stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jonne Virtanen
Ura > Seuraura > Juniorivuodet ja ensimmäiset SM-liigakaudet SaiPassa

Virtanen on Turun Weikkojen kasvatti. Hän pelasi juniorina TuTossa sekä Turun Palloseurassa. Kauden 2004–2005 hän pelasi Kiekko-67:n B-nuorissa. Kaudeksi 2006–2007 18-vuotias Virtanen siirtyi TPS:stä Saimaan Pallon A-nuoriin. Hän oli 10 osumallaan joukkueen toiseksi paras maalintekijä Markus Rämän jälkeen. Virtanen keräsi myös 99 jäähyminuuttia, joilla hän sijoittui A-nuorten SM-liigan jäähypörssissä seitsemänneksi. Virtanen debytoi kauden aikana myös miesten peleissä pelattuaan kaksi ottelua sekä SaiPan SM-liigajoukkueessa, että Mestistä alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa.
Kaudella 2007–2008 Virtanen vakiinnutti paikkansa SaiPan SM-liigajoukkueessa, jossa tulokaskausi toi 41 runkosarjaottelussa neljä syöttöpistettä sekä 83 jäähyminuuttia. Hän sai peliaikaa aluksi tappelutaitojensa ansiosta, mutta sittemmin myös pelillisillä ansioillaan. Virtanen pelasi kauden aikana myös kolme Mestis-ottelua lainalla Savonlinnan Pallokerhossa. Tammikuussa 2008 hän teki kaksivuotisen jatkosopimuksen SaiPan kanssa.
Kaudella 2008–2009 Virtanen teki SaiPassa 39 runkosarja- ja yhdessä playout -ottelussa tehot 1+8=9. Hänen liigauransa avausmaali syntyi 3. tammikuuta 2009 Rauman Lukkoa vastaan. Virtanen pelasi kauden aikana myös viisi Mestis-ottelua lainalla Kotkan Titaaneissa.
Heinäkuussa 2009 SaiPa purki Virtasen sopimuksen kurinpidollisiin syihin vedoten, kun hän tappeli baarissa seuran junioripäällikön kanssa.
Ura > Seuraura > JYP 2009–2014

Elokuussa 2009 Virtanen siirtyi try-outille JYPiin, kun joukkueen päävalmentaja Risto Dufva halusi antaa hänelle mahdollisuuden. Virtanen sai kahden viikon jälkeen kaksivuotisen sopimuksen. Hän pelasi kauden 2009–2010 kuitenkin suurimmaksi osaksi JYPin farmijoukkue D Teamissa, jossa Virtanen voitti kauden päätteeksi Mestis-hopeaa. SM-liigan puolella hän pelasi neljä ottelua.
Kauden 2010–2011 Virtanen aloitti D-Teamissa, mutta pääsi kuitenkin kauden edetessä JYPin SM-liigajoukkueeseen. Hän teki 38:ssa runkosarjaottelussa tehot 4+5=9 sekä neljässä playoff-ottelussa tehot 2+1=3. Virtanen teki liigauransa ensimmäisen playoff-maalin 21. maaliskuuta 2011 pelatun kolmannen puolivälieräottelun Tampereen Ilvestä vastaan. Virtanen nousi joukkueensa kannattajien suosioon ja hänen mukaansa myös nimettiin JYP-ravintola Hurrikaaniin purilainen nimeltä Jonne-burger. Tammikuussa 2011 Virtanen teki 1+1-vuotisen jatkosopimuksen JYPin kanssa.
Myös kauden 2011–2012 Virtanen aloitti JYPin farmissa, tällä kertaa nimensä D Teamista JYP-Akatemiaksi vaihtaneessa joukkueessa. Jo edelliskaudella JYPissä hieman hillitymmin pelannut Virtanen keräsi SM-liigan runkosarjan aikana vain kaksi jäähyminuuttia. Hän voitti kauden päätteeksi Suomenmestaruuden. Tammikuussa 2012 JYP käytti Virtasen sopimuksessa olleen option ja teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen. Kaudella 2012–2013 Virtanen teki SM-liigan yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 7+12=19. Hän voitti kauden päätteeksi SM-pronssia.
Toukokuussa 2013 Virtasen kerrottiin tehneen sopimuksen sekä Helsingin IFK:n että JYPin kanssa. SM-liigan näkemyksen mukaan hän oli yksiselitteisesti HIFK:n pelaaja ja katsoi, että Virtanen ja HIFK tekivät suullisen ja sitovan pelaajasopimuksen ennen kuin hän yllättäen allekirjoitti jatkosopimuksen JYPin kanssa. Koko kesän jatkunut sopimuskiista sai ratkaisunsa elokuussa, kun seurat lopulta lopulta sopivat Virtasen jatkavan JYPissä ja SM-liiga hyväksyi ratkaisun. Hän voitti kaudella 2013–2014 European Trophyn mestaruuden.
Ura > Seuraura > Lukon kautta takaisin TPS:ään

Virtasen sopimus JYPin kanssa olisi jatkunut myös kauden 2014–2015, mutta hän purki sopimuksensa yhteisymmärryksessä joukkueen kanssa ja siirtyi 1+1-vuotisella sopimuksella Rauman Lukkoon. Joukkuetta valmensi Virtaselle JYPistä tuttu Risto Dufva. Lukko ei käyttänyt hänen sopimuksessaan ollutta optiota, vaan Virtanen palasi kaudeksi 2015–2016 kotikaupunkiinsa ja siirtyi kaksivuotisella sopimuksella Turun Palloseuraan. Lokakuussa 2016 hän teki peräti nelivuotisen jatkosopimuksen joukkueen kanssa.
Kaudella 2016–2017 Virtanen jakoi Mestarien liigassa TPS:n sisäisen tehotilaston voiton kolmen muun pelaajan kanssa lukemalla +5.
Kaudeksi 2017–2018 Virtanen nimettiin TPS:n varakapteeniksi. Hänen kauteensa mahtui myös noin kuukauden mittainen toipumisjakso syyskaudella tulleen, leikkaushoitoa vaatineen vamman vuoksi. TPS:n kauden 2018–2019 päätyttyä, huhtikuussa 2019 Virtanen joutui pienen kohun keskelle, sillä hänestä levisi internetissä mm. suositulla keskustelupalstalla valokuva, jossa Virtanen oli sammunut karaokebaarin penkille ilman vaatteita. Hänen yllään oli vain sukat. Virtasen viereisessä pöydässään laulettiin karaokea.
Ura > Seuraura > Potkut TPS:stä ja siirtyminen TUTO Hockeyn kautta Tanskaan

2. syyskuuta 2019 Virtanen joutui laajemman kohun keskelle, kun TPS ilmoitti yllättäen hyllyttäneensä hänet toistaiseksi kaikesta seuran toiminnasta. Mediassa tämän syyksi yleisesti epäiltiin Virtasen epäasiallista käyttäytymistä joukkueen pelireissulla Tanskassa, mutta Virtasen mukaan reissun tapahtumia pidetään "keppihevosena". Virtanen itse kertoi samalla omalla Twitter-tilillään 12. syyskuuta, että hänen sopimuksensa purettiin 5. syyskuuta. Virtasen mukaan purkamisen syyksi ilmoitettiin epäasiallinen käyttäytyminen ja runsas alkoholin käyttö työtehtävissä. Hän myöntää käyttäneensä alkoholia rookie-illallisella ja kärsineensä seuraavana päivänä ns. dagen efteristä sekä ottaneensa yhden oluen lentokentällä. Virtanen ei omien sanojensa mukaan ole kuitenkaan käyttänyt alkoholia varsinaisissa työtehtävissään eli pelaamisessa ja harjoittelussa. Hän kertoi tiedotteessaan, että tapausta käsitellään riidanratkaisuelimissä. Pian Virtasen tiedotteen jälkeen TPS vahvisti lyhyesti purkaneensa hänen sopimuksensa perustelluista ja harkituista syistä.
16. tammikuuta 2020 välimiesoikeus lopulta katsoi TPS:n irtisanoneen laittomasti Virtasen sopimuksen. TPS joutui maksamaan hänelle 12 kuukauden palkkaa vastaavan summan eli 98 500 euroa. Lisäksi TPS velvoitettiin korvaamaan Virtasen 30 145 euron oikeudenkäyntikulut sekä 7 000 euron välimiehen palkkion.
19. syyskuuta 2019 Virtanen vahvisti TUTO Hockeyn Mestis-joukkuetta Suomen Cupin ottelussa. Seuraavalla viikolla hän teki seuran kanssa 2. marraskuuta asti kestävän sopimuksen. Seitsemän siellä pelatun ottelun jälkeen lokakuussa Virtanen kuitenkin löysi itselleen uuden seuran siirryttyään loppuvuoden 2019 kattavalla sopimuksella Tanskan Metal Ligaenin Herning Blue Foxiin. Hänen sopimuksensa sisälsi option loppukaudesta 2019–2020. Päivää ennen sopimuksensa päättymistä Blue Fox käytti Virtasen sopimuksessa olleen option ja teki hänen kanssaan loppukauden kattavan jatkosopimuksen.
Ura > Seuraura > Siirtyminen Vaasan Sportiin

Kaudeksi 2020–2021 Virtanen palasi SM-liigaan ja hän siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Vaasan Sportiin. Joukkuetta valmensi Virtaselle JYPistä ja Lukosta tuttu Risto Dufva. Hänet nimettiin Sportin varakapteeniksi. Alkukaudella Virtanen johti yllättäen joukkueensa sisäistä pistepörssiä ja kantoi myös Veikkauksen Kultaista kypärää, kunnes hän loukkasi selkänsä harjoituksissa. Maaliskuun 2021 lopulla Virtanen kertoi joukkuetoverinsa, maalivahti Niko Hovisen vetämässä Papin Aamukahvit -podcastissa kärsineensä kauden aikana myöhemmin myös peräpukamista sekä saaneensa jalkaansa luistimenviillon, minkä johdosta hänen reisilihaksensa repesi. Helmikuussa Virtasen poika sai koulustaan koronavirustartunnan, jonka myötä Jonne Virtanen itsekin sairastui ja hän oli yli kolme viikkoa sivussa. Virtanen pelasi runkosarjassa lopulta 38 ottelua tehopistein 4+8=12.
Maaliskuussa 2021 Virtanen teki seuran kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen. Joulukuussa 2021 Virtanen ilmoitti lopettavansa uransa kauden jälkeen.
Ura > Maajoukkueura

Virtanen edusti Suomea alle 20-vuotiaiden neljän maan turnauksessa elo-syyskuun 2007 vaihteessa.
Valmennusura

Virtanen nimettiin Mestis-joukkue TuTon päävalmentajaksi huhtikuussa 2023. Tammikuussa 2025 Virtanen siirtyi Mikkelin Jukurien päävalmentajaksi.
Muuta

Virtasen perheeseen kuuluu vaimo ja kolme lasta. Hänen pikkuveljensä Jesse Virtanen pelasi omalla urallaan hyökkääjänä Mestis-tasolla asti. Jonne Virtanen on saanut pitkäaikaisen "Teurastaja" -lempinimensä jääkiekkovaikuttaja Jukka Suutarilta.
Heinäkuussa 2018 Varsinais-Suomen käräjäoikeus tuomitsi Virtasen ja hänen silloisen joukkuetoverinsa Jerry Ahtolan osallisuudesta nuuskan myyntiin ja salakuljetukseen. He molemmat myönsivät esitutkinnassa ostaneensa jutun päätekijältä nuuskaa koko vuoden 2016 ajan. Virtanen tuomittiin maksamaan 40 päiväsakkoa yhteensä 2440 euroa sekä lisäksi tupakka- ja arvonlisäveroa 3181,90 euroa.
Lokakuussa 2020 Virtanen avautui Ilta-Sanomille antamassaan haastattelussa kärsineensä alkoholismista. Hän kutsuu itseään "tuurijuopoksi". Virtanen kertoi hakeutuneensa saman vuoden vapun jälkeen päihdekuntoutukseen, eikä hän ole omien sanojensa mukaan nauttinut tämän jälkeen alkoholia.
Pelaajauransa lopetettuaan huhtikuussa 2022 Virtanen avasi Twitch-striimauspalveluun kanavan Monsterimonni LIVE.
Blanka Namurilainen

| Blanka Namurilainen |
| --- | --- |
 Blankaa esittävä maalaus Ruotsin kansallismuseon kokoelmissa
Ruotsin kuningatar
Valtakausi:  lokakuu tai marraskuun alku 1335–1363, yhtäaikaa Beatrix Baijerilaisen kanssa 1356–1359
Kruunajaiset:  21. heinäkuuta 1336 Storkyrka, Tukholma
Edeltäjä:  Märta Eerikintytär
Seuraaja:  Margareeta I
Norjan kuningatar
Valtakausi:  lokakuu tai marraskuun alku 1335 – 18. marraskuuta 1343
Kruunajaiset:  21. heinäkuuta 1336 Storkyrka, Tukholma
Edeltäjä:  Eufemia Rügeniläinen
Seuraaja:  Margareeta I

Syntynyt:  Blanche de Namur 1318 Namur
Kuollut:  1363 Kööpenhamina
Puoliso:  Maunu Eerikinpoika
Lapset:  Eerik Maununpoika Haakon VI Maununpoika  kolme tai neljä pieninä kuollutta tytärtä
Isä:  Jean Dampierre de Namur
Äiti:  Marie d'Artois
Uskonto:  roomalaiskatolisuus
Blanka Namurilainen tai Namurin Blanche (ransk. Blanche de Namur, ruots. Blanka av Namur); (1318Namur (nyk. Belgia) – 1363 Kööpenhamina, Tanska) oli ranskalainen kreivitär, Ruotsin, Norjan ja Skånen kuningatar ja kuningas Maunu Eerikinpojan puoliso vuosina 1336–1363.
Suku

Blanche oli kotoisin pienehköstä Namurin kreivikunnasta, joka sijaitsi Luxemburgin ja Brabantin välillä, noin 55 kilometriä Brysselistä kaakkoon. Namurin alue kuuluu nykyään Belgialle.
Blanchen äiti Marie d'Artois oli Ranskan Kapetingien hallitsijasukua. Hän ei kuitenkaan ollut suuressa suosiossa, koska hänen veljensä Artois'n kreivi Robert III oli tuomittu ikuiseen maanpakoon ja menettämään oikeutensa, koska oli sotkeutunut myrkkymurhia ja asiakirjaväärennyksiä sisältäneeseen perimyskiistaan. Robert lähti maanpakoon, luultavimmin Englantiin, jossa hän vehkeili kymmeniä vuosia. Hänet luetaan nykyään yhdeksi syypääksi satavuotisen sodan syttymiseen Englannin ja Ranskan välille.
Blanchen isoisä Gui de Dampierre oli Flanderin kreivi, ja Blanchen isä Jean olisi perinyt tittelin, mutta kuoli ennen isäänsä vuonna 1330. Blanchella oli myös kaksi veljeä, Louis ja Robert.
Avioliitto

Kuningas Maunusta tuli 15-vuotiaana täysivaltainen hallitsija vuonna 1331. Puolison valinta tuli ajankohtaiseksi, mutta ei ole tietoa siitä, miten Maunu ylipäätään kuuli Blanchesta. Ei myöskään tiedetä miksi Maunu ylipäätään halusi Blanchen vaimokseen, mutta Blanche ilmeisesti ryhtyi mieluummin pohjoisen valtakunnan kuningattareksi kuin jonkun pienen alueen valtiattareksi kotiseudullaan.
Kuningas Maunu seurueineen lähti Namuriin kosintamatkalle vuoden 1334 kesäkuussa ollessaan 18-vuotias. He kihlautuivat Namurissa ja Maunu palasi syksymmällä takaisin Tukholmaan. Syksyllä 1335, kun kihlauksesta oli runsas vuosi, Blanche purjehti Englannin kuningas Edvard III:n antaman saattueen kanssa Ruotsiin. Myös Blanchen veljet Louis ja Robert siirtyivät pohjoiseen Maunun vasalleiksi. Häät pidettiin lokakuussa tai marraskuun alussa Norjassa Bohusin linnassa, ja nuoripari sai sekä Norjalta että Ruotsilta huomenlahjaksi linnoja ja laajoja maa-alueita. Hallitsijapari kruunattiin 21. heinäkuuta 1336 Tukhomassa.
Avioliitosta syntyi kaksi poikaa, Eerik ja Haakon, sekä kolme tai neljä tytärtä, jotka kaikki kuolivat pieninä. Lastenkasvatus ei silti kuulunut Blankan tehtäviin, sillä hänellä oli oma hovinsa. Hovi oli vuoteen 1353 asti Norjalta huomenlahjaksi saadussa Tønsbergin kartanossa ja sen jälkeen Bohusin linnassa. Hovinaisten johtajana ja kuningattaren neuvonantajana eli magistrana toimi Roomaan siirtymiseensä vuoteen 1349 asti Birgitta Birgerintytär eli Pyhä Birgitta. Birgitta esitteli Blankan Ruotsissa ja toimi hänen ruotsinopettajanaan.
Meidän päiviimme on hovin esineistä säilynyt muun muassa kuningattaren iso sinetti.
»Se on jaettu viiteen pystykenttään, joista kolmea keskimmäistä kattaa ylhäällä goottilainen baldakiini. Keskimmäisessä seisoo Blanche lievässä S-asennossa jalat kokonaan peittävässä laskostuvassa leningissä ilman vyötä. Olkapäiltä laskeutuu edestä kokonaan avoin viitta. Oikeassa kädessä Blanchella on valtikka, vasen käsi on taipuneena rintojen väliin kaula-aukkoon, päässä kruunu, mutta ei tavanomaista huntua, hiukset ovat paljaina. Sinetin sivuosissa neljä pientä hahmoa kannattaa oikealla Folkungain ja Namurin vaakunoita, vasemmalla Norjan ja Artois'n vaakunoita. Sinettiteksti kuuluu: Blanche, Jumalan armosta Ruotsin, Norjan ja Skånen kuningatar.» 
(Jorma Uimonen )
Sota-aika ja laina

Maunun käydessä sotaa Novgorodia vastaan hallitsijan velvollisuuksista kotona vastasi kuningatar Blanka valtion korkeimpien edusmiehien kanssa. Keskeisin vastuualue oli sodan rahoitus. Jo syksyllä 1350 oli Ruotsiin saapunut Avignonin paavin Klemens VI:n nuntius Pohjoismaissa, Johannes Guilaberti, Verdunin kaniikki ja Tarton dekaani. Heidän kanssaan aloitettiin neuvottelut lainan otosta sodankäyntiä varten paavinistuimelta.
Neuvotteluja käytiin Blankan johdolla Jönköpingin fransiskaanikonventissa maaliskuussa 1351. Valtiota edustivat Blankan lisäksi Linköpingin piispa, valtakunnankansleri, valtakunnanneuvokset ja joukko kirkonmiehiä sekä aateliston edustajia. Ehdot olivat suoraa kiristystä, mutta Maunu hyväksyi lainan kesällä 1351.
Novgorodin kauppasaarto jatkui 1350-luvun loppupuolelle. Lainasumma oli 22 028 hopeamarkkaa eli noin 855 kg hopeaa. Takaisinmaksu kangerteli pahoin ja johti jopa vuonna 1358 Maunun ja Blankan pannaanjulistamiseen. Velasta osa periytyi vielä Maunun seuraajalle kuningas Albrekt Mecklenburgilaiselle, joka muutti lyhennykset erityisveroksi; hopeamarkka jokaiselta talonpojalta. Lainan takaajajoukkoon kuuluivat myös piispat, muun muassa Turun piispa Hemming.
Perimyskiista

1350-luvun loppu merkitsi jatkuvien takaiskujen aikaa Maunulle ja Blankalle. Skånen aseman vahvistamisen yhteydessä vuonna 1343 vahvistettiin Maunun ja Blankan hallitsemien maiden perimysjärjestys. Vanhemmasta pojasta Eerikistä tulisi Ruotsin kuningas isänsä jälkeen ja nuoremmasta Haakonista Norjan kuningas. Blankasta tulisi sijaishallitsija, mikäli jompikumpi pojista perisi valtaistuimen alaikäisenä.
Perimysjärjestys vahvistettiin vuonna 1344 Ruotsissa Moran kivillä suoritetulla vaalilla ja Norjassa Bohusissa. Näin valtiot eriytyisivät eivätkä eriytyneet sukuhaarat voisi periä toisiaan. Kun Haakon saavutti täysikäisyyden vuonna 1355, hänet julistettiin Norjan hallitsijaksi nimellä Haakon VI. Maunu ja hän jakoivat Norjan hallintotehtävät. Maunu piti itsellään lähinnä Etelä-Norjan ja Islannin, mutta Haakon sai vallan muualla. Eerikillä ei kuitenkaan näyttänyt olevan valtaa näköpiirissään Ruotsissa, sillä isä oli vasta 39-vuotias, lähes parhaassa miehuusiässään.
Tätä seurasi Eerikin kapina vuosina 1356–1357. Häntä tukivat lukuisat Maunun vanhat vastustajat, tyytymättömät skånelaiset ja muut kelkkansa kääntäneet, joista vaikutusvaltaisin oli Maunun vanha liittolainen ja lanko, herttua Albrekt Mecklenburgilainen. Eerikiä tukivat myös Lundin arkkipiispa Jacob Nielsen sekä viisi Ruotsin piispaa kuudesta. Tähän lienee vaikuttanut se, että Maunu ja Blanka oli velanmaksuvaikeuksien vuoksi julistettu pannaan.
Sodan partaalla käynyt tilanne ratkesi kuitenkin huhtikuussa 1357 sopimuksella, jossa hallitusvalta jaettiin Norjan tapaan Maunun ja Eerikin kesken. Eerik sai mm. Skånen alueet, Itä-Götanmaan, Smålandin ja Itämaan eli Suomen. Tuore kuningas pyrki vahvistamaan kannatustaan etenkin Suomessa, jonne hän saapui elokuussa 1357.
Eerik ja hänen taloudellista etua tavoittelevat tukijoukkonsa eivät kuitenkaan pystyneet hankkimaan varauksetonta laajaa kannatusta ja niin nuoren kuninkaan asema heikkeni. Samalla yhteinen saksalaisvastainen intressi lähensi Maunun ja Tanskan kuningas Valdemarin välisiä suhteita.
Syksyllä 1358 tilanne koveni: oltiin avoimesti kahdessa vastakkaisessa liittoutumassa: Eerik, herttua Albrekt Mecklenburgilainen ja rahalla ostetut Holsteinin kreivit Henrik, Claus ja Adolf, ja toisaalla Maunu ja Blanka, Norjan Haakon, Tanskan Valdemar Atterdag sekä Lundin arkkipiispa Jacob, joka oli taas vaihtanut puolta. Maunun haltuunsa saaman Helsingborgin linnan luona joukot olivat vastakkain. Kuningatar Blankan asema oli vaikea, mutta hän pysyi koko ajan lojaalina miehelleen.
"Kolmen kuninkaan allianssi"

Vuoden 1359 tammikuun aikana Maunu, Blanka ja kuningas Haakon saapuivat Kööpenhaminaan, jossa vahvistettiin "kolmen kuninkaan allianssi" sekä kihlattiin Valdemarin nuorin tytär, seitsenvuotias Margareeta Haakonille ja vaihdettiin kalliita lahjoja. Neuvottelut Eerikin kanssa jatkuivat koko kevään tuloksetta, kunnes tilanne ratkesi yllättävällä tavalla. Eerik kuoli äkillisesti, mahdollisesti ruttoon, jota oli jälleen liikkeellä. Hieman sen jälkeen kuoli myös hänen viimeisillään raskaana ollut vaimonsa, eikä lasta pelastanut tehty keisarinleikkauskaan.
Seuraavat käänteet olivat myös yllättävät. Maunu perui lupauksensa antaa Helsingborg Valdemarille ja Valdemar ryhtyi sotaan Holsteinin kreivejä ja herttua Albrektia vastaan. Albrekt liittoutui lähes heti Maunun kanssa. Myöhäissyksyllä 1359 tehtiin Tanskan ja Ruotsin välille sopimus rauhasta, mutta se osoittautui lyhytikäiseksi. Valdemar nujersi Holsteinin kreivit ja kesällä 1360 Tanska suuntasi yllätyshyökkäyksensä Skåneen aikeenaan Tanskalle kuuluneiden alueiden palauttaminen.
Maunu oli edelleen pannassa ja rahapulassa, joten uusien joukkojen värväys ei ollut onnistuakseen, joskin Haakonin rahoilla ostettiin jälleen Holsteinin kreivit. Albrekt vetäytyi puolueettomaksi. Helsingborg antautui lokakuussa ja pääosa Skånesta, Blekingestä ja Hallandista oli menetetty Tanskalle. Haakon purki kihlauksensa Margareetan kanssa alkuvuodesta 1361 ja samana vuonna Valdemar valloitti Gotlannin. Maunu ja Haakon vastasivat liittoutumalla 11 hansakaupungin kanssa. Hansaliiton laivasto yritti Helsingborgin piiritystä vuonna 1362, mutta epäonnistui Ruotsin puuttuvien maajoukkojen takia.
Kuningatar Blanka oli mahdollisesti se täysjärkinen henkilö, joka pystyi avaamaan Gordionin solmuksi lukkiutuneen ja pitkittyneen sodan, jonka tuloksista ei ollut enää hyötyä yhdellekään osapuolelle. Huhtikuun alussa 1363 Maunu, Blanka ja Haakon matkustivat jälleen Kööpenhaminaan, jossa vietettiin 23-vuotiaan kuningas Haakonin ja jo kertaalleen hylätyn, nyt 10-vuotiaan Margareetan häät. Aselepo oli sovittu kestävän tammikuuhun 1364. Häät olivat Blankan viimeinen julkinen esiintyminen ja samalla suurin saavutus, josta hän ei koskaan saanut itse tietää. Hänen sanotaan sairastuneen häiden jälkeen.
Ruotsin ja Norjan kuningatar Blanka Namurilainenn kuoli vuonna 1363 Kööpenhaminassa 45 vuoden ikäisenä. Hänen hautapaikkaansa ei tunneta.
Perintö

Kuningas Haakon ehti vuosina 1362-1665 olla myös valittu Ruotsin kuningas ja Maunun kanssahallitsija. Margareeta oli siirtynyt Norjaan vuonna 1366 ja hänen ja Haakonin ainoa lapsi Olavi Haakoninpoika syntyi vuonna 1370. Margareetan ainoa veli, Tanskan kruununperillinen Kristoffer kuoli vuonna 1363. Margareetan vanhempi sisar Ingeborg, joka oli naimisissa herttua Albrekt Mecklenburgilaisen vanhimman pojan Henrikin kanssa ja joilla oli poika Albrekt nuorin, oli tässä vaiheessa Tanskan kruununperimysjärjestyksessä ensimmäinen.
Valdemar Atterdagin kuollessa vuonna 1376 tilanne oli kuitenkin toinen ja Olavi valittiin samana vuonna Tanskan kuninkaaksi. Vuonna 1380 Haakon kuoli ja 10-vuotiaasta Olavista tuli myös Norjan kuningas. Olavi eli vain 16-vuotiaaksi ja hänen kuoltuaan vuonna 1387 Margareeta, kuningatar Blankan miniä, oli Tanskan ja Norjan hallitsija.
Muisto Blankasta oli kuningatar Margareetan mielessä niin vahva, että hän etsi Ranskasta morsianta vahvistetulle perijälleen, sisarentyttärensä pojalle Eerikille, siinä kuitenkaan onnistumatta. Tärkeämpää oli, että Blankan ja Margareetan toiminnan tuloksena syntyi 1397 Kalmarin unioni, joka yhdisti kaikki pohjoismaat 1520-luvulle saakka ja jonka henkinen perintö on edelleen olemassa. Unioni ulottui lännessä Orkneysaarille, Shetlantiin ja Islantiin, idässä Karjalaan, pohjoisessa Jäämerelle ja etelässä Holsteiniin.
Albert Edelfeltin Kuningatar Blanka ja Blankan ratsastaja

Tunnetuin Blanchea esittävä maalaus on Albert Edelfeltin vuonna 1877 maalaama Kuningatar Blanka, jossa on Blanche sylissään poikansa Haakon.  Taitelija vietti paljon aikaa Kuningatar Blanka -taulua varten historian kirjojen parissa ja kierteli museoita tutkiessaan, miten 1300-luvulla oli eletty. Hän halusi kuvata puvut, kalusteet ja esineet mahdollisimman aidosti, jotta ne antaisivat aidon kuvan keskiajalla eläneiden kuninkaallisten elämästä.
Albert Edelfelt kuvitti Zacharias Topeliuksen lastenrunon, joka julkaistiin kirjassa Lukemista lapsille (Läsning för barn) Yhdeksän hopearahaa -kertomuksen yhteydessä. Kuningatar Blanka -maalauksen Edelfelt maalasi tämän lorun pohjalta. Maalausta säilytetään Kansallisgalleriassa Ateneumin taidemuseossa.
Aja, aja, aja,

Blankan ratsastaja.

Minne matkall' lienen?

Minne pojan vienen?

Sinne missä tiedän,

morsiammen pienen.

Mikä nimi armaan?

Margareta varmaan. 
()
Ruotsin ja Norjan kuningatar Blankan sinetti n. 1350
Albert Edelfeltin Kuningatar Blanka
Elisabet (Raamattu)

Maria vierailulla Elisabetin luona, Philippe de Champaignen maalaus.
Johannes Kastajan syntymää esittävä maalaus 1400-luvulta. Elisabet vasemmalla.
Elisabet ja Maria Mariotto Albertinellin maalauksessa Marian käyntipäivä.
Elisabet (kreik. Ἐλισάβετ, hepr. ‏אֱלִישֶׁבַע / אֱלִישָׁבַע‎, Elišéva, arab. أليصابات‎, Alyassabat) oli Luukkaan evankeliumin mukaan Sakariaan vaimo ja Johannes Kastajan äiti.