stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jaakko Pöyry

Jaakko Pöyry (oik.) vaimonsa Anita Pöyryn ja Ilmari Koskisen seurassa teekkarien vuosijuhlassa 1962.
Jaakko Veikko Emanuel Pöyry (6. elokuuta 1924 Sodankylä – 8. syyskuuta 2006 Helsinki) oli suomalainen tekniikan kunniatohtori, suomalaisen metsäalan osaamisen vaikuttaja sekä Pöyry Oyj:n perustaja.
Pöyryn isä toimi pappina ja kuoli pojan ollessa 11-vuotias. Pöyry kirjoitti ylioppilaaksi Ilmajoen yhteiskoulusta vuonna 1942 ja ilmoittautui pian tämän jälkeen vapaaehtoisena rintamalle, jossa haavoittui vakavasti Talin–Ihantalan taistelussa kesällä 1944. Samana vuonna hän myös suoritti reserviupseerikurssin Niinisalossa.
Pöyry valmistui diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1948. Hänen ensimmäinen työpaikkansa oli Wärtsilä, jossa hän eteni 25-vuotiaana paperikoneosaston johtajaksi. Yhdessä Jaakko Murron kanssa hän perusti Insinööritoimisto Murto & Pöyryn, joka suunnitteli Metsäliiton Äänekosken sellutehtaan. Vuonna 1958 Pöyry perusti nimeään kantaneen yrityksen ja toimi tämän johdossa aina vuoteen 1990 asti. Tämänkin jälkeen hän toimi vielä yhtiön hallituksessa ja muissa luottamustehtävissä. Hän oli tosin jo aikaisemmin myynyt puolet yhtiöstään Henrik Ehrnroothille.
Pöyry vihittiin tekniikan kunniatohtoriksi Teknillisessä korkeakoulussa vuonna 1974. Hän sai myös professorin arvonimen ja ruotsalaisen Pohjantähti-ritarikunnan komentajamerkin. Sotilasarvoltaan Pöyry oli reservin yliluutnantti.
Kirjallisuutta

Raimo Seppälä: Korvessa karjui se karvainen karhu. Jaakko Pöyryn pitkä tie Sodankylästä kuuteen maanosaan. Helsinki: Otava, 2004.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Biografiasampo
Jonas Laherma

| Jonas Laherma |
| --- | --- |
 Jonas Laherma vuonna 1950.
Kansanedustaja
 1.4.1919–4.9.1922  
Ryhmä/puolue:  SDP
Vaalipiiri:  Oulun pohjoinen
Henkilötiedot
Syntynyt: 28. syyskuuta 1888 Jyväskylä
Kuollut: 24. marraskuuta 1977 (89 vuotta) Helsinki
Ammatti:  filosofian maisteri, pankinjohtaja
Jonas Jeremias Laherma (vuoteen 1906 Wikman, 28. syyskuuta 1888 Jyväskylä – 24. marraskuuta 1977 Helsinki) oli suomalainen pankinjohtaja ja poliitikko. Laherma työskenteli Helsingin Työväen Säästöpankin toimitusjohtajana 1920–1959 ja toimi SDP:n kansanedustajana 1919–1922. Hän oli säästöpankkialan merkittävimpiä suomalaisia vaikuttajia, jonka aikakaudella HTS kasvoi voimakkaasti laajentaen konttoriverkostoaan myös Helsingin ulkopuolelle. Laherma edusti sosialidemokraattien vasemmisto-oppositiota ja erosi puolueensa eduskuntaryhmästä kesken vaalikauden.
Elämä > Nuoruus

Jonas Laherman vanhemmat olivat Hauholla syntynyt kauppias Jeremias Vikman (1854-1924) ja korpilahtelainen Anna Helena Hautala (1865-1905). Perheensä elatusta auttaakseen hän työskenteli jo lapsena sukulaisten luona renkinä ja äidin kuoltua vuorotöissä sahalla. Kansakoulun jälkeen Laherma kävi Jyväskylän lyseota, kunnes perhe muutti Ouluun. Laherma kirjoitti ylioppilaaksi Oulun suomalaisesta lyseosta 1907, jonka jälkeen hän opiskeli Helsingin yliopistossa kieli- ja kansatieteitä sekä antropologiaa erikoistuen venäjän kielen murteisiin.
Laherma kiinnostui sosialismista lyseossa erään opettajansa innoittamana ja liittyi sosialidemokraattiseen puolueeseen 1908. Hän oli myös Ylioppilaiden Sosialidemokraattisen Yhdistyksen jäsen. Opiskeluvuosinaan Laherma työskenteli kesäisin satamatyöläisten perustamien työosuuskuntien toimitusjohtajana ja taloudenhoitajana Haukiputtaan Kurtinhaudassa ja Iin Röytässä. Vapaa-aikoinaan hän osallistui työväenrientoihin sekä valokuvasi ja teki kansatieteellisiä muistiinpanoja. Laherman opinnäytetyö käsitteli puolan ja venäjän kielten äänteitä. Valmistuttuaan filosofian maisteriksi 1913 hän suoritti jatko-opintoja Moskovan yliopistossa 1913-1915. Venäjällä Laherma julkaisi tutkielman Pohjois-Suomen esihistoriasta ja asutuksesta, jonka lisäksi Duodecim-lehdessä ilmestyi hänen antropologinen tutkielmansa Iin pitäjän väestöstä. Laherma jätti tutkimustyönsä ja toimitusjohtajan pestinsä 1916 saatuaan paikan Helsingin Työväen Säästöpankin kamreerina.
Elämä > Kumousvuodet

Helmikuun vallankumouksen jälkeen keväällä 1917 Laherma ryhtyi Edvard Gyllingin painostuksesta eduskunnan valtionvarainvaliokunnan sihteeriksi. Kielitaitoisena hän toimi myös sosialidemokraattien tulkkina. Laherma käänsi muun muassa pääministeri Aleksandr Kerenskin kanssa käytyjä keskusteluja sekä oli yleislakon aikana Suomessa vierailleen Aleksandra Kollontain tulkkina. Kansallisteatterissa järjestetyssä tilaisuudessa Laherma käänsi yleisölle Kollontain vallankumouksellisen puheen, jota hän lehtitietojen mukaan lyhensi vapaasti ja lisäsi mukaan omaa retoriikkaansa. Sisällissodan sytyttyä Laherma kieltäytyi kansanvaltuuskunnan tarjoamista tehtävistä ja pysytteli sivussa vallankumouksesta. Syksyllä 1918 hän oli elvyttämässä sodan lamauttamaa sosialidemokraattien toimintaa. Joulukuun ylimääräisessä puoluekokouksessa hänet valittiin puoluetoimikuntaan Mikko Ampujan kanssa toisena vasemmistosiiven edustajana.
Elämä > Kansanedustajana ja pankinjohtajana

Sisällissodan jälkeen suuri osa sosialidemokraattista poliitikoista oli teloitettuna, vangittuna tai maanpaossa, joten Lahermaa pyydettiin ehdokkaaksi vuoden 1919 eduskuntavaaleihin. Iin työväenyhdistykseen kuulunut Laherma valittiin kansanedustajaksi Oulun pohjoisesta vaalipiiristä omien sanojensa mukaan ”parempien miesten puutteessa.” Keväällä 1920 Lahermaa ehdotettiin Tarton rauhanneuvotteluihin lähetettävään valtuuskuntaan, mutta lopulta siihen valittiin Väinö Tanner ja Väinö Voionmaa. Puolueensa vasemmisto-oppositioon kuulunut Laherma oli usein eri linjoilla eduskuntaryhmänsä kanssa. Toukokuussa 1920 hän kritisoi Iin työväenyhdistystä, joka oli liittynyt kommunistien perustaman SSTP:n jäseneksi. Seurauksena piirikokous antoi päätöslauselman, jonka mukaan Laherma ei enää edustanut ”Pohjolan työväkeä”. Hän päätti myös itse erota puolueesta katsoessaan voivansa näin tuoda esille vapaammin omia mielipiteitään. Laherma muun muassa vastusti Suomen liittymistä Kansainliittoon pitäen sitä ”imperialistisena, kapitalistisena ja militaristisena sekä työväen ja demokratian etujen vastaisena organisaationa” sekä kannatti kieltolain purkamista ja Ahvenanmaan liittymistä Ruotsiin. Laherma jätti eduskunnan syksyllä 1922. Hän oli myös Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen vuosina 1919-1921.
Vuonna 1920 Laherma nimitettiin Helsingin Työväen Säästöpankin toimitusjohtajaksi. Laherma osallistui lukuisiin kansainvälisiin konferensseihin, joissa hän tutustui pankkialan uusiin virtauksiin. Laherma teki viimeisimmän tekniikan mukaisia laitehankintoja pankkinsa konttoreihin ja kehitti mainontaa ulkomaisten esikuvien mukaan. Hänen aikanaan HTS laajensi konttoriverkostoaan Helsingin ulkopuolelle ja saavutti merkittävän aseman palkansaajien ja työväenjärjestöjen säästöpankkina. Laherma kuului Säästöpankkien Keskus-Osake-Pankin ja Peruspankin hallintoneuvostoihin sekä Säästöpankkiliiton johtokuntaan.
Laherma oli kiinnostunut myös työväensivistyksestä. Hän oli jo 1917 puuhannut Työväen kirjallisuusliittoa Kössi Ahmalan, Mikko Ampujan, Konrad Lehtimäen, Emil Lindahlin ja Olavi H. Puron kanssa, mutta hanke raukesi syksyn levottomuuksiin ja sisällissotaan. Vuonna 1919 Laherma oli perustamassa Työväen Sivistysliittoa. Lisäksi hänellä oli merkittävä rooli vuonna 1924 toimintansa aloittaneen Työväen Akatemian perustamisessa. Laherma muun muassa hankki akatemialle tontin Kauniaisesta, jonne hän oli perheineen muuttanut vuosikymmenen alussa. Jonas Laherma kuoli 89-vuotiaana marraskuussa 1977. Hänet on haudattu sukuhautaan Hietaniemen hautausmaalle.
Perhe

Jonas Laherman puoliso oli helsinkiläinen Enni Leontine Lindsted (1890-1981), jonka kanssa hän avioitui vuonna 1917. Pariskunnalla oli kolme lasta. Laherman veli oli urheiluvaikuttaja Väinö Laherma.
Teokset

Kuvia Helsingin Työväen Säästöpankista 1909–1959.  Helsinki:  Suomen Työväen Säästöpankki, 1974.
Jonas Laherma työhuoneessaan 1920.
Formula 2 -kausi 2009

Formula 2 -kausi 2009 oli FIA Formula Two Championship -sarjan ensimmäinen kausi FIA:n käynnistettyä Formula 2 -luokan kilpailut uudelleen. Sarjassa kilpaili 25 kuljettajaa. Eurosport 2 näytti kaikki osakilpailut suorana.
Kautta varjosti Brands Hatchissä 19.7. sattunut Henry Surteesin kohtalokas onnettomuus. Jack Clarken ulosajon seurauksena tämän autosta irtosi takapyörä, joka lähti pomppimaan radalle ja osui suoraan Surteesin päähän. Surtees menetti tajuntansa ja ajoi seuraavassa mutkassa päin reunakaidetta. Hän kuoli myöhemmin samana päivänä sairaalassa päähänsä saamiinsa vammoihin.
Sarjan mestaruuden voitti espanjalainen Andy Soucek, toiseksi sijoittui kanadalainen Robert Wickens ja kolmanneksi venäläinen Mihail Aljošin.
Kilpailuviikonloppu

Kilpailuviikonloppuun kuuluu kuusi eri ajotapahtumaa:
Harjoitus 1, 30 minuuttia
Harjoitus 2, 30 minuuttia
Aika-ajo 1, 30 minuuttia
Aika-ajo 2, 30 minuuttia
Kilpailu 1, 30–40 minuuttia (110 km)
Kilpailu 2, 30–40 minuuttia (110 km + varikkopysähdys)
Toisen kilpailun pakollista varikkokäyntiä on perusteltu sillä, että Formula 1 -luokassa varikkokäynnit ovat suuressa roolissa, ja näin kuljettajien on hyvä saada kokemusta mm. varikon sisääntulo- ja ulosmenokierroksista. Varikolla auton oltava pysähdyksissä vähintään 10 sekuntia. Tänä aikana autoon voidaan tehdä kuljettajan haluamia muutoksia, esimerkiksi vaihtaa renkaat. Auton tankkaaminen on kuitenkin kiellettyä. Kuljettaja saa itse valita, milloin tulee pysähdyksensä tekemään. Varikolle ei saa kuitenkaan tulla ennen kuin vähintään kaksi kierrosta kilpailusta on ajettu, eikä turva-auton ollessa radalla.
Kuljettajat

| Nro | Kuljettaja | Kilpailut |
| --- | --- | --- |
| 2 |  Sebastian Hohenthal | Kaikki |
| 3 |  Jolyon Palmer | Kaikki |
| 4 |  Julien Jousse | Kaikki |
| 5 |  Alex Brundle | Kaikki |
| 6 |  Armaan Ebrahim | Kaikki |
| 7 |  Henry Surtees | 1–4 |
| 8 |  Tobias Hegewald | Kaikki |
| 9 |  Pietro Gandolfi | Kaikki |
| 10 |  Nicola de Marco | Kaikki |
| 11 |  Jack Clarke | Kaikki |
| 12 |  Robert Wickens | Kaikki |
| 14 |  Mirko Bortolotti | Kaikki |
| 15 |  Mihail Aljošin | Kaikki |
| 16 |  Edoardo Piscopo | 1–7 |
| 17 |  Carlos Iaconelli | 1–7 |
| 18 |  Natacha Gachnang | Kaikki |
| 20 |  Jens Höing | Kaikki |
| 21 |  Kazim Vasiliauskas | Kaikki |
| 22 |  Andy Soucek | Kaikki |
| 23 |  Henri Karjalainen | Kaikki |
| 24 |  Tom Gladdis | Kaikki |
| 25 |  Miloš Pavlović | Kaikki |
| 27 |  Germán Sánchez | Kaikki |
| 31 |  Jason Moore | Kaikki |
| 33 |  Philipp Eng | Kaikki |
| 38 |  Tristan Vautier | 8 |
| 44 |  Ollie Hancock | 6–8 |
Kilpailukalenteri

| Kisa | Kisa | Rata | Päivämäärä | Paalupaikka | Nopein kierros | Voittanut kuljettaja | Raportti |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 1 |  Valencia | 30. toukokuuta |  Robert Wickens |  Robert Wickens |  Robert Wickens | Raportti |
| 1 | 2 |  Valencia | 31. toukokuuta |  Robert Wickens |  Kazim Vasiliauskas |  Robert Wickens | Raportti |
| 2 | 1 |  Brno | 20. kesäkuuta |  Nicola de Marco |  Robert Wickens |  Mirko Bortolotti | Raportti |
| 2 | 2 |  Brno | 21. kesäkuuta |  Henry Surtees |  Nicola de Marco |  Andy Soucek | Raportti |
| 3 | 1 |  Spa-Francorchamps | 27. kesäkuuta |  Tobias Hegewald |  Tobias Hegewald |  Tobias Hegewald | Raportti |
| 3 | 2 |  Spa-Francorchamps | 28. kesäkuuta |  Tobias Hegewald |  Tobias Hegewald |  Tobias Hegewald | Raportti |
| 4 | 1 |  Brands Hatch | 18. heinäkuuta |  Philipp Eng |  Mirko Bortolotti |  Philipp Eng | Raportti |
| 4 | 2 |  Brands Hatch | 19. heinäkuuta |  Andy Soucek |  Andy Soucek |  Andy Soucek | Raportti |
| 5 | 1 |  Donington Park | 16. elokuuta |  Tobias Hegewald |  Julien Jousse |  Andy Soucek | Raportti |
| 5 | 2 |  Donington Park | 16. elokuuta |  Julien Jousse |  Julien Jousse |  Julien Jousse | Raportti |
| 6 | 1 |  Oschersleben | 5. syyskuuta |  Andy Soucek |  Andy Soucek |  Andy Soucek | Raportti |
| 6 | 2 |  Oschersleben | 6. syyskuuta |  Mihail Aljošin |  Miloš Pavlović |  Mihail Aljošin | Raportti |
| 7 | 1 |  Imola | 19. syyskuuta |  Kazim Vasiliauskas |  Kazim Vasiliauskas |  Kazim Vasiliauskas | Raportti |
| 7 | 2 |  Imola | 20. syyskuuta |  Robert Wickens |  Robert Wickens |  Andy Soucek | Raportti |
| 8 | 1 |  Catalunya | 31. lokakuuta |  Robert Wickens |  Jason Moore |  Andy Soucek | Raportti |
| 8 | 2 |  Catalunya | 1. marraskuuta |  Robert Wickens |  Andy Soucek |  Andy Soucek | Raportti |
Nadja Kälin

Nadja Kälin (s. 20. huhtikuuta 2001) on sveitsiläinen maastohiihtäjä. Hän on sijoittunut henkilökohtaisissa lajeissa parhaimmillaan MM-kilpailuissa kuudenneksi ja maailmancupin osakilpailuissa kahdeksanneksi.
Kälin kilpaili nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa vuosina 2019–2021. Hän voitti viestissä kultaa Oberwiesenthalissa 2020 ja sijoittui henkilökohtaisilla matkoilla parhaimmillaan kuudenneksi vapaan hiihtotavan 15 kilometrin yhteislähtökilpailussa Vuokatissa 2021. Alle 23-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuissa hän saavutti pronssia sekajoukkueiden 4 × 5 kilometrin viestissä Whistlerissä 2023 ja hopeaa perinteisen hiihtotavan 10 kilometrillä Planicassa 2024.
Kälin kilpaili aikuisten arvokilpailuissa ensimmäisen kerran Pekingin olympialaisissa 2022. Siellä hän sijoittui viestissä vapaan hiihtotavan kolmososuuden hiihtäjänä seitsemänneksi, 15 kilometrin yhdistelmäkilpailussa 21:nneksi ja perinteisen hiihtotavan 10 kilometrillä 43:nneksi. Planican MM-kilpailuissa 2023 hän sijoittui yhdistelmäkilpailussa 32:nneksi ja keskeytti vapaan hiihtotavan 10 kilometrillä. Trondheimin MM-kilpailuissa 2025 hän sijoittui 20 kilometrin yhdistelmäkilpailussa kuudenneksi sekä perinteisen hiihtotavan 10 kilometrillä ja 50 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa kahdeksanneksi.
Kälin kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran joulukuussa 2021. Hän sijoittui henkilökohtaisilla matkoilla ensimmäisen kerran kymmenen parhaan joukkoon Falunissa helmikuussa 2025, kun hän oli vapaan hiihtotavan 20 kilometrin yhteislähtökilpailussa kahdeksas.
Kälin edustaa Alpina St. Moritzia ja kilpailee Fischerin suksilla. Myös hänen pikkusiskonsa Marina Kälin on maajoukkuetason maastohiihtäjä.
Karikkoselkä

| Karikkoselkä |
| --- | --- |
 Karikkoselkä satelliittikuvassa.
Valtiot:   Suomi
Paikkakunta:  Petäjävesi
Koordinaatit:  62°13′15″N, 25°14′45″E
Järvinumero:  14.531.1.001
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  111,1  m 
 fiKarikkoselkä 
Karikkoselkä, kraatteri harmaalla
Karikkoselkä on kraatterijärvi Petäjävedellä Keski-Suomessa. Se sijaitsee noin 25 kilometriä Jyväskylästä länteen ja noin viisi kilometriä Petäjäveden kirkolta kaakkoon. Järvi kuuluu Päijänteen vesistöalueeseen ja Petäjäveden reittiin.
Karikkoselkä eroaa muista alueen järvistä selvän pyöreähkön muotoisena. Muut järvet ovat tyypillisiä jääkauden muovaamia luode–kaakko-suuntaisia. Karikkoselän eteläpää on meteoriittikraatteri ja pohjoisosa pitkänomainen Petäälahti. Järvi on Autionsalmen kautta yhteydessä Petäjävesi-järveen länteen ja sieltä etelään Suoliveden suunnan eli Petäjäveden reitin ja edelleen Jämsän kautta Päijänteeseen.
Karikkoselkä on pienin Suomen tunnetuista törmäyskraattereista. Sen läpimitta on 1,4 kilometriä ja syvyys 150 metriä, mutta kraatterin pohjalla on yli sadan metrin paksuinen sedimenttikerros. Kraatterin iäksi on määritelty 250–450 miljoonaa vuotta. Järven suurin syvyys on 26 metriä ja kokonaispinta-ala on noin 2,5 km².
Järven syntytapa oli mahdollista päätellä jo sen muodosta ja sen ympäriltä löydetyistä pirstekartioista. Myös magneettiset mittaukset osoittivat poikkeamia järven kohdalla. Lopullinen varmistus saatiin järven pohjan porauksin ja vuonna 1996 Karikkoselkä voitiin virallisesti määritellä Suomen seitsemänneksi meteoriittikraatteriksi.
James Spader

| James Spader |
| --- | --- |
 James Spader vuoden 2013 San Diegon Comic-Conissa.
Henkilötiedot
Syntynyt: 7. helmikuuta 1960 (ikä 65) Boston, Massachusetts, Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Aktiivisena:  1978–
Merkittävät roolit:  Alan Shore (Oikeus ja kohtuus, Boston Legal) Raymond Reddington (Blacklist)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
James Todd Spader (s. 7. helmikuuta 1960 Boston, Massachusetts, Yhdysvallat) on kolminkertaisesti Emmy-palkittu yhdysvaltalainen näyttelijä.
Näyttelijän ura

Spader teki näyttelijänä läpimurtonsa vuoden 1989 elokuvassa Seksiä, valheita ja videonauhaa. Samana vuonna hän sai roolistaan elokuvassa parhaimman näyttelijän palkinnon Cannesin elokuvajuhlilla.
Spader näytteli vuosina 2004–2008, viiden tuotantokauden ajan, asianajaja Alan Shorea televisiosarjassa Boston Legal. Hän oli aiemmin esittänyt samaa hahmoa televisiosarjan Oikeus ja kohtuus kahdeksannella ja viimeisellä tuotantokaudella vuosina 2003–2004. Spader voitti kolme Emmy-palkintoa parhaasta draamasarjan miespääosasta, kaikki Alan Shoren roolista. Ensimmäinen voitto tuli sarjasta Oikeus ja kohtuus (2004) ja kaksi viimeisintä sarjasta Boston Legal (2005, 2007), joka oli Oikeuden ja kohtuuden spin-off-sarja.
Spader näytteli myös vuosina 2011–2012, yhden tuotantokauden ajan, Dunder Mifflinin uutta toimitusjohtajaa Robert Californiaa televisiosarjassa Konttori. Hän korvasi sarjassa edellisen pääosan esittäjän Steve Carellin tämän lähdettyä sarjasta näyttelemään elokuvissa. Vuodesta 2013 lähtien Spader on näytellyt "maailman etsityimmäksi rikolliseksi" kutsuttua  Raymond Reddingtonia NBC:n televisiosarjassa Blacklist.
Yksityiselämä

James Spaderin vanhemmat ovat Todd ja Jean Spader, joista kumpikin on ammatiltaan opettaja. Spaderilla on kaksi lasta avioliitostaan Victoria Kheelin kanssa ja yksi suhteesta Leslie Stefanson kanssa. Spader työskenteli ennen näyttelijäksi ryhtymistään muun muassa astioiden kerääjänä ja lannan lapioijana.
Valikoitu filmografia > Elokuva

| Elokuvat> Vuosi | Elokuvat> Suomenkielinen nimi | Elokuvat> Alkuperäinen nimi | Elokuvat> Rooli |
| --- | --- | --- | --- |
| 1978 | Team-Mates | Team-Mates | Jimmy |
| 1981 | Mieletön rakkaus | Endless Love | Keith Butterfield |
| 1985 | Vastaisku | The New Kids | Dutra |
| 1985 | Pakene! | Starcrossed  | Joey Callaghan |
| 1985 | Katujen kasvatit | Tuff Turf | Morgan Hiller |
| 1986 | Pretty in Pink | Pretty in Pink | Steff |
| 1987 | Kuka kutsui haikaran? | Baby Boom | Ken Arrenberg |
| 1987 | Alta nollan | Less Than Zero | Rip |
| 1987 | Ikkunaprinsessa | Mannequin  | Richards |
| 1987 | Wall Street – rahan ja vallan katu | Wall Street | Roger Barnes |
| 1988 | Viiltäjä Jack tulee takaisin | Jack’s Back | John / Rick Wesford |
| 1989 | The Rachel Papers | The Rachel Papers | Deforest |
| 1989 | Seksiä, valheita ja videonauhaa | Sex, Lies, and Videotape | Graham Dalton |
| 1990 | Huonoa seuraa | Bad Influence | Michael Boll |
| 1990 | Sähköinen kohtaaminen | White Palace | Max Baron |
| 1991 | Väritetty totuus | True Colors | Tim Gerrity |
| 1992 | Bob Roberts | Bob Roberts | Chuck Marlin |
| 1992 | Storyville | Storyville | Cray Fowler |
| 1993 | Sattuman soittoa | The Music of Chance | Jack Pozzi |
| 1994 | Unelmien rakastajatar | Dream Lover  | Ray Reardon |
| 1994 | Wolf | Wolf | Stewart Swinton |
| 1994 | Tähtiportti | Stargate | Tohtori Daniel Jackson |
| 1996 | Vaarojen laakso | 2 Days in the Valley | Lee Woods |
| 1996 | Crash | Crash | James Ballard |
| 1997 | Tulsa – valheiden kaupunki | Keys to Tulsa | Ronnie Stover |
| 1997 | Meren vanki | Driftwood | The Man |
| 1997 | Teholla | Critical Care | Tri Werner Ernst |
| 1999 | Aaverakkautta | Curtain Call | Stevenson Lowe |
| 2000 | Supernova | Supernova | Nick Vanzant |
| 2000 | The Watcher | The Watcher | Campbell |
| 2001 | Speaking of Sex | Speaking of Sex | Tri Roger Klink |
| 2001 | Kierot kytät | The Stickup | John Parker |
| 2002 | Secretary | Secretary | Mr. Grey |
| 2003 | Alien Hunter | Alien Hunter | Julian Rome |
| 2003 | I Witness | I Witness | Douglas Draper |
| 2004 | Shadow of Fear | Shadow of Fear | William Ashbury |
| 2009 | Shorts – Toivomuskiven seikkailut | Shorts | Mr. Black |
| 2012 | Lincoln | Lincoln | W.N. Bilbo |
| 2014 | The Homesman | The Homesman | Aloysius Duffy |
| 2015 | Avengers: Age of Ultron | Avengers: Age of Ultron | Ultron (ääni ja liikkeenkaappaus) |
Valikoitu filmografia > Televisio

| Televisio> Vuosi | Televisio> Suomenkielinen nimi | Televisio> Alkuperäinen nimi | Televisio> Rooli | Televisio> Lisätietoja |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2003–2004 | Oikeus ja kohtuus | The Practice | Alan Shore | 22 jaksoa |
| 2004–2008 | Boston Legal | Boston Legal | Alan Shore | 101 jaksoa |
| 2011–2012 | Konttori | The Office, US | Robert California | 19 jaksoa |
| 2013–2023 | Blacklist | Blacklist | Raymond ”Red” Reddington | 218 jaksoa |
| 2026 | Vision Quest | Vision Quest | Ultron | äänirooli |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta James Spader Wikimedia Commonsissa
James Spader Elonetissä.
James Spader Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| n k Primetime Emmy parhaasta miespääosasta draamasarjassa |
| --- | --- |
1980–1999:  Ed Asner (1980)  Daniel J. Travanti (1981)  Daniel J. Travanti (1982)  Ed Flanders (1983)  Tom Selleck (1984)  William Daniels (1985)  William Daniels (1986)  Bruce Willis (1987)  Richard Kiley (1988)  Carroll O'Connor (1989)  Peter Falk (1990)  James Earl Jones (1991)  Christopher Lloyd (1992)  Tom Skerritt (1993)  Dennis Franz (1994)  Mandy Patinkin (1995)  Dennis Franz (1996)  Dennis Franz (1997)  Andre Braugher (1998)  Dennis Franz (1999) 
2000–:  James Gandolfini (2000)  James Gandolfini (2001)  Michael Chiklis (2002)  James Gandolfini (2003)  James Spader (2004)  James Spader (2005)  Kiefer Sutherland (2006)  James Spader (2007)  Bryan Cranston (2008)  Bryan Cranston (2009)  Bryan Cranston (2010)  Kyle Chandler (2011)  Damian Lewis (2012)  Jeff Daniels (2013)  Bryan Cranston (2014)  Jon Hamm (2015) 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Australia  Korea  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Emmy Awards 
Henkilöt:  Elonet 
Muut:  IdRef
Warugaki 1

| Warugaki 1 S/mileage |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 8. joulukuuta 2010
 Formaatti: CD
 Tyylilaji: j-pop
 Levy-yhtiö: Hachama
S/mileagen muut julkaisut
|   | Warugaki 1 2010 | S/mileage Best Album Kanzenban 1 2012 |
Warugaki 1 (jap. 悪ガキッ①) on S/mileagen ensimmäisen studioalbumi. Albumi julkaistiin 8. joulukuuta 2010.
Kappaleet

CD-levyn kappaleet sanoittanut ja tuottanut Tsunku.
"Onaji Jikyuu de Hataraku Tomodachi no Bijin Mama"
"Odorou yo"
"Onna Bakari no Nichiyoubi"
"Yumemiru Fifteen"
"Shooting Star"
"Ganbaranakutemo Eenende!!"
"Suki-chan"
"Gakkyuu Iinchou"
"Shikkari Shite yo! Mou"
"Otona ni Narutte Muzukashii!!!"
"Asu wa Date na no ni, Imasugu Koe ga Kikitai"
"aMa no Jaku"
Mukana olevat jäsenet

Ayaka Wada
Yuuka Maeda
Kanon Fukuda
Saki Ogawa