stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sotasyyllisyysoikeudenkäynti

Sotasyyllisyysoikeudenkäynti säätytalossa marraskuussa 1945. Oikeuden jäsenet hevosenkengän muotoisen pöydän takana, heidän edessään sihteerit ja pikakirjoittajat, selin kolmessa rivissä pöytien ääressä syytetyt ja heidän avustajansa. Vasemmalla syyttäjä, valvontakomission edustajia ja ulkomaisia diplomaatteja, etualalla yleisöä ja lehtimiehiä.
Sotasyyllisyys­oikeuden­käynnillä tarkoitetaan Suomessa vuosina 1945 ja 1946 käytyä oikeuden­käyntiä, jossa tuomittiin Suomen jatkosodan aikaista poliittista johtoa. Oikeuden­käynti pidettiin Helsingin Säätytalossa.
Termillä sotasyyllisyys viitataan nykyisin poliittiseen vastuuseen, esimerkiksi hyökkäyssodan aloittamiseen, kun taas termit sotarikos ja sotarikollinen liittyvät sodan aikana tehtyihin rikoksiin ja sodan lakien sekä tapojen rikkomisiin, esimerkiksi vankien surmaamisiin. Termien erottelu on muotoutunut vasta toisen maailmansodan jälkeisissä oikeudenkäynneissä.
Taustaa

Liittoutuneet päättivät jo toisen maailmansodan aikana, että akselivaltojen poliittinen johto oli sodan aloittajina saatettava vastuuseen. Tästä sovittiin alustavasti jo Moskovan julistuksessa 30. lokakuuta 1943.
Jatkosodan 19. syyskuuta 1944 päättäneen Moskovan välirauhansopimuksen 13. artiklan mukaan ”Suomi sitoutuu yhteistoimintaan Liittoutuneiden Valtojen kanssa sotarikoksista syytettävien henkilöiden pidättämiseksi ja tuomitsemiseksi”. Artiklan tulkinta aiheutti epätietoisuutta: koskiko se vain sotarikollisia vai myös poliittista johtoa. Myös voittajavaltioilla oli asiasta ristiriitaisia mielipiteitä. Tulkintaa, jonka mukaan kysymys oli ainoastaan sotarikollisista, vahvisti Liittoutuneiden valvontakomission jo 19. lokakuuta 1944 silloiselle pääministerille Castrénille toimittama luettelo henkilöistä, jotka olisivat syyllistyneet sotarikoksiin. Listalla ei ollut Suomen poliittista johtoa. Kun eduskunta hyväksyi välirauhansopimuksen, päähuomion veivät vuoden 1940 Moskovan rauhan mukaisten rajojen palauttaminen voimaan sekä lisäksi Petsamon luovuttaminen Neuvostoliitolle, sotakorvaukset ja Porkkalan vuokraaminen Helsingin naapurista äskeisen vihollisen tukikohdaksi, eikä sopimuksen 13. artiklaan kiinnitetty juuri lainkaan huomiota.
Valvontakomission neuvostoliittolaisen osapuolen poliittinen neuvonantaja Orlov antoi tammikuussa 1945 Suomeen saapuneille ulkomaisille toimittajille lausunnon, jossa hän ei maininnut mitään Suomen sodanaikaisen poliittisen johdon asettamisesta oikeudelliseen vastuuseen. Välirauhansopimuksen 13. artiklan johdosta Orlov sanoi, että suomalaisten oli itse ratkaistava kysymys ”sotasyyllisistä”, sillä ”jos nämä henkilöt saavat pysyä vallassa ja jatkuvasti vaikuttaa Suomen politiikkaan, tulevat meidän tuntemamme epäluulot osoittautumaan oikeutetuiksi”. Suomalaisille syntyi käsitys, ettei sotasyyllisyyskysymys kuuluisi välirauhansopimuksen toteuttamisen piiriin, vaan valvontakomissio edellyttäisi vain sodanaikaisten johtomiesten jättävän paikkansa. Tammikuun lopussa pääministeri Paasikivi kehotti eduskuntapuheessaan kyseisiä henkilöitä siirtymään syrjään politiikasta ”hyvien ja luottamuksellisten välien aikaansaamisen helpottamiseksi Suomen ja Neuvostoliiton välillä sekä Neuvostoliiton taholla Suomea kohtaan vallitsevien epäluulojen hälventämiseksi ja luottamuksen Suomen politiikkaan vahvistamiseksi”, koska historia oli hänen mukaansa osoittanut henkilövaihdokset valtakuntien johtopaikoilla suurten poliittisten muutosten yhteydessä välttämättömiksi. Samalla Paasikivi ilmoitti hallituksen asettavan komitean selvittämään Suomen sodanaikaisen poliittisen johdon virkatoimia ja niiden lainmukaisuutta.
Kehitys kohti oikeudenkäyntiä

Asia oli esillä Suomen poliittisessa keskustelussa jatkuvasti jo sodan aikana ja sodan jälkeen. Oikeusministeri Kekkonen esitteli Tukholmassa elokuussa 1944 OSS:n Wilho Tikanderille melko tarkan kuvauksen tulevasta sotasyyllisyysprosessista. Valtiollisen poliisin päällikkö Paavo Kastari oli määrännyt kesällä 1944 Kekkosen erityisvalvontaan ja matkustuskieltoon, Kastari kun oli selvillä Kekkosen Tikander-yhteyksistä. Eduskuntakeskusteluun sotasyyllisyysasian nostivat niin sanotut kuutoset tammikuussa 1945, ja kesällä se oli välikysymyksenkin aiheena. Välikysymyksen allekirjoitti yhteensä 55 kansanedustajaa, joista 36 oli SKDL:sta – ensimmäisenä Hertta Kuusinen – kymmenen RKP:sta, seitsemän SDP:sta ja kaksi Maalaisliitosta. Hallituksen teettämä Hornborgin komitean mietintö ei antanut asiaan selkeää ratkaisua, mutta hallitus katsoi, ettei mietintö tukenut sodanaikaisten poliitikkojen syytteeseen asettamista. Samaan tulokseen hallitus päätyi presidentti K. J. Ståhlbergiltä pyytämänsä asiantuntijalausunnon pohjalta; Ståhlbergin mukaan Suomen lainsäädäntö ei tuntenut poliittista sotasyyllisyyttä.
Tilanne muuttui oleellisesti, kun liittoutuneet solmivat 8. elokuuta 1945 Lontoon sopimuksen, jossa määriteltiin sotasyyllisyyskäsite, eli ”rikos rauhaa vastaan”. Myöhemmin näistä rikoksista syytettynä tuomittiin useita natsi-Saksan poliitikkoja Nürnbergin oikeudenkäynnissä lokakuussa 1946. Samalla annettiin tuomioita myös sotarikoksista eli rikoksista ihmisyyttä vastaan. Rikoksia rauhaa vastaan olivat esimerkiksi hyökkäyssotien suunnittelu, valmistelu, aloittaminen ja käynti, kansainvälisten sopimusten kanssa ristiriidassa olevat sodat sekä osallistuminen tällaisia sotia koskeviin suunnitelmiin tai salahankkeisiin.
Valvontakomission varajohtaja Savonenkov keskusteli asiasta tuoreeltaan 8. elokuuta pääministeri Paasikiven kanssa. Savonenkov totesi, että hallitus oli viivytellyt sotasyyllisyyskysymyksessä ja että mikäli Suomi ei asiaa itse ratkaisisi, tekisivät sen voittajavaltiot. Savonenkovin mukaan mikäli sotasyyllisiä ei lain mukaan pystyttäisi syyttämään, asiasta tulisi tehdä uusi laki. Sotasyyllisyysasiaa valmisteltiin hallituksessa, ja 13. elokuuta Paasikivi ilmoitti eduskunnalle hallituksen tuovan käsittelyyn lain erityistuomioistuimista. Jos lakiehdotusta ei hyväksyttäisi hallitus pääministerin mukaan eroaisi. Valvontakomission puheenjohtaja Ždanov saapui Helsinkiin 21. elokuuta vauhdittaakseen läsnäolollaan asian etenemistä ja kävi seuraavana päivänä Paasikiven luona. Ždanov korosti sotasyyllisyyskysymyksen tärkeyttä ja sen hoitamisen kiireellisyyttä, koska vasta sen jälkeen voitaisiin ryhtyä järjestämään Suomen ja Neuvostoliiton tulevia keskinäisiä suhteita. Hän varoitti, ettei oikeudenkäynnistä saanut tulla farssia tai pelkkää muodollisuutta, sillä muussa tapauksessa neuvostoliittolaiset voisivat joutua ottamaan asian omiin käsiinsä.
Oikeudenkäynti > Sotasyyllisyysoikeudenkäynnin kokoonpano

| Oikeuden puheenjohtajat> henkilö | Oikeuden puheenjohtajat> huomioita | Oikeuden puheenjohtajat>  |
| --- | --- | --- |
| Hjalmar Neovius (korkeimman oikeuden presidentti) | erosi terveyssyistä 1.12.1945 |  |
| Oskar Möller (korkeimman oikeuden oikeusneuvos) | tuli Neoviuksen seuraajaksi 10.12.1945 |  |
| Tuomarijäsenet > jäsen | Tuomarijäsenet > varajäsen | Tuomarijäsenet >  |
| --- | --- | --- |
Urho Castrén (korkeimman hallinto-oikeuden presidentti): 
| Kaarlo Kaira (professori) | Arvo Sipilä (professori) |  |
| Eduskunnan nimeämät jäsenet | Eduskunnan nimeämät jäsenet |  |
| jäsen | varajäsen |  |
| Otto Toivonen (kansanedustaja, SDP) | A. J. Kosonen (päätoimittaja) |  |
| Kalle Hakala (kansanedustaja, SDP) | Valfrid Eskola (kansanedustaja, SDP) |  |
| Lauri af Heurlin (lakitieteen kandidaatti, SDP) | Kai K. Nordlund (hovioikeuden auskultantti) |  |
| Eino Pekkala (kansanedustaja, SKDL) | K. H. Wiik (kansanedustaja, SKDL) |  |
| Aaro Uusitalo (kansanedustaja, SKDL) | Toivo Kujala (kansanedustaja, SKDL) |  |
| Hertta Kuusinen (kansanedustaja, SKDL) | Tyyne Tuominen (kansanedustaja, SKDL) |  |
| Lauri Riikonen (kansanedustaja, Maalaisliitto) | Heikki Vehkaoja (kansanedustaja, Maalaisliitto) |  |
| Juho Pilppula (kansanedustaja, Maalaisliitto) | Toivo T. Kaila (filosofian tohtori) |  |
| Anshelm Alestalo (kansanedustaja, Maalaisliitto) | Albin Asikainen (kansanedustaja, Maalaisliitto) |  |
| Arno Tuurna (kansanedustaja, kokoomus) | Päiviö Hetemäki (kansanedustaja, kokoomus) |  |
| Tor Therman (rehtori, RKP) | Felix Johansson (hovioikeudenneuvos) |  |
| Heikki Kannisto (kansanedustaja, edistyspuolue) | Akseli Nieminen (oikeusneuvosmies) |  |
Oikeudenkäynti > Tuomio

Sotasyyllisyys­oikeus neuvotteli tuomioista runsaan viikon ajan käymällä läpi kertynyttä aineistoa, suoritti koe­äänestyksen 15. helmi­kuuta ja sai seuraavana päivänä valmiiksi tuomion, joka oli tarkoitus julistaa 18. helmi­kuuta. Oikeuden ennakko­päätös, joka olisi vapauttanut Kivimäen ja tuominnut Rytin kahdeksan, Rangellin viiden ja muut 2–3½ vuoden vankeus­rangaistuksiin, sai valvontakomission puuttumaan asiaan ja vaatimaan tuomion lykkäämistä. Oikeudelle tuli käsin kirjoitettu viesti, jonka kerrottiin olevan referaatti Paasikiven valvontakomission varapuheenjohtajalta Savonenkovilta 17. helmikuuta saamasta puhelinviestistä. Viesti oli kirjoitettu yläreunastaan vinoksi repäistylle lehtiön sivulle, eikä siinä ollut otsikkoa, päiväystä eikä allekirjoitusta. Viestin mukaan Ryti, Rangell, Linkomies, Tanner ja Kivimäki oli tuomittava 5−10 vuoden vankeusrangaistuksiin. Valvontakomissiolla ei kerrottu olevan omaa mielipidettä Ramsayn, Kukkosen ja Reinikan suhteen, mutta näidenkään tuomioilla ei saanut olla ”vain symbolinen karaktääri”. Viesti päättyi varoitukseen, jonka mukaan vielä oikeuden viimeisessä istunnossa esitetty kanta Neuvostoliiton aloittamista sotatoimista Suomea vastaan olisi ”panettelua ja sillä on Neuvostoliiton vastainen karaktääri”. Syytetyt ja heidän asianajajansa eivät saaneet nähdä paperia, joka pysyi salassa aina vuoteen 1956 asti, kunnes kirjailija Yrjö Soini löysi sen oikeudenkäyntiasiakirjojen joukosta. Soini on esittänyt, että viesti olisi tosiasiassa ollut suomalaisten kommunistien eikä Valvontakomission työtä, koska se ei hänen mielestään ollut virallinen asiakirja. Valvontakomission brittiläisen osapuolen poliittinen neuvonantaja Francis Shepherd kävi 19. helmikuuta ulkoministeri Enckellin luona ilmaisemassa henkilökohtaisena mielipiteenään, että valvontakomission suosittelemia rangaistuksia oli pidettävä lievinä.
Juuri ennen kuin oikeus sai valmiiksi lopullisen tuomion, sille toimitettiin vielä 20. helmikuuta Suomen Lontoon-suurlähettilään Eero Wuoren sähke, jonka mukaan Britannian ulkoministeriö oli varoittanut Suomea Neuvostoliiton reaktioista, mikäli rangaistukset olisivat liian lieviä. Yrjö Soini on epäillyt, että sähkeen takana olisi ollut myöhemmin paljastunut kommunistinen soluttuma Britannian ulkoministeriössä (ns. Cambridgen viisikko).
Tämän jälkeen oikeus päätyi kannattamaan valvontakomission vaatimia vähimmäisrangaistuksia. Tuomion ratkaisi oikeuden maalaisliittolaisten jäsenten Riikosen, Alestalon ja Pilppulan siirtyminen kannattamaan kansandemokraattisten jäsenten Kuusisen, Pekkalan ja Uusitalon mielipidettä; nämä puolestaan olivat jonkin verran tinkineet alkuperäisistä vaatimuksistaan. Oikeuden päätös ei ollut yksimielinen, sillä neljä oikeuden jäsentä - Toivonen, Hakala, af Heurlin ja Tuurna - katsoi, ettei kukaan syytetyistä ollut syyllistynyt lainvastaisuuteen. Lopullisen tuomion perustelujen sanamuodoksi tuli oikeuden RKP:hen kuuluneen jäsenen Thermanin lausunto.
Oikeudenkäynti > Tuomio > Tuomitut

Lopulliset, 21. helmikuuta 1946 julistetut tuomiot olivat:
| Tuomittu | Asema | Rangaistus |
| --- | --- | --- |
| Risto Ryti | Suomen tasavallan 5. presidentti | 10 v. kuritushuonetta |
| J. W. Rangell | Suomen 25. pääministeri | 6 v. vankeutta |
| Edwin Linkomies | Suomen 26. pääministeri | 5 v. 6 kk vankeutta |
| Väinö Tanner | ministeri | 5 v. 6 kk vankeutta |
| T. M. Kivimäki | Suomen Saksan suurlähettiläs | 5 v. vankeutta |
| Henrik Ramsay | ministeri | 2 v. 6.kk  vankeutta |
| Antti Kukkonen | ministeri | 2 v. vankeutta |
| Tyko Reinikka | ministeri | 2 v. vankeutta |
Oikeudenkäynti > Tuomittujen vankeusaika

Tuomitut suorittivat rangaistuksensa Helsingin keskusvankilassa.lähde?
Sotasyyllisyysoikeudenkäynnin pöytäkirjoista kertyi neljä suurta kansiota, joissa oli yhteensä 2 293 sivua, ja niiden liitteistä viisi vastaavankokoista kansiota.
Julkinen sana kommentoi oikeudenkäynnin päättymistä ja langetettuja tuomioita vaihtelevasti. Porvarillisten ja sosialidemokraattisten lehtien kirjoituksissa oli kantavana teemana toivomus, että nyt olisi poistunut ratkaiseva sisä- ja ulkopoliittinen este lopulliseen rauhansopimukseen pääsyn tieltä. Sen sijaan äärivasemmiston lehdet Työkansan Sanomat ja Vapaa Sana vertasivat syytettyjen saamia tuomioita Saksan miehityksen kokeneissa maissa ja Saksan entisissä vasallivaltioissa langetettuihin tuomioihin ja pitivät niitä lievinä. Samoin ne arvostelivat jyrkästi varsinkin niitä oikeuden jäseniä, jotka olivat koko oikeudenkäynnin ajan vaatineet kaikkien syytettyjen vapauttamista. Oikeudenkäynnin päättyminen huomioitiin myös ulkomaiden lehdistössä, ja esimerkiksi Yhdysvaltain suurimpiin kuulunut sanomalehti The New York Times kirjoitti: ”Tuomittujen suomalaisten johtajien traaginen erehtyminen tapahtui, kun he, saadakseen [talvisodassa] menetetyt maa-alueet takaisin, lyöttäytyivät yhteen Hitlerin kanssa. Silloin he eivät ainoastaan yliarvioineet Saksan voimavaroja, vaan myös käsittivät väärin sen suuremman selkkauksen luonteen, johon he maansa johdattivat.”
Sotasyyllisyysoikeuden syytteet valmistellutta tutkijalautakuntaa johtanut oikeusneuvosmies Onni Petäys ampui itsensä vajaa kuukausi tuomioiden julkistamisen jälkeen, 17. maaliskuuta 1946. Petäyksen kerrottiin joutuneen ennen oikeudenkäyntiä ja sen aikana ylivoimaiseen hermopaineeseen ja Neuvostoliiton suoranaisen painostuksen kohteeksi.
Vaatimus sotaan syyllisten rankaisemisesta kirjattiin myös Pariisin rauhansopimuksen 9. artiklaan, vaikka jo vuosi ennen sen allekirjoitusta Suomen sotasyyllisyysprosessi oli toteutettu Neuvostoliiton vaatimassa järjestyksessä ja sen edustajia tyydyttäneellä tavalla. Historioitsija Jukka Tarkan mukaan kyseessä oli osoitus Neuvostoliiton halusta nöyryyttää Suomea vielä taannehtivasti, koska siinä vaadittiin jo toteutunutta asiaa.
Kritiikkiä

Sotasyyllisyyslainsäädäntö luotiin länsiliittoutuneiden ja Neuvostoliiton yhteisymmärryksessä.
Kirjallisuutta

Procopé, Hjalmar J.: Fällande dom som friar.  Stockholm:  Fahlcrantz & Gumelius, 1946.
Tarkka, Jukka: Hirmuinen asia: Sotasyyllisyys ja historian taito.  Helsinki:  WSOY, 2009.  ISBN 978-951-0-34892-5
Jukka Tarkka: 13. artikla. Suomen sotasyyllisyyskysymys ja liittoutuneiden sotarikospolitiikka vuosina 1944–1946. Väitöskirja. Helsinki WSOY 1977. ISBN 951-0-08022-5
Hannu Rautkallio: Sotasyyllisyysnäytelmä. Valvontakomission salaiset asiakirjat puhuvat. Espoo : Weilin + Göös 1981 ISBN 951-35-2520-1
Hannu Rautkallio (toim.): Sotasyyllisyyden asiakirjat. 2006. ISBN 952-92-1152-X
Lasse Lehtinen & Hannu Rautkallio: Kansakunnan sijaiskärsijät. Sotasyyllisyys uudelleen arvioituna. WSOY 2005 ISBN 951-0-30797-1
Edwin Linkomies: Vaikea aika Suomen pääministerinä sotavuosina 1943–44. Otava 1970.
T. M. Kivimäki: Suomalaisen poliitikon muistelmat. WSOY 1965.
Toivo T. Kaila: Sotaansyyllisemme Säätytalossa. WSOY 1946.
Toivo Heikkilä: Paasikivi peräsimessä: Pääministerin sihteerin muistelmat 1944–1948. Otava 1965.
Väinö Tanner puolustautuu. Tampereen sosialidemokraattinen kunnallisjärjestö, Tampere 1946.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sotasyyllisyysoikeudenkäynti Wikimedia Commonsissa
Wikiaineistossa on lähdetekstejä aiheesta:
Kysymys sotasyyllisyystuomion purkamisesta (Arkistoitu – Internet Archive), Oikeuskansleri 27.11.1992
Elonet:Finlandia-katsaus 77 "Sotasyysllisyysoikeudenkäynnin alku marraskuu 1945", 2:27 filmin alusta
YLE elävä arkisto – Sotasyyllisyyskysymys
Oikeusministeriön selvitys: Sotasyyllisyysoikeudenkäynti. (Arkistoitu – Internet Archive)
Gerda Ryti ja tytär Eva Saxén poistuvat sotasyyllisyysoikeudenkäynnistä Säätytalosta 16. marraskuuta 1945.
Oikeudenkäynnissä tuomitut Ramsay, Reinikka, Kukkonen, Linkomies, Rangell, Ryti, Tanner ja Kivimäki yhteiskuvassa Säätytalossa.
Wikiaineisto
Saginaw Spirit

| Saginaw Spirit |
| --- | --- |

Perustettu:  1943
Entiset nimet:  St. Catharines Falcons (1943–1947) St. Catharines Teepees (1947–1962) St. Catharines Black Hawks (1962–1976) Niagara Falls Flyers (1976–1982) North Bay Centennials (1982–2002) Saginaw Spirit (2002–) 
Kaupunki:   Saginaw, Michigan
Kotiareena:  Dow Event Center
Sarjataso:  OHL
Konferenssi:  Läntinen
Divisioona:  Läntinen
Värit:                          
Toimitusjohtaja:   Dave Drinkill
Puheenjohtaja:   Craig Goslin
Päävalmentaja:   Chris Lazary
Yhteistyöseurat:  Leamington Flyers (GOJHL)
Infobox OKNimi-testi OK: 
Saginaw Spirit on yhdysvaltalainen jääkiekkoseura, joka pelaa Ontarion junioriliigan läntisen konferenssin länsidivisioonassa. 
Seuran kotikaupunki on Saginaw Michiganissa.
Joukkue kaudella 2024–2025

| Maalivahti |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| # |  | Pelaaja | Hanskakäsi | Syntymävuosi | Syntymäpaikka |
| 29 |  | Andrew Oke | L | 2004 | Shelby Township, Michigan, Yhdysvallat |
| 35 |  | Samuel DiBlasi | L | 2007 | Saginaw, Michigan, Yhdysvallat |
|   |  | Declan McNamara | L | 2007 | Sudbury, Ontario, Kanada |
| Puolustajat |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| # |  | Pelaaja | Kätisyys | Syntymävuosi | Syntymäpaikka |
| 19 |  | Zayne Parekh | R | 2006 | Nobleton, Ontario, Kanada |
| 27 |  | P.J. Forgione | L | 2004 | Novi, Michigan, Yhdysvallat |
| 72 |  | Blake Barnes | R | 2008 | Sarnia, Ontario, Kanada |
| 73 |  | James Guo | R | 2005 | Woodbridge, Ontario, Kanada |
|   |  | Xander Velliaris | L | 2007 | Toronto, Ontario, Kanada |
| Hyökkääjät |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| # |  | Pelaaja | Kätisyys | Pelipaikka | Syntymävuosi | Syntymäpaikka |
| 7 |  | Calem Mangone | R | OLH | 2004 | Sault Ste. Marie, Ontario, Kanada |
| 8 |  | Brody Najim | L | KH | 2008 | Sarnia, Ontario, Kanada |
| 15 |  | Sebastien Gervais | L | VLH | 2005 | Windsor, Ontario, Kanada |
| 21 |  | Liam Storch | R | OLH | 2006 | Macomb, Michigan, Yhdysvallat |
| 26 |  | Trevor Theuer | L | KH | 2008 | Clarkston, Michigan, Yhdysvallat |
| 28 |  | Liam Campbell | L | VLH | 2008 | Elginburg, Ontario, Kanada |
| 42 |  | Jacob Cloutier | R | OLH | 2007 | Ottawa, Ontario, Kanada |
| 77 |  | Michael Misa | L | VLH | 2007 | Oakville, Ontario, Kanada |
| 92 |  | Nic Sima | R | OLH | 2005 | Mississauga, Ontario, Kanada |
|   |  | Kristian Epperson | L | VLH | 2006 | Mequon, Wisconsin, Yhdysvallat |
|   |  | Kaeden Johnston | R | H | 2005 | Peterborough, Ontario, Kanada |
|   |  | Igor Tšernyšov | R | VLH | 2005 | Penza, Venäjä |
|   |  | Ethan Weir | R | KH / OLH | 2007 | London, Ontario, Kanada |
Lähde: EliteProspects
Joukkueenjohto

Päävalmentaja: Chris Lazary
Apuvalmentaja: Jesse Messier
Apuvalmentaja: Justin Pereira
Maalivahti- & Videovalmentaja: Rick Ice
Fysiikkavalmentaja: Austin Sadler
Huoltopäällikkö: Adam Wozniak
Puheenjohtaja: Craig Goslin
Toimitusjohtaja: Dave Drinkill
Apulaistoimitusjohtaja: Brian Prout
Lähde: EliteProspects
Aiheesta muualla

Saginaw Spiritin verkkosivut (englanniksi)
Saginaw Spiritin EliteProspects-sivut
| Itäinen konferenssi | Itäinen konferenssi | Läntinen konferenssi | Läntinen konferenssi |
| --- | --- | --- | --- |
| Itäinen | Keskinen | Keskilänsi | Läntinen |
| Belleville Bulls | Barrie Colts | Erie Otters | Flint Firebirds |
| Kingston Frontenacs | North Bay Battalion | Guelph Storm | Saginaw Spirit |
| Oshawa Generals | Mississauga Steelheads | Kitchener Rangers | Sarnia Sting |
| Ottawa 67's | Niagara IceDogs | London Knights | Sault Ste. Marie Greyhounds |
| Peterborough Petes | Sudbury Wolves | Owen Sound Attack | Windsor Spitfires |
Timo Soini

| Timo Soini |
| --- | --- |
 Timo Soini keväällä 2015.
Suomen ulkoministeri
 Sipilän hallitus   29.5.2015–6.6.2019 (ulkoministeri)  
Edeltäjä:  Erkki Tuomioja
Seuraaja:  Pekka Haavisto
 29.5.2015–5.5.2017 (eurooppaministeri)  
Edeltäjä:  Lenita Toivakka
Seuraaja:  Sampo Terho
Suomen pääministerin sijainen
 Sipilän hallitus   29.5.2015–28.6.2017  
Edeltäjä:  Antti Rinne
Seuraaja:  Petteri Orpo
Euroopan parlamentin jäsen
 2009–2011  
Perussuomalaisten puheenjohtaja
 1997–2017  
Edeltäjä:  Raimo Vistbacka
Seuraaja:  Jussi Halla-aho
Kansanedustaja
 19.3.2003–13.7.2009  20.4.2011–16.4.2019  
Ryhmä/puolue:  Perussuomalaisten eduskuntaryhmä (2003–2009, 2011–2017)  Sininen eduskuntaryhmä (2017–2019)
Vaalipiiri:  Uudenmaan vaalipiiri
Henkilötiedot
Syntynyt: 30. toukokuuta 1962 (ikä 62) Rauma
Puoliso:  Tiina Soini
Tiedot
Puolue:  sitoutumaton
Muut puolueet:  Suomen Maaseudun Puolue (1979–1995) Perussuomalaiset (1995–2017) Korjausliike (2017–2023)
Koulutus:  valtiotieteiden maisteri (1988)
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto
Uskonto:  katolinen
Aiheesta muualla
www.timosoini.fi
Timo Juhani Soini (s. 30. toukokuuta 1962 Rauma) on suomalainen poliitikko. Hän on entinen ulkoministeri, kansanedustaja ja europarlamentaarikko, joka aloitti poliittisen uransa Suomen Maaseudun Puolueessa (SMP) vuonna 1979. Hän nousi SMP:n varapuheenjohtajaksi ja puoluesihteeriksi. SMP:n puoluesihteerinä Soini toimi vuosina 1992–1995. Soini oli yksi Perussuomalaiset-puolueen perustajajäsenistä vuonna 1995 ja perussuomalaisten puheenjohtaja vuosina 1997–2017, ja hänen pitkän puheenjohtajakautensa aikana puolue osittain henkilöityi häneen.
Soini oli merkittävä oppositiopoliitikko, joka tuli tunnetuksi ”soinismeiksi” kutsutuista lausahduksista ja EU-kriitikkona. Esikuvanaan hän on kertonut pitävänsä Veikko Vennamoa. Hän johti puolueen vaalimenestykseen vuoden 2011 eduskuntavaaleissa. Henkilökohtaisesti Soini nousi kansanedustajaksi vasta vuonna 2003.
Soini on ollut Sipilän hallituksen ulkoministeri vuosina 2015–2019, pääministerin sijainen 2015–2017, kansanedustaja vuosina 2003–2009 ja 2011–2019 sekä Espoon kaupunginvaltuutettu 2001–2021. Soini oli eduskunnan lakivaliokunnan jäsen vuosina 2003–2007, suuren valiokunnan jäsen vuosina 2007–2009, Euroopan parlamentin jäsen vuosina 2009–2011 ja Suomen eurooppaministeri vuosina 2015–2017.
Poliittinen ura > Suomen Maaseudun Puolue

Soini liittyi Suomen Maaseudun Puolueeseen (SMP) 16-vuotiaana vuonna 1979. Hän johti puolueen nuorisojärjestö Kehittyvän Suomen Nuorten Liittoa 1984–1992. Soini valittiin vuonna 1989 puolueen varapuheenjohtajaksi ja vuoden 1992 puoluekokouksessa puoluesihteeriksi. Hän jatkoi tehtävässä SMP:n konkurssiin (1995) asti. Soini on kertonut harkinneensa loikkaamista SDP:hen vuonna 1995 SMP:n kaaduttua talousvaikeuksiin. Hän ehti olla SMP:n ehdokas vuoden 1995 eduskuntavaaleissa Kuopion läänin vaalipiiristä muttei tullut valituksi 2 866 äänellä.
Soini oli SMP:n viimeiseksi jääneen puolueohjelman vuoden 1992 keskeinen arkkitehti. Ohjelmassa hän määritteli puolueen linjan suomalaiskansalliseksi populismiksi.