stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Peter Carl Fabergé
Liiketoiminta

Vuodesta 1870 Fabergé vastasi liikkeen toiminnasta ja häntä tuki siinä tehtävässä työnjohtaja Hiskias Pendin kuolemaansa asti, vuoteen 1882. Carl Fabergén nuorempi veli Agathon palasi Dresdenistä ja tuli mukaan yritykseen. Carl ja hänen nuori veljensä Agathon ottivat 1882 osaa Moskovassa pidettyyn panslavistiseen suureen yleisvenäläiseen näyttelyyn voittaen kultamitalin.
Kaksi vuotta myöhemmin keisari Aleksanteri III nimitti Fabergén keisarilliseksi hovihankkijaksi ja tilasi Fabérgelta ensimmäisen kuuluisiksi tulleista pääsiäismunista lahjaksi keisarinnalle 1884. Tämän jälkeen Fabergé teki pääsiäismunan joka vuosi lahjaksi keisarinna Maria Fjodorovnalle. Venäjän syvään juurtuneisiin ortodoksisiin tapoihin kuului antaa lahjaksi munia pääsiäisaamuna ja vaihtaa kolme suudelmaa. Pääsiäispäivä oli koko vuoden suurin juhlapäivä ja muna ylösnousemuksen symbolina kuului siihen oleellisesti.
Keisarillisen Eremitaasin skyyttiläisten kultakorujen kopiot eli mestari Erik Kollinin 1879–1882 valmistama uusarkeologinen 40 korun kokoelma sai Nürnbergin taideteollisuusnäyttelyssä kultamitalin vuonna 1885. Vuonna 1886 Mihail Perchin (Perhin) otettiin Fabérgelle johtavaksi kultaseppämestariksi. Sukutaustaltaan hän kuului suomalaisten lähisukukansaan, lyydiläisiin. Henrik Wigströmistä tuli johtava mestari 1903.
Vuonna 1897 Ruotsin hovi tilasi Fabergéltä esineitä ja muita tuotteita. Vuoden 1900 Maailmannäyttelyssä Pariisissa Fabergé edusti Venäjää ja esitteli tuotteitaan. Fabergén yritys oli Venäjän suurimpia. Yksin Pietarissa työskenteli 500 työntekijää, joista monet olivat suomalaisia. Fabergélla oli myös haarakonttorit Moskovassa, Kiovassa, Odessassa ja Lontoossa. Yritys tuotti 150 000 esinettä vuosina 1882–1917.
Toimiessaan hovihankkijana Fabergé lahjoitti vuonna 1900 Korkeasaaren eläintarhalle tarhan ensimmäisen kamelin. Kameli kuitenkin kuoli jo vuonna 1907 syötyään rehun mukana naulan.
Lokakuun vallankumouksen kaaos vuonna 1917 pakotti Fabergén luopumaan tuotannosta. Hän myi yrityksen osakkeet työntekijöilleen ja pakeni Neuvosto-Venäjältä viimeisellä diplomaattijunalla Riian, Berliinin, Frankfurtin ja Hampurin kautta Wiesbadeniin, Saksaan. Fabergé kuoli kaksi vuotta myöhemmin Bellevue Hotellissa Lausannessa, Sveitsissä. Hänet on haudattu puolisonsa Augustan viereen Cannesiin Ranskaan.lähde?
Eugéne ja Alexander perustivat uudelleen Fabergé-nimisen yrityksen Pariisiin. Agathon pakeni Suomeen Terijoen ja Viipurin kautta. Hän asettui asumaan Kulosaareen Helsinkiin ja opiskeli filateliaa. Hänen poikansa Oleg Fabergé (1923–1993) on kirjoittanut kirjan Muistikuvia isästään ja isoisästään. Agathon, hänen vaimonsa Maria sekä Oleg on haudattu  Helsingin ortodoksiselle hautausmaalle. Nikolai oli Englannissa vallankumouksen aikana ja valmistui valokuvaajaksi.lähde?
Fabergé ja nykyaika

Fabergén pääsiäismunat ovat huutokauppojen halutuimpia myyntituotteita. Muita Fabergén esineitä on yksityisillä keräilijöillä ympäri maailmaa. Esimerkiksi Englannin kuningatar Elisabet II omisti yli 500 Fabergén esinettä ja 3 pääsiäismunaa.
Maria Fjodorovna, Nikolai II:n äiti ja Aleksanteri III:n puoliso otti munia palatsistaan ennen lähtöään Venäjältä. Monet Venäjän aateliset ottivat Fabergén esineitä mukaan, mutta monet jäivät Venäjälle ja ilmaantuivat esiin myöhemmin.  Monia esineitä on salakuljetettu Neuvostoliitosta länteen. 1930-luvulla Fabergén esineitä ja keisarillisia pääsiäismunia myytiin ulkomaisissa huutokaupoissa pääoman hankkimiseksi maan teollistamiseksi. Valtion kulttuurihistoriallisen museon kokoelmissa Moskovan Kremlissä on 10 pääsiäismunaa.lähde?
Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen vuonna 1991 Fabergén esineitä on myyty uusrikkaille venäläisille. Venäläinen öljypohatta Viktor Vekselberg osti 9 keisarillista pääsiäismunaa vuonna 2004 yhdysvaltalaiselta Forbesin perheeltä.lähde?
Kirjallisuutta

Marjo-Riitta Saloniemi (toim.): The era of Fabergé.  Tampere:  Vapriikki, 2006.  ISBN 951-609-292-6
Gerard Hill, G. G. Smorodinova, B. L. Ulyanova: Faberge and the Russian Master Goldsmiths.  Random House Inc., 2008.  ISBN 9780789399700
Ulla Tillander-Godenhielm: Fabergé ja hänen suomalaiset mestarinsa.  Helsinki:  Tammi, 2008.  ISBN 978-951-31-4262-9
Geza Von Hasberg: Faberge Revealed.  Rizzoli International Publications, 2011.  ISBN 9780847837380
Christopher Forbes (toim.): Masterpieces from the House of Fabergé.  New York:  Harry N. Abrams, 1984.  ISBN 0-8109-0933-2
Oleg A. Fabergé: Muistikuvia.  Helsinki:  Tammi, 1990.  ISBN 951-30-9468-5
Ulla TIllander-Godenhielm: Fabergén suomalaiset mestarit. Helsinki: Tammi, 2011. ISBN 978-951-31-5878-1.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Fabergén pääsiäismunat Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Australia  Korea  Kroatia  Alankomaat 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  KulturNav  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Faaraokoira

| Faaraokoira |
| --- | --- |

Avaintiedot
Alkuperämaa:   Malta
Määrä:  Suomessa rekisteröity 779
Rodun syntyaika:  yli 5 000 vuotta sitten
Alkuperäinen käyttö:  metsästys, vartioiminen
Nykyinen käyttö:  seura- ja harrastuskoira
Muita nimityksiä:  farkku, kelb tal-fenek, Pharaoh Hound, chien du pharaon, Pharaonenhund, perro del faraón, vaaraokoer
FCI-luokitus:  ryhmä 5 Pystykorvat ja alkukantaiset koirat alaryhmä 6 Alkukantaiset koirat #248
Ulkonäkö
Paino:  noin 22 kg
Säkäkorkeus:  urosten ihannesäkäkorkeus 56 cm, narttujen 53 cm
Väritys:  kullan- tai punaruskea
Faaraokoira (maltaksi kelb tal-fenek, engl. Pharaoh Hound) on vinttikoiramainen koirarotu, joka kuuluu alkukantaisiin koirarotuihin eli FCI:n roturyhmään 5. Faaraokoira on metsästyskoira, joka käyttää metsästäessään sekä näköä, kuuloa että vainua. Se soveltuu riistan ajamiseen avoimessa maastossa. Muinaisessa Egyptissä faaraokoiran tyyppisiä koiria on käytetty muun muassa kaniininmetsästykseen ja hautakammioiden sekä temppeleiden vahtimiseen. Faaraokoira on kuitenkin maltalainen rotu, sillä faaraokoiria kulkeutui foinikialaisten mukana Maltan saarelle, jossa rotu säilyi eristyksissä vuosisatoja. Maltalaiset ovat säilyttäneet rodun puhtaana näihin päiviin asti.
FCI:n mukaan rodun alkuperämaa on Malta, mutta vastuumaa Iso-Britannia.
Ulkonäkö

Faaraokoira on keskikokoinen ja ylväsryhtinen koira. Ruumiinrakenteeltaan se on korkeuttaan hieman pidempi, voimakas mutta hoikka ja notkea. Faaraokoira on hyvin nopea, ja sen liikkeet ovat kevyet ja vapaat. Koiran ilme on valpas. Korvat ovat suuret, ohuet, pystyt ja hyvin liikkuvat.
Koiran karvapeite on lyhyt ja kiiltävä eikä hapsuja esiinny. Karvanlaatu vaihtelee sileästä karheaan. Väriltään faaraokoirat ovat kullan- tai punaruskeita, ja valkoinen hännänpää on erittäin toivottu ominaisuus. Lisäksi koiralla sallitaan valkoisia merkkejä rinnassa ja varpaissa sekä kapea juova pään keskilinjalla. Säkäkorkeutta toivotaan uroksilta 56 cm (yläraja 63 cm) ja nartuilta 53 cm (yläraja 61 cm).
Luonne ja käyttäytyminen

Faaraokoiran luonteessa on omatoimisen metsästyskoiran itsenäisyyttä ja sitä leimaa alkukantaisuus. Se on aktiivinen ja leikkisä koira, joka vaatii paljon liikuntaa. Faaraokoira oppii uusia asioita helposti, mutta sen motivoiminen voi olla hankalaa. Motivaation ylläpitäminen on tärkeää, jotta koira jaksaa työskennellä pitkäkestoisesti. Vieraisiin faaraokoira saattaa suhtautua hieman pidättyväisesti. Rodussa ilmenee erikoinen piirre: jouduttuaan hämilleen koira punastuu, jolloin sen korvat ja nenä muuttuvat hehkuvan punaisiksi.
Faaraokoirat eivät ole menettäneet luontaista metsästysviettiään. Ulos päästyään ne monesti villiintyvät ja lähtevät helposti jahtaamaan pieneläimiä. Sisällä ne kuitenkin ovat lauhkeita kuin lampaat, jos ne on siihen opetettu. Aikuisen faaraokoiran tulisi olla maltillinen ja itsenäinen. Faaraokoira kiintyy perheeseensä syvästi. Se on uskollinen laumansa jäsenille ja haluaa olla yhdessä heidän kanssaan. Rotu tulee yleisesti hyvin toimeen lasten ja muiden eläinten kanssa.
Faaraokoiria on luonnetestattu Suomessa liian vähän, jotta tuloksista voisi tehdä yleistyksiä.
Luonne ja käyttäytyminen > Harrastukset

Omimmillaan faaraokoira on vinttikoirien rata- ja maastojuoksukilpailuissa, joista maastojuoksukilpailut ovat rodun keskuudessa suositumpia. Lisäksi niitä nähdään yhä enenevissä määrin myös näyttelykehissä. Suomessa agilityssä ja tokossa faaraokoirat ovat harvinaisuuksia. Faaraokoirilla ei myöskään ole PK-oikeuksia, joten ne eivät saa osallistua palveluskoirakisoihin, mikä ei tietenkään estä "omaksi iloksi" harrastamista.
Alkuperä

Kuten rodun nimestä voi päätellä, faaraokoiran uskotaan polveutuvan muinaisesta Egyptistä. Sen todellista alkuperää ei voida varmuudella jäljittää, mutta tosiasia kuitenkin on, että faaraokoira on hyvin vanha koirarotu. Sen olemassaolosta on merkkejä jopa 5 000 vuoden takaa. Sen kuvia ja muumioituja faaraokoiria löytyy Egyptissä olevista haudoista ja rodusta on mainintoja vanhoissa kirjoituksissa. Rotua käytettiin metsästyksessä sekä hautojen ja temppelien vartijana. Jopa Tutankhamonin haudasta on löydetty muumioitu faaraokoiraa muistuttava koira.
Faaraokoirat kulkeutuivat foinikialaisten mukana ympäri Välimeren aluetta, myös Maltalle, jossa rotua alettiin käyttää kaniinin metsästykseen. Nykyään sitä käytetään siellä myös paimennukseen sekä vartiointiin. Eristyneissä oloissa rodun tyyppi säilyi ja vahvistui. 1920-luvulla rotua vietiin Englantiin ja 1960-luvulla rotu oli vakiintunut ja levinnyt muuallekin maailmaan. Vuonna 1978 rotu nimettiin Maltan kansalliskoiraksi. Suomeen ensimmäiset faaraokoirat tulivat vuonna 1972.
Nykyaikaisten tutkimusten perusteella faaraokoira ja ibizanpodenco eivät ole niin muinaista alkuperää kuin aiemmin luultiin, vaan ne on uudelleenluotu myöhemmin käyttämällä jalostukseen muitakin rotuja.
Alkuperä > Etymologia

Brittiläiset antoivat rodulle nimen Pharaoh Hound, vaikka sen maltalainen nimi Kelb tal-Fenek tarkoittaakin "kaniinikoiraa".
Nykytilanne

Suomessa ja muualla maailmassa faaraokoira on nykyään käytössä seura- ja harrastuskoirana, mutta yhä edelleen maltalaiset käyttävät sitä kaniininmetsästykseen, paimentamiseen ja talojen vahtimiseen. Faaraokoiran suosio on kasvussa, mutta se on kuitenkin vielä harvinaisuus kotimaansa ulkopuolella. Merkittäviä faaraokoiramaita ovat Yhdysvallat, Iso-Britannia, Ruotsi ja Malta. Suomessa rekisteröidään keskimäärin noin 16 pentua vuodessa.
Terveys

Faaraokoirien terveystilanne on hyvä. Rodulla esiintyy vähän sairauksia. Rodussa ilmenee kuitenkin jonkun verran hammaspuutoksia, allergioita ja muita ongelmia tai sairauksia yksittäistapauksina, kuten suolistotulehdusta. Faaraokoirien silmiä on tutkittu hyvin vähän, mutta viime vuosien aikana on todettu jokunen Cilia aberranta ja muutama tulkinnanvarainen Membrana pupillaris persistens. Faaraokoirat eivät ole mukana kennelliiton PEVISA-ohjelmassa.
Faaraokoirat ovat syvärintaisia koiria, joten ne kuuluvat riskirotuihin mahalaukunlaajentuman ja -kiertymän suhteen. Näitä on esiintynyt kuitenkin vain yksittäistapauksina. Faaraokoiran kanssa toimittaessa syvärintaisuus on siltikin hyvä ottaa huomioon, erityisesti liikunnan ja ruokinnan yhteydessä.
Pienen kannan vuoksi faaraokoirien keskimääräinen sukusiitosprosentti on melko korkea. Kymmenen viime vuoden keskiarvo on 5,6 %.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Faaraokoirauros vasemmalla ja narttu oikealla
Eurovision laulukilpailu 1995

| Eurovision laulukilpailu 1995 |
| --- | --- |
 Kilpailun logo
Päivämäärät
Päivämäärä(t):  13. toukokuuta
Isäntä
Tapahtumapaikka:  Point Theatre, Dublin, Irlanti
Juontaja(t):  Mary Kennedy
Isäntämaan toimittaja:  RTÉ
Osallistujat
Osallistujien määrä:  23
Palaavat maat:   Belgia  Israel  Slovenia  Tanska  Turkki
Vetäytyvät maat:   Alankomaat  Liettua  Romania  Slovakia  Suomi  Sveitsi  Viro
Äänestys- järjestelmä:  Joka maa antaa pisteitä 8-1 10 suosikkimaalleen. Oman maan kappaletta ei voi äänestää.
Äänestys
Voittaja:  Norja Nocturne
Nolla pistettä saaneet:  –
Osallistujakartta

   Maat, jotka osallistuivat vuonna 1995   Maat, jotka eivät osallistuneet vuonna 1995  
Eurovision laulukilpailu · Teemasivu
 ◄ 1994  1996 ► 
Eurovision laulukilpailu 1995 järjestettiin 13. toukokuuta 1995 Dublinissa Irlannissa. Kilpailun juonsi Mary Kennedy.
Irlanti on tähän mennessä ainoa euroviisumaa, joka on järjestänyt viisut useamman kuin yhden kerran peräkkäin. Norja otti toisen euroviisuvoittonsa Secret Gardenin esittämällä kappaleella "Nocturne". Suomi, Viro, Liettua, Romania, Sveitsi, Slovakia ja Alankomaat joutuivat pitämään välivuotta heikon menestyksen takia. Edellisenä vuonna poisjääneistä maista Italia ja Luxemburg eivät palanneet kilpailuun. Kilpailevien maiden määrä rajattiin 23:een maahan.
Kappaleet

| Järj>  | Maa | Esiintyjä | Kappale | Sijoitus | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Puola | Justyna | "Sama" | 18. | 15 |
| 2 |  Irlanti | Eddie Friel | "Dreamin'" | 14. | 44 |
| 3 |  Saksa | Stone & Stone | "Verliebt in Dich" | 23. | 1 |
| 4 |  Bosnia ja Hertsegovina | Davorin Popović | "Dvadeset prvi vijek" | 19. | 14 |
| 5 |  Norja | Secret Garden | "Nocturne" | 1. | 148 |
| 6 |  Venäjä | Filipp Kirkorov | "Kolybelnaja dlja vulkana" | 17. | 17 |
| 7 |  Islanti | Bo Halldórsson | "Núna" | 15. | 31 |
| 8 |  Itävalta | Stella Jones | "Die Welt dreht sich verkehrt" | 13. | 67 |
| 9 |  Espanja | Anabel Conde | "Vuelve conmigo" | 2. | 119 |
| 10 |  Turkki | Arzu Ece | "Sev" | 16. | 21 |
| 11 |  Kroatia | Magazin & Lidija | "Nostalgija" | 6. | 91 |
| 12 |  Ranska | Nathalie Santamaria | "Il me donne rendez-vous" | 4. | 94 |
| 13 |  Unkari | Csaba Szigeti | "Új név a régi ház falán" | 22. | 3 |
| 14 |  Belgia | Frédéric Etherlinck | "La voix est libre" | 20. | 8 |
| 15 |  Iso-Britannia | Love City Groove | "Love City Groove" | 10. | 76 |
| 16 |  Portugali | Tó Cruz | "Baunilha e chocolate" | 21. | 5 |
| 17 |  Kypros | Alexandros Panayi | "Sti fotia" | 9. | 79 |
| 18 |  Ruotsi | Jan Johansen | "Se på mig" | 3. | 100 |
| 19 |  Tanska | Aud Wilken | "Fra Mols til Skagen" | 5. | 92 |
| 20 |  Slovenia | Darja Švajger | "Prisluhni mi" | 7. | 84 |
| 21 |  Israel | Liora | "Amen" | 8. | 81 |
| 22 |  Malta | Mike Spiteri | "Keep Me In Mind" | 10. | 76 |
| 23 |  Kreikka | Elina Konstantopoulou | "Pia prosefhi" | 12. | 68 |
Kappaleet > Kapellimestarit

Jokainen maa valitsi oman kapellimestarin johtamaan maansa kappale, paitsi Puola, jonka delegaatiota avusti isäntämaan ylikapellimestari Noel Kelehan.
Puola - Noel Kelehan
Irlanti - Noel Kelehan
Saksa - Herman Weindorf
Bosnia ja Hertsegovina - Sinan Alimanović
Norja - Geir Langslet
Venäjä - Michael Finberg
Islanti - Frank McNamara
Itävalta - Michael Kienzl
Espanja - Eduardo Leiva
Turkki - Melih Kibar
Kroatia - Stipica Kalogjera
Ranska - Michel Bernholc
Unkari - Miklós Malek
Belgia - Alec Mansion
Iso-Britannia - Mike Dixon
Portugali - Thilo Krassman
Kypros - Giorgos Theophanous
Ruotsi - Anders Berglund
Tanska - Frede Ewert
Slovenia - Jože Privšek
Israel - Gadi Goldman
Malta - Ray Agius
Kreikka - Haris Andreadis
Aiheesta muualla

Eurovision laulukilpailu 1995 Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Eurovision laulukilpailu
Maat
| --- | --- |
Aktiiviset: Alankomaat · Albania · Armenia · Australia · Azerbaidžan · Belgia · Espanja · Georgia · Irlanti · Islanti · Israel · Italia · Itävalta · Kreikka · Kroatia · Kypros · Latvia · Liettua · Luxemburg · Malta · Montenegro · Norja · Portugali · Puola · Ranska · Ruotsi · Saksa · San Marino · Serbia · Slovenia · Suomi · Sveitsi · Tanska · Tšekki · Ukraina · Viro · Yhdistynyt kuningaskunta
Epäaktiiviset: Andorra · Bosnia ja Hertsegovina · Bulgaria · Marokko · Moldova · Monaco · Pohjois-Makedonia · Romania · Slovakia · Turkki · Unkari · Valko-Venäjä · Venäjä
Entiset: Jugoslavia · Serbia ja Montenegro
Epäonnistuneet yritykset: Kazakstan · Kosovo · Libanon  · Liechtenstein · Neuvostoliitto · Qatar · Tunisia
Kilpailut vuosittain
| --- | --- |
1950-luku: 1956 · 1957 · 1958 · 1959
1960-luku: 1960 · 1961 · 1962 · 1963 · 1964 · 1965 · 1966 · 1967 · 1968 · 1969
1970-luku: 1970 · 1971 · 1972 · 1973 · 1974 · 1975 · 1976 · 1977 · 1978 · 1979
1980-luku: 1980 · 1981 · 1982 · 1983 · 1984 · 1985 · 1986 · 1987 · 1988 · 1989
1990-luku: 1990 · 1991 · 1992 · 1993 · 1994 · 1995 · 1996 · 1997 · 1998 · 1999
2000-luku: 2000 · 2001 · 2002 · 2003 · 2004 · 2005 · 2006 · 2007 · 2008 · 2009
2010-luku: 2010 · 2011 · 2012 · 2013 · 2014 · 2015 · 2016 · 2017 · 2018 · 2019
2020-luku: 2020 · 2021 · 2022 · 2023 · 2024 · 2025
Yliviivattu vuosiluku tarkoittaa, että kilpailua ei järjestetty kyseisenä vuonna.
Isäntäkaupungit
| --- | --- |
1950–: Lugano · Frankfurt · Hilversum · Cannes
1960–: Lontoo · Cannes · Luxemburg · Lontoo · Kööpenhamina · Napoli · Luxemburg · Wien · Lontoo · Madrid
1970–: Amsterdam · Dublin · Edinburgh · Luxemburg · Brighton · Tukholma · Haag · Lontoo · Pariisi · Jerusalem
1980–: Haag · Dublin · Harrogate · München · Luxemburg · Göteborg · Bergen · Bryssel · Dublin · Lausanne
1990–: Zagreb · Rooma · Malmö · Millstreet · Dublin · Dublin · Oslo · Dublin · Birmingham · Jerusalem
2000–: Tukholma · Kööpenhamina · Tallinna · Riika · Istanbul · Kiova · Ateena · Helsinki ·  Belgrad · Moskova
2010–: Oslo · Düsseldorf · Baku · Malmö · Kööpenhamina · Wien · Tukholma · Kiova · Lissabon · Tel Aviv
2020–: Rotterdam · Rotterdam · Torino · Liverpool · Malmö · Basel
Yliviivattu kaupunki tarkoittaa, että kilpailua ei järjestetty kyseisenä vuonna.
Fasaanit (suku)

| Fasaanit |
| --- | --- |
 Fasaani (Phasianus colchicus)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Kanalinnut Galliformes
Heimo::  Aitokanat Phasianidae
Alaheimo::  Phasianinae
Suku::  Fasaanit Phasianus  Linnaeus, 1758
Katso myös
   Fasaanit (suku) Wikispeciesissä   Fasaanit (suku) Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Fasaanit (Phasianus) on aitokanojen heimoon kuuluva lintusuku. ”Fasaani” tulee kreikankielisestä ilmaisusta ”Fasisjoelta kotoisin oleva lintu”. Fasaaneja on kahta lajia, mutta monia peltokanojen heimon sukuja kutsutaan myös fasaaneiksi. Koiraat ovat naaraita koristeellisempia.
Sukuun kuuluvia lajeja ovat fasaani ja viherfasaani, joita tavataan Japanissa. Japanista laji on alalajien avulla levinnyt Kaukasukselta Kiinan itäosiin ja Formosalle. Metsästystä varten fasaania on istutettu suureen osaan Pohjois-Amerikkaa ja lähes koko Eurooppaan sekä Havaijille. Alkuperäistä istutettua muotoa on risteytetty kiinalaisen sepelfasaanin kanssa. Suomessa istuttaminen aloitettiin jo 1900-luvun alussa.
Lajit

Fasaani (Phasianus colchicus)
Viherfasaani (Phasianus versicolor)
Lajit > Muihin sukuihin kuuluvia lajeja

Argusfasaani (Argusianus argus)
Platinafasaani (Chrysolophus amherstiae)
Kultafasaani (Chrysolophus pictus)
Hopeafasaani (Lophura nychthemera)
Symboliikka

Länsimaisessa symboliikassa fasaani ei ole tärkeä lintu. Se on käsitetty rinnakkaiseksi feeniks-linnulle, etenkin kultafasaani, jonka uloste antoi antiikin kansanuskomusten mukaan voimaa. Kiinassa fasaanin käheää huutoa on pidetty ukkosen vertauskuvana, sateen ennusmerkkinä ja liitetty maailmankaikkeuden alkuprinsiippiin jangiin. Fasaanin on uskottu kykenevän muuttamaan itsensä osteriksi tai käärmeeksi ja olevan sitten jinin ruumiillistuma (ks. jin ja jang). Kultafasaani oli yksi keisarin kahdestatoista arvomerkistä ja symboloi kuningatarta. Silti se on herättänyt enemmän kielteisiä kuin myönteisiä mielikuvia. Fasaanin huutoa on pidetty tulvan, siveettömyyden, viettelyksen ja yliluonnollisen turmion vertauskuvana.
Aiheesta muualla

BirdLife Suomi ry: Maailman lintujen suomenkieliset nimet 2., uudistettu painos (2006) (Arkistoitu – Internet Archive)
Phasianus
ITIS: Phasianus (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q737426  Wikispecies: Phasianus  ADW: Phasianus  AFD: Phasianus  BOLD: 4311  CoL: 6MY8  EPPO: 1PHSNG  Fauna Europaea: 96446  Fauna Europaea (new): b4f4025d-93fa-491a-a17c-87378ec7257f  GBIF: 2473738  iNaturalist: 980  ITIS: 175904  NBN: NHMSYS0000530558  NCBI: 9053  NZOR: 4595baa4-1542-4eee-9aba-57d51e3db5d5  Open Tree of Life: 102718  Paleobiology Database: 191580  Paleobiology Database: 191580  Plazi: FA7EED5E-6981-44E7-EFC1-6C27F6DDDDA6  WoRMS: 1461948  ZooBank: F913D178-2362-4EF5-B1A1-A046E14228AB
Singer of the World

Singer of the World, myös Cardiffin laulukilpailu ja BBC Cardiff Singer of the World competition, on  Britanniassa Walesin Cardiffissa pidettävä BBC:n järjestämä laulukilpailu. Kilpailu on maailman arvostetuimpia laulukilpailujakenen mukaan?.
Cardiffin laulukilpailu järjestetään joka toinen vuosi. Ensimmäinen kilpailu järjestettiin 1983, ja sen voitti Karita Mattila. Vuonna 2003 kilpailun voitti Tommi Hakala. Palkintona pokaalin lisäksi on 15 000 puntaa ja mahdollisuus työsuhteeseen BBC:n ja Walesin kansallisoopperan kanssa.
Kilpailun voittajat

Karita Mattila 1983
David Malis 1985
Valeria Esposito 1987
Dmitri Hvorostovski 1989
Lisa Gasteen 1991
Inger Dam-Jensen 1993
Katarina Karnéus 1995
Guang Yang 1997
Anja Harteros 1999
Marius Brenciu 2001
Tommi Hakala (Suomi, baritoni) 2003
Muut finalistit 2003: Elena Manistina (Venäjä, mezzosopraano), Erin Wall (Kanada, sopraano), Markus Werba (Itävalta, baritoni), Angela Marambio (Chile, sopraano).
Nicole Cabell 2005
Shenyang 2007
Jekaterina Štšerbatšenko 2009
Valentina Naforniţă 2011
Jamie Barton 2013
Nadine Koutcher 2015
Catriona Morison 2017
Aiheesta muualla

Kilpailun sivusto
La Cumparsita

”La Cumparsitan” nuottijulkaisu vuodelta 1916.
La Cumparsita on yksi tunnetuimmista eteläamerikkalaisista tangoista. Uruguaylaisen arkkitehtiopiskelijan Gerardo Matos Rodríguezin (1897–1948) alun perin marssiksi säveltämä kappale tunnetaan Suomessa myös Kullervon tekemän sanoituksen mukaan nimellä Hiljaa yössä.
Maailmanlaajuisesti ”La Cumparsitasta” tunnetaan ainakin puolentoista tuhatta levytystä.
Historiaa

Uruguaylainen arkkitehtiopiskelija Gerardo Matos Rodríguez teki sävelmän alun perin marssiksi tulevaa opiskelijakarnevaalin kulkuetta varten vuoden 1915 paikkeilla. Nimi ”La Cumparsita” tarkoittaakin ”pientä paraatia”. Nuori säveltäjä Rodríguez kääntyi montevideolaisessa kahvilassa soittaneen Robert Firpon puoleen ja pyysi apua sävelmänsä viimeistelyyn.
Firpo vaihtoi rytmin marssista tangoksi sekä yhdisti sävelmään otteita omasta tangostaan ”La gaucha Manuela” ja Giuseppe Verdin oopperasta Trubaduuri. Kappaleen ensimmäisiä levyttäjiä olivat Firpon ja Alonso Minotton orkesterit 1916 ja 1917.
Kappale vaipui unohduksiin lähes kymmeneksi vuodeksi, kunnes vuonna 1924 Pascual Contursi ja Enrique Maroni tekivät melodiaan omia muutoksiaan ja sanoituksen, ja julkaisivat sen sitten nimellä ”Si supieras”. Carlos Gardelin levyttämänä siitä tuli suuri hitti, joka levisi Ranskan kautta myös muualle Eurooppaan. Gerardo Matos Rodríguez yritti saada osansa rojalteista monessa eri oikeudenkäynnissä, mutta hänen kannaltaan myönteinen ratkaisu saatiin lopulta vasta hänen kuolemansa 1948 jälkeen, jolloin hyöty jäi perikunnalle.
”La Cumparsita” nimettiin synnyinmaassaan Uruguayssa vuonna 1997 maan ”kulttuuriseksi kansallislauluksi”.