stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hyvelänviiki
Aiheesta muualla

Hyvelänviiki Pori-tiedossa (poritieto.com)
Porin kaupunginosat
1. Linna | 2. Teljä | 3. Malminpää | 4. Karhunpää | 5. Itätulli | 6. Päärnäinen | 7. Aittaluoto | 8. Isosanta | 9. Riihiketo | 10. Tiilinummi | 11. Tiilimäki | 12. Uusikoivisto | 13. Kuninkaanhaka | 14. Herralahti | 15. Tupala | 16. Koivula | 17. Kalaholma | 18. Isojoenranta | 19. Sunniemenranta | 20. Koivistonluoto | 21. Karjaranta | 22. Käppärä | 23. Musa | 24. Tikkula | 25. Vähärauma | 26. Liinaharja | 27. Liikastenmäki | 28. Tuorsniemi | 29. Pietniemi | 30. Ulasoori | 31. Leppäkorpi | 32. Isomäki | 33. Tiiliruukki | 34. Kyläsaari | 35. Uusiniitty | 36. Pihlava | 37. Rieskala | 38. Metsämaa | 39. Enäjärvi | 40. Harmaalinna | 41. Kartano | 42. Impola | 43. Vanhakoivisto | 44. Väinölä | 45. Metallinkylä | 46. Mikkola | 47. Sampola | 48. Paratiisinmäki | 49. Luotsinmäki | 50. Murtosenmutka | 51. Ruosniemi | 52. Toejoki | 53. Pormestarinluoto | 54. Hyvelänviiki | 55. Lotskeri | 56. Hyvelä | 57. Kirjurinluoto | 58. Hanhiluoto | 59. Hevosluoto | 60. Yyteri | 61. Kaanaa | 62. Uniluoto | 63. Karhuluoto | 64. Herrainpäivät | 65. Mäntyluoto | 66. Kirrinsanta | 67. Kaanaankorpi | 68. Huvilaranta | 69. Viikinäinen | 70. Raatimiehenluoto | 71. Reposaari | 72. Parkkiluoto | 73. Tahkoluoto | 74. Isokatava | 75. Vähäkatava | 76. Tyltty | 77. Lukkarinsanta | 78. Tuulikylä | 79. Paarnoori | 80. Honkaluoto | 81. Finpyy | 82. Lahdenmaa | 83. Hakalanvainio | 84. Länsimetsä | 85. Mäntylä | 86. Palstakallio | 87. Lehtola | 88. Kotometsä | 89. Klasipruuki | 90. Perko | 91. Susikoski | 92. Salaplakkari
Hyvän muunnelmat

Hyvän muunnelmat (engl. The Varieties of Goodness) on Georg Henrik von Wrightin vuonna 1963 julkaisema kirja hyvän käsitteestä. Teoksen on suomentanut Vesa Oittinen vuonna 2001 ja suomennoksen on julkaissut Otava.
Aiheesta muualla

Jan Blomstedt: Hyvä on monimuotoista. Helsingin sanomat 1.9.2001.
Mikko Puttonen: Hyvien asioiden kartoitus. Yliopisto-lehti 16/2001.
Arto Laitinen: Hyvyyden muunnelmia suomeksi. Agricola 27.12.2001.
Hyvä elämä ja oikea käytös

| Hyvä elämä ja oikea käytös: Historiallinen johdatus moraalifilosofiaan |
| --- | --- |

Kirjailija:  Matti Häyry
Kieli:  suomi
Genre:  etiikka
Kustantaja:  Yliopistopaino
Julkaistu:  2002
Ulkoasu:  nidottu
Sivumäärä:  241
ISBN:  951-570-517-7

Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Hyvä elämä ja oikea käytös: Historiallinen johdatus moraalifilosofiaan on Matti Häyryn vuonna 2002 ilmestynyt etiikan oppikirja.
Aiheesta muualla

Krister Talvinen: Hyvän elämän salaisuus (Arkistoitu – Internet Archive). Tieteessä tapahtuu 4/2003. (PDF)
Tapani Kilpeläinen: Historiatonta moraalifilosofian historiaa. Yliopisto 20/2002.
Bernhardt Häkli

Bernhardt Hjalmar Häkli (30. kesäkuuta 1890 Teisko – 17. maaliskuuta 1962 Teneriffa) oli suomalainen taidemaalari ja huonekalutehtaan johtaja.
Häklin vanhemmat olivat kaakelinvalaja Juhana Häkli ja Anna Vilmi. Hän opiskeli Taideteollisessa keskuskoulussa 1907 ja 1910–1911. Häklin töitä oli ensimmäistä kertaa näytteillä 1916 ja hän osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin vuosina 1916–1921.
Häkli kuului Einar Reuterin vuonna 1920 perustamaan Vapaat-nimiseen taiteilijaryhmään johon kuuluivat myös Helene Schjerfbeck ja Ragnar Ungern. Ryhmä piti ensimmäisen yhteisnäyttelynsä marras-joulukuussa 1920 Salon Strindbergillää Helsingissä sekä toisen ja samalla viimeisen näyttelynsä maalis-huhtikuussa 1924 Gösta Stenmanin salongissa Helsingissä. Häkli jäi pois ryhmän toiminnasta perustettuaan 1925 oman huonekalutehtaan Lahteen.
Häkli oli ollut aiemmin Mikko Nupposen perustaman Oy Vihdin Puusepät-huonekalutehtaan palveluksessa Lahdessa sekä Vesalan Puusepäntehdas Oy:n johtajana. Vuonna 1919 hän perusti yhdessä liikekumppaniensa kanssa Lahteen Lahden Puusepät Oy nimisen huonekalualan yrityksen jossa hän toimi teknillisenä johtajana. Vuonna 1925 Häkli perusti oman yrityksensä nimeltä Huonekalutehdas Häkli. Häkli pyrki käyttämään tehtaassaan mahdollisimman tehokkaita valmistusmenetelmiä ja hän suunnitteli myös itse osan tehtaan valmistamista huonekaluista.
Häklin huonekaluyritys oli 1950-luvun puolivälissä Suomen toiseksi suurin huonekalutehdas ja yhdeksänneksi suurin puusepänyritys. Sillä oli 22 omaa myymälää Suomen 16 paikkakunnalla. Sen alamäki alkoi 1950-luvun lopulla ja lopulta se meni vararikkoon 1964, pari vuotta Häklin kuoleman jälkeen.
Häivähdys purppuraa

| Häivähdys purppuraa> The Color Purple |
| --- | --- |
 Vuoden 1986 painoksen kansikuva
Alkuperäisteos
Kirjailija:  Alice Walker
Kieli:  englanti
Genre:  romaani
Julkaistu:  1982
Suomennos
Suomentaja:  Kersti Juva
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  1982
Sivumäärä:  361
ISBN:  951-0-13802-9
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Häivähdys purppuraa (engl. The Color Purple) on Alice Walkerin kirjoittama romaani vuodelta 1982. Romaanin tarina alkaa vuodesta 1937, jolloin Yhdysvaltain eteläosissa oli vielä voimassa rotuerottelua koskevat lait. Kirja sai Pulitzer-palkinnon ja National Book Awardin vuonna 1983. Se pureutuu Yhdysvaltain etelän rotusortoon sekä taloudelliseen kurjuuteen.
Steven Spielberg on ohjannut romaanin pohjautuvan samannimisen elokuvan, joka valmistui vuonna 1985. Elokuvassa näyttelevät muun muassa Whoopi Goldberg (Celie) ja Oprah Winfrey (Sofia). Sen sanotaan olevan hyvin uskollinen kirjan hengelle.
Vuonna 2023 valmistui samanniminen musikaalielokuva, jonka on ohjannut Blitz Bazawule.
Pehr Hansinpoika Häggström

Pehr (Petter) Hansinpoika Häggström (Högström, Höggström) (24. marraskuuta 1734 Lappeenranta – 25. tammikuuta 1817 Hauho) oli kolmannen sukupolven maanmittari, joka vaikutti erityisesti isoonjakoon, mutta toimitti myös merkittäviä kanava- ja koskenperkaustöihin liittyviä mittauksia ja vaaituksia.
Häggströmin vanhemmat olivat maanmittari Hans Häggström ja Margareta Wikar. Häggströmin isän kuoltua vuonna 1737 ja äidin muutettua Ruotsiin vuonna 1742 hän jäi ensin Suomeen äidinisänsä kirkkoherra Wikarin luokse, mutta muutti Ruotsiin vuonna 1744 ja palasi takaisin vasta äitinsä kuoltua 1747. Häggström meni Vaasan triviaalikouluun vuonna 1749 ja Turun akatemiaan vuonna 1752 papiksi opiskelemaan. Isoisänsä kuoleman jälkeen vuonna 1753 hän ryhtyi kuitenkin lukemaan geometriaa, tarkoituksenaan ryhtyä maanmittariksi. Käytännön kokemusta maanmittarin tehtävistä hän sai Turun akatemiasta vuonna 1756 valmistuttuaan Pohjanmaan komissiomaanmittari Erik Tulindbergin opastuksessa. Maanmittarin tutkinnon Häggström suoritti vuonna 1757 ja valtakirjan komissiomaanmittariksi hän sai vuonna 1759. Akaan isonjaon ja siihen liittyvät geometriset mittaukset Häggström teki vuonna 1760 ja Vanajan vastaavat työt vuonna 1780. Monien muiden tehtävien ohella hän toimitti vaaituksia, mittauksia ja kartoituksia useita kanavia ja vesireittejä varten, kuten Päijänteen ja Hauhon väliselle reitille vuonna 1775 ja Pirkkalassa suunnitellulle kanavalle vaaituksen ja maastoon merkitsemisen vuonna 1777. Häggströmille myönnettiin ylitarkastajan arvonimi vuonna 1782.
Häggströmin puoliso vuodesta 1762 oli Margaretha Elisabeth Blåfield (1735–1809). Heidän poikansa Carl Gregor ja Anders Ulrich opiskelivat geometriaa tarkoituksenaan seurata isäänsä maanmittarin ammatissa neljännessä polvessa, mutta he eivät kuitenkaan koskaan suorittaneet vaadittua ammattitutkintoa.
Hyveistä ja paheista

Hyveistä ja paheista (m.kreik. Περὶ ἀρετῶν καὶ κακιῶν, Peri aretōn kai kakiōn; lat. De virtutibus et vitiis) on Aristoteleen nimiin laitettu lyhyt etiikkaa käsittelevä tutkielma. Nimensä mukaisesti se käsittelee inhimillisiä hyveitä ja paheita, ja se liittyy hyvin läheisesti Nikomakhoksen etiikassa esitettyyn saman aiheen käsittelyyn. Aristoteleen mainitsemia hyveitä ovat muiden muassa viisaus, oikeudenmukaisuus, urhoollisuus, kohtuullisuus ja itsehillintä. Paheisiin kuuluvat näiden vastakohdat, kuten typeryys, väärämielisyys, raukkamaisuus, liiallisuus ja kaikenlainen itsehillinnän menettäminen.
Kirjallisuutta

Aristotle: Virtues and Vices. Teoksessa Aristotle’s Works.  (Volume XX. Athenian Constitution. Eudemian Ethics. Virtues and Vices. Loeb Classical Library 285)  Cambridge, Massachusetts:  Harvard University Press.  ISBN 0-674-99315-2  Kreikankielinen alkuteksti ja englanninkielinen käännös.
Aiheesta muualla

Aristotle: Virtues and Vices (englanniksi) (muinaiskreikaksi)
Aristotle: Virtues and Vices (englanniksi)
Coxeterin diagrammi

Coxetetin ryhmät tasossa vastaavine diagrammeineen. Alueen peilit on merkitty tunnuksilla m1, m2 jne. Kärjet on väritetty heijastumisen mukaisessa järjestyksessä. Prismaattinen ryhmä [W2xW2] on esitetty R3:n kaksoiskappaleena, mutta se voidaan muodostaa myös suorakumaisista alueista kahdentamalla kolmiot V3. P3 saadaan kahdentamalla kolmio V3.
Coxeterin ryhmät pallopinnalla ja vastaavat diagrammit. Perusalue on merkitty keltaisella reunaviivalla. Kärjet on väritetty heijastuksen mukaisessa järjestyksessä.
Coxeterin ryhmät kolmiulotteisessa avaruudessa diagrammeineen. Peilit (kolmikulmaiset tahkot) on merkitty vastakkaisen kärjen mukaisesti 0...3. Särmät on väritetty heijastuksen mukaisessa järjestyksessä.
R4 täyttää kuudesosan kuutiosta.
Coxeterin diagrammi, Coxeterin–Dynkinin diagrammi eli Coxeterin graafi on geometriassa graafi, jolla kuvataan monitahokkaan tai muun polytoopin symmetriaa. Coxeterin diagrammi esittää, millä tavoin monitahokas tai muu polytooppi voidaan ajatella muodostettavaksi lähtemällä yhdestä sen kärkipisteistä, jolloin sen muut kärkipisteet saadaan tämän pisteen peilikuvina yhdestä tai useammasta peilistä tai heijastavasta hypertasosta. Oleellisesti samalla tavalla saadaan kaleidoskoopissa syntymään erilaisia symmetrisiä kuvioita. Jokainen graafin solmu esittää tällaista ajateltua peiliä, ja haaraan liittyvä luku vastaa peilien välistä diedrikulmaa. Jos haaraan ei ole merkitty lukua, tämän oletetaan olevan 3.
Graafina diagrammi esittää Coxeterin ryhmää. Sen jokainen solmu esittää peiliä ja jokainen haara kahden peilin välistä diedrikulmaa.
Coxeterin diagrammeja muistuttavat läheisesti myös Dynkinin diagrammit, jotka eroavat Coxeterin diagrammeista kahdessa suhteessa: ensinnäkin haarat, joihin on merkitty luku "4" tai suurempi ovat suunnattuja, kun taas Coxeterin diagrammit ovat suuntaamattomia, toiseksi Dynkin diagrammien on toteutettava se kristallografinen lisäehto, että niissä saa esiintyä vain merkinnöillä 2, 3, 4 tai 6 varustettuja haaroja. Dynkinin diaggammit vastaavat juurisysteemejä ja samalla puoliyksinkertaisia Lien algebroja, joiden luokitteluun niitä myös käytetään.
Kuvailu

Diagrammilla voidaan esittää myös polytoopit lisäämällä renkaita solmujen ympärille. Rengas tarkoittaa, että kyseessä on aktiivinen peili, jota käytetään konstruoitaessa polytooppi heijastusten avulla. Jotta diagrammi esittäisi polytooppia, siinä on oltava vähintään yksi aktiivinen solmu.
Renkaat osoittavat samalla, onko generoiva piste peilissä vai sen ulkopuolella. Peili on aktiivinen eli muodostaa heijastuksen vain, jos pisteet ovat peilin ulkopuolella, joten rengas ilmaisee, että generoiva piste on peilin ulkopuolella ja siitä muodostuu heijastus.
Graafin viivat eli kaaret merkitään kokonaisluvuilla n, jotka tarkoittavat diedrikulmaa 180/n.  Jos kaareen ei ole merkitty lukua, sen oletetaan olevan 3. Jos n=2, kulma on 90 astetta eivätkä peilit vaikuta toisiinsa, ja kaari voidaan jättää huomioon ottamatta. Kahta yhdensuuntaista peiliä voidaan merkitä symbolilla ∞ (ääretön).
Periaatteessa n peiliä voidaan esittää täydellisellä graafilla, jossa on mukana kaikki n·(n-1)/2 kaarta. Käytännössä mielenkiintoisissa peilien konfiguraatioissa osa peileistä on toisiinsa nähden kohtisuorassa, jolloin niitä vastaavat kaaret voidaan jättää pois kuviosta.
Polytoopit ja laatoitukset voidaan muodostaa käyttämällä näitä peilejä ja yhtä ainoaa generoivaa pistettä, josta tulee yksi polytoopin tai laatoituksen kärkipisteistä. Muut kärkipisteet saadaan tämän peilikuvina yhden tai useamman peilin kautta. Polytoopin särmät ovat jonkin pisteen ja sen peilikuvan toisiinsa yhdistäviä janoja. Tahkot voidaan muodostaa saatujen särmien muodostamina renkaina ja niin edelleen.
Esimerkkejä

Yksi ainoa solmu esittää yhtä ainoaa peiliä. Sitä vastaa ryhmä A1. Jos se on rengastettu, se muodostaa digonin tai peiliin nähden kohtisuoran särmän, joka merkitään  {} tai {2}.
Kaksi solmua, joita ei ole yhdistetty toisiinsa, esittää kahta toisiinsa nähden kohtisuoraan asetettua peiliä. Jos molemmat solmut on rengastettu, piste peilikuvineen muodostaa suorakulmion, tai jos se on samalla etäisyydellä kummastakin peilistä, neliön.
Jos kaksi solmua on yhdistetty viivalla, johon on merkitty luku n, diagrammi esittää n-kulmiota, jos piste on peilillä, tai '2n-kulmiota, jos piste ei ole kummallakaan peilillä. Nämä muodostavat ryhmän D2n.
Kaksi yhdensuuntaista peiliä voivat esittää äärettömän monikulmion ryhmää D2∞, jolle käytetään myös merkintää W2.
Kolme peiliä, jotka muodostavat kolmion, saavat aikaan kuvia, joita näkyy tavanomaisessa kaleidoskoopissa, ja niitä esittää kolme toisiinsa yhdistettyä solmua kolmiossa. Tällä tavoin saadaan särmät, joita voidaan merkitä (3 3 3), (2 4 4) tai (2 3 6), joskin kaksi viimeksimainittua voidaan esittää myös suoralla, jolloin särmä 2 jätetään pois. Näistä muodostuvat uniformiset tessellaatiot.
Kolmella peilillä voidaan generoida uniformiset monitahokkaat, jos niihin liittyvt rationaaliluvut muodostavat Schwarzin kolmioiden joukon.
Kolme peiliä, joista yksi on muihin nähden kohtisouorassa, voivat muodostaa uniformiset särmiöt.
Yleensäkin kaikki sellaisten säännöllisten n-polytooppien, joita esittää Schläflin symboli {p,q,r,...}, perusalueet voidaan esittää n peilun joukolla ja ne liittää Coxeterin-Dynkinin fiagrammiin jono solmuja ja kaaria, joita voidaan merkitä kirjaimilla p,q,r...
Äärelliset Coxeterin ryhmät

Kuperien uniformisten poytooppien joukon määrittelevät Coxeterin ryhmät.
Huomutuksia:
Myös kaksihaaraisille ryhmille Bn voidaan käyttää merkintää h[], joka osoittaa sitä, että tällainen ryhmä on alternoitu muunnos säännöllisistä ryhmistä Cn, toisin sanoen siinä on mukana vain puolet säännöllisen ryhmän alkioista.
Myös haaroittuville ryhmille Bn ja En voidaan käyttää merkintää [3a,b,c], missä a,b,c ovat segmenttien lukumäärät kussakin kolmessa haarassa.
| n | A1+ | B4+ | C2+ | D2p | E6-8 | F4 | G2-4 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | A1=[]  |   |   |   |   |   |   |
| 2 | A2=[3]  |   | C2=[4]  | D2p=[p]  |   |   | G2=[5]  |
| 3 | A3=[3²]  | B3=A3=[30,1,1]  | C3=[4,3]  |   |   |   | G3=[5,3]  |
| 4 | A4=[3³]  | B4=h[4,3,3]=[31,1,1]  | C4=[4,3²]  |   | E4=A4=[30,2,1]  | F4=[3,4,3]  | G4=[5,3,3]  |
| 5 | A5=[34]  | B5=h[4,3³]=[32,1,1]  | C5=[4,3³]  |   | E5=B5=[31,2,1]  |   |   |
| 6 | A6=[35]  | B6=h[4,34]=[33,1,1]  | C6=[4,34]  |   | E6=[32,2,1]  |   |   |
| 7 | A7=[36]  | B7=h[4,35]=[34,1,1]  | C7=[4,35]  |   | E7=[33,2,1]  |   |   |
| 8 | A8=[37]  | B8=h[4,36]=[35,1,1]  | C8=[4,36]  |   | E8=[34,2,1]  |   |   |
| 9 | A9=[38]  | B9=h[4,37]=[36,1,1]  | C9=[4,37]  |   |   |   |   |
10+: ..
(Huomautus: vaihtoehtoiset nimet kuten yksinkertaiset Lien ryhmät on annettu.
An muodostaa simpleksisten polytooppien perheen (saman nimi: An).
Bn on puoli-hyperkuutioiden perhe, joka alkaa 24-soluista neljässä ja penteraktista viidessä ulottuvuudessa (voidaan merkitä myös Dn).
Cn muodostaa hyperkuutioiden perheen (sama nimi: Cn).
D2n muodostaa säännölliset monitahokkaat (käytetään myös merkintää I1n).
E6,E7,E8 ovat Gosset'n semiregulaaristen polytooppien generaattorit (samat nimet: E6,E7,E8).
F4 on polykooristen 24-solujen perhe (sama nimi : F4).
G3 käsittää vain monitahokkaat dodekaedrin ja ikosaedrin (voidaan merkitä myös H3).
G4 käsittää vain polykoorit 120-solun ja 600-solun (voidaan merkitä myös H4).
Äärettömät Coxeterin ryhmät

Myös uniformisten kuperien laatoitusten perheet voidaan määritellä Coxeterin ryhmillä.
Huomautuksia:
Säännölliset (lineaariset) ryhmät voidaan merkitä yhtäpitävällä merkinnällä, jossa käytetään aaltosulkuja.
Ryhmä Sn voidaan merkitä myös merkinnällä h[], joka osoittaa sen olevan puolet säännöllisestä ryhmästä.
Ryhmä Qn voidaan merkitä myös merkinnällä q[], joka osoittaa sen olevan neljäsosa säännöllisestä ryhmästä.
Haarautuneet ryhmät Tn voidaan merkitä myös muotoa [3a,b,c] olevalla lausekkeella, missä a, b, c ovat segmenttien lukumäärät sen jokaisessa kolmessa haarassa.
| n | P3+ | Q5+ | R3+ | S4+ | T7-9 | U5 | V3 | W2 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2 |   |   |   |   |   |   |   | W2=[∞]  |
| 3 | P3=h[6,3]  |   | R3=[4,4]  |   |   |   | V3=[6,3]  |   |
| 4 | P4=q[4,3,4]  |   | R4=[4,3,4]  | S4=h[4,3,4]  |   |   |   |   |
| 5 | P5  | Q5=q[4,3²,4]  | R5=[4,3²,4]  | S5=h[4,3²,4]  |   | U5=[3,4,3,3]  |   |   |
| 6 | P6  | Q6=q[4,3³,4]  | R6=[4,3³,4]  | S6=h[4,3³,4]  |   |   |   |   |
| 7 | P7  | Q7=q[4,34,4]  | R7=[4,34,4]  | S7=h[4,34,4]  | T7=[32,2,2]  |   |   |   |
| 8 | P8  | Q8=q[4,35,4]  | R8=[4,35,4]  | S8=h[4,35,4]  | T8=[33,3,1]  |   |   |   |
| 9 | P9  | Q9=q[4,36,4]  | R9=[4,36,4]  | S9=h[4,36,4]  | T9=[35,2,1]  |   |   |   |
| 10 | P10  | Q10=q[4,37,4]  | R10=[4,37,4]  | S10=h[4,37,4]  |   |   |   |   |
| 11 | ... | ... | ... | ... |   |   |   |   |
(Huomautus : vaihtoehtoiset nimet kuten yksinkertaiset Lien ryhmät on myös annettu.)
Pn on syklinen ryhmä (voidaan merkitä myös ~An-1).
Qn (voidaan merkitä myös ~Dn-1)
Rn muodostaa säännöllisten laatoitusten perheen hyperkuutiossa {4,3,....} (voidaan merkitä myös ~Bn-1).
Sn muodostaa laatoitusten alternoivan ryhmän hyperkuutiossa (voidaan merkitä myös  ~Cn-1).
T7,T8,T9 ovat Gosset'n laatoitukset (voidaan merkitä myös  ~E6,~E7,~E7).
U5 on 24-solujen muodostama säännöllinen laatoitus {3,4,3,3} (voidaan merkitä myös ~F4).
V3 kuusikulmioiden muodostama laatoitus (voidaan merkitä myös ~H2).
W2:n muodostaa kaksi yhdensuuntaista peiliä (voidaan merkitä myös ~I1).
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: fr:Diagramme de Coxeter-Dynkin
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Coxeterin diagrammi Wikimedia Commonsissa
Käännös suomeksi
Hydridi

Hydridi tarkoittaa useimmiten kemiallista yhdistettä, jossa on vety anionina H−. Hydridi-nimitystä käytetään monista muistakin yhdisteitä, ja ne voidaan jakaa kovalenttisiin hydrideihin, ionisidoksellisiin hydrideihin ja metallisiin hydrideihin.
Kovalenttiset hydridit

Kovalenttiset hydridit ovat useimmiten muiden epämetallien vety-yhdisteitä. Tällaisia ovat muun muassa vetykloridi (kemiallinen kaava HCl)selvennä, metaani (CH4), ammoniakki (NH3) ja vesi (H2O) sekä silaani (SiH4) ja boraani (BH3). Myös hieman elektropositiiviset metallit, kuten tina ja germanium muodostavat kovalenttisia hydrideja.
Yksinkertaiset kovalenttisen sidoksen sisältävät hydridit ovat usein huoneenlämpötilassa kaasumaisia yhdisteitä, joista monet ovat myös eliöille myrkyllisiä. Nämä hydridit voidaan jakaa kolmeen ryhmään vedyn osittais­varauksen perusteella. Vety muodostaa elektro­negatiivi­suu­del­taan samankaltaisten alkuaineiden kanssa hydridejä, joissa molempien alkuaineiden atomit ovat sähköisesti lähes neutraaleja. Tällaisia ovat hiilivedyt, vetyselenidi ja fosfiini. Nämä kaikki ovat kaasumaisia, ja niissä molekyylien välillä on ainoastaan dispersiovoimia. Toisen ryhmän muodostavat hydridit, joissa vedyllä on positiivinen ominaisvaraus. Näitä ovat vesi, ammoniakki ja vetyhalogenidit. Joissakin näistä molekyylien välillä esiintyy vetysidoksia, minkä vuoksi niillä on selvästi muita kovalenttisia hydrideitä korkeampi sulamis- ja kiehumispiste. Kolmannessa ryhmässä hydridivedyllä on negatiivinen ominaisvaraus. Tällaisia ovat muun muassa elektronivajaat boraanit, stannaani, silaani ja germaani. Tämän ryhmän aineet ovat erittäin reaktiivisia johtuen suurelta osin vedyn negatiivisesta osittaisvarauksesta.
Varsinkin 14. ryhmän alkuaineet, kuten hiili ja pii muodostavat myös hydridejä, joissa kyseisen alkuaineen atomeja on toisiinsa sitoutuneina useita, ja jokaiseen niistä on liittynyt yksi tai useampi vetyatomi. Tällaisia ovat hiilivedyt ja silaaniyhdisteet. Myös typpi voi muodostaa useampiytimisiä hydridejä, kuten hydratsiinin (N2H4), ja samoin vetyperoksidissa (H2O2) on kaksi happiatomia.
Kovalenttisiksi hydrideiksi voidaan luokitella myös yhdisteet, jotka ovat rakenteeltaan polymeerisiä ja joissa on vetyjen muodostama hydridisilta. Tällaisia yhdisteitä muodostavia alkuaineita ovat beryllium, kupari, sinkki, magnesium ja alumiini.
Monet kovalenttiset hydridit ovat happoja, esimerkiksi vetyhalogenidit ja vetysulfidi. Näille on tyypillistä vedyn positiivinen osittaisvaraus. Ainoa selvästi emäksinen hydridi on ammoniakki. Yhdisteet, joissa vedyn osittaisvaraus on lähes nolla tai negatiivinen ovat neutraaleja.
Ionisidokselliset hydridit

Ionisidoksillisia hydrideitä muodostuu pääasiassa elektropositiivisten alkali- ja maa-alkalimetallien reagoidessa vetykaasun kanssa. Reaktion ajavana voimana on kidehilan muodostumisentalpia. Muista maa-alkalimetalleista poiketen berylliumin ja magnesiumin hydridit ovat luonteeltaan ionisidoksellisten ja kovalenttisten hydridien välimuotoja.
Ionisidoksellisten hydridien katsotaan koostuvan positiivisista metallikationeista ja negatiivisesti varautuneesta hydridianionista. Hydridianioni on hyvin vahva pelkistin johtuen kahden pienikokoisella 1s-orbitaalilla sijaitsevan elektronin välisistä sähköisistä repulsiovoimista.
Ionisidoksellisiin hydrideihin kuuluvat myös litiumalumiinihydridi (LiAlH4) ja natriumborohydridi (NaBH4), joita käytetään pelkistävinä reagensseina orgaanisessa kemiassa.
Ionisidokselliset hydridit ovat erittäin reaktiivisia ja veden kanssa kosketukseen joutuessaan muodostavat helposti syttyvää vetykaasua. Ionisidoksellisten hydridien reaktiivisuus kasvaa mentäessä ryhmässä alaspäin, ja rubidium-, cesium- ja bariumhydridit syttyvät helposti itsestään kosteassa ilmassa. Maa-alkalimetallien hydridit eivät reagoi aivan yhtä kiivaasti kuin alkalimetallien hydridit.
Metalliset hydridit

Siirtymämetallit, lantanoidit ja aktinoidit muodostavat vedyn kanssa metallisia hydridejä. Vety dissosioituu metallin pinnalle ja osittain metallihilaanmuodostaen niin kutsutun välisijayhdisteen. Tämän vuoksi niitä voidaankin pitää pikemminkin kiinteinä liuoksina kuin varsinaisina yhdisteinä. Näiden yhdisteiden rakenteet vaihtelevat, eivätkä ne välttämättä sisällä vetyä stoikiometrisissä suhteissa. Tällaisia ovat esimerkiksi LaH2,76 ja VH0,56. Metallisten hydridien monet ominaisuudet ovat paljolti metallien kaltaisia. Tällaisia ominaisuuksia ovat sähköjohtavuus, joka on kuitenkin metallimaisia alkuaineita alhaisempi, ja metalleille tyypillinen kiilto. Nämä ominaisuudet johtuvat siitä, että metallisissa hydrideissä on metallien tavoin vapaita elektroneja. Esimerkiksi titaanihydridin rakennetta voidaan kuvata kaavalla (Ti4+)(H-)1,9(e-)2,1.
Metalliset hydridit luovuttavat kiderakenteeseensa sekoittuneen vedyn niitä kuumennettaessa. Tämän vuoksi niitä on tutkittu mahdollisina vedyn varastointimenetelminä polttoainekäyttöä varten. Muun muassa platina kykenee sitomaan omaan tilavuuteensa verrattuna yhdeksänsataakertaisen määrän vetyä. Vedyn varastointiin on kehitetty myös metalliseoksia, jotka toimivat metallisten hydridien tavoin. Näiden seosten protonitiheys on erittäin lähellä nestemäisen vedyn protonitiheyttä, mikä tekee niistä tehokkaita vedyn varastoijia. Seokset koostuvat metallista A, jonka hydridin muodostumisreaktio ja eksoterminen ja metallista B, jonka hydridin muodostumisreaktio on endoterminen. Käyttökelpoisimmaksi osoittautuneet seokset ovat suhteessa 1:2 titaania ja nikkeliä tai lantaania ja nikkeliä sisältävät seokset.