stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Gdovka
Joen kulku

Joen alkupää sijaitsee suolammessa Pesij Mohin (ven. Песий Мох) suoalueella, jonne on kaivettu kolme kilometriä pitkä suora kuivatusojien johto-oja. Johto-ojat on johdettu joen luontaiseen uomaan, joka virtaa ensin neljä kilometriä pohjoiseen, jossa sijaitsee joen läpivirtausjärvi Antuhnovo. Joki kiertää suoalueen Sorotšij Mohin (ven. Сорочий Мох) sen itä- ja pohjoispuolelta ja kun se kääntyy länteen, ohittaa se Birjutšev Moxin (ven. Бирючев Мох) suoalueen sen eteläpuolelta. Täällä joen etelästä tuleva sivujoki yhtyy pääuomaansa ja kuusi kilometriä lännessä joki kääntyy luoteeseen päin. Seuraavan osuuden puolimatkassa siihen yhtyy idästä päin toinen suuri sivujoki, joka saa alkunsa edellä mainitulta Birjutševin suoalueelta ja joka virtaa Seltsyn (ven. Сельцы) kylän läpi. Joki saapuu nyt metsäalueelta vilellylle surulle, missä se virtaa ensin Jevreinon (ven. Еврейно) kylän ohi, sitten Outovan läpi ja laskee Peipsijärveen Ustjen (ven. Устье) kylässä.
Valuma-alue ja sivujoet

Gdovka sijaitsee Narvanjoen vesistöalueessa Peipsijärven alueella. Gdovka laskee Peipsijärven itärantaan 1,5 kilometriä etelään Tšerman suistosta. Peipsijärven laskujoki Narvanjoki jatkaa pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Suomenlahteen. Gdovkan valuma-alue sijaitsee kokonaan Pihkovan alueella Outovan piirissä ja sen pinta-ala on 150 neliökilometriä. Sen valuma-alue rajautuu pohjoisessa Tšerman valuma-alueeseen, idässä Pljussan valuma-alueeseen ja etelässä Vetkan- (ven. Ветка) ja Kunan (ven. Куна) valuma-alueisiin. Sen suurimpien sivujokien nimiä ei ole mainittu käytettävissä kartoissa. Joen valuma-alueella on joitakin lampia ja Antuhnovo on ainoa järvi, joka sijaitsee sen pääuomassa.
Hallintoalue

Valtiollisen vesistörekisterin mukaan joki ja sen valuma-alue kuuluu Itämeren valuma-alueen piiriin (ven. Балтийский бассейновый округ). Venäjän vesistöjen hallintorakenteesta ei ole tässä tietoa, mutta alue sisältyy kuitenkin Pihkovan alueeseen. Joen vesistörekisterin numero on 01030000312102000027381 .
Huomautuksia

1 2 3 4  Teksti on osittain käännös venäjänkielisestä artikkelista ru:Гдовка, jonka tiedot on vielä tarkistamatta muista lähteistä.
Käännös suomeksi
Luottotutkinto

Luottotutkinnossa käsitellään perustietoa luotonvalvonnasta ja luotonhallinnasta sekä luottoalan eri osa-alueista. Koulutukseen voivat osallistua yritysten tai muiden organisaatioiden luotonhallintaa ja perintää hoitavat tai niiden hoitamiseen siirtyvät henkilöt. Koulutus valmistaa opiskelijan luotonhallinnan tehostamiseen sekä rahavirtojen ja perintätoimien ammattimaisempaan hoitamiseen.
Luottotutkinnon suorittaminen edellyttää 17 opintoviikon eli 26 opintopisteen suorittamista, mikä tarkoittaa noin yhdeksää opintokuukautta. Suomessa tutkintoon kouluttaa  Markkinointi-instituutti.
Tutkinto on Markkinointi-instituutin ja Luottomiehet ry:n yhteistyönä kehittämä luottoalan koulutus, jonka suorittaneet saavat oikeuden käyttää lyhennettä LTS nimensä yhteydessä. Koulutuksen suorittaneita luottoalan ammattilaisia on yli tuhat.
Koulutuksen sisältö

Tutkinto on yhdeksän kuukautta kestävä koulutus, johon sisältyy kahdeksan koulutuspäivää sekä ohjauttua etäopiskelua viidestä seitsemään tuntia viikossa.
Tutkinto koostuu seuraavista kursseista:
Luotonhallinnan kokonaisuus
Vuorovaikutus ja viestintä työelämässä
Yrityksen luotonhallinta
Luottokaupan oikeudellinen sääntely
Maksuliike
Yrityksen luottokelpoisuuden arviointi
Vakuudet
Rahoitusmarkkinat ja -muodot
Perintämenetelmät
Perintä ja täytäntöönpano
Vierailu Helsingin käräjäoikeudessa ja kihlakunnan ulosottovirastossa
Historia

Luottotutkinto kehitettiin 1980-luvulla. Syntyyn vaikutti tuolloin talous- ja yrityshallinnon koulutusten voimakas kehittyminen  ja Luottomiehet ry:n aktiivisuus: ilman Luottomiesten innostusta ei oppiaineistoja, oppimistehtäviä eikä opettajia olisi löytynyt koulutukselle.
Alkuvaiheen motivaattoreina ja organisaattoreina toimivat muun muassa Pekka Tiilikainen, Mikko Parjanne, Reijo Aarnio, Jyrki Lindström, Vesa Kantee, Pekka Siltavuori, Risto Suviala, Tom Ahlroos, Olli Kivelä, Juha Ojajärvi ja Taavi Kallankari.
Luottotutkinnon sisältö ja rakenne eivät ole vuosien aikana merkittävästi muuttuneet. Sisällön ajanmukaisena pitämiseksi koulutuksen järjestäjä, Markkinointi-instituutti, tekee tiivistä yhteistyötä Luottomiesten koulutustoimikunnan kanssa.
Aiheesta muualla

Markkinointi-instituutti (Arkistoitu – Internet Archive)
Luottomiehet — Kreditmännen r.y. (Arkistoitu – Internet Archive)
Maalla (lehti)

| Maalla |
| --- | --- |

Lehtityyppi:  aikakauslehti
Aihealue:  sisustus, maaseutu,  luonto,  entisöinti,  lähiruoka,  käsityöt
Kustantaja:  Otavamedia
Julkaisija:  Otavamedia
Levikki:  25 722 (2014)
Päätoimittaja:  Saija Hakoniemi
Kotikunta:  Helsinki
Kotimaa:  Suomi
Sivukoko:  230 × 297 mm
Ilmestymistiheys:  11 kertaa vuodessa
Kieli:  suomi
Aiheesta muualla
Maalla
Maalla on suomalainen yhdeksän kertaa vuodessa ilmestyvä aikakauslehti, jota julkaisee Otavamedia. Lehti käsittelee maaseudulla asumista sekä sisustus-, keittiö- ja puutarhaideoita. Lehden sisältöön kuuluu muun muassa ohjeita käsitöihin, nikkarointiin ja vanhojen esineiden kunnostukseen. Lehden päätoimittaja on Saija Hakoniemi.
Aiheesta muualla

Otavamedian kotisivut.
George Hugh Niederauer

George Hugh Niederauer
George Hugh Niederauerin piispanvaakuna.
George Hugh Niederauer (14. kesäkuuta 1936 Los Angeles, Kalifornia – 2. toukokuuta 2017 San Rafael, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi Los Angelesin arkkihiippakuntaan 30. huhtikuuta 1962 ja nimitettiin Salt Lake Cityn hiippakunnan johtoon 3. marraskuuta 1994. Piispaksi vihkiminen seurasi 25. tammikuuta 1995. Pääkonsekraattorina toimi Roger Michael Mahony, jota avustivat William Joseph Levada ja Tod David Brown.
Niederauer sai 15. joulukuuta 2005 nimityksen San Franciscon arkkipiispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 15. helmikuuta 2006. Hän jäi eläkkeelle 27. heinäkuuta 2012.
Mack Gordon

Mack Gordon (21. kesäkuuta 1904 – 1. maaliskuuta 1959) oli yhdysvaltalainen sanoittaja. Hän syntyi Varsovassa Puolassa nimellä Morris Gittler, mutta perhe muutti vuonna 1908 New Yorkiin ja poika sai käyttöön amerikkalaistetun nimensä.
Gordon teki yhteistyötä muun muassa Harry Revelin, Harry Warrenin, Josef Myrowin, Jimmy Van Heusenin, Vincent Youmansin, James Monacon ja Edmund Gouldingin kanssa. Hän sai vuonna 1943 parhaan laulun Oscar-palkinnon kappaleesta ”You’ll Never Know” ja tämän lisäksi hän sai yhdeksän muuta Oscar-ehdokkuutta. Hän oli ASCAP:n jäsen. Gordon kuoli New Yorkissa vuonna 1959 ja hänet otettiin Songwriters Hall of Fameen vuonna 1970.
George Horvath

| Mitalit> Maa:   Ruotsi.Miesten nykyaikainen viisiottelu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Ruotsi.Miesten nykyaikainen viisiottelu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Ruotsi.Miesten nykyaikainen viisiottelu. Olympialaiset  | Maa:   Ruotsi> Miesten nykyaikainen viisiottelu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Moskova 1980 | joukkuekilpailu |  |
George Anthony Harry Horvath (14. maaliskuuta 1960 Danderyd – 3. toukokuuta 2022 Växjö) oli ruotsalainen nykyaikainen viisiottelija. Hän sai vuoden 1980 kesäolympialaisissa Moskovassa pronssia joukkuekilpailussa. Henkilökohtaisessa kilpailussa hän sijoittui yhdeksänneksi.
Láddojávrrit

| Láddojávrrit |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi, Norja
Paikkakunta:  Enontekiö, Raisi
Koordinaatit:  69°15′57″N, 21°38′35″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Laskujoki:  Láddojohka
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  759,8 m
 fiLáddojávrrit 
Láddojávrrit ovat kaksi järveä Suomen ja Norjan rajalla, Enontekiöllä Suomessa ja Raisissa Norjassa. Järvistä suurempi sijaitsee valtionrajalla pääosin Norjan puolella mutta länsipäästään osaksi Suomen puolella ja sen korkeus merenpinnasta on  759,8 metriä. Järvistä pienempi tästä itään sijaitsee kokonaan Norjan puolella. Norjan puoleinen osa järvien ympäristöstä kuuluu Raisin kansallispuistoon. Järvet kuuluvat Norjan puolella virtaavan Raisinjoen vesistöön. Niiden laskujokena on Norjan puolella virtaava Láddojohka. Se on Raisinjoen sivujoen Geatkejohkan sivujoen Ráikojohkan sivujoki.
George Ignatieff

George Ignatieff
George Ignatieff, CC, (ven. Гео́ргий Па́влович Игна́тьев; 16. tammikuuta 1913 – 10. elokuuta 1989) oli kanadalainen diplomaatti, joka sai vuonna 1984 Pearsonin rauhanmitalin.
Ignatieff syntyi Venäjällä Pietarissa. Hänen äitinsä oli Natalja Meštšerskaja ja isä Nikolai II:n opetusministeri ja neuvonantaja kreivi Pavel Ignatjev. Hänen isoisänsä oli keisari Aleksanteri III:n aikainen sisäministeri Nikolai Ignatjev. Venäjän vallankumouksen aikana perhe muutti länteen ja vuonna 1925 Kanadaan.
Ignatieff opiskeli kanadalaisissa yliopistoissa ja Oxfordissa. Vuonna 1940 hän meni Kanadan ulkoministeriöön palvelukseen. Ignatieff oli vuosina 1956–1958 Kanadan suurlähettiläs Jugoslaviassa, Naton edustajana vuosina 1963–1966 ja Kanadan YK:n suurlähettiläs vuosina 1966–1969. YK:n turvallisuusneuvoston puheenjohtaja hän oli vuosina 1968–1969.
Vuosina 1969-1972 hän työskenteli YK:n aseriisuntaohjelmassa Genevessä. Tässä tehtävässä hän teki kaikkensa estääkseen ydinsodan puhkeamisen. Jäätyään eläkkeelle hän jatkoi saman aihepiirin parissa skeä kansalaisjärjestöissä että Toronton yliopistossa vuosina 1980–1986.
Ignatieff sai Order of Canada -kunniamerkin vuonna 1973.
Ignatieffin poika Michael Ignatieff on merkittävä kanadalainen kirjailija ja Harvardin yliopiston professori sekä helmikuusta 2006 lähtien Kanadan parlamentin jäsen.
Gerard Majella

| Gerard Majella |
| --- | --- |
 Gerard Majella
Henkilötiedot
Syntynyt: 6. huhtikuuta 1726 Muro, Italia
Kuollut: 16. lokakuuta 1755 Caposele, Provincia di Avellino, Campania, Italia
Kansalaisuus:  italialainen
Ammatti:  maallikkoveli
Vanhemmat:  Isä Dominic Majella ja äiti Benedetta
Muut tiedot
Lempinimet:  Äitien pyhimys Köyhien isä
Pyhä Gerard Majella C.Ss.R. (ital. Gerardo Maiella; 6. huhtikuuta 1726 Muro, Italia – 16. lokakuuta 1755 Caposele, Provincia di Avellino, Campania, Italia) oli italialainen maallikkoveli, redemptoristi, pyhimys ja ihmeidentekijä. Pyhimys kasvoi köyhyydessä ja hänen isänsä kuoli kun hän oli 12-vuotias, hän yritti kaksi kertaa menestyksettä liittyä kapusiiniluostariin ja lopulta liittyi 23-vuotiaana eli vuonna 1749 pyhän Alphonsus Maria Liguorin redemptoristeihin. Paavi Leo XIII julisti hänet autuaaksi 29. tammikuuta 1893 ja pyhimys paavi Pius X julisti hänet pyhimykseksi 11. joulukuuta 1904. Hänen juhlaansa vietetään 16. lokakuuta eli päivänä jona hän kuoli tuberkuloosiin. Mies on ainakin seuraavien asioiden suojeluspyhimys: lasten synnyttäminen, lapset, odottavat äidit, väärin syytetyt ihmiset, hyvät ripit, maallikkoveljet, äiteys, raskaana olevat naiset, pro-life -liike, syntymättömat lapset, Basilicata Italiassa ja Muro Italiassa. Oveensa hän kirjoitti: “Jumalan tahto tehdään täällä, kuten Jumala tahtoo ja niin kauan kuin Hän tahtoo." Hänen ruumiinsa on haudattu Basilica di San Gerardo Maiellaan, joka sijaitsee Materdomini Caposelessa, Provincia di Avellinossa, Campaniassa, Italiassa.
Elämä

Pyhä Gerard Majella syntyi 6. huhtikuuta 1726 Italian Murossa Napolista etelään seitsemän henkilön perheeseen ja hänet kastettiin syntymäpäivänään selvän haurautensa takia. Pyhimyksen kerrotaan kokeneen yliluonnollisia ilmiöitä jo lapsuudessaan, kuten Jeesus-lapsen tulleen usein leikkimään hänen kanssaan ja pyhän arkkienkeli Mikaelin antaneen hänelle ensikommuunion. Hänen isänsä kuoli hänen ollessaan vielä lapsi ja köyhyyden takia hänen äitinsä teki hänestä oppipojan paikalliselle vaatturille ja myöhemmin hänestä tuli Lacedonian piispan palvelija. Alettuaan tienata rahaa 21-vuotiaana hän jakoi tulonsa äitinsä, Muron köyhien kanssa ja kiirastulessa olevien sielujen hyväksi. Hänen hakemuksensa kapusiiniksi torjuttiin, jonka jälkeen hän eli jonkin aikaa erakkona ja eli hyvin askeettista elämää. Vuonna 1749 eli pyhän Gerardin ollessa 23-vuotias redemptoristit tulivat pitämään missiota Muroon ja hän tapasi mission johtajan, isä Cafaron, ja pyysi päästä redemptoristiksi, johon hän myöhemmin suostui. Hänet hyväksyttiin maallikkoveljeksi ja hän palveli yhteisöä suntiona, puutarhurina, portieerina ja vaatturina. Hän koki lukuisia erilaisia hengellisiä ilmiöitä, kuten infusoitua tietoa, ekstaaseja, profetointia, henkien erottamista, bilokaatiota ja voimaa luonnon, sairauden ja pahojen henkien yli. Pyhä Alphonsus de Liguori piti häntä kuuliaisuuden ihmeenä, eikä hän ainoastaan totellut johtajiaan näiden ollessa läsnä, vaan myös poissaolevina hän tiesi ja totteli heidän halujaan. Kokonaisuudessaan veli ehti olla hengellisessä elämässä noin kuusi vuotta, kuollen askeettisuutensa ja tuberkuloosin kuluttamana 16. lokakuuta 1755.
Elämänvaiheita

Pyhän Gerard Majellan elämä voidaan jakaa seuraaviin vaiheisiin:
Syntymä ja kaste: 6. huhtikuuta 1726 Murossa
Liittyminen redemptoristeihin: 1749
Ensimmäiset valat: 16. heinäkuuta 1752
Kuolema: 16. lokakuuta 1755 Caposelessa
Rukouksia

Pyhälle Gerardille on laadittu esimerkiksi seuraavanlainen englanninkielinen rukous:
“O Great Saint Gerard, beloved servant of Jesus Christ, perfect imitator of your meek and humble Savior, and devoted Child of the Mother of God: enkindle within my heart one spark of that heavenly fire of charity which glowed in your heart and made you an angel of love. O glorious Saint Gerard, because when falsely accused of crime, you did bear, like your Divine master, without murmur or complaint, the calumnies of wicked men, you have been raised up by God as the Patron and Protector of expectant mothers. Preserve me from danger and from the excessive pains accompanying childbirth, and shield the child which I now carry, that it may see the light of day and receive the lustral waters of baptism through Jesus Christ our Lord. Amen.”
On tehty myös seuraavanlainen englanninkielinen rukous pyhälle Geradille äitiydestä:
“O good St Gerard, powerful intercessor before God and wonder worker of our day, confidently I call upon you and seek your aid. On Earth you always fulfilled God's designs, help me now to do the holy will of God. Implore the Master of Life, from whom all paternity proceeds, to render me fruitful in offspring, that I may raise up children to God in this life, and in the world to come, heirs to the Kingdom of His Glory. Amen.”
Pyhälle Gerardille on Martyrologia Romanossa seuraavanlainen italiankielinen kollehtarukous:
"O Dio, che ci dai la gioia di celebrare il glorioso ricordo del
Santo vescovo Gerardo, guarda alla tua Chiesa che egli guidò con la parola e con l’esempio, e fa’ che sperimenti la forza della sua intercessione. Per il nostro Signore Gesù Cristo, tuo Figlio, che è Dio, e vive e regna con te, nell’unità dello Spirito Santo, per tutti i secoli dei secoli."
Sanontoja

Pyhän Gerardin kerrotaan sanoneen seuraavia sanontoja:
"Siunatuin sakramentti on näkyväksi tehty Kristus. Köyhä sairas ihminen on jälleen näkyväksi tehty Kristus."
"Näen lähimmäisessäni Jeesus Kristuksen persoonan."
"Harkitse ajan lyhyyttä, ikuisuuden pituutta ja kuinka kaikki täällä alhaalla päättyy ja menee ohi. Mitä hyötyä on nojata siihen mikä ei anna tukea?"
"Kuka muu kuin Jumala voi antaa sinulle rauhaa? Onko maailma koskaan voinut tyydyttää sydäntä?"
Pyhäkköjä

Pyhällä Gerardilla on ainakin seuraavia pyhäkköjä maailmalla:
Church of St. Gerard, The Valley, Anguilla, Anguilla
Church of St Gerard Majella, Mirrabooka, Länsi-Australia, Australia
Church of St Gerard Majella, Carlingford, New South Wales, Australia
Basilica Santuario di San Gerardo Maiella di Materdomini, Caposele, Avellino, Campania, Italia
Église de Saint-Gérard-Majella, Berry, Québec, Kanada
Église de Saint-Gérard, Saint-Gérard-des-Laurentides, Québec, Kanada
Église de Saint-Gérard-Majella, Saint-Jean-sur-Richelieu, Québec, Kanada
Cathedral of St. Gerard Majella, Katsina-Ala, Benue, Nigeria
Church of St. Gerard, Grand Isle, Maine, USA
National Shrine of St. Gerard, Newar, New Jersey, USA
Kirjallisuutta

Frean, William: Gerardo. 1971. The Desert Will Flower Press, 2009.
Tobin, Thomas: St. Gerard Majella: The Mothers' Saint. Liguori, 1970.
Saint-Omer, Edward: Life, Virtues, and Miracles of St. Gerard Majella, Lay-Brother of the Congregation of the Most Holy Redeemer (Classic Reprint). Forgotten Books, 2012.
Saint-Omer, Edward: St. Gerard Majella: The Wonder-Worker and Patron of Expectant Mothers. TAN Books, 1999.
Vassall-Phillips, O. R.: Life of Saint Gerard Maiella: Lay-Brother of the Congregation of the Most Holy Redeemer (Classic Reprint). Forgotten Books, 2018.
Aiheesta muualla

Catholic Encyclopedia: St. Gerard Majella (englanniksi)
Catholic Online: St. Gerard Majella (englanniksi)
Redemptorists of Australia and New Zealand: St Gerard Majella (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Regina Magazine: St. Gerard Majella, Confessor (englanniksi)
Santi Beati: San Gerado Maiella (italiaksi)
Santo del Giorno: San Gerardo Maiella (italiaksi)
Santuario di San Gerardo Maiella (Arkistoitu – Internet Archive) (italiaksi)
The Mothers' Saint St. Gerard Majella C.Ss.R. (englanniksi)
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
George Hoadly

| George Hoadly |
| --- | --- |

Ohion 36. kuvernööri
 1884–1886  
Henkilötiedot
Syntynyt: 31. heinäkuuta 1826 New Haven
Kuollut: 26. elokuuta 1902 (76 vuotta) Watkins Glen
Puoliso:  Mary Burnet Perry
Tiedot
Koulutus:  Harvardin yliopisto
 Nimikirjoitus
George Hoadly (31. heinäkuuta 1826 − 26. elokuuta 1902) oli yhdysvaltalainen poliitikko ja Ohion osavaltion kuvernööri vuosina 1884−1886.
Hoadly opiskeli Harvardin yliopistossa oikeustiedettä yhden vuoden ajan. Sen jälkeen hän perusti toimiston Cincinnatiin ja hakeutui julkishallinnollisiin tehtäviin. Hänen kuvernöörikaudelleen osui kaivosmiesten lakko ja mellakka oikeussalissa. Hän pyrki toiselle kaudelle mutta ei päässyt. Sen sijaan hän muutti New Yorkiin jatkamaan toimintaansa lakimiehenä.
Mack Hellings

| Mack Hellings> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Formula 1 -ura
Aktiivivuodet:  1950–1951
Talli(t):  Kurtis Kraft,  Deidt
Kilpailuja:  2
Maailman­mestaruuksia:  0
Voittoja:  0
Palkintosijoja:  0
Paalupaikkoja:  0
Nopeimpia kierroksia:  0
MM-pisteitä:  0
Ensimmäinen kilpailu:  Indianapolis 500 1950
Viimeinen kilpailu:  Indianapolis 500 1951
Ronald "Mack" Newels Hellings (14. syyskuuta 1915 Fort Dodge – 11. marraskuuta 1951 Kernin piirikunta) oli yhdysvaltalainen Indianapolis 500 -kuljettaja. Hän osallistui neljään Indianapolis 500 -kilpailuun vuosina 1948–1951. Hän oli viides vuoden 1948 kilpailussa. Vuonna 1950 hän oli 13. Mack menehtyi lento-onnettomuudessa Kaliforniassa vuonna 1951.
George Hodgson

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  George Hodgson kesäolympialaisissa 1912 |  George Hodgson kesäolympialaisissa 1912 |  George Hodgson kesäolympialaisissa 1912 |  |
Maa:   Kanada
Miesten uinti
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Tukholma 1912 | 400 m vapaauinti |  |
|  Kultaa | Tukholma 1912 | 1 500 m vapaauinti |  |
George Ritchie Hodgson (12. lokakuuta 1893 Montreal, Quebec – 1. toukokuuta 1983 Montreal, Quebec) oli kanadalainen uimari ja olympiavoittaja.
Hodgson saavutti Tukholman kesäolympialaisissa 1912 kultaa sekä 400 metrin vapaauinnissa että 1 500 metrin vapaauinnissa. Tukholmassa 1912 hän osallistui myös 100 metrin vapaauintiin. Hodgson edusti Kanadaa 400 metrin vapaauinnissa ja 1 500 metrin vapaauinnissa myös Antwerpenin kesäolympialaisissa 1920.
Tukholman kesäolympialaisten 1912 jälkeen Hodgson opiskeli McGill-yliopistossa vuoteen 1916 saakka. Hodgson palveli Yhdistyneen kuningaskunnan merivoimissa ensimmäisessä maailmansodassa, jonka vuoksi hänelle myönnettiin Air Force Cross -kunniamerkki.
Luettelo Vosgesin kunnista

Vosgesin sijainti
Tämä on luettelo Vosgesin departementin kunnista Ranskassa. Departementissa on 515 kuntaa.

| 88495 | 88000 | Vaudéville |
| 88496 | 88140 | Vaudoncourt |
| 88497 | 88330 | Vaxoncourt |
| 88498 | 88200 | Vecoux |
| 88499 | 88270 | Velotte-et-Tatignécourt |
| 88500 | 88310 | Ventron |
| 88501 | 88210 | Le Vermont |
| 88502 | 88600 | Vervezelle |
| 88503 | 88110 | Vexaincourt |
| 88504 | 88170 | Vicherey |
| 88505 | 88430 | Vienville |
| 88506 | 88210 | Vieux-Moulin |
| 88507 | 88500 | Villers |
| 88508 | 88270 | Ville-sur-Illon |
| 88509 | 88150 | Villoncourt |
| 88510 | 88320 | Villotte |
| 88511 | 88350 | Villouxel |
| 88512 | 88600 | Viménil |
| 88513 | 88450 | Vincey |
| 88514 | 88170 | Viocourt |
| 88515 | 88260 | Vioménil |
| 88516 | 88800 | Vittel |
| 88517 | 88260 | Viviers-le-Gras |
| 88518 | 88500 | Viviers-lès-Offroicourt |
| 88519 | 88470 | La Voivre |
| 88520 | 88240 | Les Voivres |
| 88521 | 88700 | Vomécourt |
| 88522 | 88500 | Vomécourt-sur-Madon |
| 88523 | 88170 | Vouxey |
| 88524 | 88140 | Vrécourt |
| 88525 | 88500 | Vroville |
| 88526 | 88520 | Wisembach |
| 88527 | 88700 | Xaffévillers |
| 88528 | 88460 | Xamontarupt |
| 88529 | 88130 | Xaronval |
| 88530 | 88220 | Xertigny |
| 88531 | 88400 | Xonrupt-Longemer |
| 88532 | 88330 | Zincourt |
Fornesin kirkko

| Fornesin kirkko Fornes kirke |
| --- | --- |

Sijainti:  Andøy, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Sør-Hålogalandin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1964
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  120
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Fornesin kirkko (norj. Fornes kirke) on Andøyn kunnassa Nordlandin läänissä Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1964.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Fornesin kirkko Wikimedia Commonsissa
Luumukukan ritarikunta

Havainnekuva ritarikunnan rististä
Luumukukan ritarikunta (kor. 대훈위 이화대수장) oli Korean keisarikunnassa jaettu ritarikunta, joka perustettiin 17. huhtikuuta 1900 keisari Gojongin käskystä. Sitä myönnettiin taegukin ritarikunnan saaneille, ja luumukukan ritarikunta oli itse asiassa tämän ritarikunnan ylin luokka.
Ritarikunnassa oli vain yksi luokka:
ritarikunnan nauha
Guardian of the Bitter Sea

| ”Guardian of the Bitter Sea” Denigrate |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Dismal Euphoria
 Äänitetty : HIP Studiot, Sonic Pump Studios
 Julkaistu: 2002
 Formaatti: CDS
 Tuottaja(t): Denigrate
 Tyylilaji: goottimetalli
 Kesto: 04.07
 Levy-yhtiö: Warner Music Finland
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 12.
Denigraten muut singlet
|   | ”Guardian of the Bitter Sea” 2002 | ”Mombasa” 2002 |
Guardian of the Bitter Sea on suomalaisen goottimetalli -yhtye Denigraten ensimmäinen single, se julkaistiin vuonna 2002 levymerkillä Warner Music Finland.
Kappale ylsi Suomen virallisen listan listan sijalle 12.
Kappaleet

Guardian of the Bitter Sea – 04.07 (radio edit)
Guardian of the Bitter Sea – 05.06
Despair of Tomorrow – 05.42 (demo)
Bleed – 04.49 (demo)
Kokoonpano

Micko Hell – laulu
Seppo Nummela – kitara
Pekka Pyrhönen – basso
Tim Toivanen – rummut
Luettelo Suomen liikenteen palvelukohteiden opastusmerkeistä

Artikkelissa on lueteltu sekä nykyisin Suomessa käytössä olevat että aiemmin käytössä olleet palvelukohteiden opastusmerkit.
Nykyiset palvelukohteiden opastusmerkit

G1. Palvelukohteen opastustaulu
G2. Palvelukohteen opastustaulu
G3. Palvelukohteen erkanemisviitta
G4. Palvelukohteen osoiteviitta
G5. Palvelukohteen osoiteviitan ennakkomerkki
G6. Radioaseman taajuus
G7. Opastuspiste
G8. Opastustoimisto
G9. Ensiapu
G10. Autokorjaamo
G11.1. Polttoaineen jakelu
G11.2. Polttoaineen jakelu
G11.3. Polttoaineen jakelu
G11.4. Polttoaineen jakelu
G12. Hotelli tai motelli
G13. Ruokailupaikka
G14. Kahvila tai pikaruokapaikka
G15. Käymälä
G16. Retkeilymaja
G17. Leirintäalue
G18. Matkailuajoneuvoalue
G19. Levähdysalue
G20. Ulkoilualue
G21. Hätäpuhelin
G22. Sammutin
G23. Museo tai historiallinen rakennus
G24. Maailmanperintökohde
G25. Luontokohde
G26. Näköalapaikka
G27. Eläintarha tai -puisto
G28. Muu nähtävyys
G29. Uintipaikka
G30. Kalastuspaikka
G31. Hiihtohissi
G32. Maastohiihtokeskus
G33. Golfkenttä
G34. Huvi- ja teemapuisto
G35. Mökkimajoitus
G36. Aamiaismajoitus
G37. Suoramyyntipaikka
G38. Käsityöpaja
G39. Kotieläinpiha
G40. Ratsastuspaikka
G41.1. Matkailutie
G41.2. Matkailutie