Tuntematon sotilas
Vastaanotto

Tuntematon sotilas ravisteli melko voimakkaasti ilmestymisajankohtansa suomalaista kulttuuri-ilmapiiriä. Väinö Linna itse piti teostaan vastavetona sivistyneistön runebergiläiselle näkemykselle Suomen kansasta. Teoksen vastaanotto oli kaksijakoinen: muun muassa ylemmän upseeriston mielestä sen katsottiin antavan virheellisen kuvan lähihistoriasta, kun taas sen suosio laajan yleisön keskuudessa osoitti koristelemattoman realismin saavuttavan vastakaikua.
Kuuluisin Tuntematonta sotilasta kriittisesti tarkastellut arvio oli Helsingin Sanomien kirjallisuuskriitikon Toini Havun kirjoitus otsikolla ”Purnaajan sota”. Havu vertasi Tuntematonta sotilasta aiemmin samana vuonna ilmestyneeseen Jussi Talven romaaniin Ystäviä ja vihollisia.
Samansävyisen kritiikin (”Tuntemattomaksi maalattu sotilas”) teoksesta esitti Ilta-Sanomissa majuri Pauli Marttina, joka päätti kirjoituksensa toteamukseen: ”Aika velikulta. Meinaan toi tekijä khi...khi...!”lähde tarkemmin? Siteeraus on peräisin itse romaanista, joka päättyy sanoihin: "Aika velikultia". Kyösti Niemelä pohtii lausahduksen ongelmaa artikkelissaan Parnassossa (3/2024). Hän pitää sen syynä sitä, että sota on ohi, velikullat ja lausahdusta edeltävät sanat hyväntahtoisesta auringosta kuuluvat rauhan ajan maailmaan ja kuvaavat sodan päättymistä muuttuvan tyylin tasolla. Kirjalle olisivat jotkut toivoneet toisenlaista loppua, Tommi Melender Jalovaaran itkua ja tuskaisia sanoja, Ilkka Malmberg taas Määtän ja hulluksi tulleen nostomiehen painikohtausta. Kirjasta tehdyissä elokuvissa  ei Linnan hitaasti himmenevää lopetusta ole käytetty, ja Niemelän mukaan syystä: kirjan viimeisiä kappaleita on vaikea siirtää elokuvaan, koska repliikki saisi liian suuren painoarvon.
Helsingin Sanomien poliittinen pilapiirtäjä Kari Suomalainen rinnasti Runebergin ja Linnan kommentein:
»On olemassa kahdenlaisia kirjailijoita: toiset luovat ravasta ihanteita (Vänrikki Stoolin tarinat) ja toiset tekevät ihanteista rapaa (Tuntematon sotilas). – – Kukin voi sitten oman luonteensa mukaisesti valita, kumpi valhe häntä enemmän miellyttää.»
Lukuharrastuksestaan mutta myös vahvasta isänmaallisuudestaan tunnetun Suomalaisen asennetta kuvasi, ettei hän koskaan lukenut Tuntematonta sotilasta. Teoksen nostattamassa ”kirjallisessa jatkosodassa” myös sen puolustajat korottivat äänensä: esimerkiksi sota-aikana sotilaspastorina toiminut kirkkoherra Voitto Viro totesi Kotimaa-lehdessä julkaistussa kirjoituksessaan (”Suomalainen Iliadi”): ”Tässä meillä on suomalaisen sotilaan eepos.”lähde tarkemmin?
Eräs kriitikkoselvennä laski sivumäärät, jotka Väinö Linna on Tuntemattomassa sotilaassa käyttänyt sodan eri vaiheiden kuvaamiseen. Laskelman mukaan lähtö- ja hyökkäysvaihe vie kirjasta yli kolme kertaa enemmän sivuja (288) kuin asemasotavaihe (88), joka kuitenkin oli ajallisesti viisi kertaa pitempi. Linna itse oli mukana molemmissa, toisin kuin perääntymisvaiheessa, koska hänet komennettiin kesällä 1943 varusmieskouluttajaksi ensin Tammelan Mustialaan, myöhemmin Miehikkälään. Syrjän mukaan sodan eri vaiheiden kuvausten sivumäärien suhde ei johdu niinkään siitä, ettei Linna ollut mukana perääntymisvaiheessa, vaan ennen kaikkea niiden luonne-eroista. Varsinkin sodan perääntymisvaihe oli ajallisesti lyhyt, mutta sen kuvaus on dramaattinen, nopeatempoinen ja paljon sisältävä. Väinö Linna sai tarkat selostukset perääntymisvaiheen tapahtumista siinä mukana olleilta JR 8:n asetovereilta Viljam Pylkäkseltä ja Paavo Tanskilta sekä kahdelta veljeltään.
Teoksen ensi painos myytiin loppuun miltei saman tien, ja siitä otettiin heti uusi painos. Vuoden 1955 aikana sitä myytiin 161 000 kappaletta. Sanomalehdissä Tuntemattomasta sotilaasta laskettiin kirjoitetun liki 300 palstametriä. Aamulehden kulttuuritoimittajan, toimituspäällikkö Erkka Lehtolan mukaan Väinö Linnasta tuli Tuntemattoman sotilaan ansiosta julkisuuden henkilö nopeammin kuin kenestäkään suomalaisesta kirjailijasta ennen häntä. Näin Linna saattoi siirtyä vapaaksi kirjailijaksi, ja hänen suosionsa oli jo ennalta taattu Täällä Pohjantähden alla -trilogian ilmestyessä 1960-luvun alussa. Vuoteen 2004 mennessä, jolloin Tuntemattoman sotilaan ilmestymisestä tuli kuluneeksi 50 vuotta, teosta oli painettu 615 000 kappaletta, mihin sisältyvät Kootut teokset II (5 000 kpl), englanninkielinen käännös The Unknown Soldier (27 000 kpl), Seura-lehden itsenäisyyden juhlavuoden 1967 erikoispainos (6 000 kpl) ja Suuren Suomalaisen Kirjakerhon painos (5 000 kpl). Jos mukaan lasketaan vielä alkuperäisversio Sotaromaani, painosmäärä nousee yli 700 000 kappaleeseen. Tuntemattomasta sotilaasta oli vuoteen 2004 mennessä otettu 60 painosta.
Åbo Akademissa vuonna 1964 pitämässään esitelmässä Väinö Linna pohti Tuntemattoman sotilaan suosion syitä itse. Hän arveli, ettei teosta ostettu pelkästään sen sisältämien kirousten ja uskallettujen juttujen vuoksi, joihin kritiikki oli kiinnittänyt runsaasti huomiota:
»Kirouksia ja uskallettuja juttuja on kuitenkin julkaistu ennen minua ja varsinkin minun jälkeeni, mutta samoihin levikkilukuihin ei ole päästy. Niin hyväksi kirjailijaksikaan ei kehtaa itseään kutsua, että levikin salaisuus siinä olisi. Yhtä vähän voi levikkiä selittää kirjan huonoudella, koska huonoja kirjoja on julkaistu paljon ilman suurta levikkiä. Jokin muu syy siis täytyy olla. Olen koettanut sitä itsekin ajatella ja tullut siihen tulokseen, että Runebergillä on kuin onkin osuutensa tuohon levikkiin. Suomen kansa ei ole viihtynyt noissa numero viistoista Stoltin vaatteissa, vaan ne ovat ahdistaneet ja kiristäneet. Runeberg vaati ihmisiltä liikaa, tai oikeammin sanoen hänen nimissään vaadittiin ihmisiltä liikaa. Minä päästin heidät noista kiristävistä vaatteista ja siitä johtuu kirjojeni suosio. Olen koettanut hyväksyä ihmiset täysien kansalaisoikeuksien perusteella, enkä ole pyrkinyt taputtamaan heitä päähän, vaan olen seisonut heidän rinnallaan. – – Tuntemattomassa sotilaassa minä annoin sitä paitsi suomalaiselle sotilaalle jotakin, jonka Runeberg oli unohtanut hänelle antaa, nimittäin pään."»