stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vau!!
Kokoonpano

16. maaliskuuta 1980 Microvoxilla äänitetyllä debyyttisinglellä Vau!!:n kokoonpano on Kari Kivelä (laulu), Matti Hanski (kitara), Harri Savilahti (basso) ja Esa Laaksonen (rummut). Ensimmäinen albumi äänitettiin elokuussa 1981 MSL-Studiolla ja sille oli tullut mukaan Jarkko Junttila (kitara ja syntetisaattori). Rumpaliksi oli vaihtunut Tapio  "Tapo" Leppänen.
Vuoden 2019 kokoonpano on Petri Rotsten (laulu, akustinen kitara), Ilkka Mattila (kitara), Jari "Jarkki" Karjalainen (basso) ja Tapio "Tapo" Leppänen (rummut).
Helmitapakulo

| Helmitapakulo |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Tapakulot Rhinocryptidae
Suku::  Acropternis
Laji::  orthonyx
Kaksiosainen nimi
 Acropternis orthonyx  (Lafresnaye, 1843) 
Alalajit
 A. o. infuscatus  A. o. orthonyx 
Katso myös
   Helmitapakulo Wikispeciesissä   Helmitapakulo Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Helmitapakulo (Acropternis orthonyx) on tapakuloihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Etelä-Amerikassa.
Koko ja ulkonäkö

Helmitapakulo kasvaa 21–23 cm pitkäksi. Sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Linnun otsa, naama, kurkku ja rinta ovat punaruskeat. Helmitapakulon päälaki, selkä, siivet ja vatsa ovat mustat tai hyvin tumman ruskeat. Niissä on runsaasti valkoisia täpliä. Lajin perä on punaruskea. Alalajeista A. o. infuscatus on väriltään tummempi.
Levinneisyys ja elintavat

Helmitapakulon levinneisyysalue ulottuu Venezuelasta Perun pohjoisosiin. Lajin elinympäristöä ovat kosteiden metsien tiheiköt. Helmitapakulo liikkuu usein yksin tai pareittain.
Vastakirjoitus Prakseaalle

| Vastakirjoitus Prakseaalle> Adversus Praxean |
| --- | --- |
 Suomennoksen kansikuva.
Alkuperäisteos
Kirjailija:  Tertullianus
Kieli:  latina
Genre:  teologia
Julkaistu:  noin 213
Suomennos
Suomentaja:  Juha Pihkala
Kustantaja:  Suomalainen teologinen kirjallisuusseura
Julkaistu:  2012
ISBN:  978-952-9791-88-0
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Vastakirjoitus Prakseaalle (lat. Adversus Praxean) on Tertullianuksen noin vuonna 213 kirjoittama kristillinen teologinen teos, joka esittää ensimmäisen teologisesti perustellun analyysin kolminaisuusopista. Se oli kirjoitettu monarkianismia vastaan, ja sen kohde oli vähäaasialainen monarkianisti Prakseas. 31 lukua käsittävä Vastakirjoitus Prakseaalle noudattaa roomalaisen retoriikan periaatteita.
Historia

Tertullianus kirjoitti teoksen noin vuonna 213. Tuohon aikaan hän oli montanolaisuuden vaikutuspiirissä, mikä ei kuitenkaan juuri näy teoksen sisällössä. Teos on suunnattu samaan aikaan vaikuttanutta monarkianismia vastaan. Kyseinen harhaoppi kuvasi Jumalan yhdeksi persoonaksi. Oppi oli saanut vaikutteita kreikkalaisesta filosofiasta, ennen kaikkea keskiplatonismista ja stoalaisuudesta. Näiden pohjalta Isä Jumala haluttiin käsittää tiukasti yhdeksi, ikään kuin monarkiksi, mistä harhaoppi sai nimensä.
Teoksen ensisijainen kohde Prakseas oli Vähä-Aasiassa vaikuttanut monarkianisti, joka vastusti kaikkia yrityksiä kuvata Jumala jakaantuneeksi kolmeen eri persoonaan niin kuin kristillinen kolminaisuusoppi sen kuvaa. Tertullianuksen mukaan Prakseas katsoi, että Isä ja Poika ovat samoja siinä mielessä, että voidaan jopa sanoa, että Isä Jumala kuoli ristillä. Prakseaasta ei kuitenkaan tiedetä mitään Tertullianuksen teoksen ulkopuolelta.
Tertullianus pyrkii teoksessaan osoittamaan, ettei Raamattu puhu Jumalasta Prakseaan oppien mukaisesti, ja esittää yhteenvedon Raamatun opetuksista Pyhän Kolminaisuuden persoonia ja niiden välisiä suhteita koskien. Samalla Tertullianus oli ainakin ensimmäinen latinankielisen lännen teologi, joka teki vastaavan esityksen aiheesta. Hippolytos Roomalainen kirjoitti kreikaksi vastaavanlaisen teoksen Noetosta vastaan, mutta tutkijat ovat erimielisiä siitä, kumpi teoksista kirjoitettiin ensin ja kumpi sai myöhemmin vaikutteita toiselta.
Tertullianus esittää samalla kolminaisuusopin ongelmaan Nikean ensimmäisen kirkolliskokouksen kantaa muistuttavan ratkaisun, kuitenkin jo yli sata vuotta ennen kyseistä kirkolliskokousta.
Kirjallisuutta > Suomennos

Tertullianus: Vastakirjoitus Prakseaalle. Teoksessa Tertullianus: Periaatteet harhaoppisten arvioimiseksi; Vastakirjoitus Prakseaalle.  ((De praescriptione haereticorum, noin 200–206; Adversus Praxean, noin 213.) Johdanto, suomennos ja selitykset: Juha Pihkala. Suomalaisen teologisen kirjallisuusseuran julkaisuja 274)  Helsinki:  Suomalainen teologinen kirjallisuusseura, 2012.  ISBN 978-952-9791-88-0
Kirjallisuutta > Muita käännöksiä ja alkutekstien laitoksia

Migne, J. P. (toim.): Patrologia Latina.  (Osa 2, 153-196C. Tertullianus – Adversus Praxeam)  Migne.  Teoksen verkkoversio (PDF).
Aiheesta muualla

Tertullian: Adversus Praxean (Against Praxeas). Tertullian.org. (englanniksi) (latinaksi) (ranskaksi) (saksaksi)
Tertullian: Against Praxeas. New Advent. (englanniksi)
Harjaravut

| Harjaravut |
| --- | --- |
 Jymyharjarapu (Atya margaritacea)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Äyriäiset Crustacea
Luokka::  Kuoriäyriäiset Malacostraca
Lahko::  Kymmenjalkaiset Decapoda
Alalahko::  Pleocyemata
Osalahko::  Varsinaiset katkaravut Caridea
Heimo::  Harjaravut Atyidae  De Haan, 1849
Katso myös
   Harjaravut Wikispeciesissä   Harjaravut Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Harjaravut (Atyidae) on katkarapuihin kuuluva äyriäisheimo. Heimon lajeja elää kaikilla mantereilla makeissa vesissä. Useita niistä pidetään myös akvaarioissa.
Lajit ja anatomia

Harjaravut on hyvin runsaslajinen heimo. Siihen kuuluu 39–42 sukua ja vähintään 469 lajia. Esimerkiksi Caridina-suvussa on ainakin 290 lajia. Heimon lajit kasvavat useimmiten 2–6 cm pitkiksi, mutta esimerkiksi Atya-suvun lajit voivat olla yli 10 cm pitkiä. Tunnusomainen piirre heimon ravuille on ensimmäisten raajojen hyvin pitkät sukaset, jotka ovat kimppuina. Ruumiinmuodoltaan harjaravut ovat kyljistään litteitä. Harjarapujen selkäkilvessä saattaa olla harjanteita, ja kaikilla lajeilla ei ole otsapiikkiä. Uimajalkojen päässä on myös sukaskimppu.
Levinneisyys ja elintavat

Harjarapujen levinneisyysalue on erittäin laaja. Niitä tavataan Etelä- ja Kaakkois-Euroopassa, Aasiassa, Australiassa, Afrikassa sekä Keski- ja Etelä-Amerikassa. Ne elävät lauhkeissa tai lämpimissä järvissä, lammissa, hitaasti virtaavissa joissa ja maanalaisissa lähteissä. Osa lajeista vaatii murtovettä kehittyäkseen toukista täysikasvuisiksi. Harjarapujen ravintoa ovat levät, bakteerit ja kuollut orgaaninen aines.
Vedalainen uskonto

Vedalainen uskonto oli muinaisintialainen uskonto. Siinä tärkeässä osassa olivat rituaaliuhrit.
Uhraaminen

Vedalaisen uskonnon tärkein muoto oli uhrirituaali, yajna. Uhraamisen uskottiin vedalaisessa uskonnossa olevan kaiken perusta ja alkusyy, ja koko maailmankaikkeuden uskottiin saaneen alkunsa kosmisen ihmisen uhratessa itsensä. Uhraamista pidettiin välttämättömänä, ja uhrilahjoja suoritettiin siksi kaikissa tärkeissä tilanteissa. Jokaiselle asialle oli erikseen määritelty uhrilahjansa.
Uhreina vedalaisessa uskonnossa käytettiin tavallisesti eläimiä, joita julkisissa rituaaleissa saatettiin tappaa sadoittain. Myös ihmisuhreja suoritettiin, mutta myöhemmässä vaiheessa ne korvattiin symbolisilla vastineilla kuten riisin uhraamisella. Muita tärkeitä uhrilahjoja olivat kirkastettu voi ja pyhä soma-juoma.
Rituaalit

Vedalaiset rituaalit suoritettiin joko kotona (grihya) tai julkisesti (srauta). Julkiset rituaalit olivat sadoista erilaisista rituaaleista koostuva monimutkainen järjestelmä, ja niitä oli suorittamassa jopa kymmeniä koulutettuja uhripappeja. Julkiset rituaalit kestivät joskus useita kuukausia.
Jumalat

Vedalaisissa rituaaleissa pyrittiin kommunikoimaan jumalien kanssa, jotka varhaisissa veda-teksteissä olivat useimmiten liitoksissa luonnovoimiin, paikkoihin tai tiettyihin ihanteellisiin ominaisuuksiin. Tärkeimmät jumalat olivat taivaanjumala Indra, merenjumala Varuna ja tulenjumala Agni. Nämä muinaiset jumalat väistyivät ajanlaskun alun tienoilla Shivan, Vishnun ja Devin kaltaisten jumalien tieltä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vedalainen uskonto Wikimedia Commonsissa
Revenge (vuoden 2017 elokuva)

| Revenge |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Coralie Fargeat
Käsikirjoittaja:  Coralie Fargeat
Tuottaja:   Marc-Etienne Schwartz  Marc Stanimirovic  Jean-Yves Robin 
Säveltäjä:  ROB
Kuvaaja:  Robrecht Heyvaert
Leikkaaja:   Coralie Fargeat  Bruno Safar  Jérôme Eltabet 
Pääosat:   Matilda Lutz  Kevin Janssens  Vincent Colombe  Guillaume Bouchède 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Ranska
Tuotantoyhtiö:   Charades  MES Productions  Monkey Pack Films  Logical Pictures  Nexus Factory  Umedia  uFund  Canal+  Ciné+  Cinémage 12 
Ensi-ilta:   2017-9-1111. syyskuuta 2017 (TIFF)  2017-11-2222. marraskuuta 2017 (Night Visions)  
Kesto:  108 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti ranska
Tuotto:  938 055 $
Aiheesta muualla
IMDb
AllMovie
   
Revenge on vuonna 2017 ensi-iltansa saanut ranskalainen jännityselokuva, jonka on ohjannut ja käsikirjoittanut Coralie Fargeat. Se edustaa niin sanottua ”raiskaus ja kosto” -lajityyppiä ja kertoo nuoresta naisesta, joka joutuu erämaassa kolmen miehen hyökkäyksen kohteeksi, josta selviydyttyään hän alkaa metsästämään miehiä yksitellen. Pääosissa ovat Matilda Lutz, Kevin Janssens, Vincent Colombe ja Guillaume Bouchède.
Revenge sai maailmanensi-iltansa Toronton elokuvajuhlilla syksyllä 2017. Suomen-ensi-iltansa se sai Night Visions -festivaaleilla marraskuussa 2017. Elokuva sai erittäin positiivisen vastaanoton ilmestyessään.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Matilda Lutz  | … |  Jen   |
|  Kevin Janssens  | … |  Richard   |
|  Vincent Colombe  | … |  Stan   |
|  Guillaume Bouchède  | … |  Dimitri   |
|  Jean-Louis Tribes  | … |  Roberto   |
Aiheesta muualla

Revenge Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Revenge AllMoviessa. (englanniksi)
Vehniöt

| Vehniöt |
| --- | --- |
 Koiranvehniön (Elymus caninus) kukintoja.
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophytina
Kladi::  Koppisiemeniset Magnoliopsida
Kladi::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Kladi::  Commelinids
Lahko::  Poales
Heimo::  Heinäkasvit Poaceae
Alaheimo::  Pooideae
Suku::  Vehniöt Elymus  L.
Katso myös
   Vehniöt Wikispeciesissä   Vehniöt Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vehniöt eli villivehnät (Elymus) on kasvisuku heinäkasvien heimossa. Vehniölajit ovat monivuotisia ja niiden kukintona on kerrannaistähkä.
Villivehnät (Elymus) voidaan käsittää joko yhtenä isompana sukuna tai se voidaan hajottaa useammaksi eri suvuksi. Näitä sukuja ovat juolat (Elytrigia) ja vehniöt (Elymus). Aiemmin villivehnien suvusta on jo erotettu rantavehnien (Leymus) suku omaksi suvukseen.
Lajeja > Suomessa

Suomessa kasvaa vakiintuneena kuusi villivehnälajia ja joitain erikseen määriteltyjä alalajeja. Lisäksi neljästä lajista on satunnaisia havaintoja. Myös monia villivehnäristeymiä on havaittu. Tieteellisessä nimistössä on lähteestä riippuen suurta vaihtelua.
Elymus caninus, syn. Agropyron caninum, Roegneria canina – koiranvehnä eli koiranvehniö
Elytrigia juncea , syn. Elymus farctus – merijuolavehnä eli haprajuola
Elymus farctus ssp. boreoatlanticus, aik. Elymus farctus ssp. boreali-atlanticus, syn. Elytrigia juncea ssp. boreali-atlantica – merivehnä eli merihaprajuola
Elymus fibrosus, syn. Agropyron fibrisum, Roegneria fibrosa – siperianvehnä eli siperianvehniö
Elymus kronokensis , syn. Elymus alaskanus – tunturivehnä eli tunturivehniö
Elymus kronokensis ssp. scandicus, aik. Elymus alaskanus ssp. scandicus – pikkutunturivehnä eli pikkutunturivehniö
Elymus mutabilis, syn. Agropyron mutabile, Roegneria mutabilis – lapinvehnä eli lapinvehniö
Elymus repens , syn. Elytrigia repens , Agropyron repens – juolavehnä eli niittyjuola
Elymus repens ssp. arenosus – rantajuolavehnä
Elymus repens ssp. repens – rikkajuolavehnä
Suomessa kasvavista lajeista juolavehnä ja koiranvehnä ovat yleisiä melkein koko maassa. Neljä muuta ovat harvinaisia tai hyvin harvinaisia, Lapissa tai lounaisrannikolla kasvavia.
Lisäksi Suomessa on tavattu kaksi läheisen rantavehnien (Leymus) suvun lajia.
Leymus arenarius, syn. Elymus arenarius – rantavehnä
Leymus innovatus, syn. Elymus innovatus – albertanvehnä
Lajeja > Muita lajeja

Elymus athericus, syn. Elytrigia atherica – jäykkäjuolavehnä eli jäykkäjuola
Elymus canadensis – kanadanvehnä eli kanadanvehniö
Elymus hispidus, syn. Elytrigia intermedia – hopeajuola
Elymus magellanicus – sinivillivehnä
Elymus sibiricus – taigavehnä eli taigavehniö eli idänrantavehnä
Elymus subsecundus – kaarivehnä eli kaarivehniö
Elymus trachycaulus – hoikkavehnä eli hoikkavehniö
Elymus trachycaulus ssp. stefanssonii – islanninhoikkavehnä
Elymus trachycaulus ssp. trachycaulus – amerikanhoikkavehnä
Aiheesta muualla

Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Villivehnät (Elymus)
Suomen Lajitietokeskus: Vehniöt (Elymus)
ITIS: Elymus (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Elymus (englanniksi)
Flora of China: Elymus (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1072892  Wikispecies: Elymus  APDB: 190476  APNI: 65944  BOLD: 120987  CoL: 8VXB4  EoL: 108065  EPPO: 1ELYG  FNA: 111513  FoAO2: Elymus  FoC: 111513  GBIF: 10465436  GrassBase: gen00219  GRIN: 4201  iNaturalist: 52792  IPNI: 328322-2  ITIS: 40677  NBN: NHMSYS0000458332  NCBI: 15492  NZOR: 44991bf5-d565-44d6-84e5-d0a279aa7e19  Open Tree of Life: 605366  PLANTS: ELYMU  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:328322-2  Tropicos: 40002493  VASCAN: 1135  VicFlora: 2bf21c54-4a73-423d-a39f-a37086654626  WFO: wfo-4000013270  WoRMS: 425720
Hopearikkoevä

| Hopearikkoevä |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Äärimmäisen uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Karppikalat Cypriniformes
Heimo::  Särjet Cyprinidae
Suku::  Plagopterus
Laji::  argentissimus
Kaksiosainen nimi
 Plagopterus argentissimus  Cope, 1874 
Katso myös
   Hopearikkoevä Wikispeciesissä   Hopearikkoevä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Hopearikkoevä (Plagopterus argentissimus) on särkiin kuuluva kalalaji. Lajia tavataan uhanalaisena Yhdysvalloista.
Koko ja ulkonäkö

Hopearikkoevä kasvaa suurimmillaan 7–10 cm pitkäksi. Väriltään laji on sinertävän hopeanharmaa ja koiraan vatsa muuttuu lisääntymisaikana punertavaksi. Hopearikkoevän pää on litteä ja ruumis virtaviivainen. Kuono on pitkä ja siinä on lyhyet viiksisäikeet. Hopearikkoevän pyrstöevä on kookas ja haarautunut.
Levinneisyys ja elintavat

Hopearikkoevää on alun perin tavattu laajalla alueella Coloradojoessa ja useissa sen sivujoissa, mutta nykyisin sitä esiintyy ainoastaan Virgin River -joessa Arizonasta Utahiin. Se elää lämpimissä nopeasti virtaavissa vesissä mieluiten lähellä hiekka- tai sorapohjaa. Laji liikkuu eri alueille kuiva- ja sadekausien mukaan. Hopearikkoevän ravintoa ovat levät ja selkärangattomat vesieläimet. Kalan kutuaika on huhtikuulta elokuulle.
Hopearikkoevä oli 1970-luvulla yleinen, mutta kanta on taantunut voimakkaasti ja laji luokitellaan äärimmäisen uhanalaiseksi. Vähentymisen syynä on ollut patojen rakentaminen Coloradojokeen ja sen sivujokiin, mikä on muuttanut ympäristöä lajille sopimattomaksi. Vesirakentaminen on uhka kannalle edelleen. Merkittävä uhka on myös alueelle levinnyt vieraslaji sinihohtaja, joka kilpailee ravinnosta ja levittää heisimatoihin kuuluvaa loista. 2000-luvun alussa hopearikkoevä oli lähes täysin hävinnyt luonnosta, mutta istutusten avulla on Virgin River -jokeen saatu kanta palautettua.
Arthur Alexander

| Arthur Alexander> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 10. toukokuuta 1940 Florence, Alabama, Yhdysvallat
Kuollut: 9. kesäkuuta 1993 (53 vuotta) Nashville, Tennessee
Ammatti:  laulaja, lauluntekijä, muusikko
Muusikko
Aktiivisena:  1960–1975, 1993
Tyylilajit:  country, soul
Levy-yhtiöt:  Dot Records, Judd Records, Warner Records ja Elektra Records 
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Arthur Alexander (10. toukokuuta 1940 Florence, Alabama, Yhdysvallat – 9. kesäkuuta 1993 Nashville, Tennessee) oli yhdysvaltalainen countrya ja soulia esittänyt laulaja ja lauluntekijä. Alexander oli Muscle Shoals -soundin (osaksi gospelia, osaksi countrya) kulmakivi.
Vaikka Alexanderin levytykset eivät koskaan vakiinnuttaneet häntä tähtenä, muusikot ja keräilijät arvostivat hänen laulujaan. Hän muun muassa kirjoitti kappaleita, joista tuli kuuluisia muiden esittäjien toimesta. Niihin kuuluivat The Beatles, The Rolling Stones, Gerry & The Pacemakers, Otis Redding, Tina Turner ja Jerry Lee Lewis.
Alexanderin tunnettuja kappaleita ovat muun muassa ”Anna (Go to Him)”, jonka The Beatles levytti esikoisalbumilleen Please Please Me sekä ”You Better Move On”, jonka The Rolling Stones levytti.
Alexanderin isä oli kitaristi, joka soitti paikallisissa klubeissa. 13-vuotiaana Alexander lauloi gospel-ryhmässä Heartstrings. Hän teki ensimmäisen levynsä Sally Sue Brown (jonka Bob Dylan on levyttänyt) vuonna 1961. Samana vuonna hän levytti ensimmäisenä tuottaja Rick Hallin omistamassa Fame Studiossa Muscle Shoalsin kaupungissa Alabamassa. Hän kävi kiertueilla laajasti 1960-luvulla, ja hänen laulujaan levyttivät muiden muassa Elvis Presley ja Otis Redding.
Vuoden 1975 jälkeen Alexander jätti esiintymisen ja teki ainoan paluun vuonna 1991. Hän allekirjoitti uuden levytyssopimuksen ja teki valmiiksi albumin Lonely Just Like Me, joka ilmestyi toukokuussa 1993.
Käännös suomeksi
Helttasaku

| Helttasaku |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Kanalinnut Galliformes
Heimo::  Hokot Cracidae
Suku::  Aburria
Laji::  aburri
Kaksiosainen nimi
 Aburria aburri  (Lesson, 1828) 
Katso myös
   Helttasaku Wikispeciesissä   Helttasaku Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Helttasaku (Aburria aburri) on hokkoihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Etelä-Amerikassa.
Koko ja ulkonäkö

Helttasaku voi kasvaa 71–81 cm pitkäksi. Lajin hyöhenpuku on kauttaaltaan musta, ja höyhenissä on vihertävä kiilto. Nokka on vaaleansininen. Helttasakun kaula on pitkä, ja kurkussa on keltaiset heltat.
Levinneisyys ja elintavat

Helttasaku elää Andeilla Venezuelasta Peruun. Lajin elinympäristöä ovat vuoristometsät ja metsien reunamaat. Lintu liikkuu muutaman yksilön ryhminä, ja sen ravintoa ovat hedelmät. Kantaa uhkaa elinympäristön häviäminen ja metsästys.
Hieta-ahvenet

| Hieta-ahvenet |
| --- | --- |
 Pippurihieta-ahven (Parapercis hexophtalma)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Alalahko::  Tähystäjäkalat Trachinoidei
Heimo::  Hieta-ahvenet Pinguipedidae  Günther, 1860
Suvut
 Kochichthys  Parapercis  Pinguipes  Prolatilus  Pseudopercis  Ryukyupercis  Simipercis 
Katso myös
   Hieta-ahvenet Wikispeciesissä   Hieta-ahvenet Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hieta-ahvenet (Pinguipedidae) on ahvenkaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan Atlantista ja indopasifiselta merialueelta.
Lajit ja anatomia

Hieta-ahventen heimoon kuuluu lähteestä riippuen 4–7 sukua ja 50–80 lajia. Kalat ovat pääosin melko pienikokoisia ja ovat suurimmillaan noin 30 senttimetriä pitkiä. Hieta-ahvenlajien ruumis on pitkulainen ja sylinterinmuotoinen. Selkäeviä heimon lajeilla on kaksi, joista ensimmäinen on matalampi ja piikikäs, taempi pitkä ja pehmytruotoinen. Myös peräevä on pitkä. Hieta-ahventen pyrstöevä on tylppä tai kuunsirppiä muistuttava. Heimoon kuuluvilla lajeilla ei ole uimarakkoa. Useimmat hieta-ahvenet ovat väritykseltään kirjavia. Vaaleammalla pohjalla on tyypillisesti tummempia laikkuja tai raitoja. Osa heimon kaloista on hermafrodiitteja.
Levinneisyys ja elintavat

Hieta-ahvenlajeja tavataan lämpimistä vesistä Atlantista Afrikan ja Etelä-Amerikan rannikolta ja lisäksi indopasifiselta merialueelta. Ne elävät tyypillisesti hiekka- tai sorapohjilla koralliriuttojen lähettyvillä. Koirailla on haaremi ja omat reviirit. Hieta-ahvenet syövät pienempiä kaloja ja selkärangattomia eläimiä kuten äyriäisiä. Heimon suurikokoisempia lajeja kalastetaan paikoin ruokakaloiksi.
Vapautuksen teologia

Vapautuksen teologia on marxilaisvaikutteinen  kristillinen, erityisesti katolisen kirkon teologian suuntaus, joka sai alkunsa Latinalaisessa Amerikassa 1960- ja 1970-luvuilla. Sen tähtäyspisteenä on ihmisen vapauttaminen. Nykymuotoiseen postmoderniin vapautuksen teologiaan kuuluu useita eri suuntauksia, kuten latinalainen, feministinen, musta, homo-, lesbo- ja queer-teologia sekä ekoteologia.
Vapautuksen teologian piirissä korostetaan vapautusta alistavista yhteiskunnallisista, valtiollisista, rodullisista tai patriarkaalisista rakenteista. Sen sijaan, että liikkeessä korostettaisiin teologisen pohdinnan metafyysis-kognitiivisia näkökohtia, vapautuksen teologiassa korostetaan eettistä toimintaa ja rakenteellisia muutoksia, joita tarvitaan epäoikeudenmukaisten rakenteiden alla sorrettujen vapauttamiseksi. Uudet vapautuksen teologian muodot ovat siirtäneet teologian painopistettä ortodoksisuudesta (suom. oikeaoppisuus) ortopraksiaan (suom. oikea toiminta), mikä heijastaa niiden ensisijaisen huolenaiheyhteisön tarpeita.
Vapautuksen teologian uudemmilla painotuksilla on ollut merkittävä vaikutus Yhdysvalloissa. Muun muassa Sally McFague, Rosemary Radford Reuther, Elisabeth Johnson ja Elisabeth Shüssler Fiorenza ovat korostaneet ei-patriarkaalista, ei-seksististä ja feminististä teologista työtä. James Conen ja Cornel Westin musta teologia oli erityisen merkittävä Yhdysvalloissa 1960-luvulla alkaneen afroamerikkalaisen kansalaisoikeusliikkeen yhteydessä.
Oppi > Pelastus yhteiskunnallisena käsitteenä

Gutierrezin mukaan teologian on lähdettävä liikkeelle Kristuksen tavoin eli sitoutumalla sorrettujen vapauttamiseen. Teologia kasvaa pikemminkin inhimillisestä tilanteesta kuin ajattelusta. Marxilaisen filosofian elementtejä omaksuen Gutierrez väitti, että ihmiskunnan historia on teologian ja vapautuksen näyttämö. Pelastus tarkoittaa sosiaalista, taloudellista ja poliittista vapautumista kaikenlaisesta sorrosta.
Latinalaisen Amerikan vapautuksen teologian ensimmäinen perusteema on, että liike suuntautuu kohti köyhiä ja sorrettuja, ja koska Jumala on köyhien puolella, köyhillä on erityisen tärkeä asema tulkittaessa kristillistä uskoa. Kristillisen teologian ja lähetyksen täytyy aina lähteä “alhaalta”, köyhien kärsimyksestä ja ahdingosta. Liikkeen toinen perusteema on, että se tarkastelee kriittisesti kirkollisia ja yhteiskunnallisia käytäntöjä. Teologia ei sen mukaan saa olla irrallaan yhteiskunnallisesta osallistumisesta ja poliittisesta toiminnasta.