stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tankavaara
Kullanhuuhdonnan SM-kisat ja MM-kisat

Kultamuseon Tuki ry:n järjestämät Kullanhuuhdonnan SM-kisat Tankavaarassa ovat yksi Lapin vanhimmista tapahtumista. Sen taustalla on Lapin kullanhuuhdonnan värikäs historia jo yli 150 vuoden takaa. Ensimmäisen kerran Tankavaarassa vaskattiin kilpaa vuonna 1974. Kullanhuuhdonnan SM-kisat ovat perusta myös kautta maailman levinneelle kilpailu- ja harrastustoiminnalle. Nykyään järjestetään yli kahdessakymmenessä maassa kansallisia mestaruuskilpailuja sekä lukemattomia pienempiä tapahtumia.
Vuonna 1977 Tankavaarasta alkunsa saanut MM-kisaketju kiertää maailmaa jokavuotisena kullanhuuhtojien kohtaamispaikkana. 2000-luvulla kullanhuuhdonnan Maailmanmestaruuskisat järjestettiin Suomessa vuonna 2006 ja 2019.
Tankavaaran Kultakylän ravintola Wanha Waskoolimies ja majoituspalvelut

Lapin Kultaryntäyksen henkeen sisustettu ravintola on avoinna vuoden jokaisena päivänä. Ravintola on tunnettu esimerkiksi kullankaivajan hampurilaisesta. Vuonna 2018 Wanha Waskoolimies oli Kuppilat kuntoon, Jyrki Sukula! -ohjelman neljännen tuotantokauden päätösjaksossa.
Ravintolan yhteydessä on majoitusta: vaatimattomat Kullankaivajain mökit on rakennettu 1970-luvulla, Korundi-huoneistot 1980-luvulla ja vuonna 2019 on valmistunut Kultaränni-hotellihuoneita. Alueella on myös caravan-autopaikkoja sekä telttapaikkoja.
Rautatie

Kultakylän alueelle valmistui vuonna 1997 matkailijoiden kuljetukseen tarkoitettu kapearaiteinen rautatie, joka sai nimekseen Pohjois-Suomen Kaivosrautatie Oy. Rautatie kiersi Kultakylän ympäri ja ylitti kahdesti aluetta halkovan Hopiaojan. Rautatien raideleveys oli 600 mm ja kokonaispituus 1 600 metriä. Rautatien toiminta hiipui 2010-luvulle tultaessa, ja se purettiin. Kalusto siirrettiin 2014 pääosin Robert Sands Järnvägille Alaveteliin.
Tankavaaran luontopolut Urho Kekkosen kansallispuistossa

Tankavaarassa on neljä merkittyä ympyräreittiä retkeilijöille. Luontopolut lähtevät entisen luontokeskuksen pihasta, jota ennen on Urho Kekkosen kansallispuiston ja Kultamuseon yhteinen parkkipaikka.
Urpiaisen lenkki on kilometrin mittainen esteetön, sorastettu luontopolku, joka kiertää Tankavaaran lähimaaston. Reitti on kuljettavissa myös lastenvaunujen kanssa tai pyörätuolilla avustajan kanssa.
Koppelon lenkki (3 km) on hieman pidempi lenkki, joka kiertelee Tankavaaran kynttiläkuusikossa. Koppelon lenkillä on tulentekopaikka, kota ja kuivakäymälä.
Kuukkelilenkki (6 km) johdattaa kulkijan kuusikoitten kautta Pikku-Tankavaaran laelle, josta voi ihailla näköaloja Nattastuntureille, ympäröiville aapasoille ja Saariselän suurtuntureille. Reitti palaa lähtöpisteeseen Tankasuon halki. Kuukkelilenkillä on kaksi tulentekopaikkaa, kota ja kuivakäymälä.
Geologinen polku (7 km) tutustuttaa sinut alueen geologiaan, kallioperään, jääkauden jälkiin ja pinnanmuotoihin. Alkumatkan kuljet metsämaastossa nousten pikkuhiljaa Jorpulipään rinteelle. Taukopaikka sijaitsee luonnonkauniin Koiranjuomalammen rannalla. Sieltä polku jatkuu rinnesuolle, ja loppumatka kuljetaan Kuukkelilenkkiä pitkin. Polku kierretään myötäpäivään. Geologisen polun varrella on laavu, kaksi tulentekopaikkaa, kota ja kuivakäymälät laavun sekä kodan yhteydessä.
Tankavaaran luontokeskus on nykyisin matkailukäytössä

Tankavaaran Kultakylän matkailuyrittäjä tarjoaa luontoaktiviteetteja ja kokouspalveluita entisen Tankavaaran luontokeskuksen tiloissa.
Urho Kekkosen kansallispuisto oli perustettu 1983 ja opastuskeskukset päätettiin tuolloin rakentaa jokaiselle kansallispuiston kunnalle. Ensimmäisenä valmistui Pohjois-Sodankylään opastuskeskus vuonna 1985. Tuolloisen Koilliskairan opastuskeskuksen nimi on vaihtunut myöhemmin monta kertaa: 1990-luvulla siitä tuli Koilliskairan luontokeskus ja 2015 nimi vaihdettiin Tankavaaran luontokeskukseksi.
Syksyllä 2018 Urho Kekkosen kansallispuiston rajoihin tehtiin muutoksia, mm. Tankavaaran alue irrotettiin puistosta. Vuonna 2019 Sodankylän kunnan teollisuus- ja liikekiinteistöistä vastaava Tähtikunta Oy osti Tankavaaran luontokeskuksen Metsähallituksen Luontopalveluilta. Kunta vuokrasi luontokeskuskiinteistön Kultakylän matkailuyrittäjälle ja kiinteistön kutsumanimi on vaihtunut Tankavaara Wild - elämys- ja kokouskeskukseksi. Kokouskeskus on vuokrattavissa yksityistilaisuuksiin ja näyttely on avoinna tilauksesta.
Historiaa > 1930-luvun kultaryntäys ja kultamuseo

Kultaesiintymä Tankavaaran alueelta löytyi 1930-luvulla, kun Purnumukan kylässä asuva Aslak Peltovuoma sai unessa tiedon alueen kultavarannoista.
Alueen kullankaivajien keskuudessa heräsi mielenkiinto esitellä kullankaivuuta ja kullan historiaa myös muillekin. Niinpä Tankavaaran alueelle perustettiin sitä varten oma kultakylänä tunnettu alue. Vuonna 2020 Tankavaaran kultakylän perustamisesta tuli kuluneeksi 50 vuotta, jota juhlistettiin elokuussa 2020.
Historiaa > Tankavaara Lapin sodassa

Toisen maailmansodan aikana Saksan armeijan osastoja oli sijoitettu Pohjois-Suomeen. Syyskuun 1944 alussa sovitun jatkosodan aselepoehtoihin kuului saksalaisten joukkojen karkottaminen Suomesta. Saksalaisten vetäytyessä Lapin sodassa kohti pohjoista he viivyttivät perässä seuraavia suomalaisjoukkoja  mm. Tankavaarassa, jossa käytiin verisiä taisteluja. Saksalaiset vetäytyivät Tankavaarasta suunnitelmallisesti 31. lokakuuta 1944 kohti Saariselkää.
Tankavaaran alueella on merkitty sotahistoriallinen polku (3 km), joka esittelee alueelle rakennetun suojavalliaseman rakenteita. Maastossa on vielä nähtävissä sodan aikana tehtyjä rakenteita ja polun alkuun on rakennettu maanpinnalle toisen maailmansodan ajan mallinen korsu, johon voi tutustua turvallisesti myös korsun sisällä.
Puolustusvoimat on 2000-luvulla raivannut ja tuhonnut Pohjois-Suomen alueelta löytyneitä sodanaikaisia räjähde- ja ammuslöytöjä. Esimerkiksi kesällä 2021 raivattiin Tankavaaran Ylisenvaaran alueella, jossa on ollut sodan aikana saksalaisten räjähdevarastoalue. Varastoalueella olleita räjähtämättömiä ammuksia haudattiin maahan, joita nyt siivottiin ja tuhottiin lopullisesti.
Löydökset

Tankavaaran alue on tunnettu niin kulta- kuin mineraalilöydöistään. Kesällä 2018 löydettiin Tankavaaran kulta-alueelta alueelta Lapin ensimmäinen timantti.
Suurimmat kultahiput ovat olleet yli 60 gramman painoisia. Heinäkuussa 2020 löytyi n. 62 gramman painoinen kultahippu, jota pidetään yhtenä isoimmista lapiokaivuulla löydetty hippuna parin vuosikymmenen sisällä.
Tankavaara mediassa

Keväällä 2018 Tankavaarassa sijaitseva Wanha Waskoolimies -ravintola oli Kuppilat kuntoon, Jyrki Sukula! -ohjelmassa.
Joulukuussa 2019 Kultakuume (Gold Rush) -sarjassa ilmestyi Tankavaaraan sijoittuva Gold Rush Suomi.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Tankavaara kultakylä
Tankavaara, Kultamuseo
Kullanhuuhdonnan MM-kisat 2019
Tankavaarasta lähtevät luontopolut, Metsähallitus Luontopalvelut (Arkistoitu – Internet Archive)
Tankavaaran kultakylä Sodankylässä (Arkistoitu – Internet Archive)
Aiheesta muualla > Artikkeleita

Tankavaaran Kultamuseo täyttää 40 vuotta[vanhentunut linkki], Lapin Kansa
Kultamuseo täyttää 40 vuotta, Kultahippu.fi
Tankavaaran Kultakylään nousee uutta majoitusta YLE Uutiset, 16.1.2019
Inkeri Syrjäselle työ Kultamuseon johtajana ei koskaan ollut pelkkä ammatti, vaan elämänmittainen intohimo (Arkistoitu – Internet Archive), Sompio, 1.3.2023
800 lahjoituksena tullutta nallea esillä Ranuan eläinpuistossa, Yle / Mia Sivula, 19.10.2021
Pelastakaa edes nallet, Yle 7.11.2021
Kullanhuuhdontaa ensimmäistä kertaa MM-tasolla ja Kekkosen suojeluksessa, Yle / Ville Matilainen, 3.9.2015
| n k Perustiedot Wikidatassa: Tankavaara (Q18346699)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: nähtävyys, kylä
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Sodankylä
koordinaatit: 68°10′45″N 27°05′40″E﻿ / ﻿68.1792°N 27.0944°E﻿ / 68.1792; 27.0944

Kultamuseon esineistöä.
Taru sormusten herrasta (animaatioelokuva)

| Taru sormusten herrasta> The Lord of the Rings |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Ralph Bakshi
Käsikirjoittaja:   Chris Conkling  Peter S. Beagle 
Perustuu:  J. R. R. Tolkienin romaaniin Taru sormusten herrasta
Tuottaja:  Saul Zaentz
Säveltäjä:  Leonard Rosenman
Kuvaaja:  Timothy Galfas
Leikkaaja:  Donald W. Ernst
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:   United Artists Pictures Inc.  Saul Zaentz Production Company  Fantasy Films Productions 
Levittäjä:  United Artists InterCom Netflix
Ensi-ilta:   15. marraskuuta 1978  21. maaliskuuta 1980 (Suomi) 
Kesto:  n. 130 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Tuotto:  30 471 420 USD (USA)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Taru sormusten herrasta (The Lord of the Rings) on Ralph Bakshin ohjaama animaatioelokuva vuodelta 1978. Se pohjautuu J. R. R. Tolkienin samannimiseen kirjaan. Elokuva kestää kaksi tuntia neljätoista minuuttia.
Bakshi hyödynsi rotoskooppaustekniikkaa, jossa oikeiden näyttelijöiden päälle animoitiin piirretty hahmo. Tämä tuotti hyvin epätasaista jälkeä. Elokuvan huonon menestyksen myötä sille ei koskaan tehty toista osaa. Elokuva loppuu Helmin syvänteen taisteluun, eli suunnilleen kirjan ja tarinan puoliväliin. Tosin Rankin-Bass Studio, joka loi myös The Hobbit -piirroselokuvan 1977, tuotti 1980 oman The Return of the King -piirroselokuvan, jossa tapahtumat sijoittuvat pääasiassa kirjan loppupuolelle osioon, jota Bakshin elokuvassa ei käsitelty.
Ääninä

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|   Christopher Guard   | … |   Frodo Reppuli   |
|   William Squire   | … |   Gandalf Harmaa   |
|   Michael Scholes   | … |    Samvais Gamgi   |
|   John Hurt   | … |   Aragorn Arathornin poika   |
|   Simon Chandler   | … |   Meriadoc ”Merri” Rankkibuk   |
|   Dominic Guard   | … |   Peregrin ”Pippin” Tuk   |
|   Norman Bird   | … |    Bilbo Reppuli   |
|   Michael Graham Cox   | … |   Boromir   |
|   Anthony Daniels   | … |    Legolas   |
|   David Buck   | … |   Gimli   |
|   Peter Woodthorpe   | … |   Klonkku   |
|   Fraser Kerr   | … |   Saruman Valkoinen   |
|   Phillip Stone   | … |   Théoden   |
|   Michael Deacon   | … |   Gríma Kärmekieli   |
|   André Morell   | … |   Elrond Puolhaltia   |
|   Alan Tilvern   | … |   Viljami Voivalvatti   |
|   Annette Crosbie   | … |   Galadriel   |
|   John Westbrook   | … |   Puuparta   |
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Esko Rautakorpi pitää elokuvaa upeannäköisenä mutta loppua kohti jahkaavana ja antaa sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Vuonna 2024 elokuva tuotiin takaisin teattereihin, jolloin Muropaketin Helinä Laajalahti antoi sille arvosanaksi 3/5.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Taru sormusten herrasta (animaatioelokuva) Wikimedia Commonsissa
Taru sormusten herrasta Internet Movie Databasessa (englanniksi)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset :  Yhdysvallat  Tšekki
Tatra 700

| Tatra 700 |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Tšekki
Valmistaja:  Tatra a. s.
Valmistusvuodet:  1996–1998
Luokka:  edustusauto
Teho:  197 hv /5750 1/min
Vetotapa:  takaveto
Tatra 700 oli tšekkiläisen Tatran valmistama luksushenkilöauto. Se tuli markkinoille vuonna 1996 Tatra 613n seuraajana ja jäi Tatran viimeiseksi henkilöautomalliksi.
T700 perustuu suurilta osin edeltäjäänsä mutta sitä on modernisoitu. Moottori on sama 3.5 -litran V8 kuin edeltäjässäkin mutta se sai sähköisen bensansuihkutuksen ja tehot nousivat 200 hevosvoimaan. Uusi korin muotoilu on suunniteltu yhdessä englantilaisen suunnittelukeskuksen kanssa ja koko sisusta muutettiin modernimmaksi. T700:n keula muistuttaa Tatran 1970-luvun malleja.
Varusteluun kuuluu muun muassa sähköisesti säädettävät recaro-tyyppiset istuimet tai nahkapenkit ja automaattinen ilmastointi. Lisävarusteena sai muun muassa television, faksin, tietokoneen ja puhelimen.
Tuotanto alkoi virallisesti huhtikuussa 1996 ja autoja tehtiin yksinomaan tilauspohjaisesti. Moottori oli edeltäjämallia tehokkaampi ja akselipainot jakautuivat suhteessa 45/55. Autossa oli tehostettu hammastanko-ohjaus, jota moitittiin yliherkäksi. Tatra oli suunnitellut kehittävänsä kokonaan uuden automallin vuonna 1998, mutta varojen puutteessa aikeesta luovuttiin. Vaikka T700:n hinta oli 55 000 dollaria, Tatra teki tappiota jokaisella autolla. Tuotanto putosi vuoden 1997 23 kappaleesta neljään yksilöön vuonna 1998. Mallin valmistus päättyi virallisesti heinäkuussa 1998.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tatra 700 Wikimedia Commonsissa
| n k Tatra-mallit |
| --- | --- |
Henkilöautot:  10  11  12  17  20  26  30  31  52  54  57  70  75  77  80  87  87-603  97  600 Tatraplan  603  613  623  700 
Kuorma-autot ja hyötyajoneuvot:  13  22  23  24  25  26  27  28  43  49  50  51  72  74  81  84  86  92  111  114  115  116  128  130  138  141  147  148  157  163 JAMAL  400  401  500  700  805  813  815  Beta 
Sotilasajoneuvot:  57K  72  76  79  82  85  9393  111  805  809  810  813  815  816  DANA  OT-62  OT-64  OT-810  RM-70  V 750  V 799  V 809 
Kilpa-autot ja prototyypit:  11 Targa Florio  15  18  90  137  107  201  602 Tatraplan Sport  603 A  603-2 B5  603-2 B6  603 MB  603 NP  603 X  604  605  607  625  Baghira  Delfin  JK 2500  Mikrobus  MTX V8  Prezident  V 570  V 855
Yoshihiro Tatsumi

| Yoshihiro Tatsumi> 辰巳ヨシヒロ |
| --- | --- |
 Yoshihiro Tatsumi vuonna 2010.
Henkilötiedot
Syntynyt: 10. kesäkuuta 1935 Osaka
Kuollut: 7. maaliskuuta 2015 (79 vuotta)
Yoshihiro Tatsumi (jap. 辰巳ヨシヒロ, 10. kesäkuuta 1935 Osaka – 7. maaliskuuta 2015) oli japanilainen mangaka. Hänen ansiokseen katsotaan realististen aiheiden ja siloittelemattoman arkipäivän kuvauksen tuominen japanilaiseen sarjakuvaan. Tatsumin aikuisille lukijoille luomaa uraauurtavaa lajityyppiä kutsutaan nimellä gekiga (”dramaattiset kuvat”).
15-vuotiaana uransa aloittanut Tatsumi työskenteli aluksi osakalaiselle kustantamolle, joka julkaisi 1950-luvun alussa rikostarinoita kuvaavia sarjakuvakirjoja. Tarinoissa pyrittiin realismiin eikä hahmoja ollut tyypitelty humoristisesti. Kuvaustapa oli paljon velkaa film noirille ja amerikkalaiselle pulp-kirjallisuudelle. Kun kustantamo teki konkurssin, Tatsumi siirtyi vuonna 1957 Tokioon ja perusti oman kustantamonsa saadakseen töitään julki. Tatsumin edelläkävijän roolia kuvaa parhaiten, että hänen tietääkseen ennen häntä japanilaisissa sarjakuvissa ei ollut kuvattu murhaa.
Tatsumi vaikutti pidempien yhden tarinan sisältävien kirjojen tekoon ennen sarjakuvaromaanien yleistymistä.
Tatsumin sarjakuvat ovat suuressa määrin omaelämäkerrallisia tai perustuvat lähipiirin elämän tarkkailuun Osakassa ja Tokiossa. Hän julkaisi Gero-lehdessä 1970-luvulta alkaen useita alempien yhteiskuntaluokkien elämää kuvaavia sarjakuvia, jotka ovat olleet arvostettuja Japanin lisäksi myös Euroopassa.
Tatsumin ura kesti yli 50 vuotta. Hän sai vuonna 2008 valmiiksi 800-sivuisen omaelämäkerrallisen sarjakuvateoksen Gekiga hyōryū. Tatsumin vanhoja sarjakuvia on alettu julkaista länsimaissa vasta 2000-luvulla.
Aiheesta muualla

Yoshihiro Tatsumin haastattelu The Comics Journalissa (englanniksi)
Yoshihiro Tatsumin esittely Lambiek.netissä (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Belgia  Yhdysvallat  Japani  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  ULAN 
Muut:  Europeana  IdRef
Tassili n’Ajjer

Tassili n'Ajjer satelliitista
| --- | --- |
Sijainti:  Illizin maakunta Algeria ja Ranska
Lähin kaupunki:  Djanet, Illizin maakunta
Pinta-ala:  72 000 km²
| --- | --- |
Tyyppi:  Vuoristo, arkeologinen kohde, kansallispuisto 
Perustettu:  1972
Luokitus:  Ramsar-alue (2. helmikuuta 2001) 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Tassili n’Ajjerin sijainti
Tassili n’Ajjer (arab. تصلة ناجر‎) on vuoristo Saharan autiomaassa Algerian kaakkoisosassa. Noin 500 kilometriä pitkän vuoriston korkein kohta on 2 158 metriin kohoava Adrar Afao. Vuoristo on muodostunut lähes kokonaan hiekkakivestä. Eroosion vaikutuksesta alueelle on muodostunut lähes 300 luonnollista holvikaarta ja muita näyttäviä luonnonmuodostelmia.
Korkeuden ja hiekkakiven vettä säilyttävän ominaisuuden ansiosta alueen kasvillisuus on monimuotoisempaa kuin ympäröivän aavikon. Tassili n’Ajjerissa on hajanaista metsikköä, jossa kasvaa uhanalaisia endeemisiä Myrtus nivellei -myrttikasveja ja sypressilajia tassilinsypressiä (Cupressus dupreziana). Vuoristosta löytyy myös esihistoriallisia kalliomaalauksia ja muita arkeologisia kohteita, jotka ajoittuvat jääkauteen, jolloin alueella oli huomattavasti kosteampi ilmasto ja savannia aavikon sijaan.
Suurin osa vuoristoalueesta on suojeltu Tassili n’Ajjerin kansallispuistolla. Lisäksi Tassili n’Ajjer kuuluu Unescon maailmanperintökohteisiin.
Kirjallisuutta

Luoma-aho, Erkki ym.: Tassili n'Ajjer.  Helsinki:  Tassilin taivaltajat, 2010.  ISBN 978-90-9025461-6  Kirjan esittely
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Tassili n'Ajjer UNESCOn sivuilla (englanniksi)
Tietoja luonnonalueesta World Conservation Monitoring Centerin sivuilta (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Tauru

| Tauru Та́вры, Tavry |
| --- | --- |
 Tauru
 Koordinaatit: 59°54′57″N, 30°41′28″E 
Valtio:  Venäjä
Alue:  Leningradin alue
Piiri:  Seuloskoin piiri
Kunta:  Rosmittala
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
Väkiluku (2011):  50
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Tauru (ven. Та́вры, Tavry) on kylä Leningradin alueen Seuloskoin piirin Rosmittalan kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Kelton ylängöllä kolme kilometriä Rosmittalasta koilliseen. Kylässä on 50 asukasta vuonna 2011.
Kylän kanta-asukkaat olivat Kelton luterilaiseen seurakuntaan kuuluneita inkerinsuomalaisia. Peter von Köppenin mukaan vuonna 1848 Taurussa asui 46 savakkoa ja 15 suomalaista. Sen talonpojat olivat 1860-luvulle saakka tilanomistajan maaorjia. 1800–1900-lukujen vaihteessa kylä kuului Pähkinälinnan kihlakunnan Kelton volostiin.lähde?
Vuoden 1926 väestönlaskennan mukaan Kannisin kyläneuvostoon kuuluneessa Taurussa asui 95 inkerinsuomalaista, yksi suomensuomalainen ja kaksi karjalaista. Myöhemmin kylä kuului Kelton suomalaiseen kyläneuvostoon. 1930-luvulla siihen yhdistettiin viereinen Venäjänkirkon (ven. Russkaja Kirka) kylä. Suomalaiset karkotettiin muualle Neuvostoliittoon toisen maailmansodan aikana vuonna 1942.lähde?
Tattarisuon tapaus
Aiheesta muualla

Waltari, Pyry: Kun kansa itse ratkaisee arvoituksen: Tattarisuon tapauksen määrittely käytännöllisessä diskurssissa. Pro gradu-tutkielma. Helsingin yliopisto, valtiotieteellinen tiedekunta, Politiikan ja talouden tutkimuksen laitos 2011.
Tattarisuon ruumiinosien mysteeri - Urbanex Ninja
Jaakko Ylikotila : Ruumiinsilpomista, vapaamuurareita ja politiikkaa - Tattarisuon juttuun liitetyt yhteiskunnalliset merkitykset kolmessa helsinkiläisessä sanomalehdessä 1930–1932. Historian pro gradu -tutkielma, Tampereen yliopisto, Yhteiskunta- ja kulttuuritieteiden yksikkö, Historian tutkinto-ohjelma 2013 (Arkistoitu – Internet Archive)
Tattarisuon ruumislöydöt ja 30-luvun mustaa magiaa. Kansanperinne-blogi 15.11.2010.
Tattarisuolla loitsittiin 1930–31 kaikkeudellisin motiivein – täydennystä HS:n artikkeliin. Esoteerinen maantiede ja periferiaterapia 30.11.2010.
Tattarisuon tapaus Ylen Elävässä arkistossa.
Tattarisuon arvoitus ratkaistu, Kansan kuvalehti, 19.08.1932, nro 34, s. 21, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Tattarinsuon salaisuus paljastettu, Suomen Kuvalehti, 20.08.1932, nro 34, s. 24, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Tattarisuon mysteeri: Lähteestä löytyi kymmenien ruumiiden osia – tekijäksi paljastui kuusihenkinen noitapiiri, MTV Uutiset, 11.8.2024.
Valdemar Åkerlund

| Valdemar Eino Åkerlund |
| --- | --- |

Luoja(t):  Heikki Luoma
Näyttelijä(t):  Kari Manninen
Ensi- esiintyminen:  Vain muutaman huijarin tähden
Viimeinen esiintyminen:  Turvetta ja timantteja
Kustantaja:  Yleisradio
Henkilötiedot
Ammatti:  automekaanikko
Sukupuoli:  mies
Asuinpaikka:  Kuusniemi
Luonteenpiirteet:  rauhallinen, asiallinen
Suhteet
Tutut:  Late Jortikka, Ilmari Piiparinen, Oskari Fräntilä ym.
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Valdemar Åkerlund on kuvitteellinen hahmo Yle TV2:n tuottamassa Maalaiskomedia-televisiosarjassa. Häntä kutsutaan enimmäkseen lempinimellä Valtsu. Hahmo on mukana sarjan kaikilla neljällä tuotantokaudella.
Alussa Valtsu on Maalaiskomedia-kokonaisuuden tärkeimmän antagonistin Urmas Hakkaraisen leivissä. Sarjan protagonisti Pauli Antero Turpeinen palkkaa hänet pian asennusyrityksensä työntekijäksi, mistä Urmas suivaantuu. Valtsulla on kokemusta autoista, sillä hän on työskennellyt Volvon tehtailla Ruotsissa kokoonpanijana.
Valtsu on sivuhahmo, joka kommentoi päähahmojen sanomisia ja tekemisiä. Hänen elämänasenteensa on melko rento, eikä hän juuri hötkyile. Hän asuu naimattomana Turpeisen huoltamon sivurakennuksessa.
Maalaiskomedian toisella tuotantokaudella Peräkamaripojat Valtsu on yksi peräkamaripojista, mutta hän ei saa ketään tarjolla olevista naisista, sillä kauppiaan poika Late, Fräntilän Oskari ja kanttori Piiparinen nappaavat nämä. Valtsun merkittävä tehtävä Peräkamaripoikien juonen kannalta on hidastaa Oskarin lähtöä Kuusniemeltä Veera Kedon toivomuksesta.
Kolmannella tuotantokaudella Mooseksen perintö Valtsu jatkaa Turpeisen työntekijänä, nyt myös Turpeisen kuljetusyrityksen taksikuskina. Tarinaan tulee mukaan nuori, vaaleahiuksinen peruskoulun opettaja Eija (Liisa Peltonen), joka hiljalleen ihastuu Valtsuun. Suhde ei kuitenkaan etene, sillä Eija lähtee opiskelemaan lääketiedettä. Neljännellä tuotantokaudella Turvetta ja timantteja Eija toimii Kuusniemen terveyskeskuslääkärinä, ja Valtsun suhde tähän alkaa jälleen lämmetä.
Valtsun ensimmäinen tulkitsija on Kari Manninen. Valtsua on näytellyt kesäteatterissa mm. Juha Vilkki. Sittemmin Valtsua on näytelty kesäteatterien Maalaiskomedia-tuotannoissa, muun muassa Pyynikillä ja Jämsässä.
Taunggyi

| Taunggyi |
| --- | --- |

 Taunggyi
 Koordinaatit: 20°47′N, 97°02′E 
Valtio:  Myanmar
Osavaltio:  Shan
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Taunggyi on Myanmarin Shan-osavaltion pääkaupunki. Taunggyi sijaitsee Inlejärven koillispuolella maan keskiosassa. Brittivallan aikana kaupunkiin sijoitettiin hallintovirastoja.
St. Josephs katedraali.
Budhalainen portti.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Taunggyi Wikimedia Commonsissa
Taškentin taistelu

Taškentin taistelu käytiin Venäjän keisarikunnan ja Kokandin kaanikunnan välillä vuonna 1865 Taškentin kaupungin omistuksesta. Venäläisten paljon puolustajia pienemmät joukot voittivat kokandilaiset ja valtasivat kaupungin.
Tausta

Taškent oli 1800-luvulla lähialueensa suurimpia ja rikkaimpia kaupunkeja. Siellä asui arviolta 100 000 asukasta. Kaupunki kuului Kokandin kaanikuntaan, mutta kaupungin vaikutusvaltaiset kauppiassuvut olivat korkean verotuksen vuoksi tyytymättömiä Kokandin kaanin hallintoon. Lisäksi kaupungin papisto tuki Buharan emiiriä, joka hallitsi Keski-Aasian pyhimpänä pidettyä kaupunkia.
Vuonna 1865 Kokand ja Buhara ajautuivat sotaan. Myös venäläiset havittelivat Taškentia. Kokandin rajalla olleiden venäläisten komentaja kenraalimajuri Mihail Tšernjajev päätti ottaa kaupungin haltuunsa, ennen kuin Buharan emiirillä olisi mahdollisuus siihen. Muut venäläiset eivät kuitenkaan olleet valmiita toimimaan vaan pelkäsivät brittien mahdollista reaktiota. Tšernjajevillä oli lisäksi komennossaan vain 1 300 sotilasta, kun kaupungissa oli puolustajia arviolta 30 000. Tšernjajeville sähkötettiin käsky olla ottamatta kaupunkia haltuunsa, mutta hän päätti toimia määräyksen vastaisesti.