stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Šaria
Joitakin lain alueita > Naisten asema

Perhe on muslimiyhteiskunnan tukipylväs. Koraanin on katsottu julistavan miehen perheen pääksi, koska niin sanotaan Naisten suurassa: "Mies on naisen pää, koska Jumala on toisia suosinut enemmän kuin toisia ja koska mies elättää vaimoaan" (Suura 4:34). Islam näkee miehen ja vaimon toistensa täydentäjinä. Islamin uskonoppineet ovat yksimielisiä siitä, että aviomiesten on pakollista elättää vaimojaan sillä ehdolla, että nämä ovat miehensä saatavilla eivätkä kapinoi. Elatusvelvollisuus perustuu siihen, että naisen tulee olla miehensä saatavilla, eikä hänellä ole oikeutta lähteä aviokodistaan ilman miehen lupaa. Vaimon tulee totella miestään kaikessa, mikä on islamin lakien mukaan sallittua. Miehen on kohdeltava vaimojaan tasapuolisesti mitä tulee miehen kanssa vietettyyn aikaan ja elatukseen. Kuitenkin, jos uusi vaimo on neitsyt, tulee miehen olla vain hänen kanssaan seitsemän vuorokautta häistä. Jos vaimo ei ole neitsyt aika on kolme vuorokautta. Miehen tulee kohdella vaimoaan ystävällisesti ja vaimon tulee palvella miestään ja kohdella häntä hyvin.
Naisen tulee pukeutua peittävästi. Useimmat lakikoulut, joitakin hanafeja lukuun ottamatta, katsovat, että nainen ei voi poistua kotoaan peittämättä kasvojaan olipa siten olemassa mahdollisuus kiusaukseen tai ei. Tyttöjen ympärileikkausta pitävät kaikki lakikoulukunnat suositeltavana, shafi'ilainen koulukunta (mm. Somalia) pakollisena.
Muhammed nimitti jäähyväissaarnassaan naisia Ibn Hishamin mukaan "vangeiksi" ja Tabarin mukaan "kotieläimiksi", mutta naisella on silti perinteisesti oikeus hallita omaisuuttaan avioliitossa. Islamissa naisen tärkeimmäksi velvollisuudeksi katsotaan lasten kasvattaminen, mutta šaria tunnustaa myös, miehen luvalla, naisen oikeuden käydä palkkatyössä perheen ulkopuolella. Oikeudessa kahden naisen todistus vastaa yhtä miehen todistusta. Nainen saa perinnöksi puolikkaan miehen osuudesta.
Šaria nykypäivänä

[[File:Use of Sharia by country.svg|thumb|500px|Šaria-lait eri  maissa
Islamilaisen yhteistyöjärjestön valtiot joissa   šaria-laki ei ole käytössä  missään lainsäädännön muodossa
Valtiot joissa šaria-laki on käytössä perhelainsäädännössä
Valtiot joissa šaria-laki on käytössä kokonaisuudessa (myös rikoslaissa)
Valtiot joissa šaria-laki on käytössä vain alueellisesti  ]]
Šaria ei ole perinteisessä muodossaan täydellisesti käytössä missään maailman maassa. Iran, Saudi-Arabia ja Pakistan soveltavat sitä lainsäädännössään varsin laajalti, mutta niissäkin sitä täydennetään parlamentin säätämillä laeilla (Pakistan ja Iran) tai kuninkaan antamilla hallintomääräyksillä (Saudi-Arabia). Myös Sudanissa ja Pohjois-Nigeriassa on ainakin ajoittain ollut käytössä šarian rikoslaki ja siihen liittyvät hudud-rangaistukset. Suurimmassa osassa islamilaista maailmaan perinteistä islamilaista lakia noudatetaan vain perheoikeuden sekä rituaalilain osalta. Turkki on sekulaari valtio ja siellä šaria-lailla ei ole virallista asemaa.
Vuonna 2008 Iso-Britannia antoi viidelle šaria-tuomioistuimelle oikeuden sovitella asianomistajariitoja. Šaria-tuomioistuinten ratkaisut ovat sitovia, mutta tuomioistuimilla on toimivalta vain silloin, kun kaikki osapuolet sen etukäteen hyväksyvät. Juutalaisten Beth Din -tuomioistuimilla on jo pitkään ollut vastaava asema Britanniassa.
Monien islamilaisten maiden lainsäädäntö pohjautuu muilta osin länsimaiseen esimerkkiin. 1900-luvun alkupuolella niissä vallitsi sekulaarin modernismin aatesuuntaus, jossa uskonto pyrittiin rajaamaan ihmisten yksityiselämään. Tämä johti monissa maissa islamilaisen lain merkityksen vähenemiseen. Islamin ideologisen merkityksen kasvettua 1980-luvulta lähtien on islamilaisen lain asemaa muslimimaissa ryhdytty pohtimaan uudelleen. Erityisesti islamistiset ryhmät ovat vaatineet sen uudelleen käyttöön ottamista ja laajempaa soveltamista yhteiskunnissa.
Šaria-lakia sovelletaan aina vain muslimeihin niissäkin valtiossa, joissa se on käytössä, vaikka joissain poikkeustapauksissa yksittäiset säädökset saattavat koskea myös muihin uskontoihin kuuluvia. Esimerkiksi Saudi-Arabiassa alkoholin nauttiminen on kielletty myös ei-muslimeilta. Niissä muslimimaissa, joissa perhelaki noudattaa šariaa, on uskonnollisille vähemmistöille, dhimmeille säädetty omat rinnakkaiset lakinsa ja usein myös tuomioistuimensa.
Šaria ja yhteiskunta

Šarian rajoitettua soveltamista nykyisissä muslimimaissa on pidetty osoituksena siitä, että islamin lakijärjestelmä kehittyi palvelemaan aivan tietynlaista yhteiskuntaa. Jotkut antropologit ja sosiologit ovat pitäneet šarian sisältämää maailmankuvaa tyypillisenä paimentolais- ja klaaniyhteiskunnille, joiden tarpeita sen on katsottu palvelleen. Antropologi Paul Harrison kirjoitti, että "muhamettilaisuus ei ole juuri muuta kuin beduiinien mielenlaadun projektiota uskontoon". Islamilaista maailmaa hallitsivat sen syntyessä vahvasti juuri paimentolaisväestöt. Irakilainen sosiologi Ali al-Wardi (k. 1995) piti Ala-Egyptiä ainoana muslimialueena, missä paikalleen asettunut väestö oli paimentolaisväestöä runsaampaa. Šarian valtioteoriassa on nähty kompromissin hakemista despoottisen abbasidihallinnon ja beduiinien tietyssä mielessä demokraattisen paimentolaiskulttuurin välillä. Šarian varhaisia vaiheita tutkinut orientalisti Joseph Schacht on todennut, että šaria heijasteli varhaisen abbasidiyhteiskunnan sosiaalisia ja taloudellisia olosuhteita, mutta ei ole riittänyt vastaamaan modernin valtion vaatimuksiin. Niinpä šaria on käytännön syistä jäänyt vain rajoitettuun käyttöön niissäkin maissa, jotka virallisesti ovat islamilaisia.
Paimentolaisuuteen perustuville esivaltiollisille yhteiskunnille ovat ominaisia tiukat normit, sotaisuus muita ryhmiä vastaan, yhdenvertaisuus vain oman ryhmän sisällä sekä puuttuvien julkisten instituutioiden korvaaminen yhteisön omalla valvonnalla, johon kuuluu oman käden oikeus. Paimentolaisarvoihin kuuluvat patriarkaalisuus, miesten tasa-arvo, riippumattomuus, tiukka lojaalisuus omaa perhettä, sukua ja klaania kohtaan sekä sotaisuus ja oman kunnian valvominen. Suomen johtavat islamologit ja Lähi-idän tutkijat ovat kuitenkin arvioineet, että varhainen islam ei ollut paimentolaisuskonto vaan edusti nimenomaan urbaania kaupunkilaiskulttuuria.
Šarian kritiikki

Läntisen arvostelun kohteena ovat olleet šarian epädemokraattisuus ja muuttumattomuus, julmat rangaistukset sekä epätasa-arvoinen suhtautuminen naisiin, ei-muslimeihin, juutalaisiin, homoseksuaaleihin ja eräisiin muihin ryhmiin.  Šaria hyväksyy myös orjuuden. Šarian on katsottu olevan ristiriidassa ihmisoikeuksien yleismaailmallisen julistuksen kanssa. Euroopan ihmisoikeustuomioistuin on toistuvasti todennut, ettei šaria sovi yhteen demokratian perusperiaatteiden kanssa.
Šarian kritiikki > Keskustelu šariasta Suomessa > Puolesta

Šarian käyttöönotosta keskustellaan myös Suomessa. Yleisimmin on ehdotettu šarian soveltamista perheoikeudessa, mutta muutkin alueet ovat saaneet kannatusta. Oikeustieteen professori Asifa Quraishi-Landes katsoi, että länsimaissa pitäisi antaa lisää tilaa ja tukea muslimien noudattamalle šaria-laille. Quraishi-Landesin mielestä on selvää, etteivät muslimit tai šaria ole katoamassa länsimaista. Siihen voi kuitenkin vaikuttaa, kuinka eristyksiin vähemmistö tapoineen jää, tai millaisia šarian tulkintoja tuetaan. Quraishi-Landesin mukaan ”nyt länsimaiden pitää päättää, ottavatko ne välttämättömät muutokset vastaan pakolla vai ilolla. Jotkin uudet tavat voisi myös toivottaa tervetulleeksi”.
Tutkijatohtori Sanna Mustasaari ja akatemiatutkija Mulki al-Sharmani katsoivat, että "vastakkainasettelu uskonnon normien ja Suomen lain välillä perustuu yksinkertaistuksiin eikä auta ymmärtämään kumpaakaan". Kirjoittajat ovat sitä mieltä, että "puheenvuorot, joissa herätellään pelkoa šaria-laista, eivät edesauta kenenkään ihmisoikeuksia eivätkä vie keskustelua kohti kaikille yhteistä, monimuotoista suomalaista yhteiskuntaa ja sellaista kansalais­käsitystä, johon myös uskonnolliset vähemmistöt voisivat kuulua".
Šarian kritiikki > Keskustelu šariasta Suomessa > Vastaan

Vastustajien mielestä rinnakkaisen šariayhteiskunnan syntymistä ei tule sallia. Oikeusministeri Antti Häkkänen katsoi 2018, että "Suomessa ei ole mitään tilaa šaria-laille tai muille rinnakkaisyhteiskuntaa tavoitteleville pyrkimyksille".
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Šaria Wikimedia Commonsissa
Jussi K. Niemelä: Sharia Helsingissä. Helsingin vapaa-ajattelijat ry 28.8.2008.
Riitta Korhonen: Sharia on kunnian laki (Arkistoitu – Internet Archive). Talouselämä 29.9.2008.
Heikki Palva ja Irmeli Perho (toim.): Islamilainen kulttuuri.  Otava, 2001.  ISBN 951-1-13315-2
Mattias Sköld: Acehin moraalin vartijat[vanhentunut linkki]. Kumppani 24.3.2010.
Reliance of the Traveller, englanniksi käännetty shafi'i -koulukunnan šariakäsikirja
Islamin lakikoulukuntien levinneisyys
Juutalaisnaisen teloitus Marokossa. Alfred Dehodencq, 1860
Janne Seppänen

Janne Seppänen (s. 1958)
on professori, joka on erikoistunut visuaalisen viestinnän ja mediayhteiskunnan tutkimiseen. Seppänen työskenteli Tampereen yliopiston visuaalisen journalismin professori vuosina 2008–2023. Nykyään hän toimii visuaalisen ajattelun valmentajana Polemis Oy:ssä. Seppänen on työskennellyt aiemmin visuaalisen kulttuurin teorian professorina Taideteollisessa korkeakoulussa (nykyinen Aalto-yliopisto). Hän on Helsingin yliopiston visuaalisen viestinnän dosentti. Seppänen on myös toiminut vierailevana professorina ulkomailla yliopistoissa City University of London ja Open University, Milton Keynes, Yhdistynyt kuningaskunta .
Seppänen on suomalaisen visuaalisen kulttuurin tutkimuksen keskeisiä hahmoja ja kirjoittanut myös paljon käytetyt alan perusoppikirjat Katseen voima (8. painos 2012) ja Visuaalinen kulttuuri (2005).
Yhdessä professori Esa Väliverrosen kanssa hän on myös kirjoittanut mediayhteiskunnan problematiikkaan johdattavan teoksen Mediayhteiskunta (5. painos, 2017). Teoksen täysin uudistettu laitos ilmeistyi marraskuussa 2024. Seppäsen lähtökohta tarkastella niin valokuvaa, visuaalista kulttuuria kuin koko mediayhteiskuntaa on yhteiskuntatieteellinen. Hän on myös kiinnostunut psykoanalyyttisten teorioiden soveltamisesta katsomisen ja visuaalisen viestinnän ilmiöihin.
Seppänen on vetänyt monia tutkimusprojekteja, joita ovat rahoittaneet niin yksityiset mediatalot kuin säätiöt, esimerkiksi Helsingin Sanomain Säätiö. Hän on johtanut kolmea Suomen Akatemian laajaa monitieteistä tutkimuskonsortiota, jotka kaikki sijoittuvat verkottuneen ja digitalisoituneen visuaalisen kulttuurin tutkimuksen alueella: Mieli, kuva, mielikuva (MIPI, 2013–2017), Digitaaliset kasvot (DIFA, 2016–2019) ja Valokuvan digitaaliset epistemologiat (PEPI, 2019–2021). Projekteissa on selvitetty muun muassa sitä, miten kuvallinen havainto syntyy ihmisen mielessä ja miten kysymys valokuvallisesta totuudesta muotoutuu paljon puhuttuna totuuden jälkeisenä aikana.
Ennen ryhtymistään tutkijaksi, Seppänen työskenteli lähes viidentoista vuoden ajan journalistina muun muassa Helsingin Sanomissa, Aamulehdessä ja Uudessa Suomessa.
Teoksia

Paikkoja/Places. Helsinki: Musta Taide, 1993. (Petri Nuutisen kanssa.)
Tehtävä Oulussa: Tulkintoja Jumalan teatterin avantgardesta.  Tampere:  Tampere University Press, 1995.  ISBN 9514437691
Katseen voima: Kohti visuaalista lukutaitoa.  Tampere:  Vastapaino, 2001, 8 p., 2012.  ISBN 951-768-085-6
Valokuvaa ei ole.  Helsinki:  Musta Taide & Suomen valokuvataiteen museo, 2002.  ISBN 952-9851-41-3  (väitösk.)
Visuaalinen kulttuuri: Teoriaa ja metodeja mediakuvan tulkitsijalle.  Tampere:  Vastapaino, 2005.  ISBN 951-768-135-6
The Power of the Gaze.  New York:  Peter Lang, 2006.  ISBN 978-0-8204-8139-5
Luottamuksen kuva: Lukijoiden näkemyksiä uutiskuvien uskottavuudesta. Tampere: Tampereen yliopiston, Journalismin tutkimusyksikkö, 2010. ISBN 978-951-44-8148-2. (Liina Puustisen kanssa.)
Mediayhteiskunta.  Tampere:  Vastapaino, 2012, 3 p. 2014.  ISBN 978-951-768-397-5  (Esa Väliverrosen kanssa, julk. myös ruotsiksi.)
Levoton valokuva.  Tampere:  Vastapaino, 2014.  ISBN 978-951-768-435-4
Luis Sepúlveda

| Luis Sepúlveda |
| --- | --- |
 Luis Sepúlveda 2014
Henkilötiedot
Syntynyt: 4. lokakuuta 1949 Ovalle, Limarí, Chile
Kuollut: 16. huhtikuuta 2020 (70 vuotta) Oviedo, Espanja
Kansalaisuus:  Chile
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: espanja
Tuotannon kieli: espanja
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Luis Sepúlveda (4. lokakuuta 1949 Ovalle, Limarí, Chile – Oviedo, Espanja) oli chileläinen kirjailija. Hän asui viimeiset kaksikymmentä vuotta Pohjois-Espanjassa Gijonissa.
Sepúlveda toimi Chilen kommunistisessa nuorisoliikkeessä ja myöhemmin sosialisteissa. Hän pakeni kenraali Augusto Pinochetin sotilasdiktatuuria 1977 saatuaan 2,5 vuoden vankilatuomion maanpetoksesta. Ihmisoikeusjärjestö Amnesty International auttoi hänet vapaaksi vankilasta, mutta hänet pidätettiin uudestaan. Hän asettui 1980-luvulla Eurooppaan kierreltyään sitä ennen Latinalaisessa Amerikassa. Hän kirjoitti niistä kokemuksistaan kirjan Vanha mies joka luki rakkausromaaneja. Hän kirjoitti kaikkiaan parikymmentä romaania, lasten kirjoja ja elokuvakäsikirjoituksia.
Sepúlveda kuoli 70-vuotiaana koronaviruksen aiheuttamaan tautiin 16. huhtikuuta 2020 sairaalassa Pohjois-Espanjassa Oviedossa sairastettuaan kaksi viikkoa.
Suomennetut teokset

Vanha mies joka luki rakkausromaaneja (Un viejo que leía novelas de amor), suomentaja Matti Brotherus, WSOY 1993. ISBN 951-0-18951-0
Maailman lopun maailma (Mundo del fin del mundo), suomentaja Matti Brotherus, WSOY 1997. ISBN 951-0-21684-4
Saudi-Arabia

Saudi-Arabian kuningaskunta (arab. المملكة العربية السعودية‎) eli Saudi-Arabia (arab. السعودية‎) on valtio Lähi-idässä. Se käsittää suurimman osan Arabian niemimaasta ja sijaitsee Punaisenmeren ja Persianlahden välissä. Sen rajanaapurit ovat Irak, Jordania, Kuwait, Oman, Qatar, Yhdistyneet arabiemiirikunnat ja Jemen. Saudi-Arabia on absoluuttinen monarkia, jota hallitsee Saudien hallitsijasuku.
Saudi-Arabia on suurimmaksi osaksi kuivaa autiomaata, eikä siellä ole yhtään ympärivuotista jokea tai järveä, ja viljelykelpoista sen pinta-alasta on vain noin prosentti. Toisaalta maa on tunnettu maaöljyvaroistaan, ja sen alueella onkin maailman öljyvaroista noin 16 prosenttia. Saudi-Arabia on yksi OPECin perustajavaltioista. Saudi-Arabiaa on kritisoitu vakavista ihmisoikeusrikkomuksistaan ja autoritäärisestä hallinnostaan. 2000-luvulla valtio on pyrkinyt kiillottamaan kansainvälistä mainettaan muun muassa turismilla, suurilla rakennusprojekteilla ja urheilutapahtumilla.
Historia > Varhaishistoria

Arabian niemimaalla on elänyt metsästäjä-keräilijäkansoja jo 15 000–20 000 vuotta sitten. Jääkauden päättyessä ilmasto kuivui, niityt muuttuivat aavikoiksi ja joenuomat kuivuivat vadeiksi. Kun metsästys ja keräily eivät enää elättäneet ihmisiä, alkoi paimentolaiselinkeinojen aika. Ankaran ilmaston takia asutus Arabian niemimaalla on keskittynyt muutamille keitaille ja vanhoihin kaupunkeihin.
Islaminuskon mukaan profeetta Muhammed perusti islamin Hijazin alueella Arabian niemimaalla 600-luvun alussa. Mekka muuttui islamilaisen pyhiinvaelluksen kohteeksi, ja siitä tuli maailmanlaajuisen islamilaisen sivilisaation pyhin kaupunki. Islamilaisten valtakuntien keskukset sijaitsivat kuitenkin muualla, kuten Syyriassa tai Irakissa. Koko Lähi-idän laajuinen arabivaltio alkoi hajota jo 700-luvulla, ja Arabian niemimaa kuului sen jälkeen eri hallitsijoiden alaisuuteen. 1500-luvulla se siirtyi osaksi  Osmanien valtakuntaa.
Historia > Ensimmäinen ja toinen saudivaltio

1700-luvulla Muhammed ibn al-Wahhab perusti sittemmin wahhabilaisuutena tunnetun puritaanisen uskonlahkon, jonka kannattajaksi Nejdia hallinnut Saudin suku liittyi. Heimoliittoihin perustuva saudien ensimmäinen valtio vaikutti vuosina 1744–1822 ja toinen vuosina 1823–1891. Vuoteen 1824 mennessä al-Saudin suku oli saanut poliittisen vallan Arabian keskiosissa. Turki bin Abdullah Al-Saud siirsi pääkaupungin Riadiin. Saudit valloittivat Mekan vuonna 1924 ja Medinan 1925.
Historia > Nykyinen Saudi-Arabian kuningaskunta > Terrorismi

Syyskuun 11. päivän iskuihin osallistuneista 15 oli saudiarabialaisia. Sen jälkeen maasta on kuitenkin tullut Yhdysvaltojen läheisimpiä liittolaisia terroristeja vastaan. Toisaalta Al-Qaida on tehnyt useita tuhoisia iskuja 2000-luvulla saudeja ja maassa asuvia ulkomaalaisia kohtaan. Muun muassa vuonna 2004 iskettiin Yhdysvaltain konsulaattiin Jeddassa. ja terroristit mestasivat Riadissa kidnappaamansa Saudi-Arabiassa asuneen yhdysvaltalaisen Paul Johnson Jr:n. Teosta vastuussa ollut terroristijohtaja Abdel Aziz al-Muqrin surmattiin pian tämän jälkeen. Vuonna 2007 terroristit ampuivat kolme Saudi-Arabiassa asunutta ranskalaista. Suurmufti tuomitsi murhat julkisesti.
Politiikka ja yhteiskunta

Saudi-Arabia on kuningaskunta, ja Saudien hallitsijasuku tunnustaa islamin wahhabiittilaista suuntausta. Saudi-Arabia on absoluuttinen monarkia: kuningas ja hänen hallituksensa johtavat ilman kansan valitseman parlamentin rajoitteita. Nykyinen kuningas on Salman. Saudien sukuun kuuluu tuhansia jäseniä, joista jotkut ylläpitävät loisteliasta elämäntyyliä. Maan tämänhetkinen kruununprinssi on Mohammed bin Salman.
Vuonna 1992 kuningas Fahd otti käyttöön ”peruslain”, joka toimii jonkinlaisena perustuslakina. 30. marraskuuta 2003 150-jäseninen neuvoa-antava kokous, Majlis al-Šura, sai oikeuden tehdä lakiehdotuksia ja muuttaa hallituksen esityksiä. Jäsenet nimittää kuningas. Kunnallisvaalit järjestettiin ensi kertaa vuonna 2005. Naisilla ei niissä ollut äänioikeutta. Vuonna 2015 järjestetyissä kolmansissa paikallisvaaleissa naisilla oli vihdoin oikeus äänestää ja olla ehdokkaina. Niissä valittavien valtuustojen valta on kuitenkin hyvin rajattua.
Maassa ei toimi laillisia poliittisia puolueita. Helmikuussa 2011 aktivistit suunnittelivat puoluetta ja perustivat sille nettisivun, mutta heidät pidätettiin.
Hyvin tiukka, myös ulkomaalaisiin sovellettava islamilainen lainsäädäntö on käytössä. Islaminlain wahhabilaisesta tulkinnasta johtuen maan ihmisoikeustilannetta on pidetty yhtenä maailman huonoimmista. Ihmisoikeusjärjestö Human Rights Watchin raportti vuodelta 2010 kiitti kuningasta viiden vuoden aikana luvatuista parannuksista, mutta toivoi niiden kirjaamista lainsäädäntöön. Systemaattinen naisten syrjintä jatkuu, vaikka he saivat sentään vuonna 2005 oikeuden työskennellä ”soveliaissa ammateissa”.
Saudi-Arabiassa lain noudattamista valvoo uskonnollinen poliisi, mutaween. Länsimaisen ihmisen näkökulmasta yhteiskunnan asettamat rajoitteet saattavat tuntua ankarilta; tyystin kiellettyjä ovat esimerkiksi alkoholi ja muiden uskontojen kuin islamin näkyminen julkisuudessa. Myöskään tanssia ja muille kuin naisille ja lapsille tarkoitettuja elokuvateattereita ei ole sallittu.
Ensimmäiset yleiset elokuvateatterit avattiin 35-vuotisen kiellon jälkeen keväällä 2018.
Saudi-Arabiassa ei ole asevelvollisuutta.
Saudi-Arabian vahvasta islamilaisuudesta huolimatta maan sisällä esiintyy uskonnollisia kiistoja. Tämä johtuu siitä, että islamin eri suuntausten välillä on eroja. Kuningashuoneen tuhlaileva elämäntyyli suututtaa sellaisia islamilaisia piirejä, jotka pitävät myös ylellistä elämää islamin vastaisena.
Tärkeä uskonnollinen johtaja on Saudi-Arabian suurmufti. Nykyisenä suurmuftina toimii Abd-al-Aziz Aal ash-Shaikh.
Politiikka ja yhteiskunta > Saudi-Arabian ja Iranin vastakkainasettelu

Saudi-Arabian ja Iran ovat vuosikymmeniä kilpailleet keskenään alueellisesta vaikutusvallasta. Maat ovat olleet toistensa arkkiviholliset ja viime aikoina vastakkainasettelu on entuudestaan kärjistynyt. Maat edustavat islamin kahta eri päähaaraa. Saudi-Arabia on sunnilainen ja pitää itseään alueen johtavana sunnilaisena maana. Iran puolestaan on suurin shiialainen valtio. Poliittiset tapahtumat alueella ovat kärjistäneet maiden vastakkainasettelua.  Saddam Husseinin syrjäyttäminen Irakissa  vuonna 2003 kaatoi samalla Iranin merkittävän sunnilaisen vastavoiman ja Iranin asema vahvistui siitä huolimatta, että Irakin uusi shialainen johto on ollut läheisissä väleissä myös Iranin toisen arkkivihollisen Yhdysvaltojen kanssa. Arabikevään 2011 levottomuudet ja epävakauden lisääntyminen saivat sekä Iranin että Saudi-Arabian toimimaan aktiivisesti oman vaikutusvaltansa lisäämiseksi. Saudi-Arabian liittolaisia ovat Persianlahden arabimaista Yhdistyneet arabiemiraatit ja Bahrain sekä myös Egypti ja Jordania. Iranin liittolaisia ovat Bašar al-Assadin hallinnon johtama Syyria ja Libanonin šiialainen Hizbollah-liike. Syyrian sisällissodassa Iran on tukenut al-Assadin hallintoa ja Saudi-Arabia kapinallisia. Jemenin sisällissodassa Saudi-Arabian johtama liittouma on taistellut Iranin tukemia shialaisia Houthi-kapinallisia vastaan. Saudi-Arabia ja Iran eivät ole sotineet suoraan keskenään, mutta ne ovat harjoittaneet ns. sijaissotaa eli proxy-sodankäyntiä tukemalla alueen aseellisissa konflikteissa tosiaan vastaan taistelevia toimijoita. Erityisesti Iranin tukemien Jemenin houthi-kapinallisten hyökkäykset Saudi-Arabian infrastruktuuria vastaan ovat kärjistäneet tilannetta. Yhdysvaltain Trumpin hallinto on tukenut voimakkaasti Saudi-Arabiaa. Myös Saudi-Arabian ja Iranin perinteinen "virallinen" vihollinen Israel pitää Irania suurimpana alueellisena turvallisuusriskinään, joten myös se on välillisesti tukenut Saudi-Arabiaa.
Saudi-Arabia katkaisi diplomaattiset suhteensa Iranin kanssa tammikuussa 2016.
Politiikka ja yhteiskunta > Naisen asema

Naisten asema on maassa erittäin heikko. Heidän asioistaan päättää pitkälti miespuolinen ”huoltaja”, joka tyypillisesti on isä tai aviomies. Saudi-Arabia oli myös viimeinen maa, jossa naiset eivät saaneet ajaa autoa, ja 1990-luvulta lähtien kieltoa protestoivia naisia on pidätetty. Myös vuonna 2011 pidätettiin autolla ajanut naisasia-aktivisti. Syyskuussa 2017 kuningas Salman bin Abdul-Aziz Al Saud määräsi ajo-oikeuden naisille, ja se astui voimaan kesäkuussa 2018.
Helmikuussa 2009 kuningas Abdullah nimitti Norah al-Fayezin Saudi-Arabian historian ensimmäiseksi naisministeriksi . Vuonna 2011 naisille myönnettiin äänioikeus paikallisvaaleissa, ja heidät voidaan myös asettaa ehdokkaiksi tai valita neuvoa-antavan Shuria-neuvoston jäseniksi. Tätä sovellettiin vuoden 2015 vaaleissa.
Naiset ja miehet eivät Saudi-Arabiassa kulje julkisesti yhdessä eivätkä saa muutenkaan olla tekemissä keskenään edes työn merkeissä, elleivät he ole aviopuolisoja tai läheisiä sukulaisia.
Tyttölapsen naittaminen aikuiselle miehelle on Saudi-Arabiassa sallittua, jos lapsen isä tai huoltaja avioliittoa haluaa.
Vuonna 2009 avattiin King Abdullah University. Se on maan ensimmäinen yliopisto, jossa nais- ja miesopiskelijat voivat osallistua samoille luennoille ja käydä samoissa kahviloissa. Länsimaalaiset diplomaatit ovat toivoneet yliopiston edistävän islamilaisvaltion muutosta.
Syyskuussa 2019 tuli voimaan uudistus, jonka mukaan nainen saa hakea itsenäisesti passia ja matkustaa ilman miesholhoojan lupaa. Kuitenkaan miehen asema naisen holhoojana ei muuttunut. Holhooja on joko isä, aviomies, veli tai jopa naisen poikalapsi. Naisen opiskelu, avioituminen, mahdollinen työnteko ja esimerkiksi raha-asiat olivat edelleen täysin riippuvaisia holhoojan tahdosta.