stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kurtšatov (Kurskin alue)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kurtšatov (Kurskin alue) Wikimedia Commonsissa
Martti Julkunen

Martti Juhani Julkunen (2. kesäkuuta 1940 – 20. heinäkuuta 2015) oli suomalainen historiantutkija ja Turun yliopiston poliittisen historian dosentti. Hän toimi vuodesta 1989 Turun yliopiston yhteydessä toimineen Täydennyskoulutuskeskuksen johtajana.
Teoksia

J. K. Paasikivi : Näkemyksiä valtiomiehestä hänen kirjastonsa valossa. Poliittisen historian laitos. Julkaisuja. C 5. Turku 1971
Talvisodan kuva : ulkomaisten sotakirjeenvaihtajien kuvaukset Suomesta v. 1939–1940. Weilin + Göös, Helsinki 1975 (Julkusen väitöskirja, ilmestyi myös Turun yliopiston julkaisuna C 15)
Tutkimusopas ; kirj. Martti Julkunen ym. Julkaisuja / Turun yliopisto. Poliittisen historian laitos. C 10. Turku 1977
Historian arkikäyttö ; kirj. Julkunen, Martti ja muita ; toim. Kari Immonen. Julkaisuja / Turun yliopisto. Historian laitos no 7. Turku 1980
Perinteet ja realismi : Suomen puolustusvoimat saksalaisarvioissa 1930-luvulla. Poliittisen historian tutkimuksia / Turun yliopisto. D 1981,4. Turku 1981
Information-work in Finland during the Second World War on the country's foreign relations. Poliittisen historian julkaisuja / Turun yliopisto. E 1984,3. Turku 1984
Toimitustöitä

Suomi ja muuttuva Eurooppa. Poliittisen historian laitos. Julkaisuja. C 1. Kirjayhtymä, Helsinki 1969
VI suomalais-neuvostoliittolainen yhteiskuntahistorian symposiumi Turussa 22.–25.10.1980 ; toimituskunta Martti Julkunen, Sune Jungar, Arvo Kostiainen. Suomen ja Neuvostoliiton välinen tieteellis-teknillinen yhteistyökomitea – Turun historiallinen yhdistys, Helsinki – Turku 1982
Palkinnot

Historian ystäväin palkinto vuoden parhaasta historiateoksesta 1976
Abelin ryhmä

Abelin ryhmällä tarkoitetaan kommutatiivista ryhmää. Esimerkiksi kokonaislukujen joukko Z on yhteenlaskun suhteen Abelin ryhmä. Sykliset ryhmät ovat aina Abelin ryhmiä.
Abelin ryhmä on saanut nimensä Niels Henrik Abelin mukaan.
Notaatio

Abelin ryhmiä merkitään yleensä kahdella vaihtoehtoisella tavalla – additiivisella tai multiplikatiivisella.
| Tapa | Laskutoimitus | Neutraalialkio | Monikerrat | Käänteisalkio | Suora summa/tulo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Yhteenlasku | a + b | 0 | na | −a | G ⊕ H |
| Kertolasku | a * b tai ab | e tai 1 | an | a−1 | G × H |
Multiplikatiivinen notaatio on ryhmille tavallisempi kuin additiivinen notaatio, mutta toisaalta additiivinen notaatio on tavallinen moduleille. Kun tutkitaan Abelin ryhmiä sekoittamatta siihen muita struktuureja, voidaan myös käyttää additiivista notaatiota.
Esimerkkejä

Jokainen syklinen ryhmä G on Abelin ryhmä, koska jos x ja y ovat G:n alkioita, on xy = aman = am + n = an + m = anam = yx. Sama voidaan todeta alkion käänteisalkiolle. Erityisesti kokonaisluvut Z muodostavat Abelin ryhmän yhteenlaskun suhteen, kuten myös kokonaisluvut modulo n, Z/nZ.
Reaaliluvut muodostavat Abelin ryhmän yhteenlaskun suhteen, kuten myös nollasta poikkeavat reaaliluvut kertolaskun suhteen
Jokainen rengas on Abelin ryhmä yhteenlaskun suhteen. Myös kommutatiivisen renkaan kääntyvät alkiot samoin kuin yksiköt muodostavat multiplikatiivisen Abelin ryhmän.
Abelin ryhmän aliryhmä on normaali, joten niille voidaan muodostaa tekijäryhmä. Abelin ryhmän aliryhmät, tekijäryhmät, tulot ja suorat summat ovat Abelin ryhmiä.
Kertolaskutaulut

Jos halutaan varmistaa, että annettu äärellinen ryhmä on Abelin ryhmä, voidaan muodostaa ryhmän kertolaskutaulu. Olkoon ryhmä G= {g1 = e, g2, ..., gn} laskutoimituksenaan ⋅. Tällöin taulun alkio kohdassa (i,j) on tulo gi ⋅ gj. Ryhmä on Abelin ryhmä, jos ja vain jos taulu on symmetrinen päädiagonaalin suhteen. Eli jos taulukkoa ajatellaan matriisina, on tämä matriisi symmetrinen.
Kirjallisuutta

Häsä, Jokke & Rämö, Johanna: Johdatus abstraktiin algebraan.  Helsinki:  Gaudeamus, 2015.  ISBN 978-952-495-361-0
Timo Mikkilä (tietokirjailija)

Timo Mikkilä (s. 8. syyskuuta 1951 Jurva) on suomalainen tietokirjailija, filosofian tohtori ja historiantutkija.
Mikkilä on työskennellyt pitkään politiikan ja talouden toimittajana. Hän on kirjoittanut useita teoksia, erikoistuen yritys- ja yhdistyshistoriikkeihin.
Mikkilä on helsinkiläisen media- ja viestintäyhtiö La Voce Oy:n perustaja, osakas ja hallituksen puheenjohtaja.
Teoksia

Mikkilä, Timo: Pohjanmaan patriootti: Artturi Leinonen eteläpohjalaisena vaikuttajan ennen talvisotaa.  Jyväskylän yliopisto, 2000.  ISBN 951-39-0697-3
Mikkilä, Timo: Näkymätön tekijä: Kertomus Bang & Bonsomerin 75-vuotisesta taipaleesta.  Bang & Bonsomer, 2002.  ISBN 952-91-5042-3
Mikkilä, Timo: Sitkeää tekoa: Maakansa-Suomenmaa poliittisilla lehtimarkkinoilla 1908-2008.  Suomenmaan kustannus, 2008.  ISBN 978-952-92-4744-8
Mikkilä, Timo: Paperitiikeri vai todellinen vaikuttaja? Vapaan sivistystyön yhteisjärjestö 1969-2009.  Kansanvalistusseura, 2012.  ISBN 978-951-9140-59-9
Mikkilä, Timo: Niukkanen otti talvisodan henkilökohtaisesti. Teoksessa Vaikeita päätöksiä. Kauko Rumpunen (toim.). Valitut Palat, 2015.
Mikkilä, Timo: Työn tekijät: Suomen Yrittäjät ja sen edeltäjät 1898-2016.  Suomen Yrittäjät, 2016.  ISBN 978-952-6654-21-8
Mikkilä, Timo: Tahdolla tahkonnut. Mauno Savolainen yrittäjänä. 2018.
Mikkilä, Timo: Ratkaisujen etsijä : Teknisen Kaupan Liiton sata vuotta.  Teknisen kaupan liitto, 2018.  ISBN 978-952-94-0696-8
Mikkilä, Timo: Talvisodan puolustusministeri Juho Niukkanen - Traumana Karjalan menetys.  Edita, 2018.  ISBN 978-951-37-7457-8
Mikkilä, Timo: KUOKASTA BITTIIN Omistamisesta vuokraukseen Rakennuskoneala Suomessa 1940-2020.  Teknisen Kaupan Liiton Rakennuskonejaosto, 2019.  ISBN 978-952-94-2471-9
Mikkilä, Timo: Hiljainen mestari - Ampumahiihdon legenda Heikki Ikola.  Suomen Urheilumuseosäätiö, 2021.  ISBN 978-952-6644-18-9
Mikkilä, Timo: Tavoitteena ikäystävällinen Suomi.  Vanhustyön keskusliitto, 2024.  ISBN 978-951-806-315-8
Juha Mäkkeli

Juha Mäkkeli (s. 11. toukokuuta Tampere) on suomalainen lauluntekijä ja muusikko.
Mäkkeli sijoittui Juomalaulun SM-finaalissa viidenneksi kappaleella Surunvelkaa vuonna 1999.
Mäkkelin sävellys ja sanoitus Ikävän linnunrata löytyy TV1 Kotikatsomon Albatrossi ja Heiskanen ohjelmasta. Sen on sovittanut siihen edesmennyt musiikin suuri mestari Jaakko Salo.
Mäkkeli on säveltänyt ja sanoittanut oman tribuuttilaulun norjalaiselle MM-rallikuljettaja Andreas Mikkelsenille. Laulu nimeltään Andreas Mikkelsen "Your day" julkaistiin vuonna 2013 Sardinian MM-rallissa Mikkelsenin syntymäpäivänä.Solistina laulussa on Movetron-yhtyeen Päivi Lepistö ja taustakuorossa on mm. 2014 Voice of Finland voittaja Siru Airistola.
Tangoprinsessa Terhi Lehtoniemen vuonna 2014 ilmestynyt cd-single Florian on myös Juha Mäkkelin käsialaa.
Vuonna 2015 ilmestyi espanjankielinen versio Andreas Mikkelsenin tribuuttilaulusta. Laulun nimeltään Su dia laulaa Päivi Lepistö.
Vuonna 2019 Mäkkeliltä ilmestyi cd-single The Last Colony. Se oli yhteistyöprojekti Stratovariuksesta tutun kitaristi Matias Kupiaisen kanssa. Projekti kantoi nimeä Savanukah.
Vuonna 2024 helmikuussa julkaistiin Yö-yhtyeen lauluntekijä Jussi Hakulisen kuoleman jälkeen hänen keskeneräinen sävellyksensä Mäkkelin tekstiin Talven viimaa. Laulun sävelsi loppuun Hakulisen pitkäaikainen bändikaveri Iku Tukiainen.
Diskografia > Albumit

Tuuliset huoneet "Euroopasta-Kylmäkoskelle 1997
Juha Mäkkeli & Friends" Juha Mäkkelin lauluja" 2012
Diskografia > Singlet

Voodoo "Viimeiset jäähyväiset/Nukuit mun syliin" 1989
Kadonnut Satama "Anna Maria/Menetin kaiken" 1990
Päivi Lepistö & Juha Mäkkeli "Junamatkalla" cds 2011
Andreas Mikkelsen "Your day" cds 2013
Terhi Lehtoniemi cds "Florian" 2014
Andreas Mikkelsen "Su dia" cds 2015
Louhis Heart "Mystery in the frozen land cds 2018
Savanukah "The Last Colony" cds 2019
Juha Mäkkeli & Päivi Lepistö "Junamatkalla (klo 23.24)" cds 2020
Juha Mäkkeli - Jussi Hakulinen -Iku Tukiainen "Talven viimaa" cds 2024
Yleisurheilu-orkesteri Kunniakierros "Voitonnälkä" cds 2024
Kiekonheitto

| Kiekonheitto |
| --- | --- |
 Robert Harting on vuoden 2012 olympiavoittaja.
Miesten ennätykset
Maailmanennätys:   Mykolas Alekna 74,35 m (2024)
Olympiaennätys:   Roje Stona 70,00 m (2024)
Naisten ennätykset
Maailmanennätys:   Gabriele Reinsch 76,80 m (1988)
Olympiaennätys:   Martina Hellmann  72,30 m (1988)
Kiekonheitto on yleisurheilulaji, jossa heitetään kiekkoa ringistä.
Historia

Kiekonheitto on erittäin vanha urheilulaji. 500-luvulla eaa. kuvanveistäjä Myron valmisti patsaan kiekonheittäjästä (Diskobolos), joka on nykyaikana maailmankuulu. Myös eräät antiikin kreikkalaiset jumaltarut kuvasivat kiekonheittoa. Kreikkalaisen tarun mukaan Apollon-jumala kilpaili rakastajansa, Spartan prinssi Hyakinthoksen kanssa kiekonheitossa. Tehdäkseen vaikutuksen Hyakinthokseen Apollon heitti kiekon kaikella voimallaan. Hyakinthos halusi puolestaan tehdä vaikutuksen Apolloniin ja yritti ottaa kiekon kiinni. Kiekko osui kuitenkin häneen ja Hyakinthos sai surmansa. Toisen tarun mukaan kateellinen länsituulen jumala Zephyrus puhalsi kiekon Hyakinthosta päin surmatakseen hänet. Apollon teki Hyakinthoksen verestä hyasintti-kukan.
Heittoväline

Kiekko voi olla umpinainen tai ontto. Sen materiaali on puuta tai muuta sopivaa materaalia. Pinnan tulee olla sileä. Kiekkoa ympäröi metallikehä, jossa on pyöreä reuna. Myös kiekon keskustassa voi olla metallilevyt. Kiekko paksunee tasaisesti reunoista keskustaa kohti. Miesten kiekko painaa 2 000 grammaa ja on halkaisijaltaan 219–221 millimetriä. Naisten kiekko painaa 1 000 grammaa ja on halkaisijaltaan 180–182 millimetriä.
Säännöt

Heitto suoritetaan betoniringistä, joka on halkaisijaltaan 2,5 metriä. Kiekon on laskeuduttava kentälle piirretyn sektorin (40°-60°) sisäpuolelle. Heittoringistä ei saa poistua ennen kuin kiekko on laskeutunut maahan. Heiton pituus saadaan kun mitataan matka ringin etureunasta paikkaan johon kiekko on laskeutunut. Kilpailijoiden suoritettua tietyn määrän heittoja (yleensä 6), pisimmän laillisen heiton suorittanut urheilija julistetaan voittajaksi.
Heittosuoritus

Heittäjä seisoo aluksi ringin takareunalla selkä heittosuuntaan päin. Hän pitää kiekosta kiinni sormenpäillään, peukalo kiekon kylkeä vasten. Kiekko pysyy pyörähtävän heittäjän kädessä keskipakoisvoiman ansiosta.
Heittäjä vetää heittokätensä selkänsä taakse, koukistaa polvensa ja pyörähtää päkiöidensä varassa kehollaan 1 3/4 kierrosta, kääntyen heittosuuntaan päin. Tämän jälkeen hänen heittokätensä on tehnyt kaksi täyttä kierrosta. Näin kiekko saa mahdollisimman suuren lähtönopeuden. Useammalla pyörähdyksellä ei ole onnistuttu saamaan kiekolle lisää lähtönopeutta. Lopuksi heittäjä oikaisee jalkansa ja suoristaa lantionsa päästäessään kiekosta irti.
Kiekon kiertoliike tekee sen lennosta vakaan. Vastatuuli antaa kiekolle nostovoimaa ja heitolle lisää pituutta. Ihanteellinen vastatuuli on 15–25 km/h. Kaikenlaisissa tuuliolosuhteissa tehdyt tulokset hyväksytään.
Heiton pituuteen vaikuttaa heittäjän voimakkuus, nopeus ja ketteryys, mutta myös kiekon lentorata ja se miten aerodynaamisesti kiekko lentää. Huippuheittäjät ovat hyvin pitkiä, ja heidän sylivälinsä on suuri. Tämän ansiosta vipuvarsi, jonka avulla kiekko lähtee, on hyvin suuri, ja kiekolle on mahdollista saada paljon suurempi lähtönopeus. Kiekonheiton tekniikkaa on kuitenkin erittäin vaikea hallita hyvin, ja pitkien heittojen suorittamiseen vaaditaan paljon kokemusta, siksi useimmat huippuheittäjät ovatkin yli 30-vuotiaita.
Kiekonheitto arvokilpailuissa

Kiekonheitto on kuulunut olympialaisten lajivalikoimaan ensimmäisistä nykyaikaisista olympialaisista lähtien. Naisten kiekonheitto tuli olympialaisten ohjelmaan vuonna 1928. Menestyneimpiä kiekonheittomaita ovat Yhdysvallat ja Saksa.
Maailmanennätykset

Miesten ennätys:
Naisten ennätys:
Israelin itsenäisyysjulistus

Israelin itsenäisyysjulistus
Israelin itsenäisyysjulistus, virallisesti julistus Israelin valtion perustamisesta (hepr. ‏הכרזה על הקמת מדינת ישראל‎‎), tarkoittaa nykyisen Israelin valtion julistautumista itsenäiseksi. Itsenäisyysjulistuksen luki 14. toukokuuta 1948 David Ben-Gurion, joka oli Maailman Sionistijärjestön johtaja, Palestiinan juutalaisen viraston puheenjohtaja ja pian tuon jälkeen 25. toukokuuta alkaen Israelin ensimmäinen pääministeri.
Itsenäisyysjulistusta juhlitaan vuosittain Israelissa kansallisena juhlapäivänä jom ha'atsma'utina (hepr. ‏יום העצמאות‎), jota vietetään ijar-kuun viidentenä päivänä heti kaatuneiden muistopäivän (jom hazikaron) päätyttyä.
Israelin itsenäistymisjulistuksen laatijoina toimivat:
Ensimmäinen luonnos: Zvi Berenson
Toinen luonnos: Moshe Shertok, David Remez, Felix Rosenblueth, Moshe Shapira, Aharon Zisling
Kolmas, lopullinen versio: David Ben-Gurion, Yehuda Leib Fishman, Aharon Zisling, Moshe Shertok
Israelin itsenäisyysjulistuksen allekirjoittivat: 
David Ben-Gurion, Daniel Auster, Yitzhak Ben-Zvi, Mordechai Bentov, Eliyahu Berligne, Fritz Bernstein, Rachel Cohen-Kagan, Eliyahu Dobkin, Yehuda Leib Fishman, Wolf Gold, Meir Grabovsky, Avraham Granovsky, Yitzhak Gruenbaum, Kalman Kahana, Eliezer Kaplan, Avraham Katznelson, Saadia Kobashi, Moshe Kolodny, Yitzhak-Meir Levin, Meir David Loewenstein, Zvi Luria, Golda Meyerson, Nahum Nir, David-Zvi Pinkas, Felix Rosenblueth, David Remez, Berl Repetur, Zvi Segal, Mordechai Shatner, Ben-Zion Sternberg, Bechor-Shalom Sheetrit, Haim-Moshe Shapira, Moshe Shertok, Herzl Vardi, Meir Vilner, Zerach Warhaftig, Aharon Zisling
He kaikki olivat syntyneet muualla, kuin Palestiinan alueella. Pääosin itäisessä Euroopassa. Palestiinan alueella syntyneistä, paikallisista juutalaisista yksikään ei ollut mukana allekirjoittamassa Israelin itsenäisyysjulistusta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Israelin itsenäisyysjulistus Wikimedia Commonsissa
| n k Israelin historia |
| --- | --- | --- |
| Israelin maa |  Israelin esihistoria  Israelin ja Juudan historia  Juutalaiset  Sionismi  Alija  Tel Aviv (1917)  Viisi sopimusta: McMahon–Husain-sopimus (1915–16)  Sykes–Picot-sopimus (1916)  Balfourin julistus (1917)  Weizman–Feisalin sopimus (1919)  Feisal–Frankfurter-sopimus (1919)  Palestiinan brittiläinen mandaatti  Transjordania (1921)  Valkoinen paperi (1939)  Kuolleenmeren kääröt  |  |
| Itsenäinen Israel |  YK:n jakosuunnitelma  Israelin itsenäisyysjulistus  Juutalainen pakolaisuus arabimaista  Arabien–Israelin konflikti Israelin–Palestiinan konflikti  Israelin itsenäisyyssota (1948–49)  Suezin kriisi (1956)  Fatah ja Palestiinan vapautusjärjestö  Kuuden päivän sota (1967)  Jom kippur -sota (1973)  Camp Davidin rauha (1978)  Operaatio rauha Galileaan (1982)  Sabra ja Shatila  Ensimmäinen intifada  Oslon rauhanprosessi (1993–2000)  Israelin ja Jordanian rauhansopimus (1994)  Toinen intifada  Tiekartta (2003)  Libanonin sota 2006  Dimonan ja Nahal Sorekin tutkimuslaitokset  Mossad  Kibbutsit ja Mošavit  Operaatio Mooses  Mordechai Vanunu  Juutalaisten pakolaisuus Venäjältä (1989)  Jitzhak Rabinin salamurha (1995)  |  |
| Nyky-Israel |  Juutalaissiirtokunnat  Länsiranta Juudean ja Samarian hallintoalue  Gazan kaista  Jerusalem Länsi-Jerusalem  Itä-Jerusalem  Golanin kukkulat  |  |
Norwalk (Connecticut)

| Norwalk |
| --- | --- |
 Norwalkin kaupungintalo
 Norwalk sijaitsee Connecticutin lounaiskulmassa.
 Norwalk
 Koordinaatit: 41°05′38″N, 73°25′11″W 
Valtio:  Yhdysvallat
Osavaltio:  Connecticut
Piirikunta:  Fairfield
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  94 km²
Väkiluku (2010):  85 603
Aikavyöhyke:  UTC-5
 – Kesäaika:  UTC-4
Postinumero:  06850–06860
Suuntanumero(t):  203
 
 www.norwalkct.org 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Norwalk on New Yorkin koillispuolella sijaitseva kaupunki Connecticutin osavaltion Fairfieldin piirikunnassa. Kaupungin asukasluku oli 85 603 vuonna 2010.
Long Island Soundin rannalla, 34 kilometrin mittaisen Norwalkjoen suulla sijaitseva Norwalk tunnetaan osterinviljelystään ja syyskuisista osterijuhlistaan.
Norwalkissa on neljä Metro-North-rautatien asemaa, Rowayton, South Norwalk, East Norwalk ja Merritt 7.
Norwalkissa sijaitsee Xerox-yhtiön pääkonttori.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Norwalk (Connecticut) Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Norwalk, Connecticut
Connecticutin osavaltio
| --- | --- |
Alueet:  Central Naugatuck River Valley  Gold Coast  Greater Bridgeport  Greater Danbury  Greater New Haven  Greater Hartford  Kaakkois-Connecticut  Litchfield Hills  Lounais-Connecticut  Lower Connecticut River Valley  Quiet Corner 
Piirikunnat:  Fairfield  Hartford  Litchfield  Middlesex  New Haven  New London  Tolland  Windham 
Kaupungit:  Ansonia  Bridgeport  Bristol  Danbury  Derby  Groton  Hartford (pääkaupunki)  Meriden  Middletown  Milford  New Britain  New Haven  New London  Norwalk  Norwich  Shelton  Stamford  Torrington  Waterbury  West Haven  Winsted 
Kunnat (borough):  Bantam  Danielson  Fenwick  Groton Long Point  Jewett City  Litchfield  Naugatuck  Newtown  Stonington  Woodmont 
Kunnat (town):  Andover  Ashford  Avon  Barkhamsted  Beacon Falls  Berlin  Bethany  Bethlehem  Bloomfield  Bolton  Bozrah  Branford  Bridgewater  Brookfield  Brooklyn  Burligton  Canaan  Canterbury  Canton  Chaplin  Cheshire  Colchester  Colebrook  Columbia  Cornwall  Coventry  Cromwell  Darien  Deep River  Durham  East Granby  East Haddam  East Hampton  East Hartford  East Haven  East Lyme  East Windsor  Eastford  Easton  Ellington  Enfield  Essex  Fairfield  Farmington  Franklin  Glastonbury  Goshen  Granby  Greenwich  Griswold  Groton  Guilford  Haddam  Hamden  Hampton  Hartland  Harwinton  Hebron  Kent  Killingly  Killingworth  Lebanon  Lisbon  Litchfield  Lyme  Madison  Manchester  Mansfield  Marlborough  Middlebury  Monroe  Montville  Morris  New Canaan  New Fairfield  New Hartford  New Milford  Newington  Newtown  Norfolk  North Branford  North Canaan  North Haven  North Stonington  Old Lyme  Old Saybrook  Orange  Oxford  Plainfield  Plainville  Plymouth  Pomfret  Portland  Preston  Prospect  Putnam  Redding  Ridgefield  Rocky Hill  Roxbury  Salem  Salisbury  Scotland  Seymour  Sharon  Sherman  Simsbury  Somers  South Windsor  Southbury  Southington  Sprague  Stafford  Sterling  Stonington  Stratford  Suffield  Thomaston  Thompson  Tolland  Tolland  Trumbull  Union  Vernon  Voluntown  Wallingford  Warren  Washington  Waterford  Westbrook  Weston  Westport  Wethersfield  Willington  Wilton  Winchester  Windham  Windsor  Windsor Locks  Wolcott  Woodbridge  Woodbury  Woodstock 
Käännös suomeksi
Karla (nimi)

| Karla, Carla |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  Carla: 28. tammikuuta
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Carola
Vastineita eri kielissä:  –
Nimen alkuperä:  Karl, Carl tai Karolina
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Karla on alkujaan saksalainen naisen etunimi, joka esiintyy myös muodossa Carla.  Alkuperältään se on Karl- tai Carl-nimen naispuolinen vastine, mutta se voidaan käsittää myös lyhentymäksi nimestä Karolina.
Suomessa nimi Karla on annettu 1900-luvun alusta huhtikuuhun 2024 mennessä noin 649 ja Carla 663 henkilölle. Suurin osa heistä on syntynyt vuoden 1980 jälkeen. Carlan nimipäivä on suomenruotsalaisen kalenterin mukaan 28. tammikuuta, joka on myös Karlin ja sen suomenkielisten vastineiden kuten Kaarlen ja Kallen nimipäivä. Nimi Carla lisättiin kalenteriin vuonna 2020.
Tunnettuja Karla- ja Carla-nimisiä

Carla Bley (1936–2023), yhdysvaltalainen jazzpianisti ja -säveltäjä
Carla Bodendorf (s. 1953), saksalainen pikajuoksija
Carla Bosco (s. 1983), suomalainen pikajuoksija
Carla Boyd (s. 1975), australialainen koripalloilija
Carla Bruni (s. 1967), ranskalais-italialainen laulaja, lauluntekijä ja malli, Ranskan presidentti Nicolas Sarkozyn puoliso
Carla Calò (1926–2019), italialainen näyttelijä
Carla Del Poggio (1925–2010), italialainen näyttelijä
Carla Del Ponte (s. 1947), sveitsiläinen juristi ja diplomaatti
Carla Esparza (s. 1987), yhdysvaltalainen vapaaottelija
Carla Fracci (1936–2021), italialainen balettitanssija ja -ohjaaja ja näyttelijä
Carla Geurts (s. 1971), alankomaalainen uimari
Carla Gonzalez, Roxanne Perez (s. 2001), yhdysvaltalainen showpainija
Carla Guerrero (s. 1987), chileläinen jalkapalloilija
Carla Gugino (s. 1971), yhdysvaltalainen näyttelijä
Karla Homolka, Karla Leanne Tale (s. 1970), kanadalainen rikollinen
Karla Kienzl (1922–2018), itävaltalainen ohjaskelkkailija
Carla Kihlstedt (s. 1971), yhdysvaltalainen viulisti, laulaja ja moni-instrumentalisti
Karla Kosola (s. 1993), suomalainen salibandyn pelaaja
Carla Laemmle (1909–2014), yhdysvaltalainen näyttelijä
Karla LaVey (s. 1952), yhdysvaltalainen satanistinen vaikuttaja
Carla MacLeod (s. 1982), kanadalainen jääkiekkoilija
Carla Marangoni (1915–2018), italialainen voimistelija
Carla Marins (s. 1968), brasilialainen näyttelijä
Carla Overbeck (s. 1968), yhdysvaltalainen jalkapalloilija
Carla Rebecchi (s. 1984), argentiinalainen maahockeypelaaja
Carla Rindell, suomalainen äänikirjojen laatija ja ääninäyttelijä
Karla Roffeis (s. 1958), saksalainen lentopalloilija
Carla Sacramento (s. 1971), portugalilainen keskimatkojen juoksija
Karla Souza (s. 1985), meksikolainen näyttelijä
Carla Suárez Navarro (s. 1988), espanjalainen tennispelaaja
Karla Faye Tucker (1959–1998), yhdysvaltalainen teloitettu rikollinen
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Karla (nimi) Wikimedia Commonsissa
Emma Ainala

Emma Ainala (s. 1989 Helsinki) on suomalainen kuvataiteilija, joka asuu ja työskentelee Savonlinnassa. Ainalan suurikokoiset figuratiiviset öljymaalaukset kuvaavat usein nuoria naisia surrealistisissa maisemissa. Maalauksissa on myös viittauksia populaarikulttuuriin ja taiteen historiaan. Ainala yhdistelee kitch-henkisissä teoksissaan hempeitä värejä ja pastellisävyjä häiritseviin ja väkivaltaisiin yksityiskohtiin. Hän käsittelee teoksissaan muun muassa sosiaalista mediaa, selfieitä, noituutta ja myyttejä.
Ainala opiskeli Savonlinnan taidelukiossa 2005–2008. Hän valmistui kuvataiteen maisteriksi Kuvataideakatemiasta 2013.
Hänen teoksiaan oli Helsingin Taidehallissa vuoden 2013 Nuorten näyttelyssä. Ainalan teoksia kuuluu muun muassa Saastamoisen säätiön kokoelmiin, Niemistö-kokoelmaan sekä Mikkelin taidemuseon kokoelmaan.
Dipropyylitryptamiini

| --- | --- |


Dipropyylitryptamiini
Systemaattinen (IUPAC) nimi
N-[2-(1H-Indol-3-yl)etyyli]-N-propyyli-1-propanamiini
Tunnisteet
CAS-numero: 61-52-9
ATC-koodi:  ?
PubChem CID: 6091
Kemialliset tiedot
Kaava: C16H24N2 
Moolimassa: 244.375
SMILES: Etsi tietokannasta: eMolecules, PubChem
Fysikaaliset tiedot
Sulamispiste: 170 °C
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus:  ?
Metabolia:  ?
Puoliintumisaika:  ?
Ekskreetio:  ?
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  ?
Reseptiluokitus:    
Antotapa:  ?
N,N-Dipropyylitryptamiini (DPT) on 1972 kehitetty psykedeelinen huume ja hallusinogeeni, joka kuuluu tryptamiineihin. Se esiintyy joko kiteisenä hydrokloridi suolana tai öljyisenä/kiteisenä vapaa emäksenä. Sitä ei tiedetä löytyvän eliöistä luontaisesti. Se on dimetyylitryptamiinin (DMT) läheinen homologi.
Farmakologia

Jyrsijöillä tehdyt kokeet ovat osoittaneet DPT:n olevan todennäköisesti tiettyjen serotoniinireseptorien aktivoija: 5-HT2A ja 5-HT1A reseptorien agonisti. Psykedeeliset vaikutukset välittyvät 5-HT2A reseptorin kautta.
Kemia

Ehrlich reagenssi värjää DPT:n violetiksi. Marquis reagenssi värjää DPT:n keltaiseksi.lähde?
Annostus ja vaikutusten kesto

Erowid-sivun mukaan tyypillinen annos on 150–250 mg suun kautta ja vaikutusaika 2–4 tuntia. Täydet vaikutukset ilmenevät vasta noin 1 tunnin jälkeen annoksen ottamisesta. TiHKAL-kirjan mukaan annostus on 100–250 mg suun kautta ja kesto 2–4 tuntia.
Sivuvaikutukset

DPT:n käytön yleisiin fyysisiin vaikutuksiin kuuluu pahoinvointi, tunnottomuus kielessä tai kurkussa ja pupillien laajeneminen.
Yksittäinen kuolintapaus DPT:hen liittyen tunnetaan.
Uskonnollinen käyttö

Temple of the True Inner Light uskonnollinen yhdyskunta Yhdysvaltojen New Yorkissa käyttää DPT:tä uskonnollisissa menoissaan.