stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Porfyrios
Filosofia

Porfyrios kirjoitti yhteenvedon uusplatonismin pääkohdista, sekä arvostetun kommentaarin Aristoteleen teokseen Kategoriat nimeltä Eisagoge (Εἰσαγωγή, ”Johdanto”; lat. Isagoge), joka tunnettiin myöhemmin myös latinankielisellä nimellä Introductio in praedicamenta (”Johdanto kategorioihin”). Teos selittää, kuinka asioihin liitetyt attribuutit voidaan luokitella niin, että filosofinen substanssin käsite voidaan pilkkoa suku-laji -suhteiksi.
Eisagoge on Porfyrioksen merkittävin panos filosofiaan. Se yhdisteli Aristoteleen filosofiaa ja erityisesti kategoriaoppia uusplatonismiin niin, että kategoriat oli tulkittu entiteeteiksi (”olio”, ”kokonaisuus”) (myöhemmässä filosofiassa universaaleiksi, "yleiskäsitteiksi").
Boethiuksen latinankielinen käännös Porfyrioksen teoksesta saavutti aseman keskiaikaisten koulujen ja yliopistojen vakio-oppikirjana, määräten keskiajan loogis-filosofisen opintojen kontekstin ja käsitellyt ongelmat. Porfyrioksen puu (Arbor porphyriana) oli keskiaikaisissa oppikirjoissa kaikkivoipaisena esiintynyt kuvaus Porfyrioksen substanssista tekemistä loogisista jaotteluista. Nykyäänkin taksonomia hyödyntää Porfyrioksen puun ajatusta luokitellessaan kaiken kasveista eläimiin eri sukuihin ja lajeihin.
Porfyrios tunnetaan myös kiihkomielisenä kristinuskon vastustajana ja pakanuuden puolustajana. Hän kirjoitti 15-osaisen teoksen Kristittyjä vastaan (Κατὰ Χριστιανῶν, Kata Khristianōn, lat. Adversus Christianos), josta on säilynyt ainoastaan katkelmia. Sitä vastaan suunnattuja tutkielmia kirjoittivat puolestaan Eusebios, Apollinarios, Methodios Olymposlainen sekä Makarios Magnesialainen. Myös kaikki nämä teokset ovat hävinneet. Kirkkohistorioitsija Sokrates Skolastikko ja kirkkoisä Augustinus väittivät, että Porfyrios olisi joskus ollut itsekin kristitty, mutta näiden väitteiden tueksi ei ole todisteita.
Porfyrios kirjoitti laajasti myös astrologiasta (joka tuolloin vastasi tähtitiedettä), uskonnosta sekä musiikin teoriasta. Hän kirjoitti myös opettajansa Plotinoksen elämäkerran Plotinoksen elämä (Περὶ τοῦ Πλωτίνου βίου καὶ τῆς τάξεως τῶν βιβλίων αὐτοῦ, Peri tū Plōtinū biū kai tēs takseōs tōn bibliōn autū, lat. Vita Plotini), jonka liitti Enneadien alkuun, sekä Pythagoraan elämäkerran nimeltä Pythagoraan elämä (Πυθαγόρου βίος, Pythagorū bios, lat. Vita Pythagorae), jota ei tule sekoittaa Iamblikhoksen kirjoittamaan samannimiseen teokseen.
K.-H. Ohligin mukaan Koraanista löytyy Porfyriokselta saatua aineistoa.
Kirjallisuutta > Suomennetut teokset

Porfyrios: Sielullisten vahingoittamista vastaan.  (Suomentanut Liisa Kaski)  Tutkijaliitto, 2022.  ISBN 978-952-7093-41-2
Porfyrios: Isagoge. Osa I. Suom. Mika Oksanen. Camenes 14/1994–95, s. 30-40.
Kirjallisuutta > Muuta kirjallisuutta

Magny, Ariane: Porphyry in Fragments: Reception of an Anti-Christian Text in Late Antiquity.  (Studies in Philosophy and Theology in Late Antiquity Series)  Taylor & Francis Group, 2018.  ISBN 9781138546189
Aiheesta muualla

Eyjólfur Emilsson: Porphyry The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Antiikin filosofia  Platonismi
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 2  3  4  5  6  7  8  9  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii  zbMATH 
Taiteenala:  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Publicistklubben

| Publicistklubben |
| --- | --- |

Perustettu:  1874
Toimiala:  journalismi
Toiminta-alue:  Ruotsi
Jäsenet:  noin 5 000 (2017)
Puheenjohtaja:  Robert Aschberg
Jäsenlehti:  www.publicistklubben.se
Publicistklubben (lyh. PK) on ruotsalainen vuonna 1874 perustettu toimittajajärjestö. Siihen kuuluu myös kirjailijoita, opettajia ja tutkijoita. Publicistklubbenin tavoite on puolustaa lehdistön- ja sananvapautta sekä käydä journalismia koskevaa keskustelua. Lisäksi se jakaa erilaisia stipendejä ja muun muassa Anna Politkovskajan mukaan nimettyä palkintoa, jonka sai ensimmäisenä Dawit Isaak vuonna 2007.
Aiheesta muualla

Publicistklubben.se (ruotsiksi)
Justinos Marttyyri

| Justinos Marttyyri> Ἰουστῖνος ὁ μάρτυς |
| --- | --- |
 Justinos Marttyyri.
Henkilötiedot
Syntynyt: 100 Flavia Neapolis, Juudea
Kuollut: 165 Rooma, Rooman valtakunta
Justinos Marttyyri, todennäköisesti Theofanes Kreetalaisen maalaama fresko Athos-vuorelta 1500-luvulta.
Pyhä Justinos Marttyyri (m.kreik. Ἰουστῖνος ὁ μάρτυς, Iūstinos ho martys, lat. Justinus Martyr; joskus myös Justinos Filosofi, n. 100 – n. 165) oli varhainen kristitty filosofi, apologeetti ja pyhä. Justinos tunnetaan harhaoppien vastaisena teologisena taistelijana, jolle 300-luvulla annettiin kirkkoisän asema. Justinos taisteli teologisesti Markionia ja gnostikkoja vastaan. Ennen kääntymään hän oli keskiplatoninen koulufilosofi. Justinos vaikutti Roomassa noin vuodesta 150 noin vuonna 165 tapahtuneeseen marttyyrikuolemaansa saakka. Justinos perusti Roomaan filosofikoulun esikuvan mukaisen kristillisen koulun, jossa hän teki kristillistä lähetystyötä.
Hänen teoksensa olivat ensimmäisiä laajempia kristillisen uskon puolustuksia.
Elämä

Suurin osa siitä, mitä Justinoksen elämästä tiedetään, tulee hänen omista kirjoituksistaan.lähde? Hän syntyi Flavia Neapoliksessa eli Vanhan testamentin Sikemissä, nykyisessä Palestiinan Nablusissa. Kaupungin perusti Vespasianus Jerusalemin vuonna 70 tapahtuneen tuhon jälkeen. Justinos oli kotoisin Samariasta. Hänen isänsä ja isoisänsä olivat todennäköisesti kreikkalaisia tai roomalaisia, ja hän kasvoi pakanana.
Justinos opiskeli filosofiaa ja etsi jumalaa, mutta pettyi filosofeihin. Lopulta hän kääntyi kristinuskoon, jota hän alkoi pitää todellisena filosofiana. Justinos omisti lopun elämästään kristinuskon opettamiselle ja hän oli yksi edelläkävijöistä rakentamassa siltaa kreikkalaisen filosofian ja kristinuskon välille. Hän matkusti laajalti ja asettui lopulta Roomaan, jossa hän perusti kristillisen filosofian koulun.
Justinos kärsi marttyyrikuoleman Roomassa Marcus Aureliuksen aikana, kun Junius Rusticus oli kaupunginprefektinä eli vuosien 162 ja 168 välillä. Todennäköisesti hänet mestattiin yhdessä kuuden muun kristityn kanssa vuonna 165.
Teokset

Ensimmäinen apologia, osoitettu Antoninus Piukselle, tämän pojille ja Rooman senaatille
Toinen apologia, osoitettu Rooman senaatille
Dialogi Tryfonin kanssa
Esitelmä kreikkalaisille, keskustelu kreikkalaisten filosofien kanssa heidän jumaliensa luonteesta
Kehotus kreikkalaisille
Jumalan kaikkivaltiudesta, jossa hyödynnetään sekä pakanallisia että kristillisiä lähteitä
Psalmisti
Sielusta, tutkielma skolastisessa muodossa
Justinuksen teokset on julkaistu Patrologia Graecan osassa 6.
Kirjallisuutta

Justinos Marttyyri: Apologiat & Dialogi Tryfonin kanssa.  (Suomentanut Matti Myllykoski ja Outi Lehtipuu, toimittanut Matti Myllykoski)  Helsinki:  Gaudeamus, 2008.  ISBN 978-952-495-035-0  Avoin verkkoversio Helda Open Books
Aiheesta muualla

Bobichon, Philippe: Dialogi Tryfonin kanssa/Dialogue avec Tryphon, édition critique, Fribourg, 2003. 2 vol.
Kirby, Peter (toim.): Justin Martyr. Early Christian Writings. (englanniksi)
Kuula, Kari: Justinos-käännös on teologisen tutkimuksen merkkitapaus (Arkistoitu – Internet Archive). Savon sanomat 24.12.2008.
Lebreton, Jules: St. Justin Martyr Catholic Encyclopedia. 1911. New York:  Robert Appleton Company. (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Justin_Martyr
Merkittävimmät apostoliset isät ja kirkkoisät
Klemens I ·
Ignatios ·
Polykarpos ·
Papias ·
Hermas ·
Justinos Marttyyri ·
Irenaeus ·
Klemens Aleksandrialainen ·
Tertullianus ·
Origenes ·
Cyprianus ·
Eusebios Kesarealainen ·
Athanasios Suuri ·
Efraim Syyrialainen ·
Basileios Suuri ·
Gregorios Nazianzilainen ·
Gregorios Nyssalainen ·
Kyrillos Jerusalemilainen ·
Epifanios ·
Johannes Khrysostomos ·
Kyrillos Aleksandrialainen ·
Ambrosius ·
Hieronymus ·
Augustinus ·
Leo Suuri ·
Pseudo-Dionysios Areopagita ·
Gregorius Suuri ·
Maksimos Tunnustaja ·
Johannes Damaskolainen
Justinoksen koottujen teosten laitos Iustini opera, 1636.
Käännös suomeksi
Erik Åström

| Erik Åström |
| --- | --- |
 Erik Åström ryhmäkuvassa Helsingin 1952 olympialaisissa.
Henkilötiedot
Syntynyt: 23. helmikuuta 1902 Helsinki, Suomen suuriruhtinaskunta
Kuollut: 24. huhtikuuta 1971 (69 vuotta) Helsinki
Kansalaisuus:   Suomi
Uran tiedot
Lempinimi:  Åsa
Pituus:  172 cm
Laji:  pikajuoksu
Seura:  Helsingin IFK
Kilpauran kesto:  1921–1927
Erik Johannes Åström (23. helmikuuta 1902 Helsinki – 25. huhtikuuta 1971 Helsinki) oli suomalainen yleisurheilija. Hän oli 1920-luvulla Suomen parhaita pikajuoksijoita ja kilpaili vuoden 1924 olympialaisissa. Seuratasolla hän edusti huippuvuosinaan HIFK:ta ja sitä ennen Tornion Pyryä ja Viipurin IFK:ta.
Yleisurheilun olympiaurheilija

Åström karsiutui Pariisin 1924 olympialaisissa 400 metrin juoksun ja 4 × 400 metrin viestijuoksun alkuerissä. Hän edusti Suomea neljässä maaottelussa, joissa hän saavutti kolme lajivoittoa. Kotimaassa hän voitti Suomen-mestaruuden 200 metrillä vuosina 1921, 1925, 1926 ja 1927, 400 metrillä vuosina 1925, 1926 ja 1927, 4 × 100 metrillä vuonna 1922 sekä 4 × 400 metrillä vuosina 1922–1927 ja 1930. Hän teki 200 metrillä Suomen-ennätyksen 22,1 s vuonna 1925 ja sivusi samana vuonna 400 metrin Suomen-ennätystä 49,0 s.
Muu urheilu - jääpalloilija ja urheilujohtaja

Åström pelasi myös jääpalloa Viipurin IFK:n ja Helsingin IFK:n joukkueissa, sekä yhden maaottelun Suomen maajoukkueessa. Hän toimi Suomen olympiajoukkueen johtotehtävissä Lontoon 1948 kisoissa ja järjestelytoimikunnan jäsenenä Helsingin 1952 olympialaisissa sekä Svenska Finlands Idrottsförbundin puheenjohtajana vuosina 1947–1956 ja Finlands Svenska Centralidrottsförbundin puheenjohtajana 1960-luvulla.
Toiminta liike-elämän palveluksessa

Valmistuttuaan vuonna 1921 ylioppilaaksi hän opiskeli Ruotsalaisessa kauppakorkeakoulussa valmistuen dipl.ekonomiksi vuonna 1923. Sen jälkeen hän työskenteli teknisen alan tuonti- ja tukkuliike Oy Cronvall Ab:n palveluksessa vuoteen 1932, jonka jälkeen hän siirtyi Hackman & Co:n palvelukseen myyntipääliköksi toimien tehtävässä aina eläkkeelle siirtymiseen asti.
Erik Åströmin veli Gunnar Åström menestyi jalka- ja jääpalloilijana mutta kilpaili myös pikajuoksijana.
Aiheesta muualla

Erik Åström Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Uppslagsverket Finland
Hippokrates

| Hippokrates Koslainen> Ἱπποκράτης ὁ Κῷος |
| --- | --- |
 Hippokrateen rintakuva, 1. vuosisata jaa. Uffizin taidegalleria.
Henkilötiedot
Syntynyt: 460 eaa. Astypalaia, Kos
Kuollut: n. 370 eaa. Larissa, Thessalia
Ammatti:  lääkäri
Vanhemmat:  Herakleides ja Fainarete (tai Praksithea)
Lapset:  Drakon I ja Thessalos
Muut tiedot
Merkittävät teokset: Corpus Hippocraticum (osa)
Hippokrates Koslainen (m.kreik. Ἱπποκράτης ὁ Κῷος, Hippokratēs ho Kōos, lat. Hippocrates Cous; n. 460–370 eaa.) oli antiikin kreikkalainen lääkäri, joka oli kotoisin Kosilta. Hänestä tuli antiikin ajan tunnetuin lääkäri, ja hän on saanut kunnian tulla kutsutuksi länsimaisen lääketieteen isäksi ja lääkärinvalan eli Hippokrateen valan kirjoittajaksi.
Hippokrates kuului asklepiadeiksi kutsuttuun lääkäreiden sukukuntaan. Erotuksena suvun lukuisista muista samannimisistä lääkäreistä häneen viitataan tutkimuksessa myös nimellä Hippokrates II. Hippokrates kirjoitti useita teoksia, mutta hänen nimiinsä laitettujen teosten kokoelmaan, Corpus Hippocraticumiin, kuuluvat tutkielmat ovat suurimmaksi osaksi ellei kokonaan myöhempiä ja niillä on useita kirjoittajia. Siksi niistä ei muodostu täysin yhdenmukaista näkemystä lääketieteestä. Yleisesti hippokraattinen lääketiede kuitenkin pyrki etsimään järkiperäisiä ja luonnollisia selityksiä sairauksille sekä terveyden ja sairauden vaihtelulle.
Elämä > Tarinat

Koska Hippokrates on ollut merkittävä ja kiintoisa henkilö, on syntynyt paljon taruja täyttämään aukkoja vähäisissä historiallisissa tiedoissa. Tarut saavat usein väriä niistä maista ja aikakausista, jolloin ne on keksitty, joko antiikin aikana tai keskiajalla latinan- tai arabiankielisessä kirjallisuudessa. Tarut otettiin pitkään tosina. Nykyaikaisen tutkimuksen synnyttyä jotkut tutkijat menivät tarpeettomasti jopa toiseen äärimmäisyyteen, ja samoin kuin Homeroksen tapauksessa, olivat lopulta valmiit toteamaan, ettei Hippokratesta koskaan olisi ollut olemassakaan.
Elämä > Tarinat > Antiikin aikaiset

Eräs tunnetuimmista Hippokrateehen liittyvistä tarinoista, jota suurin osa kriitikoista pitää keksittynä, kertoo Hippokrateen menneen yhdessä Euryfonin kanssa kutsuttuna Makedonian kuninkaan Perdikkas II:n luokse. Siellä hän havaitsi, että kuninkaan sairaus johtui siitä, että hän oli rakastunut isänsä Aleksanterin jalkavaimoon. Soranoksen mukaan tarina sijoittuu Aleksanterin kuoleman jälkeen, toisin sanoen Perdikkaan hallintokauden (454–413 eaa.) alkuun. Tarinaa pidetään epäaitona ajoitusongelman vuoksi: tuohon aikaan Hippokrates olisi ollut vasta lapsi.
Tätä samaa tunnettua tarinaa kerrotaan enemmän tai vähemmän muunneltuna myös Erasistratoksesta ja Avicennasta, ja se löytyy myös Heliodoros Emesalaisen romaanista Etiopialainen kertomus sekä Aristainetoksen Rakkauskirjeistä. Lisäksi Galenos sanoo, että sama tapahtui hänelle itselleen. Avicennasta kerrottuna tarina on ainakin epäperäinen. Antiikin lähteiden perusteella tarina saattaa perustua Erasistratokselle tapahtuneeseen.
Toisen antiikin kreikkalaisen tarinan mukaan Hippokrates olisi käynyt tapaamassa filosofi Demokritosta, kun tämä oli tullut hulluksi ja tämän kotikaupungin asukkaat olivat pyytäneet Hippokratesta tulemaan apuun. Kolmas tarina kertoo, että Hippokrates olisi nimitetty Kosilla (tai toisessa versiossa Knidoksessa) kirjastonhoitajaksi ja polttanut kirjat kätkeäkseen sen, että oli käyttänyt niitä omissa teoksissaan. Myös tätä kertomusta kerrotaan vain vähän muunneltuna Avicennasta. Hippokrateesta kerrottuna se esiintyy edelleen keskiajan legendoissa.
Muut Hippokrateesta kertovat antiikin aikaiset tarinat palautuvat yleensä hänen nimiinsä laitettuihin kirjeisiin, jotka ovat epäperäisiä. Tunnetuimman mukaan hän olisi päättänyt Ateenaa vaivanneen kulkutautiepidemian polttamalla kaupungissa tulia, ripustamalla sinne kukkaseppeleitä ja käyttämällä vastalääkettä, jonka reseptin Joannes Actuarius esittää. Tähän liittyy epäperäinen kirjeenvaihto, jossa Persian kuningas Artakserkses pyytää Hippokratesta tulemaan apuun Persiaa vaivanneen kulkutaudin aikana, ja Hippokrates kieltäytyy, koska Persia oli hänen kotimaansa vihollinen.
Elämä > Tarinat > Keskiaikaiset

Arabialaisissa tarinoissa esiintyy ”Bokrát”, joka oli kotoisin Homsista ja opiskeli Damaskoksen lähellä olleessa puutarhassa, jota näytettiin vielä 1200-luvulla. Jotkut arabialaiset lähteet sekoittavat henkilöt ja kertovat Hippokrateesta (”Bokrát”) tarinoita, jotka muualla liitetään Sokrateehen (”Sokrát”). Arabialaisilla kirjailijoilla myös kronologiat heittävät joskus paljonkin.
Eurooppalaisilla tarinankertojilla kertomukset ”Ypocras”-nimisestä lääkäristä ovat näitäkin erikoisempia ja kronologisesti vielä virheellisempiä. Eräässä kertomuksessa Ypocras vierailee Roomassa keisari Augustuksen aikana ja herättää henkiin hänen juuri kuolleen veljenpoikansa. Augustus pystyttää lääkärin kunniaksi patsaan kuin jumalalle. Eräs nainen haluaa osoittaa, että tämä jumala on vain kuolevainen, ja sovittuaan tapaamisen hänen kanssaan laskee korin alas ikkunasta nostaakseen hänet ylös huoneeseensa. Hän nostaa Ypocrasin kuitenkin vain puoliväliin ja jättää hänet siihen roikkumaan koko yöksi. Keisari löytää Ypocrasin aamulla, ja hän tulee naurunalaiseksi koko hovissa.
Toisessa kertomuksessa Ypocras toimii lääketieteen opettajana Roomassa, ja hänellä on hyvin taitava veljenpoika. Ypocras lähettää veljenpoikansa Unkarin kuninkaan luokse tämän pyydettyä Ypocrasia tulemaan parantamaan poikansa. Veljenpoika parantaa kuninkaan pojan ja saa samalla selville, ettei poika ole kuninkaan oma. Kun veljenpoika palaa kotiin saamiensa lahjojen kanssa, Ypocras tulee kateelliseksi ja murhaa hänet. Jumalan kosto kohtaa Ypocrasin ja hän kuolee tuskaisena tunnustaen rikoksensa.
Elämä > Tarinat > Myöhemmät

Nykyaikana Hippokrates on joskus yhdistetty Kosin Asklepieioniin eli parantajajumala Asklepioksen pyhäkköalueeseen sanoen, että hänen lääkärikoulukuntansa olisi työskennellyt siellä. Varsinainen Asklepieion on kuitenkin rakennettu vasta sata vuotta Hippokrateen ajan jälkeen. Kosin kaupungissa on Hippokrateen puuksi kutsuttu plataanipuu, jonka juurella Hippokrateen kerrotaan opettaneen. Kyseinen puuyksilö on kuitenkin todellisuudessa paljon antiikin aikaa nuorempi, tosin on mahdollista, että se olisi alkuperäisen puun jälkeläinen.
Teokset > Corpus Hippocraticum

Hippokrateen nimiin laitettujen teosten kokoelma Corpus Hippocraticum eli hippokraattinen tekstikorpus käsittää noin 70 tutkielmaa. Ne ovat selvästi syntyneet useamman eri vuosisadan aikana, ja niitä on ollut kirjoittamassa lukuisia henkilöitä, joilla on ollut erilaisia mielipiteitä ja näkökulmia. Teoskokoelma on toimitettu mahdollisesti Aleksandrian kirjastossa hellenistisellä kaudella 200-luvulla eaa. Myöhemmin sen toimittivat uudestaan Dioskorides ja Artemidoros Kapiton ensimmäisellä vuosisadalla jaa. Nykyisen muotonsa kokoelma sai vasta renessanssiajalla, kun sekalaisten käsikirjoitusten välittämät tekstit painettiin kirjoiksi.
Teosten aiheet voidaan jakaa neljään pääryhmään: diagnostiikka, anatomia ja fysiologia, terapeutiikka sekä yleiset ohjeet lääkäreille. Teoksissa käsitellään myös muun muassa lääketieteen etiikkaa sekä lääketieteen suhdetta muihin aloihin, kuten filosofiaan. Tunnetuin hippokraattisista teoksista on Hippokrateen vala, mutta todennäköisesti sekään ei ollut Hippokrateen itsensä kirjoittama vaan myöhäisempi. Muihin tunnettuihin hippokraattisiin teoksiin lukeutuvat muun muassa Aforismit, Muinaisesta lääketieteestä, Ennalta tietämisestä, Ihmisen luonnosta sekä terveyden aikaisesta elämäntavasta, Ilmoista, vesistä ja paikoista sekä Pyhästä taudista.
Kaikki hippokraattiset teokset on kirjoitettu joonialaisella murteella. Teosten tyyli on usein niin tiivistä, että se tekee monista kohdista epäselviä. Tämä syytös, joka on peräisin viimeistään Galenoksen ajalta, pätee kuitenkin pääasiassa tiettyihin tutkielmiin, jotka vaikuttavat lähinnä muistiinpanojen kokoelmilta. Teokset, joita useimmin on pidetty Hippokrateen aitoina teoksina, eivät ole esitykseltään yhtä tiiviitä, vaikka nekään eivät aina ole kovin helppoja ymmärtää.
Tunnetuimpia Hippokrateen nimiin laitettuja lääketiedettä käsitteleviä sanontoja ovat Aforismeista peräisin oleva Ars longa, vita brevis (”taide pitkä, elämä lyhyt”), sekä Hippokrateen valaan perustuva Primum non nocere (”ennen kaikkea vältä vahingoittamasta potilasta”). Sanonnat esitetään usein latinaksi, vaikka niiden alkumuoto teoksissa on tietysti kreikaksi.
Teokset > Hippokraattinen ongelma

Kysymys siitä, mitkä Hippokrateen nimiin laitetuista teoksista olisivat mahdollisesti Hippokrateen itsensä kirjoittamia, tunnetaan hippokraattisena ongelmana. Yhdestäkään kokoelman teoksesta ei voida varmuudella sanoa, että se olisi Hippokrateen itsensä kirjoittama. Usein kuitenkin katsotaan, että ainakin jotkut kokoelman teoksista voisivat olla peräisin Hippokrateelta itseltään, mutta tutkijat ovat olleet erimielisiä siitä, mitkä. Ainakin yhden kokoelman teoksista on ehkä kirjoittanut Hippokrateen vävy Polybos. Usein puhutaan kuitenkin yksinkertaisuuden vuoksi ”Hippokrateen kirjoituksista” tai ”hippokraattisista kirjoituksista”.
Lääketiede

Hippokraattinen lääketiede pyrki etsimään järkiperäisiä ja luonnollisia selityksiä sairauksille sekä terveyden ja sairauden vaihtelulle. Se perustui havainnointiin ja pyrkimykseen ymmärtää havaintoja ja luonnossa vallitsevia lainalaisuuksia järjen avulla. Hippokraattinen lääketiede katsoi, etteivät sairaudet ole jumalten tai henkien aiheuttamia. Sen sijaan sairauksien ja terveyden taustalla ovat kaikkialla luonnossa vaikuttavat alkuaineet ja niiden jatkuvassa muutoksessa olevat tasapainosuhteet. Sairaus (nosos) ja terveys olivat seurausta puhtaasti luonnollisista tapahtumaketjuista. Lääketieteen tarkoituksena oli sairauksien hoitaminen ja ehkäiseminen ja terveyden ylläpito pyrkimällä palauttamaan ja ylläpitämään elimistön tasapainoa. Potilas nähtiin kokonaisuutena, jossa ruumis vaikuttaa sieluun ja sielu ruumiiseen.
Lääketiede > Humoraalipatologia

Hippokraattiseen lääketieteeseen yhdistetään humoraalioppi. Hippokraattisten teosten joukossa se esiintyy kuitenkin vain kirjoituksessa Ihmisen luonnosta. Opin mukaan elimistössä vaikutti neljä humoraalia eli ruumiinnestettä, jolla oli omat ominaisuutensa: veri (lämmin ja kostea), lima eli flegma (kylmä ja kostea), keltainen sappi (lämmin ja kuiva) sekä musta sappi (kylmä ja kuiva). Terveys seurasi humoraalien oikeanlaisesta tasapainosta tai sekoittumisesta (krasis), kun taas sairaudet olivat seurausta niiden epätasapainosta.
Sairauksia aiheuttavat syyt, jotka voivat saattaa ruumiinnesteet epätasapainoon, Hippokrates jakoi kahteen luokkaan: ne, joihin vaikuttivat vuodenajat, ilmasto, vedet, paikat ja niin edelleen; ja ne, joiden syyt olivat henkilökohtaisempia, kuten seurausta tietynlaisesta tai tietystä määrästä jotakin ruokaa tai toimintaa. Hippokrates katsoi, että kuumuus, kylmyys, kosteus ja kuivuus vaihtelivat eri vuodenaikoina, ja että ihmisruumiissa tapahtui vastaavia muutoksia, jotka vaikuttivat kullekin vuodenajalle ominaisiin sairauksiin. Vastaavasti ilmasto, joka näyttäytyy ikään kuin pysyvänä vuodenaikatekijänä, vaikutti suuresti kunkin alueen väestöön ja ihmisten ruumiin rakenteeseen, mielenlaatuun, tyypillisiin sairauksiin ja moniin muihin asioihin. Se, että kreikkalaiset olivat karaistuneita ja vapaita kansalaisia, ja aasialaiset naismaisia orjaluonteita, oli seurausta heidän kotimaidensa ilmastosta. Mitä tulee henkilökohtaisempiin sairauksien syihin, Hippokrates laittoi monet vaivat huonon ruokavalion, joko jossakin asiassa liiallisen tai liian vähäisen, nimiin. Vastaavasti terveys saattoi kärsiä, jos liikunnalliset harjoitteet olivat liiallisia tai laiminlyötiin kokonaan.