesonen voitti ulkoratojen Suomen mestaruuden Oulussa 1971, Hyvinkäällä 1973, Jyväskylässä 1974, Turussa 1976 ja Tampereella 1977. SM-hopeaa hän sai 1972 ja 1975 sekä SM-pronssia 1970. Sisäratojen Suomen mestaruuden hän voitti 1970, 1971 ja 1973. Hän hyppäsi parhaan tuloksensa 219 cm Göteborgin hallimaaottelussa 5. helmikuuta 1972. Ulkoradoilla 178-senttinen Pesonen hyppäsi Vaalassa 27. kesäkuuta 1971 ennätyksekseen 217 cm, joka sivusi Reijo Vähälän Suomen ennätystä. Myöhemmin Pesonen sivusi Suomen ennätystä 217 vielä kolmesti. Pesonen on kilpaillut myös veteraanisarjoissa ja hän hyppäsi vielä 45-vuotiaana 200 cm ja 55-vuotiaana 182 cm. Vuonna 2012 Pesonen hyppäsi uuden 65-vuotiaiden halliennätyksen 156 senttiä .
Petra (Kreeta)

| Petra> Πέτρα.Sijainti |
| --- | --- |
 Petra
Koordinaatit:  35°09′01″N, 25°59′55″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Ríza, Siteía, Lasíthi, Kreeta
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Kreeta
Infobox OKNimi-testi OK: 
Petra (m.kreik. Πέτρα) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Kreetan saarella Kreikassa. Se sijoitetaan nykyisen Siteían kunnan alueelle lähelle Rízan kylää.
Petran historiasta ei tiedetä juuri mitään. Myös kaupungin nimi on lähinnä päätelty sen kansalaisten etnonyymistä Petraios (Πετραῖος), joka esiintyy yhdessä piirtokirjoituksessa. Kaupunki on ilmeisesti myös lyönyt pronssirahaa. Petran akropolis on ollut linnoitettu ja ajoitetaan arkaaiselle ja klassiselle kaudelle.
Perusoikeudet

Perusoikeudet ovat kansallisessa perustuslaissa valtion kansalaisilleen ja kaikille muille valtion oikeudenkäyttöpiirissä oleville henkilöille takaamat oikeudet. Muutamaa poikkeusta lukuun ottamatta perusoikeudet eivät takaa absoluuttista suojaa, vaan perustuslaissa ainoastaan edellytetään, että kyseisen oikeuden loukkaamisesta täytyy säätää lain tasoisesti ja vain tietyissä rajatuissa tarkoituksissa.
Perusoikeudet on siis säädetty kansallisesti, sen sijaan ihmisoikeudet perustuvat kansainvälisiin ihmisoikeussopimuksiin. Perusoikeudet ovatkin usein laajemmat kuin se mihin valtio on kansainvälisesti sitoutunut.
YK:n vuonna 1993 järjestämän ihmisoikeuskonferenssin tekemän linjauksen mukaisesti perusoikeudet ovat keskenään samanarvoisia, eikä niillä ole keskinäistä hierarkiaa. Mikään perusoikeuksista ei ole toista arvokkaampi.
Perusoikeuksista mm. omaisuuden suoja, elinkeinovapaus ja oikeusturva kuuluvat myös yrityksille.
Perusoikeuksien luokittelu > Henkilökohtaiset vapausoikeudet

Vapausoikeudet turvaavat yksilön vapautta julkisen vallan puuttumisilta. Tällaisia oikeuksia ovat muun muassa oikeus elämään, henkilökohtaiseen vapauteen ja koskemattomuuteen samoin kuin liikkumisvapaus, yksityiselämän suoja ja yhdistymisvapaus sekä omaisuuden suoja.
Perusoikeuksien luokittelu > Poliittiset oikeudet ja vapaudet

Näitä ovat muun muassa äänioikeus, sananvapaus, kokoontumisvapaus sekä yhdistymisvapaus.
Perusoikeuksien luokittelu > Tasa-arvo-oikeudet

Tasa-arvo-oikeuksiin kuuluvat muun muassa rodullinen, sukupuolellinen ja uskonnollinen yhdenvertaisuus.
Perusoikeuksien luokittelu > Taloudelliset, sosiaaliset ja sivistykselliset oikeudet

Perusoikeuksiin kuuluvat myös taloudelliset, sosiaaliset ja sivistykselliset oikeudet eli niin kutsutut TSS-oikeudet. Tällaisia ovat esimerkiksi oikeus työhön, sosiaaliturvaan ja opetukseen. Julkisella vallalla on velvoite turvata ja edistää näiden oikeuksien toteutumista.
Perusoikeudet Euroopan unionissa

Perusoikeuksien asema ja merkitys EU:ssa ovat kasvaneet merkittävästi 1990-luvulta tähän päivään. Nykyisin EU-tuomioistuimen oikeuskäytäntö kertoo hyvin perusoikeuksien lisääntyneestä merkityksestä. Kun perusoikeuksiin liittyvät oikeusjutut olivat vielä harvinaisia 1980- ja 1990-luvuilla, ne ovat sen jälkeisenä vuosikymmenenä nousseet eniten huomiota saaneiden oikeusjuttujen joukkoon. Niissä on ollut kyse esimerkiksi sisämarkkinavapauksien suhteesta  perusoikeuksiin. Näissä tapauksissa on konkretisoitunut perusoikeuksien käytännön vaikutus EU-oikeuden tulkintaan tai unionin säädösten pätevyyteen.
Perusoikeudet vaikuttavat yhä enemmän myös Euroopan unionin lainsäädäntötyöhön, jossa on nykyään otettava huomioon jo valmisteluvaiheessa arvio ehdotuksesta perusoikeuksien kannalta. Tavoitteena on EU:n perusoikeuskirjan noudattaminen komission lainsäädäntöehdotuksissa. Myös Euroopan parlamentti kiinnittää erityistä huomiota lainsäädäntöehdotustensa sopusointuun perusoikeuksien kanssa.
Euroopan talouskriisin aikana monet jäsenmaat laativat säästö- ja menoleikkauspaketteja, joissa oli jätetty huomiotta vaikutukset perus- ja ihmisoikeuksiin. Jäsenvaltiot saivatkin useita langettavia ratkaisuja ihmisoikeussopimusten kansainvälisiltä valvontaelimiltä tai kansallisilta tuomioistuimilta perus- ja ihmisoikeuksien loukkaamisesta.
Vuonna 2007 Wieniin perustettiin Euroopan unionin perusoikeusvirasto, jonka tehtävänä on antaa perusoikeuksia koskevaa asiantuntijaneuvontaa jäsenvaltioille, EU:n toimielimille ja muille EU-oikeuden täytäntöönpanosta vastaaville tahoille. Lissabonin sopimuksen myötä viraston toimivalta laajeni koskemaan poliisi- ja rikosoikeudellista yhteistyötä. Perusoikeusvirastolla ei ole toimivaltaa tutkia perusoikeuksien rikkomista koskevia yksittäisiä kanteita, EU:n toimielinten päätösten laillisuutta eikä jäsenvaltioiden toiminnan perusoikeuksien mukaisuutta. Neuvosto voi kuitenkin pyytää perusoikeusvirastolta asiantuntija-apua sen selvittämiseksi, rikkooko jokin jäsenvaltio jatkuvasti ja vakavasti perusoikeuksia. Tältä pohjalta neuvosto voi arvioida sanktiomenettelyn aloittamista jäsenvaltiota vastaan.