stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jokelan tuulivoimapuisto
Yleistä

Jokelan tuulivoimapuisto sijaitsee Kalajoen kirkonkylästä viisi kilometriä pohjoiseen ja merenrannasta 1,5 kilometriä itään. Tuulivoimalaitokset sijoittuvat maastoon Sonnirämeen, Merikallion ja Kaaranhaan ympäristöön.alueelle, joka on 1,9 kilometriä pitkä ja 1,6 kilometriä leveä. Kaikki voimalat sisäänsä rajaavan alueen pinta-ala on 1,7 neliökilometriä, mutta kaava-alueen pinta-ala on 3,0 neliökilometriä . Ne sijaitsevat 18–20 metriä mpy. Heti tuulipuiston länsipuolella sijaitsee suuri turkistarha. Jokelan tuulipuiston ympärille on rakennettu uusi tuulipuistoalue, jonka omistaja on wpd Finland Oy.
Tuulivoimalaitokset ovat saksalaisen Nordexin valmistamia N117-mallia. Niiden napakorkeus on 140 metriä, tuuliturbiinin halkaisija 117 metriä, ja voimalan kapasiteetti on 3,0 megawattia.
Tuulipuiston muuntamo on sijoitettu puiston koillisreunalle, jossa jännite nostetaan 110 kilovolttiin ja syötetään voimajohtoon, jonka omistavat Fortum, Tuuliwatti Oy ja wpd Finlandi Oy. Voimajohto kytkeytyy kantaverkkoon Jylkän sähköasemalla. Tuulipuiston tieverkko toimii huoltotiestönä. Se on liitetty ympäröivän Tohkojan tuulivoimapuiston tiestön kanssa yhteen. Liittymä valtatiehen 8 sijaitsee luoteessa ja seututiehen 786 etelässä.
Rakentaminen

Yhtiö wpd Finland Oy ilmoitti vuonna 2011 rakentavansa Jokelaan 14–20 tuulivoimalaa. Hankkeen ympäristövaikutusten arviointimenettely (YVA) valmistui tuolloin ja se asetettiin yleisön nähtäville 17.4.2011. Tuulipuiston rakentaminen käynnistyi elokuussa 2014, kun Pentti Hämeenaho Oy aloitti tiestön rakentamisen. Sähkönsiirrossa hyödynnettiin Mäkikankaan tuulivoimapuistosta tulevaa 110 kilovoltin sähkölinjaa. Voimajohdon suunnitteli ja asensi Elenia Oy. Vuonna 2018 solmittiin sopimus tuulivoimalaitoksia valmistavan Nordex SE:n kanssa 12 Nordex N117/3000-mallisen tuulivoimalaitoksen toimittamisesta. Tuulivoimaloiden perustuksia alettiin rakentamaan keväällä 2015, voimalatornit pystytettiin kesällä 2015, ja sähköntuotanto aloitettiin vuoden 2015 lopulla. Tuulipuisto yhtiöitettiin wpd Jokelan tuulipuisto Oy:ksi. Suomen Hyötytuuli Oy osti tuulipuiston wpd Finlandilta vuonna 2018 .
Jokelan ympärille on rakennettu paljon laajempi Tohkojan tuulivoimapuisto ja näiden kaakkoispuolella sijaitsee vuonna 2016 valmistunut Mustilankankaan tuulivoimapuisto.
Aiheesta muualla

Hyötytuuli Oy:n kotisivut
wpd Finland Oy
Hyötytuuli Oy: valokuvia (valitse valikosta, valokuvia)
Voimalaitokset fingrid.fi. Helsinki:  FINGRID.
Bristolin yliopisto

| Bristolin yliopisto> University of Bristol |
| --- | --- |

 lat. Universitas Bristolliensis 
Motto:  Vim promovet insitam
Perustettu:  1876
Säätiön varat:  61,2 miljoonaa puntaa
Kansleri:  Brenda Hale
Henkilökunta:  6 138
Opiskelijoita:  17 117
Jatko-opiskelijoita:  3 036
Sijainti:  Bristol,  Yhdistynyt kuningaskunta
Yhteistyö:   Coimbra-ryhmä  Russell-ryhmä  WUN 
Sivusto:  bristol.ac.uk
Bristolin yliopiston rakennuksia.
Bristolin yliopisto (engl. University of Bristol) sijaitsee Englannissa Bristolin kaupungissa. Yliopistostatuksen se sai vuonna 1909, mutta oppilaitos on toiminut jo vuodesta 1876 lähtien ensin nimellä University College, Bristol ja myöhemmin Lontoon yliopiston toimipisteenä. Yliopisto on yksi alkuperäisistä niin sanotuista punatiili-yliopistoista, jotka perustettiin viktoriaanisella ajalla ja saivat yliopistostatuksen ennen toista maailmansotaa.
Bristolin yliopisto on yksi Britannian kymmenestä parhaasta yliopistosta ja sen vuosittainen liikevaihto on 260 miljoonaa puntaa (noin 270 miljoonaa euroa). Se on myös Bristolin kaupungin suurin yksityinen työnantaja.lähde? Maailman viidensadan huippuyliopiston Shanghai-yliopistovertailussa Bristolin yliopisto sai vuonna 2014 sijaluvun 63.
Yliopisto kuuluu Russell-ryhmään, Euroopan laajuiseen Coimbra-ryhmään ja maailmanlaajuiseen yliopistoverkostoon Worldwide Universities Network. Bristolin yliopistossa oli lukuvuonna 2015–2016 noin 20 000 opiskelijaa. Yliopisto on saanut kritiikkiä valintajärjestelmästään ja siitä, että suuri osa sen opiskelijoista tulee yksityiskouluista.lähde?
Tiedekunnat

Bristolin yliopistossa on kuusi tiedekuntaa, joiden sisällä on useampia laitoksia.
Humanistinen tiedekunta (Faculty of Arts)
Tekniikan tiedekunta (Faculty of Engineering)
Biolääketieteellinen tiedekunta (Faculty of Biomedical Sciences)
Luonnontieteellinen tiedekunta (Faculty of Science)
Lääketieteellinen tiedekunta (Faculty of Health Sciences)
Yhteiskunta- ja oikeustietieteellinen tiedekunta (Faculty of Social Sciences and Law)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Bristolin yliopisto Wikimedia Commonsissa
| n k Russell-ryhmä |
| --- | --- |
Yliopistot:  Belfastin yliopisto  Birminghamin yliopisto  Bristolin yliopisto  Cambridgen yliopisto  Cardiffin yliopisto  Durhamin yliopisto  Edinburghin yliopisto  Exeterin yliopisto  Glasgow’n yliopisto  Imperial College London  King’s College London  Leedsin yliopisto  Liverpoolin yliopisto  London School of Economics and Political Science  Manchesterin yliopisto  Newcastlen yliopisto  Nottinghamin yliopisto  Oxfordin yliopisto  Queen Maryn yliopisto  Sheffieldin yliopisto  Southamptonin yliopisto  University College London  Warwickin yliopisto  Yorkin yliopisto
Setun

| Setun |
| --- | --- |
 Setun-70 uudempi  malli Setun tietokoneesta
Kehittäjä:  Sergei Sobolev Nikolai Brusentsov
Setun (ven. Сетунь) oli tasapainotettua trinäärijärjestelmää (−1, 0, 1) käyttävä tietokone, joka kehitettiin vuonna 1958 Moskovan valtionyliopistossa. Niitä kehitettiin  Sergei Sobolevin ja Nikolai Brusentsovin johdolla. Tietokoneet ovat ainoita tuotantoon asti päässeitä fyysisesti trinäärijärjestelmää käyttäviä tietokoneita. Tietokoneita rakennettiin Moskovan valtionyliopiston tarpeisiin. Niitä valmisti  Kazanin matemaattisten laitteiden tehdas. Viisikymmentä tietokonetta rakennettiin ja niiden valmistaminen lopetettiin 1965. Vuosina 1965–1970 käytettiin normaaleja binäärijärjestelmää käyttäviä tietokoneita, vaikka niiden hinta oli 2½-kertainen verrattuna Setuniin. 1970 kehitettiin trinääritietokoneesta uusi malli Setun-70.
Setun nimitettiin Setunjoen mukaan, joka päättyy Moskovan valtionyliopiston lähellä.
DSSP

DSSP (Dialog System for Structured Programming)  on ohjelmointikieli, joka suunniteltiin Setunille. Sen suunnittelivat Moskovan tietojenkäsittelytieteen osaston oppilaat, jotka olivat Nikolai Brusentsovin laboratoriossa 1980. 32-bittinen versio kehitettiin vuonna 1989.
DSSP on samankaltainen Forth-ohjelmointikielen kanssa; molemmat ovat esimerkkejä pinokeskeisistä ohjelmointikielistä. Se voi vaikuttaa muunnelmalta Forthista, mutta sen juuret vievät trinäärilogiikalla toimiviin tietokoneisiin kuten Setuniin.
DSSP:n takana on ideologia vähentää semanttisia aukkoja käyttöliittymän ja tietokonejärjestelmän välillä. Yksi periaate oli, että pitäisi olla yksi kieli, jolla ohjataan ja käytetään tietokonetta. Toinen periaate oli ”yksi sana tekstiä – yksi sana konekoodia”. DSSP:n rakenne pysyy hyvin lähellä todellista konekoodia. Se käyttää käänteistä puolalaista notaatioita pinomaista matemaattista kaavojen laskutapaa.
Ensimmäinen englanninkielinen dokumentti, joka käsittelee tätä hämäräperäistä ohjelmointikieltä, erottelee DSSP:tä Forth-ohjelmointikielestä seuraavalla tavalla: ”DSSP:tä ei keksitty, se löydettiin. Tämän takia DSSP:stä ei ole versioita vaan laajennuksia. Forth on käytännön luoma. DSSP on teorian luoma. Mutta ne ovat samankaltaisia ja sillä tosiasialla on suuri merkitys.”
Aiheesta muualla

Jaanto, Jari & Heikkilä Ville-Matias: Neuvostoliiton ja itäblokin tietokoneiden historiaa. Skrolli, 16.6.2013, nro 2013.1, s. 40–41.  Skrolli ry. ISSN 2323-8992  Neuvostoliiton ja itäblokin tietokoneiden historiaa. Viitattu 12.7.2015.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Setun
Käännös suomeksi
Paine Wingate

Paine Wingate
Paine Wingate (14. toukokuuta 1739 Amesbury, Massachusetts – 7. maaliskuuta 1838 Stratham, New Hampshire) oli yhdysvaltalainen poliitikko.
Wingate valmistui Harvard Collegesta vuonna 1759. Hän opiskeli teologiaa ja tuli vihityksi papiksi kongregationalistiseen kirkkoon vuonna 1763. Wingate työskenteli pastorina Hampton Fallsissa, kunnes muutti vuonna 1776 Strathamiin ja aloitti työskentelyn maatalouden parissa. Hänestä tuli Siirtokuntien kongressin jäsen vuonna 1788. Wingate valittiin vuonna 1789 Yhdysvaltain senaattiin, jossa hän istui vuoteen 1793 saakka. Hän oli vuosina 1793–1795 Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsen. Wingate edusti Anti-Administration party -nimistä poliittista liittoumaa ja oli myös New Hampshiren edustajainhuoneen jäsen.
Wingate työskenteli tuomarina New Hampshiren ylemmässä oikeusasteessa vuosina 1798–1809. Hän jatkoi poliittisen uransa jälkeen myös työskentelyä maataloudessa.
Wassily Kandinsky

| Wassily Kandinsky |
| --- | --- |
 Wassily Kandinsky noin vuonna 1913.
Henkilötiedot
Syntynyt: 16. joulukuuta 1866 Moskova, Venäjän keisarikunta
Kuollut: 13. joulukuuta 1944 (77 vuotta) Neuilly-sur-Seine, Ranska
Taiteilija
Ala:  Taidemaalari, taideteoreetikko
Taidesuuntaus:  Ekspressionismi; abstrakti taide
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
www.wassilykandinsky.net
Wassily Kandinsky (ven. Васи́лий Васи́льевич Канди́нский, Vasili Vasiljevitš Kandinski; 16. joulukuuta (J: 4. joulukuuta) 1866 Moskova – 13. joulukuuta 1944 Neuilly-sur-Seine) oli venäläinen, vuodesta 1939 Ranskan kansalaisuuden saanut taidemaalari, -graafikko ja -teoreetikko.
Kandinsky oli ekspressionisti ja hänen sanotaan maalanneen modernin taiteen ensimmäiset merkittävät abstraktit työt. Hän on vaikuttanut suuresti 1900-luvun maalaustaiteeseen.
Venäläinen Kandinsky asui uransa aikana vuosia Länsi-Euroopassa. Hän muutti takaisin Venäjälle ensimmäisen maailmansodan aikana ja vaikutti Neuvostoliiton kulttuurihallinnossa sen alkuvaiheessa, mutta joutui erimielisyyksiin ”mystiikan” takia konstruktivismia edustaneiden kollegoidensa kanssa. Hän emigroitui 54-vuotiaana Saksaan, jossa opetti Bauhausissa. Hän muutti Ranskaan natsien julistettua hänen taiteensa ”rappiotaiteeksi”.
Elämä > Lapsuus ja opiskeluaika

Kandinsky syntyi Moskovassa hyvin toimeentulevaan perheeseen hyvässä kulttuuri-ilmapiirissä. Perhe muutti vuonna 1871 Odessaan, jossa liikemies-isä harjoitti teekauppaa. Poika opetteli kouluaikoinaan soittamaan pianoa ja selloa ja otti piirustustunteja. Kandinsky kertoi muistelmissaan piirtämisen ja vähäisen maalaamisen nostaneen häntä vähän todellisuuden ulkopuolelle. Kandinskyn lapsuudenaikaisissa töissä on melko omaperäisiä väriyhdistelmiä, joita hän selitti sillä, että ”jokainen väri elää omaa mysteeristä elämäänsä”.
Wassilyn vanhemmat näkivät hänen tulevaisuutensa lakimiehenä. Hän muutti 1886 Moskovaan, jossa opiskeli Moskovan yliopistossa lakitiedettä, kansantaloustiedettä ja etnologiaa. Hän menestyi opinnoissaan hyvin ja meni kuusi vuotta myöhemmin naimisiin serkkunsa, Anna Tšemjakinan kanssa.
Osana kansatieteellisiä opintojaan Kandinsky teki etnografisen tutkimusmatkan Vologdan alueelle 1889. Hän toimi opiskeluaikoina Venäjän vaikutusvaltaisimmassa luonnontieteen, antropologian ja etnografian seurassa lukien alan kirjallisuutta ja kirjoittaen arvosteluja yhdistyksen lehteen. Kandinsky tunsi suomalaisugrilaisten, lappalaisten ja siperialaisten šamanismia ja kansanperinnettä. Ne tarjosivat hänelle ikonografisia lähteitä, jotka saivat vastakaikua hänen tuotannossaan alusta loppuun. Taidehistorioitsija Peg Weissin mukaan ikonografiset ja folkloristiset aiheet heijastuvat siinä, että Kandinsky uskoi taiteilijan šamanistisen kutsun tarjoavan keinoja kulttuuriseen parantamiseen ja uudistumiseen.
Hänestä tuli vuonna 1893 tiedekunnan dosentti, ja hän jatkoi opetustyötään. Vuonna 1896 hänet nimitettiin Tarton yliopiston lakitieteellisen tiedekunnan professoriksi, mutta juuri tähän aikaan hän päätti luopua menestyksekkäästä urastaan ja omistautua maalaamiselle, kolmenkymmenen vuoden ikäisenä. Myöhemmin Kandinsky muisteli kahta tapahtumaa, jotka olivat vaikuttaneet hänen päätökseensä. Ne olivat ranskalaisten impressionistien näyttely Moskovassa 1895 ja emotionaalinen šokki, jonka hän koki koettuaan Monet’n Heinäsuovat, sekä vaikutelma Richard Wagnerin Lohengrinista Bolšoi-teatterissa.
Elämä > München

Vuonna 1896 hän muutti Müncheniin, jota pidettiin siihen aikaan eräänä eurooppalaisen nykytaiteen keskuksena. Hän alkoi opiskella slovenialaisen Anton Ažben arvostetussa maalaustaiteen yksityiskoulussa, jossa hankki taitoja kuvan sommittelussa ja työskentelyssä viivan ja muodon parissa. Melko pian koulu kuitenkin lakkasi tyydyttämästä hänen tarpeitaan. Päästyään toisella pyrkimiskerralla opiskelemaan Münchenin taideakatemiaan vuonna 1900 hän opiskeli Franz Stuckin johdolla.
Tänä aikana Kandinsky tutustui nuoreen Gabriele Münteriin ja otti vuonna 1903 eron vaimostaan. Seuraavat viisi vuotta Kandinsky matkusteli Euroopassa Gabrielen kanssa maalaten ja osallistuen taidenäyttelyihin. Palattuaan Baijeriin pariskunta asettui asumaan Murnauhun lähellä Alppeja. Noihin aikoihin Kandinskyn työt olivat tavallisesti maisemia, jotka perustuivat värien riitasointuihin.
Kandinsky perusti Münchenissä Phalanx taiteilijaryhmän 1901 ja koulun, jossa hän itse opetti. Kandinsky järjesti seuraavan neljän vuoden aikana kaksitoista Phalanx-ryhmän taiteilijoiden näyttelyä. Vuonna 1909 hän perusti yhdessä muiden taiteilijoiden kanssa uuden taiteilijayhdistyksen, Neue Künstlervereinigung München (MKUM), jonka puheenjohtajaksi hän tuli. Vuodesta 1900 Kandinsky osallistui myös Moskovan taiteilijoiden seuran näyttelyihin sekä 1910 ja 1912 Ruutuässä-ryhmän näyttelyihin. Ohessa hän julkaisi kriittisiä artikkeleitaan ”Kirjeitä Münchenistä” Mir Iskusstva- ja Apollo -lehdissä (1902, 1909).
Vuonna 1911 Kandinsky perusti ystävänsä taiteilija Franz Marcin kanssa ryhmän nimeltä Der Blaue Reiter. Kandinskyn mukaan ryhmän painopiste oli värin assosiatiivisten ominaisuuksien paljastamisella, viivalla ja sommittelulla käyttäen erilaisia lähteitä, kuten Goethea ja Otto Rungen romanttista väriteoriaa, jugend-tyyliä ja Rudolf Steinerin antroposofiaa.
Vuonna 1912 hän julkaisi Münchenissä ensimmäisen abstraktin taiteen teoriaa koskevan kirjan Über das Geistige in der Kunst, joka ilmestyi suomeksi nimellä Taiteen henkinen olemus vuonna 1962.
Elämä > Moskova

Maailmansodan sytyttyä Kandinskyn täytyi poistua Saksasta. Elokuussa 1914 hän muutti Gabrielen kanssa Sveitsiin, jossa Kandinsky alkoi työskennellä pistettä ja viivaa käsittelevän kirjansa parissa. Parin tiet erosivat saman vuoden marraskuussa, kun Gabriele Münter siirtyi Müncheniin ja Kandinsky Moskovaan. Syksyllä 1916 hän tutustui Nina Andreevskajaan, venäläisen kenraalin tyttäreen, jonka kanssa meni naimisiin helmikuussa 1917. Näinä kriisin ja vallankumouksen vuosina Kandinsky vaihteli aiheitaan puoliabstrakteista idiomeista impressionistisiin maisemiin ja romanttisiin fantasioihin. Hänen abstrakteissa kuvissaan eri elementtien geometrisointi voimistui, mikä johtui yksinkertaistamisen prosessista ja ajan avantgarde-ilmapiiristä Moskovassa.
Venäjällä Kandinsky oli vallankumouksen jälkeisen kulttuurin ja politiikan kehityksen äärellä. Vuosina 1918–1921 hän toimi yhteistyössä Narkomprosin (Kansanvalistuskomissariaatin) ISO-osaston kanssa taidekoulutuksen ja museoiden uudistuksen aloilla. Hän julkaisi kuusi laajaa artikkelia vuosina 1919–1921. Hän osallistui kahdenkymmenen alueellisen museon perustamiseen ISO:n Narkomprosin osaston, Valtion hankintakomission puheenjohtajana. Kandinsky tulkitsi itse suurimman vaikutuksensa olleen opettaminen Moskovan Svomasissa (Vapaat työpajat) ja sitten Vhutemasissa. Ollessaan niiden professorina vuodesta 1918 hän laati erityisen opintosuunnitelman, joka perustui värin ja muodon analyysiin kehittäen Taiteen henkisyydestä -kirjansa ajatuksia. Hän osallistui myös Moskovan taiteellisen kulttuurin instituutin (Inkhukin) perustamiseen ja johtamiseen, laatien sille opetussuunnitelman, joka perustui hänen teorialleen. Hänen mielipiteensä poikkesi kuitenkin Instituutin hallituksen näkemyksestä. Kandinskyn vastustajat Aleksandr Rodtšenko, Varvara Stepanova ja Ljubov Popova puolustivat materiaalien tarkkaa analyysiä, niiden konstruktiivista järjestelyä ja asettelua. He kielsivät painokkaasti kaiken irrationaalin esittämisen luovassa prosessissa.
Kandinsky vuorostaan vastusti voimakkaasti konstruktivisteja:
»Vain se, että taiteilija käyttää abstrakteja ’menetelmiä’ ei tarkoita, että hän olisi ’abstrakti’ taiteilija. Se ei edes tarkoita sitä, että hän olisi taiteilija. Kuten on olemassa kuolleita kolmioita (olivatpa ne sitten valkoisia tai vihreitä), on myös paljon kuolleita kukkoja, kuolleita hevosia tai kuolleita kitaroita. Voi olla yhtä helposti ’realistinen akateemikko’ kuin ’abstrakti akateemikko’. Muoto, jossa ei ole sisältöä ei ole käsi, vaan vain tyhjä hansikas täynnä ilmaa.»
Yhä jatkuvat taiteilijakollegoiden hyökkäykset saivat Kandinskyn vakuuttuneeksi Moskovan jättämisestä, jonka hän teki joulukuussa 1921. Kommunistisen aatteen painostus taidetta kohtaan alkoi vuonna 1922, joka johti lopulta sosialistiseen realismiin. Kandinskyn maalaukset siirrettiin useiksi vuosiksi pois näkyvistä Neuvostoliiton taidemuseoista.
Elämä > Bauhaus

Palattuaan Saksaan Kandinsky hyväksyi Bauhaus-koulun perustajan Walter Gropiuksen kutsun. Kandinsky ja Nina muuttivat Weimariin, jossa Kandinsky johti fresko-työpajaa. Hän kehitti ajatuksia kuvan eri elementtien analyyttisesta tutkimisesta, joka johti kirjaan Punkt und Linie zu Fläche (Piste ja viiva tasoon, 1926). Kandinsky työskenteli paljon ja kokeili värin kanssa, soveltaen analyyttista perustaansa ja opetuksensa johtopäätöksiä. Myös oma tuotanto muuttui siten, että eri geometriset elementit tulivat yhä tärkeämmäksi ja hänen palettinsa täyttyi kylmillä väriharmonioilla, joita joskus pidetään dissonansseina. Ympyrää hän käytti eri tavalla, täydellisen muodon sensuaalisena symbolina. Kompositio VIII, (1923) on Weimarin kauden pääteos. Ajatuksellisten töidensä lisäksi hän loi Pieniä Maailmoja, fantasiakirjan ja joitakin ”intiimejä” kuvia, kuten Pieni uni punaiselle (1925). Kandinsky luennoi ja piti näyttelyitä Yhdysvalloissa perustettuaan Sininen neljä -ryhmän yhdessä Feiningerin, Javlenskiin ja Kleen kanssa.
Oikeistolaisten ryhmien hyökättyä Bauhausia vastaan Weimarin Bauhaus suljettiin vuonna 1925. Koulun toinen kausi alkoi Dessaussa melko suotuisissa merkeissä; Kandinsky ja muut taiteilijat ohjasivat muutamia vapaita maalauskursseja, joissa he opettamisen lisäksi saattoivat itse maalata vapaasti. Keltaista-punaista-sinistä (1925) on tämän kauden merkittävä teos, joka kuuluu Kandinskyn maalausten ”kylmän romantiikan” vaiheeseen.
»Ympyrää, jota olen viime aikoina käyttänyt niin paljon, ei voi kutsua muuksi kuin romanttiseksi. Ja nykyajan romantiikka on oleellisesti syvempää, kauniimpaa, tuhdimpaa ja hyödyllisempää – se on palanen jäätä, jossa palaa tuli. Ja jos ihmiset tuntevat vain kylmyyden, eivätkä tulta – se on heidän vikansa...»
Dessaussa Kandinsky kehitteli ajatukset romanttisesta Gesamtkunswerkista. Noita ajatuksia hän toteutti maalauksissaan Keltainen ääni ja työskentelyssään Modest Musorgskin Näyttelykuvia -musiikkiteoksen parissa. Kandinskyn Bauhausin viimeisten vuosien maalauksissa on tyyneyttä ja outoa huumoria, joka tulee esille jälleen Pariisin kauden myöhäisteoksissa. Esimerkiksi maalaus Oikukas (1930) kuuluu niihin, se herättää kosmisia ajatuksia Egyptin taiteesta ja fantastisista symbolistisista mielikuvista. Vuoden 1931 aikoihin kansallissosialistit aloittivat voimakkaan kampanjan Bauhausia vastaan, joka johti sen sulkemiseen 1932. Kandinsky emigroitui vaimonsa kanssa Ranskaan, jossa he asettuivat asumaan uuteen taloon Pariisin lähiössä Neuilly-sur-Seinessa. Vuosien 1926 ja 1933 välillä Kandinsky maalasi 159 öljymaalausta ja 300 vesivärimaalausta. Monet niistä ovat hukassa, koska natsit julistivat Kandinskyn ”rappiotaiteen” tekijäksi.
Elämä > Pariisi

Pariisin taiteellinen ilmapiiri osoittautui varautuneeksi Kandinskylle. Syynä oli se, että hän oli etäällä sikäläistä kollegoistaan, eikä ylipäätään abstraktia maalaustaidetta vielä hyväksytty laajasti. Tämän takia Kandinsky eli ja työskenteli yksin tavaten vain vanhoja ystäviään. Maalaukset muuttuivat tänä aikana viimeisen kerran Kandinskyn siirtyessä pois puhtaiden päävärien käytöstä pehmeisiin, hienostuneisiin ja monivivahteisiin värinyansseihin. Samanaikaisesti se korvasi ja monimutkaisti muotojen valikoimaa, edustalla on biomorfisia elementtejä, jotka tuntuvat olevan levossa kuvatilassa, kuin leijumassa maalauskankaan pinnan yläpuolella. Kandinskyn kuvat tältä ajalta ovat kaukana ”kylmän romantiikan” kaudesta, niissä elämä kuohuu ja kiehuu. Taiteilija nimitti tätä luovuutensa kautta ”todella pittoreskiksi saduksi”. Sota-ajan materiaalipulan takia maalausten formaatit pienenivät, kunnes taiteilija oli pakotettu tyytymään pieniin guassimaalauksiin pahville. Hän koki jälleen yleisön ja kollegoiden vastahankaisuuden. Ja jälleen hän kehitti ja paransi teoriansa perustaa:
»Abstrakti taide on uusi maailma, jossa pinnalla ei ole mitään tekemistä ”todellisuuden” vieressä olevan ”todellisen” maailman kanssa. Yhä syvemmälle alaspäin, se on ”kosmisen maailman” laki. Ja niin ”uusi taiteen maailma” asettuu ”luonnon maailman” kanssa rinnakkain. Tämä ”taiteen maailma” on aivan yhtä todellinen, aivan yhtä konkreettinen. Tästä syystä kutsun niin kutsuttua ”abstraktia taidetta” ”konkreettiseksi taiteeksi”.»
Erityispiirteitä

Venäjän ja Neuvostoliiton avantgarde
Kazimir Malevitš  1913 tai 1920–1930.
Artikkelit
Abstrakti taide | Agitaatioposliini | Kulkukoiran kellari | Mir iskusstva | Venäläinen formalismi | Voitto auringosta
Suuntaukset
Akmeismi | Futurismi | Konstruktivismi | Suprematismi | Venäläinen symbolismi | Zaum
Tekijät
Anna Ahmatova | Aleksanteri Ahola-Valo | Natan Altman | Mihail Bahtin | Léon Bakst | Andrei Belyi | Nikolai Berdjajev | Ivan Bilibin | Aleksandr Blok | Joseph Brodsky | Marc Chagall | Sonia Delaunay | Sergei Djagilev | Sergei Eisenstein | Pavel Filonov | Mihail Fokin | Naum Gabo | Nikolai Gumiljov | G. I. Gurdjieff | Daniil Harms | Thomas de Hartmann | Velimir Hlebnikov | Wassily Kandinsky | El Lisitski | Anatoli Lunatšarski | Vladimir Majakovski | Kazimir Malevitš | Osip Mandelštam | Vsevolod Meyerhold | Kuzma Petrov-Vodkin | Vsevolod Pudovkin | Aleksandr Rodtšenko | Nicholas Roerich | Olga Rozanova | Konstantin Somov | Dmitri Šostakovitš | Vladimir Tatlin | Marina Tsvetajeva | Pjotr Demjanovitš Uspenski | Dziga Vertov
Kandinskylla oli äärimmäisen herkkä väritaju. Hän on kertonut tapauksia, joissa lapsuudessa koetut voimakkaat värit aiheuttivat hänelle fyysisiä oireita. Kandinsky oli synesteetikko, joka saattoi kokea värejä myös kuuloaistimuksina. Ennen taideopintojaan Kandinsky perehtyi Pohjois-Venäjällä, lähellä Karjalaa olevan Vologdan alueen kansantaiteeseen. Varhaistuotannon kirkkaat värit tummalla pohjalla saivat vaikutteita Lubokeista ja alueen kansanomaisista maalauksista. Ennen taideuralle siirtymistään Kandinsky näki myös Claude Monet’n maalauksen Heinäsuovat ja kuvaili miten siinä oli ”voimakas värin tuntu joka oli riippumaton taulun aiheesta”. Kandinsky tutustui myös teosofiaan.
Kandinskyn maalaustapa kehittyi tunnelmallisesta maisemamaalauksesta vähitellen yhä abstraktimmaksi ja voimakkaammaksi väreiltään ja muodoiltaan järjestelmällisemmäksi. Geometriset figuurit luovat selkeän liikkeen ja avaruudellisuuden vaikutelman.
Kandinskya pidetään yhdessä Piet Mondrianin ja Kazimir Malevitšin kanssa abstraktin taiteen edelläkävijänä. Kandinskyn ”ensimmäinen abstrakti akvarelli” vuodelta 1910 on nimetty uuden taiteen esikoiseksi. Siinä on väritäpliä vapaasti kehäsommitelmassa eräänlaisena musiikillisen teeman hahmotuksena. Näissä ensimmäisissä abstrakteissa töissään Kandinsky pyrki vapauttamaan värin muodosta, johon se oli siihen asti perinteisesti liittynyt. Käyttäessään myöhemmissä töissään jotain väriä kokoavaa elementtiä hän päätyi abstrakteihin muotoihin, jotka syntyivät yksinkertaisten geometristen lakien mukaan. Kandinskyn tyyliä voi kuvailla mielikuvitukselliseksi ja moni-ilmeiseksi. Hän eristi tietoisesti maalauksen merkittävät elementit toisistaan.