Ateismi Suomessa
Historia

1700-luvulla ateististen valistusajattelijoiden näkemyksiä tunnettiin suomalaisen yläluokan keskuudessa. Evoluutioteoriasta alettiin puhua Suomessa julkisuudessa vuonna 1889, kun Eero Erkon toimittama Keski-Suomi aloitti siitä kirjoitussarjan. Syntyneessä kiivaassa keskustelussa kehitysoppia puolustivat Minna Canth ja Juhani Aho. Suomessa vallitsi uskontopakko, mutta liberalismi ja uskonnonvapauden ajatus tulivat myös suomalaiseen keskusteluun. Esimerkkejä tästä ovat yhteiskuntafilosofi John Stuart Millin klassikkoteoksen Vapaudesta (1859) suomentaminen vuonna 1891 sekä J. B. Buryn teoksen Ajatuksen vapauden historia (1914) suomennos vuodelta 1917.
Naturalistinen evoluutioteoria innoitti 1880-luvulta lähtien muun muassa filosofi ja sosiologi Edvard Westermarckia. Prometheus-seuran toimintaan (1905–14) osallistuivat muun muassa Edvard Westermarck, Rafael Karsten, Rolf Lagerborg, Knut Tallqvist, Wilhelm Bolin, Yrjö Hirn, Georg Schauman, Hjalmar Magnus Eklund, Harry Federley, Alma Söderhjelm, Gunnar Castrén, K. H. Wiik ja Viktor Heikel. Yhdistys vaati kirkon ja valtion eroa sekä tunnustuksellisen uskonnonopetuksen poistamista kouluista. Westermarck sanoi kristinuskoa ja moraalia käsittelevän vuoden 1907 esitelmänsä lopuksi: ”Eikö olisi jo aika meidänkin kansamme yhteiskunnan, siveyden ja uskonnon nimessä säätää, että täydellinen uskonvapaus on oleva, että mitään erityisesti etuoikeutettua uskontoa ei saa yhteiskunnassa olla olemassa, että kirkko on erotettava valtiosta?” Westermarckin myöhempi teos Kristinusko ja moraali (1939) arvosteli kristillistä moraalia. Westermarckin oppilas Rolf Lagerborg arvosteli luterilaisen kirkon kantoja moraalista ja sukupuolten tasa-arvosta. Wilhelm Bolin kuului Suomessa tuhkahautauksen alkuunpanijoihin. Myöhemmin filosofi Eino Kaila saattoi suomalaisen filosofian loogisen empirismin ja uuden tieteenfilosofian yhteyteen.
Työväenliike omaksui Suomessa marxilaisen ateismin ohjelman, koska se piti uskontoa aatteena, jolla sorretut saadaan tyytymään huonoon yhteiskunnalliseen asemaansa. Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen vuoden 1903 Forssan ohjelmassa todettiin: ”Uskonto on julistettava yksityisasiaksi. Kirkko on erotettava valtiosta ja kirkolliset sekä uskonnolliset yhdyskunnat katsottava yksityisiksi yhdistyksiksi, jotka itse järjestävät sisälliset asiansa. Uskonnonopetus on poistettava kouluista.”
Vihtori Kosonen julkaisi vuodesta 1910 Vapaa Ajatus -lehteä, josta tuli eri puolilla maata vaikuttaneiden vapaa-ajattelijoiden yhdysside. Siihen kirjoittivat muun muassa kirjailija Ilmari Kianto, toimittaja Ernst Lampén sekä uskontokriitikot A. B. Sarlin ja Sven Elof Kristiansson. Lehden kirkkokritiikki tuotti lukuisia painokanteita ja jumalanpilkkasyytteitä. Kosonen pystyi kuitenkin julkaisemaan lehteä kahdeksan vuotta tekemällä jatkuvasti valituksia saamistaan tuomioista ja lakkautuspäätöksistä. Lehden ansiosta perustettiin myös Vapaa-ajattelijain liitto vuonna 1911, mutta senaatti ei hyväksynyt sen sääntöjä. Uskontopakko päättyi vuonna 1923, kun uskonnonvapauslain säätämisen jälkeen kaikkien uskontokuntien ulkopuolelle jääminen oli Suomessa sallittua. Vasta uskonnonvapauslaki antoi ateisteille täydet kansalaisoikeudet. Vaatimus täydellisestä valtion ja kirkon erottamisesta ei kuitenkaan toteutunut samalla tavoin kuin esimerkiksi Ranskassa ja Yhdysvalloissa.
Vuonna 1937 uskonnottomien järjestöksi perustettiin Vapaa-ajattelijain liitto. Liiton puheenjohtajina ovat toimineet muun muassa professori V. T. Aaltonen ja kirjailija Väinö Voipio. 1970-luvulla ja 1980-luvun alussa liiton pääsihteeri Erkki Hartikaisen tavoitteena oli saada Suomen kouluihin oma oppiaine uskonnottomille. Hartikainen teki vuonna 1978 kantelun YK:n ihmisoikeuskomitealle peruskoulun opetussuunnitelmasta Suomessa. Kantelu ratkesi 1981 ja Suomeen saatiin elämänkatsomustieto kouluihin oppiaineeksi.
Suomessa uskonnottomien järjestöjen pyrkimyksenä on edistää tieteellistä ymmärrystä sekä tukea ateismia, ajatuksenvapautta ja uskonnotonta etiikkaa. Järjestöjen mukaan yhdenvertaisuuden toteutumista Suomessa ehkäisee se, että historiallisista syistä uskonnollisia yhdyskuntia suositaan edelleen valtiollisesti ja koululaitoksessa. Vapaa-ajattelijat ovat luoneet Eroakirkosta.fi-palvelun, jonka kautta kirkosta on eronnut satoja tuhansia suomalaisia.
Osa uskonnottomien järjestöjen toimintaa on uskonnottoman tapakulttuurin edistäminen. Järjestöjen perustama Pro-seremoniat-yritys tarjoaa puhujapalveluita uskonnottomiin eli siviilijuhliin, kuten nimiäisiin, aikuistumiseen (Prometheus-leiri), häihin ja hautajaisiin. Siviilivihkimisten osuus avioliiton solmimisessa on Suomessa 2020-luvulla lähes 60 prosenttia.
Eino Kailan, Raimo Tuomelan ja Ilkka Niiniluodon kaltaisten filosofien puheenvuorot uskonnosta ja tieteellisestä maailmannäkemyksestä ovat saaneet Suomessa huomiota. Näennäistieteiden ja ”huuhaan” vastustamista sekä kriittisen ajattelun edistämistä varten perustettiin vuonna 1987 Skepsis ry, joka julkaisee Skeptikko-lehteä. Seuran piirissä on arvosteltu etenkin new age -liikkeisiin liittyviä uskomuksia. 2000-luvulla ateistista uskontokritiikkiä ovat esittäneet muun muassa fyysikko Kari Enqvist (Uskomaton matka uskovien maailmaan, 2012) sekä uskontotieteilijät Matti Kamppinen (Systeemiajattelu, rationaalisuus ja uskonto, 2009) ja Ilkka Pyysiäinen (Jumalaa ei ole, 2010).
Suomessa vuoden 2024 kyselytutkimuksessa 27 prosenttia vastaajista ei uskonut Jumalan olemassaoloon. Ateisteiksi itsensä määritteli 22 prosenttia vastaajista. Ateismi korostuu nuorten sukupolvien kohdalla. Alle 40-vuotiaista noin 29 prosenttia ilmoitti olevansa ateisteja. Alle 29-vuotiaista vastaajista 34 prosenttia ei uskonut Jumalan olemassaoloon ja 28 prosenttia piti itseään ateisteina. Kyseisessä ikäryhmässä ateisteiksi ilmoittautui 26 prosenttia miehistä ja 31 prosenttia naisista.
Kyselyjen perusteella 2010-luvulla uskonnottomuudesta on tullut nuorten keskuudessa valtavirtaa. Vuoden 2018 ISSP-tutkimuksessa jumalausko puuttui 60 prosentilla nuorista vastaajista. Ateisteihin suhtautui kielteisesti 8 prosenttia nuorista. 2020-luvun alkupuolella 15–29-vuotiaista suomalaisista 44 prosenttia katsoi, ettei yliluonnollisen olemassaolosta ole tietoa ja 20 prosenttia oli sitä mieltä, että jumalaa ei ole olemassa. Vuoden 2023 nuorisobarometrissa 15–29-vuotiaista suomalaisista noin 28 prosenttia uskoi jonkin jumalan tai henkiolennon olemassaoloon. Ei-uskonnollisista vastaajista vain kymmenesosa katsoi kuuluvansa vähemmistöön. Tutkimuksen mukaan nuorten keskuudessa koetaan laajasti, että uskonto ja tiede ovat ristiriidassa keskenään, ja että tiede tukee paremmin uskonnotonta kuin uskonnollista todellisuuskuvaa.