stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Rurikinlinna
Hólmgarðr

Gardarikiin liittyvien saagojen mukaan Rurikinlinnan alkuperäinen nimi muinaisskandinaavin kielellä Hólmgarðr. Se on nykyruotsalaistetussa muodossaan Holmgård. Hólmgarðr muinaisskandinaavin kielellä on tarkoittanut useiden tutkijoiden mukaan "Kaupunkia saarella". Rurikinlinna sijaitsee kukkulalla, jota joet (Olhavanjoki, Pieni Olhavanjoki ja Mustajoki) ovat kolmelta suunnalta suojanneet. Ympäristö oli Ilmajärven tasankoa, jolla 7–8 metrin korkuinen kukkula oli ikään kuin saari tasangolla.
Riimukirjoituksissa Hólmgarðr mainitaan kolme kertaa. Muissa muinaisskandinaavisissa lähteissä kuten skaldirunoissa se mainitaan yli sata kertaa.
Saagoissa mainittiin: "Gardojen kuninkaan hallintopaikka on Holmgardarborg, joka nyt on nimeltään Nogardar (Í Hólmgarðaborg er mest atsetr Garðakonungs). Hólmgarðr mainitaan jatkuvasti Gardarikin pääkaupunkina tai siellä on "Gardojen kuninkaan pääpöytä". Sinne lähetettiin myös vieraiden valtakuntien edustajat tapaamaan hallitsijoita: Valdamar (Vladimir Suuri), Jaritsleiv (Jaroslav Viisas), Harald (Mstislav I Suuri) tai Aleksandr (Aleksanteri Nevski). Paikalliset hallitsijat käyttivät myös itsestään arvonimiä: Holmgardin kuningas, Kuningas Holmgardista tai Kuningas Holmgardissa (tai ruhtinas).
Holmgardin tärkeydestä kertoo myös se, että viikingit nimittivät sitä ainoana muinais-Venäjän 12 kaupungista myös nimellä "kaupbær" eli kauppakaupunki. Vastaava arvonimi oli Norjassa kolmella kaupungilla: Oslo, Nidaros (nykyinen Trondheim) ja Tunsberg. Jotkin lähteet kertovat, että Holmgardissa oli myös Pyhän Olavin kirkko. Lähes kaikki Gardarikiin liittyvät tapahtumat mainitsevat Holmgardin, joka oli usein varjagien pakopaikka tai jossa mentiin ruhtinaan palvelukseen palkkasotureiksi. Siellä asui myös jonkin aikaa neljä norjalaista kuningasta: Olav Tryggvason, Olav Kyrre, Maunu Haraldinpoika ja Maunu Paljassääri..
Novgorod

Novgorodin varhaisimmat kulttuurikerrostumat ovat noin vuosilta 930–950. 1000-luvun alussa ruhtinas Jaroslav Viisas muutti linnoituksesta vajaa 3 km pohjoisemmaksi. Uusi Jaroslavin hovi oli lähellä markkinapaikkaa, joka on yhä Novgorodin keskustassa. Vanha asutusalue, joka oli kaupan ja hallinnon keskus, hiljeni ja sai nimen Gorodishtshe (Vanha linnoitus). Professori Jevgeni Nosovin ja tohtori Tatjana Dzaksonin mielestä muinaiset kronikoitsijat eivät erehtyneet yhdistäessään 800-luvun Rurikin ja kumppanit Novgorodiin (Uusi linnoitus). He tarkoittivat kirjoitusaikansa Novgorodia, johon he liittivät nimen Rurikinlinna. Se on lähellä uutta paikkaa samoin kuin Jaroslavin hovi on lähellä vielä uudempaa hallintopaikkaa Olhavan vastarannalla.
Vuoden 1136 kapinassa Novgorodin asukkaat karkottivat ruhtinaansa. Ruhtinas Vsevolod siirtyi asumaan Rurikinlinnan alueelle. Puulinna oli kadonnut. Tilalla oli ruhtinaallinen asunto.
Rurikin suku oli muinaisen Venäjän hallitsijoina vuodesta 862 vuoteen 1598 asti (eli 736 vuotta).
Arkeologisia tutkimuksia

Kun Novgorodia ei vielä ollut olemassa, ruseilla oli jo tärkeä kauppapaikka ja pääkaupunki Olhavan yläjuoksulla, Holmgård eli Rurikinlinna. Kaivauksia alueella ovat tehneet mm. N. I. Poljanski (1901) ja N. K. Rerih, A. V. Artsihovski, S. N. Orlov (1928, 1935 ja 1965). Niiden perusteella ajoitettiin 3 kulttuurikerrosta: 3000–2000 eaa., 1000 eaa. ja vuodesta 850 jaa. alkava. Vuodesta 1975 lähtien on Venäjän tiedeakatemian johtamissa kaivauksissa löytynyt Ilmajärven sloveenien rakentama puumuuri 700–800-luvuilta sekä skandinaavisoturien varusteita 800–1000-luvuilta.
Rurikinlinnan kaivauksissa on löytynyt paljon viikinkiesineitä: naisten kupurasolkia ja rintakoruja, kultti- ja taikaesineitä, kuten pari riimukirjaimin koristeltua amulettia ja useita Thorin vasara -aiheisia amuletteja. Skandinaavisia miesten vaatteiden koruja on löytynyt paljon. Slaavilaisuudesta kertovat paikallinen keramiikka, hirsitalot sekä asuinpaikan linnoittaminen. Suomalais-ugrilaista esineistöä ovat kammat, tulusrauta ja pari solkilöytöä. Artefaktien määrä, monipuolisuus ja laatu kertovat Rusin viikinkikulttuurista. Siellä asui kokonaisia perheitä, joilla oli korkea asema. Suurimmalla osalla löydöistä on yhtäläisyyksiä Birkan löytöjen kanssa, joten heidän kulttuurinsa oli ruotsalaisten kulttuuria.
Kauppapaikasta on löytynyt 12 rahakätköä itämaisia dirheemejä: 800-luvulta 5 kätköä ja 900-luvulta 6 kätköä. Yhden iästä ei ole tietoa. Yksi bysanttilainen pronssikolikko on keisari Theofiloksen ajalta (829–842).
1800-luvun alussa valmistunut Siversovin kanava halkaisee arkeologisen alueen eteläosan. Toisessa maailmansodassa alueen halkaisi puna-armeijan rintamalinja kahden ja puolen vuoden ajan. Eroosion vuoksi kanava on nykyään noin 100 metriä leveä. Se on osa Vyšni Volotšokin vesitietä, joka rakennettiin 1700-luvulla varjagien vanhalle Volgan reitille. Siversovin kanavan rannalta löytyi vuosien 1997–2000 kaivauksissa 758 esinettä 1000–1100-luvuilta. Mielenkiintoisimpia olivat käärmeriipus, vyönsolkien kivivalumuotti, kiviristi ja luukammat. Lisäksi löytyi Novgorodin pormestarin (posadnika) ja monien ruhtinaiden lyijysinettejä.
Linnoituksen kukoistusaika oli 900-luvulla, minkä jälkeen alkoi rappeutuminen. Kerroskuvausten mukaan linna oli kadonnut 1100-luvun alussa. Paikalle rakennettiin 1100–1200-luvulla kivikirkko, ruhtinaallinen asunto ja muita rakennuksia. Oja täytettiin ja suojavalli tasoitettiin osittain. Arkeologissa kaivauksissa ei ollut löytynyt vuoteen 2019 mennessä todisteita 900-luvun linnoituksesta. Sitten, elokuussa 2021, Novgorodin valtionmuseo ilmoitti, että Rurikin muinaiselta asutukselta oli löytynyt 12-metrisistä tammihirsistä 800-luvulla tehdyn puulinnan perustus.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Arsyukhin, Eveny & Adrianova, Natalia: Rurikin asutus ympäristöineen  2004. archeologia.narod.ru. Arkistoitu (venäjäksi)
Boguslavskij, Vladimir & Kuksina, E.: Slavjanskaja enciklopedija: Kijevskaja Rus' - Moskovija. Tom 2, s. 290–291.  Olma-Press (venäjäksi), 2001.  ISBN 978-5-224-02251-9  Teoksen verkkoversio. (venäjäksi)
Kuningas Rollon saaga (muinaisnorjaksi ja venäjäksi) norse.ulver.com. Arkistoitu 4.3.2016. Viitattu 27.10.2022.
Marian ilmestyksen kirkko Rurikin asutuksella (rauniot) (Kulttuuriperintöluettelo)  © 2008–2011. Venäjän kulttuuriministeriö. Arkistoitu 6.3.2014. Viitattu 28.10.2022. (venäjäksi)
Wikimapia: Rurikinlinna kartalla
Wikipedia: Gardariki ja Eymundin saaga
Gardariki
Viikinkien retket
Kiovan Venäjän valtakunta Vladimir Suuren ja Annan aikana noin vuonna 1000 (vaaleanvihreä alue).
Russarö

Russarön majakka.
Russarön linnakkeen 234 mm tykki 1. ammuntojen aikana 1930-luvulla.
Russarö on saari Hangon edustalla. Saari on Suomen puolustusvoimien käytössä ja nykyisin sinne ei ole siivilihenkilöillä asiaa ilman puolustusvoimien kulkulupia. Se on laajuudeltaan noin 80 hehtaaria. Saari on alun perin kuulunut nyt jo lakkautettuun Hangon rannikkopatteristoon.
Majakka

Saarella sijaitsee 1863 valmistunut viisikerroksinen kivimajakka, jota kutsutaan nimellä Hangon silmä.
Saarella sijaitsee myös Ilmatieteen laitoksen havaintoasema. Russarö mainitaan Ylen Merisää-tiedotuksessa, jossa havaintoaseman säätiedot lukeutuvat tiedotuksessa lueteltavien rannikkoasemien havaintojen joukkoon.
Russarön nimestä

Aikaisempia muotoja ovat olleet Rusor, Rossaar (1644) ja Russor (1723). Heikki Ojansuun mukaan nimi on ollut alkujaan Ruuhisaari. Ivar Westman on esittänyt toisena vaihtoehtona, että alkuosan ”Russar” alta kuultaa nimi Ruotsinsaari, mitä puoltaisivat varhaiset asiakirjamerkinnät. Loppuosa -ö on vain suhteellisen myöhäinen ruotsalainen lisä samoin kuin vertauskohtana pidettävässä Jussarö-nimessä, jonka lähtömuodon oletetaan olevan Juutinsaari.
Aiheesta muualla

Hanko Russarö, Selvitys linnakesaaren rakennuskulttuurista
Trifenyylitinahydroksidi

| Trifenyylitinahydroksidi |
| --- | --- |


Tunnisteet
CAS-numero:  76-87-9
PubChem CID:  9907219
SMILES:  C1=CC=C(C=C1)[Sn](C2=CC=CC=C2)C3=CC=CC=C3.O
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C18H15SnOH
Moolimassa:  367,018 g/mol
Sulamispiste:  122–123,5 °C
Tiheys:  1,54 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Ei liukene veteen
Trifenyylitinahydroksidi eli fentinahydroksidi (C18H15SnOH) on organotinayhdisteisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään maataloudessa sienimyrkkynä. Euroopan unionin alueella trifenyylitinahydroksidin käyttö on kiellettyä.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa trifenyylitinahydroksidi on väritöntä tai kellertävää kiteistä ainetta. Yhdiste on käytännöllisesti katsoen veteen liukenematonta, mutta liukenee moniin orgaanisiin liuottimiin esimerkiksi asetoniin, dietyylieetteriin, dikloorimetaaniin ja vähäisessä määrin etanoliin ja bentseeniin. Trifenyylitinahydroksidin fungisidiset ominaisuudet perustuvat siihen, että se estää oksidatiivisen fosforylaation ja siten solujen tarvitseman ATP:n biosynteesin. Trifenyylitinahydroksidi ärsyttää ihoa, silmiä ja hengitysteitä. Yhdiste on todennäköisesti karsinogeenista ja aiheuttaa mutaatioita. Trifenyylitinahydroksidi on myös myrkyllistä luonnossa erityisesti vesieliöille.
Valmistus ja käyttö

Trifenyylitinahydroksidia valmistetaan hydrolysoimalla trifenyylitinakloridia emäksen esimerkiksi natriumhydroksidin avulla. Trifenyylitinahydroksidiä käytetään maataloudessa sienimyrkkynä muun muassa peruna-, porkkana-, sokerijuurikas- ja pekaanipähkinäviljelmillä. Aine levitetään jauheena tai liuoksena. Trifenyylitinahydroksidi on hyväksytty torjunta-aineena Yhdysvalloissa. Euroopan unionin alueella yhdisteen käyttö kiellettiin vuonna 2002.
Ruskosuula

| Ruskosuula |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Suliformes
Heimo::  Suulat Sulidae
Suku::  Ruskosuulat Sula
Laji::  leucogaster
Kaksiosainen nimi
 Sula leucogaster  (Boddaert, 1783) 
Katso myös
   Ruskosuula Wikispeciesissä   Ruskosuula Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Ruskosuula (Sula leucogaster) on keskikokoinen suulien lahkoon kuuluva merilintu.
Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on 65–75 senttiä ja siivenkärkien väli 135–150 senttiä. Se on suulaa (Morus bassanus) selvästi pienempi, ja sen pyrstön kärki on hieman pyöreämpi. Linnun väristys on päältä kokonaan tumma, alta ruskea, siiven alapeitinhöyhenet ja vatsa ovat valkoiset. Nuorella linnulla on vatsassa vaaleaa ruskeanharmaata. Muuten tummasta päästä erottuu vaalea naama ja suuri nokka. Nokan tyvi on pesimäaikaan sinertävä.
Levinneisyys

Lajin pesimäalueen laajuudeksi on arvioitu 50 000–100 000 km² ja yksilömääräksi on koko maailmassa arvioitu 200 000 lintua.
Ruskosuula pesii trooppisilla rannikkovesillä kaikilla kolmella suurimmalla valtamerellä. Suomea lähimpänä se pesii Punaisenmeren saarilla.
Lajia tavataan harhailevana Yhdysvalloissa. Myös Suomessa on tehty lajista ainakin yksi satunnaishavainto.
Käyttäytyminen

Ruskosuula sukeltaa suulan tavoin jyrkästi syöksyen, mutta toisinaan myös loivemmassa kulmassa, melkein kuin ohimennen. Se lepäilee usein poijuilla.
Aiheesta muualla

Kuvia ja videoita The Internet Bird Collectionissa (englanniksi)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Sula leucogaster:  Wikidata: Q320193  Wikispecies: Sula leucogaster  ABA: broboo  ADW: Sula_leucogaster  AFD: Sula_leucogaster  Avibase: 5EC21767FC58DB7D  BirdLife: 22696698  BOLD: 88886  BOW: brnboo  CoL: 53FBG  eBird: brnboo  EoL: 45509072  EUNIS: 100702  EURING: 700  Fauna Europaea: 96612  Fauna Europaea (new): 53723a2b-0798-4c65-b942-bde0a0e84d35  GBIF: 2480975  GNAB: brown-booby  iNaturalist: 3797  IRMNG: 10808592  ITIS: 174704  IUCN: 22696698  NatureServe: 2.101204  NBN: NHMSYS0021281552  NCBI: 57661  Neotropical: brnboo  NZBO: brown-booby  NZOR: d9a12b3b-e401-4756-8dcc-215175dfcb5e  Observation.org: 73405  OBIS: 212597  Open Tree of Life: 1030310  Paleobiology Database: 368309  Paleobiology Database: 335262  SeaLifeBase: 73591  WoRMS: 212597  Xeno-canto: Sula-leucogaster 
Pelecanus leucogaster:  Wikidata: Q109563396  GBIF: 7992075 
Ruskosuulan siivet ovat pitkät ja terävät, ja sen kiilamainen pyrstö on pitkä.
Sula leucogaster
Trifenyylimetyylikloridi

| Trifenyylimetyylikloridi |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  [Kloori(difenyyli)metyyli]bentseeni
CAS-numero:  76-83-5
PubChem CID:  6456
SMILES:  C1=CC=C(C=C1)C(C2=CC=CC=C2)(C3=CC=CC=C3)Cl
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C19H15Cl
Moolimassa:  278,76 g/mol
Sulamispiste:  109,2 °C
Kiehumispiste:  310 °C
Tiheys:  1,141 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Ei liukene veteen
Trifenyylimetyylikloridi eli trityylikloridi eli trifenyylikloorimetaani (C19H15Cl) on aromaattinen organohalogeeniyhdiste. Yhdistettä käytetään orgaanisissa synteeseissä muun muassa polysakkaridi- ja peptidikemiassa.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa trifenyylimetyylikloridi on valkoinen kiinteä aine. Yhdiste ei liukene veteen, mutta liukenee useimpiin orgaanisiin liuottimiin kuten dikloorimetaaniin, dimetyyliformamidiin ja pyridiiniin.
Trifenyylimetyylikloridia voidaan käyttää sekä karbokationien, karbanionien että radikaalien lähteenä. Trifenyylimetyylikloridi reagoi esimerkiksi SN1-reaktiolla muodostaen välituotteena trifenyylimetyyli- eli trityylikationin. Trifenyylimetyylikationi on erityisen stabiili konjugaation vuoksi ja muodostuu muun muassa, kun trifenyylikloorimetaania liuotetaan polaariseen ei-nukleofiiliseen liuottimeen kuten rikkidioksidiin. Erittäin emäksisissä olosuhteissa esimerkiksi natriumin dietyylieetteriliuoksessa muodostuu trifenyylimetyylikarbanionin sisältävä organometalliyhdiste trifenyylimetyylinatrium. Eräiden metallien, kuten hopean vaikutuksesta trifenyylimetyylikloridi muodostaa trifenyylimetyyliradikaalin.
Valmistus ja käyttö

Trifenyylimetyylikloridia voidaan valmistaa bentseenistä ja tetrakloorimetaanista alumiinitrikloridin toimiessa katalyyttinä.
Trifenyylimetyylikloridia käytetään orgaanisissa synteeseissä liittämään alkoholeihin, karboksyylihappoihin, tioleihin tai amiineihin suojaryhmäksi trifenyylimetyyli- eli trityyliryhmä. Tätä käytetään syntetisoitaessa muun muassa polypeptidejä ja polysakkarideja. Liuottimena suojausreaktioissa käytetään pyridiiniä, joka myös toimii heikkona emäksenä reaktiossa. Trifenyylimetyyliryhmäsuojauksen voi poistaa heikkojen happojen avulla.
Trikloorifluorimetaani

| Trikloorifluorimetaani |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  75-69-4
PubChem CID:  6389
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  CCl3F
Moolimassa:  137,4 g/mol
Ulkomuoto:  neste
Sulamispiste:  −111 °C (162 K)
Kiehumispiste:  24 °C (297 K)
Tiheys:  1,49 g/cm3
Liukoisuus veteen:  veteen 0,1 g/100 ml (20 °C)
Trikloorifluorimetaani on orgaaninen yhdiste, joka on normaaliolosuhteissa olomuodoltaan hyvin haihtuva neste, jolla on tunnusomainen haju. Sen kemiallinen kaava on CCl3F. Trikloorifluorimetaanista käytetään myös nimiä trikloorimonofluorimetaani, fluoritrikloorimetaani, CFC 11 ja R 11.
Trikloorifluorimetaanin moolimassa on 137,4 g/mol, sulamispiste −111 °C, kiehumispiste 23,8 °C, tiheys 1,467 g/cm3, liukoisuus veteen 0,1 g/100 ml (20 °) ja CAS-numero 75-69-4.
Trikloorifluorimetaania syntetisoidaan vetyfluoridista ja tetrakloorimetaanista. Katalyyttinä käytetään antimonitrifluoridia tai antimonipentafluoridia.
Yhdistettä käytetään liuottimena, kylmäkoneissa jäähdytysaineena (R11) ja tulen sammuttamiseen.
Trikloorifluorimetaani on yksi otsonikerrokselle vaaraa aiheuttavista CFC-yhdisteistä.
Aiheesta muualla

Trikloorifluorimetaanin kansainvälinen kemikaalikortti
PubChem: Trichloromonofluoromethane (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Trichloromonofluoromethane (englanniksi)
Trifluorimetaanisulfonihappoanhydridi

| Trifluorimetaanisulfonihappoanhydridi |
| --- | --- |


Tunnisteet
CAS-numero:  358-23-6
PubChem CID:  67749
SMILES:  C(F)(F)(F)S(=O)(=O)OS(=O)(=O)C(F)(F)F
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C2S2O5F6
Moolimassa:  282,16 g/mol
Kiehumispiste:  84 °C
Tiheys:  1,677 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Reagoi veden kanssa
Trifluorimetaanisulfonihappoanhydridi (C2S2O5F6) on orgaaninen yhdiste ja trifluorimetaanisulfonihapon anhydridi. Yhdistettä käytetään orgaanisissa synteeseissä.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa trifluorimetaanisulfonihappoanhydridi on väritöntä ja voimakkaasti syövyttävää nestettä. Yhdiste ei liukene veteen, mutta reagoi hitaasti vedessä hydrolysoituen trifluorimetaanisulfonihapoksi. Se reagoi helposti polaaristen yhdisteiden kanssa, esimerkiksi alkoholien kanssa muodostuu triflaattiestereitä ja ammoniakin kanssa muodostuu trifluorimetaanisulfonamidia. Tetrahydrofuraani polymeroituu trifluorimetaanisulfonihappoanhydridin vaikutuksesta.
Valmistus ja käyttö

Trifluorimetaanisulfonihappoanhydridiä valmistetaan kuumentamalla trifluorimetaanisulfonihappoa tai sen monohydraattia fosforipentoksidin tai fosforipentasulfidin läsnä ollessa.
Trifluorimetaanisulfonihappoanhydridiä käytetään trifluorimetaanisulfonyyliryhmän sisältävien yhdisteiden kuten triflaattiestereiden ja -amidien valmistamiseen. Lisäksi se katalysoi esteröinti- ja Friedel–Crafts-asylointireaktioita katalysoimalla asyliumionin muodostumista haposta. Se katalysoi myös Pummerer-toisiintumisia, aktivoi amidien pelkistymistä amiineiksi, toimii dehydraavana reagenssina ja sitä käytetään myös hiilihydraattikemiassa sokerijohdannaisten syntetisointiin.
Trifluraliini

| Trifluraliini |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  2,6-dinitro-N,N-dipropyyli-4-(trifluorimetyyli)aniliini
CAS-numero:  1582-09-8
PubChem CID:  5569
SMILES:  CCCN(CCC)C1=C(C=C(C=C1[N+](=O)[O-])C(F)(F)F)[N+](=O)[O-]
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C13H16N3O4F3
Moolimassa:  335,228 g/mol
Sulamispiste:  46–47 °C
Tiheys:  1,36 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Ei liukene veteen
Trifluraliini (C13H16N3O4F3) on nitrattuihin aromaattisiin yhdisteisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää maataloudessa rikkaruohomyrkkynä.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa trifluraliini on keltaista tai oranssia kiteistä ainetta. Yhdiste on käytännöllisesti katsoen veteen liukenematonta. Se liukenee kohtalaisesti muun muassa heksaaniin ja hyvin moniin poolisiin tai aromaattisiin orgaanisiin liuottimiin esimerkiksi metanoliin, asetoniin ja tolueeniin. Trifluraliinin herbisidiset ominaisuudet perustuvat siihen, että se sitoutuu tubuliiniproteiiniin. Tällöin mikrotubuluksien muodostuminen estyy ja näin ollen solunjakautuminen ei pääse tapahtumaan. Trifluraliini ärsyttää silmiä ja saattaa olla karsinogeenista.
Valmistus ja käyttö

Trifluraliinin valmistuksen ensimmäisessä vaiheessa p-klooribentsotrifluoridi nitrataan 4-kloori-3,5-dinitrotrifluorimetyylibentseeniksi. Seuraavassa vaiheessa tämä yhdiste reagoi dipropyyliamiinin kanssa ja tuotteena muodostuu trifluraliinia.
Trifluraliini on hyvin yleisesti käytetty rikkaruohomyrkky. Sitä käytetään muun muassa kaali-, papu- porkkana-, puuvilla,- sokerijuurikas- ja öljykasviviljelmillä sekä koristekasviviljelmillä. Euroopan unionin alueella trifluraliinia sisältävien valmisteiden myynti on ollut kiellettyä 20.3.2008 alkaen.
Trifenyylitina

| Trifenyylitina |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  Trifenyylistannaani
CAS-numero:  892-20-6
PubChem CID:  6460
SMILES:  C1=CC=C(C=C1)[Sn](C2=CC=CC=C2)C3=CC=CC=C3
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C18H16Sn
Moolimassa:  351,018 g/mol
Sulamispiste:  26–28 °C
Kiehumispiste:  177,5–178,5 °C (2 mmHg)
Tiheys:  1,3771 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Ei liukene veteen
Trifenyylitina (C18H16Sn) on organotinayhdisteisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää orgaanisen kemian synteeseissä radikaali-initiaattorina ja pelkistimenä.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa trifenyylitina on valkoista kiinteää ainetta. Yhdiste ei liukene veteen, mutta liukenee useisiin orgaanisiin liuottimiin kuten dietyylieetteriin, dimetoksietaaniin, bentseeniin ja tolueeniin. Trifenyylitina hajoaa valon vaikutuksesta.
Valmistus ja käyttö

Trifenyylitinaa voidaan valmistaa useilla menetelmillä. Käytetyimpiä ovat trifenyylitinakloridin pelkistys litiumalumiinihydridin tai natriumboorihydridin avulla eetteriliuoksissa. Muita valmistusmenetelmiä ovat trifenyylitinametoksidin pelkistys diboraanilla ja yhdisteen litiumsuolan käsittely hapolla.
Trifenyylitinaa käytetään orgaanisen kemian reaktioissa radikaalien muodostamiseen esimerkiksi polymerointireaktioiden katalyyttinä. Radikaalien muodostukseen perustuu yhdisteen käyttö myös rikki- ja seleeniyhdisteiden sekä alkeenien ja orgaanisten halidien pelkistämiseen. Yhdistettä käytetään myös pelkistämään tyydyttyneitä että tyydyttymättömiä aldehydejä ja ketoneja alkoholeiksi. Lisäksi yhdistettä voidaan käyttää hydrostannylointireaktioissa.
Triklooritrifluorietaani

| Triklooritrifluorietaani |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  1,1,2-trikloori-1,2,2-trifluorietaani
CAS-numero:  76-13-1
PubChem CID:  6428
SMILES:  C(C(F)(Cl)Cl)(F)(F)Cl
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C2Cl3F2
Moolimassa:  187,37 g/mol
Sulamispiste:  -36,4 °C
Kiehumispiste:  47,7 °C
Tiheys:  1,564 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Veteen 0,2 g/l (20 °C)
Triklooritrifluorietaani (C2Cl3F3) eli CFC-113 tai freon 113 on CFC-yhdisteisiin kuuluva halogenoitu orgaaninen yhdiste. Yhdistettä on käytetty muun muassa kylmäaineena, kuivapuhdistusaineena sekä liuottimena, mutta näistä käytöistä on luovuttu kehittyneissä maissa vuoteen 2006 mennessä, koska aine on vahingollista otsonikerrokselle.
Ominaisuudet ja käyttö

Triklooritrifluorietaani on huoneenlämpötilassa väritöntä nestettä, joka haihtuu helposti. Yhdiste on käytännöllisesti katsoen veteen liukenematonta, mutta liukenee orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin, dietyylieetteriin ja bentseeniin. Triklooritrifluorietaani on suhteellisen stabiili yhdiste eikä se reagoi helposti monien muiden kloorattujen hiilivetyjen tavoin. Triklooritrifluorietaania ei pidetä erityisen myrkyllisenä, mutta hengitettynä se voi aiheuttaa hengenahdistusta, sydämen rytmihäiriöitä ja vaikuttaa keskushermostoon aiheuttaen sekavuutta ja uneliaisuutta.
Yhdistettä valmistetaan fluoraamalla tetrakloorieteeniä vetyfluoridilla.Triklooritrifluorietaania on käytetty jäähdytysnesteenä kylmälaitteissa. Tärkeä käyttökohde on ollut myös kuivapuhdistusaineena muun muassa metallien puhdistamisessa ja elektroniikkateollisuudessa. Ainetta on käytetty myös liuottimena uutoissa, erityisesti uutettaessa öljyjä ja rasvoja, ja palonsammutusaineena. Triklooritrifluorietaanin käytöstä on luvuttu, koska se tuhoaa otsonikerrosta ja se on pyritty korvaamaan muun muassa diklooripentafluoripropaanin isomeereillä.Yhdistettä käytetään myös lähtöaineena valmistettaessa klooritrifluorieteeniä.
Ruskosieppo

| Ruskosieppo |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Siepot Muscicapidae
Suku::  Muscicapa
Laji::  dauurica
Kaksiosainen nimi
 Muscicapa dauurica  (Pallas, 1811) 
Alalajit
 Muscicapa dauurica dauurica  Muscicapa dauurica poonensis 
Katso myös
   Ruskosieppo Wikispeciesissä   Ruskosieppo Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Ruskosieppo (Muscicapa dauurica) on pienikokoinen sieppoihin kuuluva varpuslintu, jota ei ole tavattu Suomessa.
Koko ja ulkonäkö

Ruskosieppo muistuttaa pienikokoista harmaasieppoa. Se on 12–13 cm pitkä. Selkäpuolelta se on ruskeanharmaa, vatsapuolelta vaaleanharmaa, mutta rinnassa ja otsassa ei ole harmaasiepolle ominaisia ruskehtavia viiruja. Silmärengas on valkoinen, suurehko silmä on tumma ja koivet mustat. Ääni on korkea ”tsi”.
Esiintyminen

Ruskosieppo pesii Kaukoidässä, Japanissa ja Himalajan alueella. On esitetty, että sen Intiassa ja Andamaaneilla elävä populaatio olisi oma alalajinsa poonensis. Se on muuttolintu, joka talvehtii Intian niemimaan eteläosissa, Sri Lankassa ja Indonesiassa. Laji on tavattu Euroopassa muutamia kertoja.
Elinympäristö

Ruskosieppo elää valoisissa metsissä ja kulttuuriympäristöissä.