stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Barbara Lochbihler
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Barbara Lochbihler Wikimedia Commonsissa
Barbara Lochbihlerin verkkosivut (saksaksi)
Barbara Lochbihler Euroopan parlamentin sivuilla
Saksan europarlamentaarikot
| n k   Saksan Euroopan parlamentin jäsenet (2009–2014) |
| --- | --- |
EPP:  Balz  Brok  Böge  Caspary  Birgit Collin-Lange (2012–2014)  Dess  Ehler  Ferber  Florenz  Gahler  Gräßle  Hohlmeier  Jahr  Jeggle  Kastler  Klaß  Koch  Kuhn  Langen  Lechner (2009–2012)  Lehne  Liese  Mann  Mayer  Niebler  Pack  Pieper  Posselt  Pöttering  Quisthoudt-Rowohl  Reul  Schnellhardt  Schnieber-Jastram  Schwab  Sommer  Ulmer  Verheyen  Voss  Weber  Weisgerber  Wieland  Winkler  Zeller 
ALDE:  Alvaro  Chatzimarkakis  Creutzmann  Graf Lambsdorff  Hirsch  Klinz  Koch-Mehrin  Krahmer  Meißner  Reimers  Thein  Theurer 
G-EFA:  Albrecht  Brantner  Bütikofer  Cramer  Giegold  Harms  Häfner  Häusling  Keller  Lochbihler  Rühle  Schulz  Trüpel 
S&D:  Bullmann  Ertug  Fleckenstein  Gebhardt  Geier  Glante  Groote  Haug  Kammerevert  Krehl  Kreissl-Dörfler  Lange  Leinen  Neuser  Rapkay  Rodust  Roth-Behrendt  Schulz  Simon  Sippel  Steinruck  Weiler  Westphal 
GUE/NGL:  Bisky  Ernst  Händel  Klute  Lösing  Scholz  Wils  Zimmer 
| n k   Saksan Euroopan parlamentin jäsenet (2014–2019) |
| --- | --- |
EPP:  Balz (2014–2018)  Böge  Brok  Caspary  Collin-Langen  Dess  Ehler  Ferber  Florenz  Gahler  Gehrold (2018–2019)  Gieseke  Gräßle  Hohlmeier  Jahr  Koch  Kuhn  Langen  Liese  Lins  Mann  McAllister  Niebler  Pieper  Quisthoudt-Rowohl  Radtke (2017–2019)  Reul (2014–2017)  Schulze  Schwab  Sommer  Verheyen  Voss  Weber  Wieland  Winkler  Zeller 
ALDE:  Graf Lambsdorff (2014–2017)  Hirsch (2017–2019)  Klinz (2017–2019)  Meißner  Müller  Theurer (2014–2017) 
G-EFA:  Albrecht (2014–2018)  Buchner  Bütikofer  Cramer  Harms  Heubuch  Häusling  Franz (2018–2019)  Giegold  Keller  Lochbihler  Reda  Reintke  Trüpel 
S&D:  Bullmann  Detjen (2018–2019)  Ertug  Fleckenstein  Gebhardt  Geier  Groote (2014–2016)  Hoffmann  Kammerevert  Kaufmann  Kohn (2017–2019)  Krehl  Köster  Lange  Leinen  Lietz  Melior  Neuser  Noichl  Preuß  Rodust  Schulz (2014–2017)  Schuster  Simon  Sippel  Steinruck (2014–2017)  von Weizsäcker (2014–2019)  Werner  Westphal  Winter (2019)  Wölken (2016–2019) 
ECR:  Gericke  Henkel  Kölmel  Lucke  Meuthen (2017–2019)  Pretzell  Starbatty  von Storch (2014–2017)  Trebesius 
GUE/NGL:  Eck  Ernst  De Masi (2014–2017)  Händel  Lösing  Michels  Schirdewan (2017–2019)  Scholz  Zimmer 
N/I:  Sonneborn  Voigt 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  MEP-hakemisto
Torsten Thure Renvall

| Torsten Thure Renvall |
| --- | --- |
 Renvall vuonna 1890.
Turun ja Suomen arkkipiispa
 1884–1898 
Edeltäjä:  Edvard Bergenheim
Seuraaja:  Gustaf Johansson
Henkilötiedot
Koko nimi:  Torsten Thure Renvall
Syntynyt: 23. lokakuuta 1817 Turku
Kuollut: 16. lokakuuta 1898 (80 vuotta) Turku
Kansalaisuus:  Suomen suuriruhtinaskunta
Ammatti:  arkkipiispa, historian lehtori
Arvonimi:  Teologian kunniatohtori (1864)  P. Stanislauksen R 2 (1862), R 1 (1887)  P. Annan R 2 (1871), R 1 (1891)  P. Vladimirin R 3 (1878), R 2 (1895)  keisarin vaakunalla koristettu hopeinen nuuskarasia (1883) 
Vanhemmat:  Henrik Renvall Agnes Cornelia Cairenius
Puoliso:   Emilia Maria Lovisa Bergenstråle (vih. 1843)  Amanda Sofia Rindell (vih. 1865) 
Lapset:  Heikki Renvall
Muut tiedot
Koulutus:  Filosofian maisteri (1840) Pappisvihkimys (1857)
Uskonto:  kristinusko
Tunnustuskunta:  luterilaisuus
Torsten Thure Renvall (23. lokakuuta 1817 Turku – 16. lokakuuta 1898 Turku) toimi Turun arkkipiispana vuosina 1884–1898.
Ura

Renvallin vanhemmat olivat pormestari Henrik Renvall ja Agneta Cornelia Cairenius. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1840 ja historian dosentiksi 1845.
Vaasan lukiossa hän toimi historian lehtorina 1845–1851 ja sitten Turun lukiossa 1852–1858. Renvallia pidettiin uudenaikaisena pedagogina, joka osallistui myös yhteiskunnallisiin tehtäviin. Vuosina 1846–1847 hän toimitti Wasa Tidning -lehteä ja oli 1848–1850 perustamassa suomenkielistä Ilmarinen-lehteä.
Vaasan aikana Renvall oli herännäisyyden piirissä, mutta Turussa siirtyi ns. raamatullisen teologian kannattajaksi. Papiksi hänet vihittiin 1857 ja jo seuraavana vuonna hänestä tuli Turun tuomiorovasti. Renvall muun muassa osallistui kirkkolain uudistukseen, oli Tammikuun valiokunnan jäsen 1862 sekä osallistui valtiopäiville pappissäädyn edustajana 1863, 1872, 1877, 1882, 1885, 1888, 1891 ja 1894. Säätynsä puhemiehenä hän toimi 1885, 1888, 1891 ja 1894.
Ura > Arkkipiispa 1884–1898

Arkkipiispana Renvall oli maltillinen uudistaja. Kielikysymyksessä hän oli suomenmielinen, esimerkiksi vuonna 1879 hän oli mukana perustamassa Turun suomalaista yksityislyseota. Vuonna 1878 hän suoritti ensimmäisen suomenkielisen papiksi vihkimisen Suomessa. Kirkolliskokousten puheenjohtajana Renvall toimi 1886 ja 1893, ensimmäiseen kirkolliskokoukseen vuonna 1876 hän myös osallistui. Teologian tohtorin arvon Renvall sai vuonna 1864.
Yksityiselämä

Renvallin ensimmäinen puoliso vuodesta 1843 oli Emilia Maria Lovisa Bergenstråle (1814–1863) ja toinen vuodesta 1865 Amanda Sofia Limnell (1837–1915), kruununvouti Gustaf Magnus Rindellin leski.
Aiheesta muualla

Renvall, Torsten Thure hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Edvard Bergenheim | Turun arkkipiispa 1884–1898 | Seuraaja: Gustaf Johansson |
| n k Turun ja Suomen arkkipiispat |
| --- | --- | --- |
| Katoliset piispat (1134–1550) |  Henrik* (1134–1158)  Rodolfus* (~1202–~1209)  Folkvinus* (~1210–~1234)  Tuomas (~1234–1245)  Bero I (~1248–1258)  Ragvald I (1258–1266)  Catillus (1266–1286)  Johannes (1286–1290)  Maunu I (1291–1308)  Ragvald II (1309–1321)  Pentti Gregoriuksenpoika (1321–1338)  Hemming (1338–1366)  Henrik Hartmanninpoika (1366–1367)  Johannes Pietarinpoika (1367–1370)  Johannes Westfal (1370–1385)  Bero Balk (1385–1412)  Maunu Tavast (1412–1450)  Olavi Maununpoika (1450–1460)  Konrad Bitz (1460–1489)  Maunu III Särkilahti (1489–1500)  Lauri Suurpää (1500–1506)  Johannes Olavinpoika (1506–1510)  Arvid Kurki (1510–1522)  Ericus Svenonius (1523–1527)  Martti Skytte (1528–1550)  |  |
| Luterilaiset piispat (1554–1817) |  Mikael Agricola (1554–1557)  Pietari Follingius (1558–1563)  Paavali Juusten (1563–1575)  Ericus Erici Sorolainen (1583–1625)  Isaacus Rothovius (1627–1652)  Aeschillus Petraeus (1652–1657)  Johannes Terserus (1658–1664)  Johannes Gezelius vanhempi (1664–1690)  Johannes Gezelius nuorempi (1690–1718)  Herman Witte (1721–1728)  Lars Tammelin (1728–1733)  Jonas Fahlenius (1734–1748)  Johan Browallius (1748–1755)  Karl Fredrik Mennander (1757–1775)  Jakob Haartman (1776–1788)  Jakob Gadolin (1788–1802)  Jakob Tengström (1803–1817)  |  |
| Luterilaiset arkkipiispat (1817–) |  Jakob Tengström (1817–1832)  Erik Gabriel Melartin (1833–1847)  Edvard Bergenheim (1850–1884)  Torsten Thure Renvall (1884–1898)  Gustaf Johansson (1899–1930)  Lauri Ingman (1930–1934)  Erkki Kaila (1935–1944)  Aleksi Lehtonen (1945–1951)  Ilmari Salomies (1951–1964)  Martti Simojoki (1964–1978)  Mikko Juva (1978–1982)  John Vikström (1982–1998)  Jukka Paarma (1998–2010)  Kari Mäkinen (2010–2018)  Tapio Luoma (2018–)  |  |
*=historiallisuus epävarmaa
Suomen pappissäädyn valtiopäivämiehet
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Ruotsi 
Henkilöt:  DDB  Kansallisbiografia  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo  Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852
Henrik Heikel

Henrik Heikel.
Henrik Heikel (14. tammikuuta 1808 oulu – 14. maaliskuuta 1867 Helsinki) oli suomalainen pappi, kuurojen koulun perustaja. Heikel oli Turun lukion lehtori 1835–1860 ja Pietarsaaren maaseurakunnan kirkkoherra vuodesta 1861. Hän oli valtiopäivillä pappissäädyn jäsen 1863–1864 ja 1867. Hän perusti pappilaansa maalle 1863 kuurojen kodin, joka myöhemmin siirtyi valtion haltuun.
Hänen tyttärensä Anna Heikel toimi kuurojen kodin opettajana ja johtajana.
Aiheesta muualla

Tiensuu, Kyllikki: / Heikel, Henrik (1808–1867). Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen).  12.1.2001. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Suomen pappissäädyn valtiopäivämiehet
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiasampo  Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852
Pascal Canfin

| Pascal Canfin |
| --- | --- |

Euroopan parlamentin jäsen
 2009–  
Henkilötiedot
Syntynyt: 22. elokuuta 1974 (ikä 50) Arras
Aiheesta muualla
www.pascalcanfin.fr
Pascal Canfin (s. 22. elokuuta 1974) on ranskalainen  vihreä poliitikko. Hänet valittiin Euroopan parlamenttiin vuoden 2009 vaaleissa. Hän kuului talous- ja raha-asioiden valiokuntaan ja  oli Rahoitus-, talous- ja sosiaalikriisiä käsittelevän erityisvaliokunnan varapuheenjohtaja.  Vuonna 2012 hän palasi Ranskaan kehitysasioiden varaministeriksi.
Luokka (ohjelmointi)

Luokka (class) tarkoittaa olio-ohjelmoinnissa olion tyyppiä. Luokassa määritellään ohjeet, joiden mukaan luodaan ohjelman ajon aikana sen instanssi eli olio (object). Kyse on käytännössä laajennettavasta muotista, jota käytetään olioiden luomiseen. Muotti eli luokka voi luoda itsestään yleensä rajattoman määrän olioita ajon aikana. Luokassa määritellään siitä muodostettavien olioiden rakenne ja toiminnallisuus. Siinä siis kerrotaan millaista tietoa olio sisältää ja määritellään metodit, joiden avulla oliota voidaan käsitellä. Yhdessä luokassa voi olla monta oliota.
Jokainen olio on jonkin luokan ilmentymä eli instanssi (instance). Saman luokan eri ilmentymät omistavat keskenään identtiset metodit, mutta ilmentymiin säilötty data on uniikki jokaiselle ilmentymälle ja ilmentymän metodit käsittelevät tätä uniikkia dataa. Luokka määrittää nämä metodit ja kertoo minkä tyyppiset datakentät jokaiselta luokan ilmentymältä löytyy.
Rakenne > Datakentät

Datakentät käsittävät käytännössä sen, mitä tietoja luokasta muodostettavat instanssit eli oliot (object) omaavat. Datakenttien tietoja taas käsitellään metodien avulla.
Rakenne > Metodit

Luokan tai sen ilmentymien käyttäytyminen määritellään sen metodien avulla. Metodien avulla määritetään luokasta muodostettujen olioiden toiminnot. Nämä toiminnot voivat muuttaa olion tilaa tai yksinkertaisesti tarjota tapoja siihen pääsemiseksi.
Luokkien periaate
Jokainen luokka toteuttaa eli implementoi rajapintaa (engl. interface) tarjoamalla rakennetta ja toimintaa. Rakenne koostuu datasta ja tilasta. Toiminta koostuu koodista, mikä puolestaan tarkentaa, miten metodit ovat implementoitu. Rajapinnan ja kyseisen rajapinnan implementoinnin määritelmät poikkeavat toisistaan. Monissa ohjelmointikielissä rajanveto näiden välillä on kuitenkin häilyvä, sillä luokkien esittely sekä määrittelee että implementoi rajapintaa. Jotkut ohjelmointikielet tarjoavat ominaisuuksia, jotka erottelevat rajapintaa ja implementointia. Abstrakti luokka on esimerkki tästä: sillä voidaan määritellä rajapinta tarjoamatta samalla implementaatiota.
Periytymistä tukevat ohjelmointikielet mahdollistavat sen, että luokat pystyvät perimään rajapintoja luokista, joista ne ovat itse peräisin.
Esimerkiksi 1. “Luokka A” periytyy “luokasta B” ja jos “luokka B” implementoi rajapintaa “rajapinta B”, “luokka A” myös perii “rajapinnassa B” määritellyn toiminnallisuuden eli sen vakiot ja metodit.
Näkyvyysmääreitä (engl. access specifiers) tukevissa ohjelmointikielissä luokan rajapinnan katsotaan olevan joukko julkisia luokan jäseniä. Näihin lukeutuu metodit ja muuttujat. Mitään luokan sisällä olevia yksityisiä (engl. private) jäseniä tai sisäisiä tietorakenteita ei ole tarkoitettu riippuvaisiksi ulkoisesta koodista ja täten ne eivät ole osa rajapintaa.
Olio-ohjelmoinnin metodologiaan kuuluu, että minkä tahansa luokan rajapinnan operaatiot ovat itsenäisiä ja riippumattomia toisistaan. Tuloksena on kerroksittainen rakenne, jossa käytetään rajapinnassa määriteltyjä metodeja. Rajapinta ei aseta vaatimuksia sille, että rajapinnan operaatioita tulisi kutsua tietyssä järjestyksessä. Etuna tässä lähestymistavassa on, että käyttäjän koodi voi olettaa rajapintojen operaatioiden olevan saatavilla silloin, kun käyttäjällä on pääsy olioon.
Rakenne > Jäsenten saatavuus

Olio-ohjelmoinnissa on kolme perusjäsentyyppiä jotka ovat:
Yksityinen (private): rajoittaa luokan saavutettavuutta sen ulkopuolelta. Ainoastaan luokan sisäiset metodit pääsevät käsiksi yksityisiin jäseniin.
Suojattu (protected): mahdollistaa jäsenen käsittelyn itse pääluokalle ja kaikille sen jäsenluokille.
Julkinen (public): antaa kaikelle koodille mahdollisuuden päästä jäseneen käsiksi.
Suurin osa oliopohjaisista kielistä tukevat edellä mainittuja näkyvyysmääreitä, mutta niiden käyttömääritelmät voivat olla erilaisia eri kielillä.
Yleensä näkyvysmääreitä käytetäänkin niin, että sisäinen rakenne tehdään yksityiseksi, mutta jäsenelle tehdään julkinen apumetodi, jonka avulla dataan päästään käsiksi. Näkyvyysmääreet eivät itsessään hallitse jäsenen näkyvyyttä, vaan sitä mitkä metodit pääsevät jäseneen käsiksi.
Eri oliopohjaiset kielet tukevat jäsenten saavutettavuutta ja näkyvyyttä eri tasoilla. Riippuen kielen säännöistä ja kääntämiskäytännöistä jäsenten käsittely voidaan mahdollistaa joko kääntämisen tai ajon aikana. Esimerkiksi Java ei mahdollista koodin kääntämistä, jos koodissa pyritään viittaamaan jonkin luokan yksityiseen dataan. C++ kielessä taas yksityiset metodit ovat nähtävissä, mutta niihin ei voi päästä käsiksi rajapinnalla. Metodeista voidaan kuitenkin tehdä kokonaan näkymättömiä erityisesti määrittelemällä täysin abstrakteja luokkia, jotka edustavat luokan rajapintoja.
Muita saavutettavuustapoja:
Instanssin vs luokan saavutettavuus: Ruby ohjelmointikieli tukee instanssin yksityisiä ja suojattuja saavutettavuusmääreitä (instance-private ja instance-protected) vastaavien luokkamääritteiden sijaan. Nämä eroavat sillä tavalla, että saavutettavuus on rajoitettu itse instanssiin perustuen, eikä instanssissa olevaan luokkaan perustuen.
Friend: C++ tukee tapaa, jossa funktio, joka on erityisesti nimetty luokan ystäväfunktioksi (friend function), pääsee käsiksi jäseniin, jotka ovat muuten määritelty yksityisiksi tai suojatuiksi.
Polkuun perustuva: Java tukee saavutettavuuden rajoittamista tiettyyn jäseneen Javan paketin sisällä, joka tarkoittaa tiedoston loogista polkua. Kuitenkin kun Javan rakennetta jatketaan, rakennetaan yleensä kaikki luokat tietyn paketin sisältä yhdeksi luokkarakenteeksi, jotta kaikkiin suojattuihin jäseniin pästään käsiksi. Tarkoittaen sitä, että lähdetiedosto johon viitataan voi sijaita täysin eri sijainnissa, mutta se on silti saman loogisen polun sisällä, jolloin kaikkiin sen jäseniin päästään käsiksi.
Luokan ja olion suhde

Ajatus luokan ja olion suhteesta pohjautuu Platonin ideaoppiin. Olio vastaa Platonin aistimaailman jäljitelmää. Luokka eli idea antaa rakennusohjeet olion muodostamiselle: se määrittelee olion rakenteen ja käyttäytymisen. Havainnollistava esimerkki on piparkakkumuotti: luokka on kuin metallinen piparimuotti, jolla tehdään taikinasta pipari-olioita. Kukin pipari on erilainen, vaikka kaikissa käytettiin samaa mallia. Esimerkissä huomataan myös luokan rooli: vaikka luokka-piparimuotilla on mahdollista tehdä pipareita, ei luokka kuitenkaan itse ole syötävä pipari, vaan pelkkä mallina toimiva muotti. Konkreettinen ero syntyy myös ohjelmaa ajettaessa: luokat kirjoitetaan ohjelmakoodiin, oliot syntyvät luokista vasta sitten kun ohjelma ajetaan.
Esimerkiksi 1. Talon pohjapiirustus on luokka, jonka pohjalta voidaan luoda olio talo.
Esimerkiksi 2. DNA on luokka jonka pohjalta voidaan luoda olio proteiini.
Tietokoneohjelmissa luokassa määritellään lisäksi tiedot siitä, miten olioita käytetään sen jälkeen kun ne on valmistettu.
Olion muodostus

Jotta luokasta voidaan muodostaa olio, tarvitaan kolmas osapuoli, joka lukee ja tulkitsee luokan ja muodostaa siitä toimivan olion. Esimerkiksi talon pohjapiirustus ei yksinään tee taloa, vaan tarvitaan vielä lisäksi
Raaka-aineita
Osaavaa työvoimaa, joka osaa rakentaa kohteen
Tietokone-ohjelmien tapauksessa raaka-aineena toimii tietojärjestelmän muisti (paikallinen tai hajautettu), jonne olioiden tiedot talletetaan. Työvoimana toimii tietokoneen prosessori, joka lukee olion piirustuksista kuinka se rakennetaan. Olion valmistusvaiheessa tietokone varaa osoite-avaruuden, jonne olio lopullisesti sijoitetaan sekä sen yhteyteen olion yhteyssä etukäteen määritellyt funktiot (proseduurit). Olioiden funktioiden toteutustapa on proseduraalinen ohjelmointikielilähde? ja niiden erikoispiirteenä on, että nämä funktiot pystyvät lukemaan myös niitä muuttujia, jotka on määritelty yksityiksiksi tiedoiksi (engl. private variables).
Laatu

Ohjelmistojen laadun näkökulmasta on tärkeää miettiä, mitä metodeja tai dataa luokat paljastavat muulle ohjelmistolle. Oliopohjaiset kielet sisältävät yleisesti jonkin keinon rajoittaa datakenttien ja metodien näkyvyyttä kyseisen luokan ulkopuolelle. Tämän näkyvyyden rajaaminen ja luokan tarkkojen vastuiden määrittäminen tunnetaan nimellä enkapsulaatio (encapsulation).
Luokan paljastamat metodit ja datakentät kertovat ulkopuoliselle ohjelmistolle, mitä luokasta luoduilla olioilta voi odottaa ja mitä niillä voi tehdä. Tämä muodostaa sopimuksen luokan ja muiden luokan paljastamia metodeja tai datakenttiä käyttävien luokkien välillä. Sopimusta kutsutaan nimellä rajapinta (interface).
Ohjelmiston peruslaatua voidaan arvioida myös käsitteillä koheesio (cohesion) ja pariutuminen (coupling) . Yksi olio-ohjelmoinnin keskeisimmistä asioista on myös pitää huolta siitä, että jokainen luokka suorittaa yhden ja vain yhden tehtävän. Tällä tarkoitetaan luokan rajapinnan pitämistä minimaalisena, eli korkeaa kapselointia.
Koheesiota voidaan arvioida luokkakohtaisesti luokan metodien ja datakenttien yhteistoiminnan perusteella. Mitä tiiviimmin luokan metodit ja datakentät ovat yhteistyössä, sitä korkeampi koheesio luokalla on. Korkea koheesio kulkee pitkälti käsi kädessä tiukan kapseloinnin kanssa, sillä mitä vähemmän luokka paljastaa itsestään muulle ohjelmistolle, sitä tiukemmin sen metodit ja datakentät  kommunikoivat keskenään. Korkea koheesio sekä kapselointi ovat siis tavoiteltavia ominaisuuksia.
Pariutuminen tarkoittaa ohjelmiston luokkien riippuvuutta ohjelmiston toisista luokista. Pariutumisesta puhutaan usein asteikolla löysä (loose) - tiukka (tight). Löysästi pariutuneessa ohjelmistossa jokainen luokka on riippuvainen vain muutamasta muusta luokasta, ja tämä on tavoiteltavaa ohjelmiston laadun kannalta.
Korkea koheesio johtaa monesti löysään pariutumiseen ja matala koheesio taas tiukkaan pariutumiseen. Kapselointi mukailee yleensä koheesiota niin, että korkeasta koheesiosta seuraa korkea kapselointi ja toisin päin.
Periytyminen

Olio-ohjelmoinnissa käytetään käsitettä periytyminen kun uusi luokka saa (perii) jo olemassa olevan luokan ominaisuudet. Periytymisen ansiosta ohjelmoinnin työmäärä vähenee, kun aiemmin tehtyjä luokkia voidaan käyttää hyväksi vain tarpeelliset komponentit lisäämällä. Sellaista luokkaa, josta on periytetty muita luokkia, kutsutaan periytetyn luokan yläluokaksi (tai kantaluokaksi), ja periytettyä luokkaa vastaavasti alaluokaksi (tai aliluokaksi). Alaluokassa voidaan peittää yläluokan ominaisuuksia sekä lisätä uusia.
Esimerkiksi luokka "kissa" voi periä luokan "eläin". Tällöin kissaluokalla on samat ominaisuudet ja toiminnot kuin eläinluokalla. Tässä tapauksessa eläin olisi yläluokka ja kissa alaluokka.
Esimerkiksi 1. Piirto-ohjelmassa voisi olla luokka 'kuvio' ja tällä aliluokat 'kolmio' ja 'ympyrä'. Ikkunaa piirrettäessä käydään läpi listaa 'kuvio'-luokkaan kuuluvista olioista ja pyydetään jokaista oliota piirtämään itsensä. Jokainen kuvio piirtää itsensä oikein sen mukaan, onko kyseessä 'kolmio' vai 'ympyrä'. Kun ikkunan piirto ei ota kantaa siihen, mitä kuvioita ikkunassa on, on helppo laajentaa ohjelmaa periyttämällä kuvio-luokasta vaikkapa 'neliö'-luokka.
Joissakin ohjelmointikielissä yhdellä luokalla voi olla vain yksi yläluokka, joissakin taas rajattomasti. Jos yläluokkia voi olla useita, käytetään termiä moniperintä. Moniperintää tukemattomissa ohjelmointikielissä, kuten Javassa, ongelman voi kiertää rajapintaluokkia käyttämällä.
Joissakin ohjelmointikielissä on olemassa myös abstrakteja luokkia, joista ei voi luoda ilmentymiä (olioita).
Hyödyt

Ohjelmoinnissa käytettävät luokat auttavat asioiden hahmottamisessa. Näin ongelma pystytään jakamaan osaongelmiin.
Ohjelmiston jakaminen objektiluokkiin tuo kolme päähyötyä:
Nopea kehitys
Ohjelman ylläpidon ja huollon helppous
Koodin ja mallien uudelleenkäyttö
Objektiluokat nopeuttavat ohjelmiston kehitystä, koska ne vähentävät semanttista kuilua koodin ja käyttäjien välillä. Järjestelmän analyytikot voivat puhua sekä kehittäjien, että käyttäjien kanssa käyttäen periaatteessa samaa sanastoa. Luokan ilmentymiä voidaan tarkastella ohjelman ajon aikana varmistaakseen, että järjestelmä, ja sen sisältämät ominaisuudet toimivat odotetulla tavalla. Lisäksi useimmat objektiorientoituneet ympäristöt tarjoavat tulkittuja testaus- ja virheenkorjaustyökaluja, joiden avulla kehittäjä voi analysoida tarkalleen, missä ohjelman virhe tapahtui ja nähdä, mitkä metodit kutsuttiin millä argumenteilla.
Objektiluokat helpottavat ylläpitoa kapseloinnin avulla. Kun kehittäjien on muutettava jonkin objektin käyttäytymistä, muutos voidaan rajoittaa vain siihen objektiin ja sen osiin. Tämä vähentää ei-toivottujen sivuvaikutusten riskiä huoltotoimenpiteiden aikana.
Ohjelmiston uudelleenkäyttö on myös tärkeä etu objektiluokkien käytössä. Luokat helpottavat uudelleenkäyttöä perimisen ja rajapintojen avulla. Kun uusi käyttäytyminen on tarpeen, se voidaan usein saavuttaa luomalla uusi luokka, joka perii yläluokan oletuskäyttäytymisen ja -datan ja mukauttamalla jonkin käyttäytymisen tai datan ominaisuutta vastaavasti. Uudelleenkäyttö rajapintojen kautta tapahtuu, kun toinen objekti haluaa kutsua jonkin objektiluokan metodia sen sijaan, että luo uuden ohjelman. Tämä menetelmä poistaa monia yleisiä virheitä, joita voisi ilmentyä, kun yksi ohjelma uudelleen käyttää koodia toisesta.
UML merkintätapa luokalle