stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Khašuri

| Khašuri (ხაშური) |
| --- | --- |

 lippu:  vaakuna
 Khašuri
 Koordinaatit: 41.9975°N, 43.598611°E 
Valtio:   Georgia
Hallintoalue:  Šida Kartli
Piirikunta:  Khašurin piirikunta
Rautatieasema:  1872
Kaupungiksi:  1921
Korkeus:  640 m
Väkiluku (2014)  ():  26 135
Aikavyöhyke:  UTC+4
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Khašuri (georg. ხაშური) on kaupunki ja Khašurin piirikunnan keskus Šida Kartlin hallintoalueella Georgiassa. Kaupungin väkiluku on 26 135 (vuonna 2014).
Paikkakunta mainitaan  kirjallisessa lähteessä ensimmäisen kerran vuonna 1693. Vuonna 1872 rakennettiin Potin ja Tbilisin välinen rautatieyhteydelle Mihailovon seisake, joka sai nimensä Venäjän keisarikunnan silloisen Kaukasian kenraalikuvernöörin ja suuriruhtinaan Mihail Nikolajevitš Romanovin mukaan. Asemanseudusta tuli lähikylien keskus, ja nykyinen kaupunki alkoi kehittyä toden teolla. Vuonna 1886 Mihailovossa asui 88 perhettä, kaikkiaan 296 henkeä.
Vuonna 1917 seisakkeen nimi vaihdettiin Khašuriksi. Vuonna 1921 Khašuri sai kaupungin arvon. Vuosina 1928–1934 nimenä oli kuitenkin Stalinisi (georg. სტალინისი) neuvostojohtaja Josif Stalinin kunniaksi.
Asuinaluetta.
Näkymä rauta­tie­asemalta kohti rata­pihan valvonta­tornia.
Vanha teatteri.
Pyhän Barbaran kirkko.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Khašuri Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Khashuri
Käännös suomeksi
Mä mistä löytäisin sen laulun

| ”Mä mistä löytäisin sen laulun / Ei se peli käy” Merja Rantamäki |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Julkaistu: 1976
 Formaatti: 7" vinyylisingle
 Tyylilaji: iskelmä
 Kesto: 02.58
 Levy-yhtiö: Decca
Mä mistä löytäisin sen laulun on Merja Rantamäen singlen nimikkokappale vuodelta 1976. Säestävää orkesteria johtaa Jaakko Borg.
Laulun on alkuperäiseltä nimeltään А где мне взять такую песню [A gde mne vzjat takuju pesnju] ja sen on säveltänyt G. Ponomarenko. Suomenkieliset sanat on tehnyt Pauli Salonen, ja sovitus on Toivo Kärjen.
Levy on julkaissut Finnlevy Decca-levymerkillä, ja singlen kaupallinen tunnus SD 5826. Musiikkikustantaja on Fazer, ja kappaleen kesto 2:58.
Rantamäeltä ilmestyi myös samanniminen albumi, ja laulu on myös kokoelmilla Finnhits 3 ja 20 suosikkia.
mä mistä löytäisin sen laulun 

niin herkän, pienen, lämpimän 

mä mistä löytäisin sen laulun 

ja entisaikain ystävän 
(Pauli Salosen sanoitusta)
Muita levytyksiä

1976 Jukka Kuoppamäki, albumilla Päng Päng
1988 Eero Aven, albumilla Valkea ruusu
Ääninäytteet
1976 Merja Rantamäki
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Ebola

| Ebolakuume |
| --- | --- |

Ala:  tartuntataudit
Syyt:  ebolavirus
Oireet:  kuume, kipu, verenvuoto
Esiintyvyys:  epidemioittain Keski-Afrikassa ja Länsi-Afrikassa
Kuolleisuus:  25–90 %
Huom!:  Tämä artikkeli tarjoaa vain yleistä tietoa aiheesta. Wikipedia ei anna lääketieteellistä neuvontaa.
Ebola eli ebolakuume on Filoviridae-heimoon kuuluvien ebolavirusten aiheuttama verenvuotokuume, joka usein johtaa nopeasti kuolemaan. Tautia tavataan ihmisessä, mutta sitä esiintyy myös muilla nisäkkäillä, erityisesti ihmisapinoilla ja hedelmälepakoilla.
Ebolavirus tunnistettiin vuonna 1976, kun Zairessa (nykyinen Kongon demokraattinen tasavalta) puhkesi ebolaepidemia. Sen jälkeen tautia on havaittu ihmisillä Kongon demokraattisessa tasavallassa, Ugandassa, Sudanissa, Gabonissa, Guineassa, Sierra Leonessa ja Senegalissa. Vuonna 2014 puhkesi ennennäkemättömän laaja Länsi-Afrikan ebolaepidemia, ja tauti levisi myös Liberiaan ja Nigeriaan sekä yksittäistapauksina muun muassa Espanjaan, Yhdysvaltoihin ja Maliin. Sittemmin elokuusta 2018 lähtien Kongon demokraattisen tasavallan ebolaepidemia on levinnyt maan koillisosissa.
Ebolaviruksen esimuotoja on esiintynyt eläinmaailmassa jopa miljoonia vuosia. Ebolaepidemiat ovat toistaiseksi yleensä lähteneet liikkeelle tartunnoista tautiin sairastuneista eläimistä, ja sen jälkeen epidemia leviää ihmisestä ihmiseen erityisesti ruumiinnesteiden välityksellä.
Ebolaviruslajit

| Ebolavirus |
| --- | --- |

Virusten luokittelu
Ryhmä::  (-)ssRNA-virukset
Kunta::  Virukset
Lahko::  Mononegavirales
Heimo::  Filoviridae
Suku::  Ebolavirus
Lajeja
 Ivory Coast -ebolavirus (TAFV)  Reston-ebolavirus (RESTV)  Sudan-ebolavirus (SUDV)  Zaire-ebolavirus (EBOV)  Bundibugyo-ebolavirus (BDBV) 
Katso myös
   Ebola Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ebolakuumeen aiheuttavat Filoviridae-heimon filo- eli nauhaviruksiin kuuluvaan ebolavirussukuun kuuluvat viruslajit. Eri ebolalajit eroavat merkittävästi toisistaan aiheuttamiensa kuolemantapausten määrän suhteen, joka on eri epidemioissa vaihdellut suuresti, mutta tyypillisimmillään kuolleisuus on ollut tautimuodossa Sudan-ebolavirus (SUDV) noin 40–60 prosenttia ja tautimuodossa Zaire-ebolavirus (EBOV) 60–90 prosenttia. Tautimuotoon Ivory coast -ebola (TAFV), toiselta nimeltään Taï Forest Ebola, on sairastunut yksi ihminen, joka parantui. Tautimuotoon Reston-ebolavirus (RESTV) ei ole sairastunut ihmisiä, mutta sen vasta-aineita on löytynyt ihmisiltä.
Uusin ebolaviruslaji on Bundibugyo-ebolavirus (BDBV), joka tunnistettiin Ugandassa 2007. Sen aiheuttamien epidemioiden kuolleisuus on ollut 34–54 prosenttia. Se on aiheuttanut epidemiat Ugandassa 2007–2008 ja Kongossa 2012.
Filoviridae-heimoon kuuluvat virussuvut Ebola, Marburg ja Cuev. Ebola- ja Marburg-virukset ovat eriytyneet yhteisestä kantamuodosta useita vuosituhansia sitten. Ebolaviruksen evoluutiovauhti on noin sata kertaaselvennä hitaampi kuin esimerkiksi influenssaviruksilla ja muistuttaa muiden RNA-virusten evoluutiovauhtia. Arvioidaan, että muunnosten Zaire-ebolavirus ja Ivory coast -ebolavirus (TAFV) esimuoto ja muunnosten Sudan-ebolavirus ja Reston-ebolavirus (RESTV) esimuodot eriytyivät 1 000–2 100 vuotta sitten. Kaikkien muunnosten arvioidaan eriytyneen toisistaan viimeistään 700 vuotta sitten. Endogeenisiä viruksia tutkittaessa on löydetty viitteitä ebolan kaltaisesta virusaineksesta myös eräiden nisäkkäiden perimässä, mikä viittaa siihen, että ebolaviruksen kantamuoto olisi jopa miljoonia vuosia vanha. Filovirusten perimäainesta on löytynyt etenkin lepakoiden, muiden hyönteissyöjien ja rottien perimästä. Juuri näitä eläimiä epäilläänkin ebolaviruksen oireettomiksi kantajiksi.
Viruksen rakenne

Ebolavirus on nauhamainen, noin yhden mikrometrin pituinen ja 50–70 nanometrin paksuinen. Sillä on yksijuosteinen RNA, joka koodaa seitsemää eri geeniä. Näistä seitsemästä geenistä GP (glykoproteiini) koodaa muista poiketen kolmea eri proteiinia.
Glykoproteiini aiheuttaa ainoana viruksen pinnalla olevana proteiinina ebolavirusten väliset erot patogeenisuudessa. Glykoproteiinin muodostaa GP1 ja GP2.  Glykoproteiini on olennainen osa viruksen vuorovaikutusta isäntäsolun kanssa. Vuorovaikutukseen, sekä viruksen kykyyn välttää immuunipuolustuksen tunnistus vaikuttaa olennaisesti glykoproteiinin eri glykosylaatiot. Glykosylaatioita on runsaasti esimerkiksi glykoproteiinin MLD-rakenteessa (mucin-like domain).
Leviäminen

Ebolaepidemioiden alkuperänä pidetään tautiin kuolleiden eläinten ruhoja ja kanssakäymistä sairastuneiden eläinten kanssa. Ebolan on todettu tarttuneen ihmiseen muun muassa sairaista tai kuolleista simpansseista, gorilloista ja hedelmälepakoista. On havaittu, että ihmisten keskuudessa leviävää ebolaepidemiaa edeltää eläinten keskuudessa etenevä epidemia, joka aiheuttaa romahduksen eläinkannassa.
Ihmispopulaatioon levittyään EBOV, SUDV ja BDBV leviävät ihmisestä toiseen ruumiinnesteiden ja niihin tahriutuneiden pintojen välityksellä. Virusta on löytynyt spermasta jopa kaksi kuukautta oireiden häviämisen jälkeen, ja siksi tauti leviää myös sukupuolisessa kanssakäymisessä. Epidemioita ovat vauhdittaneet afrikkalaiset hautajaisrituaalit, joissa ruumista kosketellaan. Tauti tarttuu myös kuolleesta ruumiista. Sairastuneista osa vuotaa verta, ja tauti leviää veren kautta. Tautia on levittänyt afrikkalaisissa sairaaloissa injektioneulojen ja -ruiskujen uudelleenkäyttö.
Virusviljelynäytteet ovat hengenvaarallisia, ja ebola onkin tarttunut myös laboratorio-onnettomuuksissa.
Oireet

Ebolan itämisaika on noin 2–21 päivää. Oireet alkavat yleensä äkillisellä korkealla kuumeella, voimattomuudella, mahakivulla, kurkkukivulla, päänsäryllä ja lihassäryllä. Taudin edetessä oireisiin liittyvät oksentelu, ripuli, erilaiset ihottumat, nivelsärky ja sisäelinten vauriot. Taudin loppuvaiheissa voimistuu sisäinen ja ulkoinen verenvuoto, joka usein juuri aiheuttaa kuoleman. Taudin puhkeamisesta kuolemaan tai tervehtymiseen kuluu tyypillisesti 6–10 päivää.lähde?
Loppuvaiheessa potilas saattaa saada voimakkaita epileptisiä grand mal -kouristuskohtauksia. Tällöin ravistuksen seurauksena uhri saattaa levittää tautia ympärillä oleviin eläviin olentoihin.lähde?
Hoito

ZMapp-lääke on reesusmakakikokeissa tehonnut kaikkiin kokeessa olleisiin 18 apinaan. Lääke on sama, jota annettiin kahdelle amerikkalaiselle avustustyöntekijälle, jotka sitten toipuivat. Kahteen muuhun se ei tehonnut.
Elokuussa 2019 julkaistujen tietojen mukaan Kongossa tehdyissä lääkekokeissa kuolleisuus väheni 6–11 prosenttiin. Hoidossa käytettävät vaihtoehtoiset vasta-aineet Regn-EB3 ja mAb-114 annetaan sairastuneelle tiputuksessa. Näiden lääkkeiden tultua käyttöön aiemmista lääkkeitä (Zmapp ja Remdesvir) voidaan Maailman terveysjärjestö WHO:n mukaan luopua.
Ehkäisy > Rokotteet

Alun perin Kanadan kansallisen mikrobiologialaboratorion muun muassa Yhdysvaltain kansallisen hallinnon rahoituksella kehittämä rVSVΔG-ZEBOV-GP-rokote ebolaviruksen Zaire-kantaa vastaan on hyväksytty Euroopan unionissa marraskuussa 2019 ja Yhdysvalloissa joulukuussa 2019. Sitä markkinoi Merck-yhtiö tuotenimellä Ervebo.
Kaksiosainen yhdistelmärokote Zabdeno + Mvabea hyväksyttiin Euroopan unionissa heinäkuussa 2020. Ensin annetaan ruiskeena annos Ad26.ZEBOV-GP (tuotenimi Zabdeno), ja kahdeksan viikon kuluttua annos MVA-BN-Filo (tuotenimi Mvabea).
Taudin alkuperä

Ebola on saanut nimensä löytöpaikkansa, keskisessä Afrikassa sijaitsevan Ebolajoen mukaan. Ebolan varsinaista syntyhistoriaa ei ole kuitenkaan vielä tunnistettu. Monista arvauksista muun muassa Kitumin luolaa Kenian ja Ugandan rajalla on epäilty sekä ebolan että sen sukulaisen Marburg-viruksen alkulähteeksi. Viittauksia on levittänyt etenkin Richard Prestonin jännityskirja Tappajavirus (1994). Kiinnostusta tautia kohtaan lisää taudin dramaattisuuden lisäksi se, että filovirukset eivät todennäköisesti ole ihmisen eikä myöskään apinoiden viruksia. Niiden luonnollista isäntää ei ole löytynyt. Epäilyksen alla ovat hedelmälepakot ja jyrsijät. On jopa pohdittu, onko luonnollinen isäntä eläinkunnan vai kasvikunnan puolella.
Esiintyminen > Ebolaepidemia 2014

Länsi-Afrikassa vuonna 2014 alkanut ja vuoden 2016 alussa loppuneeksi julistettu ebolaepidemia on historian laajin, ja sen pelättiin lokakuussa 2014 leviävän teollisuusmaihinkin. Liikkeellä olleen ebolan zaire-muunnokseen sairastuneista kuoli jopa 50–75 prosenttia.lähde?
Länsi-Afrikan epidemia alkoi Guineassa joulukuussa 2013 melko lähellä Liberian ja Sierra Leonen rajaa, kun syrjäisellä seudulla kaksivuotias poika Emile sairastui siihen ja kuoli. Tauti kierteli Guinessa helmi–maaliskuuhun asti, ennen kuin se tunnistettiin ebolaksi. Huhtikuun alussa tautiin oli sairastunut noin 80 ihmistä muutamalla alueella.lähde?
Ensi kertaa taudin historiassa sitä tavattiin vuonna 2014 laajalti Länsi-Afrikassa. Tauti levisi muutamassa kuukaudessa laajemmaksi kuin yksikään aiempi ebolaepidemia. Kun tauti oli aiemmin levinnyt maaseudun syrjäkylissä, se levisi nyt suuriin kaupunkeihin. Tautiin kuoli lokakuun 2014 alkuun mennessä noin 4 000 ihmistä Länsi-Afrikassa, lähinnä Guineassa, Liberiassa ja Sierra Leonessa. Eniten kuolleita oli silloin Liberiassa. CDC:n raportissa esitettiin arvio, että tauti leviäisi Länsi-Afrikan suuriin asutuskeskuksiin muutamassa kuukaudessa ja tarttuisi tammikuun 2015 loppuun mennessä yli miljoonaan.
Ebola levisi niin laajalle muun muassa myöhäisen reagoinnin, väestön vähäisen ebolatietämyksen ja voimavarojen puutteen takia. Viranomaistiedotus ja valistus esimerkiksi sairastuneiden sukulaisten hoitamisesta ja ohjeistus epäiltyjen sairaiden sairaaloihin tuomisesta oli puutteellista. Ohjeita jaettiin vasta kuukausien päästä. Yhteisöllinen oppiminen ja suojautuminen osoittautuivat tilanteessa merkittäviksi sairauden leviämistä estäviksi tekijöiksi.
Ebola-alueella yritettiin estää taudin leviämistä muun muassa karanteenein ja rajoja sulkemalla.
Syys–lokakuun vaihteessa 2014 tauti alkoi herättää maailmanlaajuista huolta. Syyskuussa muun muassa Yhdysvallat ja YK:n turvallisuusneuvosto julistivat taudin turvallisuusuhaksi.lähde? Muutamia ebolatapauksia ilmeni lokakuun alussa Yhdysvalloissa, Espanjassa ja Makedoniassa. Espanjassa ja Yhdysvalloissa tauti tarttui sairaaloissa ebolapotilaista heitä hoitaneisiin. Ebolan pelättiin alkavan levitä Yhdysvalloissa ja Euroopassa. Muun muassa Britanniassa harjoiteltiin ebolan vastaisia toimia epidemian varalta. Lääkärit ilman rajoja -järjestön mukaan maailmaa uhkasi ebolapandemia. Toisaalta monet asiantuntijat kiistivät laajan epidemian mahdollisuuden länsimaissa ja arvioivat ebolan olevan enemmän uhka köyhissä maissa. Monet länsimaat aloittivat kuumeen mittaamisen niiltä lentomatkustajilta, joiden matkustushistoria oli epäilyttävä. Suomessa ulkoministeriö suositteli välttämään matkustamista Liberiaan, Sierra Leoneen ja Guineaan.
Ebolan leviäminen hidastui huomattavasti Länsi-Afrikassa tammikuussa 2015, mutta tauti ei vielä silloin ollut hallinnassa. Maailman terveysjärjestö WHO katsoi pandemiariskin pienentyneen huhtikuussa 2015. Tautia oli tuolloin yhä varsinkin Guineassa ja Sierra Leonessa, ja WHO piti tautia yhä kansainvälisenä uhkana.
Esiintyminen > Ebolaepidemia 2018

Kongon demokraattisessa tasavallan koillisosissa ainakin Pohjois-Kivun ja Iturin maakunnissa puhkesi loppukesällä 2018 ebolaepidemia, jota pidetään historian toiseksi pahimpana. Tautiin sairastui 7. huhtikuuta 2019 mennessä yli 1 150 ihmistä, ja kuolleita oli yli 730. Väestön luottamus avustustyöntekijöihin meni, kun käyttöön oli otettu pakkokeinoja. Sairastuneet eivät enää hakeutunet hoitoon.
Esiintyminen > 2021

Vuonna 2021 ebolavirus levisi jälleen Länsi-Afrikan Guineassa ja Kongossa. Viruksen arveltiin piilotelleen aiemmasta epidemiasta selvinneiden potilaiden elimistöissä oireita aiheuttamatta mutta tartuntakykyisenä jopa viiden vuoden ajan ennen uuden epidemian alkua. Tätä ennen viruksen oli havaittu säilyneen potilaan elimistössä parhaimmillaan 531 päivän ajan.
Immuniteetti

Gabonissa tehdyssä tutkimuksessa tutkittiin 4 000 ihmisen verinäytteet, ja tutkituista peräti 15,3 prosentilta löydettiin ebolaviruksen vasta-aineita. Tutkituista moni asui alueilla, joilla ei ollut koskaan ollut ebolaepidemiaa. Metsäisillä alueilla vasta-aineita löytyi eräissä kylissä jopa kolmannekselta tutkituista. Kun otetaan huomioon Gabonin asukasmäärä (1,5 miljoonaa), yksistään tässä valtiossa voi arvioida ebolavasta-aineita löytyvän yli 200 000 ihmiseltä. Epäselvää on yhä, onko näin moni sairastanut ebolatartunnan oireettomasti vai mistä vasta-aineet ovat peräisin. Koska ebolavirukseen on kuollut epidemioissa yhteensä vain muutama tuhat ihmistä, taudin kuolleisuuslukuja arvioitaessa on huomioitava mahdollisuus, että moni sairastaa ebolaviruksen tietämättään eikä kirjaudu sairastaneiden määrään. Raportoimattomia ebolatapauksia on myös luultavasti sattunut syrjäseuduilla muulloinkin.
Ebola eläimissä

Ebola aiheuttaa verenvuotokuumeen myös monissa muissa nisäkkäissä. Tautia on havaittu muun muassa simpansseissa, gorilloissa, muissa kädellisissä, hedelmälepakoissa, piikkisioissa, sioissa ja sukeltaja-antiloopissa. Ebolaa on löytynyt eläimistä muualtakin kuin Afrikasta, muun muassa Bangladeshista ja Filippiineiltä.
Yksi ebolalaji, Reston-ebolavirus (RESTV), on aiheuttanut havaittuja epidemioita ainoastaan apinoissa. Taudin aiheuttaneet apinat on tuotu Filippiineiltä, ja ebolaepidemiat on havaittu karanteenilaitoksessa Yhdysvalloissa Virginian Restonissa,  Texasissa ja Pennsylvaniassa sekä Italiassa Sienassa. RESTV on myös sairastuttanut sikoja Kiinassa ja Filippiineillä.
Ensimmäinen tunnettu ebolan leviäminen ebolaan kuolleen eläimen ruumiista tapahtui Norsunluurannikolla 1994, jolloin Ivory coast -ebolavirus (TAFV) havaittiin. Se tarttui ruumiinavausta simpanssille tehneeseen tutkijaan, joka sairastui viikon kuluttua kuumetautiin mutta parani. Myöhemmin on osoitettu useita kertoja epidemian saaneen alkunsa villieläimen, yleensä kädellisen, ruhon kanssa tekemisissä olleesta ihmisestä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Laji.fi: Ebolavirus
Säilynoja, Juhana: Ebolaepidemia levisi ennätyslaajalle Länsi-Afrikassa vuonna 2014 Yle Elävä arkisto. 12.1.2015. Viitattu 13.10.2018.
Kaupunki eristettiin Zairessa oudon epidemian takia (Archive.org) Helsingin Sanomat. 5.11.1995. Arkistoitu 11.11.2017. Viitattu 13.10.2018.
ViralZone: Ebolavirus (englanniksi)
National Center for Biotechnology Information (NCBI): Ebolavirus, taxonomy (englanniksi)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset :  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki 
Kaksi hoitajaa seisoo ebolaviruksen aiheuttamaan verenvuotokuumeeseen sairastuneen potilaan vieressä vuonna 1976. Potilas kuoli. Kuva Ngalieman sairaalasta Kinshasasta, silloisen Zairen pääkaupungista.
Hansa Tonstudio

Studio toimii Meistersaalin rakennuksessa Köthener Straßen varrella. Kuva vuodelta 2012.
Hansa Tonstudio on äänitysstudio Kreuzbergin kaupunginosassa Berliinissä Saksassa. Studion perustivat vuonna 1964 veljekset Peter ja Thomas Meisel, alunperin Halenseenin kaupunginosaan, mistä studio muutti vuonna 1972 nykyiseen paikkaansa. Studio sijaitsee Köthener Strassella, Potsdamer Platzin takana. Monet englanninkieliset muusikot ovat kutsuneet studiota nimillä ”Hansa Studio By the Wall”, ”Hansa by the Wall” ja ”The Great Hall by the Wall” viittauksena studion sijaintiin lähellä Berliinin muuria.
Hansa Tonstudio on edelleen yksi Saksan suurimmista ja tärkeimmistä studioista, ja se houkuttelee yhä suuren joukon kansainvälisiä rockartisteja Heistä ensimmäisten joukossa oli englantilainen David Bowie, joka muutti Berliinin 1970 luvulla ja käytti Hansaa äänityspaikkana vakituisesti. Muita studiossa äänittäneitä artisteja ovat muun muassa Nina Hagen, Depeche Mode, Falco, Nick Cave ja Iggy Pop ja suomalainen Pelle Miljoona Oy, joka levytti Matkalla tuntemattomaan -albumin Hansa-studiolla vuonna 1981.
Rakennuksen historia

Köthener Strasse 38:ssa sijaitsevalla rakennuksella oli jo pitkä musiikillinen historia ennen studiota. Weimarin tasavallan aikana rakennuksessa toimi taidegalleria, joka oli yhteydessä merkittävään ekspressionistiin George Grosziin, ja vuonna 1921 kirjailija Kurt Tucholsky järjesti rakennuksessa lukutilaisuuksia. Natsien valtakaudella pahamaineinen Reichsmusikkammer (Valtakunnan musiikkikammari) järjesti tapahtumia rakennuksen salissa. Siellä pidettiin esimerkiksi tanssiaisia SS-upseerien toimesta natsiaikana. Rakennus vaurioitui osittain pommituksessai vuonna 1943.
Rakennus kunnostettiin sodan jälkeisenä aikana kabareesaliksi, mutta tämä toiminta päättyi, kun Berliinin muuri rakennettiin vuonna 1961. Rakennus sijaitsi selkä selkää vasten muurin kanssa, eristyksissä kaupungin poliittisesta elämästä. Sen sijainti muurin vieressä oli erittäin hiljainen, mikä oli ihanteellista äänitysstudiolle. Kun Meiselin veljekset siirsivät Hansa Studiosin Köthener Strasselle, he operoivat rakennuksessa peräti viittä studiohuonetta. Huoneita käytettiin myös ooppera- ja elokuvamusiikin äänittämiseen, ja pian studio saavutti kansainvälistä mainetta ja nousi historialliseksi valopilkuksi Kreuzbergissä, Länsi-Berliinin köyhimmässä osassa.
Länsi-Berliinistä tuli nopeasti tunnettu kulttuurisena, kosmopoliittisena paikkana, jossa taiteilijat loivat uskomattomia asioita vaikeuksista huolimatta. Se sai lempinimen ”Hansa by the Wall”, ja siitä tuli keidas muusikoille aivan tapahtumien ytimessä. Ulkomaiset artistit alkoivat tallentaa siellä monista syistä: akustiset ominaisuudet, erinomainen laitteisto ja se, että äänittäminen Hansassa oli suhteellisen edullista. Artistit saattoivat myös todistaa Berliinin traagista historiaa. Hansa-studio oli vain 150 metrin päässä Berliinin muurista, ja ikkunoista oli suora näkymä muurille.
Levytyksiä

Ensimmäisten kansainvälisten rocktähtien joukossa, jotka äänittivät musiikkiaan Hansassa, oli David Bowie, jonka ”Heroes”-albumi (1977) ja Berliini-trilogia syntyivät Hansa studiossa. Myös Iggy Pop teki Lust For Life -albuminsa Hansa-studiolla vuonna 1977. Levy sisältää Iggy Popin uran suurimman hitin, The Passangerin.
Mark Reeder, brittiläinen tuottaja, on sanonut, että kansainvälisiä rock-muusikoita oli helppoa houkutella Berliiniin ja Hansa-studioon: ”Onnistuin houkuttelemaan Nick Caven lupaamalla halpoja huumeita, halpaa juomaa ja halpaa elämää.” Nick Cave on äänittänyt Hansassa useita levyjä sekä johtamansa The Birthday Party -yhtyeen että Nick Cave and The Bad Seedsin kanssa. Niistä tunnetuimpia ovat albumit The Firstborn Is Dead (1984) ja Your Funeral...My Trial (1986) sekä Tender Prey (1988) -albumi.
U2-yhtyeen Achtung Baby äänitettiin osittain Hansassa vuonna 1990. Sen klassikkosingle ”One”, joka kirjoitettiin ja äänitettiin Hansassa, merkitsi erittäin tärkeää vaihetta yhtyeen historiassa.  Muita merkittäviä Hansassa tehtyjä levyjä ovat esimerkiksi Siouxsie and the Banshees -yhtyeen Tinderbox (1986), The Gun Club-yhtyeen Mother Juno (1987) Depeche Mode-yhtyeen albumit Some Great Reward (1984) ja Black Celebration (1986) sekä Pixies-yhtyeen Bossanova (1990) ja R.E.M.-yhtyeen Collapse into Now (2011) ja Manic Street Preachers-yhtyeen Rewind the Film (2013) sekä Futurology (2014).
Aiheesta muualla

Hansa Studion verkkosivut (saksaksi, englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Hansa-studion sali
Orkesterin äänitys Hansassa
Käännös suomeksi
Sideerinen astrologia

Sideerinen astrologia on astrologinen suuntaus, jossa tähtikartan osat, etenkin Eläinradan merkit lasketaan vastaavien tähdistöjen ja kiintotähtien sijainnin mukaan. Tässä suhteessa se eroaa trooppisesta astrologiasta, jossa merkit on pysyvästi sidottu määräetäisyydelle kevättasauspisteestä.
Alun perin Eläinradan merkit on nimetty niiden tähdistöjen mukaan, joiden suunnalla Aurinko on eri vuodenaikoina. Myöhemmin syntynyt ero sideeristen ja trooppisten merkkien välillä johtuu maapallon prekessiosta. Sillä tarkoitetaan maan akselin hidasta siirtymistä avaruuden tasojen suhteen. Kun maapallo kiertää vuoden aikana auringon ympäri, akselin suunta pysyy lähes muuttumattomana ja osoittaa nykyisin kaikkina vuodenaikoina suunnilleen Pohjantähden suuntaan. Pidemmän ajan kuluessa akselin suunta kuitenkin muuttuu, suunnilleen yhden kaariasteen 72:n vuoden aikana, ja vasta noin 26 000 vuoden kuluttua se osoittaa jälleen samaan suuntaan.  Tämän vuoksi myöskään kevättasauspiste ei sijaitse pysyvästi samassa tähdistössä. Kaksituhatta vuotta sitten se sijaitsi lähellä Kalojen ja Oinaan tähdistöjen rajaa, mutta nykyisin Kalojen tähdistön alueella lähempänä Vesimiehen tähdistön rajaa Trooppisessa astrologiassa kevättasauspistettä pidetään kuitenkin edelleen Kalojen ja Oinaan merkkien rajana, mutta sideerisessä astrologiassa sen katsotaan olevan lähellä Vesimiehen ja Kalojen merkkien rajaa. Vastaavasti muutkin trooppiset ja sideeriset merkit poikkeavat nykyään suunnilleen kuukauden verran toisistaan.
Sideeristä astrologiaa on vanhastaan harrastettu varsinkin Intiassa, trooppista länsimaissa.
Aiheesta muualla

Kenneth Bowser: Western Sidereal Astrology. (englanniksi)
Lunar Planner: Sidereal Astrology (Arkistoitu – Internet Archive). (englanniksi)
Jyotish - Vedic Sidereal Astrology (Arkistoitu – Internet Archive). (englanniksi)