stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
IF Boltic
Historia

IF Bolticin perusti vuonna 1946 karlstadilainen poikajoukko. Seura sai nimensä brittiläisten jalkapalloseurojen Bolton ja Celtic mukaan, yhdessä nimistä muodostui Boltic.
Boltic nousi Ruotsin jääpallon korkeimmalle sarjatasolle vuonna 1976 ja sijoittui heti ensimmäisenä kautenaan etelälohkon ykköseksi. Seura nousi tämän jälkeen lähes 20 vuoden ajaksi joukkueeksi, joka taisteli lähes joka vuosi Ruotsin jääpallomestaruudesta. IF Boltic oli 1980-luvulla Ruotsin jääpallon hallitseva seura. Vuosina 1979-1988 se voitti kahdeksan Ruotsin mestaruutta ja pelasi kymmenen kertaa peräkkäin loppuottelussa. Kaikkiaan Boltic voitti yhdeksän Ruotsin mestaruutta vuosina 1979, 1980, 1981, 1982, 1983, 1984, 1985, 1987 ja 1995 ja loppuottelussa se pelasi 13 kertaa.,  Maailmancupin ja Euroopan cupin IF Boltic voitti samana aikana molemmat kuudesti.
IF Boltic yhdistyi vuonna 2000 IF Karlstad-Götan kanssa, ja näin syntyi BS BolticGöta.
Vuodesta 2008 fuusioseura palasi käyttämään nimeä IF Boltic. Seura nousi keväällä 2010 Ruotsin jääpallon pääsarjaan Elitserieniin. Seuraava Elitserien-kausi oli kuitenkin heikko; vain yksi voitto, pisteitä neljä ja putoaminen. Sen jälkeen IF Boltic on pelannut toiseksi korkeinta sarjatasoa eli Allsvenskania koko 2010-luvun.
Saavutukset

Saavutuksia Ruotsin pääsarjassa
9 kultaa: 1979, 1980, 1981, 1982, 1983, 1984, 1985, 1988 ja 1995
4 hopeaa: 1986, 1987, 1992 ja 1993
Saavutuksia Jääpallon maailmancupissa
6 kultaa: 1980, 1981, 1985, 1986, 1995 ja 1996
Saavutuksia Jääpallon Euroopan cupissa
6 kultaa: 1980, 1982, 1983, 1984, 1986, 19/96
Entisiä pelaajia

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Marcus Bergwall  Anders Bridholm  Mats Carlsson  Bernt "Bempa" Ericsson  Mikael Forsell  Ola Fredricson |   |  Pål Hanssen  Kenth Hultqvist  Ola Johansson  Stefan Karlsson  Per "Pelle" Togner  Bengt "Pinnen" Ramström  Lars Ångström |
IF Bolticin kotikenttä on Tingvallan jäästadion.
Håkan

| Håkan |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  28. heinäkuuta
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Hakuni
Vastineita eri kielissä:  Haakon, Håkon, Hagen, Hacon, Haquin, Haqvin
Nimen alkuperä:  skandinaavinen
Infobox OKNimi-testi OK: 
Håkan on skandinaavinen miehen etunimi, jonka alku­muoto on ollut muinais­norjan Hakon. Nykynorjassa nimi esiintyy muodossa Håkon, ja useiden Norjan kuninkaiden nimenä on ollut Haakon.
Nimen alkuperästä ei ole varmaa tetoa. Sen on arveltu johtuvan sanasta hag, joka tarkoittaa hyödyllistä tai kätevää, mutta se saattaa myös johtua korkeaa jälkeläistä tarkoittavista sanoista.
Suomessa nimi Håkan tai Hakon on ollut käytössä jo keskiajalla. Sen suomenkielisenä vastineena on ollut käytössä Hakuni, joka esiintyy yhä sukunimenä ja paikannimissä, mutta ei nykyisin yhdenkään suomalaisen etunimenä. Nimi Håkan on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu 1900-luvun alusta vuoden 2019 loppuun mennessä 2918 henkilölle.  Håkanin nimipäivä on suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan 28. heinäkuuta.
Kuvitteellisia Håkaneja

Håkan Bråkan, Erik Lejonborgin elokuvassa Håkan Bråkan & Josef
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Håkan Wikimedia Commonsissa
Tõnu Viik

| Tõnu Viik |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 12. heinäkuuta 1968 (ikä 56) Jõhvi
Kansalaisuus:   Viro
Ammatti:  Tallinnan yliopiston rehtori (2021–)
Tõnu Viik (s. 12. heinäkuuta 1968 Jõhvi) on virolainen filosofian professori ja toukokuusta 2021 lähtien Tallinnan yliopiston rehtori.
Elämä ja ura

Viik on syntynyt vuonna 1968. Vuosina 1986–93 hän opiskeli Moskovan valtionyliopistossa filosofiaa. Tohtoriksi hän väitteli yhdysvaltalaisessa Emory Universityssä vuonna 2003 aiheenaan Hegelin kulttuurifenomenologia. Viik on toiminut Viron Humanistisen Instituutin rehtorina ja Tallinnan yliopiston humanististen tieteiden instituutin johtajana. Helmikuussa 2021 hänet valittiin Tallinnan yliopiston rehtoriksi, ja hän astui virkaansa toukokuussa 2021.
Murrejatkumo

Murrejatkumo on eräs dialektologian peruskäsite. Sillä tarkoitetaan saman kielen eri murteiden tai toisilleen lähisukuisten kielten muodostamaa ryhmää, jonka sisällä eri kielipiirteiden maantieteellisen levinneisyyden rajat eli isoglossit eivät vastaa toisiaan, minkä vuoksi ei ole jyrkkiä murrerajoja, vaan murteet muodostamat jatkumoja. Tällainen on tilanne myös monien erillisinä pidettyjen kielten välisten rajojen kohdalla.
Murrejatkumoille tyypillistä on, että ihmiset ymmärtävät lähiseudun asukkaiden puhetta ilman muuta, koska murre-erot eivät ole kovin suuret, hieman kauempana asuvien puhetta jo työläämmin, kun taas  useissa tapauksissa saman murrejatkumon vastakkaisten äärilaitojen asukkaat eivät ymmärrä toistensa puhetta lainkaan, elleivät ole sitä varta vasten opetelleet. Missään kohdassa murrejatkumon sisällä ei kuitenkaan ole sellaista rajaa, jonka vastakkaisilla puolilla lähellä toisiaan asuvat eivät ymmärtäisi toisiaan.
Murrejatkumot olivat yleisiä vanhan maatalousyhteiskunnan aikana, kun maaseudun asukkaat harvoin muuttivat kovin kauas synnyinpaikaltaan eikä valtiollisten yleiskielten vaikutus ollut niin voimakas, että se olisi sanottavasti tasoittanut paikallisia murre-eroja tai tehnyt valtioiden välisistä rajoista selviä kielirajoja. Murrejatkumoiden olemassaolo tekee monessa tapauksessa vaikeaksi ratkaista, mitkä ovat eri kieliä ja mitkä vain saman kielen eri murteita, varsinkin jos kyseisillä kielillä ei ole vakiintunutta kirjakieltä.
Keski-Euroopassa tyypillisen murrejatkuman muodostavat esimerkiksi hollannin ja saksan murteet Alankomaiden rannikolta Itävallan kaakkoisille rajaseuduille saakka. Hollanti ja saksa ovat selvästi eri kieliä, mutta niiden ydinalueiden välillä on katkeamaton ketju erilaisia siirtymämurteita, joissa on piirteitä molemmista kielistä. Suomen kieli ja muut itämerensuomalaiset kielet muodostavat myös murrejatkumon. Lisäksi mannerskandinaaviset kielet eli ruotsi, norja ja tanska muodostavat murrejatkumon.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Nuolijärvi, Pirkko & Sorjonen, Marja-Leena: Miten kuvata muutosta?  Helsinki:  Kotimaisten kielten tutkimuskeskus, 2005.  ISBN 978-952-5446-51-7  Teoksen verkkoversio (viitattu 11.7.2020).
Jane Asher

Asher vuonna 2008
Jane Asher (s. 5. huhtikuuta 1946 Marylebone, Lontoo, Englanti, Yhdistynyt kuningaskunta) on brittiläinen näyttelijä, jonka televisioura alkoi hänen ollessaan 6-vuotias elokuvassa Mandy.
Asher tunnettiin 1960-luvulla The Beatles -yhtyeen Paul McCartneyn tyttöystävänä. Hän on ollut vuodesta 1981 naimisissa kuvittaja Gerald Scarfen kanssa, ja heillä on kolme lasta.
Jane Asher on muusikko/tuottaja Peter Asherin pikkusisko.
Osittainen filmografia

Mandy (Mandy, 1952)
Mysteerio hotellissa (The Greengage Summer, 1961)
Punaisen surman naamio (The Masque of the Red Death, 1964)
Alfie – naisten viettelijä (Alfie, 1964)
Hyväilysi kosketus (Deep End, 1970)
Lemmenturistit (The Buttercup Chain, 1970)
Henrik VIII:n kuusi vaimoa (Henry VIII and His Six Wives, 1972)
Menestys on paras kosto (Success Is the Best Revenge, 1984)
Ihmelapsi (Dreamchild, 1985)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jane Asher Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Korea  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Elonet 
Muut:  SNAC  IdRef
Motocrossin maailmanmestaruussarja

| Motocrossin maailmanmestaruussarja |
| --- | --- |
  Motocrossin maailmanmestaruuskausi 2024 

Järjestäjä:  FIM
Luokka:  motocross
Maa:  kansainvälinen
Ensimmäinen kausi:  1957
Virallinen kotisivu
Motocrossin maailmanmestaruussarja on Fédération Internationale de Motocyclismen (FIM) motocross-sarja.
Sarja on perustettu vuonna 1957.
Vuoteen 2003 asti kilpailtiin kuutioluokissa. Vuosina 2004–2013 ajettiin MX1-, MX2- ja MX3-luokissa. Vuodesta 2014 miesten luokkia on ollut vain kaksi: MXGP ja MX2. Naiset kilpailevat nykyisin oman luokkansa maailmanmestaruudesta.
Kilpailut

Kaudella 2022 oli 18 osakilpailua.
Eniten mestaruuksia

Stefan Everts 10
Antonio Cairoli 9
Joël Robert 6
Roger de Coster 5
Eric Geboers 5
Georges Jobé 5
Joël Smets 5
Chiara Fontanesi 5
Jore Marjaranta

Jore Marjaranta Jaana Pelkosen haastateltavana Hartwall Areenalla Elämä lapselle -konsertissa 12. syyskuuta 2007.
Jorma Olavi ”Jore” Marjaranta (s. 9. lokakuuta 1961 Kemijärvi) on suomalainen laulaja-lauluntekijä, joka on soolouransa lisäksi tullut tunnetuksi yhtyeistä Leningrad Cowboys ja Guitar Slingers.
Muusikkoura

Jore Marjaranta julkaisi ensimmäisen levynsä The Clap -yhtyeen kanssa 1980. Suuremmalle yleisölle hän tuli tunnetuksi Leningrad Cowboysin laulusolistina vuosina 1989–1996. Vuosina 1987–1991 Marjaranta toimi laulusolistina Albert Järvinen Bronxissa ja Albert Järvinen Bandissä, jossa hän lauloi Albert Järvisen kuolemaan (24.3.1991) asti. Pian Albert Järvinen Bronxiin liittymisen jälkeen Marjaranta aloitti myös Leningrad Cowboysin laulusolistina. Ennen soolouraansa hän lauloi myös Guitar Slingersissä (1991–1999).
Soolouralle Marjaranta siirtyi vuonna 2000, minkä jälkeen hän on julkaissut kuusi sooloalbumia. Viides albumi julkaistiin vuonna 2011 ennen hänen keikkataukoaan. Kuudes levy VI julkaistiin keväällä 2015. Soolouralla Marjaranta on tehnyt osan kappaleista itse mutta on tehnyt yhteistyötä myös muiden lauluntekijöiden kanssa, esimerkiksi VI-levyn kappaleista suurin osa on Marjarannan ja Nalle Ahlstedtin säveltämiä. Lisäksi levyltä löytyy yksi Marjarannan ja Olli Ahvenlahden yhteissävellys. Marjaranta on sanoittanut kaikki levyn kappaleet Lasse Wikmanin kanssa.
Marjaranta on laulanut useiden elokuvien ja televisiosarjojen tunnusmusiikkia:
”Miten pelko lähtee” elokuvassa Minä ja Morrison (2001)
”Haaveet kaatuu” elokuvassa Pahat pojat (2003)
”Taas munasin” ja ”Ainoain” elokuvasta Pikku Kananen (2005)
”The Leaning Tower” elokuvasta Kalteva torni (2006)
”Tunteisiin”-tunnusmusiikki tv-sarjassa Salatut elämät (2002–2004)
Marjaranta voitti Leningrad Cowboys -yhtyeen kanssa Vuoden yhtye -Emman 1993 ja oli vuoden 2000 Emma-gaalassa ehdokkaana Vuoden pop-rock-tulokkaaksi.
Marjaranta tuli vuonna 2022 mukaan Ylen Elämäni biisi -viihdeohjelmasarjaan yhdeksi vakiosolistiksi.
Yksityiselämä

Marjaranta on ollut naimisissa kahdesti ja hänellä on kaksi tytärtä, yksi kummastakin avioliitosta. Hän asui Superiorin kaupungissa Coloradossa Yhdysvalloissa kaksi vuotta 2010–2012. Coloradossa hän oli koti-isänä ja kouluttautui joogaopettajaksi. Elokuussa 2012 Marjaranta muutti takaisin Helsinkiin ja sieltä 2020-luvun alussa Tampereelle. Hän työskentelee laulaja-lauluntekijänä, joogaohjaajana ja Asahi-ohjaajana. Lisäksi hän kuuluu myös Speakersforumin puhujiin.
Diskografia > Sooloalbumit

Eteenpäin (2000)
Aikaa palaa (2001)
Värit (2003)
Parhaat / 18 suosikkia (2005)
Pieni ihminen (2007)
Niin kaunis on Helsinki nyt (2011)
VI (2015)
Hetket kuvina (2016)
Jore Marjarannan soolouran tunnetuimpia lauluja ovat ”Haaveet kaatuu”, ”Miten pelko lähtee”, ”Ikävä”, ”Kävelet tähtiin päin” ja ”Niin kaunis on Helsinki nyt”.
Aiheesta muualla

Viralliset kotisivut
Jore Marjaranta Meteli.netissä
Jore Marjaranta lauluntekijänä – Fono.fi
| n k Leningrad Cowboys |
| --- | --- |
 Ville Tuomi  Sakke Järvenpää  Tume Uusitalo  Varre Vartiainen  Pauli Hauta-aho  Sami Järvinen  Timo Tolonen  Okke Komulainen  Pemo Ojala  Pope Puolitaival  Jay Kortehisto  Anna Sainila  Hanna Moisala   Mato Valtonen  Nicky Tesco  Silu Seppälä  Mauri Sumén  Puka Oinonen  Pimme Korhonen  Sakari Kuosmanen  Pekka Virtanen  Ben Granfelt  Esa Niiva  Teijo "Twist Twist" Erkinharju  Jore Marjaranta  Tokela  Vesa Kääpä  Mari Hatakka  Tiina Isohanni  Tatu Kemppainen  Veeti Kallio  Tipe Johnson  Ykä Putkinen  Antti Snellman  Marzi Nyman  Juuso Hannukainen 
Albumit:  1917 - 1987  Leningrad cowboys go America  We Cum from Brooklyn  Total Balalaika Show - Helsinki Concert  Live in Prowinzz  Happy Together  Go Space  Mongolian Barbeque  Thank You Very Many - Greatest Hits And Rarities  Terzo Mondo  Go Wild  Global Balalaika Show  Zombie's Paradise  'Those Were the Days – The Best of Leningrad Cowboys  'Buena Vodka Social Club 
Singlet:  '”Those Were The Days CD-Single”  '”Those Were The Days CD-Single”  ”Thru The Wire CD-Single”  ”Jupiter Calling CD-Single”  ”Where's The Moon CD-Single”  ”Be Worry Don't Happy CD-Promo Single”  ”Happy Being Miserable CD-Single” 
Elokuvat:  Rocky VI  Thru The Wire  L.A. Woman  Leningrad Cowboys Go America  Those Were The Days  These Boots  Total Balalaika Show  Leningrad Cowboys Meet Moses  LA Without a Map 
Musiikkivideot:  Jupiter Calling  Leningrad  Where`s The Moon  Happy Being Miserable  You`re My Heart, You`re My Soul  All We Need is Love  Gimme Your Sushi  Buena Vodka Social Club 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Ritva  Elonet  Yle
Helenelunds IK

| Helenelunds IK |
| --- | --- |
Perustettu:  1928
Entiset nimet:  IK Stjärnan vuoteen 1929
Kotiareena:  Sollentunavallen
Paikkakunta:   Sollentuna, Tukholma, Ruotsi
Värit:                
Lajit:  Jääpallo
Helenelunds IK on tukholmalainen jääpallojoukkue, joka pelasi kaudella 2015–2016 Allsvenskanissa sen pohjoislohkossa.
Historia

Helenelunds IK perustettiin vuonna 1928 alun perin IK Stjärnan -nimellä, mutta seura vaihtoi nimekseen Helenelunds IK vuonna 1929. Seuran toiminta-alue on Tukholman pohjoispuolinen Sollentunan alue.
Seuran lajeja ovat olleet yleisurheilu, nyrkkeily, jääpallo, jalkapallo ja hiihto. Myöhemmin myös jääkiekko ja pöytätennis. 1990-luvulla lajeihin tuli vielä salibandy. Nykyään seura on keskittynyt jääpalloon. Seura jakautui 1990-luvulla Helenelunds IK Footboll- ja Helenelunds IK Bandy -seuroiksi. Helenelunds IK Football yhdistyi edelleen IFK Sollentunan kanssa vuonna 2008 ja muodosti Sollentuna Fotboll IF:n ja jatkofuusioiden myötä Sollentuna FK:ksi.
Helenelunds IK pelasi ensimmäisen kerran toiseksi korkeinta sarjaa kaudella 1976–1977, joka silloin oli Bandytvåan-nimellä. Seura pelasi 1980-luvulla kolmanneksi korkeinta eli Divisioona 2:ta ja toiseksi korkeinta eli Divisioona 1:tä. Seura karsi ylempään sarjaan eli silloiseen Allsvenskaniin kausina 1979–1980, 1980–1981, 1985–1986, 1991–1992 sekä jokainen kausi kaudesta 1997–1998 alkaen kaudelle 2003–2004.
Seura 2000-luvulla

Ennen kautta 2002 Helenelunds IK yhdistyi tukholmalaisen AIK Bandyn kanssa ja pelasi HIK/AIK-nimellä toiseksi korkeinta sarjaa eli Divisioona 1:tä. Yhdistyminen ei onnistunut, ja niinpä Helenelunds IK jatkoi pelaamista 2. Divisioonassa kaudella 2003–2004. Kaudella 2007–2008 seura pelasi jälleen toiseksi korkeinta sarjaa eli nykyistä Allsvenskania. Seura pysyi sarjassa, mutta seuraavana kautena seura putosi Allsvenskanista. Seuraavan kerran Helenelunds IK nousi Allsvenskaniin kaudeksi 2015–2016.
Aiheesta muualla

Joukkueen virallinen sivu
Suomen mesoliittinen kausi

Suomen keskimesoliittisia asuinpaikkoja. Punaiset alueet kattavat merkittävimmät asutusalueet.
Suomen mesoliittinen kausi oli kalenterivuosina noin 8700–5100 eaa., mikä vastaa 7400–4300 eaa. radiohiilivuosina. Asutus saapui Suomeen nykyisen Venäjän alueelta tai Baltiasta. Kulttuuri pohjautui metsästykseen, kalastukseen sekä kasvien, sienten ja marjojen keräilyyn. Hirveä, majavaa ja hyljettä pyydettiin eniten. Koira oli Suomen ensiasuttajien ainoa tunnettu kotieläin. Asutus sijaitsi muinaisilla rannoilla. Ihmiset liikkuivat saaliseläinten perässä vuodenaikojen mukaan sinne, missä saalistus oli helpointa. Suomen alueella asui mesoliittisella kaudella tuhansia tai kymmeniätuhansia ihmisiä.
Mesoliittisen kauden irtaimia muinaisjäännöksiä ovat olleet muun muassa pallonuijat, liuskekiviset keihäänkärjet, eläinpääveistokset ja kvartsiittiset mikroliittiesineet. Löytämättä ovat jääneet puiset ja luiset esineet, sillä ne ovat harvoja poikkeuksia lukuun ottamatta lahonneet. Hautoja ja asumusten pohjia tunnetaan tältä ajalta vain muutama.
Ilmasto ja luonto varhaisella lämpökaudella

Holoseenin alussa varhaisella mesoliittisella kaudella ilmasto muuttui rajusti. Vielä 11000 eaa. mannerjää peitti koko Suomen nykyisen alueen. Ilmaston keskilämpötila kohosi kuitenkin jopa 10 astetta lyhyessä ajassa. Tämän seurauksena jäätikkö suli Etelä- ja Kaakkois-Suomesta. Koska jäljellä oleva mannerjäätikkö viilensi lähiseudun ilmaa, vallitsi alueella arktinen preboreaalinen ilmasto. Lyhyet kesät olivat kuivia ja viileitä, mutta talvet ankaria ja vähälumisia.
Jäätiköltä paljastuneet maat 9500 eaa. jäivät Etelä-Suomessa suoraan Yoldiameren veden alle, ja vain korkeimmat kohdat muodostivat pienen saariston. Ajalta 8800 eaa. tunnetaan jo norpan luulöytöjä. Yoldiameren yhteys valtamereen katkesi, ja siitä tuli Ancylusjärvi Ilmasto muuttui tehden lyhyistä kesistä sateisia ja talvista kylmiä ja lumisia.
Ancylusjärven saaristossa viihtyivät muun muassa variksenmarjat, mutta mantereella, Pohjois-Karjalassa ja Kannaksella, oli pioneerikasvillisuudelle tarjolla ravinteikasta maata. Kasvillisuusvyöhykkeet kulkivat mannerjäätikön suuntaisina etelästä pohjoiseen, joten kasvit levisivät Suomeen idästä päin. Ensin tulivat heinät, sarat, marunat, savikat, lapinvuokot, napa- ja vaivaispajut, vaivaiskoivut, keväthanhikit, pihatattaret ja vihvilät. Nämä peittivät puuttoman ja arktisen maan ja pian niitä seurasivat puuvartiset kasvit tyrni, kataja, pihlaja, haapa sekä erilaiset pajut.
Boreaaliseen ilmastoon sopeutuneet lajit levisivät vauhdilla Suomeen 8500 eaa. Erilaiset kangasmaiden varvut ja koivut, kuten tunturi-, hies- ja rauduskoivu, syrjäyttivät arimmat pioneerilajit. Syntyneet koivun ja haavan sekametsät olivat avoimia ja valoisia, mutta pian näiden joukkoon levisi mänty, joka valtasi itselleen valta-aseman koivun rinnalla. Vuotuinen keskilämpötila oli 8000 eaa. noin 1,5 astetta. Lehtimetsien myötä saapuivat monet tutut nisäkkäät: metsäjänis, kettu, majava ja hirvi. Mäntymetsissä viihtyivät ainakin karhu, orava ja näätä.
Kasvillisuus voisi tarjota runsaan ravinnon linnuille, joista ei kuitenkaan ole näin vanhoja luulöytöjä. Joutsenen luu ajalta 8000 eaa. löydettiin Karjalankannakselta, mutta suden, naalin, ilveksen sekä ahman luulöydöt puuttuvat. Tunturipeuraa on tavattu Pohjois-Norjassa jo 11500 eaa., mutta vanhin Suomesta löydetty luu ajoitetaan vasta 6600 eaa., vaikka se on todennäköisesti noin 2 000 vuotta vanhempi.
Ilmasto saavuttaa lämpimimmän vaiheensa

Edellä kuvatulla ajanjaksolla jäätiköt olivat 8000 eaa. poistuneet Suomesta. Ruotsiin asti kutistuneet jäätiköt eivät enää vaikuttaneet Itä- ja Keski-Suomen ilmastoon ja vuotuinen keskilämpötila jatkoi nousuaan. Ilmasto oli kuitenkin 1 000 vuotta kuivaa. Kasvillisuusvyöhykkeet kulkivat nyt idästä länteen, joten kasvillisuus levisi pääosin etelästä pohjoiseen. Harmaaleppä, joka on tärkeä laji ekosysteemille, levisi Inarinjärven korkeudelle saakka, mutta tervaleppä kykeni nousemaan vain Kainuun korkeudelle.
Lintujen luut ovat yleensä hävinneet vanhoista jätetunkioista ja ensimmäiset merkit eri lajeista havaitaan vasta kampakeraamiselta kaudelta. Silti on varmaa, että linnut muuttivat hyvinkin pohjoiseen pian jääkauden jälkeen.
Noin 7000 eaa. oli vuotuinen keskilämpötila noussut 3,5 asteeseen. Ilmasto oli nykyistä lämpimämpi ja kosteampi. Ympäri vuoden satoi enemmän ja järvien vedet olivat nykytasoa korkeammalla. Nyt saapuivat hitaasti leviävät lajit, jotka myös tarvitsivat sekä lämpöä että kosteutta. Näitä ovat pähkinäpensas, kynäjalava, vuorijalava, tammi ja saarni. Nämä eivät koskaan ehtineet levitä pohjoisimpaan Lappiin saakka, vaan niiden levinneisyyden pohjoisraja kulki poikittain maan poikki eri leveysasteilla. Lehdoissa viihtyivät muun muassa humala ja nokkonen, jota saatettiin käyttää hyötykasvina.
Kylmä jakso 6200 eaa. näkyy siitepölyanalyysissä siitepölyn vähenemisenä. Jos puusto kärsi tänä aikana, on se voinut lamauttaa aikansa ekosysteemin ja haitata ihmisten selviämistä eteläisessä Suomessa, missä vaikutukset olivat suurimmat. Ilmaston viileneminen johtui Amerikan jääjärven purkautumisesta Atlanttiin.
Noin 6000 eaa. jääkauden jälkeinen ilmasto saavutti lämpömaksiminsa. Tuolloin vuotuinen keskilämpötila oli 5–5,5 astetta (nykyään 4 astetta). Lämpökausi jatkui tasaisena 4000 eaa. asti, jolloin ilmasto alkoi hitaasti jäähtyä kohti nykylämpötiloja. Tammi kasvoi koko Etelä-Suomessa, vuorijalava ja metsälehmus levisivät Kainuun korkeudelle ja pähkinäpensas Keskipohjanmaalle asti. Valtapuuna oli mänty, mutta koivu ja haapa olivat myös yleisiä. Muita mainittuja lehtipuita kasvoi suotuisissa paikoissa muodostaen monilajisia lehtoja. Myös pensaita kasvoi paljon enemmän kuin nykyään.
Vesipähkinä kasvaa vedessä Baltiassa ja Euroopassa. Sen hedelmä maistuu kastanjalle ja arvellaan, että ihmiset levittivät sitä kaikkiin Järvi-Suomen lammikoihin omaksi ravinnokseen. Lämpökaudella se levisi Kuopion korkeudelle asti.
Itämeren Ancylus-vaihe loppui Tanskan salmien auettua Pohjanmerelle 6000 eaa. Suolaista merivettä alkoi virrata Itämeren altaaseen ja suolapitoisuus alkoi varovasti nousta (Mastogloiameri). Tanskan salmien aukeaminen johtui valtamerten pinnan noususta jääkauden viimeisten jäätiköiden sulaessa. Merenpinnan nousu jatkui ja Itämeren suolapitoisuus lisääntyi edelleen. Tätä vaihetta kesti 5 000–6 000 vuotta. Muinaista suolaista Itämerta kutsutaan yleisesti Litorinamereksi.
Ilmasto säilyi melko samanlaisena mesoliittisen kauden loppuajan 5000 eaa. saakka
Asutuksen vakiintuminen Suomessa

Varhaisen mesoliittisen kauden uudet tulijat tutustuivat luontoon ja alkoivat sopeutua alueella elämiseen monilla tavoilla. Kun maa kohosi ja ilmasto lämpeni lisää, kasvimaailma monipuolistui ja riistan määrä kasvoi. Yhä useampi ryhmä jäi kiertelemään pääasiassa Suomen alueella ja näin voidaan katsoa väen asettuneen tänne.
Suomen alueen geologia poikkesi mannermaisesta siinä, ettei aiemmin suosittua piikiveä löytynyt. Piin korvasi kvartsi, joka oli kovaa ja lohkesi samalla tavalla teräväreunaisiksi mikroliiteiksi. Myös liuskekivet, kuten viher-, sädekivi- ja punaliuske, tulivat suosituiksi ja jopa pehmeää vuolukiveä käytettiin satunnaisesti. Niistä oli helppo muotoilla työ- ja metsästyskalujen teriksi sekä muiksi esineiksi. Näiden esineiden muotokieli poikkeaa aikaisemmasta suuresti ja toimii siksi alueella syntyneen kulttuurin tunnusmerkkinä. Tähän kului aikaa noin 600–1 000 vuotta.
Mesoliittinen kulttuuri vakiintui Suomeen noin 6500 radiohiilivuotta eaa. eli noin 7500 eaa. Kulttuurin ajoitus vaihtelee eri lähteissä ja sen sanotaan myös alkavan 8000 eaa..
Mesoliittisen kauden ensimmäisen kolmanneksen jälkeen vakiintunutta vaihetta kutsutaan ensimmäisen merkittävän löytöpaikan mukaan Suomusjärven kulttuuriksi. Vaikka alkuajoitukset vaihtelevatkin, voidaan pioneerivaiheen katsoa muuttuneen Suomusjärven kulttuuriksi, kun sen tunnusomaiset esineet löytyvät asuinpaikalta. Kulttuurin katsotaan päättyneen saviastioiden käyttöönoton yhteydessä kampakeraamisen kulttuurin alkaessa 5100 eaa., vaikka muuten esineistö säilyi vielä mesoliittisena.
Suomessa alettiin viljellä tattaria viimeistään 5300 eaa. Löydös tehtiin 2010-luvun alussa Kouvolan Huhdasjärvellä.