stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Nahumin kirja
Kirjallisuutta

Peltola, Olavi: ”Nahumin kirja”, Löytöretki Vanhaan testamenttiin.  Kauniainen:  Perussanoma, 1992.  ISBN 951-888-174-X  Teoksen verkkoversio.
Robertson, O. Palmer: The Books of Nahum, Habakkuk, and Zephaniah.  (The New International Commentary on the Old Testament)  Wm. B. Eerdmans Publishing, 1990.  ISBN 080282532X
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nahumin kirja Wikimedia Commonsissa
Aiheesta muualla > Teksti

Raamattu . Suomen evankelis-luterilainen kirkko.
Nahumin kirja (Arkistoitu – Internet Archive) (1992)
Naahumin kirja (Arkistoitu – Internet Archive) (1933)
Nahumin kirja. Suomenkieliset käännökset (1992, 1933 ja 1776), useita muita käännöksiä sekä hepreankielinen alkuteksti (Biblia Hebraica). Uskonkirjat.net.
Aiheesta muualla > Muuta

Hirsch, Emil G. & Price, Ira Maurice: Book of Nahum. Jewish Encyclopedia. 1906. (englanniksi)
Souvay, Charles: Nahum Catholic Encyclopedia.  1911. New York:  Robert Appleton Company. (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Book of Nahum
Nevi'im
Joosuan kirja · Tuomarien kirja · Samuelin kirjat · Kuninkaiden kirjat · Jesajan kirja · Jeremian kirja · Hesekielin kirja · Kaksitoista profeettaa (Hoosean kirja · Joelin kirja · Aamoksen kirja · Obadjan kirja · Joonan kirja · Miikan kirja · Nahumin kirja · Habakukin kirja · Sefanjan kirja · Haggain kirja · Sakarjan kirja · Malakian kirja)
| n k Vanha testamentti |
| --- | --- |
Pentateukki:  Ensimmäinen Mooseksen kirja  Toinen Mooseksen kirja  Kolmas Mooseksen kirja  Neljäs Mooseksen kirja  Viides Mooseksen kirja 
Historialliset kirjat:  Joosuan kirja  Tuomarien kirja  Ruutin kirja  Ensimmäinen Samuelin kirja  Toinen Samuelin kirja  Ensimmäinen kuninkaiden kirja  Toinen kuninkaiden kirja  Ensimmäinen aikakirja  Toinen aikakirja  Esran kirja  Nehemian kirja  Esterin kirja 
Viisauskirjat:  Jobin kirja  Psalmien kirja  Sananlaskujen kirja  Saarnaajan kirja  Laulujen laulu 
Suuret profeetat:  Jesajan kirja  Jeremian kirja  Valitusvirret  Hesekielin kirja  Danielin kirja 
Pienet profeetat:  Hoosean kirja  Joelin kirja  Aamoksen kirja  Obadjan kirja  Joonan kirja  Miikan kirja  Nahumin kirja  Habakukin kirja  Sefanjan kirja  Haggain kirja  Sakarjan kirja  Malakian kirja 
Käännös suomeksi
Nappstraumen

Nappstraumen
Nappstraumen on salmi, joka erottaa Lofoottien Flakstadøyan ja Vestvågøyan saaret toisistaan. Salmen pohjoisosa liittyy levenevän Flaget-vesialueen kautta Norjanmereen. Etelässä salmi liittyy Länsivuonoon. Salmea ympäröi Flakstadin ja Vestvågøyn kunnat.
Kaisa Nappa

Kaisa Nappa (s. 16. joulukuuta 1939) on suomalainen yleisurheilija, joka saavutti SM-mitaleja 1950-luvun jälkipuoliskolla. Hän edusti Suomea myös maaotteluissa. Kotimaassa hän edusti Valkeakosken Hakaa.
Nappa voitti viisiottelussa Suomen-mestaruuden vuonna 1957. Hän saavutti SM-hopeaa 80 metrin aitajuoksussa vuosina 1956 ja 1957 sekä pituushypyssä vuonna 1957. Hän saavutti Valkeakosken Hakan joukkueessa 4 × 100 metrin viestijuoksussa SM-hopeaa vuonna 1957 ja SM-pronssia vuonna 1956.
Nappa edusti Suomea viisiottelun Pohjoismaiden-mestaruuskilpailuissa Göteborgissa 1957 sekä 80 metrin aitajuoksussa kahdessa maaottelussa vuosina 1956–1957.
Nappa teki viisiottelussa Suomen-ennätyksen 3 797 pistettä silloisen taulukon mukaan. Hänen ennätyksiään olivat 100 metrin juoksussa 13,2 s, 80 metrin aitauoksussa 12,5 s, korkeushypyssä 150 cm ja pituushypyssä 532 cm.
Napalm

Napalm Yhdysvaltain armeijan asekäytössä Vietnamin sodassa
Napalm (lyhenne sanoista nafteeni- ja palmitiinihappo) on palavaa hyytelöä, joka koostuu bensiinistä ja siihen sekoitetuista nafteeni- ja palmitiinihapon alumiinisuoloista. Napalmia käytetään muun muassa palopommien valmistukseen, raketteihin, liekinheittimiin ja palomiinoihin. Napalmin asevaikutuksen tärkeä osa on sen tarttuminen pintaan (iho, taistelukalusto, jne.). Napalmilla voi vähentää kemiallisten aseiden vaikutusta, koska sen palolämpötila on riittävän korkea rikkomaan niiden kemiallisen rakenteen.
Liittoutuneet käyttivät napalmia toisessa maailmansodassa liekinheittimissä ja pommittaessaan Saksan ja Japanin kaupunkeja. YK:n joukot käyttivät napalmia Korean sodassa ja yhdysvaltalaiset käyttivät sitä Vietnamin sodassa.
YK:n ”Sopimus eräistä konventionaalisista aseista” kielsi napalmin ja muiden polttavien aseiden käytön siviilihenkilöitä vastaan vuonna 1980, mutta useat maat, mukaan lukien Venäjä ja Yhdysvallat ovat ratifioineet sopimuksen vain osittain ja pidättävät itsellään oikeuden käyttää polttavia aseita.
Perinteinen napalm palaa 15–30 sekuntia, sen parempi johdos napalm B voi palaa jopa kymmenen minuuttia. Napalm B:n koostumus on tavallisimmin 21 % bentseeniä, 33 % bensiiniä (joka itsekin sisältää bentseeniä noin 1–4 %) ja 46 % polystyreeniä. Sitä on vaikeampi saada syttymään kuin perinteistä napalmia. Napalm sytytetään jollain luotettavalla pyroteknisellä sytyttimellä, kuten termiitillä (perinteiset) tai valkoisella fosforilla (uudemmat). Fosforilla terästettyä napalmia on mahdoton sammuttaa esimerkiksi vedellä, koska valkoinen fosfori sytyttää napalmin uudelleen tuleen. Palavaa fosforia on erittäin vaikea sammuttaa, sillä se palaa vedessäkin.
Ainoa tapa sammuttaa se on eristää paloalue hapesta.
Palava fosfori hajottaa veden vedyksi ja hapeksi, joten tulen voima vain kasvaa; hapen voi poistaa parhaiten hautaamalla palavan aineen happea sisältämättömään aineeseen, parhaiten hiekkaan.
Toinen mahdollisuus on tulta tukahduttava sammutusjauhe.
Myös inerttejä kaasuja, kuten hiilidioksidia ja halonia, on kokeiltu vaihtelevalla menestyksellä tähän tarkoitukseen.
Napalmin palaessa muodostuva lämpötila voi olla 800 °C – 1 200 °C.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Napalm Wikimedia Commonsissa
Napier

| Napier |
| --- | --- |
 Näkymää Napierin rannikosta
Valtio:  Uusi-Seelanti
Alue:  Hawke's Bay
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  105 km²
Väkiluku (2018)  (Arvio):  62 800
 – Väestötiheys:  599 as./km²
Suuntanumero(t):  06
 
 www.napier.govt.nz 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Napier on satamakaupunki Uudessa-Seelannissa, ja se sijaitsee noin 270 kilometriä Wellingtonista koilliseen. Asukkaita oli noin 63 000 vuonna 2018, ja se on väkiluvultaan maan yhdeksänneksi suurin kaupunki. Kaupungin satamasta viedään ulkomaille villaa, hedelmiä, meijerituotteita, puutavaraa sekä pakastelihaa. Napierissa sattui 3. helmikuuta 1931 suuri maanjäristys (7,9 Richterin asteikolla), joka vaati yli 250 kuolonuhria ja jonka seurauksena kaupunki jouduttiin rakentamaan uudelleen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Napier Wikimedia Commonsissa
Naisen lisääntymiselimistö

Häpykieltä, emätintä ja kohtua esittävä havainnekuva. 1=hävyn ulkopinnalla sijaitseva häpykielen terska; 2=häpykielen varsi; 3=häpykielen siivekkeet; 4=häpykielen juuret; (5=virtsarakko); 6=emättimen suuaukko; 7=emätin; 8=kohtu; (9=virtsarakko).
Naisen lisääntymiselimistö muodostuu naisen sukupuolielimistä. Naisen sisäisiä sukupuolielimiä eli sisäsynnyttimiä ovat munasarjat, munanjohtimet, kohtu ja emätin. Naisen ulkoisia sukupuolielimiä eli ulkosynnyttimiä kutsutaan hävyksi eli vulvaksi.
Osat > Munasarjat

Munasarjat ja munarakkulat tuottavat naishormoneja kuten estrogeeneja. Munasarjoissa syntyy naisen sukusoluja eli munasoluja. Kuukautiskierrossa kypsynyt munasolu irtoaa ja lähtee liikkeelle.
Osat > Munanjohtimet

Munanjohdin on munasarjan ja kohdun yhdistävä noin 10 senttimetrin pituinen putkimainen rakenne. Munanjohtimen distaalisessa kolmanneksessa tapahtuu munasolun ja siittiön kohtaaminen. Hedelmöittynyt munasolu kulkeutuu kolmen vuorokauden kuluessa kohtuun.
Osat > Kohtu

Kohdussa hedelmöittyneestä munasolusta kehittyy ensin alkio ja sen jälkeen sikiö. Kohdun ja emättimen välissä on 2–3 senttimetrin mittainen kohdunkaula.
Osat > Emätin

Emätin eli vagina on naisen putkimainen yhdyntäelin, joka ottaa yhdynnässä vastaan miehen siittimen ja siitä purkautuvat siittiöt. Naisen kiihottuessa seksuaalisesti hänen emättimensä kostuu ja häpyhuulensa turpoavat. Emätin laajenee ja kohtu nousee ylöspäin. Seksuaalinen kiihottuminen voi johtaa orgasmiin, jolloin emätin supistelee.
Osat > Häpy

Naisen ulkoisiin sukupuolielimiin eli häpyyn kuuluvat häpykukkula, häpykieli eli klitoris, isot ja pienet häpyhuulet, emättimen eteinen, immenkalvo, emättimen aukko, virtsaputken suu ja siihen liittyvät rauhaset sekä väliliha.
Elinkaari

Miehen ja naisen sukupuolielimet kehittyvät sikiövaiheessa yhteisistä alkumuodoista. Jos sikiöllä on XX-kromosomisto, sille kehittyvät naisen sukupuolielimet. Mieshormoni testosteronin puute saa lisäksi mesonefostiehyet surkastumaan.
Naarastyyppiset ulkoiset sukupuolielinaiheet (labioskrotaalipoimu, urogenitaalipoimu ja genitaalikyhmy) eivät tyttösikiöllä maskulinisoidu viikoilla 12–20. Labioskrotaalipoimuista tulee isot häpyhuulet, urogenitaalipoimuista pienet häpyhuulet ja genitaalikyhmystä häpykieli.
Syntymän jälkeen lapsuusaikana sukupuolielimet eivät juurikaan muutu. Murrosiässä sukupuolielimistä tulee lisääntymiskykyiset. Tytölle alkaa kasvaa häpykarvoitusta ulkoisiin sukupuolielimiin, ja kuukautiset alkavat.
Nainen kokee 45–55-vuotiaana vaihdevuodet, joiden jälkeen hänen munasolunsa ovat loppu, eikä hän enää saa kuukautisia tai voi tulla raskaaksi. Hormonitoiminnan muutosten seurauksena emätin kuivuu ja ohentuu, ja nainen voi kärsiä emätintulehduksista ja yhdyntäkivuista.
Nagashinon taistelu

Nagashinon taistelu (jap. 長篠の戦い, Nagashino no tatakai) käytiin vuonna 1575 Shitaragaharassa Mikawan alueella Japanissa. Taistelussa Oda Nobunagan ja Tokugawa Ieyasun joukot torjuivat Takedojen "voittamattoman" ratsuväen hyökkäyksen.
Taistelu on perinteisesti nähty käännekohtana japanilaisessa sodankäynnissä tuliaseiden voittona samuraiden ratsuväkirynnäköstä. Tämä tulkinta on kuitenkin vahvasti kyseenalainen.
Taistelua edeltävät tapahtumat > Nobunagan nousu

Oda Nobunaga peri Owarin hanin, läänin, isältään Nobuhideltä 17-vuotiaana 1551.
Vuonna 1560 eräs lähiseudun voimakkaimmista daimioista, Imagawa Yoshimoto, marssi Owarin alueelle naapurikunta Mikawasta 25 000 miehen armeijan voimin. Nobunaga kuitenkin yllätti ja tappoi Yoshimoton Okehazaman rotkossa vain 3000 sotilaan avulla. Yoshimoton alaisena ollut panttivanki Matsudaira Motoyasu vapautettiin. Myöhempi historia tuntee hänet paremmin Tokugawa Ieyasun nimellä.
1567 Nobunaga solmi Matsudaira Yasunobun kanssa liiton turvaten selustansa. Samana vuonna hän tuhosi Minon läänissä asuvan Saiton suvun. Tämä avasi hänelle reitin Kiotoon, jonka vehkeilyt toivat hänen luokseen shōgunin epätoivoisen nuoremman veljen, Ashikaga Yoshiakin. 1568 Nobunaga marssi Kiotoon 60 000 miehen armeijan johtajana ja asetti Yoshiakin omaksi nukkehallitsijakseen. Tämän jälkeen hänen sotaretkensä alkoivat kokea takaiskuja, joiden hän alkoi uskoa olevan Ashikaga Yoshiakin työtä.
Taistelua edeltävät tapahtumat > Takedojen uhka

Kain maakunnasta kotoisin olevan Takeda Shingenin armeija marssi Mikawan rajalle matkallaan kohti Kiotoa. Shingen murskasi pahasti alivoimaisen Matsudaira Motoyasun Mikatagaharassa ja Motoyasu perääntyi Hamatsun linnaan viimeistä epätoivoista taistelua varten. Takedat kuitenkin vetäytyivät, sillä heillä oli muita strategisia suunnitelmia.
Takeda Shingen kuoli sairauteen huhtikuussa 1573. Seuraajaksi tuli hänen poikansa Katsuyori, joka osoittautui voimakkaaksi daimioksi. Kesäkuussa 1575 Katsuyori vastasi shōgun Ashikaga Yoshiakin pyyntöön tuhota Nobunaga ja siirsi armeijansa Mikawan rajalle.
Ensimmäisessä vaiheessa 17. kesäkuuta Takedat hyökkäsivät Nagashinon linnaa vastaan, koska se uhkasi heidän huoltolinjojaan. Tokugawan vasalli Okudaira Sadamasa kuitenkin puolusti linnaa sitkeästi. Takedat aloittivat piirityksen, mutta eivät kyenneet valtaamaan linnaa ennen Odan ja Tokugawan yhtyneiden joukkojen saapumista.
Tapahtumahetkellä uskottiin, että Takedan armeija oli vastustajiaan suurempi, ja siksi liittoutuneet päättivät taistella puolustusasemista. Itse asiassa Shinchō kōkin mukaan vain 12 000 Takedojen sotilasta kohtasi heidät Shitaragaharassa, sillä loput jätettiin piirittämään linnaa.
Taistelun kulku > Olosuhteet

Shitaragaharassa kukkuloiden välistä kulki pohjoisesta etelään Rengogawa -niminen puro soisen alanteen läpi. Puron molemmin puolin oli kapea, tasainen alue, josta kukkuloiden rinteet nousivat jyrkästi.
Liittoutuneet olivat rakentaneet puron länsipuolelle kolme peräkkäistä puolustuslinjaa, joihin kuului vallihautoja, kaivetusta maasta tehtyjä valleja ja puunrungoista tehtyjä suoja-aitoja. Kaivetut ojat olivat täynnä vettä, ja sadekaudelle tyypillinen sumu peitti puolustuslinjojen syvyyden.
Sotilaita oli jyrkästi kielletty poistumasta linnoitteiden suojasta ja hyökkäämästä Takedan sotilaiden kimppuun. Myöhemmin kaivaukset ovat paljastaneet, että suojalaitteet olivat varsin massiivisia.
Taistelun kulku > Takedojen hyökkäys

Jousin, lunttulukkoisin musketein ja pitkin keihäin aseistautuneet liittoutuneiden yksiköt odottivat Takedojen hyökkäystä. Ensimmäinen hyökkäysaalto koostui miehistä, joiden tehtävä oli murtautua linnoituslaitteiden läpi. Heidät pyyhittiin kentältä muskettitulella heidän rämpiessään soisessa maastossa kohti linnoitteita. Seuraava aalto pääsi ensimmäisten suoja-aitojen luokse ja repi ne maahan, vain löytääkseen niiden takaa syväksi kaivetun ojan.
Hyökkäyksiä tehtiin pienillä osastoilla ja epämääräisin väliajoin puolustuslinjan eri kohtiin. Omia kuolleita saatettiin käyttää ojien täyttämiseen.
Toisen puolustuslinjan kimppuun käyminen maksoi paljon ruumiita, ja lopulta lopen uupuneet eloonjääneet kutsuttiin takaisin. Katsuyori oli päättänyt lopettaa hyökkäyksen. Voittamattoman Takedojen armeijan myytti hautautui Shitaragaharan ojiin sen vainajien mukana.
Taistelun kulku > Taisteluun liitetyt myytit

Aikaisemman väittämän mukaan liittoutuneilla oli tässä taistelussa 3000 arkebuusimiestä, mutta uudempien tutkimusten mukaan 1500 olisi oikeampi luku. Tuolta ajalta peräisin olevan asiakirjan – Fujimoto Masayuki – mukaan miehiä oli 1000, ja on joitain todisteita, että tämä luku muutettiin myöhemmin suuremmaksi. On selvää, ettei arkebuusien kekseliäs, tai massamainen, käyttö ratkaissut Shitaragaharassa. Myös Takedoilla oli arkebuuseja, mutta Shitaragaharassa niitä ei käytetty antamaan keskitettyä suojatulta.
Arkebuusit näyttelivät tärkeää osaa taistelun alussa, mutta niitä oli kaikesta huolimatta alle kymmenesosa puolustajista, eikä 1500-luvun lunttulukkomuskettia voi rinnastaa nykyaikaiseen kivääriin. Oda Nobunaga, Tokugawa Ieyasu tai Takeda Katsuyori eivät ikinä maininneet mitään arkebuusin poikkeuksellisesta tehokkuudesta. Japanilaisessa sodankäynnissä tulenkäyttö oli jo vanha asia.
Toisen myytin mukaan Takedojen ratsuväki hyökkäsi puolustajia kohti yhtenä suurena joukkona, joka tuhoutui viimeiseen mieheen.
Heian-kauden lopulla ja vielä Kamakura-kaudella ratsastavat samurai-jousimiehet muodostivat armeijoiden pääosan, mutta uusien taistelumenetelmien ilmaantuminen oli muuttanut tapaa, jolla ratsuväkijoukkoja käytettiin. Tuliaseiden ulottuville joutumista pyrittiin erityisesti välttämään.
Nagashinon ja Shitaragaharan aikoihin samurait laskeutuivat satulasta käyden taisteluun jalan, vasalliensa tukemana. Akira Kurosawan Kagemushassa kuvailemaa hyökkäystä ei enää käytetty, ja joka tapauksessa voidaan olla varmoja, että ensimmäisen epäonnistuneen hyökkäyksen jälkeen Takedat ymmärsivät maaston olevan ratsuväkihyökkäykseen kelvoton.
On myös esitetty, että olisi väärin pitää Takedojen joukkoja ratsuväkenä; kaivauksissa on löydetty todisteita, että ajan hevosen säkäkorkeus olisi noin 130 cm. Toisaalta mongolianhevonen on säältään 127–147 cm, ja sen sukuiset hevoset olivat Tsingis-kaanin mongolien käytössä näiden sotaretkillä.
Populaarikulttuuri > Elokuvat

Nagashinon taistelu ja Takedojen viimeiset vuodet on kuvattu Akira Kurosawan vuoden 1980 elokuvassa Kagemusha – varjokenraali. Elokuvassa kuriton varas on värvätty esittämään kuollutta Takeda Shingeniä Nagashinoa edeltävinä vuosina. Elokuvan lopussa hän näkee taistelun ja on lopulta viimeinen joka pitelee Takedan lippua. Sekä Shingeniä että kagemushaa esittää Tatsuya Nakadai.
Populaarikulttuuri > Video- ja tietokonepelit

Nagashinon taistelulla on merkittävä osa joissain PlayStation 2 -peleissä, lähinnä Koein Kessen III:ssa ja Samurai Warriors:ssa. Jos Shingen on pelattavana jälkimmäisessä, pelaaja joutuu mitä jos -tilanteeseen, jossa tarkastellaan miten olisi käynyt jos Shingen ei olisikaan kuollut ja olisi voinut taistella Nagashinossa. Samurai Warriors 2 lisää mukaan vielä Uesugi Kenshinin.
Taistelu esiintyy myös Total War: Shogun 2 -pelissä, mutta on saatavilla vain Limited Edition -versiossa ja steam verkkokaupasta, jossa se on osa "Hattori" DLC pakettia. Pelaaja saa hallintaansa Odan joukot ja joutuu puolustautumaan Takedojen voimakasta ratsuväkirynnäkköä vastaan. Tämän jälkeen hänen on vielä estettävä loppuja Takedoita valtaamasta Nagashinon linnaa, joka kuuluu taistelukenttään.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nagashinon taistelu Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Battle of Nagashino
Edo-kauden arkebuuseja Japanista.
Mongolianhevonen.
Käännös suomeksi
Najaf

| Najaf an-Najaf |
| --- | --- |
 Najaf
 Koordinaatit: 32°0′N, 44°33′E 
Valtio:  Irak
Maakunta:  Najaf
Väkiluku (2011):  675 000
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Najaf (arab. النجف‎‎,  an-Najaf) on kaupunki Irakissa, 160 kilometriä Bagdadista etelään. Se on Najafin maakunnan keskus ja yksi šiiamuslimien pyhimmistä paikoista. Siellä on imaami Alin, šiialaisuuden ensimmäisen imaamin hauta. Sinne tulee kolmanneksi eniten islamilaisia pyhiinvaeltajia Mekan ja Medinan jälkeen. Irakin sodan alettua kaupungissa on käyty rajuja taisteluita. Asukkaita kaupungissa oli vuonna 2011 noin 675 000.
Imaami Alin hautakammio on huomattava rakennus, jossa on kullattu kupoli. Sen lähellä on Wadi-us-Salaam, rauhan laakso, jonka sanotaan olevan islamilaisen maailman suurin hautausmaa. Hartaat šiialaiset ulkomaita myöten halusivat tulla haudatuiksi lähelle Imaami Alia, tullakseen kutsutuiksi taivaaseen ensimmäisten joukossa tuomiopäivän koittaessa.
Saddam Hussein rakennutti monikaistaisen moottoritien Rauhan laakson poikki.
Maantiede

Näkymä Wadi al-Salamin hautausmaalle.
Najaf sijaitsee Etelä-Irakin keskiosassa Eufratjoen länsihaarasta lounaaseen. Matkaa maan pääkaupunki Bagdadiin on noin 140 kilometriä ja Irakin toiseen šiialaisten pyhään kaupunkiin noin 80 kilometriä. Kaupunki on rakennettu ylängölle laajan alangon yläpuolelle. Kaupungin nimi Najaf tarkoittaa arabiaksi korkealla sijaitsevaa paikkaa, jolla ei ole vesilähdettä. Najaf on aavikkokaupunki ja sillä onkin usein ongelmia vesihuollon kanssa.
Historia > Imaami Alin hauta

Imaami Alin hautakammion perusti 700-luvulla abbasidihallitsija Harun ar-Rashid paikalle, jonka hän uskoi olevan Ali ibn Abi Talibin hauta. Ali murhattiin vuonna 661 Kufassa ja hänet haudattiin paikkaan jonka hänen perheensä ja seuraajansa pitivät salassa. Legendan mukaan Harun ar-Rashid lähti koirineen metsästämään Kufan ulkopuolelle ja saapui matalalle kohoamalle maastossa, jonne hänen koiransa eivät suostuneet seuraamaan takaa ajettua kaurista. Tuolloin hän päätti paikan olevan Alin hauta ja rakennutti hautakammion. Tämän jälkeen paikalle muutti joukko uskonoppineita, jotka tekivät siitä šiialaisuuden levittämisen keskuksen. 1000-luvulla paikalle muutti Bagdadista karkotettu Shaykh al-Ta’ifah al-Tusi, jonka seuraajina nykyiset šiialaiset uskonoppineet pitävät itseään. 1400-lukuun mennessä Najaf oli ottanut Kufan paikan šiialaisuuden keskuksena. Sen kilpailijaksi kasvoi kuitenkin nopeasti šiialaisten safavidien Persia ja etenkin Qomin kaupunki. 1600-luvulle mennessä Najaf oli menettänyt merkityksensä ja oli paljolti raunioina.
Kaupungin onni kääntyi 1700-luvun puolella Persian kustannuksella. Safavidien heikkeneminen ajoi muuttajia Persiasta Irakiin ja Najafiin. Vuosisadan puolivälillä Najdista tulleet wahhabilaiset piirittivät kaupunkia kaksi kertaa. Uhan takia kaupungin persialaiset uskonoppineet alkoivat käännyttää alueen asukkaita šiialaisuuteen tukea saadakseen. Suuri osa Etelä-Irakin arabiheimoista kääntyi tuona aikana šiialaisuuteen. Kaupunki rikastui ja siitä tuli Karbalan ohella Bagdadin kanssa kilpaileva valtakeskus. Kaupunki piti edelleen yllä suhteita Persiaan ja tukivat maata siellä synnyttyä Venäjän ja brittien vastaisia liikkeitä 1900-luvun alussa. Ensimmäisen maailmansodan aikana kaupungin asukkaat kapinoivat Osmanien valtakuntaa vastaan ajaen nämä kaupungista vuonna 1915. Britit etenivät kaupunkiin elokuussa 1917. Kaupungin brittikuvernööri murhattiin vuonna 1918 ja kaupunki oli mukana kansannousussa brittejä vastaan vuonna 1920. Britit kukistivat kapinan piirittämällä kaupungin ja katkaisemalla sen vesihuollon.
Historia > Itsenäinen Irak

Itsenäisessä Irakissa Najafia hallinneet uskonoppineet huolestuivat maan sekulaarista kehityksestä. He alkoivatkin järjestäytyä yhtenä johtohahmonaan Muhammad Baqir as-Sadr. Vuosien 1964-68 välillä Irakin keskushallinto epäröi heikentää uskonoppineiden valtaa. Tuona aikana he sallivat esimerkiksi ajatollah Khomeinin maanpaon Iranista Najafiin. Baath-puolueen vallankaappauksen jälkeen vuonna 1968 tilanne muuttui. He rajoittivat kaupungin kauppaa ja sinne virtaavien pyhiinvaeltajien määrää, karkottivat ulkomaalaiset uskonnon opiskelijat ja pyrkivät voittamaan alueen heimot Bagdadin puolelle. Vuodesta 1974 Saddam Hussein alkoi rajoittaa uskonnollisia menoja Imaami Husainin muistopäivänä, jolloin menojen osanottajien oli tapana kävellä Najafista Karbalaan. Vuonna 1977 menot yritettiin kieltää kokonaan, mikä johti mellakoihin ja Baath-puolueeseen liittymisen kieltäneeseen fatwan as-Sadrilta. Myöhemmin Saddam yritti voittaa kaupunkia puolelleen lahjuksilla rakentamalla uusia rakennuksia ja korjaamalla vanhoja. Hän myös vieraili Alin haudalla vuonna 1979.
Khomeinin palattua Iraniin vallankumouksen jälkeen hän vetosi Irakin šiialaisiin pyytäen näitä osallistumaan mielenosoituksiin Baath-puoluetta vastaan islamilaisen valtion tuomiseksi Irakiin. As-Sadr puolsi kamppailua hallintoa vastaan ja hänet pidätettiin ja surmattiin Bagdadissa vuonna 1980. Tuhansia hänen kannattajiaan pidätettiin ja surmattiin Najafissa ja muualla maassa. Irakin kärsittyä tappion Persianlahden sodan jälkeen vuonna 1991 kaupungissa syntyi kapina, jonka tasavaltalaiskaarti kuitenkin kukisti verisesti. Vuonna 1992 hallinto tunnusti Muhammad Sadiq as-Sadrin suurajatollahina toivoen, että tämä olisi ohjailtavissa. Vuodesta 1998 hän alkoi kuitenkin tehdä pesäeroa itsensä ja hallinnon välillä. Vuonna 1999 hänet murhattiin Najafissa perjantairukousten jälkeen. Häntä pidetään edelleen merkittävänä hahmona Sadr Cityssä, Bagdadin šiialaisessa kaupunginosassa.
Saddamin kukistuttua Irakin sodan jälkeen maahan tulivat amerikkalaisten ja brittien miehitysjoukot. Vuonna 2004 heidän ja najafilaisen uskonoppineen Muhammad Sadiq as-Sadrin komentaman Mahdin armeijan välillä käytiin kiivaita taisteluja. Mahdi-armeijan tukikohta kaupungissa oli Wadi as-Salaamin hautausmaa, jolla käydyissä taisteluissa kuoli 300 taistelijaa. Nykyisin kaupungin johtohahmo on ajatollah Sistani, joka muutti kaupunkiin alun perin Iranista. Vuonna 2014 hän vetosi seuraajiinsa ja pyysi näitä liittymään taisteluun Isis-järjestöä vastaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Najaf Wikimedia Commonsissa
Imaami Alin moskeija (Meshed Ali, vuodelta 977), eräs maailman arvostetuimmista ja suurimmista moskeijoista.
Vaalimainoksia Najafissa.