stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Espanjan energiapolitiikka
Sähköntuotanto ja kulutus

| Sähkö asukasta kohti Espanjassa (kWh/as> ).EU-15 | Sähkö asukasta kohti Espanjassa (kWh/as> ).Kulutus | Sähkö asukasta kohti Espanjassa (kWh/as> ).Tuotanto | Sähkö asukasta kohti Espanjassa (kWh/as> ).Foss. | Sähkö asukasta kohti Espanjassa (kWh/as> ).Ydin | Sähkö asukasta kohti Espanjassa (kWh/as> ).UE-Bio | Sähkö asukasta kohti Espanjassa (kWh/as> ).Bio+jäte | Sähkö asukasta kohti Espanjassa (kWh/as> ).UE % | Sähkö asukasta kohti Espanjassa (kWh/as> ). |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2004 | 6 489 | 6 559 | 3 739 | 1 490 | 1 174 | 157 | 20,5 % |  |
| 2005 | 6 744 | 6 776 | 4 244 | 1 326 | 1 135 | 71 | 17,9 % |  |
| 2006 | 6 734 | 6 862 | 4 208 | 1 234 | 1 305 | 115 | 21,1 % |  |
| 2008 | 6 523 | 6 764 | 4 066 | 1 286 | 1 318 | 94 | 21,6 % |  |
| Ero 2004-8 | +34 | +205 | +327 | -204 | +144 | -63 | - |  |
| Ero 2004-8 | +1 % | +3 % | +9 % | -14 % | +12 % | -40 % | + 1,1 %-yks. |  |
* UE-Bio sisältää vesivoiman, tuulivoiman, aurinkosähkön ja geotermisen sähkön * UE % = (uusiutuvan sähkön oma tuotanto / sähkön kulutus) * 100 %
IEA:n mukaan Espanjan sähkönkulutus oli 283 TWh ja 6 296 kWh/as vuonna 2007. Vuonna 2006 Espanjan sähkönkulutus asukasta kohti oli 38 % Suomen vastaavasta luvusta.
Sähköntuotanto ja kulutus > Tuulivoima

Espanjassa oli tuulivoimaa 28 139 MW vuonna 2021, 19 149 MW vuonna 2009 ja 11 615 MW vuonna 2006.
Ydinvoima

Espanja keskeytti Armintzan kalastajakylässä sijaitsevan ydinreaktorin rakentamisen vuonna 1984. Rakentamista ei ole jatkettu (2010).
Energiatehokkuus

Maaliskuussa 2007 Euroopan neuvosto nimesi energiatehokkuuden keskeiseksi osaksi ilmastonmuutos- ja energiastrategiaa. Neuvosto asetti tavoitteeksi 20 % energiankulutuksen säästön vuonna 2020. Direktiivi velvoittaa jäsenmaita myös yhdeksän prosentin loppukäytön energiansäästöön vuonna 2016. Espanja tavoite on direktiiviä kunnianhimoisempi 11 % säästö vuonna 2012.
Energiansäästöohjelma 2008

Espanja hyväksyi 1. elokuuta 2008 energiansäästöohjelman, jonka päämäärä on vähentää maan öljynkulutusta 10 % 2011 mennessä. Ohjelma maksaa 245 miljoonaa euroa. Kauppa- ja teollisuusministeri Miguel Sebastianin mukaan se säästää yli neljä miljardia euroa öljykustannuksissa. Ohjelmaan sisältyy:
nopeusrajoitus kaupunkien sisääntuloteillä -20%
metroliikenteen tehostus
yli 100 hengen työpaikkojen yhteiskuljetus julkisin varoin
busseissa 20 % biopolttoainetta vuodesta 2009 alkaen
pyöräteiden ja kaupunkipyörien lisäys
2 energiansäästölamppua/talous
moottoriteiden valaistuksen puolitus
yli 15 v. vanhojen autojen vaihdon tuki
sähköautohankkeiden tuki
Ympäristöjärjestöjen mukaan tehokkaampaa olisi puuttua energiankulutuksen kasvun syihin ja lisätä uudistuksia. Heidän mukaansa ohjelmaa voisi parantaa kieltämällä hehkulamput, energiaa tuhlaavat kodinkoneet ja autot ja lisäämällä ympäristövero ja vanhojen asuntojen avustukset niiden kunnostamiseksi energiatehokkaiksi.
Liikenne

Barcelonassa liikenteen nopeusrajoitus on laskettu 100–120 km/h arvoon 80 km/h tammikuussa 2008. Viranomaisten mukaan päästöt ovat vähentyneet 17 % ja onnettomuudet 50 %.
Uusiutuva energia

Euroopan komission suunnittelema uusiutuvan energian velvoite Espanjalle on energiankulutuksen uusiutuvan energia osuuden lisäys 8,7 %:sta vuonna 2005 20 %:iin vuonna 2020. Espanjan tavoitteena on 30 % sähköstä uusiutuvaa energiaa 2010 mennessä, josta puolet tuulienergiaa. Espanja tuulivoimatavoite on 20 GW vuonna 2011 ja suunniteltu tavoite 29 GW vuonna 2016. Tuulivoimaa tuetaan vapaavalintaisesti 20 vuoden syöttötariffilla tai 40 % sähkönhintabonuksella. Espanja on ensimmäinen maa, joka vaatii aurinkokennojen asennusta uusiin rakennuksiin ja toinen aurinkolämmitetyn veden käyttöön. Vuodesta 2006 laki asettaa minimivelvoitteet aurinkolämmitystä (30-70 %) sekä aurinkokennoja uusille rakennuksille ja korjausrakentamiseen. Kaupungeilla on myös omia tavoitteita. Esimerkiksi Barcelonassa uusien rakennusten ja korjattavien rakennusten lämpimästä vedestä 60 prosenttia täytyy lämmitä aurinkoenergialla. Barcelonan kaupungin tavoite on 100 000 neliötä aurinkolämmitystä vuonna 2010.
Gábor Király

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Gábor Ferenc Király
Syntymäaika: 1. huhtikuuta 1976 (ikä 48)
Syntymäpaikka: Szombathely, Unkari
Pelipaikka: maalivahti
Pituus: 193 senttimetriä
Seura
Seura: Szombathelyi Haladás
Pelinumero: 1
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1993–1997 1997–2004 2004–2007 2006 2006–2007 2007–2009 2009 2009–2014 2014–2015 2015– | Szombathelyi Haladás Hertha BSC Crystal Palace → West Ham United (laina) → Aston Villa (laina) Burnley → Leverkusen (laina) 1860 München Fulham Szombathelyi Haladás | 96 (0) 198 (0) 111 (0) 0 (0) 5 (0) 27 (0) 0 (0) 168 (0) 3 (0) 33 (0) |
Maajoukkue
| 1998–2018 |  Unkari | 108 (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 13. kesäkuuta 2016.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 11. syyskuuta 2018.
Gábor Ferenc Király (s. 1. huhtikuuta 1976 Szombathely) on unkarilainen jalkapallomaalivahti. Hän edustaa Unkarin pääsarjassa pelaavaa Szombathelyi Haladásia. Hänet tunnetaan parhaiten collegehousujen käyttämisestä pelin aikana.
Seurajoukkueura

Király aloitti uransa syntymäkaupunkinsa Szombathelyn Szombathelyi Haladásin joukkueessa vuonna 1993. Neljän vuoden päästä hän siirtyi Hertha BSC -joukkueeseen kakkosmaalivahdiksi. Hän debytoi Bundesliigassa syyskuussa 1997 ja otti pian ykkösmaalivahdin paikan Christian Fiedleriltä. Hän pelasi seurassa myös Mestarien liigaa kaudella 1999–2000.
Uuden valmentajan saavuttua Herthaan kesken kauden 2003–2004 Király menetti ykkösmaalivahdin paikkansa Fiedlerille. Hänen sopimustaan olisi laskettu vain jos hän olisi karsinut palkastaan.
Király siirtyi tämän jälkeen Englannin Valioliigaan nousseeseen Crystal Palaceen. Hän otti ykkösmaalivahdin paikan Julián Speronilta ja pelasi 32 ottelua Valioliigassa, mutta seura putosi takaisin Mestaruussarjaan. Seuraavalla kaudella hän pelasi 43 ottelua.
Toukokuussa 2006 Király vaati siirtoa Valioliigaan. Tämä näyttikin todennäköiselta, mutta lopulta hän ei saanut sopivia tarjouksia ja aloitti kolmannen kautensa Palacessa. Tämä jäi Királyn viimeiseksi seurassa. Hänet lainattiin kahdeksi viikoksi West Ham Unitediin, mutta ei esiintynyt yhdessäkään ottelussa. Tämän jälkeen hän palasi Palaceen, josta hänet kuitenkin lainattiin Aston Villaan kuukaudeksi paikkaamaan Thomas Sørensenia ja Stuart Tayloria. Hän pelasi liigassa yhteensä viidessä ottelussa ja palasi Palaceen tammikuussa 2007.
Király siirtyi tämän jälkeen Burnleyhyn toukokuussa 2007 kahden vuoden sopimuksella. Hän pelasi seurassa ensimmäisenä kautenaan 27 ottelua Mestaruussarjassa. Nämä jäivät kuitenkin Királyn ainoiksi seurassa ja hänet lainattiin tammikuussa 2009 Bayer Leverkuseniin paikkaamaan loukkaantunutta kakkosmaalivahtia.
Kesäkuussa 2009 Király jätti Burnleyn. Pian tämän jälkeen hän siirtyi kolmen vuoden sopimuksella 2. Bundesliigassa pelaavaan 1860 Müncheniin.
Maajoukkueura

Király edustaa myös Unkarin maajoukkuetta, jossa hän debytoi vuonna 1998. Hän on pelannut maajoukkueessa yhteensä ennätykselliset 108 ottelua ja ollut mukana useissa arvokisakarsinnoissa.
Saavutukset

Saksan liigacup: 2001, 2002
Unkarin vuoden jalkapalloilija: 1998, 1999, 2000, 2001, 2015
Ensimmäinen yli 40-vuotiaana EM-kisoissa pelannut jalkapalloilija, 40 vuotta 75 päivää aloitusottelussa 14. kesäkuuta 2016
Etelämantereen tutkimusasemat

Etelämantereen tutkimusasemat ovat Etelämantereella ja sen läheisillä saarilla sijaitsevia tieteellisiä tutkimusasemia.
Luettelo tutkimusasemista > Pysyvät tutkimusasemat

| Tutkimusasema | Valtio | Perustettu | Sijainti |
| --- | --- | --- | --- |
| Amundsen–Scott |  Yhdysvallat | 1957 | Etelänapa |
| Artigasin tutkimusasema |  Uruguay | 1984 | Eteläiset Shetlandinsaaret |
| General Belgrano II |  Argentiina | 1979 | Coatsinmaa |
| Bellingshausen |  Venäjä | 1968 | Eteläiset Shetlandinsaaret |
| Bernardo O’Higgins Riquelmen tutkimusasema |  Chile | 1948 | Grahaminmaa |
| Bharati |  Intia | 2012 | Prinsessa Elisabetin maa |
| Arturo Pratin asema |  Chile | 1947 | Eteläiset Shetlandinsaaret |
| Casey |  Australia | 1959 | Wilkesinmaa |
| Ferraz |  Brasilia | 1984 | Eteläiset Shetlandinsaaret |
| Concordia |  Ranska   Italia | 2005 | Itä-Etelämanner |
| Davis Station |  Australia | 1957 | Prinsessa Elisabethin maa |
| Dome Fuji |  Japani | 1995 | Kuningatar Maudin maa |
| Dumont d’Urville |  Ranska | 1956 | Adélienmaa |
| Eduardo Frei Montalvan tutkimusasema |  Chile | 1969 | Eteläiset Shetlandinsaaret |
| Base Esperanza |  Argentiina | 1975 | Grahaminmaa |
| Great Wall |  Kiina | 1985 | Eteläiset Shetlandinsaaret |
| Halley |  Britannia | 2013 | Coatsinmaa |
| Henryk Arctowskin tutkimusasema |  Puola | 1977 | Eteläiset Shetlandinsaaret |
| Jang Bogo |  Korean tasavalta | 2014 | Victorianmaa |
| Jubany |  Argentiina | 1953 | Eteläiset Shetlandinsaaret |
| King Sejong |  Korean tasavalta | 1988 | Eteläiset Shetlandinsaaret |
| Maitri |  Intia | 1989 | Kuningatar Maudin maa |
| Marambio |  Argentiina | 1969 | Grahaminmaa |
| Mawson |  Australia | 1954 | Mac. Robertsonin maa |
| McMurdo |  Yhdysvallat | 1956 | Rossinsaari |
| Mirnyi |  Venäjä | 1956 | Itä-Etelämanner |
| Neumayer |  Saksa | 1992 | Kuningatar Maudin maa |
| Neumayer III |  Saksa | 2009 | Kuningatar Maudin maa |
| Novolazarevskaja |  Venäjä | 1961 | Kuningatar Maudin maa |
| Orcadas |  Argentiina | 1904 | Eteläiset Orkneysaaret |
| Palmer |  Yhdysvallat | 1968 | Grahaminmaa |
| Prinsessa Elisabethin tutkimusasema |  Belgia | 2007 | Kuningatar Maudin maa |
| Professori Julio Escuderon tutkimusasema |  Chile | 1994 | Eteläiset Shetlandinsaaret |
| Rothera |  Britannia | 1975 | Adelaidensaari |
| San Martín |  Argentiina | 1951 | Grahaminmaa |
| SANAE IV |  Etelä-Afrikka | 1962 (SANAE I) | Kuningatar Maudin maa |
| Pyhän Kliment Ohridskin asema |  Bulgaria | 1988 | Eteläiset Shetlandinsaaret |
| Scott Base |  Uusi-Seelanti | 1957 | Rossinmeri |
| Showa |  Japani | 1958 | Kuningatar Maudin maa |
| Siple |  Yhdysvallat | 1973 | Ellsworthinmaa |
| Troll |  Norja | 1990 | Kuningatar Maudin maa |
| Vernadskyin tutkimusasema |  Ukraina | 1994 | Grahaminmaa |
| Vostok |  Venäjä | 1957 | Prinsessa Elisabetin maa |
| Zhongshan |  Kiina | 1989 | Itä-Etelämanner |
| Qinling |  Kiina | 2024 | Victorianmaa |
Luettelo tutkimusasemista > Vain kesällä aktiiviset asemat

| Tutkimusasema | Valtio | Perustettu | Sijainti |
| --- | --- | --- | --- |
| Aboa |  Suomi | 1988 | Kuningatar Maudin maa |
| Almirante Brown Antarctic Base |  Argentiina | 1951 | Grahaminmaa |
| Byrdin asema |  Yhdysvallat | 1957 | Marie Byrdin maa |
| Brown |  Argentiina | 1951 | Grahaminmaa |
| Cámara |  Argentiina | 1953 | Grahaminmaa |
| Collins |  Chile | 2006 | Eteläiset Shetlandinsaaret |
| Dallmann |  Saksa | 1994 | Eteläiset Shetlandinsaaret |
| Deception |  Argentiina | 1948 | Grahaminmaa |
| Dirck Gerritsz |  Alankomaat | 2013 | Adelaidensaari |
| Dobrowolski |  Puola | 1956 | Wilkesinmaa |
| ECARE |  Uruguay | 1945 | Grahaminmaa |
| Gabriel de Castillan tutkimusasema |  Espanja | 1989 | Grahaminmaa |
| Gondwana |  Saksa | 1983 | Victorianmaa |
| Gonzalez Videlan tutkimusasema |  Saksa | 1951 | Grahaminmaa |
| Guillermo Mann |  Saksa | 1991 | Grahaminmaa |
| Jinnah |  Pakistan | 1991 | Kuningatar Maudin maa |
| Juan Carlos I:n tutkimusasema |  Espanja | 1988 | Livingstoninsaari |
| Julio Ripamonti |  Chile | 1982 | Eteläiset Shetlandinsaaret |
| Kohnen |  Saksa | 2001 | Kuningatar Maudin maa |
| Kunlun |  Kiina | 2009 | Itä-Etelämanner |
| Law-Racoviță-Negoiță |  Romania | 1986 | Prinsessa Elisabetin maa |
| Lenie |  Yhdysvallat | 1985 | Eteläiset Shetlandinsaaret |
| Maldonado |  Ecuador | 1990 | Eteläiset Shetlandinsaaret |
| Matienzo |  Argentiina | 1961 | Grahaminmaa |
| Petrel |  Argentiina | 1967 | Grahaminmaa |
| Port Lockroy  |  Britannia | 1944 | Grahaminmaa |
| Primavera |  Argentiina | 1977 | Grahaminmaa |
| Prinsessa Elisabeth |  Belgia | 2007 | Kuningatar Maudin maa |
| Risopatrón |  Chile | 1949 | Eteläiset Shetlandinsaaret |
| Shirreff |  Yhdysvallat | 1996 | Eteläiset Shetlandinsaaret |
| Sobral |  Argentiina | 1965 | Kuningatar Elizabethin maa |
| Pyhä Kliment Ohridski |  Bulgaria | 1988 | Eteläiset Shetlandinsaaret |
| Taishan |  Kiina | 2014 | Prinsessa Elisabetin maa |
| TARS  |  Turkki | 2019 | Grahaminmaa |
|  Union Glacier |  Chile | 2014 | Ellsworthinmaa |
| Vetšernjaja |  Valko-Venäjä | 2007 | Kuningatar Maudin maa |
| Jelcho |  Chile | 1962 | Grahaminmaa |
| Machu Picchu |  Peru | 1989 | Eteläiset Shetlandinsaaret |
| Mario Zucchellin tutkimusasema |  Italia | 1986 | Victorianmaa |
| Mendel |  Tšekki | 2006 | James Rossin saari |
| Molodjožnaja |  Venäjä | 2006 | Itä-Etelämanner |
| Progress |  Venäjä | 1988 | Prinsessa Elisabetin maa |
| Signy |  Britannia | 1947 | Eteläiset Orkneysaaret |
| Svea |  Ruotsi | 1988 | Kuningatar Maudin maa |
| Teniente Luis Carvajal Villaroel |  Chile | 1984 | Adelaidensaari |
| Tor |  Norja | 1993 | Kuningatar Maudin maa |
| Wasa |  Ruotsi | 1989 | Kuningatar Maudin maa |
Eva Kjer Hansen

| Eva Kjer Hansen |
| --- | --- |
 Hansen vuonna 2018.
Tanskan kalastus-, tasa-arvo- ja pohjoismaisen yhteistyön ministeri
 Lars Løkke Rasmussenin III hallitus 2. toukokuuta 2018 – 27. kesäkuuta 2019  
Edeltäjä:  Karen Ellemann
Seuraaja:  Mogens Jensen
Tanskan ympäristö- ja elintarvikeministeri
 Lars Løkke Rasmussenin II hallitus 28. kesäkuuta 2015 – 29. helmikuuta 2016  
Edeltäjä:  Kirsten Brosbøl (ympäristöministeri) Dan Jørgensen (elintarvikeministeri)
Seuraaja:  Esben Lunde Larsen
Tanskan elintarvike-, maatalous- ja kalastusministeri
 Lars Løkke Rasmussenin I hallitus 7. huhtikuuta 2009 – 23. helmikuuta 2010 Anders Fogh Rasmussenin II ja III hallitus 12. syyskuuta 2007 – 7. huhtikuuta 2009  
Edeltäjä:  Hans Christian Schmidt
Seuraaja:  Henrik Høegh
Tanskan sosiaali- ja tasa-arvoministeri
 Anders Fogh Rasmussenin I ja II hallitus 2. elokuuta 2004 – 12. syyskuuta 2007  
Edeltäjä:  Henriette Kjær
Seuraaja:  Karen Jespersen
Kansankäräjäedustaja
 12.12.1990–  
Euroopan parlamentin jäsen
 Tanska 1994–1999  
Henkilötiedot
Syntynyt: 22. elokuuta 1964 (ikä 60) Aabenraa, Tanska
Tiedot
Puolue:  Venstre
Koulutus:  Kööpenhaminan yliopisto
Kunnianosoitukset:  Dannebrogin ritarikunta (2005)
Eva Kjer Hansen (s. 22. elokuuta 1964 Aabenraa) on tanskalainen Venstren poliitikko. Hän on istunut kansankäräjillä vuodesta 1990.
Hansen on toiminut useaan kertaan ministerinä. Vuosina 2005–2007 hän oli Tanskan sosiaali- ja tasa-arvoministeri, vuosina 2007–2010 elintarvike-, maatalous- ja kalastusministeri, vuosina 2015–2016 ympäristö- ja elintarvikeministeri sekä vuosina 2018–2019 kalastus-, tasa-arvo- ja pohjoismaisen yhteistyön ministeri.
Hansen istui Euroopan parlamentissa vuosina 1994–1999.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Eva Kjer Hansen Wikimedia Commonsissa
Eva Kjer Hansen Tanskan kansankäräjien verkkosivuilla (tanskaksi)
Eva Kjer Hansen Euroopan parlamentin jäsenet. Euroopan parlamentti.
Hanna Aho-Oikkonen

Hanna Leena Aho-Oikkonen (7. syyskuuta 1953 Helsinki) on suomalainen pianisti ja pianopedagogi.
Aho-Oikkonen opetti pianonsoittoa Keskisen Uudenmaan musiikkiopistossa Järvenpäässä vuosina 1977–1980, Espoon musiikkiopistossa vuosina 1980–1985 ja Sibelius-Akatemiassa vuodesta 1980 lähtien.
Aho-Oikkonen opiskeli pianonsoittoa Sibelius-Akatemiassa Margherita Tandfeltin ja Liisa Pohjolan johdolla ja suoritti pianodiplomin vuonna 1982. Vuosina 1984–1985 hän opiskeli Tallinnassa Bruno Lukkin ja vuonna 1986 Berliinissä Làszlo Simonin johdolla. Lisäksi hän on osallistunut Gunnar Hallhagenin, Stanislav Kuorin, Leonid Brumbergin ja Làszlo Simonin mestarikursseille. Aho-Oikkosen ensikonsertti oli vuonna 1983. Sittemmin hän on toiminut solistina ja kamarimusiikkikonsertoijana mm. Avanti!-yhtyeessä.
Eva Kolstad

| Eva Kolstad |
| --- | --- |

Norjan tasa-arvovaltuutettu
 1978–1988  
Venstren puheenjohtaja
 1974–1976  
Edeltäjä:  Helge Rognlien
Seuraaja:  Hans Hammond Rossbach
Norjan kuluttaja- ja hallintoministeri
 Korvaldin hallitus 18. lokakuuta 1972 – 16. lokakuuta 1973  
Edeltäjä:  Inger Louise Valle
Seuraaja:  Odd Sagør
Norjan Naisasialiiton puheenjohtaja
 1956–1968  
Henkilötiedot
Koko nimi:  Eva Lundegaard Kolstad
Syntynyt: 6. toukokuuta 1918 Halden, Norja
Kuollut: 26. maaliskuuta 1999 (80 vuotta) Oslo, Norja
Ammatti:  tilintarkastaja, poliitikko
Tiedot
Puolue:  Venstre
Kunnianosoitukset:  Pyhän Olavin ritarikunta (1983)
Eva Lundegaard Kolstad (6. toukokuuta 1918 Halden – 26. maaliskuuta 1999) oli norjalainen feministi ja Venstren poliitikko. Hän toimi Norjan Naisasialiiton johtajana 1956–1968, Norjan kuluttaja- ja hallintoministerinä 1972–1973, Venstren puheenjohtajana 1974–1976 ja Norjan tasa-arvovaltuutettuna 1979–1988. Hän oli sekä Norjan ensimmäinen naispuolinen suurkäräjäpuolueen puheenjohtaja että maailman ensimmäinen tasa-arvovaltuutettu. Koulutukseltaan hän oli tilintarkastaja.
Eva Kolstadin mukaan nimetty katu Oslossa lähellä hallituskorttelia.
Eva Kolstadin muistolaatta Venstren toimitalon seinässä. Norjan Naisasialiiton puheenjohtajuuden alkamisvuosi on virheellinen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Eva Kolstad Wikimedia Commonsissa
Eva Kolstad Norjan suurkäräjien verkkosivuilla (norjaksi)
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Helge Rognlien | Venstren puheenjohtaja 1974–1976 | Seuraaja: Hans Hammond Rossbach |
Forcalquier

Forcalquier on 4 654 asukkaan kaupunki (2006) Etelä-Ranskassa Alpes-de-Haute-Provencen departementissa Provence-Alpes-Côte d'Azurin alueella. Se on rakennettu jyrkälle kukkulanrinteelle 550 metrin korkeuteen. Kukkulan huipulla on kahdeksankulmainen kappeli paikassa, jossa keskiaikainen vanhakaupunki aikoinaan sijaitsi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Forcalquier Wikimedia Commonsissa
HMS Blackmore

| HMS Blackmore |
| --- | --- |
 HMS Blackmore

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Alexander Stephen and Sons, Glasgow
Kölinlasku:  10. helmikuuta 1940
Laskettu vesille:  2. joulukuuta 1941
Palveluskäyttöön:  14. huhtikuuta 1942
Poistui palveluskäytöstä:  Tanskan laivastolle 1952 nimellä HDMS Esbern Snare
Loppuvaihe:  romutettu 1966
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 050 t (standardi) 1 490 t (max)
Pituus:  85,34 m
Leveys:  9,62 m
Syväys:  2,51 m
Koneteho:  19 000 hv
Nopeus:  25,5 solmua (67 km/h)
Miehistöä:  164
Aseistus
Aseistus:  6 × QF 4" Mk XVI -tykkiä kaksiputkisina Mk XIX asennuksina 2 × Oerlikon 20 mm -ilmatorjuntatykkiä 2 × nelipiippuista Vickers .50" Mk III -ilmatorjuntakonekivääriä 6 × syvyyspomminheitintä
HMS Blackmore (viirinumero L43) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Hunt-luokan tyypin II saattuehävittäjä, joka palveli toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin 20. joulukuuta osana vuoden 1939 hätäohjelmaa Alexander Stephens and Sonsilta Govanista Glasgowista, missä köli laskettiin 10. helmikuuta 1941 työnumerolla J1479. Alus laskettiin vesille 2. joulukuuta ja valmistui 14. huhtikuuta 1942.
Palvelus

Alus määrättiin 2. hävittäjälaivueeseen. Koulutuksen päätyttyä alus liittyi 1. kesäkuuta 1942 saattueeseen WS19P taistelulaiva HMS Nelsonin ja hävittäjä HMS Derwentin kanssa. Alus erkani 15. kesäkuuta saattueesta sen saavuttua Freetowniin, jossa se aloitti saattueiden suojaamisen paikallissaattajana. Alus lähti 24. kesäkuuta Freetownista HMS Brilliantin kanssa vastaanottamaan saattuetta WS20, johon alukset liittyivät paria päivää myöhemmin suojaten saattueen Freetowniin.
Alus määrättiin siirtymään Intian valtamerelle saattuetehtäviin. Se erkani 2. heinäkuuta saattueesta WS20 Freetownissa. Alus liittyi 6. heinäkuuta uudelleen saattueeseen HMS Malayan, Brilliantin ja HMS Wivernin kanssa matkalle Hyväntoivonniemelle. Alus erkani 17. heinäkuuta saattueesta Kapkaupungissa. Alus siirtyi 19. heinäkuuta Simonstowniin, jossa se aloitti saattuepalveluksen. Se suojasi alueellaan olevia saattueita sekä valvoi meriliikennettä.
Palvelus > 1943

Helmikuussa 1943 alus lähti vastaanottamaan saattuetta WS26 Freetownista Kapkaupunkiin. Alus liittyi 20. helmikuuta saattueeseen vapauttaen hävittäjä HMS Qualityn tehtävästä. Se erkani saattueesta 23. helmikuuta Intian valtamerellä, kun Kapkaupunkiin menevät alukset erkanivat saattueesta. Alus jatkoi matkaansa Durbaniin.
Durbanissa alus liittyi 1. maaliskuuta uudelleen saattueeseen WS26 miinanraivaaja RIN Carnaticin, hävittäjien HMS Catterickin ja HMS Relentlessin kanssa. Se erkani paria päivää myöhemmin saattueesta liittyäkseen saattueeseen DN21 Durbanista Simonstowniin, jossa alus siirrettiin telakalle huoltoon.
Toukokuussa alus palasi telakalta, minkä jälkeen se siirtyi Freetowniin jatkaakseen palvelustaan Atlantin saattueiden suojana. Alus lähti 20. kesäkuuta Gibraltarille, jonka edustalla se liittyi 26. kesäkuuta saattueeseen WS31 HMS Amazonin, HMS Bulldogin ja HMS Foxhoundin kanssa suojaten saattueen matkaa Freetowniin.
Alus määrättiin Välimeren laivastoon. Se saapui 4. heinäkuuta Freetowniin saattueen WS31 mukana. Alus liittyi pari päivää myöhemmin uudelleen saattueeseen sen jatkaessa matkaansa Kapkaupunkiin. Alus erkani 15. heinäkuuta saattueesta palaten Freetowniin, josta se aloitti matkansa Välimerelle.
Alus matkasi elokuussa Maltalle, jossa se liittyi 57. Hävittäjäviirikköön. Se liittyi Salernon maihinnousun pohjoiseen hyökkäysosastoon (TF85), jonka muut alukset olivat hävittäjät HMS Laforey, HMS Lookout, HMS Loyal, HMS Nubian ja HMS Tartar sekä saattuehävittäjät HMS Mendip, HMS Dulverton, HMS Tetcott, HMS Belvoir, HMS Brocklesby, HMS Quantock, HMS Beaufort, HMS Brecon, HMS Exmoor, HMS Ledbury ja Kreikan laivaston Pindos. HMS Blackmore suojasi 8. syyskuuta saattuetta TSF1X Palermosta Salernon sillanpäähän. Alus vapautui lokakuussa operaatiosta, jonka jälkeen se palasi viirikköönsä.
Alus liittyi marraskuussa viirikköönsä aloittaen saattueiden suojaamisen sekä meriliikenteen valvonnan. Aluksen tehtäviin kuului myös sotilasoperaatioiden tukeminen Adrianmeren ympäristössä.
Palvelus > 1944

Blackmore ja HMS Ledbury tulittivat 16. tammikuuta 1944 Durazzoa Albaniassa.  Alus palveli viirikön mukana, kunnes se siirrettiin kesäkuussa Välimeren laivaston 5. hävittäjälaivueeseen.
Alus taisteli 11. kesäkuuta Adrianmerellä neljää Saksan laivaston E-venettä vastaan HMS Eggesfordin kanssa, jolloin yksi saksalaisaluksista upposi. Alus määrättiin heinäkuussa suojaamaan Yhdysvaltain laivaston alaisuudessa liittoutuneiden saattueita Etelä-Ranskan maihinnousualueelle, minkä vuoksi se siirtyi Napoliin.
Elokuussa alus liittyi Napolissa saattueeseen SM2 HMS Aldenhamin, HMS Beaufortin, HMS Belvoirin, HMS Eggesfordin, HMS Lauderdalen, HMS Whaddonin ja Kreikan laivaston Pindosin kanssa. Se lähti 13. elokuuta saattueen mukana hyökkäysalueelle. Aluksen vapauduttua tämän jälkeen operaatio Dragoonista se palasi laivueeseensa Välimeren laivastoon.
Se kutsuttiin syyskuussa kotimaahan huollettavaksi Sheernessin telakalle ennen siirtoaan Itäiseen laivastoon. Alus oli vuoden lopun telakalla.