Han-dynastia
Talous

Han-kaudella jatkettiin Qin-dynastian aloittamia merkittäviä rakennushankkeita. Tieverkkoa parannettiin ja joillakin osuuksilla keskikaistat oli päällystetty. Weijoen ja Keltaisenjoen välinen kanava valmistui 129 eaa. Infrastruktuurin parantamishankkeet ja käsityöläisten teknisen tason kehitys mahdollistivat talouskasvun.
Han-dynastian aikana idän ja lännen välinen silkkitie nousi merkittäväksi kauppareitiksi Rooman valtakunnan ja Kiinan välillä. Han-dynastian aikana kiinalaisten vaikutusvalta levisi aina Baktriaan, nykyisen Afganistanin alueelle saakka. Tämän myötä laajenivat Han-dynastian kauppasuhteet. Kaupankäynti ei ollut alkujaan etusijalla valtakunnan laajenemisessa, vaan kiinalaiset etsivät Keski-Aasiasta liittolaisia xiongnuja vastaan. Kiinalaisilla tuotteilla, etenkin silkillä, oli kysyntää lännessä, mutta suoraa yhteyttä Rooman valtakunnan ja Kiinan välillä ei vielä Han-kaudella ollut. Silkkitie koostui pikemminkin lyhyemmistä paikallisista kauppareiteistä Kiinan ja Rooman välillä. Matkan varrella parthialaiset sulkivat Rooman lähettiläiltä tien, sillä he halusivat pitää kaupankäynnin monopolin itsellään. He perivät suurta provisiota alueen läpi kulkevista tuotteista. Myös kiinalainen lähetystö lähti vuonna 97 etsimään Roomaa, jonka olemassaolosta heillä oli vain välikäsien kautta saatu tieto, mutta lähetystö ei koskaan päässyt perille parthialaisten vuoksi. Kiinan silkki päätyi näin Egyptiin ja Roomaan välikäsien kautta. Kiinan suuntaan tuotteita vietiin vain vähäisiä määriä. Kiinalainen ylimystö oli kiinnostunut ylellisyystuotteista, kuten meripihkasta ja lasitetuista esineistä, joten kauppa oli kiinalaisille ylijäämäistä. Silkkitiellä oli näin ollen suurempi merkitys kulttuureja yhdistävänä väylänä, kuin kauppareittinä.
Merkittävimmän tulonlähteet muodostivat kansalta kerätyt verot. Valtion verotusjärjestelmä ei ollut pitemmän päälle toimiva, sillä se perustui oletukseen että kaikki maatilat ovat pientiloja. Koska maanomistan tuli maksaa vuokraviljelijän verot, moni viljelijä katosi valtion verokirjoista. Suurmaanomistajat toisinaan välttivät veroja, jolloin pienmaanomistajien piti kattaa vaje. Tämä järjestely nosti pientilallisten verotuksen ankaraksi ja se synnytti aikaa myöten kapinoita. Tähän kehitykseen Han-dynastia ei lopulta kyennyt vastaamaan.
Valtion suurimmat menot muodostivat virkamiesten palkat. Kansaa rasitti myös keisarin hovin ylläpito. Historiallisten lähteiden mukaan Han-keisarina vuosina 147–164 toimineen Huanin haaremiin kuului 6 000 naista, mutta tämä on todennäköisesti liioiteltua. Hän kuitenkin lähetti pois 500 haareminaista menojen pienentämiseksi. Lähteet eivät kerro montako eunukkia toimi keisarin haaremissa, mutta on oletettu että Huanin kaudella hovissa saattoi olla 10 000 henkeä.
Valtion taloutta rasittivat myös dynastian paimentolaiskansoille maksamat lahjukset, jotta nämä saatiin pysymään rauhallisina. Lahjukset maksettiin viljana, silkkinä, kultana, tai myöhempinä aikoina nautoina ja lampaina. On laskettu että dynastia maksoi Keski-Aasian kansoille vuosina 50–100 noin 750 miljoonan kuparirahan edestä lahjuksia. Tämä oli noin kolmasosa kaikista valtion palkkamenoista. Dynastian lähinaapurit olivat usein alisteisia Han-vallalle, mutta kauimmaiset vasallivaltiot eivät aina olleet täysin uskollisia Han-vallalle. He lähettivät kuitenkin usein valtuustoja vannomaan uskollisuutta keisarille, sillä Han-dynastian antamat vastalahjat olivat monin verroin arvokkaampia.