K. H. Wiik
”Kuutosten” johdossa ja SKDL:ssä

Kesällä 1940 Wiikin johtama SDP:n oppositioryhmä syrjäytettiin puolueen luottamustehtävistä, ja heidän kirjoitustensa julkaisu puolueen lehdissä lopetettiin, sillä heidän katsottiin olevan lähellä kommunistien perustamaa Suomen ja Neuvostoliiton rauhan ja ystävyyden seuraa. Wiik piti tosin etäisyyttä ”ryömäläisiin”, mutta puolusti tiukasti heidän poliittisia oikeuksiaan, samoin kuin koko SDP oli aikanaan puolustanut kommunistien toimintaoikeuksia Lapuan liikkeen uhatessa.
Saadakseen äänensä kuuluviin Wiikin vasemmistoryhmittymä perusti heinäkuussa 1940 Vapaa Sana -nimisen lehden, jonka päätoimittajaksi Wiik tuli. Sen levikki ohitti lyhyessä ajassa Suomen Sosialidemokraatin. Lehdessä julkaistiin joitain hyväuskoisen ymmärtäväisiä kirjoituksia Baltian maiden neuvostomiehityksestä, minkä vuoksi sen taustalla olevia tahoja ruvettiin SNS:n tavoin pitämään ”vihollisen viidentenä kolonnana”, ja SDP:nkin propagandassa nämä kaksi ryhmää leimattiin samaksi. Kirjapainot kieltäytyivät painamasta Vapaata Sanaa, ja siltä estettiin lopulta paperin saaminen, joten se lakkautettiin vuoden 1941 alussa.
Wiikin johtama ryhmä, jota alettiin kutsua ”kuutosiksi” (siihen kuului kuusi kansanedustajaa), erotettiin SDP:stä ja sen eduskuntaryhmästä jo syyskuussa 1940. He perustivat seuraavan vuoden alussa oman Sosialistisen eduskuntaryhmän. Erinäiset voimassa olleet poikkeustilasäädökset estivät uuden puolueen perustamisen, mutta eduskunnan puhujalavalla saattoi vielä esiintyä vapaasti. Jatkosodan alettua kuutoset muodostivat eduskunnassa ainoan sotaa vastustaneen opposition; kaikki muut eduskuntapuolueet olivat mukana Rangellin hallituksessa. Tällaista kansallisen yksimielisyyden rikkomista ei haluttu sallia, joten eduskunnan ollessa lomalla kaikki kuutosryhmän kansanedustajat pidätettiin. Wiik ja kuusi muuta saman ryhmän johtavaa poliitikkoa tuomittiin poliittisessa oikeudenkäynnissä tekaistujen syytteiden nojalla valtiopetoksen valmistelusta vankeuteen. Wiik sai viiden vuoden vankeustuomion.
Kaikki kuutosryhmäläiset vapautettiin heti jatkosodan päätyttyä Moskovan välirauhansopimuksen perusteella, ja heidän jo menetetyiksi tuomitut paikkansa eduskunnassa palautettiin poikkeuslailla marraskuussa 1944. Katkeroitunut Wiik ei ollut halukas palaamaan takaisin SDP:hen, jonka hän katsoi sota-ajan toiminnallaan pettäneen työväen asian, vaan johti muutkin kuutoset perustamaan uutta yhteistyöpuoluetta yhdessä kommunistien kanssa. Hänet valittiin SKDL:n perustavassa kokouksessa lokakuussa 1944 sen ensimmäiseksi puheenjohtajaksi. Wiik halusi SKDL:stä uuden yhtenäisen marxilais-sosialistisen puolueen, mutta Suomen Kommunistisen Puolueen (SKP) suunnitelmissa oli kommunistien salaa johtama ”yleisdemokraattinen” järjestö, johon voitaisiin houkutella kansanrintamataktiikan mukaisesti edistyksellisiä porvareitakin. Tämä erimielisyys johti siihen, että Wiik syrjäytettiin SKDL:n johdosta jo kuukauden kuluttua hänen ollessaan ulkomaanmatkalla.
Wiik valittiin vielä uudelleen eduskuntaan kevään 1945 vaaleissa SKDL:n listalta, mutta iän ja sairauksien vuoksi hänen panoksensa sodanjälkeiseen politiikkaan jäi lähinnä sotasyyllisyysasian puolesta puhumiseen. Sotasyyllisyysoikeudenkäynnissä Wiik oli tuomioistuimen jäsenen Eino Pekkalan henkilökohtainen varamies. Viimeisinä aikoinaan hän kirjoitti myös artikkeleita Suomen työväenliikkeen historiasta, kunnes kuoli aivoverenvuotoon kotonaan kesäkuussa 1946.