stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jesuiittojen historia
Jesuiittaveljeskunta nykypäivänä

| Alue | Jesuiittoja | Osuus |
| --- | --- | --- |
| Eteläinen Aasia | 4,018 | 20,9 % |
| Yhdysvallat | 2 952 | 15,4 % |
| Etelä-Eurooppa | 2 448 | 12,7 % |
| Länsi-Eurooppa | 1 958 | 10,2 % |
| Itäinen Aasia-Oseania | 1 672 | 8,7 % |
| Eteläinen Latinalainen Amerikka | 1 513 | 7,9 % |
| Afrikka | 1 430 | 7,4 % |
| Pohjoinen Latinalainen Amerikka | 1 374 | 7,2 % |
| Itä-Eurooppa | 1 119 | 5,8 % |
| Keski-Eurooppa | 732 | 3,8 % |
Tällä hetkellämilloin? jesuiittaveljeskunta muodostaa katolisen kirkon suurimman miessääntökunnan noin 22 000 jäsenellään. Sen toiminta ulottuu 127 maahan kuudessa maanosassa.
Jesuiittojen koulutus on edelleen pitkä ja perusteellinen. Peruskoulutukseen kuuluu ylioppilastutkinto tai jokin vastaava tutkinto. Sen jälkeen jesuiittaveljen koulutus kestää vielä noin 15 vuotta. Useamman tohtorintutkinnon suorittaminen on aivan tavallista. Jesuiitoilla onkin vankka asema tieteellisessä keskustelussa eri puolilla maailmaa paitsi katolisen kirkon piirissä myös sen ulkopuolellakin. Jesuiitat arvostavat hengellisten harjoitusten lisäksi myös opillista sivistystä, mikä näkyy veljestön toiminnassa. Opinnot koostuvatkin hengellisistä harjoituksista, humanistisista aineista, teologiasta ja filosofiasta.
Nykyaikana jesuiittojen toimintaa on yhä ympäri maailmaa, ja siksi jesuiitat ovat myös joutuneet ottamaan kantaa kirkon polttaviin kysymyksiin. Jesuiittojen toiminta varsinkin vapautuksen teologian parissa on herättänyt viime vuosina keskustelua niin kirkon piirissä kuin sen ulkopuolellakin, varsinkin Johannes Paavali II:n tuomittua vapautuksen teologian marxistisena.
Ignatius Loyola oli järjestön ensimmäinen johtaja.
Cincinnatin St. Xavier High School -oppilaitos 1800-luvulta peräisin olevassa piirroksessa.
Jesuiittojen lähetyskirkko Latinalaisessa Amerikassa
Pyhä Francisco Xavier, yksi jesuiittaveljeskunnan perustajista ja laajaa käännytystyötä Kaukoidässä harjoittanut jesuiitta.
Ranskalaisjesuiitta Nicolas Trigault kiinalaiseen asuun pukeutuneena.
Klemens XIII, joka ilmoitti "mieluummin hakkaavansa kätensä irti kuin allekirjoittavansa jesuiittaveljeskunnan lakkauttamismääräyksen".
Klemens XIV: "...täydellä vallalla, jonka olemme saaneet apostolilta, me hajotamme, tukahdutamme, lopetamme ja hylkäämme mainitun seuran"..
Paavi Pius VII, jota Napoleon piti vuosia vankinaan.
Napolin kansainvälinen lentoasema

Napoli–Capodichinon kansainvälinen lentoasema (ital. Aeroporto internazionale di Napoli–Capodichino; IATA: NAP, ICAO: LIRN) on lentoasema Napolissa, eteläisessä Italiassa. Sen kiitotien pituus on 2 641 metriä. Terminaaleja on kaksi. Lentoasemalta on yhteydet lukuisten Euroopan kaupunkien lentoasemille ja Sharm el-Sheikhin lentoasemalle Egyptiin.
Sami Franssila

| Sami Franssila> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1959 Koski Tl
Kansalaisuus:  suomalainen
Koulutus ja ura
Tutkimusalue:  materiaalitiede
Samuli Antero Sami Franssila (s. 1959 Koski Tl) on Aalto-yliopiston kemiantekniikan korkeakoulun materiaalitieteen professori.
Hän toimii Teknillisen korkeakoulun (TKK) materiaalitieteen professorina 1. elokuuta 2009 lukien.
Franssila kirjoitti ylioppilaaksi 1978, valmistui filosofian kandidaatiksi 1986 Helsingin yliopistosta ja väitteli filosofian tohtoriksi TKK:ssa 1995. Franssila on toiminut TKK:n mikro- ja nanotekniikan laboratoriossa ryhmänjohtajana vuosina 2006–2009. Hän on myös kirjoittanut mikrovalmistekniikkaa käsittelevän oppikirjan Introduction to microfabrication.
Franssila tutkii mikroteknologian materiaalitiedettä ja valmistusmenetelmiä.
Palkinnot ja tunnustukset

Member of the Academy for Technical Sciences in Finland (2010)
Teaching award based on student response: 1999 - 2002, 2004 - 2006, 2009 (2009)
Textbook of the year award from Helsinki University of Technology (2004)
Projektit

N2PCON: Nanostructures and nanoelectromechanical devices for precise control of topological defects/matter in superfluid helium (2022–2024)
GHz: Komposiittivaahdot GHz_taajuuksille (2021–2023)
TUTL_RAS_T10304_ARMOR (2021–2022)
BioHäive: Ultrakevyet häivemateriaalit luonnon raaka-aineista (2019–2021)
CONNECT WP4 (2019–2024)
CONNECT WP3 (2019–2024)
DiENT: Digital Entrepreneurial Education Portal - DiENT (2019)
CONNECT WP7 (2019–2024)
CONNECT: Connecting neural networks: Nervous-system-on-Chip Technology (2018–2024)
GoldTail: Kultapitoisten rikastushiekkojen kestävä hyödyntäminen (2018–2021)
Mikropumput yksisolutekniikoiden ja lääketieteen avuksi (2017–2018)
Piisienet: mikrovalmistetut nesteitä hylkivät pinnat (2016–2020)
Superwindows - a new look at the world through supertransparent windows (2016)
3I-Innovative Induction Initiative (2014–2019)
Programmable wetting - Ohjelmoitava vettyminen (2012–2016)
Uskonto Saksassa

Uskontokunnat Saksassa (2022)
Uskonnottomat (43,8%) (43.8%)
Katolilaisuus (24,8%) (24.8%)
Evankelinen kirkko (22,6%) (22.6%)
Ortodoksisuus (2,2%) (2.2%)
Muut kristilliset kirkot (1,1%) (1.1%)
Islam (3,7%) (3.7%)
Alaviitit (0,8%) (0.8%)
Buddhalaisuus (0.2%) (0.2%)
Juutalaisuus (0,1%) (0.1%)
Hindulaisuus (0,1%) (0.1%)
Jesidismi (0,1%) (0.1%)
Muut uskonnot (0,4%) (0.4%)
Saksan väestön uskonnollinen identifioituminen vuoden 2011 väestönlaskun mukaan. Tulos ei kerro kirkkojen jäsenmääriä, vaan ihmisten oman identiteetin. Sininen tarkoittaa protestantteja, vihreä katolisia ja punainen uskonnottomia. Vaaleampi sävy tarkoittaa yli 50 % enemmistöä, tummempi yli 75 % enemmistöä.
Saksan merkittävimmät uskonnolliset yhteisöt ovat katolinen kirkko sekä protestanttinen Saksan evankelinen kirkko. Saksassa toimii myös useita muita uskonnollisia yhteisöjä, ja esimerkiksi islamin kannatus on ollut kasvussa. Uskonnottomuus on yleistä erityisesti entisen Itä-Saksan alueella.
Maan perustuslaki takaa uskonnon- ja omantunnonvapauden. Lisäks se vaatii, että valtion tulee olla uskonnollisesti ja ideologisesti neutraali, mutta uskonnollisten järjestöjen kanssa voidaan kuitenkin tehdä yhteistyötä koko yhteiskunnan hyväksi. Saksan sisäministeriö on päävastuussa valtion ja uskonnollisten yhteisöjen välisestä suhteesta.
Syksyllä 2021 julkaistun kyselytutkimuksen mukaan vain 33 % saksalaisista kertoi, että uskonto on tärkeä osa heidän elämäänsä.
Historia

Weimarin tasavallan aikana valtiota pyrittiin sekularisoimaan jo jonkin verran. Tämä vaikutti erityisesti maan itäosissa.
1950-luvulla nykyisen Saksan alueella protestantteja oli 59 % väestöstä, katolilaisia oli 37 prosenttia ja uskonnollisiin yhdyskuntiin kuulumattomia oli alle 4 %. Vuonna 1949 perustetussa ja 1990 Länsi-Saksan kanssa jälleen yhdistyneessä Itä-Saksassa tuettiin valtioateismia. Uskonto ei kuitenkaan ollut täysin kielletty, mutta julkisesti uskonnollisilla ja kommunistipuolueeseen kuulumattomilla henkilöillä ei ollut käytännössä mitään mahdollisuutta edetä urallaan. Uskontokuntiin kuuluvilla nuorilla oli myös käytännössä mahdotonta päästä yliopistoihin. Valtioateismi johti ajan kuluessa aiemmin protestanttisen alueen muuttumiseen enemmistöltään uskonnottomaksi. Edelleen on nähtävissä uskonnottomien suurempi osuus väestöstä Itä-Saksassa verrattuna Länsi-Saksaan.
Vuonna 2010 katolisia, protestantteja ja uskonnottomia oli kutakin noin 30 % väestöstä. 60 vuoden aikana protestanttien suhteellinen osuus oli siis puolittunut ja katolisten määrä vähentynyt seitsemän prosenttiyksikköä, samalla kun uskonnollisiin yhdyskuntiin kuulumattomien määrä oli noussut huomattavasti.
Vuoden 2019 alussa Pew Research Center teki selvityksen, jossa tiedusteltiin täysi-ikäisten saksalaisten uskonnollista vakaumusta. Tämä ei välttämättä pidä yhtä sen kanssa, mihin uskonnolliseen yhdyskuntaan henkilö kuuluu. 33% vastaajista kertoi saaneensa protestanttisen kasvatuksen ja vakaumukseltaan protestantteja oli 28 %. Katolisen kasvatuksen saaneita oli 45 % ja katolilaisia 43 %.
Kristinusko

Kristilliset kirkot saavat myös liittovaltiolta rahallista tukea, joka vuonna 2020 oli 570 miljoonaa euroa. Kirkot ovat merkittäviä maanomistajia sekä sairaaloiden ja koulujen pyörittäjiä. Kirkkokunnat ovat myös Saksan toiseksi suurin työnantaja valtion jälkeen. Kritiikkiä on tosin herättänyt se, että kirkkokuntien kohdalla voidaan poiketa Saksan työlaeista: esim. katolisen kirkon hallinnoima sairaala voi kieltää henkilökunnaltaan abortin tekemisen tai siihen liittyvän tiedon jakamisen. Uskonnollinen vakaumus, tai siitä luopuminen, voi olla myös peruste työhön palkkaamiselle tai siitä irtisanomiselle.
Säännöllisesti kirkossa kävijöiden määrä on kristittyjen keskuudessa pieni: katolilaisista alle 10 % ja protestanteista vain noin 3 %. Tämä on pakottanut seurakuntia luoviin ratkaisuihin kirkkorakennuksia käytettäessä. Vuonna 2002 alkanut Kulttuurikirkko (saks. Kulturkirche) -niminen projekti on tuonut kirkkoihin musiikkiesityksiä ja stand up -komiikkaa, koska kirkkorakennusten akustiikkaa hyödyntäen haluttiin luoda uudenlainen elämys.
Saksassa on käytössä kirkollisvero, joka koskee evankelisia, reformoituja ja katolilaisia. Veron suuruus on 9 % veronalaisista tuloista (paitsi Baijerissa ja Baden-Württembergissä 8 %). Veroa kantaa valtio, joka jakaa sen sitten verovelvollisen omalle kirkkokunnalle. Vuonna 2019 kirkollisveroa kerättiin yhteensä 11 miljardia euroa. Verosta on mahdollisuus vapautua, mikäli eroaa kirkosta.
Kristinusko > Protestanttisuus

Saksan evankelinen kirkko (EKD) on maan suurin protestanttinen kirkko. Sen jäsenmäärä on kuitenkin ollut laskussa. Vuoden 2017 lopussa sillä oli 21 535 858 jäsentä. Edellisen vuoden aikana sen jäsenmäärä oli laskenut yli 386 000 hengellä eli 1,8%. Tätä selitettiin väestöpohjan muutoksella sekä sillä, että vuoden aikana kuoli noin 350 000 EKD:n jäsentä.
EKD:n lisäksi Saksassa on muitakin protestanttisia yhteisöjä. Yksi näistä on luterilainen vapaakirkko nimeltään Itsenäinen evankelis-luterilainen kirkko (SELK), jolla oli vuoden 2016 lopussa 33 474 jäsentä, missä oli kasvua edellisvuoteen 283 henkeä.
Kristinusko > Katolilaisuus

Vuonna 2012 katolinen piispainkokous päätti, että maksamattomat kirkollisverot johtavat tiettyjen oikeuksien menettämiseen. Näihin kuuluivat mm. pääsy ehtoolliselle tai oikeus kirkollisiin hautajaisiin.
Islam

Islam on Saksan suurin ei-kristillinen uskonto. Vuonna 2020 Saksassa eli 5,5 miljoonaa muslimia  eli lähes 7 prosenttia koko väestöstä. Muslimit ovat Saksan toiseksi suurin uskonnollinen ryhmittymä. Suurin yksittäinen ryhmä saksan muslimeista ovat Saksan turkkilaiset, joista suurin osa on 1960–1980 -luvuilla maahanmuuttaneita tai heidän jälkeläisiään. Toiseksi suurimman muslimiryhmän muodostavat Lähi-idästä ja Pohjois-Afrikasta tulevat muslimit (n. 27 %) ja kolmanneksi suurimmat kaakkoiseurooppalaiset muslimit (n. 19 %). Noin 3/4 on sunnimuslimeja.
Vuonna 2020 Saksassa olin noin 2 800 moskeijaa. Ensimmäinen saksalainen imaamikoulutus alkoi Osnabrückissa ja ensimmäiset imaamit valmistuivat vuonna 2023. Syynä kotoperäiseen imaamikoulutuksen tarjoamiseen oli se, että suurin osa Saksassa työskentelevistä imaameista tuli ulkomailta, josta nämä myös saivat palkkansa, minkä lisäksi näiden tuntemus saksalaisesta kulttuurista oli vähäistä.
Juutalaisuus

Tammikuussa 1933 Saksan juutalaisten määräksi ilmoitettiin 522 000. Toisen maailmansodan alettua puolet maan juutalaisista oli paennut maasta. Juutalaisten oikeutta tehdä töitä oltiin myös kavennettu siinä määrin, että vain 16 % perheensä elannosta vastuussa olevista juutalaisista oli jonkinlainen vakituinen työsuhde. Vuonna 1942 natsiviranomaiset ilmoittivat valtakunnan olevan juutalaisvapaa, jolloin juutalaisten määräksi arvioitiin vain 20 000. Osa näistä pelastui naimalla ei-juutalaisiin perheisiin, tai heillä oli monikulttuurinen tausta, jonka johdosta natsit määrittelivät nämä "sekarotuisiksi". Toisen maailmansodan aikana kuoli arviolta 160 000 – 180 000 Saksan juutalaista.
Saksan juutalaiset, ja näiden jälkeläiset, voivat hakea Saksan kansalaisuuden palautusta, mikäli natsit veivät sen vuosina 1933–1945. Kansalaisuuden palautus koskee myös muita natsismin uhreja sekä näiden jälkeläisiä.
Saksassa arvioidaan olevan noin 118 000 henkilöä, jotka laskevat itsensä juutalaisiksi eivätkä kuulu mihinkään muuhun uskontokuntaan. Kun lasketaan myös sellaiset henkilöt, joiden vanhemmista vähintään toinen on juutalainen, luku nousee 175 000.
Saksan kirkollisvero koskee myös juutalaisia, jotka ovat ainoa ei-kristillinen uskontokunta, jonka jäsenet maksavat kirkollisveroa.
Uskontokuntiin kuulumattomat ja ateistit

Noin kolmannes saksalaisista ei kertomansa mukaan kuulu mihinkään uskontokuntaan. 2020-luvun kuluessa uskonnollisiin yhteisöön kuuluvien saksalaisten määrä vähenee, ja esim. kristillisistä kirkkokunnista eroaa noin 300 000 henkilöä joka vuosi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Uskonto Saksassa Wikimedia Commonsissa
| n k Uskonto Euroopassa |
| --- | --- |
Valtiot:  Alankomaat  Albania  Andorra  Armenia  Belgia  Bosnia ja Hertsegovina  Bulgaria  Espanja  Irlanti  Islanti  Italia  Itävalta  Kreikka  Kroatia  Latvia  Liechtenstein  Liettua  Luxemburg  Montenegro  Norja  Pohjois-Makedonia  Portugali  Puola  Ranska  Romania  Ruotsi  Saksa  Serbia  Slovakia  Slovenia  Suomi  Sveitsi  Tanska  Tšekki  Ukraina  Unkari  Valko-Venäjä  Venäjä  Viro  Yhdistynyt kuningaskunta 
Kölnin keskusmoskeija
Christian Shephard

| Christian Shephard |
| --- | --- |
Näyttelijä(t):  John Terry
Ensiesiintyminen:  Vaellus
Viimeinen esiintyminen:  Loppu
Henkilötiedot
Koko nimi:  Christian Shephard
Ammatti:  kirurgi
Asuinpaikka:  Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat
Infobox OKNimi-testi OK: 
Christian Shephard on kuvitteellinen hahmo televisiosarjassa Lost. Häntä näyttelee John Terry.
Juoni > Ennen onnettomuutta

Christian Shephard on St. Sebastian -sairaalan leikkauspäällikkö, joka on toipumassa alkoholismista. Hän menee naimisiin Margo-nimisen naisen kanssa ja saa lapsen, Jackin. Kun Jack eräänä päivänä tulee kotiin, Christian seuraa kiusaamistapausta, jossa Christian lannistaa Jackiä yrittämästä olla sankari, sanoen ettei Jackillä ole sitä mitä se vaatii.
Vuosia myöhemmin Christian aloittaa suhteen sydneyläisen Carole Littletonin kanssa. Carole tulee raskaaksi ja synnyttää Clairen. Christian yrittää usein lentää tapaamaan tytärtään tukien kaksikkoa parhaiten miten voi, mutta Carole ja tämän sisko Lindsey eivät hyväksy miestä tasapainoilemassa kahden perheen välillä. Caloren sanoo Christianille, ettei tämän enää sallita vierailla heidän luonaan.
Jack kasvaa lääkäriksi samassa sairaalassa kuin isänsä. Christian yrittää valmentaa Jackiä tämän köyhistä suhtautumistavoista potilaisiin, huomattavimmin kun Sarah-niminen nainen tuodaan osastolle useita vammoja selässään. Christian sanoo Jackille ”väärän toivon olevan yhä toivoa”. Jack onnistuu parantamaan Sarahin, minkä jälkeen kaksikko lähentyy ja menee naimisiin.
Christian matkustaa Australiaan kuultuaan Carolen joutuneen auto-onnettomuuteen ja kustantaa tämän lääkärihoidot pitääkseen tämän elossa. Christian tutustuu Claireen sairaalassa ja esittelee itsensä. Hän vie Clairen kahville ja kertoo tämän toisesta perheestä, mihin Claire ei reagoi kovin hyvin ja lähtee pois. Christian palaa Los Angelesiin.
Jackin ja Sarahin erottua Jack löytää isänsä numeron Sarahin puhelinlaskusta ja olettaa tämän olevan mies, jota Sarah tapailee. Syytösten jälkeen Christian ratkeaa taas juomaan oltuaan 50 päivää raittiina. Myöhemmin Christian operoi naista humalassa kohtalokkain seurauksin. Kun Jack paljastaa tämän, Christian erotetaan. Lentokentällä Christian tapaa Ana Lucian, jota Christian pyytää henkivartijakseen Australiaan. Kaksikko ajaa Lindsayn talolle, missä Christian vaatii epätoivoisesti nähdä tyttärensä.
Christian viettää baarissa aikaa Sawyerin kanssa. Christian myöntää Sawyerille tekemänsä virheet ja kertoo olevansa kykenemätön soittamaan pojalleen ja pyytämään anteeksi. Christian alkaa kärsiä useista sydänkohtauksista ja kuolee lopulta kujalle. Hänen ruumiinsa viedään ruumishuoneelle Jackin tunnistettavaksi. Hautajaissaattue järjestetään Los Angelesiin ja Jack joutuu kuljettamaan arkun Oceanic Airlinesin lennolla 815.
Juoni > Onnettomuuden jälkeen

Christian herää viidakossa ja käskee Vincent-koiraa herättämään Jackin, sanoen tällä olevan töitä tehtävänä. Jack alkaa nähdä isänsä saarella ja luulee hallusinoivansa, mutta Locke viittaa Christianiin ”valkoisena kanina” ja kehottaa Jackiä seuraamaan tätä. Jack löytää isänsä arkun viidakosta tyhjillään.
Kuukausia myöhemmin Hurley löytää vahingossa Jacobin mökin ja näkee Christianin istumassa keinutuolissa. Myöhemmin Claire näkee Christianin pitävän Aaronia sylissään ja lähtee tämän mukaan. Miles näkee tämän ja kertoo tästä Sawyerille.
Locke löytää Christianin Jacobin mökistä. Christian kehottaa siirtämään saarta suojellakseen sitä. Christian ilmestyy Michaelille Kahana-laivalla hetkeä ennen räjähdystä ja sanoo hänelle: ”Voit mennä nyt, Michael”.
Christian alkaa ilmestyä Jackille tämän lähdettyä saarelta, aiheuttaen Jackille henkisen romahduksen. Saarella Christian ilmestyy Lockelle ja kritisoi tätä siitä, ettei tämä siirtänyt saarta itse. Christian pyytää Lockea viemään terveiset Jackille kun Locke pysäyttää aikahypyt. Christian ilmestyy Sunille jaksossa Namaste. Christian kertoo Jinin olevan vuodessa 1977 ja näyttää vanhan valokuvan Sunille, sanoen heillä olevan pitkä matka edessä. Myöhemmin paljastuu, että Christian oli Musta-asuinen mies, joka oli ottanut Christianin hahmon.
Juoni > Vaihtoehtoinen aikajana

Vaihtoehtoisessa aikajanassa Christian on kuollut Australiassa ja Jack on tullut hakemaan hänen ruumistaan. Jackin saavuttua Los Angelesiin, hänelle ilmoitettiin lentoyhtiön hukanneen Christianin arkun. Christianin testamentissa mainitaan Claire Littletonin nimi, mikä paljastaa Clairen olevan Christianin tytär.
Myöhemmin Desmond soittaa Jackille väittäen lentoyhtiön löytäneen Christianin arkun, joka oli toimitettu kirkkoon. Jackin mentyä arkun ja koskettaessaan sitä, hän saa välähdyksiä elämästään saarella. Jack avaa arkun, joka paljastuu tyhjäksi. Christian ilmestyy Jackille kertoen tälle hänen kuolleen ja aikajanan, jossa he ovat syntyneen hänen ja ystäviensä kokemusten pohjalta jotta he löytäisivät toisensa ja ”siirtyisivät eteenpäin”. Christian sanoo Jackille että aika, jonka hän vietti saarella ystäviensä kanssa, oli Jackin elämän tärkein asia. Jack halasi isäänsä tunteikkaana. Christianin avattua kirkon ovet, kirkas valkoinen valo ympäröi selviytyneet siirtäen heidät tuonpuoleiseen.
Malmin rautatieasema

Malmin rautatieasema (lyh. Ml, ruots. Malms järnvägsstation) on pääkaupunkiseudun lähiliikenteen rautatieasema Helsingissä, Malmin kaupunginosassa. Se sijaitsee Pukinmäen ja Tapanilan asemien välissä rataosalla Helsinki–Riihimäki, noin 11 kilometriä Helsingin päärautatieasemalta pohjoiseen. Aseman ympärille on kasvanut Koillis-Helsingin kaupallinen keskus, ja aseman päällä sekä itäpuolella sijaitsee Koillis-Helsingin bussiliikenteen solmukohta.
Aseman historia > Ensimmäinen ja toinen asemarakennus

Malmin aseman ympäristö on kokenut muutoksen maalaiskylästä teollisuustaajaman kautta kauppakeskusten ympäröimäksi metromaisen liikenteen lähijuna-asemaksi. Malmin kylään avattiin pysäkki sotilaskäyttöön vuonna 1870, koska lähistöllä oli tasaista maastoa sotilaiden harjoittelualueena. Ensimmäinen asemarakennus valmistui vuonna 1873 ja toinen 1878. Nämä asemarakennukset sijaitsivat Kirkonkyläntien pohjoispuolella.
Malmi oli Suomen ensimmäisen paikallisjunaliikennereitin asemien joukossa, kun liikenne aloitettiin kesällä 1886. Asemanseutu alkoi teollistua paikallisjunaliikenteen aloittamisen jälkeen nopeasti. Malmista muodostui Helsingin maalaiskunnan keskustaajama, ja se nimettiin taajaväkiseksi yhdyskunnaksi. Asemalta johdettiin teollisuusalueille pistoraiteita. Sekä teollisuusraiteet että vuonna 1954 lakkautettu Malmin hautausmaan rautatie on kuitenkin purettu.
Aseman historia > Kolmas asemarakennus

Vuonna 1929 ratapihan uudelleenjärjestämisen takia oli matkustajaliikenne siirrettävä vanhasta asematalosta maantiesillasta Helsinkiin päin olevalle alueelle Kirkonkyläntien eteläpuolelle. Koska uuden asematalon sijoittamista ei tuolloin vielä ollut ratkaistu, rakennettiin keskilaiturille toistaiseksi odotussuoja, jossa oli myös pieni toimistohuone. Tämä suoja näyttäytyi heti liian ahtaaksi ja hankalaksi. Näitä epäkohtia lieventämään asetettiin lisäodotushuoneeksi vanha pyörätön työläisvaunu. Tyytymättömyydestä johtuen myönnettiin vuonna 1932 varoja uuden asematalon rakentamiseksi. Asematalo oli sijoitettava maantiesillan lounaispuolelle, johon oli tehtävä pienehkö tori autoja ym. ajoneuvoja varten. Koska maantie ja tulevan asematalon odotussalin lattiapinta oli noin neljä metriä ratapihatasoa korkeammalla, olisi täytynyt rakentaa katettu silta raiteiden yli ja siitä portaat välilaiturille.
Erinäisten hankaluuksien vuoksi tästä ehdotuksesta luovuttiin ja rautatiehallitus päätti vuonna 1932 asettaa uuden asematalon keskelle ratapihaa. Aseman sisään­käynti oli radan ylittävältä sillalta, odotus­sali ratapihan yläpuolella, ja siitä johtivat kolmen metrin levyiset portaat alas laiturille, josta matkatavarat nostettiin hissillä toimistoon. Odotushallin vieressä oli lisäksi erillisiä toimistohuoneita sekä 2. luokan odotushuone. Kapeassa keskikerroksessa sijaitsivat vessat sekä arkistohuoneet ja alakerrassa lämmityslaitteet. Laiturille asematalon yhteyteen rakennettiin avonainen suojakatos rautapilarein. Uusi rakennus valmistui vuonna 1934.
Malmi liitettiin suuressa alueliitoksessa Helsinkiin vuonna 1946. Helsinki alkoi kehittää Malmia ja läheisiä kaupunginosia vasta 1980-luvulla, joten asemalla ei tapahtunut suuria muutoksia vuosikymmeniin. 1960-luvun lopussa rautatie Riihimäelle sähköistettiin ja tässä yhteydessä asemarakennuksesta jouduttiin purkamaan alaosaa, jotta sähköistys mahtui sen alle. Rata Tikkurilaan asti kolmiraiteistettiin vuonna 1972. Junaliikenne pysyi tästä parannuksesta huolimatta vaatimattomana, ja esimerkiksi vuonna 1980 Malmilla pysähtyivät vain P- ja N-junat ja niitäkin meni ruuhka-aikaa lukuun ottamatta enintään kaksi tunnissa suuntaansa. Kolmas asemarakennus on nykyään lasialan yrityksen käytössä, ja Museovirasto on julistanut sen valtakunnallisesti merkittäväksi suojelukohteeksi.
Aseman historia > Neljäs asemarakennus

Malmin asemanseutu muutettiin teollisuusalueesta asuinalueeksi 1980- ja 1990-luvuilla, ja asemakin päätettiin uudistaa. Vuonna 1986 valmistui uusi asemarakennus entisen aseman pohjoispuolelle. Sen on suunnitellut arkkitehtitoimisto Sakari Laitinen ja keraamisista laatoista kootut pintakuvioinnit kuvataiteilija Jorma Hautala. Uuden asemarakennuksen läpi johdettiin Ylä- ja Ala-Malmin yhdistävä katettu kävelysilta. Vanhan asemarakennuksen eteläpuolinen laituri katoksineen purettiin kesällä 1989. Myöhemmin Kirkonkyläntien sillan yhteyteen rakennettiin puolikaaren muotoinen bussiterminaali radan päälle, josta ovat liukuportaat laitureille 3 ja 4. Vuonna 1996 valmistui Tikkurilan kaupunkirata, joka mahdollisti vuoromäärän merkittävän lisäämisen ja toi neljännen laiturin Malmille. Kaupunkiradan valmistumisen jälkeen Malmilla pysähtyvät lähi­liikenne­junat käyttävät laitureita 3 ja 4. Raiteita 1 ja 2 ne käyttävät vain poikkeustilanteissa kuten ratatöiden aikana; normaalisti näitä raiteita pitkin kulkevat vain kauko­­liikenteen sekä Malmilla pysähtymättömät lähiliikenteen junat. Lipunmyynti lakkautettiin Malmilla vuonna 2004, mutta laiturilla on sekä HSL:n että VR:n lipunmyyntiautomaatti. Neljännessä asemarakennuksessa on ollut alusta asti kaupalliseen käyttöön rakennettuja tiloja, kuten ravintola ja entisessä lipunmyyntitoimistossa toimii kahvila/etninen ruokakauppa.
Vuonna 2017 Malmilla pysähtyi arkena päiväsaikaan 12 junaa tunnissa suuntaansa, sekä muina aikoina 1–11 junaa tunnissa suuntaansa viikonpäivästä ja ajankohdasta riippuen ja Malmi on matkustajamäärältään lähiliikenteen merkittävimpiä asemia.
Riihimäen suuntaan liikennöidään raiteelta 3 ja Helsinkiin raiteelta 4. Aseman länsipuolella on kaksi raidetta, joita käyttävät aseman ohittavat kauko- ja lähijunat.