stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Finnwest
Juoni

Finnwest kertoi Pohjanmaalta kotoisin olevan Juho Kaaponpoika Helapään seikkailuista villissä lännessä kylässä nimeltään Little Big Gulch. Kylän musta sheriffi Amos Napoleon Jefferson oli Juhon hyvä ystävä ja Juho aika ajoin kantoi apulaissheriffin tähteä ponchossaan. Juholla oli vikuri muuli nimeltään Antti.
First City Tower

| First City Tower |
| --- | --- |
 First City Tower kuvattuna syyskuussa 2022.
Tiedot
Sijainti:  1001 Fannin Street, Houston, Texas, Yhdysvallat
Avajaiset:  1984
Käyttötarkoitus:  toimistorakennus
Yritykset
Arkkitehti:  Morris-Aubry
Tekniset tiedot
Kerroksia:  47
Korkeus
Kattokorkeus:  201,8 m
 SkyscraperPage.com 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
First City Tower on Houstonissa Yhdysvalloissa sijaitseva toimistokäyttöön tarkoitettu pilvenpiirtäjä. Rakennus on 202 metriä korkea, ja siinä on 47 kerrosta. Rakennus on saanut energiaystävällisyydestään kultaisen LEED-sertifikaatin.
Ferrarin jäätikkö

Dry Valleys, Ferrarin jäätikkö helikopterista kuvattuna vuonna 2009.
Ferrarin jäätikkö on 56 km pitkä laaksojäätikkö, joka virtaa Viktorianmaan napaylängöltä McMurdonsalmeen Royal Society Rangen länsipuolen ja New Harborin välistä. Jäätikön löysi Robert Falcon Scottin Discoveryn retkikunta. Ferrarin jäätikköön liittyy Shackletonin vuoden 1908 retkikunnan erilliseksi jäätiköksi toteama Taylorin jäätikkö.
FMW

Frontier Martial-arts Wrestling (FMW) on japanilainen showpaini promootio, jonka perusti  Atsushi Onita vuonna 1989. FMW erikoistui hardcore tyyliin, johon kuului erilaisia aseita ja jopa tulta sekä piikkilankaa. FMW:llä oli lyhyt yhteistyösopimus ECW:n kanssa ja se on julkaissut 14 DVD:tä USA:ssa.
Historia

Elokuussa vuonna 1990 Onita otteli ensimmäisessä räjähtävässä piikkilanka ottelu(exploding barbed wire match) Tarzan Goton kanssa, jonka seurauksena alkoi pienien "roskapaini" organisaatioiden välinen vallankumous japanissa. Silloin Onita palkkasikin hardcore painin kovimpia nimiä FMW:hen kuten Mr.Pogo, Mitsuhiro Matsunaga, Super Leather(Leatherface) ja Kintaro Kanemura. Vuonna 1995 Onita otteli uransa viimeisen ottelun nuoren tähden kanssa nimeltä Hayabusa ja ottelumuotona oli räjähtävä kehä, piikkilanka häkki-ottelu. Tämä johti FMW:n sisäiseen vallankumoukseen, jota kutsuttiin Neo FMW:ksi, jossa tähdet kuten Masato Tanaka, The Gladiator ja Ricky Fuji ottelivat lennokkaampia ja nopeatahtisempia otteluita. Hayabusasta tuli FMW:n päätähti voittaen mestaruuden useita kertoja otellen melkein jokaista painijaa vastaan. FMW tunnetaan muöskin sen naispainijoista, jotka olivat tyyliltään myös rajumpia hardcore painijoita. Tunnetuin FMW:n naisista oli Megumi Kudo, joka olikin oman aikansa parhaimmistoa. All Japan Women's Pro-Wrestling promootion painijat pelkäsivät FMW:n naisia niin paljon, että promootioiden välisiä otteluita ei nähty, mutta FMW:n naiset olivat menestyksekkäitä otteluissa FMW:n ja LLPW:n sekä LPW:n välillä. Silloin FMW solmi sopimuksen pitää Suurshow joka toukokuun viides päivä Kawasaki Stadiumilla.
Uusi FMW:n omistaja Shoichi Arai toi FMW:hen uuden käsikirjoittajan Kodo Fuyukin, joka oli työskennellyt International Pro Wrestlingissä, All Japan Pro Wrestlingissä and Super World of Sportsissa. Fuyukin myötä "roskapaini" loppuikin FMW:ssä ja tyyli perustui enemmän WWE tyyliin. Tämä vähensi myös loukkaantumisia vaikkakin kyseenalaisti FMW:n tarkoituksen.
2001 vuonna matsissa Mammoth Sasakia vastaan Hayabusa yritti yhtä nimikkoliikkeistään "Sprinboard Moonsault" ja liukastui pudoten rajusti suoraan niskansa päällä, joka murtui sekä halvaannutti Hayabusan. Hayabusa joutui eläkkeelle on vuosia myöhemmin saanut jalkojaan liikuteltua ja noustua seisomaan, joten kuntoutumisen merkkejä on ilmassa. 2001 vuoden lopussa Arain epäiltiin olevan noin miljoonan dollarin veloissa Yakuzalle (tai Japanin mafialle). FMW meni konkurssiin 15. helmikuuta 2002. 16. toukokuuta Arai löytyi hirttäytyneenä omaan kravattiinsa Tokyo parkista.
3. huhtikuuta 2015 Hideki Takahashi, Hayabusa ja Choden Shensi Battle Ranger pitivät lehdistötilaisuuden jossa he ilmoittivat elvyttävänsä FMW:n nimellä  "Chō Sentō Puroresu FMW". Takahashi toimi omistajana ja Hayabusa vastaavana tuottajana.
3. maaliskuuta 2016 Hayabusa kuoli kotonaan aivoaneurysmaan 47-vuotiaana.
31. lokakuuta 2017 Atsushi Onita otteli viimeisen ottelunsa 43 vuoden uran jälkeen. Promootio on yhä toiminnassa.
Mestaruudet

WWA Brass Knuckles Heavyweight Championship (1990-1991)
WWA World Martial Arts Heavyweight Championship (1991-1993)
FMW Brass Knuckles Heavyweight Championship (1993-1999)
WWA World Martial Arts Tag Team Championship (1991-1994)
FMW Brass Knuckles Tag Team Championship (1994-2002)
FMW World Street Fight 6-Man Tag Team Championship (1996-1999)
FMW Independent Heavyweight Championship -later unified with FMW Brass Knuckles Heavyweight ---Championship (1996-1999)
AWA World Light Heavyweight Championship (1989-1992)
WWA World Martial Arts Junior Heavyweight Championship (1992-1993)
FMW Independent World Junior Heavyweight Championship (1993-1997)
FMW World Junior Heavyweight Championship (1999)
WWA World Women's Championship (1990-1997)
FMW Independent World Women's Championship -unified with WWA World Women's Championship (1994-1997)
FMW/WEW World Heavyweight Championship (1999-2002)
FMW/WEW World Tag Team Championship (1999-2002)
FMW/WEW 6-Man Tag Team Championship (1996-2001)
FMW/WEW Hardcore Tag Team Championship (2000-2002)
FMW/WEW Hardcore Championship (1999-2001)
Diffraktio

Vasemmalta tulevan leveän aaltorintaman (tasoaallon) muoto muuttuu eli se diffraktoituu kahdeksi pallomaiseksi aaltolähteeksi kun se osuu kaksi rakoa sisältävään levyyn. Levyn oikealla puolella diffraktoituneet pallomaiset aaltorintamat menevät päällekkäin, jolloin ne paikoitellen joko vahvistavat (keltaiset/punaiset ja siniset alueet) tai heikentävät toisiaan (vihreät alueet) eli interferoivat keskenään. Jos raot olisivat paljon leveämpiä, ei aaltorintaman muoto muuttuisi yhtä voimakkaasti leveästä pallomaiseksi.
Diffraktio on ilmiö, jossa aallon muoto muuttuu, kun sen kulkuun on vaikuttanut jokin kappale, esimerkiksi rako tai kide. Aalto "taipuu". Vaikka etenevä aalto muuttaa muotoaan aina kohdatessaan tiellään esteen, vaikutukset ovat selvimpiä esteen koon ja aallonpituuden ollessa samaa luokkaa.
Aalto voi olla mekaaninen kuten ääniaalto tai aalto veden pinnalla, hiukkanen kuten elektroni tai fotoneista koostuvaa sähkömagneettista säteilyä kuten radioaalto, infrapunasäteily, näkyvä valo tai röntgensäteily.
Yhden tai useamman aukon tai esteen diffraktoima aalto "hajoaa". Hajonneet osat voivat vahvistaa tai heikentää toisiaan paikoitellen: tätä kutsutaan interferenssiksi, joka on diffraktioon usein läheisesti liittyvä ilmiö. Vahvistavaa vaikutusta saatetaan kutsua konstruktiiviseksi tai rakentavaksi. Heikentävää vaikutusta kutsutaan destruktiiviseksi tai hajottavaksi. Jos aalloilla on sama vaihe-ero, ne etenevät samaan suuntaan, niillä on sama aaltomuoto ja niillä on sama taajuus, eivätkä nämä ominaisuudet muutu, niitä kutsutaan koherenteiksi. Vain koherentit aallot voivat muodostaa interferenssikuvion, jota kutsutaan myös diffraktiokuvioksi. Kuvion voimakkaimpia kohtia kutsutaan usein maksimeiksi ja heikoimpia kohtia minimeiksi.
Valokuva laserin interferenssikuviosta varjostimella sen kulkiessa kahden hyvin kapean raon lävitse. Maksimit näkyvät valotäplinä ja minimit ovat valottomia kohtia näiden välissä.
Diffraktio on ilmeistä esimerkiksi vedellä, mutta tätä tapahtuu myös valolla. Parhaiten se on kenties havaittavissa jos koherentilla ja siten yksivärisellä eli vain yhtä aallonpituutta lähettävällä eli monokromaattisella valonlähteellä, kuten laserilla valaistaan levyä, jossa on kaksi hyvin lähellä toisiaan olevaa ja kyllin kapeaa vierekkäistä rakoa. Tällöin muodostuu kyllin kaukana levyn takana olevaan varjostimeen useita rivissä ja toisistaan tasaisin välimatkoin olevia valoviiruja tai -täpliä sisältävä interferenssikuvio. Varjostimeen ei siis muodostu kahta viirua/täplää toisin kuin joku saattaisi olettaa vaikka valon havaitaan etenevän arkielämässä sädemäisen suoraan kuin se koostuisi vain hiukkasmaisen luonteen omaavista osasista. Tämänkaltainen interferenssikuvion aikaansaava koe tunnetaan muun muassa Youngin kaksoisrakokokeena tai kaksoisrakokokeena. Valo siis diffraktoi ja interferoi itsensä kanssa, eli sillä on aaltomaista luonnetta.
Diffraktio ja interferenssi

Diffraktiota tapahtuu myös aineella eli materialla, jolla on lepomassa toisin kuin massattomilla fotoneilla: interferenssikuvio on saatu kokeellisesti aikaan muun muassa elektroneilla yksittäisillä atomeilla ja jopa 810 atomin molekyyleillä, joiden massa oli yli 10 000 daltonia.selvennä Kaikella aineella on siis aaltomaista luonnetta ja siten myös aallonpituus, joka voidaan laskea de Broglien yhtälöllä. Siksi myös aine voi muodostaa interferenssikuvioita.
Hiukkaset diffraktiossa

Hiukkasten, kuten elektronien ja neutronien, diffraktion katsotaan todistavan kvanttimekaniikan paikkansapitävyydestä. Hiukkasia voidaan siis kuvata todennäköisyysaalloilla, mikä on osoitus aineen aalto- ja hiukkasluonteesta.
Hiukkasten diffraktiota aineesta voidaan käyttää tutkimaan ainetta esimerkiksi elektronidiffraktion ja neutronidiffraktion avulla. Röntgendiffraktiomenetelmää käytetään yleisesti kiteisten aineiden kuten mineraalien tunnistamiseen, jolloin hyödynnetään Braggin lakia.
Matemaattiset mallit

Valon diffraktiolle on useita erilaisia matemaattisia malleja, jotka voidaan jakaa kahteen päätyyppiin, vektorimalleihin ja skalaarimalleihin.
Skalaarimallit perustuvat Huygensin periaatteelle, Rayleighin-Sommerfeldin teorialle, Kirchhoffin yhtälöihin ja mallille, josta voisi käyttää suomeksi nimitystä tasoaaltojen kulmaspektri. Tunnetut Fresnelin ja Fraunhoferin yksinkertaistukset eli approksimaatiot on johdettu Kirchhoffin mallista.
Vektorimalleja on myös useita, muun muassa Strattonin ja Chun malli, pintojen yhdenarvoisuusperiaatteelle perustuva malli sekä Jacksonin malli. Vektorimalleja pidetään skalaarisia tarkempina.
Usein interferenssikuvioiden matemaattista tarkastelua yksinkertaistetaan, siten että varjostimen (tai muun havaintotason) oletetaan olevan niin kaukana rakolevystä (tai muusta diffraktoivasta kappaleesta), että siihen tulevien säteiden voidaan olettaa olevan rinnakkaisia eli aallot ovat yhtenä rintamana eteneviä tasoaaltoja. Tällä olettamuksella mallinnettua diffraktiota kutsutaan Fraunhoferin diffraktioksi, josta muodostuvia interferenssikuvioita kutsutaan Fraunhoferin interferenssikuvioiksi. Käytännössä Fraunhoferin kuvio saadaan aikaan hajottavan eli koveran linssin avulla, joka ohjaa aallot lähellään olevaan varjostimeen likimain rinnakkaisesti.
Jos varjostin on lähellä rakolevyä, tulevat säteet varjostimelle ei-rinnakkaisesti eli aallot ovat pallomaisia. Tällä olettamuksella mallinnettua diffraktiota kutsutaan Fresnelin diffraktioksi, josta muodostuvia interferenssikuvioita kutsutaan Fresnelin interferenssikuvioiksi. Fresnelin kuvioita on kuitenkin hankalampaa tarkastella matemaattisesti, joten usein yksinkertaisessa tarkastelussa käytetään Fraunhoferin malleja. Fresnelin diffraktio lähenee Fraunhoferin diffraktiota, kun lähdettä ja havaintotasoa viedään kauemmas diffraktoivasta kappaleesta. Fresnelin diffraktio kuvaa diffraktiota kokonaisvaltaisesti ja Fraunhoferin diffraktio on approksimaatio edellisestä.
Kaikilla malleilla on heikkoutensa ja vahvuutensa, ja niitä voidaan soveltaa itse kullekin sopiviin ongelmiin. Mallin valintaan vaikuttaa se, mitä tiedetään annetusta ongelmasta.
Rakojen ja rakosysteemin leveyden huomioon ottava tarkka lauseke useamman raon diffraktiolle voidaan johtaa Fourier'n muunnosta käyttämällä Huygensin periaattetta. Useamman kuin kahden raon kokeessa nähdään, että intensiteettimaksimit tulevat tarkkarajaisemmiksi, kun rakoja on enemmän. Tämä johtuu siitä, että diffraktiomaksimien leveys on kääntäen verrannollinen koko rakosysteemin leveyteen. Diffraktiomaksimien verhokäyrän leveys on kääntäen verrannollinen rakojen leveyteen.
Kahden raon interferenssikuvio

Selkein kaksoisraon interferenssikuvio muodostuu käytettäessä vain yhden aallonpituuden omaavia hiukkasia, muita kappaleita tai sähkömagneettista säteilyä eli monokromaattista säteilyä. Monokromaattinen näkyvä valo on vain yhden väristä.
Fraunhoferin diffraktiossa kohtisuoraan rakolevylle tuleville aalloille kuvion maksimien kulmat eli esimerkiksi valolla kulmat, joihin muodostuvat kirkkaimmat kohdat, saadaan yhtälöllä
\theta _{m}={\frac {m\lambda }{d}}
Jos tiedetään millä etäisyydellä L varjostin on metreinä, johon maksimi muodostuu, voidaan sen korkeus y-akselilla ym metreinä laskea trigonometrisesti pitämällä L-arvoa viereisenä kateettina, θm kulmana tämän ja hypotenuusan välillä, ja ym tuntemattomana vastakkaisena kateettina (katso suorakulmainen kolmio). Akseli on varjostimen myötäinen ja sen nollakohta on rakolevyltä kohtisuoraan katsottaessa rakojen keskellä. Korkeus lasketaan yhtälöllä
y_{m}=L\ tan\theta _{m}
Kulmat esimerkiksi valolla ovat kuitenkin niin pieniä, että voidaan olettaa että tan θm ≈ θm, jolloin θm kerrotaan suoraan etäisyydellä L. Maksimin korkeuden ym ilmoittava yhtälö muuntuu siten muotoon
y_{m}=L\theta _{m}={\frac {m\lambda L}{d}}
Minimi saadaan yllä olevalla yhtälöllä käyttämällä arvoa (m + 0.5) arvon m tilalla.
Kahden raon interferenssikuvio > Esimerkkejä

Missä kohtaa varjostinta on aallonpituuden 700 nm punaisen valon nollannen kertaluvun valokuvio, jos varjostin on 10 m:n päässä ja raot ovat 1 cm etäisyydellä toisistaan?
y_{m}={\frac {0(7*10^{-9}m)(10\ m)}{0.01\ m}}=0\ \mu m
Punainen valokuvio muodostuu siis keskelle varjostinta katsottaessa rakojen kohdalta kohtisuoraan varjostimelle.
Entä missä kulmassa ja kohtaa on seuraava valokuvio samoissa oloissa?
\theta _{m}={\frac {1(7*10^{-9}m)}{0.01\ m}}=7*10^{-7}rad\approx 4*10^{-5}{^{\circ }}
y_{m}={\frac {1(7*10^{-9}m)(10\ m)}{0.01\ m}}=7\mu m
Punaisen valokuvion kirkkain kohta on erittäin pienessä kulmassa (noin 4*10-5 asteessa) keskimmäisestä valokuviosta. Siten sen korkeus voidaan laskea suoraan ilman tangenttifunktiota. Valokuvioita on kaksi: toisen korkeus on 7 µm ja toisen -7 µm.
Yhden raon interferenssikuvio

Interferenssikuvio muodostuu koherenteille hiukkasille, muille kappaleille ja sähkömagneettiselle säteilylle, kuten näkyvälle valolle, myös yhdellä raolla. Syy miksi näin käy, voidaan ajatella helpoimmin klassisen fysiikan Huygensin periaatteen kautta, jossa raon jokaiseen kohtaan muodostuu pallomaisesti etenevä pallolähde aivan kuin rakoja olisi lähekkäin useita. Nämä pallolähteet interferoivat keskenään. Huygensin periaate ei kuitenkaan selitä ilmiötä.
Fraunhoferin diffraktiossa kohtisuoraan rakolevylle tuleville aalloille minimi eli esimerkiksi valolla tummin kohta muodostuu varjostimelle seuraavan yhtälön mukaisesti
y_{p}={\frac {p\lambda L}{a}}
Ensimmäisen kertaluvun p arvot (eli kun p = 1) mukaiset minimit määräävät varjostimelle muodostuvan interferenssikuvion keskimmäisen kuvion leveyden. Koska tarkastellaan leveyttä, tulee yhtälö kuitenkin kertoa kahdella, jolloin leveys w saadaan metreinä seuraavan yhtälön mukaisesti
w={\frac {2\lambda L}{a}}
Usean raon interferenssikuvio

Useita rakoja sisältävää rakolevyä, jossa raot ovat säännöllisin välimatkoin toisistaan, kutsutaan hilaksi.
Fraunhoferin diffraktiossa kohtisuoraan säännölliseen hilaan tuleville koherenteille aalloille kuvion maksimin kulma eli esimerkiksi valolla kulma, johon muodostuu kirkkain kohta, saadaan yhtälöllä
d\ sin\theta _{m}=m\lambda
Hilan aikaansaamien maksimien korkeus varjostimella saadaan yhtälöllä
y_{m}=L\ tan\theta _{m}
Yllä olevat yhtälöt eivät kerro että raon interferenssikuvioissa maksimit rajautuvat pienemmille alueille ja niiden väliset etäisyydet kasvavat, mitä enemmän rakoja on jos niiden väliset etäisyydet etäisyydet eivät muutu. Tämä johtuu siitä, että yhtälöissä rakoja oletetaan olevan äärettömästi ja siten hilankin oletetaan olevan äärettömän leveä.
Myös maksimien intensiteetti kasvaa rakojen määrän kasvaessa.
Useaa aallonpituutta sisältävän valon kuten valkoisen valon kulkiessa hilan kautta, sen aallonpituudet diffraktoituvat eri kulmiin eli valo hajoaa spektrikseen. Hilassa ei välttämättä tarvitse olla rakoja diffraktion havaitsemiseksi. Heijastavapintaisissa hiloissa, joissa on säännöllisin välimatkoin pieniä samasuuntaisia uria, on siksi havaittavissa useita pinnan tarkastelukulman mukana muuttuvia värejä eli irisointia. Esimerkkejä ovat DVD-levyt ja riikinkukon sulat.
Usean raon interferenssikuvio > Esimerkkejä

Hilassa on 5 000 rakoa per cm ja sitä valaistaan 500 nm laserilla. Missä kulmassa ja korkeudella varjostimella ensimmäisen kertaluvun maksimit ovat jos varjostin on 4 m:n päässä hilasta?
Rakojen etäisyys on 1 cm / 5000 = 0.0002 cm eli 2*10-6 m joten
sin\ \theta _{m}={\frac {1\ (5*10^{-7}m)}{2*10^{-6}m}}=0.25
Kulma saadaan arkussinifunktiolla
\theta _{m}=\sin ^{-1}(0.25)\approx 14.48^{\circ }
Korkeus on siten nollannen kertaluvun maksimista
y_{m}=4\ m*tan(14.48^{\circ })\approx 1\ m
Pyöreän reiän interferenssikuvio

Jos rako on pyöreä, eikä viirumainen, kohtisuoraan reikälevylle tuleville koherenteille aalloille ensimmäisen minimin kulma saadaan Fraunhoferin diffraktion mukaisella yhtälöllä
\theta _{1}\approx {\frac {1.22\lambda }{D}}
Arvo 1.22 on ensimmäisen lajin besselin funktioista ja piin likiarvosta matemaattisesti johdettu ja sekin on oikeasti pyöristetty arvo. Tarkempi arvo on 1.21966989... (tarkka arvo).
Keskimmäisen interferenssikuvion maksimialueen eli esimerkiksi valolla keskimmäisen kirkkaan alueen likimääräinen halkaisija on
w\approx {\frac {2.44\lambda L}{D}}
Yhtälön kerroin 2.44 on 1.22 kerrottuna kahdella koska tarkastellaan leveyttä. Käytettäessä yhtälössä arvoa 1.22 saataisiin vain maksimialueen säde.
Interferenssikuvio valkoisella valolla

Interferenssikuvio muodostuu koherentille ja kaikkia näkyvän valon aallonpituuksia yhtäläisesti sisältävälle eli puhtaan valkoiselle valolle päällekkäisesti. Keskimmäinen kuvio esimerkiksi yhdellä tai kahdella raolla on valkoinen eli se sisältää kaikkia aallonpituuksia, koska kaikki aallonpituudet muodostavat päällekkäisesti kuvion keskelle tässä artikkelissa esiteltyjen yhtälöiden mukaisesti. Seuraavan kertaluvun kuviot muodostavat sateenkaaren värisen kuvion (spektrin), jossa sininen väri on lähempänä keskimmäistä valkoista valokuviota kuin muut saman kertaluvun värit. Tämä johtuu siitä, että sinisen valon kuviot ovat yllä esiteltyjen yhtälöiden mukaisesti lähempänä toisiaan kuin esimerkiksi punaisen valon.
Diffraktio aineella

Myös aineella eli materialla on aallonpituus, joka voidaan laskea de Broglien yhtälöllä. Siksi interferenssikuvioita muodostuu aineella sähkömagneettisen säteilyn lisäksi, mutta aineen interferenssikuvioita on usein hankalampi saada aikaan.
Diffraktio aineella > Esimerkkejä

Elektronisäteen elektronien liike-energia 1 elektronivolttia (eV). Säteellä osoitetaan kaksoisrakolevyyn. Missä kohtaa elektronien havaitsinta on ensimmäisen kertaluvun maksimi, jos havaitsin on 10 m:n päässä ja raot ovat etäisyydellä 1 cm toisistaan?
1 eV tiedetään olevan noin 1.6*10-19 j, joka on elektronin liike-energia KE, ja elektronin massan olevan 9.11*10-31 kg. Liikemäärä p (massa kertaa nopeus eli mv) lasketaan muuttamalla kineettisen energian kaava KE = 0.5 mv2 seuraavaan muotoon
p=mv={\sqrt {2K_{E}m}}={\sqrt {2*(1.6*10^{-19}j)*(9.11*10^{-31}kg)}}\approx 5.4*10^{-25}kg{\frac {m}{s}}
Klassisen mekaniikan liike-energian kaavaa voidaan käyttää ja suhteellisuusteorian vaikutukset voidaan jättää huomiotta paitsi yksinkertaistuksen vuoksi, myös siksi että elektronien nopeus on p/m ≈ 600 000 m/s, eli vain noin 20 % valonnopeudesta. De Broglien yhtälöllä käyttäen Planckin vakiota h ja edellisen yhtälön p tarkkaa arvoa elektronien aallonpituudeksi saadaan
\lambda ={\frac {h}{p}}={\frac {6.6*10^{-34}js}{p}}\approx 1.2*10^{-9}m
Käyttäen edellisen λ tarkkaa arvoa kaksoisrakolevyn kaavalla saadaan keskimmäisestä maksimista seuraavan maksimin korkeus
y_{m}={\frac {1\lambda (10m)}{0.01m}}\approx 1.2\mu m
Maksimeita on kaksi, yksi kohdassa 1.2 µm, ja toinen kohdassa –1.2 µm.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Opetus TV, Optiikka: Diffraktio kaksoisraosta ja hilasta
Opetus TV, Optiikka: Diffraktio raosta ja pyöreästä reiästä
Karttunen, Hannu: Vanhin tiede – Tähtitiedettä kivikaudesta kuulentoihin, s. 427.  ("Joseph von Fraunhofer (1787–1826)")  Helsinki:  Ursa, 2003.  ISBN 978-952-5329-26-1.
Varjostimen (screen) ollessa lähellä rakolevyä (grating), käytetään esimerkiksi Fresnelin malleja. Varjostimen ollessa kaukana, käytetään Fraunhoferin malleja.
Aallonpituuden λ sähkömagneettinen säteily (tai hiukkaset) tulee vasemmalta ja kulkee kaksoisrakolevyn rakojen kautta, jotka ovat etäisyydellä d toisistaan. Eri raoista tulevat valon pallomaiset aaltorintamat interferoivat kertaluvun m mukaisissa radiaanikulmissa θ. Yksinkertaisessa laskennassa ei oteta huomioon interferenssikuvioiden intensiteettiä, joka todellisissa kuvioissa pienenee eli kuviot himmentyvät mitä kauempana kuviot ovat m=0 keskiöstä.
Tietokonekuva yhden raon interferenssikuviosta.
Huygensin periaatteen mukaisesti rakoon muodostuu usea pallolähde, jotka interferoivat keskenään. Kuvassa niitä on selkeyden vuoksi esitettynä vain 6.
Yksöisraon interferenssi.
Valokuva laserista sen kulkiessa hilan lävitse. Keskimmäinen nollannes maksimi (m=0) on kirkkain. Ensimmäiset maksimit (m=1) ovat himmeämpiä valojuovia tämän ympärillä. Kuvasta näkee että m=1 kulmat suhteessa m=0 maksimiin ovat suuria verrattuna vaikkapa kaksoisrakoon, joten maksimien kulmien ja korkeuksien laskemisessa käytetään trigonometrisiä funktioita (sin ja tan).
Valokuva kahden (yllä) ja viiden (alla) raon kokeesta laserilla.
Rakojen määrän kasvaessa maksimi rajautuu pienemmälle alueelle. Vihreä: 20 raon hilan maksimi. Punainen: 50 raon, mutta muuten samanlaisen hilan maksimi.
Diffraktiota tapahtuu myös hiloista, joissa on heijastavapintaisia uria.
Valokuva laserin pyöreästä häränsilmämäisestä interferenssikuviosta laserin kulkiessa pienen pyöreän raon lävitse. Keskimmäisen kirkkaan alueen halkaisijan määrää sitä ympäröivä lähin tumma rengas.
Ylin: α > θmin, kohteet erottuvat. Keskimmäinen: α = θmin, kohteet erottuvat juuri ja juuri. Alin: α < θmin, kohteet eivät erotu, eli ei voida enää varmasti sanoa onko kohteita yksi vai kaksi.
Valokuva yhden raon interferenssikuviosta varjostimella auringonvalolle, joka on likimain koherenttia ja valkoista (ylin). Kuvio muodostuu päällekkäisesti useista aallonpituuksista (alemmat).
Todellisia elektronien kaksoisraon interferenssikuvioita. Kuvio muuttuu sitä selkeämmäksi mitä enemmän elektroneja osuu havaitsimelle (b:ssä vähiten ja e:ssä eniten).
Francesco Mimbelli (D561)

| Francesco Mimbelli |
| --- | --- |
 Francesco Mimbelli

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Fincantieri, Riva Trigoso
Kölinlasku:  1989
Laskettu vesille:  13. huhtikuuta 1991
Palveluskäyttöön:  18. lokakuuta 1993
Tekniset tiedot
Uppouma:  5 400 t (kuormattu)
Pituus:  147,7 m
Leveys:  16,1 m
Syväys:  5 m
Koneteho:  55 000 hv
Nopeus:  32 solmua
Miehistöä:  380
Aseistus
Aseistus:  1 x Otobreda 127 mm/38 -tykki 3 x OTO Melara 76/62 mm Super Rapid 4 x OTOMAT Mk2 -merimaaliohjusta 4 x Milas-sukellusveneidentorjuntaohjusta 1 x 8-Selenia Aspide -ohjuksen Albatross-ilmatorjuntaohjusjärjestelmä 6 x 324 mm torpedoputkea WASS B515/3 2 x helikopteria
Francesco Mimbelli (runkonumero D561) on Italian laivaston Durand de la Penne -luokan hävittäjä.
Valmistus

Alus tilattiin nimellä Ardimentoso Riva Trigososta Fincantierilta, missä köli laskettiin 1989. Se laskettiin vesille 13. huhtikuuta 1991. Alus nimettiin 1992 uudelleen toisen maailmansodan sankarin mukaan Francesco Mimbelliksi. Alus liitettiin laivastoon 18. lokakuuta 1993.
Palvelus

Alus osallistui Adrianmerellä Naton johtamiin operaatioihin Bosniassa. Se oli palveluksessa 2015.