Polivoks
Historia > Valmistus ja myynti Neuvostoliitossa

Polivoks suunniteltiin Sverdlovskissa toimineella Vektorin tehtaalla ja valmistettiin Vektor-yhtymään kuuluneella Formantan radiotehtaalla Katškanarissa, Uralilla. Tehdas ja sen insinöörit olivat aiemmin keskittyneet sotilasteknologiaan, mutta 1970-luvulta alkaen pyrkimyksenä oli lisätä kulutustavaroiden tuotantoa. Koska Neuvostoliitossa oli paljon raskasta teollisuutta, televisioiden kaltaisten tavallisten hyödykkeiden ohella tehtailla oli mahdollisuus valmistaa syntetisaattoreja ja muita harvinaisempia tuotteita. Polivoksin suunnittelijoille annettiin tehtäväksi valmistaa soitin, joka kykenisi jäljittelemään olemassaolevia amerikkalaisia syntetisaattoreita.
Soittimen pääsuunnittelija oli sähköinsinööri ja amatöörimuusikko Vladimir Kuzmin, joka työskenteli Vektorin tehtailla Sverdlovskissa. Kuzmin oli 1970-luvun puolivälissä osallistunut Formantan valmistaman FAEMI–M-syntetisaattorin kehittämiseen. Suunnittelutyössään hän otti vaikutteita länsimaissa ja Japanissa valmistetuista sähköuruista ja syntetisaattoreista, joita oli lainannut Katškanarissa esiintyneiltä ulkomaisilta muusikoilta. Länsimaisia soittimia ja komponentteja tuotiin Neuvostoliittoon vain vähän, mutta paikallisten muusikoiden keskuudessa oli kysyntää Minimoogin kaltaiselle syntetisaattorille. Toisin kuin esimerkiksi ukrainalaisen Estradin-tehtaan syntetisaattorit, Polivoks ei kuitenkaan ole suora kopio Minimoogista, vaan se on rakenteeltaan, käyttöliittymältään ja äänimaailmaltaan selvästi erilainen.
Osasyy Polivoksin epätyypillisiin ratkaisuihin oli suunnittelijoiden työtä valvonut patenttitoimisto, joka oli hyvin tarkka immateriaalioikeuksien kunnioittamisesta. Tämä kannusti suunnittelemaan kokonaan uusia osia, sen sijaan että olemassaoleviin ratkaisuihin olisi tehty kosmeettisia muutoksia. Toinen syy oli halu korjata länsimaisten syntetisaattorien suunnittelussa havaittuja puutteita. Soittimia suunnitelleen toimiston johtaja oli Kuzminin appi Vladimir Lugovets, joka vanhanaikaisena miehenä halusi suosia sähköurkuja ja piti syntetisaattoreja länsimaisena hapatuksena. Suunnittelun aikana harkittiinkin laitteen kutsumista jollakin muulla nimellä, mutta loppujen lopuksi soitin päätettiin nimetä syntetisaattoriksi, mitä se olikin. Laitteiston suunnittelussa Kuzminia auttoi insinööri Juri Feofilov. Polivoksin ulkonäön suunnitteli Kuzminin vaimo Olimpiada, joka antoi soittimelle sotilaallisen ulkonäön kunnianosoituksena Formantan tehtaan historialle.
Polivoksia valmistettiin tiettävästi vuosina 1982–1990. Tuotantomäärä laitteen koko elinkaaren ajalta oli todennäköisesti noin 20 000–30 000 kappaletta, mutta Kuzminin mukaan tämä oli parhaina aikoina vuosittainen tuotanto. Soittimen hinta, 920 ruplaa, teki siitä keskimääräiselle neuvostokansalaiselle erittäin hintavan hankinnan, ja suuri osa laitteista myytiinkin yksittäisten kuluttajien sijaan erilaisille kulttuurialan laitoksille ja järjestöille. Vertailun vuoksi Kuzminin kuukausipalkka oli tavallisena työntekijänä 120 ruplaa ja pääsuunnittelijana 220 ruplaa. Toisaalta länsisyntetisaattorien hinta oli mustassa pörssissä jopa 3 000 ruplaa, joten Polivoksille oli kalleudesta huolimatta kysyntää.
Polivoksin valmistus loppui Neuvostoliiton pahenevien talousvaikeuksien myötä. Rahoitus väheni lopulta niin paljon, että tehtaan toiminta pysähtyi. Polivoksin kehittänyt suunnittelutoimisto hylkäsi Vektorin syksyllä 1991 ja alkoi myydä palveluksiaan muille tehtaille. Kuzminin mukaan vielä vuonna 1992 olisi kuitenkin valmistettu muutama kappale Polivoksia.