stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Barrett M82

M82A1 (varhainen malli)
M82A1 (nykymalli)
Barrett M82 on yhdysvaltalaisen Barrett Firearms Manufacturingin vuodesta 1982 valmistama .50 BMG (12,7 x 99 mm) -kaliiperinen lyhyellä piippurekyyliperiaatteella toimiva, lipassyöttöinen, itselataava tarkkuuskivääri.
Kivääriä valmistettiin alkujaan siviilikäyttöön, mutta 1990-luvulta lähtien sitä on myyty pääasiallisesti eri maiden puolustusvoimille, suurin yksittäinen asiakas on Yhdysvaltain armeija. Kiväärejä on myyty yli 40 maahan, myös Suomen puolustusvoimille, jossa sen nimike on 12.7 raskas tarkkuuskivääri 2000 Barrett (12.7 RSTKIV 2000).
Vaikkakin kivääriä voi käyttää myös henkilömaaleja vastaan, sen tärkein käyttötarkoitus on materiaalin, esimerkiksi ajoneuvojen tai ase- ja johtamisjärjestelmien tuhoaminen.
M82:ta valmistetaan M82A1- ja A3-versiona, jonkin aikaa tuotannossa oli myös bullpup-mallinen M82A2.
Tekniset tiedot

Toimintatapa: Itselataava kertatuli
Kaliiperi: .50 BMG (12,7× 99 mm)
Pituus: 1 448 mm
Piipun pituus: 737 mm
Paino: 13,6 kg ilman lipasta, ladattu lipas 2,8 kg
Lipaskapasiteetti: 10 patruunaa
Barrett-mallit > M82A1/A3

Kaliiperi: .50 Browning (12,7 × 99 mm)
Toimintatapa: itselataava kertatuli
Pituus: 1 150 tai 1 220 mm
Piipun pituus: 508 tai (737 mm M82A1)
Lipas: 10 patruunan irrotettava lipas
Tähtäin: 10× kiikaritähtäin
Paino: 19,9 kg
Luodin lähtönopeus: n. 850 m/s
Suurin tehokas ampumaetäisyys: 1 800 m
Suurin ampumaetäisyys: 2,5 km
Barrett-mallit > M82A2

Kaliiperi: .50 BMG (12,7 × 99 mm)
Pituus: 1 409 mm
Piipun pituus: 737 mm
Paino: 14,75 kg tyhjänä
Suurin ampumaetäisyys ajoneuvon kokoisiin kohteisiin: 2 100 m
Luodin lähtönopeus: 900 m/s
Lipaskapasiteetti: 10 patruunaa
Prototyyppi ei enää tuotannossa.
Barrett-mallit > M95

Kaliiperi: 12,7 × 99 mm, .50 BMG
Aseen pituus: 1 143 mm
Piipun pituus: 737 mm
Paino tyhjänä: 10,7 kg (ilman kiikaritähtäintä)
Lipas: Vaihtolipas, paino lipastettuna 1,1 kg, 5 laukausta
Ammuksen lähtönopeus 854 m/s
Teoreettinen kantama: 2 000 m
Barrett-mallit > M99

Kaliiperi: .416 Barrett, tai .50 BMG
Aseen pituus: 119 cm (.416) tai 127 cm (.50)
Piipun pituus: 73 cm (.416) tai 81 cm (.50)
Paino tyhjänä: 10,4 kg (.416) tai 11,4 kg (.50)
Toimintatapa: Pulttilukko
Barrett-mallit > M107

Kaliiperi: 12,7 mm
Paino tyhjänä: 12,9 kg
Lipaskapasiteetti: 10 patruunaa
Lippaan paino: 1,87 kg
Pituus: 1 448 mm
Piipun pituus: 737 mm
Luodin lähtönopeus: 853 m/s
Suurin ampumaetäisyys: 6 812 m
Suurin tehokas ampumaetäisyys: 1 829 m
Barrett-mallit > XM500

Kaliiperi: .50 BMG (12,7 × 99 mm)
Pituus: 1 168 mm (46")
Toimintatapa: itselataava kertatuli
Paino: 11,8 kg
Lipas: 10 laukausta
Barrett-mallit > 98B

Kaliiperi: .338 Lapua Magnum
Paino: 6,12 kg
Pituus: 126,36 cm
Piipun pituus: 68,58 cm
Toimintatapa: Pulttilukko
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Barrett M82 Wikimedia Commonsissa
Barrett Rifles - kotisivu
Barrett M82 Review (Arkistoitu – Internet Archive)
Barrett "Light Fifty" M82A1 M82A2 M82A3
Puolustusvoimat kalustoesittely: 12.7 TKIV 2000 (Arkistoitu – Internet Archive)
Julius Sergius von Klever

Julius Sergius von Klever
Julius Sergius von Klever (31. tammikuuta 1850 Tartto – 24. joulukuuta 1924 Pietari) oli virolainen taidemaalari. Kansallisuudeltaan hän oli baltiansaksalainen.
Elämänvaiheita

Von Kleverin isä oli kemisti eläinlääketieteellisessä instituutissa. Poika osoitti taiteellisen lahjakkuutensa jo lapsena ja pääsi Konstantin von Kögelgenin yksityisoppilaaksi.
Perusopintojensa jälkeen von Klever kirjoittautui Pietarin taideakatemiaan jossa isän toivomuksesta opiskeli aluksi arkkitehtuuria. Maisemamaalausta hänelle opetti Mihail Konstantinovitš Clodt. Tuntemattomiksi jääneiden syiden johdosta hänet erotettiin akatemiasta vuonna 1870.
Vuonna 1871 von Klever piti kuitenkin ensimmäisen näyttelynsä ja alkoi saada heti töitään kaupaksi. Kreivi Stroganov osti häneltä maalauksen ja myös suuriruhtinatar Maria Nikolajevna. Tuleva tsaari Aleksanteri III kiinnostui hänen töistään ja akatemia myönsi hänelle oikeuden käyttää taiteilijan titteliä, vaikka hänen opintonsa olivat kesken. Akateemikon arvonimi hänelle myönnettiin vuonna 1878. Hän osallistui myös Venäjän paviljongin suunnitteluun Antwerpenin vuoden 1885 maailmannäyttelyä varten.
Omana aikanaan von Klever oli erittäin suosittu ja hän sai paljon kunniamerkkejä ja huomionosoituksia. Hän saattoi tehdä maalauksen päivässä ja usein pohjatyön tekivät apulaiset.
1890-luvun lopulla von Kleverin akateemikkoystävä sekaantui uhkapeliin ja aiheutti skandaalin. Myös von Kleverin nimi tuli selvitysten yhteydessä esiin ja tämä aiheutti hänelle hermoromahduksen. Hermoromahduksen takia hän lopetti vähäksi aikaa maalaamisen. Päästäkseen eroon hankalasta tilanteesta hän muutti vuonna 1908 Saksaan. Saksassa hän asui perheineen vuoteen 1915 asti Neustrelizin kaupungissa.
Ensimmäinen maailmansota pakotti von Kleverin palaamaan Venäjälle. Hän palasi opettamaan nyt neuvostonimen saaneeseen akatemiaan. Hänet nimitettiin "monumentaalimaalauksen osaston" johtajaksi, missä virassa työskenteli kuolemaansa asti.
Von Kleverin neljästä lapsesta kolmesta tuli taiteilijoita: tytär Maria (1878–1967) oli näyttämötaiteilija, pojat Julius (1882–1942) ja Oscar (1887–1975), joista ensimmäinen opetti taideakatemiassa ja jälkimmäinen oli näyttämötaiteilija ja pukusuunnittelija.
Maalauksia

Talvi
Nargenin kylä
Talvinen auringonlasku
Ilta
Harjaksien kerääjä
Ennen myrskyä
Lummelampi
Ennen salamointia
Drechelukin kartano
Aiheesta muualla

http://www.artnet.com/artists/yuliu-yulevich-julius-klever/
https://digikogu.ekm.ee
Valeri Zhiglov, Художник Ю. Ю. Клевер (1850 – 1924), Litres, 2016 ISBN 5-04-003225-0
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat  Puola 
Taiteenala:  KulturNav  MusicBrainz  Musée d'Orsay  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi
Charles Bargue

Charles Bargue (1826/1827–1883) oli ranskalainen taidemaalari ja litograafikko. Hänet tunnetaan kuuluisan piirustuskurssin litograafikkona, jonka hän toteutti Jean-Léon Gérômen oppilaitten piirroksista. Hänen maalauksensa käsittelevät usein itämaisia tai rokokooaiheisia tapahtumia tai yksittäisiä henkilöhahmoja.
Elämänvaiheet ja taiteellinen kehittyminen > Varhainen ura

Ei ole tiedossa missä Bargue sai oppinsa, mutta on oletettavaa, että hän opiskeli jonkun litografian- ja piirustustaidon omaavan sukulaisen alaisena. Varhaisimmat aiheet vaihtelevat humoristisista kohtauksista poliittisiin satiireihin sekä piirustuksista pienistä tytöistä eroottisiin naisfiguureihin. Nämä kopioitiin yleensä muiden taidemaalareiden teoksista ja myöhemmin myös hänen omista maalauksistaan. Kopioinnin jälkeen litografialaatat vietiin ateljeeseen, jossa niistä vedostettiin kopioita myyntiin. Tähän aikaan Barguen yleisimpänä välittäjä ja painajana toimi F.Sinnet ja myöhemmin 1860-luvulla Goupil & Cie.
Bargue kopioi myös omia maalauksiaan. Tässä vaiheessa maalausten taso ei ollut korkea, ja ne oli harvoin maalattu elävästä mallista. Monissa litografioissa, jotka oli kopioitu hänen omien töittensä pohjalta on havaittavissa sellaisia hahmoja muiden taiteilijoiden teoksista, joiden kasvoja ja olemusta on vain hieman muunneltu.
Graafikkovaiheensa loppupuolella hän rikastui jonkin verran ja pysyi kiireisenä tekemällä myyviä aiheita. Aiheina olivat yleensä alastomat ja vähäpukeiset naiset tunnettujen jokien, kuten Guadalquiverin, Tonavan tai Nevan rannoilla. Vielä ennen siirtymistään Goupillille hän teki neljä Bouguereaun kopiota, 17 kopiota Montautin piirroksista 1700-luvun elämästä Versaillesissa (kaikki teoksissa mukana olleet hahmot oli kuvattu lapsina), seitsemän kopiota Montautin piirroksista elämästä Napoleon III:n alaisena ja lukuisia kopioita eri mestareitten teoksista.
Elämänvaiheet ja taiteellinen kehittyminen > Piirustuskurssi ja litografiatilauksia

Goupil & Cie oli Pariisin maalaustaiteen ja litografian välittäjä. Monet taitavat nuoret maalarit kopioivat kuuluisia maalauksia, joita sitten asetettiin näyteikkunaan myyntiin. Barguen uskottiin kuuluvan myös tähän ryhmään saaden osan elannostaan tekemällä mestarikopioita. Hänen oletetaan kopioineen paljon Jean-Léon Gérômea, Auguste Toulmouchea ja Charles Chaplinia (jolta hän sai oletettavasti innoituksen eroottisiin maalauksiinsa, joita hän kopioi litografiaksi). Goupillin tilaukset jatkuivat 1850-luvulta 1860-luvun puoliväliin, kunnes Bargue aloitti työskentelyn piirustuskurssin parissa.
Bargue valittiin piirustuskurssin litograafikoksi todennäköisesti siksi, että hänellä oli taitoja sekä ystävyys- ja oppilassuhde Gérômeen. Piirustuskurssin pääajatus oli litografiasarjan toteuttaminen tasokkaista piirustuksista antiikin patsaitten mukaan, joka palvelisi esimerkkinä ja harjoittelumateriaalina käsityö- ja taideopiskelijoille. Kurssi kattoi loppujen lopuksi myös osion mestarikopioista ja osion alastonmallipiirroksista, jotka oli suunnattu maalausopiskelijoille esiharjoitteluna elävän mallin piirustukseen. Tiettävästi vuodet 1865–1870 Bargue vietti tehden miltei pelkästään piirustuskurssia. Tältä ajalta ei ole säilynyt piirustuskurssin lisäksi kuin vain yksi pieni muotokuva.
Elämänvaiheet ja taiteellinen kehittyminen > Maalarinuran alku

Bargue alkoi 1870–1871 kehittää itseään maalarina Gérômelta saadun innostuksen tuloksena. Ranskan ja Preussin sodan aikana vuosina 1870–1871 hän oleskeli todennäköisesti Pariisin ulkopuolella maalaten ja harjoitellen uutta realistisempaa ilmaisua.
Vuonna 1871 valmistui miniatyyrimaalaus Tupakoitsija, joka kuvaa miestä polttamassa tupakkaa. Teoksessa voi havaita selvän kehityksen mallin havainnoinnin ja aiheen hyvän maun suhteen. Aikaisemmat irstaat ja humoristiset aiheet olivat vaihtuneet realistiseen aiheen kuvaukseen ja Gérômemaiseen aiheeseen. Myöhemmin 1871 valmistui myös Nukkuva miespalvelija, joka alkaa olla tekniseltä osaamiseltaan jo samaa tasoa kuin Barguen myöhemmät, kauniit ja teknisesti virheettömät akateemiset maalaukset.
Vuonna 1872 maalattu Istuva neekeri edustaa Barguen uutta tyyliä ja tekniikkaa. Maalauksen tekoprosessin aikana hänen on oletettu matkustaneen Pohjois-Afrikkaan, Egyptiin tai Algeriaan. Tästä todisteena on luonnoksia arabialaisista figuureista ja muutos valon käsittelyyn maalaustekniikassa.
Vuonna 1873 valmistuneessa maalauksessa Vartiomies voi havaita muutoksen valon käsittelyn suhteen. Itämaisten silkkivaatteitten kuulto varjossa ja suoraan Pohjois-Afrikassa paahtava aurinko on kuvattu realistisesti, ja on uskottavaa että tällaisen muutoksen voi saavuttaa vain nähtyään itse itämaisen auringon, vaatteet ja esineistön.
Elämänvaiheet ja taiteellinen kehittyminen > Rokokoo-, moskeija- ja sotilasaiheita

Vuosina 1874–1878 valmistui kaksi rokokoo-aiheista sommittelultaan vaikeampaa, kahden figuurin maalausta, jotka osoittavat Barguen ottaneen käyttöönsä kaikki ennen realistisia töitään saavuttamansa taidot. Näiden teemojen jälkeen hän palasi siihen, mitä osasi parhaiten eli maalauksiin yksittäisistä hahmoista.
Bachi-bouzouk, (baššibazukki oli osmaniarmeijan palkkasotilas)(1875) Albanialainen sotilas (1876) ja Turkkilainen vartija (1877) ovat yhteen henkilöhahmoon keskittyneitä maalauksia, joissa kuvataan tarkasti itämaista puvustusta ja esineistöä. Goupillin kirjoista löytyy viisi Barguen maalaamaa Vartija nimistä maalausta, eli on luultavaa, että ainakin kaksi muuta samantyyppistä aihetta on kokonaan kadonnut tai sijaitsee yksityiskokoelmissa.
Edeltävien ja moskeija-aiheisten rukoilevien arabimies-luonnosten ja yhden moskeija interiöörin Arabikauppias antiikkiesineineen, Itämainen kauppias, Itämainen kahvila, Kreikkalainen laulaja, Taistelija/Haareminpitäjä,  sekä Vihreä laulaja perusteella voi todeta hänen maalaus- ja piirustustaitonsa kasvaneen täyteen mittaansa.
Elämänvaiheet ja taiteellinen kehittyminen > Viimeiset vuodet

Huilunsoittaja (1880), Shakinpelaajat ja Bassibasuukki shakkia pelaamassa jäivät Barguen viimeisiksi töiksi. Nämä teokset nostivat hänet suurten historia- ja genremaalareitten, kuten Meissonierin ja Gérômen joukkoon. Kaikkien kolmen teoksen valmisteluun ja maalaamiseen kului lähes vuosi.
Shakinpelaajat (1882, 28,6x43,8 cm) on hänen uransa kohokohta. Meissoniermainen maalaus shakin pelaamisen psykologisesta jännitteestä kuvaa neljää rokokoovaatteisiin pukeutunutta miestä, joista yksi on juuri tekemässä siirtoa, joka lopettaa pelin.
Toinen shakkimaalaus Bassibasuukki shakkia pelaamassa (1882–1883) jäi viimeistelemättä taiteilijan kuoltua. On oletettu että Gerome viimeisteli teoksessa kesken jääneen turbaanin ja asetti maalauksen myyntiin Goupillin liikkeeseen.
On arveltu, että taiteilijan kuolema johtui aivoveritulpasta, joka olisi halvaannuttanut Barguen tehden hänestä vanhuudenheikon. Hän kuoli kesken suurimman menestyksensä jättäen jälkeensä paljon piirustuksia ja keskeneräisiä maalauksia.
Tyyli, tekniikka ja taiteellinen perintö

Barguen valitsemat aiheet myötäilevät paljolti 1800-luvulla suosittua orientalismia ja rokokoon historiamaalausta. Aiheitten valinta muistuttaa eniten Meissonieria, Gérômea ja muita ajan maskuliinisia tarkkoja aiheita kuvaavien akateemisten taidemaalareiden aiheita.
Piirustustekniikka oli gérômemaista havaitun yleistämistä, mukaillen klassista kauneutta, kuitenkin toteutettuna vahvemmalla ääriviivalla. Monet 1800-luvun lopun opetusateljeet ja nykypäivän taideakatemiat (ks. Ateljee-metodi) käyttivät ja käyttävät Barguen piirustuskurssia ensimmäisenä opiskeluvuotena.
Modernin taiteen maalareista muun muassa van Goghin tiedettiin käyneen koko piirustuskurssin kaksi kertaa läpi. Van Gogh työskenteli taidekauppiaana Goupil & Cien alaisuudessa, kuten hänen veljensä Theo. Pablo Picasso opiskeli Barguen kurssin mukaan opiskellessaan Barcelonan taideakatemiassa.
New Yorkissa vuonna 2004 pidetyssä näyttelyssä otsikolla Charles Bargue: The Art of Drawing, oli esillä Barguen litografian mukaan tehty Vincent van Goghin piirustus Vanha talonpoika istumassa lieden ääressä (1881). The New York Timesin taidekriitikon Grace Glueckin mukaan Picasson Istuva alaston mies oli kopio samasta litografiasta. Vanhan miehen oikeanpuoleinen profiili oli otettu nenien osastosta. Tutkielma torsosta, kipsimallin mukaan ja Theseus olivat molemmat kopioita Barquen harjoituksista.
Yksityiselämä

Barguen yksityiselämästä tiedetään vähän. Hänen suvussaan oli muita litograafikkoja ja ystäväpiiriin kuului ainakin Jean-Léon Gérôme, sekä todennäköisesti muitakin ajan akateemisia taiteilijoita. Tiedetään, että Bargue työskenteli Gérômen assistenttina, ja jakoi hänen kanssaan usein samat mallit, rekvisiitat ja mallien puvut. Yleisesti ottaen Barguen elämä ja työt ovat pysyneet jokseenkin tutkimattomina mysteereinä. Hän eli niukasti ja säästäväisesti. Töitten valmistelu ja maalaaminen oli aikaa vievää, eikä hän tuottanut töitä liukuhihnalta. Vaimosta tai lapsista ei ole merkintöjä. On luultavaa, että hän eli yksin.
Kirjallisuutta

Charles Bargue – J. L. Gérôme Drawing Course, ( Paris : ACR Édition) 2003 ISBN 2-86770-166-X
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Charles Bargue Wikimedia Commonsissa
Art Renewal Center, Charles Barque. (englanniksi)
Helen South, Charles Bargue-Drawing Course About.com. (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Charles Bargue Drawing Course, Learning to See (englanniksi)
The Essence of Line, French Drawings from Ingres to Degas. (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Raymond J. Steiner, Charles Bargue: The Art of Drawing at The Dahesh Museum of Art, Art Times TIMES Jan/Feb, 2004. (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Charles Bargue: The Art of Drawing, Indepth Arts News, Dahesh Museum of Art. (englanniksi)
Piirustuskurssin uudelleenpainos kirjan muodossa (Arkistoitu – Internet Archive)
Charles Barguen piirustuskurssin esittely. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat 
Taiteenala:  KulturNav  Musée d'Orsay  RKD Artists  ULAN 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef 
Charles Bargue, Shakinpelaajat, (Le jeu d'échecs).
Muun muassa Vincent van Gogh opiskeli Barguen piirustuskurssin mukaan. Kuvassa van Goghin kipsitorso-maalaus, 1887-1888.
Matti Kohva

Matti Edgar Kohva (6. tammikuuta 1939 Helsinki – 19. elokuuta 2015) oli suomalainen televisiotoimittaja sekä suhdetoiminnan ja vaikuttajaviestinnän asiantuntija. Hän toimi pitkään suomalaisen elinkeinoelämän mediasuhteita länsimarkkinoilla edistävän Finnfacts-instituutin johtajana ja 1990-luvun puolivälistä Helsingin kaupungin EU-edustuston päällikkönä.
Kohva valmistui agronomiksi 1965. Hän työskenteli 1963–1965 Yleisradion maatalous- ja metsätoimittajana, sitten maatalouden suhdetoimintakeskuksen johtajana ja 1967–1971 Mainostelevision asiaohjelmien päällikkönä. Vuosina 1971–1991 Kohva toimi Finnfacts-instituutin johtajana ja vuodesta 1988 Maanpuolustus-lehden päätoimittajana. Suomen liityttyä Euroopan unionin jäseneksi Kohva valittiin Helsingin kaupungin EU-toimiston päälliköksi edistämään Helsingin asemaa unionissa. Hän toimi tehtävässä vuodesta 1995 eläkkeelle jäämiseensä 2002 saakka.
Kohva oli mukana Maanpuolustuskurssiyhdistyksen ja Stadin slangi ry:n toiminnassa.
Teoksia

Kohva, Matti & Hautamäki, Jussi: Berliinin kriisistä Maastrichtin sopimukseen. Muistiinmerkittyä Maanpuolustuskurssien ja -yhdistyksen 30-vuotistaipaleelta 1961–1991, Maanpuolustuskorkeakouluyhdistys 1992. ISBN 952904108X.
Kohva, Matti: Children of the Sun. In Praise of Lapland. Ajatus 1997. ISBN 9519440380.
Aiheesta muualla

Matti Kohva Elonetissä.
Matti Kohva Radio- ja tv-arkiston Ritva-tietokannassa
Matti Kohvan muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Elonet
Klometiatsoli

| --- | --- |

Klometiatsoli
Systemaattinen (IUPAC) nimi
5-(2-kloorietyyli)-4-metyyli-1,3-tiatsoli
Tunnisteet
CAS-numero: 533-45-9
ATC-koodi: N05CM02
PubChem CID: 10783
Kemialliset tiedot
Kaava: C6H8NClS 
Moolimassa: 161,65 g/mol
SMILES: Etsi tietokannasta: eMolecules, PubChem
Fysikaaliset tiedot
Liukoisuus veteen: 1,04 g/l
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus:  ?
Metabolia:  ?
Puoliintumisaika: 3,6–5 h
Ekskreetio:  ?
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  ?
Reseptiluokitus:    
Antotapa: Oraalinen, intravenoosi
Klometiatsoli eli kloorimetiatsoli (5-(2-kloorietyyli)-4-metyylitiatsoli) on lääkeainevalmiste, joka on läheistä sukua B1-vitamiinille. Sitä käytettiin Suomessa ainakin 1970- ja 1980-luvulla, joidenkin viittausten mukaan vielä edelleen laitoshoidossa oleville. Klometiatsolin kauppanimi on Heminevrin. Sen valmistaja oli Astra Zeneca, Södertälje, Ruotsi.
Klometiatsolin etuina pidettiin sen aiheuttamaa nopeaa ja voimakasta sedaatio-ominaisuutta. Sen myös katsottiin aiheuttavan vähemmän  riippuvuutta kuin joidenkin muiden valmisteiden. Näistä ongelmallisin ryhmä on ollut barbituraatit. Myöhemmin kuitenkin todettiin klometiatsolinkin oleva addiktoiva lääkeaine. Brittiläisen rock-yhtyeen The Whon rumpali Keith Moon kuoli klometiatsolin yliannostukseen.
Käyttö

Klometiatsolilla hoidettiin muun muassa vanhusten dementoitumiseen liittyviä levottomuus- ja sekavuustiloja sekä unettomuutta. Alkoholistien krapula-tiloja sekä alkoholin käyttöön liittyviä vieroitusoireita hoidettiin myös Heminevrinillä. Niin ikään hoitokategoriaan kuuluivat delirium tremens, status epilepticus sekä muunlaiset delirium-tilat (ei alkoholin aiheuttamat). Klometiatsolia voitiin annostella tablettimuodon ohella myös suonensisäisinä eli intravenoosisti ruiskeina taikka infuusioliuoksina. Lääkemikstuurassa oli vaikuttavaa ainetta 50 mg/ml ja infuusioliuoksessa 8 mg/ml.
Tablettimuotoisen lääkkeen annosvahvuuksina ovat olleet: 300 mg (0,3g) sekä 500 mg (0,5g), mahdollisesti myös 1 000 mg (1g) ja 2 000 mg (2g).
Ainakin Saksassa ja Sveitsissä, mahdollisesti myös Suomessa klometiatsolia on saatavilla erityisluvallisena valmisteena (Distraneurin tabletti ja oraaliliuos).lähde? Käyttöindikaatioina ovat Delirium Tremens sekä geriatriset agitaatio- ja sekavuustilat.
Sivuvaikutukset

Klometiatsolin sivuvaikutuksina mainittiin olevan alkavan nuhan tapainen pistely tai nipistely nenässä sekä joskus vatsavaivat. Alkoholisteilla esitettiin olevan suurta taipumusta klometiatsolin väärinkäytölle, mutta toisaalta vaarallisen yliannostuksen vaaran väitettiin olevan vähäisen. Vaikealle asteelle, eli pitkälle edenneessä maksakirroosissa on klometiatsolin hajaantuminen elimistössä estynyt, ja se tekee lääkkeen hyötyosuudesta jopa 10-kertaisen normaaliin verraten.
Aiheesta muualla

PubChem: Chlormethiazole (englanniksi)
KEGG: Clomethiazole (englanniksi)
ChemBlink: Clomethiazole (englanniksi)
The KLF

Bill Drummond vuonna 2009
The KLF oli 1990-luvun alussa suosionsa huipulla ollut englantilainen vastakulttuurillinen yhtye, joka tunnettiin myös nimillä Timelords ja Justified Ancients of Mu Mu (JAMs). Sen perustivat Bill Drummond (alias King Boy D) ja Jimmy Cauty (alias Rockman Rock) vuonna 1987. Yhtyeen tunnetuin kappale on todennäköisesti "What Time Is Love?", josta on aikojen kuluessa tehty useita eri versioita. Lyhenteen KLF alkuperästä on joitain eri spekulaatioita, kuten "Kopyright Liberation Front" ja "Kings of the Low Frequencies".
Yhtye lopetti toimintansa näyttävästi ja kiistanalaisesti vuonna 1992 Brit Awards -palkintojuhlassa esiintymällä yhdessä Extreme Noise Terror -yhtyeen kanssa, ampumalla automaattiaseella paukkupanoksia yleisöä kohti ja heittämällä kuolleen lampaan portaille juhlan jälkeen. Tämän lisäksi he poistivat koko yhtyeen tuotannon myynnistä. Myöhemmin ryhmä siirtyi toimimaan nykytaiteen kentälle ottaen nimen K-Foundation. Heidän tunnetuin taideaktionsa on miljoonan punnan polttaminen, josta tehtiin 50-minuuttinen dokumentti Watch The K-Foundation Burn A Million Quid.
Diskografia

The Justified Ancients of Mu Mu: 1987 (What the Fuck Is Going On?) (The Sound of Mu(sic), 1987)
The Justified Ancients of Mu Mu: Who Killed The JAMs? (KLF Communications, 1988)
The Justified Ancients of Mu Mu/The KLF/The Timelords: Shag Times (KLF Communications, 1988)
The Justified Ancients of Mu Mu/The KLF/The Timelords: The History of The JAMs a.k.a. The Timelords (TVT Records, 1989)
The KLF/Various Artists: The "What Time Is Love?" Story (KLF Communications, 1989)
The KLF: Chill Out (KLF Communications, 1990)
Space: Space (KLF Communications, 1990)
The KLF: The White Room (KLF Communications, 1991)
The KLF: Solid State Logik 1 (KLF Communications, 2021)
The KLF: Come Down Dawn  (KLF Communications, 2021)
The KLF: Solid State Logik 2 (KLF Communications, 2021)
The KLF: The White Room - The KLF 1989 Director's Cut (KLF Communications, 2021)
Kirjoja

Jimmy Cauty & Bill Drummond: The Manual (How to Have a Number One the Easy Way) (1988) ISBN 0-86359-616-9, ISBN 1-872013-00-7, ISBN 1-899858-65-2
Chris Brook & Gimpo: K Foundation Burn A Million Quid ISBN 0-9541656-5-9, ISBN 1-899858-37-7
John Higgs: The KLF: Chaos, Magic and the Band who Burned a Million Pounds (2013) ISBN 978-1780226552
Dokumenttielokuvia

Gimpo: Watch the K Foundation Burn a Million Quid (Yhdistynyt kuningaskunta, 1995)
Chris Atkins: Who Killed The KLF? (Yhdistynyt kuningaskunta, 2021)
Aiheesta muualla

The KLF Discogs-sivustolla (englanniksi)
Kun käsitetaide lähtee käsistä – eli miten saat ystäviä, menestystä ja vaikutusvaltaa omituisen hittibändin The KLF:n opeilla