stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Adam Mickiewicz
Kirjallinen ja tieteellinen ura

Viiden vuoden karkotuksen jälkeen hän sai jälleen matkustaa Venäjän ulkopuolelle. Mickiewicz päätti poistua maasta lopullisesti ja olla palaamatta Puolaan ennen kuin maa olisi jälleen vapaa. Ensimmäiseksi hän matkusti Weimariin tapaamaan Goethea, minkä jälkeen matka jatkui Saksan halki Italiaan, jossa hän Milanon, Venetsian ja Firenzen jälkeen asettui lopulta aloilleen Roomaan. Roomassa hän jatkoi myös kirjallista työtään uudella innolla kirjoittaen muun muassa pisimmän ja ehkä tunnetuimman runonsa Pan Tadeusz, joka on nykyään tunnustettu Puolan kansalliseepokseksi.lähde?
Mickiewicz muutti 1832 Pariisiin, jossa ensimmäiset vuodet sujuivat köyhyyden ja epäonnen vallitessa erityisesti vaimonsa Celina Szymanowskan mielenterveyden petettyä. Mickiewicz sai kuitenkin vuonna 1840 viran Collège de Francen slaavilaisten kielten ja kirjallisuuden tuntijana, mutta menetti sen jo vuonna 1844 keskityttyään Andrzej Towiańskin uskonnolliseen mystiikkaan ja sotkettuaan sen seurauksena uskonnon ja politiikan liian vahvasti luentoihinsa. Viisi vuotta myöhemmin hän perusti radikaalin keisarin Venäjää ja Pyhää istuinta arvostelleen sanomalehden La Tribune des Peuples, joka kuitenkin lakkautettiin pian keisari Nikolai I:n vaatimuksesta.lähde?
Krimin sodan sytyttyä vuonna 1853 Mickiewicz matkusti Konstantinopoliin organisoimaan puolalaisrykmenttiä taisteluun Venäjää vastaan. Konstantinopolissa hän kuitenkin sairastui koleraan ja kuoli 26. marraskuuta 1855. Mickiewicz haudattiin Pariisiin, josta hänen maalliset jäännöksensä kuitenkin vuonna 1900 siirrettiin Krakovaan Wawelin katedraaliin monien muiden puolalaisten suurmiesten viereen.
Suomennettu tuotanto

Pan Tadeusz eli viimeinen pakkoluovutus Liettuassa. Aatelistarina vuosilta 1811 ja 1812.  (Pan Tadeusz, czyli Ostatni zajazd na Litwie. Historia szlachecka z roku 1811 I 1812 we dwunastu księgach wierszem, 1834.)  Suomentanut V. K. Trast. Porvoo:  WSOY, 1921.
Gražyna (1823): Konrad Wallenrod (1828), suomentanut V. K. Trast, Tampere: Suomalainen kirjallisuuden seura 1930. Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran toimituksia, 187
Improvisaatio: katkelma Dziady (vainajain muistojuhla) nimisestä runoelmasta, suom. Otto Manninen. [kustantaja tuntematon] 1934. Päällyksellä: Helsingissä 11.XI.1934 vietetyn Adam Mickiewiczin juhlan muistoksi julkaistu.
Puolan kansan aikakirjat maailman alusta Puolan kansan marttyyriuteen saakka (Konrad Wallenrod and other writings of Adam Mickiewicz); suomentanut Jyrki Iivonen. Helsinki : Venäjän ja Itä-Euroopan instituutti 1998 ISBN 951-707-083-7
Teoksessa Eero Balk, Tapani Kärkkäinen:Kadonnutta kahvilaa etsimässä (Otava 2000) on runo:
Puolan kahvi!
Teoksessa Maailmankirjallisuuden kultainen kirja 5: slaavilaisten kirjallisuuksien kultainen kirja (WSOY 1936) on V. K. Trastin suomentamia runoja:
Alpujarras: balladi
Dziady: III osa: II kohtaus (Improvisaatio)
Isän paluu
Merentyven
Myrsky
Oodi nuoruudelle
Pan Tadeusz: neljas kirja (ote)
Pan Tadeusz: seitsemäs kirja
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Adam Mickiewicz Wikimedia Commonsissa
Runoilija ja taistelija, joka piti kansansa eheänä ja esti sen sortumasta epätoivoon suurimpanakaan hädän hetkenä. Adam Mickiewicz, Puolan suurin runoilija, Aamulehti, 05.05.1929, nro 121, s. 16, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Hannes Jukonen : Runoilija Adam Mickiewiczin merkitys Puolan vapauspyrkimyksissä, Helsingin Sanomat Viikkoliite, 20.04.1930, nro 16, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Venäjä  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Discography of American Historical Recordings  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove  Yle 
Muut:  Europeana  Dictionnaire historique de la Suisse  RISM  SNAC  IdRef
Metsä Fibre

| Metsä Fibre Oy |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  osakeyhtiö
Perustettu:  1973
Toimitusjohtaja:  Ismo Nousiainen
Avainhenkilöt:  Ilkka Hämälä, hallituksen puheenjohtaja
Kotipaikka:  Espoo, Suomi
Toimiala:  metsäteollisuus
Tuotteet:  selluloosan ja sahatavaran valmistus
Liikevaihto:   2 498 milj. € (2023) 
Liikevoitto:   127 milj. € (2023) 
Henkilöstö:   1 577 (31.12.2023) 
Omistaja:  Metsäliitto Osuuskunta 50,1 %   Metsä Board 24,9 %   Itochu 25,0 %
Kotisivu:  www.metsafibre.fi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Metsä Fibre Oy (entinen Oy Metsä-Botnia Ab) on Metsäliitto Osuuskunnan tytäryhtiö, jossa vähemmistöomistajina ovat Metsä Board (ent. M-real Oyj) ja japanilainen monialayritys Itochu. Yhtiö kuuluu Metsä Groupiin. Yhtiö tuottaa sulfaattiselluloosaa neljässä sellutehtaassa ja sahatavaraa neljällä sahalla Suomessa. Metsä Fibre rakensi Äänekoskelle uuden, kapasiteetiltaan 1,3 miljoonan tonnin biotuotetehtaan, joka käynnistyi vuonna 2017. Metsä Fibre rakensi biotuotetehtaan Kemiin ja mäntysahan Raumalle. Saha valmistui vuonna 2022 ja biotuotetehdas vuonna 2023.
Yhtiö on maailman suurin markkinahavusellun toimittaja, jonka sellutehtaiden kapasiteetti on 3,25 miljoonaa tonnia valkaistua sellua vuodessa. Sahojen kapasiteetti 1,85 miljoonaa kuutiota sahatavaraa. Yhtiö toimittaa sellusta noin kolmanneksen Eurooppaan ja vajaat 40 % Aasiaan. Sahatavaran vientialueet ovat Eurooppa, Aasia, Lähi-itä ja Pohjois-Afrikka. Metsä Fibre tuottaa biokemikaaleja, esimerkiksi mäntyöljyä ja tärpättiä sekä uusiutuvaa energiaa.
Historia

Metsä Fibre perustettiin Metsä-Botnia-nimellä vuonna 1973. Yhtiön ensimmäinen sellutehdas valmistui Kaskisiin vuonna 1977. Yhtiön ensimmäisenä toimitusjohtajana toimi Juhani Ahava.
Vuonna 1983 Metsä-Botnia osti myös enemmistön sahatavaran vienti- ja laivausyhtiö Kaskö Woodista joka fuusioitiin Metsä-Botniaan vuonna 1989.
Omistussuhteet

Vuoden 2009 loppupuolelle saakka M-real omisti Metsä-Botniasta 30 %, Osuuskunta Metsäliitto 23 % ja UPM-Kymmene 47 %.
Joulukuussa 2009 Metsä-Botnian omistajat toteuttivat järjestelyn, jossa Metsäliiton ja Metsä-Botnian osuudet Fray Bentosin sellutehtaasta siirtyivät UPM-Kymmenelle, joka puolestaan luopui 30 %:n omistuksesta Metsä-Botniassa. Tämän jälkeen UPM-Kymmene omisti Fray Bentosin sellutehtaasta 91 % ja Metsä-Botniasta 17 %. Metsäliiton osuus Metsä-Botniasta nousi 53 %:iin.
Kesäkuussa 2011 solmitun sopimuksen myötä UPM:n omistus Metsä-Botniasta putosi 11 %:iin kun taas Metsäliiton nousi 57 %:iin.
Nykyisin (toukokuu 2021) Metsäliitto omistaa 50,1, Metsä Board 24,9 ja Itochu 25,0 % Metsä Fibren osakkeista.
Tuotantolaitokset > Sellutehtaat

1977 oma uusi tuotantolaitos Kaskisissa
alkuperäinen kapasiteetti 250 ttn sellua. Suljettu 2009.
1985 oma uusi tuotantolaitos Äänekoskella
kapasiteetti 500 ttn havu- ja lehtipuusellua vuodessa. Suljettu 2017.
1991 Kemi-yhtiö fuusioitiin Metsä-Botniaan
kapasiteetti 540 ttn havu- ja lehtipuusellua vuodessa
1997 ostettu Joutseno-Pulp Oy:n Joutsenossa
kapasiteetti 630 ttn havusellua vuodessa
2000 Metsä-Rauma fuusioitiin Metsä-Botniaan
kapasiteetti 580 ttn havusellua vuodessa
2007 Metsä-Botnian tytäryhtiö Botnia S.A. käynnisti sellutehtaan Uruguayn Fray Bentosin kaupungissa. Tehdas siirtyi UPM-Kymmenen omistukseen joulukuussa 2009.
kapasiteetti 1 000 ttn eukalyptussellua vuodessa
2017 Äänekosken biotuotetehdas
kapasiteetti 1 300 ttn biotuotteita (havu- ja lehtipuusellua, mäntyöljyä, tärpättiä, biosähköä ja kuorta)
Tuotantolaitokset > Sahat

2006 oma uusi tuotantolaitos OOO Metsä Svir Podporožjessa Leningradin alueella.
kapasiteetti 200 000 m³ kuusta vuodessa
2022 (kolmannella neljänneksellä) maailman modernein mäntysaha Raumalle
Kapasiteetti 750 000 m³ mäntysahatavaraa vuodessa
Vilppulan kuusisaha.
Sahalinja uusittu kokonaisuudessaan vuonna 2013
Merikarvian mäntysaha.
Rengon kuusisaha
Lappeenrannan mäntysaha
Tuotantolaitokset > Käynnissä olevat hankkeet

Metsä Fibre ilmoitti helmikuussa 2021 tehneensä päätöksen sellutehtaan rakentamisesta Kemiin. Investoinnin arvo on noin 1,6 miljardia euroa. Yhtiö rakentaa noin 1,5 miljoonaa tonnia havu- ja lehtipuusellua sekä muita biotuotteita valmistavan tehtaan Kemin nykyiselle tehdasalueelle. Valmistuessaan tehdas on pohjoisen pallonpuoliskon suurin puuta jalostava laitos. Uusi tehdas korvaa Kemin nykyisen sellutehtaan. Lisäksi laitoksen on tarkoitus tuottaa sähköä.
Metsä Fibre päätti keväällä 2020 mäntysahan rakentamisesta Raumalle. Investoinnin arvo on noin 200 miljoonaa euroa ja se valmistuu vuoden 2022 syksyllä. Saha työllistää suoraan 100 henkilöä ja arvoketjussa noin 500 henkilöä. Sahan vuosituotanto on noin 750 000 kuutiota.
Tuotantolaitokset > Toteutumattomat hankkeet

1987–1990 Pohjan Sellu, Kajaani
2011 Biokaasua tuottavan biojalostamon suunnittelu yhteistyössä Gasumin ja Helsingin Energian kanssa Joutsenoon.
Aiheesta muualla

Metsä Fibre
Lawast, Gustav & Pänkälä, Martti: Tahto toi tehtaan. Oy Metsä-Botnia Ab:n taustoja ja tapahtumia Etelä-Pohjanmaalla. Metsä-Botnia 1998. ISBN 952-91-0422-7.
Pörssitiedon artikkeli: molemmat Oy Metsä-Botnia Ab -yhtiöt
Metsä Fibren Kemin tehtaat.
Mies valkoisessa puvussa

| Mies valkoisessa puvussa> The Man in the White Suit |
| --- | --- |
 Elokuvan suomalaisen dvd-julkaisun kansi
Ohjaaja:  Alexander Mackendrick
Käsikirjoittaja:   Roger MacDougall  John Dighton  Alexander Mackendrick 
Tuottaja:  Michael Balcon
Säveltäjä:  Benjamin Frankel
Kuvaaja:  Douglas Slocombe
Leikkaaja:  Bernard Gribble
Pääosat:   Alec Guinness  Joan Greenwood  Cecil Parker 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdistynyt kuningaskunta
Tuotantoyhtiö:  Ealing Studios
Levittäjä:  General Film Distributors Netflix
Ensi-ilta:  1951
Kesto:  85 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Mies valkoisessa puvussa (The Man In The White Suit) on vuonna 1951 ensi-iltansa saanut satiirinen komediaelokuva, jonka tuotti brittiläinen Ealing Studios -elokuvayhtiö. Elokuvan ohjasi Alexander Mackendrick ja pääosia esittävät Alec Guinness, Joan Greenwood ja Cecil Parker. Elokuva oli Oscar-ehdokkaana parhaasta alkuperäiskäsikirjoituksesta ja ehdolla myös parhaan elokuvan BAFTA-palkinnon saajaksi.
British Film Instituten valitsemat tuhat asiantuntijaa äänesti Miehen valkoisessa puvussa vuonna 1999 mukaan kaikkien aikojen sadan parhaan brittielokuvan listalle.
Juoni

Mies valkoisessa puvussa on Ealing-studioiden komedioille tyypillinen tarina tavallisen ihmisen taistelusta vallitsevaa järjestelmää vastaan. Sidney Stratton, lahjakas nuori kemisti ja Cambridgen yliopiston stipendiaatti, on saanut potkut monista Pohjois-Englannin tekstiiliyrityksistä, koska käyttää liikaa tutkimusrahoja ja pyrkii kehittämään ikuisesti kestävän kangaskuidun. Työskennellessään tavallisena tehdastyöläisenä Birnleyn tekstiilitehtaassa hän pääsee palkattomaksi apulaiseksi laboratorioon ja keksii uskomattoman vahvan kuidun, joka hylkii kaikkea likaa eikä kulu lainkaan. Hän teettää siitä itselleen puvun, joka on hohtavan valkoinen koska ei ime väriaineita ja sisältää radioaktiivisia aineksia.
Strattonia ylistetään nerona, kunnes sekä tehtaan johto että ammattiyhdistysliike tajuavat keksinnön seuraukset: kun kuluttajat olisivat ostaneet tarpeensa verran tästä kankaasta tehtyjä vaatteita, kysyntä romahtaisi ja tekstiilitehtaat jouduttaisiin sulkemaan. Yrityksen johtajat yrittävät viekoitella ja lahjoa Strattonin luopumaan kaikista oikeuksistaan keksintöönsä, jotta se voitaisiin haudata hiljaisuudessa, mutta mies ei suostu. Hänet vangitaan, mutta hän pääsee pakenemaan. Öisessä takaa-ajossa mies on helppo jäljitettävä hohtavassa puvussaan, ja äkkiä puku alkaa mennä pilalle koska kuidun kemiallinen rakenne alkaa hajota. Väkijoukko repii puvun riemuissaan kappaleiksi, ja Stratton jätetään alusvaatteisilleen kadulle. Vain tehtailijan tytär Daphne ja tehdastyöläinen Bertha tuntevat sympatiaa Strattonia kohtaan.
Seuraavana päivänä Stratton erotetaan työstään. Lähtiessään hän tutkii muistiinpanojaan keksinnöstään ja saa oivalluksen. Hän poistuu, luultavasti kehittämään keksintöään eteenpäin taas jossakin muussa yrityksessä.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Alec Guinness  | … |  Sidney Stratton   |
|  Joan Greenwood  | … |  Daphne Birnley   |
|  Cecil Parker  | … |  Alan Birnley   |
|  Michael Gough  | … |  Michael Corland   |
|  Ernest Thesiger  | … |  Sir John Kierlaw   |
|  Howard Marion-Crawford  | … |  Cranford   |
|  Henry Mollison  | … |  Hoskins   |
|  Vida Hope  | … |  Bertha   |
Käännös suomeksi
Carl Peter Holböll

Carl Peter Holböll (1795 – 1856) oli tanskalainen upseeri Tanskan kuninkaallisessa laivastossa.
Hollböll palveli kruunun virkamiehenä Etelä-Grönlannissa 1820-luvulta alkaen. Hän kiinnostui Grönlannin luonnosta ja kuvaili ensimmäisenä tundraurpiaisen. Hän kuvaili myös härkälinnun ja tunturihaukan, mutta myöhemmät nimistötutkijat ovat muuttaneet näiden lajien taksonomian ja antaneet Hollböllin nimen härkälinnun Amerikassa ja Itä-Siperiassa esiintyvälle alalajille.
Hollböll hukkui laivan haaksirikkoutuessa ollessaan palaamassa Kööpenhaminasta Grönlantiin.
Hoitokalastus

Hoitokalastus on kalastamista, jolla pyritään vähentämään joitakin kalalajeja järvestä. Hoitokalastuksen tarkoituksena on vähentää esimerkiksi särkikaloja, jotta muille kalalajeille olisi paremmat elinmahdollisuudet. Hoitokalastukseen voidaan suunnitelmallisesti Suomessa ryhtyäselvennä, mikäli kaloja on paljon ja kalasto on särkivaltainen tai särjet, ahvenet ja lahnat ovat pienikokoisia, kuhia, ahvenia ja muita petokaloja on vähemmän kuin 20 prosenttia kaloista, ravinnekuorman vähentämisenkin jälkeen sinilevää on runsaasti ja vedessä on runsaasti fosforia, joka kiertää järvessä kaloissa.
Aiheesta muualla

Maa- ja vesitekniikan tuki ry  (Arkistoitu – Internet Archive) Onnistuuko ja vaikuttaako hoitokalastus, Jukka Ruuhijärvi, Riista- ja kalatalouden tutkimuslaitos, PDF-tiedostomuoto
Horppila, J. & Peltonen, H. 1994. The fate of a roach Rutilus rutilus stock under an extremely strong fishing pressure and its predicted development after the cessation of mass removal. Journal of Fish Biology 45(5):777–786. ISSN 0022-1112.
Jeppesen, E. & Sammalkorpi, I. 2002. Lakes. In: Perrow, M.R. & Davy, A.J. (eds.). Handbook of Ecological Restoration, vol. 2: Restoration in Practice. Cambridge, Cambridge University Press. p. 297–325. ISBN 0-521-79129-4.
Peltonen, H., Ruuhijärvi, J., Malinen, T. & Horppila, J. 1999. Estimation of roach (Rutilus rutilus (L.)) and smelt (Osmerus eperlanus (L.)) stocks with virtual population analysis, hydroacoustics and gillnet CPUE. Fisheries Research 44(1):25–36. ISSN 0165-7836.
Penttilä, S. (toim.). 2002. Uudenmaan järvien tehokalastusprojekti. Helsinki, maa- ja metsätalousministeriö. Kala- ja riistahallinnon julkaisuja 61. 84 s. ISBN 952-453-080-5, ISSN 1236-7222.
Olin, M. & Ruuhijärvi, J. (toim.). 2002. Rehevöityneiden järvien hoitokalastuksen vaikutukset: vuosiraportti 2001. Helsinki, Riista- ja kalatalouden tutkimuslaitos. Kala- ja riistaraportteja 262. 136 s. ISBN 951-776- 383-2, ISSN 1238-3325.
Sarvala, J., Helminen, H. & Karjalainen, J. 2000. Restoration of Finnish lakes using fish removal: changes in the chlorophyll-phosphorus relationship indicate multiple controlling mechanisms. Verh. Int. Ver. Limnol. 27, part 3, p. 1473–1479. ISBN 3-510-54054-9, ISSN 0368-0770.
Mielensäpahoittaja
Kirjat

Mielensäpahoittaja. Helsinki: WSOY, 2010. ISBN 978-951-0-36626-4.
Mielensäpahoittaja ja ruskeakastike. Helsinki: WSOY, 2012.ISBN 978-951-0-39079-5.
Ilosia aikoja, Mielensäpahoittaja. Helsinki: WSOY, 2014. ISBN 978-951-0-40762-2.
Mielensäpahoittajan Suomi: 100 tavallista vuotta. Helsinki: WSOY, 2017. ISBN 978-951-0-42110-9.
Ennen kaikki oli paremmin, Mielensäpahoittaja. Helsinki: WSOY, 2018. ISBN 978-951-0-43503-8.
Mielensäpahoittaja. NYT. Helsinki: WSOY, 2019. ISBN 978-951-0-44394-1.
Mielensäpahoittaja Eskorttia etsimässä. Helsinki: WSOY, 2019. ISBN 978-951-0-44232-6.
En juhli, Mielensäpahoittaja. Helsinki: WSOY, 2020. ISBN 978-951-0-45266-0.
Vasara ja käytettyjä nauloja, Mielensäpahoittaja. Helsinki: WSOY, 2021. ISBN 978-951-0-47368-9.
Mielensäpahoittajan rakkaustarina. Helsinki: WSOY, 2022. ISBN 978-951-0-48703-7.
Elokuvat ja TV

Mielensäpahoittaja. Dome Karukosken ohjaama elokuva vuodelta 2014, pääosassa Antti Litja.
Ilosia aikoja, Mielensäpahoittaja. Tiina Lymin ohjaama elokuva vuodelta 2018, pääosassa Heikki Kinnunen.
Mielensäpahoittaja Eskorttia etsimässä. Mika Kaurismäen ohjaama elokuva vuodelta 2022, pääosassa Heikki Kinnunen.
Mielensäpahoittajan rakkaustarina Mika Kaurismäen ohjaama elokuva vuodelta 2024, pääosassa Heikki Kinnunen.
Mielensäpahoittaja – Ennen kaikki oli paremmin. MTV3:n TV-sarja vuodelta 2019, pääosassa Heikki Kinnunen.
Hoisko

| Hoisko |
| --- | --- |
 Huoltoasema Neste Hoiskonportti.
 Hoisko
 Koordinaatit: 63°02.043′N, 23°52.207′E 
Valtio:  Suomi
Maakunta:  Etelä-Pohjanmaa
Kunta:  Alajärvi
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
Postinumero:  62940
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Hoisko on kylä Alajärven kaupungissa, keskustasta koilliseen valtatie 16:n ja kantatie 68:n risteyskohdassa. Puutavaran jalostuksesta tunnettu kylä sijaitsee kaupungille nimen antaneen Alajärven pohjoisrannalla. Hoisko on aiemmin muodostanut oman taajamansa, mutta vuoden 2000 rajauksessa se kasvoi yhteen Alajärven keskustaajaman kanssa.
Hoisko on tunnettu vuonna 2017 käyttöön otetusta, Suomen suurimmasta CLT-rakennuslevyjä valmistavasta tehtaasta CLT Finland Oy, joka käyttää markkinoinnissaan tuotemerkkiä Hoisko. Kylän puutuoteteollisuus juontaa juurensa vuonna 1910 perustetusta Hoiskon sahasta ja myllystä. Hoiskonlahti Oy jatkoi sahatoimintaa 1970- ja 1980-luvun vaihteeseen, mutta alueella toimi jo silloin Perälän Höyläämö Oy. Se kehitti 1980-luvulla lamellihirren, joka nosti Finwoodin yhdeksi Suomen suurimmaksi hirsitalovalmistajaksi. Nykyisin toiminta jatkuu Finnlamelli Oy:nä. Yritysjärjestelyjen kautta alueella toimi vuoteen 2013 asti Honkarakenne Oyj, jolta vapautuneissa tiloissa CLT-levytuotanto nyt toimii.
Kylässä toimii kansakouluna aloittanut Hoiskon koulu. Sen 1950-luvun puolestavälistä peräisin oleva kivirakennus peruskorjattiin vuonna 2015.
Kirjallisuutta

Jukantupa, Penttiuntamo (toim.): Juureni Alajärven rannalla : Hoiskon, Kyrönlahden, Hämeenniemen ja Linnanmäen sukuja (kansinimike Sukujuuret Alajärven rannalla...). Nelimarkka-sukuseura, 2010. ISBN 978-952-92-7347-8.
Viitaniemi, Maiju: Hoiskon kyläkirja. Hoiskon kyläkirjatoimikunta, 2002. ISBN 952-91-4789-9.
Viitaniemi, Maiju: Hoiskon kuvakirja. Hoiskon kyläkirjatoimikunta, 2006. ISBN 952-92-1315-8.
Viitaniemi, Maiju: Hoiskon perinnekirja : entisaikojen elämänmenoa. Hoiskon kyläkirjatoimikunta, 2011. ISBN 978-952-92-8490-0.
James Hogg

| James Hogg |
| --- | --- |
 James Hogg
Henkilötiedot
Syntynyt: 1770
Kuollut: 1835 (64–65 vuotta)
Kansalaisuus:  Skotlanti
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Tuotannon kieli: englanti
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
James Hogg (1770–1835) oli skotlantilainen runoilija, alkujaan lammaspaimen.
Hogg auttoi Walter Scottia keräämään runoja, jotka Scott julkaisi kokoelmana The Minstrelsy of the Scottish Border ja kirjoitti sittemmin itse samanhenkisiä balladeja, jotka hän julkaisi 1807 nimellä The Mountain Bard. Hän julkaisi lampaiden sairauksia käsittelevän kirjan, josta hän ansaitsi 300 puntaa. Hän muutti Edinburghiin, sai elantonsa runoilijana ja julkaisi aikakauskirjaa The Spy. Sen jälkeen hän julkaisi läpimurtoteoksensa The Queen's Wake (1813). Se on kuvitteellinen tarina skotlantilaisista kansanlaulajista, jotka esittävät kuningatar Marialle valvojaisissa runoja ja tarinoita.
Hogg liittyi Blackwood's Magazinen piiriin. Nimellä Shepherd ('Paimen') hänet ikuisti professori John Wilson pakinasarjaansa Noctes Ambrosianae.
Suomennetut teokset

Vanhurskaan syntisen yksityiset muistelmat ja tunnustukset, suom. Jussi Tuomas Kivi ja Jussi Korhonen, Basam Books 2021 ISBN 978-952-7337-13-4 (tulossa)
Kiurulle, suom. Toivo Lyy, teoksessa: Englantilaisen kirjallisuuden kultainen kirja, s. 487 WSOY 1933
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta James Hogg Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Tšekki  Australia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Taiteenala:  Discography of American Historical Recordings  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
H’oiniki

| H’oiniki, Hoiniki (Хойнікі, Хойники) |
| --- | --- |
 vaakuna
 H’oiniki, Hoiniki
 Koordinaatit: 51°53′12″N, 29°58′03″E 
Valtio:   Valko-Venäjä
Alue:  Homelin alue
Perustettu:  1504
Korkeus:  120–140 m
Väkiluku (10/2009):  13 844
Aikavyöhyke:  UTC+3
 
 khoiniki.gomel-region.by/en 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
H’oiniki (valkoven. Хойнікі) eli Hoiniki (ven. Хойники) on pieni kaupunki Homelin alueella Valko-Venäjällä. H’oinikin kaupunki on samannimisen (rajon) piirin keskus ja sijaitsee linnuntietä noin 92 kilometriä Homelin (Gomel) lounaispuolella ja noin 52 kilometriä Mazyrista itäkaakkoon. Yhteensä H’oinikin piirissä asui syksyn 2009 väestönlaskennan mukaan 22 412 henkeä, joista kaupunkilaisia oli 13 844 ja maaseudun asukkaita vajaa 8 600.
H’oinikin piirin sijainti Valko-Venäjän kaakkoisosassa, Ukrainan Tšernihivin alueen naapurina.
H’oiniki mainitaan ensimmäisen kerran kirjoituksissa vuonna 1504 Liettuan suurherttuakunnan siirtokuntana. Asutus liitettiin Venäjän valtakuntaan Puolan toisen jakamisen jälkeen vuonna 1793. Vuodesta 1927 kaupunki oli Valko-Venäjän SNT:n jäsenenä ja vuodesta 1938 lähtien kaupunkikylä. H’oiniki oli 25. elokuuta 1941 – 23. marraskuuta 1943 Saksan miehityksen alla. H’oinikin ja sen lähialueisiin vaikutti merkittävästi 26. huhtikuuta 1986 tapahtunut Tšernobylin ydinonnettomuus.
Sijainti, ympäristön tila ja liikenneyhteydet

H’oinikin kaupunki sijaitsee vain 55 kilometriä Tšernobylista pohjoiseen Ukrainan rajan pohjoispuolella. H’oinikin piiri saastui huomattavasti vuoden 1986 Tšernobylin ydinvoimalakatastrofin seurauksena. Erityisesti H’oinikin piirin eteläosa kuuluu voimakkaimmin säteileviin Valko-Venäjän alueisiin ja on radioaktiivisuutensa takia liitetty kymmenine hylättyine kylineen osaksi Polesian säteily-ekologista rauhoitusaluetta.
H’oinikiin saapuu P35-kantatie Mazyrin suunnalta lännestä ja P33-kantatie vie pohjoiskoilliseen M10-valtatielle kohti Retšytsaa. Myös rautatie ulottuu H’oinikiin.
Aiheesta muualla

Lyhyt kuvaus kaupungista (BYcity.org) (englanniksi)
Kaupunkikartta (BYcity.org) (venäjäksi)
WikiMapia karttalinkki kaupunkiin, kohteiden selitykset pääosin (venäjäksi) tai (englanniksi)
Valokuvia H’oinikin kaupungista (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Kuvausta kaupungista (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Neuvostoliiton aikaista 1:200 000 topografikarttaa alueesta (venäjäksi)
Valko-Venäjän juna-aikatauluja (venäjäksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
Kaukokulkeumana levinneen cesium-137:n aiheuttama aktiivisuus H’oinikin eteläpuolella sijaitsevan Tšernobylin voimalan ympäristössä.