stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hesketh Racing
Formula Ykkösissä

Heskethin ensimmäinen Formula 1 -auto saatiin vuokrattua Surteesin F1 -tallilta kauden avannutta, mestaruuskauden ulkopuolista "Race of Championsia" varten. Kilpailussa Hunt tuli maaliin hienosti kolmantena, joka johti siihen, että Heskethin seuraava F1 -auto hankittiin Marchilta ja samalla paroni houkutteli tallin pääinsinöörin Harvey Postlethwaiten huolehtimaan siitä.
Ensimmäisellä kaudella Hunt ajoi kolme kertaa pisteille ja sijoittui kuljettajien MM-sarjassa kahdeksanneksi. Hunt sijoittui kauden aikana kahdesti palkintokorokkeelle. Hollannin osakilpailusta oli tuloksena kolmas tila ja kauden päätökilpailusta Yhdysvalloissa oli tuloksena kakkostila.
Menestyksen innoittamana Hesketh ilmoitti, että haluaa seuraavalle kaudelle oman auton. Postlethwaite suunnitteli Hesketh 308:n, jolla Hunt saavutti kolme palkintopallisijaa ja oli taas kahdeksas ajajien MM-sarjassa. Alussa ulkopuolisista sponsoreista kieltäytynyt Hesketh alkoi ajautua rahoitusvaikeuksiin. Kaudella 1975 Hunt ajoi edellisvuoden autoa, jota Postlethwaite oli uusinut. Kauden puolivälissä Hunt voitti Hollannin GP:n ja ajoi lisäksi kolme kertaa toiseksi. MM-sarjassa hän oli neljäs.
Hesketh ei kuitenkaan pystynyt enää rahoittamaan talliaan ja vuoden lopulla hän myi sen kanadalaiselle Walter Wolfille. Tallin nimi säilyi Heskethinä kaudelle 1978 asti, kunnes maksukuljettajia ajattanut ja useista uloskarsiutumisista kärsinyt talli lopetti toimintansa kesken kauden. Viimeisellä kaudellaan Hesketh ajatti mm. naiskuljettaja Divina Galiciaa, joka oli tunnettu myös olympiatason hiihtäjänä, joka osallistui urallaan neljästi talviolympialaisiin.
Huomioita

↑  James Huntin kauden 1973 Britannian GP:n ja Yhdysvaltain GP:n kilpailujen nopeimmat kierrokset menivät March-tallille.
↑  Kauden 1973 pisteet menivät March-tallille.
↑  Talli käytti kaudella 1973 Marchin autoa.
↑   Talli käytti kauden 1974 alussa Marchin autoa.
Hordalandin lääni

| Hordalandin lääni Hordaland fylke |
| --- | --- |

 Lippu:  Vaakuna
 Läänin sijainti Norjassa
Valtio:  Norja
Alue:  Vestlandet
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Bergen
 – lääninjohtaja:  Anne Gine Hestetun
Pinta-ala:  15 436,65 km²
Väkiluku (2016):  516 497
 – väestötiheys:  33,46 as./km²
Kielet:  Uusnorja
Lyhenteet:  
 – ISO 3166:  NO-12
 – NUTS:  NO051
 
Läänin internetsivut
Hordalandin lääni (norj. Hordaland fylke) on entinen Norjan lääni maan länsiosassa Vestlandetin alueella Atlantin valtameren rannalla. Lääni muodosti yhdessä Sognin ja Fjordanen läänin kanssa Vestlandin läänin vuoden 2020 alussa. Sen naapureita olivat Rogalandin lääni etelässä, Buskerudin ja Telemarkin läänit idässä sekä Sognin ja Fjordanen lääni pohjoisessa. Sen hallinnollinen keskus oli Bergen, joka muodosti vuoteen 1972 saakka Oslon tapaan oman läänintasoisen hallintoalueensa. Hordalandin läänissä oli 516 497 asukasta vuonna 2016, ja sen pinta-ala oli 15 436,65 neliökilometriä.
Väkiluvultaan Hordaland oli Norjan kolmanneksi suurin lääni. Sen asukkaista yli 60 % asuu Bergenissä. Lääni tunnetaan Hardangerinvuonosta, vesiputouksista ja jäätiköistä.
Kuuluisin hordalandilainen on bergeniläinen säveltäjä Edvard Grieg. Myös Norjan ensimmäinen pääministeri Christian Michelsen, hiihtäjä Kari Traa ja säveltäjä Ole Bull syntyivät Hordalandissa.
Kunnat

Hordalandin lääniin kuului yhteensä 33 kuntaa:
Askøy
Austevoll
Austrheim
Bergen
Bømlo
Eidfjord
Etne
Fedje
Fitjar
Fjell
Fusa
Granvin
Jondal
Kvam
Kvinnherad
Lindås
Masfjorden
Meland
Modalen
Odda
Os
Osterøy
Øygarden
Radøy
Samnanger
Stord
Sund
Sveio
Tysnes
Ullensvang
Ulvik
Vaksdal
Voss
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hordalandin lääni Wikimedia Commonsissa
Läänin internetsivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Norjan läänit
Agder
Akershus
Buskerud
Finnmark
Innlandet
Møre ja Romsdal
Nordland
Oslo
Rogaland
Telemark
Tromssa
Trøndelag
Vestfold
Vestland
Østfold
Lilli Palmer

Lilli Palmer vuonna 1957.
Lilli Palmer (alkujaan Lillie Marie Peiser, 24. toukokuuta 1914 – 27. tammikuuta 1986) oli saksalainen näyttelijä, joka esiintyi elokuvissa Britanniassa, Yhdysvalloissa sekä loppuvuosinaan Ranskassa ja muissa Manner-Euroopan maissa.
Palmer syntyi Posenissa (nykyinen Poznań). Hän opiskeli näyttelemistaitoja Berliinissä ennen kuin Saksan kansallissosialistinen työväenpuolue nousi valtaan ja juutalaisperheen kirurgi-isä lähetti Lillin ja tämän sisaren maanpakoon Pariisiin. Palmer teki elokuvadebyyttinsä William Incen elokuvassa Crime Unlimited (1935).
Palmer meni vuonna 1943 naimisiin näyttelijä Rex Harrisonin kanssa. Hän seurasi miestään Hollywoodiin vuonna 1945 näyteltyään Britanniassa 17 elokuvassa. Merkittävimpiä Hollywood-vuosien elokuvia Palmerille olivat Viitta ja tikari (Cloak in Dagger, 1946) sekä Verta ja kultaa (Body and Soul, 1947).
Palmer ja Rex Harrison saivat yhden lapsen, Rex Carey Alfredin (s. 1944), mutta erosivat vuonna 1957. Palmer oli sen jälkeen naimisissa argentiinalaisen Carlos Thompsonin kanssa ja he asettuivat asumaan Eurooppaan. Palmer työskenteli eurooppalaisten elokuvatuotantojen lisäksi kuitenkin yhä myös Hollywoodissa. Tämän kauden elokuvatöistä Palmerin parhaiden joukkoon luetaan rooli William Holdenin vastanäyttelijänä George Seatonin elokuvassa Naamioitu agentti (The Counterfeit Traitor, USA 1961). Lilli Palmer kuoli Los Angelesissa 71-vuotiaana 1986.
Lilli Palmerilla on tähti Hollywood Walk of Famella.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lilli Palmer Wikimedia Commonsissa
Lilli Palmer Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Australia  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz  RKD Artists 
Henkilöt:  Deutsche Synchronkartei  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef
Arabien valtakunta

| Arabien valtakunta الإمبراطورية العربية al-'īmbiraturiat al-arabīa > 622?–1258 |
| --- | --- |
   Arabien valtakunta laajimmillaan vuonna 750 jaa. 
Valtiomuoto:  Oikeaanjohdetut kalifit (622–661)?,  Umaijadien kalifaatti (661–750),  Abbasidien kalifaatti (750–1258)
Kalifi:  Omar I (632–634)?  Muawija I (661–680)  Al-Walid II (743–744)  Marwan II (744–750)  Harun al-Rašid (786–809)  Al-Musta'sim (1242–1258)
Pääkaupunki:  Medina (622–661)? Damaskos (661–744) Harran (744–750)  Bagdad (750–1258)
Pinta-ala:  
– yhteensä:  8,400,000 km² (661)   11,100,000 (720) km² 
Väkiluku:  21,400,000 (661)  34,000,000 (750)
Kielet:  arabia (virallinen), persia (idässä), kopti, kreikka, berberikielet, aramea, sindhi.
Valuutta:  Dinaari (kultakolikko), Dirhem (hopeakolikko), Fulus (kuparikolikko)
Edeltäjä(t):  Bysantin valtakunta  Sassanidien valtakunta
Seuraaja(t):  Fatimidien kalifaatti  Mamelukkien sulttaanikunta  Aghlabidien valtakunta
Arabien valtakunta (622?–1258) on epävirallinen nimi 600-luvulla Lähi-itään syntyneelle arabivaltiolle. Sen ensimmäinen historiallisesti varmistettu hallitsija oli Damaskoksesta käsin hallinnut Muawija (661–680). Vuonna 750 valtaan nousivat sisällissodan avulla koillisesta Persiasta tulleet abbasidit, jotka kumosivat Muawijan perustaman umaijadidynastian ja rakensivat pääkaupungikseen Bagdadin lähelle Persian vanhaa pääkaupunkia. 800-luvulla imperiumin alue alkoi kaventua, kun sen äärialueet hankkiutuivat riippumattomiksi. Eri vaiheita koettuaan se rajoittui lopulta Mesopotamiaan ja Bagdadin ympäristöön. Vuonna 1258 mongolit valtasivat Bagdadin ja tekivät valtakunnasta lopun. Abbasidikalifien aika kuitenkin jatkui Egyptissä, missä mamelukit nostivat heidät nukkehallitsijoiksi.
Abbasidit pitivät kalifaattiaan profeetta Muhammedin Medinaan perustaman yhteisön seuraajavaltiona. Myös useimmat muut Lähi-idän islamilaiset valtiot väittivät itsestään samaa.
Katsaus lähteisiin

Arabivaltakuntaa koskevat kirjalliset lähteet alkavat vasta 800-luvulta, jolloin alettiin kirjoittaa valtakunnan aikaisemmista vaiheista, kuten profeetta Muhammedista, hänen seuralaisistaan ja oikeaan johdetuista kalifeista. Muslimeilla tämä tieto on muodostunut osaksi islamin pyhää historiaa, joka on koskematonta ja loukkaamatonta. Islaminuskon mukaan valtakunnan oli perustanut profeetta Muhammed Arabian autiomaassa Medinan keitaalla vuonna 622. Tämän jälkeen Muhammed ja hänen jälkeensä neljä oikeaan johdettua kalifia laajensivat valtakuntaa pyhän sodan avulla viedäkseen islamin kaikkialle maailmaan. Valta siirtyi kuitenkin vääryydellä umaijadien sukua olevalle kalifi Muawijalle vuonna 661. Abbasidien vallankumous vuonna 750 palautti valtakuntaan sen alkuperäisen, oikean uskon ja oikeat vallanpitäjät, jotka olivat Muhammedin sukulaisia.
Orientalisti Kaj Öhrnberg on katsonut, että tämä Bagdadissa paperille merkitty kertomus palveli abbasidien poliittisia ja uskonnollisia tarpeita ja oli todellisuudessa enemmän sen valtaa oikeuttavaa legitimaatiota kuin luotettavaa historiallista kuvausta tapahtuneesta. Länsimainen historiankirjoitus on kuitenkin – paremman puutteessa – yleensä pitäytynyt islamilaisessa tarinassa, joka kirjattiin muistiin 800- ja 900-luvuilla. Esimerkiksi historioitsija Hugh Kennedy tunnustaa lähteiden puutteen ja kertoo "nöyrästi" seuraavansa muslimien tarinoita ja anekdootteja. Täydellisimmin tämän pyhän historian esitti 900-luvun alussa al-Tabari laajassa, 40 nidettä käsittävässä teoksessaan.
Islamin pyhän historian tilalle on kuitenkin kehitetty myös toisenlaisia teorioita, jotka nojaavat saatavilla olevaan vähäiseen aikalaisaineistoon, kuten kolikoihin ja piirtokirjoituksiin. Näiden vaihtoehtoisten näkemysten mukaan arabivaltakunta ei olisi syntynyt ulkopuolisesta hyökkäyksestä vaan valtatyhjiöstä, kun sassanidien Persia oli romahtanut, eikä Bysantti heikkoutensa takia pystynyt pitämään Lähi-idän omistuksiaan. Näiden valtakuntien voimattomuuden perussyynä saattoivat keskinäisten sotien lisäksi olla väestöä rajusti vähentäneet kulkutaudit sekä ilmastonmuutos. Molemmat olisivat siirtäneet valtasuhteita paimentolaisväestöjen eduksi.  Ulkoisen arabihyökkäyksen asemesta kyseessä olisi siten ollut alueen omien paimentolaisheimojen valtaannousu. On myös todisteltu, että uudet vallanpitäjät eivät vielä 600-luvulla olleet identiteetiltään sen enempää muslimeja kuin arabejakaan.
Arabien maailmanvallan synty

Lähi-idän jakoivat keskenään 600-luvun alussa kaksi maailmanvaltaa, kristillinen Itä-Rooma eli Bysantti sekä sassanidien hallitsijasuvun Iran eli Persia pääkaupunkinaan Mesopotamiassa sijaitseva Ktesifon ja valtauskontonaan zarathustralaisuus. Kummallakin oli arabimaailmassa etupiirinsä. Bysantin kanssa olivat liitossa ghassanideiksi kutsutut arabit, jotka asuivat Jordanian ja Syyrian alueella. He olivat monofysiitteja, ja uskoivat, että Kristuksella oli vain yksi, jumalallinen luonto. Sassanidien kanssa olivat liitossa lakhmidit, jotka olivat nykyisen Irakin eteläosissa elänyt arabiheimo. He olivat nestoriolaisia eli uskoivat Jeesuksen kahtalaiseen luontoon. Bysantin kannalta molemmat olivat harhaoppisia. Monet arabiheimot olivat pakanoita, ja heitä oli etenkin harvaan asutulla Arabian niemimaalla, joka oli pääosin itsenäisten klaanien hallitsemaa autiomaata.
Itäiset alueet olivat Bysantille taloudellisesti tärkeitä, mutta niiden valvonta ja hallitseminen tulivat kalliiksi. Bysantin keisarit olivatkin 500-luvun loppuun mennessä vetäytyneet ensin sotilaallisesti ja sitten myös hallinnollisesti näiltä alueilta. He korvasivat oman läsnäolonsa Arabian niemimaalta tuoduilla arabiheimoilla, joille maksettiin rajojen valvonnasta. Nämä heimot olivat ainakin osittain paimentolaisia ja uskonnoltaan aluksi pakanoita. Kohdatessaan alueen kristillisen väestön ne omaksuivat yksinkertaisessa muodossa juutalais-kristillisen monoteismin eli yksijumalaisuuden. Heistä ei silti tullut sen enempää nestoriolaisia kuin monofysiittejakaan, vaan Aabrahamin lapsia eli ismaeliitteja. Keisarit siirsivät hallitustoimensa beduiinipäälliköille, jotka olivat klientti- tai vasallisuhteessa Bysanttiin.
Vuonna 602 alkaneessa Khosrau II:n aloittamassa sodassa sassanidit olivat aluksi voitokkaita, sillä Bysantti oli kiinni myös muilla sotarintamilla. Käänne tapahtui vuonna 622, kun keisari Herakleios löi Persian armeijan. Muutamassa vuodessa koko sassanidien imperiumi romahti, ja myös Khosrau itse murhattiin. Bysantti ei kuitenkaan kyennyt käyttämään voittoa hyväkseen, sillä sen talous ei enää riittänyt siihen. Myös Bysantti vetäytyi Lähi-idästä tärkeimpiä kauppakaupunkeja lukuun ottamatta. Seurauksena oli valtatyhjiö, jota käyttivät hyväkseen kummankin imperiumin palveluksessa olleet arabiheimot, jotka nyt aloittivat yleisen ryöstelyn ja keskinäisen valtakamppailun. Jerusalemin patriarkka Sofronius kirjoitti heistä vuonna 634:"[saapukoon Kristus] pian ja tukahduttakoon heidän hullun röyhkeytensä ja toimittakoon nämä halpamaiset olennot, kuten aikaisemminkin, Jumalan määräämän hallitsijamme jalkajakkaroiksi.”
Umaijadien kalifaatti 660–750 > Muawija (660–680)

Arabien sisällissodan, fitnan, voitti Muawija, joka vakiinnutti asemansa Syyriassa 640-luvulla ja hallitsi yksinvaltiaana noin 660–680 arvonimellä "uskovien komentaja" (Amīr al-Muʾminīn). Hänen käsiinsä päätyi valtava alue Egyptistä Afganistanin rajoille. Muawijan taustoista tiedetään vähän. Hänen arvellaan olleen Bysanttia palvellut kenraali, ja hänen valtapiirinsä painopisteenä olivat Bysantin hylkäämät alueet. Muawijan virkakoneisto periytyi Bysantilta, joten hallintoa alkoivat hoitaa kristityt kreikkalaiset, kuten Johannes Damaskolainen. Muawija oli Bysantin vasalli, ja maksoi sille veroa.
Valtakunnan talouselämä jatkui roomalaisten perinteiden mukaisesti. Muawijan ajan piirtokirjoituksista löytyy ristisymboleita, mitkä todistavat läheisistä suhteista Bysanttiin, sillä idässä risti ei ollut yleinen symboli. Muawija oli kristitty hallitsija, joka asettui Johannes Kastajan haudan suojelijaksi. Muawijan aikana ajanlasku aloitettiin "arabien ajasta". Sen alkupiste oli vuodessa 622, jolloin Bysantin keisari Herakleios oli voittanut sassanidit.
Vuosien 661–750 välistä aikaa arabien valtakunnassa kutsutaan umaijadien dynastiaksi. Varmuutta ei silti ole siitä nousivatko Muawijan pojat valtaan sen jälkeen, kun tämä kukistettiin vuonna 680 vai olivatko välivuodet sisällissodan aikaa, ennen kuin Iranista tullut Abd al-Malik ibn Marwan vuonna 685 varmisti valtansa. Ei ole liioin tiedossa, oliko hän Muawijan sukulainen. Al-Malikin sukunimi Marwan viittasi Merviin, joka oli koillisen Iranin suurkaupunki. Umaijadien pääkaupunki oli Damaskoksessa. Suurimmillaan dynastia hallitsi Pakistanin ja islamilaisen Espanjan välistä aluetta Lähi-idässä ja Pohjois-Afrikassa. Hallitsijan vaikutusvalta luonnollisesti heikkeni valtakunnan raja-alueita kohti, missä käskynhaltijat käyttivät itsenäistä valtaa ja usein myös kapinoivat.
Umaijadien kalifaatti 660–750 > Muawija (660–680) > Islamilainen kertomus

Islamilainen kertomus sisältää toisenlaisen tarinan Muawijasta. Sen mukaan oikeaan johdettujen kalifien aika oli ollut islamin kultakautta, joka kuitenkin jäi pian historiaan, kun väärämielinen kalifi, Muhammedin entinen vihollinen Muawija, anasti vallan ja perusti jumalattoman umaijadien dynastian, jonka aika kesti 90 vuotta. Vallananastajaa vastustanut Husain murhattiin erittäin epätasaisessa Karbalan taistelussa vuonna 680, mitä shiialaiset yhä muistelevat vuosittaisessa Ashura -juhlassa. Muawijan jälkeen valta siirtyi hänen pojilleen, kunnes se siirtyi toista umaijadien sukuhaaraa edustaneelle Abd al-Malikille.
Umaijadien kalifaatti 660–750 > Abd al-Malik ibn Marwan (685–705)

Vuonna 685 valtataistelun voittajaksi nousi Iranin koillisosista kapinan aloittanut Abd al-Malik ibn Marwan. Vasta hän otti käyttöön nimityksen kalifi eli Jumalan seuraaja tai puolestapuhuja (Khalifat Allāh), minkä nimen arabihallitsijat omaksuivat uudelleen 800-luvulla. Se erosi sassanidikuninkaiden käyttämästä kunnianimestä ”Ahuramazdan palvoja, jumalainen kuningasten kuningas, joka polveutuu jumalista” ja Bysantin keisarin tunnuksesta ”Kristuksen palvelija” (servus Christi).
Al-Malikin edustama arabimonoteismi näki itsensä Israelin perinteen seuraajana. Jerusalem eli Siion oli Abd al-Malikille maailmanlopun tapahtumien keskus. Hän rakensi Jerusalemin Temppelivuorelle Bysantin avustamana pyhäkön, joka piirtokirjoitusmerkinnän mukaan valmistui vuonna 72 eli 694 jKr. Valmistumisvuotena pidetään silti yleisemmin vuotta 691. Englannin kielellä se tunnetaan nimellä ”Dome of Rock” ja suomeksi Kalliomoskeijana. Se pystytettiin paikalle, jossa viimeinen tuomio pantaisiin toimeen Jeesuksen toisen tulemisen tapahtuessa. Al-Malik antoi myös kunnostaa Damaskoksen ja Jerusalemin välisen maantien pyhiinvaelluksia varten. Jerusalemista tuli arabikristillisyyden uusi sydän. Al-Malikin Mervistä mukanaan tuoma uskonto oli "mohammadismia". Sana "Muhammed" (arab. ylistetty) esiintyykin ensimmäisen kerran historiassa hänen lyömissään kolikoissa sekä Kalliomoskeijan seinäkirjoituksessa. Sanan tulkinnasta on erilaisia mielipiteitä. Useimpien orientalistien mielestä se viittaa profeetta Muhammediin, mutta Christoph Luxenbergin mukaan sana on Jeesuksen kunnianimi.
Abbasidien kalifaatti > Islamilainen kertomus

Umaijadien edustama jumalattomuus korjaantui vuonna 750, kun oikeamieliset abbasidit, jotka katsoivat olevansa profeetta Muhammedin sukulaisia, tekivät Iranin Mervistä käsin vallankumouksen ja palauttivat valtakuntaan sen alkuperäisen, oikean uskon. Tämän jälkeen alettiin kirjoittaa profeetta Muhammedin elämäkertaa ja koko valtakunnan historiaa ja lainata kirjoituksissa myös Koraania, mitä ei aikaisemmin tapahtunut.
Abbasidien kalifaatti > Historiakriittinen tulkinta

Abbasidien aikana luotu kertomus oli muun ohella uuden vallan legitimaatiotarina ja syntymyytti, jossa vallan oikeutus haettiin kaukaisesta menneisyydestä.  Avainhenkilöksi nousi Muhammed, joka oli valtakunnan ja sen uskonnon alkuperäinen perustaja ja uusien hallitsijoiden esi-isä. Oikeaan johdettujen kalifien ja suurten tuhoamistaisteluiden lukumäärän neljä saattoi nähdä persialaiselle kulttuurille tärkeänä pyhänä nelilukuna, joka esiintyy myös Raamatun evankeliumien lukumäärässä.
Abbasidien dynastia hallitsi arabien valtakuntaa vuosina 750–1258. Heidän valtakautensa alkuaikoina arabialainen kulttuuri nousi suurimpaan kukoistuksensa. Pääkaupungiksi tuli Bagdad. Huomattava abbasidihallitsija oli Harun al-Rašid, joka hallitsi vuosina 786–809. Kalifaatissa alettiin jo ennen hänen kauttaan antiikin Kreikan filosofien teoksia kääntää arabiaksi. Abbasidien aikana kauppayhteyksiä syntyi koko tunnettuun maailmaan Intiasta ja Kiinasta Afrikkaan ja Pohjoismaihin saakka.
Abbasidikalifaatti tuhoutui vuonna 1257 mongolihyökkäykseen, jossa myös Bagdad koki perusteellisen hävityksen.
Kalifaattien byrokratia

Arabivaltakunnan syntymistä edelsi 600-luvulla eri tahojen sodankäynti, jossa voitolle pääsivät paimentolaisperinteitä edustavat arabiheimot. Kun Muawija vakiinnutti valtansa vuoden 660 tienoilla, hän sijoitti hallintonsa entisen Bysantin alueelle Damaskokseen. On arveltu, että Muawija olisi aikaisemmin palvellut sotilaana juuri Bysanttia. Ainakin hän omaksui kreikan hallintokielekseen ja perusti hallinnon ja talouden Bysantin jättämien rakenteiden varaan. Valtakunnan keskushallinto vaati byrokraattista koneistoa, joka huolehti hovin tarpeista, sotilaiden palkanmaksusta, hallinnon kirjeenvaihdosta, verojen keräämisestä ja monesta muusta. Myöhemmin Osmanien valtakunnasta tämä keskushallinto sai nimekseen divaani. Abbasidien vallankumous vuonna 750 siirsi valtakunnan pääkaupungin ja painopisteen Persian vanhoille ydinalueille. Hallintokieli oli jo al-Malikin aikana muuttunut arabiaksi; nyt mukaan tuli myös persian kieli. Hallinnon virkanimikkeitä olivat muun muassa visiiri ja tilintarkastaja.
Arabivaltakuntien byrokraattiset rakenteet jäivät ohuiksi, sillä niiden ohjelmaan ei kuulunut nykyaikainen palvelujen järjestäminen alamaisille. Kalifaatit olivat pitkälti veronkantovaltioita, jotka myös sen takia saivat aikaan verokapinoita hallitsijaa vastaan. Ruohonjuuritason palveluista vastasivat lähiyhteisöt itse, ja sitä varten ne perivät islamin määräämää zakat -veroa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Arabien valtakunta Wikimedia Commonsissa
Muhammed johtaa rukousta, jossa ovat mukana Abraham, Mooses ja Jeesus (Kuva persialaisessa käsikirjoituksessa)
Muhammed Badrin taistelussa.. Osmanien ajan miniatyyri (1388)
Arabiratsastajien paraati. Persialainen miniatyyri vuodelta  1237.
Arabivaltakunnan rajat 1) Muhammedin, 2) Rashidun-kalifien ja 3) umaijadien aikana vuoteen 750 asti. Kartta on osittain myyttinen
Abd al-Malikin vuonna 691 rakennuttama Kalliomoskeija Jerusalemissa.
Abbasidien perustama Baghdad, "Rauhan kaupunki", keskuksenaan pyöreä, persialaisiin esikuviin perustuva palatsialue.
Faqih (arab. فقهاء‎) ja hänen oppilaitaan.
Abbasidien ajan käsikirjoitus.
Mongolit piirittävät Bagdadia 1258. Miniatyyri 1300-luvun alusta.
Arabikevät

Dominopalikkana kaatuva Tunisian diktatuuri kaataa myös Egyptin presidentti Hosni Mubarakin ja sen jälkeen muitakin diktatuureja.
Arabikevät tai arabien kevät (arab. الثورات العربية‎‎, al-Thawrāt al-ʻArabiyyah) on mielenosoitusten, kansannousujen ja väkivaltaisuuksien aalto, joka alkoi Tunisian vallankumouksesta vuodenvaihteessa 2010–2011. Arabikevät oli vastareaktio paikoilleen pysähtyneille ja itsevaltaisille hallituksille. Arabikevään pohjimmaisena syynä olivat tavallisen kansan huonot elinolosuhteet, muun muassa työttömyys ja ruoan hintakriisi. Olot huononivat väestönkasvun myötä. Korruptio ja mielivalta vaikeuttivat elämää. Kansa syytti tästä salaisen poliisin avulla pystyssä pidettyä hallintoa. Kapinallisissa oli eri mielipidesuuntia länsimielisistä islamisteihin. Heitä yhdisti täysi kyllästyminen valtaapitävää eliittiä kohtaan.
Kapinoinnin syyt

Professori Olivier Roy katsoo, että arabikevään moottorina toimi korkeasti koulutettu tyytymätön nuoriso. Kapinointia auttoivat nykyaikainen tiedonvälitys: matkapuhelimet, televisio ja internet. Arabikevät levisi nopeasti maasta toiseen.
Maallisten tahojen alkujaan aloittamassa arabikeväässä näkyi kansannousuja hyväksikäyttäneiden islamistien näkyvä nousu politiikkaan korvaamaan perinteistä arabinationalismia sekä eri islamilaisten suuntausten välinen valtataistelu.
Ulkomaat eivät aiheuttaneet arabikevättä, vaikka sen yhtenä syynä onkin (esimerkiksi tutkija Seymour M. Hershin mukaan) se, että Yhdysvallat ja Saudi-Arabia tukivat sunnalaisia äärijärjestöjä ja Muslimiveljeskuntaa, jotta šiiojen ja erityisesti Iranin vaikutusvalta ei alueella pääsisi kasvamaan. Arabikevään aktivistit vastustivat ainakin osin myös länttä, joka oli tukenut esimerkiksi Egyptin vanhaa hallintoa.lähde?
Mielenosoitukset eivät olleet arabimaissa tuntemattomia ennen arabikevättä. Hajanaisia mielenosoituksia esiintyi 2000-luvulla, mutta viranomaiset onnistuivat kukistamaan ne. Esikuvina saattoivat olla Iranin mielenosoitukset 2009 ja Kirgisian vallankumous 2010. Vuosina 2007–2008 oli laaja ruuan hintakriisi, joka köyhdytti arabeja ja synnytti tyytymättömyyttä hallituksia kohtaan. Arabiyhteiskuntien rakennemuutos ja nuorisotyöttömyys synnytti vanhaan valtaan kielteisesti suhtautuvan nuorison. On perusteltua ajatella, että arabikevään liikehdinnän perimmäinen syy on köyhyydessä.
Edeltäviä protesteja islaminuskoisissa maissa

Kuwaitissa oli vuonna 2005 "sininen vallankumous", jossa osoitettiin mieltä naisten äänioikeuden puolesta. Naiset saivat äänioikeuden, mutta valta ei vaihtunut. Iranissa vuonna 2009–2010 "vihreä vallankumous", jossa protestoijat pitivät vaalitulosta väärennettynä. Mutta ehdokas Mousavin kannattajat eivät saaneet tahtoaan läpi. Tunisian Gafsan kaivosalueella oli kuukausia kestäviä protesteja vuonna 2008. Egyptissä työväestö protestoi vuodesta 2004. Egypti kukisti vuoden 2008 protestin ja lakon soluttautumalla ja mellakkapoliisin avulla. Tässä protestissa osanottajat olivat nuoria työväen- ja keskiluokkaisia. Algeriassa oli monia protesteja vuosina 2008 ja 2010. Länsi-Saharassa perustettiin 2010 sahrawien protestileiri, jonka Marokon turvallisuusjoukot hajottivat ja tuhosivat.