stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Malina (elokuva)
Palkinnot ja ehdokkuudet

| Palkinnot ja ehdokkuudet> Palkinto | Palkinnot ja ehdokkuudet> Kategoria | Palkinnot ja ehdokkuudet> Ehdokas / ehdokkaat | Palkinnot ja ehdokkuudet> Tulos |
| --- | --- | --- | --- |
| Saksan elokuvapalkinto | Paras elokuva | Werner Schroeter | Voitto |
| Saksan elokuvapalkinto | Paras ohjaus | Werner Schroeter | Voitto |
| Saksan elokuvapalkinto | Paras naispääosa | Isabelle Huppert | Voitto |
| Saksan elokuvapalkinto | Paras leikkaus | Juliane Lorenz | Voitto |
| Baijerin elokuvapalkinto | Paras tuotanto | Steffen Kuchenreuther Thomas Kuchenreuther | Voitto |
| Deutscher Kamerapreis | Paras kuvaus | Elfi Mikesch | Voitto |
| Cannesin elokuvajuhlien Kultainen palmu | Paras elokuva | Werner Schroeter | Ehdokkuus |
| Cannesin elokuvajuhlien Grand Prix | Cannesin elokuvajuhlien Grand Prix | Werner Schroeter | Ehdokkuus |
| Cannesin elokuvajuhlien tuomariston palkinto | Cannesin elokuvajuhlien tuomariston palkinto | Werner Schroeter | Ehdokkuus |
| Cannesin elokuvajuhlien parhaan ohjaajan palkinto | Cannesin elokuvajuhlien parhaan ohjaajan palkinto | Werner Schroeter | Ehdokkuus |
| Cannesin elokuvajuhlien universaalin tuomariston palkinto | Cannesin elokuvajuhlien universaalin tuomariston palkinto | Werner Schroeter | Ehdokkuus |
Aiheesta muualla

Malina Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Malina AllMoviessa. (englanniksi)
Vuoden talousjohtaja

Vuoden talousjohtaja on Talouselämä-lehden yhdessä Accenturen kanssa vuosittain myöntämä tunnustus, jonka saaja valitaan yritysten talousjohtajien joukosta. Vuoteen 2015 saakka myös Gutta Oy osallistui valintaan.
Vuoden parhaalle talousjohtajalle myönnettäviä palkintoja alkoivat toisistaan riippumatta jakaa vuonna 2006 Divest Group -ryhmään kuuluva Gutta Oy (Vuoden CFO)sekä Talouselämä-lehti yhdessä Accenturen kanssa (Vuoden talousjohtaja). Vuonna 2011 kilpailut yhdistettiin.
Vuoden talousjohtaja -valintaan otetaan vuosittain mukaan Suomen 200 suurimman pörssiyrityksen talousjohtajat. Kolmivaiheinen valintaprosessi pohjautuu tarkasti määritellylle metodologialle.
Valinnan tavoitteina ovat:
antaa vuosittain tunnustus taloushallinnon ja talousjohtamisen huippuosaajalle
kannustaa suomalaista talousjohtoa entistä parempiin suorituksiin
nostaa talousjohtamiseen ja talousjohtajiin liittyvää arvostusta, sekä
nostaa esille vuosittain talousjohdolle keskeisiä painopistealueita ja teemoja.
Vuodesta 2016 myös Rainmaker Oy:n järjestämässä Menestyvä Johtaja -kilpailussa on ollut kolme sarjaa, joista yksi on ”vuoden talousjohtaja”.
Palkinnon saajia

2006:
Vuoden talousjohtaja: Juha Laaksonen, Fortum Oyj
Vuoden CFO: Pekka Paalanne, Amer Sports Corporation
2007:
Vuoden talousjohtaja: Rick Simonson, Nokia Oyj
Vuoden CFO: Olli Vaartimo, Metso Oyj
2008:
Vuoden talousjohtaja: Raimo Lind, Wärtsilä Oyj
Vuoden CFO: Pekka Vähähyyppä, Stockmann Oyj
2009:
Vuoden talousjohtaja: Jyrki Salo, UPM
Vuoden CFO: Ari Jattu, Oy Sinebrychoff Ab
2010:
Vuoden talousjohtaja: Arja Talma, Kesko Oyj
Vuoden CFO: Teemu Kangas-Kärki, Fiskars Oyj
2011:
Vuoden talousjohtaja: Henrik Ehrnrooth, Kone Oyj
2012:
Vuoden talousjohtaja: Petri Härkönen, Ponsse Oyj
2013:
Vuoden talousjohtaja: Mikko Puolakka, Outotec Oyj
2014:
Vuoden talousjohtaja: Tapio Korpeinen, UPM-Kymmene Oyj
2015:
Vuoden talousjohtaja: Riitta Palomäki, Uponor Oyj
2016:
Vuoden talousjohtaja: Jussi Siitonen, Amer Sports Oyj
2017:
Vuoden talousjohtaja: Jouni Grönroos, Fazer
2018:
Vuoden talousjohtaja: Jukka Erlund, Kesko
2019:
Vuoden talousjohtaja: Jyrki Mäki-Kala, Neste
Virtuti Militari

Virtuti Militarin suurristi.
Virtuti Militari on Puolan korkein sotilasansiomerkki. Se perustettiin vuonna 1792. Toisen maailmansodan päättymiseen mennessä se oli myönnetty kaikkiaan noin 26 000 henkilölle.
Kunniamerkkiä jaetaan viidessä luokassa:
suurristin tähti
komentajan risti
ritarin risti
kultaristi
hopearisti
Tunnettuja palkittuja

Walerian Czuma
Władysław Raginis
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Virtuti Militari Wikimedia Commonsissa
Vuoden teollinen muotoilija

Vuoden teollinen muotoilija on muotoilujärjestöjen vuosina 1987–2014 jakama palkinto ansioituneelle suomalaiselle teolliselle muotoilijalle. Palkinto oli vuosina 2006–2014 yksi kuudesta ammattialoittaisesta muotoilijapalkinnosta; muut olivat Vuoden taidekäsityöläinen, Vuoden tekstiilitaiteilija, Vuoden muotitaiteilija, Vuoden huonekalusuunnittelija ja Vuoden graafikko. Vuodesta 2015 Ornamo on jakanut Ornamo-palkintoa, joka nostaa vuosittain esille kolme ajankohtaista ja ansioitunutta muotoilun vaikuttajaa, joista yksi palkitaan.
Alkuvuosina palkintoa jakoi Teolliset muotoilijat TKO ry. Vuodesta 1988 palkintosumma oli Fiskarsin lahjoittaman rahapalkinnon 30 000 markkaa sekä Iittala-Nuutajärvi Oy:n lahjoittaman, Jorma Vennolan suunnitteleman lasiveistoksen Näkijän lasit. Palkintoon liittyi myös palkitun töistä koottu näyttely Helsingin Design Forumissa.
Palkinnon saajia

1987: Ulla-Kirsti Junttila
1988: Heikki Kiiski
1989: Jyrki Järvinen
1990: Jorma Vennola
1991: Tapani Hyvönen
1992: Hannu Kähönen
1993: Raimo Nikkanen
1994: Eero Miettinen
1995: Pasi Järvinen
1996:
1997:
1998: Kari Nieminen
1999: Risto Väätänen
2000: Turkka Keinonen
2001: Barbro Kulvik ja Antti Siltavuori
2002: Eljas Perheentupa
2003: Juhani Salovaara
2004:
2005: Olavi Lindén
2006: Pekka Toivanen
2007: Matti Makkonen
2008: Tuuli Mattelmäki
2009:
2010: Arni Aromaa & Sauli Suomela
2011: Pekka Harni
2012: Elizabeth Salonen
2013: Reijo Markku
2014: Kirsi Svärd
Volgan talousalue

Volgan talousalue kartalla
Volgan talousalue on (ven. Поволжский экономический район, Povolžski ekonomitšeski raion)  on yksi Venäjän 12:sta talousalueesta. Siihen sisältyy Astrahanin alue, Kalmukian tasavalta, Penzan alue, Samaran alue, Saratovin alue, Tatarstanin tasavalta, Uljanovskin alue ja Volgogradin alue. Alueen pinta-ala on 536 400 km² ja asukasluku 16 905 000 asukasta. Väestötiheys on 31 as./km² ja kaupungistumisaste 73 %.
Markku Lanne

Markku Juhani Lanne (s. 1965) on suomalainen taloustieteilijä. Hän työskentelee taloustieteen professorina Helsingin yliopistossa. Aiemmin Lanne on työskennellyt muun muassa professorina Jyväskylän yliopiston taloustieteiden tiedekunnassa. Hän on Helsingin yliopiston taloustieteen dosentti.
Lanne on koulutukseltaan valtiotieteiden tohtori. Hän väitteli tohtoriksi Helsingin yliopistosta vuonna 1997 otsikolla "Essays on Inference in Time Series Models with Near Unit Roots: Applications to Interest Rates". Professori Lanne on ollut Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen vuodesta 2014.
Aiheesta muualla

Lanteen kotisivu
Lanteen tieteelliset julkaisut IDEASissa
Markku Lanne Tuhat-tutkimustietokannassa (helsinki.fi)
Markku Lappalainen (kunnanjohtaja)

Markku Tapio Lappalainen (s. 1954) on entinen Ilomantsin kunnanjohtaja (2007–2018). Aikaisemmin hän oli Rääkkylän kunnanjohtaja (2004–2007). Hän on koulutukseltaan kasvatustieteen maisteri.
Ennen kunnanjohtajauraansa hän toimi paikallislehti Koti-Karjalan päätoimittajana Kiteellä.
Lähde

http://www.kaleva.fi/uutiset/kotimaa/uudet-johtajat-ilomantsiin-ja-maaningalle/109061/
Marco Campos

Marco Campos (24. helmikuuta 1976 Curitiba – 15. lokakuuta 1995 Pariisi) oli brasilialainen autourheilija. Hän kuoli Formula 3000 -kilpailun käydyssä osakilpailussa Ranskassa. Hän on ainoa, joka on kuollut Formula 3000 -kilpailussa.
Ura

Campos oli ennen Formula 3000 -uraansa menestyvä karting-autoilija. Vuonna 1993 hän voitti Etelä-Amerikan karting-mestaruuden. Tämän jälkeen hän siirtyi Formula Opel -mestaruussarjaan, voittaen ensimmäisenä vuotenaan Draco Junior tallissa ajaneena.
Camposin hyvä ystävä Mario-Alberto Bauér neuvotteli sopimuksen Marcolle Willi Weberiltä WTS F3 -talliin kuten tallikaverinsa Ralf Schumacher. Mutta brasilialainen sponsori houkutteli Camposin jäämään Draco-talliin kun talli oli siirtymässä Formula 3000 -mestaruussarjaan vuonna 1995.
Joukossa olevan uustulokkaan Lola-Cosworthin seurausten johdosta Camposin oli vaikea saavuttaa pisteitä aloittelijakautenaan ja kokonaispisteet antoivat hänelle neljännen sijan.
Formula 3000 -tulokset

Lihavointi tarkoittaa paalupaikkaa, kursivointi kilpailun nopeinta kierrosta. Muut selitteet löytyvät täältä.
| Kausi | Talli | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | Pisteet | Sijoitus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1995 | Draco Engineering | GBR Kesk. | ESP Kesk. | PAU 13 | ITA 4 | GER Kesk. | BEL 8 | POR 9 | FRA 10 | 3 | 13. |
Kuolema

Campos sai surmansa onnettomuudessa kauden päätöskilpailussa Ranskassa 14. lokakuuta. Viimeisellä kierroksella  ennen Adelaiden mutkaa hän törmäsi Thomas Biagin autoon, jolloin hänen autonkeulansa nousi ilmaan. Auto törmäsi betoniseinään, jolloin Camposin pää joutui puristetuksi seinän kulmaan. Hän vielä sen jälkeen ajautui autossa pitkin hiekka-aluetta. Hänelle aiheutui kallovaurioita, aivovammoja ja syvä kooma. Hän kuoli kilpailun jälkeisenä päivänä Pariisissa.
Muuta

Hänen veljensä, Júlio, meni karting ja formula-mestaruussarjojen läpi, voittaen Skip Barberin mestaruussarjassa vuonna 2001 Yhdysvalloissa. Nykyään hän kilpailee Brasilian Stock Car Brasilin -mestaruussarjassa.
Markku Lappalainen (muusikko)

Markku Lappalainen (s. 6. huhtikuuta 1976) on suomalaissukuinen basisti.
Hän oli yhdysvaltalaisessa rock-musiikkia soittavassa Hoobastank-yhtyeessä vuodesta 1997 vuoteen 2005 asti. Vuoden 2005 kesäkiertueen jälkeen hän jätti yhtyeen tuntemattomasta syystä. Lappalainen korvattiin Hoobastankissa Josh Moreaulla.
Aiheesta muualla

Markku Lappalainen Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Marco Huck

| Marco Huck |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Muamer Hukić
Syntynyt: 11. marraskuuta 1984 Ugao
Kansalaisuus:  Saksa
Nyrkkeilijä
Lempinimi:  Käpt'n
Painoluokka:  alempi raskassarja
Kätisyys:  oikeakätinen
Ammattilaistilastot
Ottelut:  47
Voitot:  41
– tyrmäysvoitot:  28
Tappiot:  5
Ratkaisemattomat:  1
Aiheesta muualla
www.marco-huck.de/index.php/de
Marco Huck (syntyjään Muamer Hukić, s. 11. marraskuuta 1984 Ugao, Serbia, Jugoslavia) on saksalainen ammattilaisnyrkkeilijä ja hallitseva WBO-liiton maailmanmestari alemmassa raskaassasarjassa. Aiemmin hän on kilpaillut potkunyrkkeilyssä. Kansallisuudeltaan hän on bosniakki.
Ura

Jugoslaviasta kahdeksanvuotiaana perheensä kanssa Saksan liittotasavaltaan Bielefeldiin muuttanut Huck aloitti kamppailu-urheilu-uransa potkunyrkkeilyn parissa, missä hän voitti full contanct -ottelumuodossa maailmanmestaruuden. Vaihdettuaan lajia normaaliin nyrkkeilyyn Huck kävi amatöörinä vain 15 ottelua, joista hän voitti jokaisen, ennen siirtymistään ammattilaiseksi Ulli Wegnerin valmennukseen suureen Sauerland-ammattilaistalliin.
Ensimmäisessä ammattilaisnyrkkeilyottelussaan 7. marraskuuta 2004 Huck tyrmäsi Pavel Cirok -nimisen tšekkiläisraakin heti avauserässä ja sama meno jatkui kahdessa seuraavassakin ottelussa. Kahden ja puolen vuoden aikana Huck otteli kaikkiaan kuusitoista ottelua, joista voitti jokaisen, ennen kuin pääsi ensi kertaa urallaan titteliotteluun.
16. joulukuuta 2006 käydyssä Euroopan nyrkkeilyliiton EU:n-mestaruusottelussa vastaan asettui italialainen Pietro Aurino, jonka Huck tyrmäsi jo toisessa erässä. EU-vyötään Huck puolusti Ismail Abdoulia vastaan täyden ajan kestäneessä ottelussa voitolla kaikin tuomariäänin.
Toukokuussa 2007 Huck pääsi iskemään tappioitta olluta venäläistä Vadim Tokarevia vastaan pääsystä IBF-liiton maailmanmestaruusotteluun. Täydet 12 erää kestänyt ottelu tuomittiin lopulta Huckin voitoksi enemmistötuomiolla (114-114, 117-110, 117-110). IBF-liiton MM-otteluun Huck pääsi saman vuoden joulukuussa Steve Cunninghamia vastaan. Ottelu käytiin Huckin kotikaupungissa Bielefeldissä, mutta päättyi lopulta hallitsevan mestarin amerikkalaisen Cunninghamin voittoon teknisellä tyrmäyksellä Huckin kulman viskattua pyyhkeen kehään viimeisessä erässä.
Palattuaan kehään Huck iski toukokuussa 2008 voittoon Frantisek Kasanicista IBF-liiton intercontinental-vyöstä. Saman vuoden syyskuussa hän pääsi Euroopan-mestaruusotteluun Jean Marc Monrosea vastaan ja voitti kotikaupungissa käydyn ottelun sekä EM-vyön itselleen teknisellä tyrmäyksellä kahdennessatoista erässä. Hän puolusti EM-vyötään vain kuukauden kuluttua Fabio Tuiachia vastaan toisen erän tyrmäyksellä, sekä seuraavana vuonna tyrmäysvoitoilla Geoffrey Battelosta ja Vitali Rusalista.
29. elokuuta 2009 Huck kohtasi WBO-liiton maailmanmestaruusottelussa hallitsevan mestarin, tuolloin tappioitta olleen Victor Emilio Ramírezin. Ottelu kesti täydet erät ja tuomittiin Huckin voittoon kaikin tuomariäänin.
Aiheesta muualla

Marco Huckin virallinen sivu (Arkistoitu – Internet Archive)
Where’s My Water?

Where’s My Water? on Disneyn suuren suosion saavuttanut mobiilipeli joka on saatavilla Androidille ja iPhoneille. Pelissä autetaan Swampy-nimistä alligaattoria saamaan vettä kylpyammeeseensa ja jos on mahdollista, niin ankkoja pitää kastella. Pelistä on saatavilla maksullinen-ja ilmaisversio.
Vuoden televisio-ohjelman TCA-palkinto

Vuoden televisio-ohjelman TCA-palkinto on yksi pohjoisamerikkalaisen Television Critics Association -yhdistyksen vuosittain myöntämistä palkinnoista.
Aiheesta muualla

Palkinnon kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Voitto auringosta

| Voitto auringosta |
| --- | --- |

Alkuperäinen nimi:  Победа над Cолнцем
Säveltäjä:  Mihail Matjušin
Libretto:  Aleksei Krutšonyh
Tyylilaji:  futurismi
Kieli:  venäjä
Kantaesitys:  3.12.1913  Teatteri Luna-park, Pietari
Oopperan puvustussuunnittelua, paha, 1913.
Venäjän ja Neuvostoliiton avantgarde
Kazimir Malevitš  1913 tai 1920–1930.
Artikkelit
Abstrakti taide | Agitaatioposliini | Kulkukoiran kellari | Mir iskusstva | Venäläinen formalismi | Voitto auringosta
Suuntaukset
Akmeismi | Futurismi | Konstruktivismi | Suprematismi | Venäläinen symbolismi | Zaum
Tekijät
Anna Ahmatova | Aleksanteri Ahola-Valo | Natan Altman | Mihail Bahtin | Léon Bakst | Andrei Belyi | Nikolai Berdjajev | Ivan Bilibin | Aleksandr Blok | Joseph Brodsky | Marc Chagall | Sonia Delaunay | Sergei Djagilev | Sergei Eisenstein | Pavel Filonov | Mihail Fokin | Naum Gabo | Nikolai Gumiljov | G. I. Gurdjieff | Daniil Harms | Thomas de Hartmann | Velimir Hlebnikov | Wassily Kandinsky | El Lisitski | Anatoli Lunatšarski | Vladimir Majakovski | Kazimir Malevitš | Osip Mandelštam | Vsevolod Meyerhold | Kuzma Petrov-Vodkin | Vsevolod Pudovkin | Aleksandr Rodtšenko | Nicholas Roerich | Olga Rozanova | Konstantin Somov | Dmitri Šostakovitš | Vladimir Tatlin | Marina Tsvetajeva | Pjotr Demjanovitš Uspenski | Dziga Vertov
Matjušin, Malevitš ja Krutšonyh vuonna 1912 tai 1913.
Voitto auringosta (ven. Победа над Cолнцем, Pobeda nad Solntsem) on venäläinen futuristinen ooppera, jonka ensi-ilta oli vuonna 1913 Pietarin Luna-park-teatterissa.
Oopperan tarkoitus oli painottaa kirjallisen tekstin, musiikin ja maalaustaiteen samankaltaisuuksia.
Idean synty

Idea oopperaan syntyi Itä-Suomessa Uudellakirkolla säveltäjä Mihail Matjušinin huvilalla 18.–20. heinäkuuta vuonna 1913. Siellä kokoontuivat Matjušinin ohella taidemaalari Kazimir Malevitš, sekä futuristirunoilija Aleksei Krutšonyh ja taidemaalari Davyd Burljuk. Mukana oli myös runoilija Velimir Hlebnikov. He olivat hyvin eri-ikäisiä ja heidän taiteelliset temperamenttinsa poikkesivat toisistaan.
Tapaamista kutsuttiin "Ensimmäiseksi yleisvenäläiseksi futuristien liittokokoukseksi". Lyhyt kohtaaminen sujui yhteisymmärryksessä, ja sen aikana laadittiin suunnitelma oopperan toteuttamiseksi. Tapaamisen julkilausumassa ilmoitettiin, että oli päätetty perustaa futuristinen teatteri.
Ajan henkeä ja mielialoja myötäillen tekijät pyrkivät eroon totunnaisista ja heidän mielestään jo aikansa eläneistä ilmaisumuodoista.
Esitys

Saman vuoden lopulla taideyhdistys Nuorten liitto kustansi Pietarin Luna-park-puistossa olleeseen teatteriin kaksi futuristista esitystä. Niistä toinen oli Vladimir Majakovskin näytelmä Vladimir Majakovski. Toinen esitys oli ”kanneljärveläisen kolmikon” (Kanneljärvi oli osa Uudenkirkon kuntaa) kirjoittama ja säveltämä maailman ensimmäinen futuristinen ooppera Voitto auringosta, joka esitettiin joulukuun 3. ja 5. päivinä.
Kaksinäytöksisen oopperan esipuheen oli kirjoittanut Velimir Hlebnikov. Oopperassa kuvataan, miten aurinko vangitaan ja miten voimaihmisten valtakunta saa alkunsa. Oopperan geometrinen puvustus ja lavasteet olivat Malevitšin suunnittelemia. Teos oli suunnattu ”laiskaa maallikkojärkeä vastaan”, ja se mainosti uutta, toisenlaista järkeä, josta puuttui kaikki logiikka.[lähde? ]
Poikkeuksellista oli se, että esityksessä ei nostettu esirippua, vaan se repäistiin kahtia. Esitys alkaa siten, että kaksi futuristista voimahahmoa repii esiripun. Ensimmäinen mies sanoo: "Kaikki hyvin, joka hyvin alkaa! Ja loppuu?" Toinen voimanmies sanoo: "Ei ole loppua! Me hämmästytämme maailmankaikkeuden!"[lähde? ]
Esitys päättyy kahden voimanmiehen sanoihin: "kaikki hyvin, joka hyvin päättyy. Ja loppua ei ole. maailma tuhoutuu, mutta meille ei loppua ole!"
Zaum

Tekstissä pyritään hajottamaan kielelliset rakenteet, käytetään "transrationaalisia", 'järjen tuolla puolen' olevia zaum-ilmaisuja, jotka uhkuvat absurdia ja pateettista dramaattisuutta. Tekijät katsovat uuden yhteiskuntajärjestelmän edustavan tulevaisuutta, joka olisi inhimillisen ymmärryksen yläpuolella. Tekijöiden mukaan aurinko olennoi kaikessa mahdissaan jo aikansa elänyttä maallista logiikkaa, josta olisi lopultakin päästävä eroon. Oopperan juoni ilmentää hyvän ja pahan välistä taistelua, ja sillä pyrittiin osoittamaan sodan tarkoituksettomuus.[lähde? ]
Matjušinin musiikki on kertovaa, eikä säveltäjä käyttänyt vanhoja musiikillisia rakenteita.
Henkilöt

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  kaksi futuristista voimanmiestä  Nero ja Caligula  Aikamatkaaja  Pahantahtoinen  Willbeite konekivääri  Taistelunhaluinen  |  Riidanhaluisia sotilaita  Urheilijoita  kuoro  arkunkantajia  Puhelimeen puhuja  kahdeksan auringonkantajaa  |  Kirjavasilmä  Uusi  Pelokas  Lukija  Lihava mies  Vanhanaikainen  |  Tarkkaavainen työläinen  Nuori mies  Lentäjä  |
Lavastus ja puvustus

Lavastaja ja puvustaja Malevitš esiintyi itse oopperassa. Hän käytti uusia, omaperäisiä ilmaisukeinoja, esimerkiksi oopperassa muoto luotiin valolla. Malevitšille ihmishahmot olivat geometrisia kappaleita, joiden kuului hajota alkutekijöihinsä ja liueta täysin maalaukselliseen tilaan.[lähde? ]
Malevitšin suunnittelemat kubistiset puvut oli valmistettu pehmeistä materiaaleista. Myös puvustus rikkoi kaikkia teatteripukujen perinteitä. Näyttelijät liikkuivat puvuissaan hitaasti ja ylväästi, jolloin syntyi vaikutelma valtavankokoisista tulevaisuuden ihmisjättiläisistä.
Musta neliö

Ooppera on tullut tunnetuksi myös tapahtumana, joka johti Malevitšin Musta neliö -maalausten (1915) syntyyn. Oopperassa Musta neliö esiintyi eri kohtauksissa koko esityksen ajan. Lopulta se peitti auringon kokonaan, vain musta neliö jäi jäljelle. Apoteoosi - auringon kuolema - aikamme syklisessä katsomuksessa aurinko kuolee joka päivä ja syntyy uudelleen seuraavana päivänä.
Vastaanotto

Esitys sai aikaan yleisön hurjistuneita vastalauseita.
Katsojat jakautuivat niihin, jotka eivät hyväksyneet esitystä lainkaan, ja niihin, jotka se lumosi täydellisesti. Esitystä pidettiin vaikuttavana tapahtumana, se oli täysipainoista "leikkiä lavalla", joka ei muuttunut farssiksi eikä ilveilyksi.[lähde? ]
Tekijöilleen Voitto auringosta -oopperasta tuli uuden uskonnon vertauskuva, se merkitsi heille vanhojen symbolien, myös pahan käsitteiden katoamista. Esitykset jäivät ainutkertaisiksi.
Dokumentit ja rekonstruktiot

Oopperasta on tehty useita rekonstruktioita[lähde? ] ja dokumenttielokuva vuonna 1980.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Voitto auringosta Wikimedia Commonsissa
Aiheesta muualla > Artikkelit ja tekstit

Malevitšin pukusuunnittelusta (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Isobel Hunter, Zaum and Sun: The 'first Futurist opera' revisited (englanniksi)
Wienin konstruktio vuodelta 1993 (englanniksi)
Anna Kisselgoff, Victory over the Sun, The New York Times, 1981. (englanniksi)
Andrew Clemens, Victory over the sun, The Guardian, 1999. (englanniksi)
Valeri Shishanov. Vitebsk Budetlane (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Esittelytekstit ja libretto (englanniksi)
Aiheesta muualla > Videot

Dokumentaatio ja uuden esityksen traileri (venäjäksi)(saksaksi)
UCSCL esitys, osa 1 (venäjäksi) (englanninkieliset tekstit)
UCSCL esitys, osa 2 (venäjäksi) (englanninkieliset tekstit)
Oopperan esiripun luonnos.
Urheilija
Kuva esityksestä Voitto auringosta Stas Naminin teatterissa Moskovassa 2014.
Violettikeijuahven

| Violettikeijuahven |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Alalahko::  Percoidei
Heimo::  Keijuahvenet Pseudochromidae
Suku::  Pictichromis
Laji::   porphyrea
Kaksiosainen nimi
 Pictichromis porphyrea  (Lubbock & Goldman, 1974) 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Violettikeijuahven (Pictichromis porphyrea vanh. Pseudochromis porphyreus) on koralliriutoilla elävä aggressiivinen pieni kala, jota pidetään joskus meriakvaarioissa.
Koko ja ulkonäkö

Violettikeijuahven kasvaa noin 6–8 cm pitkäksi. Vartalon yleisväri on purppuranpunainen, silmä on sininen, keskeltä musta. Sen voi helposti sekoittaa lilakeijuahveneen.
Alkuperä

Violettikeijuahven elää luonnossa indopasifisen merialueen koralliriutoilla.
Käyttäytyminen

Violettikeijuahven on kokoisekseen aggressiivinen laji. Akvaariossa se saattaa syödä katkaravut ja kiusata toiset pienet kalat hengiltä.
Vesiolot ja ravinto

Violettikeijuahven syö pieniä äyriäisiä.
Maaperä

Maaperän poikkileikkaus.
Maaperä, lyhyemmin maa, on kallioperää peittävä, irtaimista maalajeista koostuva kerros.
Maaperän paksuus Suomessa on useimmiten 3–4 metriä ja keskimäärin 8,6 metriä. Maaperän paksuus vaihtelee suuresti niin, että paksuimmillaan se saattaa olla jopa 100 metriä, kun taas paikoin kallioperä voi olla täysin paljaana.
Maaperän ylin osa on maannos. Se sisältää suurimman osan maaperän kivennäisaineista eli kasvien hivenaineista. Maaperän pääosa koostuu kallioperästä peräisin olevista, eri karkeuksisista kiviaineksista, joita kutsutaan kivennäismaalajeiksi. Välistä maaperä sisältää vain kivennäismaalajeja, välistä taas melkein yksinomaan eläinten ja kasvien jäänteistä peräisin olevia eloperäisiä maalajeja. Useimmissa tapauksissa maaperä on kuitenkin sekä kivennäis- että eloperäisten aineiden sekoitus. Maaperään voidaan katsoa kuuluvaksi myös siinä oleva ilma ja vesi.
Maaperän koostumuksesta, paikallisista ilmasto-olosuhteista yms. riippuu sen taloudellinen arvo; puhutaan laihasta, viljavasta, ravintorikkaasta, kuivasta, kosteasta, kuohkeasta, jäykästä jne. maaperästä ja maan koostumusta tarkoittaen saven-, hiekan-, kalkinpitoisesta, humusrikkaasta yms. maaperästä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Maaperä Wikimedia Commonsissa
Värit pintaa syvemmältä

| Värit pintaa syvemmältä |
| --- | --- |
Kirjailija:  Martti Huttunen
Kieli:  suomi
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  2005
Sivumäärä:  200
ISBN:  978-952-286-602-8
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Värit pintaa syvemmältä on Martti Huttusen kirja väreistä ja väriopista. Kirjassa käsitellään lisäksi värien havaitsemista sekä erilaisia väriteorioita, värien käyttöä, vaikutusta ja symboliikkaa. Kirjassa esitellään myös Huttusen kehittelemä väriteoria, jota hän kutsuu nimellä käänteisväriteoria.