stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Urheiluvuosi 2023
Pikaluistelu

Euroopan-mestaruuskilpailut 6.–8.1. Hamarissa, Norjassa. Yleisluistelun mestarit olivat Alankomaiden Patrick Roest ja Antoinette Rijpma-de Jong, ja sprintterien mestaruudet menivät saman maan Merijn Scheperkampille ja Jutta Leerdamille. Alankomaat vei 12 mitalista seitsemän.
Pohjoismaiset hiihtolajit

Tour de Ski 31.12.2022–8.1.2023 Sveitsissä, Saksassa ja Italiassa. Miesten kiertueen voitti Norjan Johannes Høsflot Klæbo ja naisten kiertueen Ruotsin Frida Karlsson.
Keski-Euroopan mäkiviikko 28.12.2022–6.1.2023 Saksassa ja Itävallassa. Kokonaiskilpailun voitti Norjan Halvor Egner Granerud, toiseksi sijoittui Puolan Dawid Kubacki ja kolmas oli Slovenian Anže Lanišek. Granerud voitti kolme osakilpailua, ja Innsbruckin osakilpailun voitti Kubacki.
Pyöräily

Italian ympäriajo 6.–28.5. Kilpailun voitti slovenialainen Primož Roglič 14 sekunnin erolla britti Geraint Thomasiin ja 1.15 minuutin erolla portugalilaiseen João Almeidaan.
Giro Donne 30.6.–9.7. Kilpailun voitti neljännen kerran urallaan alankomaalainen Annemiek van Vleuten 3.56 minuutin erolla ranskalaiseen Juliette Labousiin ja 4.23 minuutin erolla italialaiseen Gaia Realiniin.
Taitoluistelu

Maailmanmestaruuskilpailut 22.–26.3. Saitamassa, Japanissa. Henkilökohtaiset mestaruudet menivät Japanin Shōma Unolle ja Kaori Sakamotolle, joille molemmille mestaruus oli toinen perättäinen. Pariluistelun mestarit olivat japanilaiset Riku Miura ja Ryuichi Kihara, ja jäätanssin parhaat olivat yhdysvaltalaiset Madison Chock ja Evan Bates.
Euroopan-mestaruuskilpailut 25.–29.1. Espoossa, Suomessa. Miesten mestaruuden voitti ranskalainen Adam Siao Him Fa, naisten mestaruuden georgialainen Anastasiia Gubanova, pariluistelun italialaispari Sara Conti / Niccolò Macii sekä jäätanssin italialaiset Charlène Guignard ja Marco Fabbri.
Tennis

Australian avoin turnaus 16.–29.1. Melbournessa, Australiassa. Miesten kaksinpelin loppuottelussa serbialainen Novak Đoković voitti kreikkalaisen Stéfanos Tsitsipásin 3–0 ja saavutti kymmenennen Australian-mestaruutensa. Naisten loppuottelussa valkovenäläinen Aryna Sabalenka voitti kazakstanilaisen Jelena Rybakinan 2–1.
Ranskan avoin turnaus 28.5.–11.6. Pariisissa, Ranskassa. Miesten kaksinpelin loppuottelussa Novak Đoković voitti norjalaisen Casper Ruudin 3–0 ja saavutti kolmannen Ranskan-mestaruutensa. Hän nousi 23. voitollaan yksin kärkeen miesten kaksinpelin Grand slam -mestaruuksien tilastossa. Naisten loppuottelussa puolalainen Iga Świątek saavutti uransa neljännen Grand Slam -mestaruuden voittamalla tšekkiläisen Karolína Muchován 2–1.
Wimbledonin turnaus 3.–16.7. Miesten kaksinpelin loppuottelussa 20-vuotias espanjalainen Carlos Alcaraz voitti neljä edellistä ja yhteensä seitsemän Wimbledon-mestaruutta voittaneen Novak Đokovićin erin 3–2. Naisten kaksinpelin loppuottelussa sijoittamaton tšekki Markéta Vondroušová voitti tunisialaisen Ons Jabeurin erin 2–0.
Yhdysvaltain avoin tennisturnaus 28.8 – 10.9. Queensissä, New Yorkissa. Serbian Novak Đoković voitti uransa 24. grand slam turnauksen voitettuaan loppuottelussa Daniil Medvedevin. Naisten turnauksen voitti urallaan ensimmäistä kertaa 19-vuotias Coco Gauff.
Yleisurheilu

Maailmanmestaruuskilpailut  19.–27.8. Budapestissä, Unkarissa. Kilpailut olivat järjestyksessään 19. yleisurheilun MM-kilpailut. Kilpailupaikkana toimi Kansallinen yleisurheilukeskus.
Sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailut 2.–5.3. Istanbulissa, Turkissa.
Alle 23-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailut 13.–16.7. Espoossa, Suomessa. Iso-Britannia oli mitalitilaston ykkönen seitsemällä kultamitalilla.
Vatanım Sensin

| Vatanım Sensin |
| --- | --- |
Tyyli:  draama
Kestoaika:  150 min
Pääosissa:   Halit Ergenç  Bergüzar Korel 
Alkuperämaa:   Turkki
Verkko:   Kanal D
Esitetty:  27. lokakuuta 2016 – 7. kesäkuuta 2018
Tuotantokausia:  2
Jaksoja:  59
Tuotanto
Tuotantoyhtiö(t):   O3 Medya 
Aiheesta muualla
IMDb
Vatanım Sensin on televisioyhtiö Kanal D:n esittämä turkkilainen TV-sarja. Sen päärooleissa ovat Halit Ergenç ja Bergüzar Korel.
Aiheesta muualla

Viralliset kotisivut
Viikkosavo

| Viikkosavo |
| --- | --- |

Lehtityyppi:  sanomalehti
Julkaisija:  Savon Media Oy
Levikki:  47 000
Perustettu:  1878 Savo, 1972 Viikkosavo
Päätoimittaja:  Päivi Taskinen-Kekki
Sitoutuneisuus:  sitoutumaton
Kotikunta:  Kuopio
Kotimaa:  Suomi
Sivukoko:  tabloid
Ilmestymistiheys:  ke
Aiheesta muualla
Kotisivu
Viikkosavo on Kuopion alueella kerran viikossa ilmestyvä kaupunkilehti. Lehden kokonaistavoittavuus on 68 000 lukijaa (KMT 2022). Suurjakelulehti jaetaan myös Siilinjärvelle ja Kuopion liitoskuntiin. Viikkosavon ja Kuopion Kaupunkilehden toimitukset yhdistyivät alkuvuodesta 2015. Lehden päätoimittajana toimii Päivi Taskinen-Kekki.
Viikkosavo kuuluu Savon Sanomien tavoin pörssissä noteerattuun Keskisuomalainen Oyj -konserniin. Viikkosavo on menestynyt kilpailuissa hyvin, se valittiin muun muassa vuoden kaupunkilehdeksi 2004. Vuoden 2006 kisan sijoitus oli puolestaan kolmas. Vuonna 2021 lehden sijoitus oli toinen kaupunkilehtikisassa.
Savo-lehden perinteiden jatkaja

Kaupunkilehti Viikkosavo perustettiin vuonna 1972 jatkamaan 1878 perustetun Savo-lehden kunniakasta uraa. Viikkosavo on ollut ilmaisjakelulehti vuodesta 1977.
Aiheesta muualla

Viikkosavo.fi, viralliset kotisivut
Ahmed Zewail

| Ahmed Zewail> أحمد حسن زويل |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  أحمد حسن زويل
Syntynyt: 26. helmikuuta 1946 Damanhur, Egypti
Kuollut: 2. elokuuta 2016 (70 vuotta) Yhdysvallat
Koulutus ja ura
Instituutti:  Caltech, Yhdysvallat
Tutkimusalue:  Kemia
Palkinnot:   Nobelin kemianpalkinto
Aiheesta muualla
www.caltech.edu/about/news/ahmed-zewail-1946-2016-51594
Ahmed Hassan Zewail (arab. أحمد حسن زويل‎; 26. helmikuuta 1946 Damanhur, Egypti – 2. elokuuta 2016 Yhdysvallat) oli egyptiläissyntyinen yhdysvaltalainen tiedemies, joka sai vuonna 1999 Nobelin kemianpalkinnon työstään fysikaalisen kemian alalla. Hän tutki erityisesti kemiallisten reaktioiden siirtymätiloja femtosekuntilaserspektroskopian avulla. Hän oli Yhdysvaltojen kansalainen vuodesta 1982.
Nuoruus ja opiskelu

Zewail syntyi 1946 Damanhurissa ja kasvoi Disukissa. Hänen vanhempansa olivat Hassan ja Rawhia Dar. Hänen isänsä työskenteli ensin polkupyörä- ja moottoripyöräasentajana ja sitten valtion virkamiehenä.
Zewali kävi valtion kouluissa ja pääsi sen jälkeen opiskelemaan kemiaa Aleksandrian yliopistoon. Hän valmistui luonnontieteiden kandidaatiksi 1967 ja maisteriksi 1969. Hän toimi yliopisto-opettajana myös vuodet 1967–1969.
Ura tutkijana > Jatko-opinnoista fysikaalisen kemian professoriksi

Valmistuttuaan Aleksandrian yliopistosta Zewail päätti jatkaa opintojaan Yhdysvalloissa, vaikka hänen englannin taitonsa oli vielä tuolloin melko heikko. Hän teki jatko-opintojaan Pennsylvanian yliopistossa Robin Hochstrasserin alaisuudessa ja tutki uusia spektroskopiamenetelmiä. Tohtoriksi Zewail valmistui 1974. Väitöskirjan jälkeistä tutkimusta Zewail teki Charles B. Harrisin alaisuudessa Kalifornian yliopistossa Berkeleyssä. Siellä hän tutki koherenssia moniulotteisissa järjestelmissä ja kiinteiden aineiden energian siirtymistä.
Zewali sai väitöskirjan jälkeiset tutkimuksensa valmiiksi 1976, jolloin hän aloitti California Institute of Technologyssä yliassistenttina. Apulaisprofessoriksi hänet nimettiin 1978 ja professoriksi 1982. Hän toimi fysikaalisen kemian professorina vuoteen 1989.
Ura tutkijana > Nobel-palkittu femtokemian tutkimus

Zewali johti 1980-luvun ja suurimman osan 1990-lukua ryhmää, joka tutki femtokemiaa, jossa tutkitaan kemiallisia reaktioita hyvin pienissä ajanjaksoissa. Vielä 1970-luvulla kemistit ajattelivat molekyylien viritystilojen välisestä dynamiikasta eri tavalla kuin nykyään.
Zewalin ryhmä onnistui selventämään reaktiodynamiikkaa ja valottamaan atomien kvanttimekanistista kehittymistä molekyyleissä. Hän käytti tutkimuksissaan paljon kahden valopulssin tekniikkaa, jossa ensimmäisellä pulssilla aiheutettiin kemiallinen reaktio ja toisella havainnoitiin reaktion seuraus. Zewailin kehittämilla ultranopeilla lasereilla oli mahdollista ”valokuvata” kemiallisten sidosten katkeaminen ja muodostuminen. Tästä työstään Zewali palkittiin 1999 Nobelin kemianpalkinnolla.
Ura tutkijana > Mikroskopiatutkimus

Zewali toimi 1990–1997 Caltechissä kemiallisen fysiikan Linus Pauling -professorina ja vuodesta 1997 kemian Linus Pauling -professorina. 1990-luvulla Zewali siirtyi tutkimaan mikroskopian uutta muotoa, jossa käytettiin ultranopeita elektronipulsseja. Zewalin haaveissa oli jopa saada Linus Paulingin tavoinen toinen Nobel-palkinto.
Zewali kehitti 1991 uudentyyppisen elektronimikroskoopin, joka käytti hyväkseen ultranopeita laseria ja valosähköistä ilmiötä. Sen avulla femtosekunnissa lähetetyllä elektronivirralla pystyi tutkimaan atomien dynamiikkaa kiinteissä aineissa ja niiden pinnalla.
Uransa aikana Zewali kirjoitti kaikkiaan noin 600 artikkelia ja 14 kirjaa.
Poliittisena vaikuttajana

Zewalin poliittisen näkemyksen mukaan tiede ylittää valtioiden rajat. Hän olikin uransa aikana poliittisesti aktiivinen ja kirjoitti myös kansainvälisisestä politiikasta.
Zewalin poliittisesta ajattelusta esimerkkinä on vuoden 1983 Valokemian ja -biologian kansainvälinen konferenssi, jonka hän järjesti Aleksandriassa. Hän pyrki koko uransa ajan nykyaikaistamaan arabimaailman tiedekenttää. Aleksandriassa suurin osa arabitieteilijöistä määrättiin lähtemään paikalta, kun israelilaiset saapuivat paikalle. Zewali ei lähtenyt, vaan hän julkisesti tuomitsi hallitukset, jotka pyrkivät tällaiseen hajottavaan toimintaan.
Barack Obama nimitti 2009 Zewailin tieteen ja tekniikan neuvostoonsa. Samana vuonna hänet valittiin Yhdysvaltain ensimmäiseksi Lähi-idän-tiedelähettilääksi. Egyptissä perustettiin 2011 Zewail City of Science and Technology -instituutti kansallisen tieteen elvyttämiseksi, ja Zewail valittiin sen hallituksen ensimmäiseksi puheenjohtajaksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ahmed Zewail Wikimedia Commonsissa
Akihabara

Akihabaran kaupunkikuvaa vuonna 2013
Akihabara yöllä vuonna 2015
Akihabara
Akihabara (jap. 秋葉原) on alue Japanin pääkaupungissa Tokiossa. Se sijaitsee Chiyodan erillisalueen koillisosassa Kandajoen vasemmalla rannalla vilkkaan Akihabaran rautatie- ja metroaseman ympärillä. Akihabaraan kuuluu alueita muun muassa Chiyodan Soto-Kandan ja Kanda-Sakumachōn kaupunginosista.
Akihabara tunnetaan erityisesti lukuisista elektroniikkaa sekä anime- ja mangatuotteita myyvistä liikkeistään. Se onkin noussut Japanin otaku-fanikulttuurin keskipisteeksi manga- ja maid-kahviloineen. Alueen kaupunkikuvaa hallitsevat pienehköt erikoisliikkeet, mutta sinne on rakennettu myös suuria tavarataloja.
Chiyodan erillisalueen kaupunginosajaossa Akihabara ei muodosta omaa aluettaan, mutta Taitōn erillisalueen puolella Akihabaran aseman pohjoispuolella sijaitsee pieni Akihabara-niminen kaupunginosa. Tämä alue on vain 0,02 neliökilometrin laajuinen, ja siellä on 68 asukasta (syyskuussa 2023). Kaupunginosa ei jakaudu osa-alueisiin.
Historia

Edo-kaudella 1600–1800-luvuilla Akihabarassa oli alemman sotilasluokan asuinkortteleita. Alue on kuitenkin saanut nimensä Akiba-jinjan šintolaiselta pyhäköltä vasta Meiji-kaudella. Vuoden 1869 suurpalon jälkeen paikalle raivattiin tulipalojen leviämisen estämiseksi tyhjä alue, jossa juhlittiin seuraavana vuonna tulelta suojelevaa Akiban pyhäkköä. Tästä alue sai nimen Akibahara tai Akibappara. Nykyisellä tavalla nimi alettiin lausua Akihabaran rautatieaseman vaikutuksesta: ensimmäisen aseman avasi vuonna 1890 Nihon tetsudō -rautatieyhtiö, aluksi tavara-asemana. Vuonna 1928 aseman yhteyteen rakennettiin vihannes- ja hedelmäkauppaan keskittynyt Kandan tukkutori, joka oli toiminnassa vuoteen 1989 saakka.
Toisen maailmansodan jälkeen Akihabaran rautatieaseman ympäristöön syntyi mustan pörssin kauppaa. Sen myötä alueelle alkoi sijoittua myös elektroniikan tukku- ja vähittäiskaupan liikkeitä. Kandan tukkutorilta vapautuneelle alueelle on rakennettu Akihabara Crossfield -kaupunkisaneeraushanke, ja 2000-luvulla alueen saavutettavuus parantui edelleen, kun sinne valmistui vuonna 2005 Ibarakin prefektuuriin johtavan Tsukuba Express -rautatien pääteasema. Akihabaran profiili on vähitellen muuttunut, kun sinne on perustettu myös mangaan, animeen, videopeleihin ja esimerkiksi keräilytavaroihin keskittyviä liikkeitä. Kaupunginosa onkin noussut Japanin otaku-fanikulttuurin keskukseksi.
Vuonna 2008 Akihabarassa tapahtui Akihabaran verilöyly, kun 25-vuotias mies ajoi autolla väkijoukkoon ja puukotti kuoliaaksi seitsemän ihmistä.
Akihabara vuonna 1889. Taustalla näkyvä avoin kenttä on tulipalon estämiseksi raivattu alue (hiyokechi).
Kandan tukkutori vuonna 1930
Akihabara Radio Center 1950-luvun alussa
Akihabaran rautatieasema vuoden 1963 ilmakuvassa
Kaupunkikuva ja rakennukset

Akihabara sijaitsee Kandajoen pohjoisrannalla Tokion keisarillisen palatsin koillispuolella. Akihabara ei muodosta Chiyodan erillisalueen puolella virallista kaupunginosaa, vaan nimellä viitataan Akihabaran asemaa ympäröivään alueeseen. Asema on ristin muotoinen ja rakennettu kahteen kerrokseen katutason yläpuolelle: siellä risteävät pohjois–eteläsuuntaiset rautatielinjat (Keihin–Tōhoku-linja ja Yamanote-linja) sekä itä–länsisuuntainen Sōbu-linja. Alueen elektroniikkaliikkeet ovat keskittyneet Chūō-dōri-pääkadun varrelle aseman länsipuolelle. Tämä alue kuuluu Chiyodan erillisalueen Soto-Kandan kaupunginosaan; aseman itäpuolella Akihabaraan kuuluu alueita esimerkiksi Kanda-Hanaokachōn ja Kanda-Sakumachōn kaupunginosista.
Akihabaran elektroniikka-alueella (Akihabara denkigai) on satoja pääosin pieniä ja keskisuuria erikoisliikkeitä. Niissä myydään kaikenlaista elektroniikkaa komponenteista ja elektroniikkaromusta kodinelektroniikkaan ja tietotekniikkaan. Alueella toimii myös joitakin ketjuliikkeitä, kuten Laox ja Sofmap, mutta elektroniikkatavarataloista suurin on rautatieaseman itäpuolella sijaitseva Yodobashi Camera. Eräs tärkeimmistä maamerkeistä on Radio-kaikan-rakennus, joka rakennettiin uudelleen vuosina 2011–2014. Elektroniikan lisäksi alueen erikoisliikkeissä myydään videopelejä, animeen ja mangaan liittyviä tuotteita sekä keräilyesineitä, ja alueella toimii myös manga- ja maid-kahviloita. Don Quijote -tavaratalon yläkerrassa on AKB48-popyhtyeen teatteri. Sunnuntai-iltapäivisin pääkatu Chūō-dōri on suljettu autoliikenteeltä.
Akihabaran rautatieaseman edustaa, Akihabara Crossfield
Akihabara Radio-kaikan
Don Quijote -tavaratalo
Chūō-dōri pohjoisen suunnasta
Liikenne

Akihabaran asemaa palvelee kolme JR Higashi-Nihonin rautatielinjaa: pohjois–eteläsuuntaiset linjat Keihin–Tōhoku-linja ja Yamanote-linja sekä itä–länsisuuntainen Sōbu-linja. JR:n rautatieaseman itäpuolella on Tsukuba Express -pikarautatielinjan maanalainen pääteasema. Akihabaran asemaa palvelee myös Tōkyō metron Hibiya-linja.
Akihabaran aseman länsipuolella Chūō-dōri-kadun alla kulkee Tōkyō metron Ginza-linja, joka pysähtyy Suehirochōn asemalla alueen pohjoisosassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Akihabara Wikimedia Commonsissa
Viron e-asukas

Sirullinen tunnistekortti.
Viron e-asukas (vir. e-residentsus) on ohjelma, jolla eri maiden kansalaiset voivat hakea sähköistä henkilöllisyyttä Viroon. Palvelun kautta e-asukkaat pääsevät käsiksi virolaisiin verkkopalveluihin, joiden kautta he voivat esimerkiksi avata maahan pankkitilejä ja perustaa yrityksiä ilman, että heidän täytyy käydä Virossa.
Vuonna 2014 Viron hallitus hyväksyi lakiehdotuksen, jonka myötä ulkomaalaiset voivat hakea sähköistä henkilöllisyyttä Virossa. Laki tuli voimaan marraskuussa 2014. Laki ei kuitenkaan mahdollista kansalaisuutta eikä oleskelulupaa. Viron e-asukkuus, joka sisältää sirullisen tunnistekortin, maksaa 100 euroa.
Ensimmäinen e-asukkuus myönnettiin 1. joulukuuta 2014 brittiläiselle toimittajalle, Edward Lucasille. Heinäkuussa 2015 e-asukkuutta oli hakenut yli 3 800 ulkomaalaista, joista suomalaisia (916), venäläisiä (442) ja ukrainalaisia (227). Vuoden 2023 loppuun mennessä yli 109 000 ihmistä 181 maasta oli saanut Viron e-asukkaan aseman. Alle kymmenessä vuodessa ohjelman käynnistämisen jälkeen Viron e-asukkaat ovat perustaneet yli 28 500 virolaista yritystä, ja tämä luku kasvaa edelleen nopeasti.
Aiheesta muualla

Estonian e-Residency
Hynek Zohorna

| Hynek Zohorna |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1. elokuuta 1990 (ikä 34) Havlíčkův Brod, Tšekkoslovakia
Kansalaisuus:   Tšekki
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Zoho, Zorro
Pelipaikka:  oikea laita-/keskushyökkääjä
Maila:  oikea
Pituus:  188 cm
Paino:  94 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2011–
Aik. seurat:  HC Havlíčkův Brod (Tšekki I) HC Kometa Brno (ČEL) HC Pardubice (ČEL) Pelicans (SML) Amur Habarovsk (KHL) IK Oskarshamn (SHL)
Hynek Zohorna (s. 1. elokuuta 1990 Havlíčkův Brod, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen jääkiekkoilija. Hän on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä, mutta Zohorna osaa pelata myös keskellä.
Ura > Seuraura

Zohorna on HC Hradec Královén kasvatti. Hän siirtyi kaudeksi 2008–2009 HC Slavia Prahan A-nuoriin. Zohorna debytoi kauden aikana myös miesten peleissä pelattuaan lainalla 14 ottelua Tšekin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla 1. česká hokejová ligan HC Havlíčkův Brodissa ja kolme ottelua kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla 2. česká hokejová ligan HC Pelhřimovissa. Kaudella 2009–2010 hän oli pudotuspeleissä Slavia Prahan A-nuorten paras maalintekijä kuudella osumallaan. Zohorna pelasi kauden aikana kolme ottelua lainalla HC Havlíčkův Brodissa. Hän siirtyi joukkueeseen kaudeksi 2010–2011, jolloin Zohornan ensimmäinen täysi kausi miesten peleissä toi 1. ligassa 40 runkosarjaottelussa tehot 11+8=19 ja 14 playoff-ottelussa tehot 5+2=7.
Kaudeksi 2011–2012 Zohorna siirtyi kaksivuotisella sopimuksella Extraliga-joukkue HC Kometa Brnoon, jossa hänen tulokaskautensa toi 51 runkosarjaottelussa tehot 5+9=14 ja 20 playoff-ottelussa tehot 2+3=5. Zohorna teki Extraliga-debyyttinsä 18. syyskuuta 2011 vieraissa HC Třineciä vastaan. Hän teki ottelussa myös ensimmäisen maalinsa liigassa ja keräsi yhden syöttöpisteen. Zohornan osuma jäi Kometan 1–3-voittoon päättyneen ottelun ratkaisumaaliksi. Hän voitti kauden päätteeksi Extraligan hopeaa. Kaudella 2012–2013 Zohorna oli Kometan kolmanneksi paras pistemies tehtyään liigan yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 14+15=29. Kesäkuussa 2012 hänen sopimustaan joukkueen kanssa jatkettiin kolmella vuodella.
Zohorna voitti kauden 2013–2014 päätteeksi Extraligan hopeaa. Kausi 2014–2015 päättyi pronssiin. Kaudella 2016–2017 Zohorna pelasi Kometan lisäksi Extraligaa myös seitsemän ottelun verran lainalla HC Pardubicessä, jonne seura lainasi hänet lokakuussa 2016. Zohorna voitti Kometassa kauden päätteeksi Tšekin-mestaruuden. Kaudella 2017–2018 hän onnistui 12 muun pelaajan ohella tekemään Extraligan runkosarjassa kaksi alivoimamaalia. Zohorna voitti tehoilla 8+7=15 koko liigan pudotuspelien maalipörssin sekä jakoi pistepörssin toisen sijan HC Třinecin Jiří Polanskýn kanssa edellään vain HC Třinecin David Cienciala. Hän voitti kauden päätteeksi Tšekin-mestaruuden.
Kaudeksi 2018–2019 Zohorna siirtyi 1+1-vuotisella sopimuksella SM-liigajoukkue Pelicansiin. Hän oli tehoilla 14+25=39 joukkueen toiseksi paras maalintekijä kolmen muun pelaajan kanssa ja kolmanneksi paras pistemies Jesse Mankisen kanssa. Zohornan kautta haittasi myös muutaman viikon verran helmikuussa 2019 Tšekin maajoukkueen ottelussa tullut loukkaantuminen.
Zohorna siirtyi kaudeksi 2019–2020 KHL-joukkue Amur Habarovskiin. Joukkueessa pelasi ennestään hänen isoveljensä Tomáš.
Ura > Maajoukkueura

Zohorna on pelannut Tšekin A-maajoukkueessa 12 ottelua tehden yhden maalin. Hän teki A-maajoukkuedebyyttinsä Sweden Hockey Gamesissa 28. huhtikuuta 2018 Ruotsin Södertäljessä Suomea vastaan. Ensimmäisen A-maajoukkuemaalinsa Zohorna teki Sweden Hockey Gamesissa 9. helmikuuta 2019 Ruotsin Tukholman Hovetissa alivoimalla Suomea vastaan isoveljensä Tomášin syötöstä.
Zohorna on pelannut myös neljä nuorten maaottelua.
Muuta

Zohornan isoveli Tomáš on Tšekin maajoukkuehyökkääjä, joka pelaa hänen joukkuetoverinaan IK Oskarshamnin SHL-joukkueessa. Heidän pikkuveljensä Radim Zohorna pelaa hyökkääjänä NHL-seura Pittsburgh Penguinsin organisaatiossa. Veljekset tekivät historiaa Sweden Hockey Gamesissa 7. helmikuuta 2019 turnauksen isäntäjoukkue Ruotsia vastaan, jolloin he muodostivat Tšekin kolmosketjun. Heistä tuli pelkästään samassa joukkueessa pelatessaan Tšekin maajoukkueen historian ensimmäinen veljeskolmikko.
Viron cup

Viron cup (vir. Eesti karikas) on Viron miesten jalkapallojoukkueille järjestettävä cup-muotoinen kilpailu. Ennen Neuvostoliiton aikaa kilpailu järjestettiin vuosina 1938–1940 kolmesti. Epävirallisesti kilpailu järjestettiin toisen maailmansodan aikana kahdesti. Vuodesta 1993 lähtien kilpailu on taas järjestetty joka vuosi.
Viron neuvostotasavallassa pelattiin vuosina 1946–1991 Viron sosialistisen neuvostotasavallan cup.
Viron cupin loppuottelut

| Vuosi | Voittaja | Tulos | Toinen sija |
| --- | --- | --- | --- |
| 1938 | Sport Tallinn | 1–1, 2–1 | Tallinna JK |
| 1939 | Tallinna JK | 4–1 | Kalev Tallinn |
| 1940 | Tallinna JK | 4–1 | Esta Tallinn |
| 1993 | FC Nikol Tallinn | 0–0, 4–2 rp. | FC Norma Tallinn |
| 1994 | FC Norma Tallinn | 4–1 | JK Narva Trans |
| 1995 | FC Flora Tallinn | 2–0 | Lantana-Marlekor Tallinn |
| 1996 | JK Tallinna Sadam | 2–0 | Jõhvi EP |
| 1997 | JK Tallinna Sadam | 3–2 | FC Lantana Tallinn |
| 1998 | FC Flora Tallinn | 3–2 | FC Lantana Tallinn |
| 1999 | FC Levadia Maardu | 3–2 | JK Tulevik Viljandi |
| 2000 | FC Levadia Maardu | 2–0 | JK Tulevik Viljandi |
| 2001 | JK Narva Trans | 1–0 ja. | FC Flora Tallinn |
| 2002 | FC Levadia Tallinn (vanha) | 2–0 | FC Levadia Maardu |
| 2003 | FC TVMK | 2–2, 4–1 rp. | FC Flora Tallinn |
| 2004 | FC Levadia Tallinn (uusi) | 3–0 | FC TVMK |
| 2005 | FC Levadia Tallinn (uusi) | 1–0 | FC TVMK |
| 2006 | FC TVMK | 1–0 | FC Flora Tallinn |
| 2007 | FC Levadia Tallinn (uusi) | 3–0 | JK Narva Trans |
| 2008 | FC Flora Tallinn | 3-1 | JK Maag Tammeka |
| 2009 | FC Flora Tallinn | 0–0, 4–3 rp. | JK Nõmme Kalju |
| 2010 | FC Levadia Tallinn (uusi) | 3-0 | FC Flora Tallinn |
| 2011 | FC Flora Tallinn | 2-0 | JK Narva Trans |
| 2012 | FC Levadia Tallinn (uusi) | 3-0 | JK Narva Trans |
| 2013 | FC Flora Tallinn | 3-1 | JK Nõmme Kalju |
| 2014 | FC Levadia Tallinn (uusi) | 4-0 | FC Santos Tartu |
| 2015 | JK Nõmme Kalju | 2-0 | Paide Linnameeskond |
| 2016 | FC Flora Tallinn | 3-0 | JK Sillamäe Kalev |
| 2017 | FC Infonet Tallinn | 2-0 | JK Tammeka |
| 2018 | FC Levadia Tallinn (uusi) | 1-0 | FC Flora Tallinn |
| 2019 | JK Narva Trans | 2-1 | JK Nõmme Kalju |
Volmari Volanen

Teodor Volmari Volanen (21. tammikuuta 1884 Urjala – 28. toukokuuta 1969 Tampere) oli suomalainen kuoronjohtaja ja nimismies.
Volasen vanhemmat olivat kansakoulunopettaja, vakuutusvirkailija Matti Volanen ja kansakoulunopettaja Vilhelmina Maria Kainonen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1904 Tampereen suomalaisesta yhteiskoulusta ja opiskeli oikeustiedettä Helsingin yliopistossa.
Volanen oli Hämeen lääninhallituksessa kanslistina 1914–1916 ja hän toimi samalla raatimiehenä Hämeenlinnan maistraatissa. Volanen oli jo opiskeluaikanaan hoitanut useaan otteeseen Lempäälän piirin nimismiehen virkaa ja vuonna 1915 hänet nimitettiin Pirkkalan piirin nimismieheksi. Volanen hoiti tätä virkaa vuoteen 1927 saakka. Hän toimi samalla maanviljelijänä ja oli muun muassa Etelä-Pirkkalan manttaalikunnan puheenjohtajana ja valtion asiamiehenä tulo- ja omaisuusverolautakunnassa. Hän oli lisäksi Pirkkalan suojeluskunnan paikallispäällikkönä parin vuoden ajan ja suojeluskunnan esikunnan jäsenenä 1919–1933.  Tämän jälkeen Volanen oli Tampereen itäisen sotilaspiirin kutsunta-asiain sihteerinä.
Volanen harrasti kuorolaulua ja oli mukana Ylioppilaskunnan Laulajien kesäkiertueilla. Hän oli tenorina mukana Suomen Laulussa ja osallistui kuoron konserttimatkoihin Ruotsiin, Tanskaan, Saksaan, Itävaltaan, Unkariin ja Pietariin. Sittemmin Volanen johti useita vuosia tamperelaista Mieskuoro Laulajia ja Jäämien Kuoroa.