stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kanala
Munantuotantokanaloiden tyypit > Virikehäkkikanala

Virikehäkkikanaloissa kanat asuvat varustelluilla häkeillä eli ns. virikehäkeissä. Niissä on jonkin verran enemmän tilaa kanaa kohti käytössä kuin perinteisissä häkeissä, mutta toisaalta parvikoko voi olla suurempi, yleensä 60 kanaa yhdessä häkissä. Varustelluissa häkeissä saavutetaan ainakin osittain samoja etuja tilankäytön ja automatisoitavuuden suhteen kuin tavanomaisissa häkeissä. Niissä on kuitenkin mahdollisuus munia suojaisaan pesään, istua orrella, ja lisäksi kanoille on varattu pienellä alueella häkissä mahdollisuus kuopia ja kylpeä kuivikkeessa.
Munantuotantokanaloiden tyypit > Virikehäkkikanala > Perinteinen häkkikanala

Perinteinen häkkikanala oli vuosikymmeninä yleisin kananmunien tuotantomuoto. Siinä tilankäyttö on lattiakanalaa tehokkaampaa, kun häkkejä on useassa kerroksessa. Myös hygienia on parempi ja sitä kautta eläinten terveys paremmin hallittavissa. Ongelmana on munien likaisuus verrattuna lattiakanalaan. Parvikoko on kanojen kannalta luonnollinen, kun häkissä on yleensä 30-40 kanaa yhdessä. Kanalan ruokinta-, munankeruu- ja lannanpoistolaitteet ovat helposti automatisoitavissa. Tilaa yhtä kanaa kohti on kuitenkin vähän, eivätkä linnut pysty munintapesien, orsien ja kuivikemateriaallin puuttuessa toteuttamaan kaikkia luonnollisia käyttäytymismallejaan. Tämäntyyppiset häkkikanalat on nykyisessä eläinsuojelulainsäädännössä kielletty, ja ne poistuivat käytöstä vuoteen 2012 mennessä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Ohjeistus tautisuojauksen toteuttamiseksi kotitarvekanaloille : Tautisuojaus ja tarttuvat taudit
Kananmunantuotanto virikehäkeissä opinnäytetyö
Erään virikehäkki kanalaa kalusteita valmistajan sivut
Erään lattia- ja kerroslattiajärjestelmät valmistajan sivut
Perinteinen lattiakanalan munintapesä.
Suuri teollisuuskanala vuodelta 1969.
Kansallissankari

Kansallissankareiksi kutsutaan historiallisia, joskus myös puolihistoriallisia tai myyttisiä hahmoja, joilla on keskeinen ja kunnioitettu rooli jonkin valtion tai etnisen ryhmän historiassa ja omakuvassa. Kansallissankarit kuuluvat kiinteästi nationalismiin ja kansallisvaltioiden ajatukseen. Kansallissankarit ovat useimmiten poliitikkoja eli "valtiomiehiä", sotilaita eli "sotasankareita", separatisteja eli "vapaustaistelijoita", tutkijoita, taiteilijoita, tutkimusmatkailijoita tai urheilijoita eli "urheilusankareita". Kansallissankarin aseman voi saavuttaa myös elävä ihminen.
Kansallissankareihin kohdistuu yleensä virallista tai puolivirallista muistokulttia tai suoranaista henkilöpalvontaa. Tämä ilmenee tyypillisesti muistomerkkeinä, muistojuhlallisuuksina varsinkin syntymän tai kuoleman vuosipäivinä, elämäkertakirjallisuutena ja kansallissankarin roolin korostamisena kouluopetuksessa.
Erilaisissa diktatuureissa kansallissankareiden palvonta, joka kohdistuu myös diktaattoriin, on usein viety äärimmäisyyksiin. Kansallissankarikultin rakentaminen on ollut tyypillistä myös itsenäisyydestä kamppaileville tai vastaitsenäistyneille maille.
Kelan sanomat

| Elämässä - Mitt i allt |
| --- | --- |
Lehtityyppi:  leikattu tabloidi
Julkaisija:  Kansaneläkelaitos
ISSN:  ISSN 0787-8370
Levikki:  2,7 miljoonaa kpl.
Perustettu:  1967
Päätoimittaja:  viestintäpäällikkö Seija Kauppinen
Kotikunta:  Helsinki
Kotimaa:  Suomi
Sivukoko:  40
Ilmestymistiheys:  kerran vuodessa
Aiheesta muualla
 http://www.fpa.fi/mittiallt Kotisivu
Kelan sanomat oli Kelan asiakaslehti Suomen sosiaaliturvasta vuoteen 2009 asti. Vuoden 2009 alusta Kelan sanomat ja sen sisarlehti FPA-bladet yhdistyivät kaksikeliseksi lehdeksi Elämässä - Mitt i allt. Asiakaslehteä julkaistiin vuosina 1967–2014. Vuonna 2015 Elämässä - Mitt i allt muuttui lehdestä kerran vuodessa julkaistavaksi oppaaksi, jossa on tietoa Kelan etuuksista ja palveluista, mutta myös asiakastarinoita ja vinkkejä. Opas on noudettavissa Kelan palvelupisteistä.
Katrinebergin kartano

| Katrinebergin kartano> Katrinebergs gård |
| --- | --- |
 Vantaan kaupungin omistaman Katrinebergin kartanon päärakennus Seutulassa.
Osoite:  Katrinankuja 5, 01760 Vantaa
Sijainti:  Seutula, Vantaa
Koordinaatit:  60.3453°N, 24.8728°E
Katarinebegin kartano
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Katrinebergin kartano (ruots. Katrinebergs gård) on Vantaan Seutulan kaupunginosassa sijaitseva kartanorakennus. Se sijaitsee museoviraston kulttuurihistoriallisesti merkittäväksi luokittelemassa ympäristössä välillä Riipilä– Grips– Königstedt– Katrineberg.
Helsingin maalaiskunta osti kartanon vuonna 1949. Kartanon tontille rakennettiin 1950-luvun lopulla Katriinan sairaalan ensimmäinen vaihe. Sairaala on sittemmin laajentunut.
Vuonna 1994 pihapiirin aittaan kunnostettiin Vantaan kaupungin avustuksella ja Museoviraston ohjauksessa partiolippukunta Kartanopartion kokoontumispaikka eli partiokolo, Tammimaja.
Useita vuosia hiljaiseloa viettänyt kartano kunnostettiin ja avattiin yleisölle kahviloineen vuonna 2016. Vuodesta 2017 lähtien Katrinebergin kartanon yhteydessä on toiminut kesäisin 4H-järjestön paikallisyhdistyksen hoidossa oleva kotieläinpiha..
Kuvia

Kartano takapihan suunnasta.
Aitta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Katrinebergin kartano Wikimedia Commonsissa
Kerstin Knabe

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kerstin Knabe (1988) |  Kerstin Knabe (1988) |  Kerstin Knabe (1988) |  |
Maa:   Itä-Saksa
Naisten yleisurheilu
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Helsinki 1983 | 100 m aidat |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Ateena 1982 | 100 m aidat |  |
| Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Milano 1982 | 60 m aidat |  |
|  Hopeaa | Budapest 1983 | 60 m aidat |  |
|  Pronssia | Madrid 1986 | 60 m aidat |  |
Kerstin Claus-Knabe (s. 7. heinäkuuta 1959 Oschatz) on saksalainen entinen yleisurheilija, joka kilpaili pika-aitajuoksussa. Hän edusti maajoukkuetasolla Itä-Saksaa ja seuratasolla SC DHfK Leipzigia. Knabe voitti 100 metrin aidoissa hopeaa MM-kisoissa 1983 ja pronssia vuoden 1982 EM-kisoissa. Hän sai myös kolme mitalia 60 metrin aitajuoksusta sisäratojen EM-kisoista. Knabe osallistui olympialaisiin kahdesti, Moskovassa 1980 ja Soulissa 1988. Moskovan kisoissa hän oli neljäs 100 metrin aidoissa, mutta Soulissa hän ei selvinnyt samalla matkalla finaaliin saakka.
Knabe voitti yhteensä neljä maansa mestaruutta, joista kaksi sisä- ja kaksi ulkoradoilta.
Ennätykset

100 m aidat: 12,54 s (1982)
60 m aidat: 7,89 (1986)
Karaokesoitin

Karaokesoitin tarkoittaa soitinta, jolla voi toistaa karaokelevyjä. Modernin karaokesoittimen ominaisuuksiin kuuluu transponointi, kyky toistaa kaikki tärkeimmät karaokelevyformaatit (DVD, VCD ja CDG) ja mikrofoniliitännät. Tunnettuja karaokesoittimien valmistajia ovat muun muassa MadBoy, Pioneer, JVC, Vocopro, Sunfly ja RjTech.
Kerstin Bernhard

| Kerstin Bernhard |
| --- | --- |
 Kerstin Bernhard ja Lennart af Petersens vuonna 1951.
Henkilötiedot
Syntynyt: 27. elokuuta 1914 Lidingö, Ruotsi
Kuollut: 30. syyskuuta 2004 (90 vuotta)
Kansalaisuus:  ruotsalainen
Ammatti:  valokuvaaja
Vanhemmat:  Edvard Bernhard
Kerstin Boel Bernhard (27. elokuuta 1914 Lidingö – 30. syyskuuta 2004) oli ruotsalainen valokuvaaja. Hän sai ensimmäisen kameransa 12-vuotiaana ja opiskeli vuosina 1934–1936 Berliinissä. Hän piti omaa valokuvaamoa Tukholmassa, ja hänen ottamiaan näyttelijöiden muotokuvia käytettiin usein lehtien kansikuvina. Bernhard piti muotouvausta kuitenkin tylsänä, ja matkusti vuonna 1947 Pariisiin, jossa hän siirtyi kuvaamaan muotia. Seuraavana vuonna Yhdysvalloissa oleskellessaan hän perehtyi ruokien kuvaamiseen. Hän kuvitti vuonna 1960 ilmestyneen Bonnierin keittokirjan, jota painettiin 270 000 kappaletta. Bernhard tunnetaan myös eri maiden leipäkulttuureja esittelevästä valokuvateoksesta Bröd (1969).
Bernhardin ottama kuva isästään, arkkitehti Edvard Bernhardista.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kerstin Bernhard Wikimedia Commonsissa
Kaukasiankotapähkinä

| Kaukasiankotapähkinä |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Lahko::  Crossosomatales
Heimo::  Kotapähkinäkasvit Staphyleaceae
Suku::  Kotapähkinät Staphylea
Laji::  colchica
Kaksiosainen nimi
 Staphylea colchica  Steven 
Katso myös
   Kaukasiankotapähkinä Wikispeciesissä   Kaukasiankotapähkinä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kaukasiankotapähkinä (Staphylea colchica) on kotapähkinöiden (Staphylea) sukuun kuuluva kasvilaji, joka on kotoisin eteläisen Kaukasuksen metsistä.
Kaukasiankotapähkinä on kausivihanta pensas, joka kasvaa tavallisesti noin 3–4,5 metriä korkeaksi ja leveäksi muodostaen tiheiköitä. Lehdet ovat kerrannaisia ja niissä on kolmesta viiteen lehdykkää. Lehdykät ovat vajaat 10 cm pitkiä, muodoltaan soikeanpuikeita ja laidoiltaan hienosahalaitaisia. Kukkivien varsien lehdet ovat yleensä kolmilehdykkäisiä ja muut lehdet ovat tavallisesti viisilehdykkäisiä. Kaukasiankotapähkinän kukintona on pysty kerrannaisterttu, jonka kukat ovat muodoltaan kellomaisia, viisiterälehtisiä ja väriltään vihertävänvalkoisia. Kaukasiankotapähkinä kukkii keväällä touko–kesäkuussa.
Kaukasiankotapähkinää käytetään koristekasvina ja monien mielestä se sekä siitä jalostetut lajikkeet ovat kotapähkinöistä näyttävimpiä. Kaukasiankotapähkinä sopii kasvatettavaksi jokseenkin varjoisaan paikkaan, kuten metsänreunaan, mutta sitä voi kasvattaa myös pensasaitana. Se kasvaa helposti kausikosteassa, ravinteikkaassa sekä hyvin vettä läpäisevässä maaperässä täydessä auringon valossa tai puolivarjossa. Parhaiten se menestyy puolivarjossa. Kaukasiankotapähkinä kestää enintään noin –20°C:n pakkasia.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Kaukasiankotapähkinä (Staphylea colchica)
Trees and Shrubs Online: Staphylea colchica (englanniksi)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Staphylea colchica (englanniksi)
Kaido Höövelson

| Kaido Höövelson |
| --- | --- |
 Baruto Kaito vuonna 2011 syyskuussa.
Henkilötiedot
Syntynyt: 11. marraskuuta 1984  Väike-Maarja, Länsi-Virumaa, Viro
Puoliso:  Elena Tregubova
Muut tiedot
Lempinimet:  Baruto Kaito
Ensimmäinen Sumo Tournamentin ottelupäivä vuoden 2009 toukokuussa Tokiossa, Japanissa.
Kaido Höövelson (s. 11. marraskuuta 1984), tunnetaan myös nimellä Baruto Kaito (jap. 把瑠都 凱斗), on ensimmäinen sumopainin ammattilaisuran tehnyt virolainen. Hänen sumopainiuransa alkoi vuonna 2004, mutta hän joutui lopettamaan uransa polvivamman takia syksyllä 2013.
Lapsuus ja uran alku

Höövelson syntyi Länsi-Virumaalla, Väike-Maarjassa 11. marraskuuta vuonna 1984. Hän vietti lapsuutensa perheen karjatilalla. Hänen isänsä kuoli kun hän oli kuusitoistavuotias. Höövelson pelasi nuorempana koripalloa ja juniorina harrasti judoa jossa saavutti useita Viron mestaruuksia. Hän voitti sumopainissa myös avoimia suomenmestaruus- ja pohjoismaidenmestaruuskilpailuja.
Ura

Höövelson alkoi ammattilaisuransa vuonna 2004, ja hän käytti ottelunimeä Baruto. Uransa aikana hän voitti useita eri tasojen otteluita, ja oli yksi Viron seuratuimmista ammattilaisurheilijoista. Vuoden 2010 kesällä Baruto nousi Japanin sumorankingissa toiselle sijalle. Se oli hänen ammattilaisuransa paras saavutus. Hän olisi luultavasti saavuttanut korkeimman tason sumopainissa, jollei olisi joutunut lopettamaan polvivamman takia.
Uran jälkeen ja yksityiselämä

Ammattilaisuransa lopetettuaan Höövelson ilmoitti muuttavansa takaisin kotiseudulleen Länsi-Virumaalle. Hän on jatkanut edelleen Budō-lajien harrastamista ja kertoi The Japan Times -lehdelle, että hänen painonsa on pudonnut 25 kilogrammaa.
Barutosta on tehty dokumenttielokuva Baruto - Lost in Translation (vir. Baruto - Tõlkes kaduma läinud) vuonna 2009. Hän on myös ollut näyttelijänä japanilaisessa televisiosarjassa sekä virolaisessa lasten elokuvassa Soppalinnan salaseura (vir. Supilinna Salaselts).
Vuoden 2009 helmikuussa hän meni naimisiin neljä vuotta aiemmin tapaamansa 26-vuotiaan Vladivostokinvenäläisen Elena Tregubovan kanssa. Vuonna 2012 Kaido Höövelsonille myönnettiin Valkoisen Tähden ritarikunnan III luokan mitali.
Kuvia

Baruto vuoden 2010 tammikuussa Sumo Tournamentissa Tokiossa, Japanissa.
Baruto Kaito vuonna 2008.
Baruto Kaito vuonna 2009.
Baruto Kaito 16. maaliskuuta 2010.
Vuonna 2009 Osaka.
Aiheesta muualla

Tapology - MMA Fighter Page: Baruto Kaito ("Baruto Kaito") (englanniksi)
Metropolis Magazine: From Chonmage to Chokeholds (englanniksi)
Baruto Kaito Rikishi Information (englanniksi)
Karimonlampi

| Karimonlampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Keuruu
Koordinaatit:  62°18′34″N, 24°13′48″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Pihlajaveden reitin valuma-alue (35.48)
Laskupuro:  Kairamonpuro Kuusijärveen 
Järvinumero:  35.482.1.013
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  154,3 m  
Rantaviiva:  3,981 km  
Pinta-ala:  30,355 ha  
Saaria:  1 
 fiKarimonlampi 
Karimonlampi , tai myös Korimonlampi , on Keski-Suomessa Keuruulla Karhunkylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 30 hehtaaria, se on 1,3 kilometriä pitkä ja 600 metriä leveä. Lammella on kartan mukaan yksi saari.  Sen rantaviivan pituus on 4,0 kilometriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Pihlajaveden reitin valuma-alueella (35.48), jonka Kitusjärven alueeseen (35.482) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 154,3 metriä mpy.
Kenzin kieli

| Kenzi |
| --- | --- |
Muu nimi:  kenuzi, mattokki
Tiedot
Alue:   Egypti
Puhujia:  450 000 (2006)
Kirjaimisto:  arabialainen, koptilainen, latinalainen
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  nilosaharalaiset kielet
Kieliryhmä:  nubialaiset kielet
ISO 639-3:  xnz
 Ohje 
Kenzi on nubialainen kieli, jota puhutaan Etelä-Egyptissä muun muassa Assuanin ja Kom Ombon kaupungeissa. Sitä puhui vuonna 2006 äidinkielenään 450 000 ihmistä, mutta puhujamäärä on laskusuunnassa väestön siirtyessä käyttämään yhä enemmän arabian kieltä.
Kenzi on läheistä sukua Sudanissa puhutulle andaandin eli dongolawin kielelle, ja joskus kielistä käytetään yhteisnimitystä kenzi-dongolawi tai kenuzi-dongola. Ethnologue luokitteli kenzin ja dongolawin alun perin saman kielen murteiksi, mutta helmikuussa 2012 luokittelua muutettiin ja kielille määriteltiin omat erilliset kielikoodit.
Kaukasianpitkäpalko

| Kaukasianpitkäpalko |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit
Alakaari::  Koppisiemeniset
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Brassicales
Heimo::  Ristikukkaiskasvit Brassicaceae
Suku::  Pitkäpalot Arabis
Laji::  caucasica
Kaksiosainen nimi
 Arabis caucasica  Willd. ex Schltdl. 
Katso myös
   Kaukasianpitkäpalko Wikispeciesissä   Kaukasianpitkäpalko Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kaukasianpitkäpalko (Arabis caucasica) monivuotinen pitkäpalkolaji, jota esiintyy Kaakkois-Euroopassa. Sitä käytetään koristekasvina.
Kaukasianpitkäpalko kasvaa 10–20 senttimetriä korkeaksi. Varsi on rento ja maanmyötäisesti kasvava. Kukan terälehdet ovat 9–18 millimetriä pitkiä ja valkoiset. Lajin koristekasvilajikkeilla voi olla punertavia tai kerrannaisteriöisiä kukkia. Litu on 4–7 cm pitkä ja hoikka. Kaukasianpitkäpalko muistuttaa karheakarvaista ja löyhästi mätästävää tunturipitkäpalkoa (Arabis alpina), mutta on mätästävämpi ja karvaisempi. Lajin kukat ovat isohkoja tunturipitkäpalkoon verrattuna.
Aiheesta muualla

Pinkka, Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Kaukasianpitkäpalko (Arabis caucasica)
Karin Alvtegen

| Karin Alvtegen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 8. kesäkuuta 1965 (ikä 59) Huskvarna
Kirjailija
Tuotannon kieli: ruotsi
Tyylilajit:  jännitys, draama
Palkinnot
 Lasiavain-palkinto, 2001 
Aiheesta muualla
Kotisivut
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Karin Alvtegen (s. 8. kesäkuuta 1965 Huskvarna, Ruotsi) on ruotsalainen menestyskirjailija, käsikirjoittaja ja lavastaja. Hän aloitti kirjoittajanuransa käsikirjoittamalla televisiosarjaa Varustamo. Hän asuu Nackassa.
Alvtegen on ollut perustamassa Nobel-palkinnolle kilpailijaa, jonka jakaa Uusi akatemia, Den Nya Akademien, johon on liittynyt noin sata kulttuurialojen edustajaa. Palkinto jaetaan 10. joulukuuta, kuten Nobelin kirjallisuuspalkintokin on jaettu.
Alvtegen kirjoittaa psykologisia trillereitä. Niitä on myyty Ruotsissa yhteensä yli 2 miljoonaa ja käännetty 25 kielelle. Kirjoittaminen lähti aikoinaan liikkeelle veljen kuoleman aiheuttamasta järkytyksestä.
Viiden dekkarin jälkeen Karin Alvtegen julkaisi romaanin Todennäköinen tarina, joka kertoo ihmissuhteista ja ennakkoluuloista.
Hänen äidinpuoleinen isoisänsä on poliitikko ja poliittisten satiirien kirjoittaja Gunnar Ericsson, ja tämän sisar oli Astrid Lindgren. Hänen miehensä on muusikko Micke Nord Andersson, ja heillä on kaksi yhteistä poikaa, Augustin ja Albin, ja lisäksi Anderssonilla on poika Danne aiemmasta liitosta.
Teokset

Syyllisyys (Skuld, 1998)
Tuntematon (Saknad, 2000)
Petos (Svek, 2003)
Häpeä (Skam, 2005)
Varjo, 2008 (Skugga, 2007)
Todennäköinen tarina (En sannolik historia, 2010)
Palkinnot ja tunnustukset

Pohjoismainen dekkaripalkinto eli Lasiavain-palkinto, 2001
Aiheesta muualla

Karin Alvtegen Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Kapriisi (kuvataide)

Giovanni Paolo Panini, Kapriisi klassisista raunioista, jossa Diogenes heittää pois maljansa, 1720-luvun loppu.
Giovanni Battista Piranesi, Kuviteltu vankila, 1761.
Kapriisi (ital. capriccio ’oikku, mielijohde’) on mielikuvituksellinen ja yllättävä aihe kuvataiteessa. Kapriisi oli muodissa rokokoon aikana. Kapriisi tarkoittaa arkkitehtonista fantasiaa, jossa yhdistetään rakennuksia, arkeologisia raunioita ja muita arkkitehtonisia elementtejä mielikuvituksellisin ja usein fantastisin yhdistelmin, ja niissä saattaa olla staffaaseja. Kapriisit kuuluvat maisemamaalauksiin. Sanaa käytetään usein myös muista taideteoksista, joissa on aavistus fantasiaa.
Historia

Dekoratiivisten arkkitehtuurimaalausten edeltäjiä voi löytää Italian 1500-luvun maalaustaiteesta, ja erityisesti niistä arkkitehtuurin ympäristöistä, joita maalattiin suurikoisina freskoina ja kattokoristeina, jotka tunnettiin nimellä quadratture. Nämä arkkitehtuurin osat saavuttivat huomattavan aseman 1600-luvun maalaustaiteessa ja niistä tuli staffliamaalauksen oma aihe.
Lajin varhaisia harjoittajia, jotka saivat aikaan genren suosion 1600-luvun puolen välin Roomassa olivat muun muassa Alessandro Salucci ja Viviano Codazzi. Nämä taiteilijat edustavat kahta eri lähestymistapaa genreen: Codazzin kapriisit olivat realistisempia kuin Saluccin, joka osoitti enemmän luovuutta ja vapautta lähestyessään sellaista Rooman monumenttien uudelleen järjestelyä, joka sopi hänen sommitteluteemoihinsa.  Agostino Tassin quadratture freskot (illusionistiset kattomaalaukset) ja Claude Lorrain sekä Herman van Swaneveltin Roomassa näkemät urbaanit näkymät ovat saattaneet innostaa Viviano Codazzia aloittamaan maalaamaan kapriiseja.
Lajin teki täydelliseksi Marco Ricci (1676–1730), mutta sen parhaiten tunnettu edustaja oli taiteilija Giovanni Paolo Pannini (1691–1765). Tyyliä laajensi 1740-luvulla Canaletto vedute ideali -etsauksissaan, sekä Piranesin teokset sekä hänen jäljittelijänsä.
Myöhempiä esimerkkejä ovat Charles Robert Cockerellin maalaus A Tribute to Sir Christopher Wren and A Professor's Dream ja Joseph Gandyn Public and Private Buildings Executed by Sir John Soane (1818). Taiteilija Carl Laubin on maalannut lukuisia moderneja kapriiseja näiden teosten muistoksi.
Muut fantasiateokset

Kapriisi-sanaa voidaan käyttää laajemmin teoksista, joissa on voimakas panos fantasialla. Gianbattista Tiepolon Capricci, vaikuttava etsaussarja (tehty luultavasti 1730-luvulla, julkaistu 1743) pelkisti arkkitehtoniset elementit klassisten patsaiden ja raunioiden möhkäleiksi, joiden joukossa on ihmisyhmiä, joka koostuvat eksoottisten ja tyylikkäiden sotilaiden, filosofien ja kauniiden nuorten ihmisten hahmoista, jotka harjoittavat arvoituksellisia toimiaan. Näillä teoksilla ei ole yksilöllisiä otsikoita, jotka auttaisivat niiden selittämistä, niiden tunnelma ja tyyli ovat kaikki kaikessa. Myöhemmin sarjaa kutsuttiin nimellä Scherzi di fantasia – Fantastisia luonnoksia. Hänen poikansa Domenico Tiepolo oli eräs näitä vedoksia jäljitellyt taiteilija ja käytti tätä termiä teostensa nimissä.
Goyan kahdeksankymmenen vedoksen sarja Los Caprichos, ja viimeinen vedosten ryhmä sarjassa Sodan tuhot, joita hän kutsui nimellä caprichos enfáticos (empaattiset kapriisit) ovat kaukana sanan tavallisesti viitaamaan iloiseen fantasiaan. Ne perustuvat Tiepolon henkilöryhmien formaattiin, jotka siinä on tuotu aikansa Espanjan elämästä, ja ovat sarja raakoja satiireja ja kommentteja sen absurdiudesta, joita lyhyet teosten nimet vain osittain selittävät.
Kapriisien galleria

Viviano Codazzi, Capriccio avec arc et scène de genre (v. 1660-70).
Giovanni Paolo Panini, Alexandre le Grand tranche le nœuf gordien (1718-19).
Marco Ricci et Sebastiano Ricci, Un capriccio de la Rome antique (1720).
Giovanni Paolo Panini, Paysage idéal avec l'arc de Titus (v. 1725).
Giovanni Paolo Panini, Capriccio romain (1735).
Canaletto, Paysage avec pèlerins en prière (1741-44).
Canaletto, Vue imaginaire de Padoue (1741-44).
Giambattista Tiepolo, Scherzi di fantasia : Polichinelle tient conseil (1743).
Giovanni Battista Piranesi, Les Prisons imaginaires : La Tour ronde (1750).
Giovanni Paolo Panini, Galerie de vues de la Rome antique (v. 1754-57).
Hubert Robert, Vue imaginaire de la grande galerie du Louvre en ruine (1796).
Francisco de Goya, Los caprichos nº 19 : Todos Caerán (1799).
Malline:Lien, Soane's Bank of England as a Ruin (1830).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kapriisi (kuvataide) Wikimedia Commonsissa
Karl Gottlieb von Windisch

Karl Gottlieb von Windisch
Karl Gottlieb von Windisch (28. tammikuuta 1725 Bratislava – 30. maaliskuuta 1793 Bratislava) oli saksalainen kirjailija.  Hän kirjoitti muun muassa kirjesarjan nimeltä Briefe über den Schachspieler des Hrn. von Kempelen nebst drey Kupferstichen die diese berühmte Maschine vorstellen. Ne käsittelivät Turkkilaista, näennäisesti shakkia pelaavaa automaattia, jota Windisch tarkkaili.
Tuotanto > Toimittajana

Pressburger Zeitung (1764-1773)
Der Freund der Tugend (1767-1769)
Pressburgisches Wochenblatt zur Ausbreitung der Künste und Wissenschaften (1771-1773)
Ungrisches Magazin, oder Beyträge zur vaterländischen Geschichte, Erdbeschreibung, und Naturwissenschaft. 4 volumes (1781-1783, 1787)
Neues Ungrisches Magazin (1791-1792)