stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sésklo
Historia

Sésklon paikka on ollut asuttuna varhaiselta neoliittiselta kaudelta keskiselle pronssikaudelle helladisen kulttuurin ajalle. Ensimmäiset asuttajat saapuivat Séskloon esikeraamisella neoliittisella kaudella noin 6500 eaa. Tuota kautta kutsutaan Proto-Sésklon kulttuuriksi eli Proto-Séskloksi. Asutuksen kukoistuskautta oli keskinen neoliittinen kausi n. 5800–5300 eaa., jonka ajan neoliittista kulttuuria koko Thessaliassa kutsutaan asutuksen mukaan Sésklon kulttuuriksi. Tuohon aikaan asutus oli laajimmillaan.
Sésklo on tärkeä neoliittisen aikakauden löytö, koska se ilmentää monin tavoin neoliittisen kauden ”vallankumousta”, jonka kolme keskeistä uutta tekijää olivat kiinteät asumukset, maanviljely ja karjankasvatus. Obsidiaanin eli laavalasin käyttö työkaluissa kertoo kaupankäynnistä ja yhteyksistä Mílokselle. Keramiikka tehtiin puhtaasti käsin, ja koristeltiin usein maalauksin. Keramiikan polttotekniikan kehitys mahdollisti punaisen kuvituksen vaaleammalla pohjalla.
Asutus paloi keskisen neoliittisen kauden lopulla, ja ainoastaan pieni osa asutettiin uudelleen myöhäisellä neoliittisella kaudella 4000-luvulla eaa. Tuossa vaiheessa paikalle rakennettiin megaron-talo. Muuten löydöt ovat kuitenkin suhteellisen vaatimattomia keskisen neoliittisen kauden löytöihin verrattuna. Paikka säilyi asuttuna varhaisella ja keskisellä pronssikaudella, miltä ajalta on löydetty taloja ja hautoja.
Sésklon arkeologiset kaivaukset on suorittanut Ateenan arkeologinen seura. Ne alkoivat vuosina 1901–1902 Chrístos Tsoúntaksen johdolla ja jatkuivat vuosina 1956–1957, 1962–1968 ja 1971–1976 Dimítris Theocháriksen johdolla.
Rakennukset ja löydökset

Neoliittisen Sésklon paikka sijaitsee Kastrákin kukkulalla ja sen ympärillä lähellä nykyistä Sésklon kylää, noin 15 kilometriä lounaaseen Vóloksesta. Se on tyypillinen neoliittisen kauden asuinpaikka: sen ympärillä oli paljon juoksevaa vettä, maanviljelykseen sopivaa tasankoa ja kukkuloita, ja myös merenranta oli suhteellisen lähellä.
Keskisen neoliittisen kauden asutus oli tiiviiseen rakennettujen talojen muodostama kylä, jonka keskiössä oli suurempi megaron-tyypinen rakennus. Kylän ympärillä on saattanut olla linnoitusmuuri. Tsountás kutsui asutuksen yläosaa kukkulalla nimellä ”akropolis” ja alempaa osaa nimellä ”polis”. Asutus jaetaan tutkimuksessa myös kolmeen osaan niin, että kukkulan aluetta kutsutaan nimellä Sésklo A, sen länsipuolisen tasangon aluetta nimellä Sésklo B ja kukkulan koillispuolista aluetta nimellä Sésklo C. Kukkulan koko on noin 100 x 45 metriä, ja sen alueella on ollut noin 500–800 taloa. Koko asutuksen pinta-ala noin 100 000 neliömetriä. Löytöjä on tehty noin 3–6 metrin syvyydestä nykyisestä maanpinnasta laskettuna, mikä kertoo alueen pitkästä historiasta.
Megaron
Sésklon ja koko Thessalian alueen merkittävin neoliittinen rakennus on megaron, joka rakennettiin myöhäisellä neoliittisella kaudella Kastrákin kukkulan korkeimmalle kohdalle. Sen ympärillä oli kivetty piha ja kivistä tehty muuri, joka erotti sen asutuksen muista, vaatimattomammista taloista.
Megaron oli rakennettu itä-länsisuunnassa ja koostui länsipään etuhuoneesta sekä päähuoneesta ja takahuoneesta. Rakennuksessa oli kivinen perustus, savitiiliset seinät ja puinen katto. Päähuone oli pohjakaavaltaan lähes neliö ja siinä oli tulisija. Keskellä oli kolme kattoa tukenutta puista pylvästä. Rakennuksesta ovat säilyneet vain perustukset.
Savenvalajan talo
Megaronin vieressä sijaitsee Savenvalajan taloksi kutsuttu talo, joka on tunnistettu keramiikkatyöpajaksi. Sen seinää on säilynyt suhteellisen korkealta. Raunioista on löydetty suuri määrä keramiikka. Rakennuksessa oli keskisellä neoliittisella kaudella kaksi rakennusvaihetta. Se tuhoutui Sésklon tuhonneessa tulipalossa.
Muut talot
Muista taloista suurin on talo numero 50 kukkulan koillisreunalla. Muiden talojen rakennusjäänteet koostuvat pääasiassa pienten talojen kivisistä perustuksista sekä niiden välisistä kapeista kaduista. Taloissa on ollut savitiiliset seinät sekä puiset, savella päällystetyt katot. Sisällä on ollut tulisija. Kukkulalla talot on rakennettu tiiviimmin, kun taas alempana kukkulan ympärillä ne ovat etäämpänä toisistaan.
Esinelöydöt
Sésklosta tehtyihin esinelöytöihin lukeutuu muun muassa obsidiaanista ja piikivestä tehtyjä teriä, kivestä ja luusta tehtyjä työkaluja sekä terrakotasta tehtyjä vaaseja ja figuriineja. Esinelöydöt ovat Vóloksen arkeologisessa museossa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sésklon arkeologinen alue Wikimedia Commonsissa
Sésklon arkeologista aluetta.
Sésklon raunioita.
Sésklon arkeologista aluetta.
Sésklon esinelöytöjä. Kansallinen arkeologinen museo, Ateena.
Nainen lapsen kanssa. Terrakottaa, n. 4800–4500 eaa. Kansallinen arkeologinen museo, Ateena.
Potosi (täsmennyssivu)

Potosi tai Potosí voi tarkoittaa:
Potosí, kuuluisa kultakaivoskaupunki Boliviassa
Potosí, Bolivian departementti
Potosí, kunta Kolumbiassa
Potosí, kunta Nicaraguassa
Potosi, kaupunki Yhdysvaltojen Missourissa
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Potosi”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Tamminiemi

| Tamminiemi |
| --- | --- |
 Tamminiemi vuonna 2013.
Osoite:  Seurasaarentie 15
Sijainti:  Helsinki
Koordinaatit:  60°11′23″N, 24°52′59″E
Rakennustyyppi:  museo
Valmistumisvuosi:  1904
Suunnittelija:  Sigurd Frosterus ja Gustaf Strengell
Omistaja:  Suomen valtio
Käyttäjä:  Urho Kekkosen museo Tamminiemi
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tamminiemi (ruots. Villa Ekudden) on entinen Suomen tasavallan presidenttien virka-asunto Helsingin Meilahdessa. Vuonna 1987 se muutettiin Urho Kekkosen kotimuseoksi nimeltä Urho Kekkosen museo Tamminiemi.
Varhainen historia

Tunnettujen suomalaisten jugend-arkkitehtien Sigurd Frosteruksen ja Gustaf Strengellin suunnittelema huvila meren rannalla, puiston keskellä, valmistui tukkukauppias Nissenin käyttöön vuonna 1904. Sen asuinpinta-ala on 450 neliömetriä. Hufvudstadsbladetin päätoimittaja, myöhemmin kauppaneuvoksen arvonimen saanut Amos Anderson osti talon vuonna 1924 tarkoituksenaan muuttaa Helsingin keskustasta sinne ja teetti siihen remontin. Anderson tunsi olonsa Tamminiemessä kuitenkin yksinäiseksi ja jäi asumaan kerrostaloasuntoonsa Yrjönkadulle. Lisäksi hän vietti viikonloput pääasiassa Kauniaisissa ja kesälomansa Naantalissa, joten hän antoi Tamminiemen vuokralle. Vuonna 1939 Tamminiemen arvoksi laskettiin 900 000 markkaa. Presidentti Kyösti Kallio, jonka kanssa Anderson oli ystävystynyt, ehdotti Tamminiemen lahjoittamista ”köyhälle valtiolle” tasavallan presidentin vapaa-ajan asunnoksi. Anderson lahjoittikin talon valtiolle vuonna 1940 ehdolla, että Helsingin kaupunki jatkoi vuonna 1942 umpeutunutta vuokrasopimusta. Anderson sitoutui myös kustantamaan talossa tarvittavan peruskorjauksen. Kyösti Kallio ei kuitenkaan koskaan ehtinyt itse asua Tamminiemessä.
Presidentin virka-asuntona

Tamminiemeä käyttivät virka-asuntonaan ennen Kekkosta Risto Ryti ja Gustaf Mannerheim. Ryti vietti Tamminiemessä kesät 1941–1944 ja talven 1944, jolloin jouduttiin pakenemaan Helsingin suurpommituksia. Tultuaan presidentiksi Mannerheim käytti Tamminiemeä aluksi vain lounas- ja neuvottelupaikkana, koska hän joutui matkustamaan toistuvasti erikoisjunallaan Helsingin ja Mikkelin välillä. Niinpä hän yöpyi Tamminiemessä ensimmäisen kerran syyskuussa 1944. Tamminiemen ohella Mannerheim oleskeli paljon myös yksityisasunnossaan Kaivopuistossa. Helsingin ilmasuojelupäällikön, eversti Väinö Karikosken määräyksestä Tamminiemeen rakennettiin väestönsuoja loppuvuodesta 1944.
J. K. Paasikivi viihtyi paremmin Presidentinlinnassa ja luovutti Tamminiemen – taloa koskeneen lahjoituskirjan vastaisesti ja Amos Andersonin harmiksi – puolisonsa Alli Paasikiven sukulaisten käyttöön. Sen sijaan Urho Kekkonen, jota miellyttivät Presidentinlinnaa vaatimattomampi virka-asunto ja sen ympäristön tarjoamat hyvät ulkoilumahdollisuudet, muutti mielellään Tamminiemeen ja rakennutti sinne hirsisaunan. Talo peruskorjattiin, ja Sylvi Kekkonen sisusti sitä yhdessä asiantuntijoiden kanssa. Tamminiemen kirjastossa on kahden kirjailijan ja intohimoisen lukijan jäljiltä yli kolmetuhatta teosta. Yksityiselämänsä ohella Urho Kekkonen keskitti presidentintoimen hoidon Tamminiemeen niin täydellisesti, että hän kävi Presidentinlinnassa yleensä vain kerran viikossa, perjantaisin. Myös presidentin äiti Emilia Kekkonen asui viimeiset aikansa Tamminiemessä. Yleisesti Tamminiemeä pidettiin presidentin virka-asunnoksi epäkäytännöllisenä, koska siellä ei ollut riittävästi tiloja presidentin adjutanteille, turvamiehille ja muulle henkilökunnalle. Myös perheasuntona se oli hankala, koska edustustilaa on runsaasti, mutta muita tiloja melko niukasti. Nämä seikat johtivat osaltaan siihen, että tasavallan presidentille rakennettiin lähietäisyydelle sittemmin uusi virka-asunto, Mäntyniemi.
Tamminiemi tuli kuuluisaksi 1960-luvulla muun muassa ”lastenkutsuista”, joihin Kekkonen kutsui nuorta älymystöä. Sylvi Kekkonen puolestaan kokosi ympärilleen kirjallisen piirin. Saunaan lisättiin myöhemmin uima-allasosasto ja siellä saunottiin lauantaisin  vakiovieraiden, Tamminiemen saunaseuran  kanssa. Vakiovieraisiin kuului muun muassa akateemikko Kustaa Vilkuna.
Tamminiemestä ja Kekkosesta tuli monissa yhteyksissä synonyymejä. Teos, jossa Kekkonen kokosi yhteen linjanvetojaan ja jota on kutsuttu hänen poliittiseksi testamentikseen, sai nimen Tamminiemi julkaisun tapahtuessa 1980. Seuraavana vuonna ilmestyi kohuteos Tamminiemen pesänjakajat, jonka joukko poliittisia toimittajia Aarno Laitisen johdolla oli kirjoittanut Lauantaiseuran salanimellä ja jossa pohdittiin suorasukaisin sanankääntein vallan uusjakoa Kekkosen väistyessä.
Urho Kekkosen erotessa presidentin tehtävistä 1982 hänelle myönnettiin oikeus jäädä asumaan Tamminiemeen, joka muutettiin hänen yksityiseksi palvelukodikseen.
Meilahdessa lähellä Tamminiemeä on tasavallan presidentin nykyinen virka-asunto, joka on nimetty edeltäjäänsä mukaillen Mäntyniemeksi.
Museona

Kekkosen kuoltua Museovirasto sai keväällä 1987 tehtäväkseen muodostaa Tamminiemestä kotimuseon. Hankkeen toteutumisen teki mahdolliseksi Kekkosen kuolinpesän lahjoitus. Urho Kekkosen museon avasi joulukuussa 1987 tasavallan presidentti Mauno Koivisto. Museossa esitellään paitsi Kekkosen, myös Rytin ja Mannerheimin presidenttiaikaa sekä Suomen historiaa toisesta maailmansodasta 1980-luvun alkuun.
Tamminiemessä asuneet presidentit

Risto Ryti (vuosina 1940–1944)
Carl Gustaf Emil Mannerheim (vuosina 1944–1946)
Urho Kekkonen (vuosina 1956–1986)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tamminiemi Wikimedia Commonsissa
Tamminiemi – Kansallismuseo
Presidentti Kekkosen työhuone
Tamminiemen sauna.
Urho Kekkosen museo Tamminiemessä tutustutaan Kekkosen perheen elämään myös esineiden välityksellä.
Take What the Heavens Create

| ”Take What the Heavens Create” Dreamtale |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Phoenix
 Julkaistu: 2008
 Tyylilaji: power metal
 Kesto: 02.52
 Levy-yhtiö: Motley
Dreamtalen muut singlet
| ”Payback” 2008 | ”Take What the Heavens Create” 2008 | ”Tides of War” 2013 |
Take What the Heavens Create on suomalaisen power metal -yhtyeen Dreamtalen kolmas single. Se julkaistiin vuonna 2008. Kappale on myös yhtyeen Phoenix-albumilla.
Kappaleet

Take What the Heavens Create – 2.52
Kokoonpano

Erkki Seppänen – laulu
Rami Keränen – kitara
Seppo Kolehmainen – kitara
Akseli Kaasalainen – kosketinsoittimet
Pasi Ristolainen – basso
Arto Pitkänen – rummut
Arvostelut

Imperiumi.net:
Aiheesta muualla

Take What the Heavens Create discogs.com-sivustolla
Albumi Take What the Heavens Create Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Potos

Potos voi viitata seuraaviin:
Potós, kylä Thásoksen saarella Kreikassa
kinkaju eli kierteishäntäkarhu (Potos flavus), puolikarhulaji
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Potos”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Psychophysical

| Psychophysical Honey B and the T-Bones |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1997
 Julkaistu: 1997
 Tuottaja(t): Janne Haavisto
 Tyylilaji: alternative rock, blues rock
 Kesto: 38.06
 Levy-yhtiö: Wunderbar
Honey B and the T-Bonesin muut julkaisut
| Supernatural 1995 | Psychophysical 1997 | Now & Eternity 2000 |
Psychophysical on suomalaisen yhtyeen Honey B and the T-Bones kahdeksas albumi.
Kappaleet

Inhaling / Exhaling
Lost Camel
What’s the Problem?
Moanin’ and groanin’
Somebody’s Callin’
Need Some Air
Sister the Rain
Ashes
Dry
Somebody for You
Drown
Kokoonpano

Aija Puurtinen – laulu, bassokitara, sähköurut, kitara
Esa Kuloniemi – kitara, laulu, bassokitara
Jari Kettunen – rummut, lyömäsoittimet
TGN1412

TGN1412 (myös CD28-SuperMAB tai teralitsumabi) on immunomodulatiivinen lääke, jonka kehitys lopetettiin, kun se aiheutti lääkkeen kliinisessä kehitysvaiheessa ensimmäisille ihmispotilaille vakavan sytokiinioireyhtymän.
Alun perin lääke oli tarkoitettu CD28-vasta-aineena B-solujen estämiseen ja kroonisen lymfosyyttileukemian (B-CLL) ja nivelreuman hoitoon.
Pikkutalekanat

| Pikkutalekanat |
| --- | --- |
 Helttatalekana (Aepypodius arfakianus)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Kanalinnut Galliformes
Heimo::  Isojalkakanat Megapodiidae
Suku::  Pikkutalekanat Aepypodius  Oustalet, 1880
Katso myös
   Pikkutalekanat Wikispeciesissä   Pikkutalekanat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pikkutalekanat (Aepypodius) on isojalkakanojen heimoon kuuluva lintusuku.
Lajit

Helttatalekana (Aepypodius arfakianus)
Vaigeuntalekana (Aepypodius bruijnii)
Aiheesta muualla

BirdLife Suomi ry: Maailman lintujen suomenkieliset nimet 2., uudistettu painos (2006) (Arkistoitu – Internet Archive)
TGA (tiedostomuoto)

Truevision TGA tai TARGA on 1980-luvulla kehitetty kuvatiedostomuoto. Se liittyi Truevisionin tuotelinjaan, johon kuului videokaappauskortteja PC-yhteensopiville ja Macintoshille.
TGA:n kehitti aluksi AT&T:n EPICenter-yritys, joka perustettiin 1984. Työntekijät ostivat yrityksen ja se nimettiin 1987 Truevisioniksi. Truevision osti myös piirrosohjelman TIPS (Truevision Image Paint System) Island Graphicsilta.
TGA on erittäin yksinkertainen kuvatiedostomuoto, joka tukee sekä palettipohjoista (256-värisiä) tai 16, 24 ja 32-bittisiä truecolor-värejä. Sitä tuki 1980-luvun lopussa yli 200 ohjelmaa.
Tiedostomuodon versio 2.0 pidettiin yhteensopivana edellisen kanssa ja lisätiedot lisättiin tiedoston loppuun.
Potomacin armeija (Konfederaatio)

| Potomacin armeija |
| --- | --- |

Toiminnassa:  huhtikuu 1861-14. maaliskuuta 1862
Valtio:   Konfederaatio
Puolustushaarat:  Armeija
Sodat ja taistelut:  Bull Run (1.)
Komentajat
Tunnettuja komentajia:  P.G.T. Beauregard Joseph E. Johnston
Potomacin armeija (engl. Army of the Potomac) oli Konfederaation armeija Yhdysvaltain sisällissodassa. Se oli toiminnassa huhtikuusta 1861 maaliskuuhun 1862 saakka. Armeijan ensimmäinen komentaja oli prikaatikenraali P. G. T. Beauregard, jonka alaisuudessa armeija kävi yhden merkittävän taistelun Unionin joukkoja vastaan ensimmäisessä Bull Runin taistelussa. Myöhemmin Shenandoahin armeija liitettiin osaksi Potomacin armeijaa, jolloin Shenandoahin komentaja Joseph E. Johnston otti koko armeijan johtoonsa. 14. maaliskuuta 1862 armeijasta luotiin Pohjois-Virginian armeija. Beauregardin komentamasta alkuperäisestä Potomacin armeijasta tuli uuden Pohjois-Virginian armeijan ensimmäinen armeijakunta.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Konfederaation armeijat
Keski-Kentucky
Kanawha
Kentucky
Mississippi
Missouri
New Mexico
Pohjois-Virginia
Luode
Niemimaa
Potomac
Shenandoah
Tennessee
Trans-Mississippi
Valley
Länsi
Länsi-Tennessee
Länsi-Louisiana
Psycho le Cému

Psycho le Cému (サイコ・ル・シェイム Saiko ru Shemu) oli japanilainen visual kei -yhtye, joka toimi vuosina 1999–2006. Yhtye koostui viidestä miespuolisesta jäsenestä: Daishi (laulu), Lida (kitara), Aya (kitara), Seek (basso) ja Yura (rummut). Visual kei -yhtyeisiin, kuten Psycho le Cémuun, kiinnitetään usein paljon huomiota niiden tyypillisesti värikkäiden ja hyvin näyttävien ulkoasujen vuoksi. Useiden kappaleidensa musiikkivideoissa jäsenet pukeutuvat supersankareiksi (esimerkiksi animesarjojen tai videopelien hahmoiksi), ja tämän takia yhtyettä pidettiinkin yhtenä Sentai Kein tärkeimmistä nimistä. Psycho le Cémun musiikki on pääosin poppia ja rockia.
Sivuprojektit

Yhtyeen jäsenillä on ollut useita sivuprojekteja. Daishilla on sooloura, ja hän julkaisi vuonna 2007 ensimmäisen albuminsa, God Japanese Monster. Lida ja Yura ovat Daccossa, Seek ja AYA olivat ISABELLEssa ja tällä hetkellä Mix.Speaker's, Incissä.
Psychopathic Records

Psychopathic Records on vuonna 1991 perustettu itsenäinen levy-yhtiö, jonka perusti Insane Clown Posse (tällöin Inner City Posse) manageri Alex Abbissin kanssa.
Historia

Ensimmäinen levy-yhtiön julkaisema levy oli Dog Beats, jonka julkaisi Inner City Posse yhtiön perustamisvuonna. ICP:n vaihdettua tyyliään ja nimeään, jolloin heistä tuli Insane Clown Posse, yhtyeen toinen jäsen Shaggy 2 Dope piirsi Psychopathicille Hatchetman-logon, joka on ollut levy-yhtiön logo nykypäivään asti. ICP katsoi myös ongelmakseen gangsta rap -tyylinsä, joka oli todella yleinen siihen aikaan. ICP:n uusi tyyli otti vaikutteita Eshamin "acid rap" -tyylistä, jota myöhemmin kutsuttaisiin horrorcore-räpiksi.
Kun Insane Clown Posse tuotti ensimmäistä levyään Carnival of Carnage, he tajusivat että heidän yhtiönsä oli itsenäinen levy-yhtiö, jonka julkaisut eivät saisi paljoa huomiota, joten he palkkasivat detroitilaiset räppärit Esham (500$) ja Kid Rock (600$) esiintymään albumillansa. Carnival of Carnage-levyn julkaisun jälkeen suosio kasvoi, ja 2 levyn julkaisun jälkeen, Beverly Kills 50187 ja Ringmaster, joiden jälkeen heidän suosionsa Detroitissa oli niin suuri että he Detroitin parhaiten myyviä rap-artisteja, ohittaen myyntiluvuissaan Eshamin ja Kid Rockin.
Preussen

| Preussen |
| --- | --- |

Tyyppi:  viisimastoinen täystakiloitu purjealus
Lippuvaltio:   Saksan keisarikunta
Kotipaikka:  Hampuri
Vesillelasku:  1902
Status:  Vuonna 1910 toinen alus törmäsi Preusseniin Englannin kanaalissa, alus kärsi pahoja vaurioita ja pelastusyrityksen päätteeksi se haaksirikkoutui Doverinsalmeen lähelle rantaa.
Tekniset tiedot
Pituus:  147 m
Leveys:  16,34 m
Lähteet:  
Preussen oli maailman ainoa viisimastoinen täystakiloitu alus. Se laskettiin vesille vuonna 1902, ja se oli vesilinjastaan 124 metriä pitkä ja 16,4 metriä leveä. Siinä oli kahdet prammipurjeet, ja 47 purjeen yhteispinta-ala oli 4 650 neliömetriä. Deutsches Technikmuseumin esitteen mukaan purjepinta-ala olisi ollut peräti 5 560 neliömetriä, ja laivaa on luonnehdittu sekä purjelaiva-aikakauden kulminaatiopisteeksi että sen päätökseksi.
Preussen tuhoutui haaksirikossa Englannin kanaalissa vuonna 1910.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Preussen Wikimedia Commonsissa
Taškentin julistus

Taškentin julistus päätti toisen Intian–Pakistanin sodan vuonna 1966. Silloin rauhanjulistus tehtiin Uzbekistanin pääkaupungissa tammikuussa. Sen allekirjoitti Pakistanin puolesta Ayub Khan ja Intian puolesta Lal Bahadur Shastri.
Talo Ranskassa

Sarjan kuvauspaikan Montpellier’n sijainti
Talo Ranskassa on vuonna 2009 kuvattu ja Yle Teema -kanavalla kevään 2010 aikana esitetty tosi-TV-pohjainen ranskan kielen opetussarja ja siihen liittyvä samanniminen verkkokurssi. Ohjelmaa juonsi Ella Kanninen. Sarja on jatkoa aiemmille sarjoille Talo Espanjassa ja Talo Italiassa.
Kilpailun kulku

Kilpailuun valittiin hakijoiden joukosta seitsemän kilpailijaa, jotka matkustivat Montpellier’hen Etelä-Ranskaan, jossa he aloittivat ranskan opiskelun ranskankielisen opettajan johdolla. Kirjalliset kokeet ja käytännön kieliharjoitukset toimivat pudotustehtävinä, joiden kautta kussakin jaksossa yksi kilpailija pudotettiin kilpailusta, kunnes voittaja oli selvillä. Opiskelun lomassa kilpailijoille järjestettiin myös vapaa-ajan ohjelmaa. Katsojille näytettiin myös Montpellier’n ja sen ympäristön matkailukohteisiin liittyviä inserttejä.
Kilpailijat

Virpi Hietanen (43), Inari, ravintolatoimenjohtaja. Putosi neljäntenä.
Mika Hytti (39), Kotka, markkinointiassistentti. Putosi toisena.
Mikko Salmilahti (35), Helsinki, myyntijohtaja. Voittaja.
Jaana Siipola (51), Turku, fysioterapeutti. Putosi kolmantena.
Eero Tolvanen (57), Jyväskylä, projektityöntekijä. Putosi viidentenä.
Annamaija Vakkuri (67), Kellokoski, eläkeläinen. Putosi ensimmäisenä.
Laura Åkerlund (22), Helsinki , pianonsoiton ja musiikkitieteen opiskelija. Toinen.
Verkkokurssi

Yleisradion nettisivuilla julkaistiin mm. kilpailijoille tehdyt koekysymykset ja kilpailijoiden blogimerkintöjä sitä mukaa kuin ohjelma eteni. Näin jokaisella oli mahdollisuus seurata kilpailijoiden edistymistä ja opiskella ranskaa samaan tahtiin heidän kanssaan.
Aiheesta muualla

Talo Ranskassa. Web Archive 30.1.2010 (Ylen juttuarkisto).
Poikkeus (järvi)

| Poikkeus |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Jämsä
Koordinaatit:  61°59′30″N, 25°02′30″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Jämsänjoen alue (14.51)
Järvinumero:  14.514.1.028
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  106,8 m 
Rantaviiva:  1,9 km 
Pinta-ala:  0,09 km² 
 fiPoikkeus 
Poikkeus on Jämsän Hopsussa sijaitseva yhdeksän hehtaarin laajuinen järvi. Etäisyys Jämsän keskustasta on kuusitoista kilometriä pohjoisluoteeseen ja Tampereelta 87 kilometriä koilliseen.
Maantiede

Poikkeuksen pituus etelästä pohjoiseen on puoli kilometriä. Järven pohjoisosassa on saari. Poikkeus sijaitsee Hopsun kulttuurimaiseman länsiosassa peltojen reunustamana. Poikkeuksen etelärannalle virtaa Toivasoja kilometrin päässä etelässä sijaitsevasta Toivaksesta. Poikkeuksen itäkolkasta lähtee laskuoja, joka virtaa järven pohjoispuoliseen Kotijärveen. Poikkeuksen kaakkoispuolella on Majajärvi, neljä kilometriä itään sijaitsee Kankarisvesi.
Poikkeus kuuluu Lahnajoen valuma-alueeseen, joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Kymijoen päävesistössä. Toinen jakovaihe on Jämsänjoen alue ja ensimmäinen on Jämsän reitin valuma-alue. Lahnajoen valuma-alue kattaa suuren osan Jämsänjoen alueesta.
Potenzan maakunta

Potenzan maakunta (ital. Provincia di Potenza) on yksi Italian maakunnista. Se sijaitsee Basilicatan alueella Italian eteläosissa. Potenzan maakunnan pinta-ala on 6 594 km² ja asukasluku noin 370 000. Maakunta muodostuu sadasta kunnasta, pääkaupunki on Potenza.
Alueella on usein maanjäristyksiä. Vuoden 1857 järistys tuhosi alueen pääkaupungista lähes koko rakennuskannan.