stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ruosteniskatylli

| Ruosteniskatylli |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Rantalinnut Charadriiformes
Alalahko::  Kahlaajat Charadrii
Heimo::  Kurmitsat Charadriidae
Suku::  Tyllit Charadrius
Laji::  ruficapillus
Kaksiosainen nimi
 Charadrius ruficapillus  (Temminck, 1822) 
Katso myös
   Ruosteniskatylli Wikispeciesissä   Ruosteniskatylli Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Ruosteniskatylli (Charadrius ruficapillus) on Australian kotoperäinen kahlaajalaji. Se välttelee mantereen kuivimpia seutuja. Se elää myös Tasmaniassa. Lajin holotyypin kuvaili Coenraad Jacob Temminck Uudesta Etelä-Walesista vuonna 1822.
Rodney A. Grant

Rodney Arnold Grant (s. 9. maaliskuuta 1959) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Grant kasvoi Omahan reservaatissa ja on intiaanisyntyinen. Hänet muistetaan ehkä parhaiten roolistaan elokuvassa Tanssii susien kanssa vuodelta 1990. Hän on näytellyt myös elokuvissa Geronimo ja Ghosts of Mars.
Ruostelintuhaukka

| Ruostelintuhaukka |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Päiväpetolinnut Accipitriformes
Heimo::  Haukat Accipitridae
Suku::  Lintuhaukat Accipiter
Laji::  rufiventris
Kaksiosainen nimi
 Accipiter rufiventris  Smith, 1830 
Katso myös
   Ruostelintuhaukka Wikispeciesissä   Ruostelintuhaukka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Ruostelintuhaukka (Accipiter rufiventris) on haukkojen heimoon kuuluva lintu. Sitä tavataan Angolassa, Kongon demokraattisessa tasavallassa, Eritreassa, Etiopiassa, Keniassa, Lesothossa, Malawissa, Mosambikissa, Ruandassa, Etelä-Afrikassa, Sudanissa, Swazimaassa, Tansaniassa, Ugandassa, Sambiassa ja Zimbabwessa.
Sen elinpiiriä ovat subtrooppiset ja trooppiset kosteat vuoristometsät, kuivat pensastot ja ruohoarot.
Sen kannan arvellaan olevan kasvussa.
Alalajit

Sillä on kaksi alalajia:
Accipiter rufiventris perspicillaris (Ruppell, 1836)
Accipiter rufiventris rufiventris A. Smith, 1830
Ruostemetsäkerttunen

| Ruostemetsäkerttunen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Sirkkalinnut Locustellidae
Suku::  Metsäkerttuset Bradypterus
Laji::  cinnamomeus
Kaksiosainen nimi
 Bradypterus cinnamomeus  (Rüppell, 1840) 
Katso myös
   Ruostemetsäkerttunen Wikispeciesissä   Ruostemetsäkerttunen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Ruostemetsäkerttunen (Bradypterus cinnamomeus) on sirkkalintujen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Ruostemetsäkerttusta tavataan Afrikan itä- ja keskiosissa. Lajia on kuvattu pääasiassa yleiseksi ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Ruso-otsavireo

| Ruso-otsavireo |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Vireot Vireonidae
Suku::  Vihervireot Hylophilus
Laji::  ochraceiceps
Kaksiosainen nimi
 Hylophilus ochraceiceps  Sclater, 1859 
Katso myös
   Ruso-otsavireo Wikispeciesissä   Ruso-otsavireo Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ruso-otsavireo (Hylophilus ochraceiceps) on amerikkalainen varpuslintu. Sen esiintymisalue ulottuu Etelä-Meksikosta Keski-Amerikkaan, Kolumbiaan, Venezuelaan, Guyanaan, Surinameen, Ranskan Guayanaan, Ecuadoriin, Peruun, Brasiliaan ja Pohjois-Boliviaan. Lajista tunnetaan kymmenen alalajia. Philip Lutley Sclater kuvaili lajin holotyypin Meksikon Oaxacan Playa Vicentestä vuonna 1859.
Rusoduettolepinkäinen

| Rusoduettolepinkäinen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Afrikanlepinkäiset Malaconotidae
Suku::  Tropiikkilepinkäiset Laniarius
Laji::  ferrugineus
Kaksiosainen nimi
 Laniarius ferrugineus  (J.F. Gmelin, 1788) 
Katso myös
   Rusoduettolepinkäinen Wikispeciesissä   Rusoduettolepinkäinen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Rusoduettolepinkäinen (Laniarius ferrugineus) on kaakkoisafrikkalainen varpuslintu, joka elää Zimbabwesta ja Mosambikista Etelä-Afrikkaan ulottuvalla alueella. Johann Friedrich Gmelin kuvaili sen Hyväntoivonniemeltä Etelä-Afrikasta 1788. Lajista tunnetaan kuusi alalajia.
Rusohuppuherttu

| Rusohuppuherttu> Uhanalaisuusluokitus |
| --- | --- |
 Silmälläpidettävä  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Hertut Cisticolidae
Suku::  Scepomycter
Laji::  winifredae
Kaksiosainen nimi
 Scepomycter winifredae  (Moreau, 1938) 
Synonyymit
 Bathmocercus winifredae 
Katso myös
   Rusohuppuherttu Wikispeciesissä  
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Ruskohuppuherttu (Scepomycter winifredae) eli aiemmalta nimeltään tansanianvirtakerttunen on itäafrikkalainen varpuslintu. Sen elinympäristö käsittää itäisessä Tansaniassa sijaitsevan Uluguruvuorten vuoristoalueen ja sen lähimetsät. Reginald Ernest Moreau kuvaili lajin holotyypin Uluguruvuorten Kinolen metsästä 1938.
Rut Forsblom-Sandman

Rut Forsblom-Sandman (6. syyskuuta 1912 Helsinki – 2. syyskuuta 1963 Lund, Ruotsi) oli suomalainen ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija.
Rut Forsblom-Sandman oli naimisissa insinööri Bruno Sandmanin kanssa. Lastenkirjailija Irmelin Sandman Lilius on heidän tyttärensä.
Teoksia

Nimellä Rut Forsblom-Sandman:
Benedikta : roman. Schildt, Helsingfors 1940
Benedikta och våren : roman för unga flickor. B. Wahlströms Bokförlag, Stockholm 1941
Storm över Vidarö : roman. Förlaget Bro, Åbo 1944 (ilmestyi suomeksi nimellä Beate-Marie, Kansankirja, Helsinki 1947)
Månsilver och kattguld ; kuvitus Henrik Tikkanen. Schildt, Helsingfors 1945
Händerna : roman. Förlaget Bro, Åbo 1946 (ilmestyi suomeksi nimellä Ihmeelliset kädet : romaani, Aura, Turku 1947)
Den lata pojken som blev tagen av trollen : sagospel i en akt. Förlags ab. Lindström & co., Helsingfors 1947
Unga fröken på Kristinsgård : roman. Rabén & Sjögren, Stockholm 1948
Stora estraden. Förlaget Bro, Åbo 1949
Nimellä Rut Forsblom:
Prästgårdsflickorna. Schildt, Helsingfors 1934
Föräldrafritt. Söderström, Helsingfors 1955
Trollet Gyllensvans : berättelse för barn ; med tolv illustrationer av Heidi Lindgren. Wahlströms barnböcker 76. B. Wahlström, Stockholm 1955
Mannen som ville leva. Schildt, Helsingfors 1956
Ristiinnaulittu Kaaos

| Ristiinnaulittu Kaaos Kaaos |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : helmikuu 1984, JJ-studio, Tampere
 Julkaistu: 1984
 Formaatti: LP
 Tuottaja(t): Kaaos
 Tyylilaji: hardcore punk, anarkopunk
 Kesto: 26.13
 Levy-yhtiö: Barabbas Records
Kaaoksen muut julkaisut
|   | Ristiinnaulittu Kaaos 1984 | So Much Fun 1984 |
Ristiinnaulittu Kaaos on keväällä 1984 ilmestynyt hardcore-yhtye Kaaoksen ensimmäinen studioalbumi. Yhtye oli aikaisemmin julkaissut kaksi EP-levyä vuosina 1981–1982 ja sen kappaleita oli ilmestynyt myös muutamilla kokoelmilla.
Albumi on julkaistu uudelleen kahdesti. Barabbas Recordsin oma uudelleenjulkaisu ilmestyi 1991 ja amerikkalaisen Havoc Recordsin vuonna 2003. Jälkimmäisessä on mukana kolme bonuskappaletta, jotka on äänitetty marraskuussa 1983 ja julkaistu alun perin kokoelmalla Yalta Hi-Life (1984).
Kappaleet

Kuolleet sankarit – 1.15
Väkivallan uhrit – 1.57
Syytön sivustakatsoja – 2.27
Vaihtoehto – 2.03
Odotan maailmanloppua – 2.36
Vanki – 2.10
Pelko kasvattaa vihaa – 1.39
Sun valinta – 2.20
Syntynyt häviään – 2.40
Kohti tuhoa... – 2.09
Kuka kuolee kenen puolesta – 2.51
Ei ulospääsyä – 2.06
Työ tappaa – 2.02
Elektroninen xtaasi – 1.58
Seuraa johtajaa – 1.30
Muusikot

Jakke – laulu
Epe – kitara
Vesku – basso
Poko – rummut
Sidney – kitara (2003 uudelleenjulkaisun bonuskappaleet)
Rut Tellefsen

| Rut Tellefsen |
| --- | --- |
 Tellefsen vuonna 1962.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Rut Tellefsen, o.s. Fredriksen
Syntynyt: 23. elokuuta 1930 (ikä 94) Malvik, Norja
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Kjell Bækkelund (1966–1972) Tom Tellefsen (1955–1962)
Näyttelijä
Aktiivisena:  1956–?
Palkinnot
 Amanda Paras naispääosa 1996 Pyhän Olavin ritarikunta 2000 
Aiheesta muualla
IMDb
Rut Tellefsen (o.s. Fredriksen; s. 23. elokuuta 1930 Malvik) on norjalainen näyttelijä, joka aloitti uransa Norjan kansallisteatterissa vuonna 1956. Sittemmin hän on esiintynyt muun muassa Oslo Nye Teaterissa, NRK:n televisioteatterissa sekä freelancerina. Teatterin lisäksi Tellefsen on näytellyt televisiosarjoissa ja elokuvissa. Vuonna 1996 hän voitti parhaan naispääosan Amanda-palkinnon.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rut Tellefsen Wikimedia Commonsissa
Shynola

Shynola on nimi neljän visuaalisen taiteilijan ryhmälle, jotka asuvat Lontoossa. He ovat tehneet monenlaisia projekteja, tunnetuimpia niistä ovat monet musiikkivideot.
Shynola perustettiin kun Gideon Baws, Chris Harding, Richard Kenworthy ja Jason Groves tapasivat vuonna 1994 Kentin taiteen ja designin instituutiossa. He tekivät yhdessä useita taideprojekteja yliopistoaikanaan, kuten esitys "Shinola" Lontoo-galleriassa vuonna 1996.
Nimi Shynola viittaa kohtaan Steve Martinin elokuvassa The Jerk, joka sisältää että kaikki mitä sinun tarvitsee tietää elämästä on ero paskan ja Shinolan (kenkäplankkimerkki) välillä.
Merkittäviä töitä > 1999/2000

Musiikkivideot
UNKLE - Guns Blazing (Drums of Death Part 1 Instrumental)
Quannum feat. Lyrics Born & The Poets of Rhythm - I Changed My Mind (Stereo MCs Rattlesnake Mix)
Grooverider vs. Cypress Hill - On The Double
Morgan - Flying High
Radiohead blipsit:  'Basement Bear', 'Bear Witch', 'Dead Air', 'Drown', 'Eyes', 'Geese', 'Giant', 'Planes', 'Scarecrows', 'Six Million Thom', 'Stars', 'Thom Over Planes', 'Valley', 'Wake Up', 'White Mountains', 'Yeti'
Lyhytelokuvat
Doug Gives a Talk About: Electronics
The Littlest Robo
Mainoselokuvat
Natwest 'Fishing Line'
Nike: 'Brutal Honey','Orange Monk', 'Rabid Panda', 'Shady Milkman', 'Trouble At Home', 'Unholy Cumulus'
Orange 'Eak'
Merkittäviä töitä > 2001

Musiikkivideot
Radiohead - Pyramid Song
Stephen Malkmus - Jo Jo's Jacket
U.N.K.L.E. - An Eye For An Eye
Mainokset
PlayStation 2: 'Q*bert', 'Worm'
Merkittäviä töitä > 2002

Musiikkivideot
Lambchop - Is A Woman
Athlete - You Got The Style
Morcheeba - Otherwise
Mainokset
Nike/Footlocker: 'Uptempo Press 2', 'School Ya Again'
Merkittäviä töitä > 2003

Musiikkivideot
Queens of the Stone Age - Go With The Flow
Blur - Crazy Beat
The Rapture - House of Jealous Lovers
Blur - Good Song (toisena ohjaajana David Shrigley)
Junior Senior - Move Your Feet
Merkittäviä töitä > 2004

Aniimaatiot
Linnunradan käsikirja liftareille
Merkittäviä töitä > 2005

Musiikkivideot
Beck - E-Pro
Mainokset
Honda Civic Si - 'Tail Pipe'
TV
Nathan Barley - Various graphics
Merkittäviä töitä > 2006

TV
The IT Crowd - Title Sequence
Palkinnot

McLaren Animation Award (2004) - Blur Good Song
CAD awards (2004) Paras animaatio musiikkivideossa
D&AD Awards (2004) Paras ohjaus
D&AD Awards (2004) Paras animaatio
British Animation Awards (2004) Paras musiikkivideo - Blur Good Song
MTV VMA award (2003) Parhaat erikoistehosteet videossa (jaettu Clearin kanssa) - Queens of the Stone Age Go with the Flow
CAD award (2003) Paras ohjaaja
CAD award (2003) Paras rock-video - Athlete You Got The Style
LEAF Award (2002) Paras Pop-promo - U.N.K.L.E. Eye 4 An Eye
McLaren Animation Award (2002) - U.N.K.L.E. Eye 4 An Eye
NME Brat Award (2002) Paras video - Radiohead Pyramid Song
CAD Award (2002) Paras rock-video - Radiohead Pyramid Song
CAD Award (2001) Paras vaihtoehtovideo - Morgan Flying High
CAD Award (2001) Paras mainoskampanja (Jaettu Dilly Gentin ja Chris Branin kanssa) - Radioheadin Kid A:n Blipsit
LEAF Award (2000) Paras tietokoneanimoitu mainos - Nat West 'Fishing Line'
BBC2 Awards (2000) Paras musiikkivideo - Quannum I Changed My Mind
MPVA Awards (2000) Paras musiikkivideo alle $25 000 budjetilla - Quannum I Changed My Mind
Ottawa International Animation Festival (1999) Paras tietokoneanimaatio - The Littlest Robo
Aiheesta muualla

Viralliset kotisivut (englanniksi)
The Directors Bureausin Shynolan osasto[vanhentunut linkki] (englanniksi)
Biografia (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
BBC:n haastattelu (englanniksi)
Rasterin haastattelu (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Roosa Heikkiniemi

| Roosa Heikkiniemi> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Roosa Heikkiniemi
Syntynyt: 30. joulukuuta 2000 (ikä 23)
Kansalaisuus:   Suomi
Lentopalloilija
Pituus:  175 cm
Nyk. joukkue:   LP Kangasala
Sarja:  Lentopallon Mestaruusliiga
Pelaajaura
Ammattilaisjoukkueet
–2017 2016–2017 2017–2018 2018–2020 2020–2023:   Salon Viesti jun.   Kuortane   LP Viesti  Hämeenlinna   LP Kangasala 
Roosa Heikkiniemi (s. 30. joulukuuta 2000) on suomalainen lentopalloilija, joka edustaa LP Kangasalaa.
Heikkiniemi debytoi liigassa Kuortaneen valmennuskeskuksen joukkueessa 8. marraskuuta 2016 Pölkky Kuusamoa vastaan. Kauden 2017–2018 Heikkiniemi edusti kasvattajaseuraansa, Salon LP Viestiä. Kaudet 2018–2020 hän edusti Hämeenlinnan Lentopallokerhoa; koronavirusepidemia keskeytti jälkimmäisen kauden. Kaudella 2020–2021 Heikkiniemi edusti LP Kangasalaa, joka voitti liigan runkosarjan mutta joutui voitokkaan ensimmäisen välieräottelun jälkeen jättämään kauden kesken joukkueessa todetun koronavirustartunnan vuoksi.
Heikkiniemi on pelipaikaltaan yleispelaaja ja hänen pituutensa on 175 senttimetriä. Hänellä on LP Kangasalan kanssa sopimus voimassa vuoteen 2023.
Heikkiniemi on perheen kolmas lentopallon pääsarjatason pelaaja: isä Sami Heikkiniemi pelasi 506 liigaottelua ja isosisko Ronja Heikkiniemi pelaa myös lentopalloa.
Mestaruusliigan runkosarjassa

| Kausi | Seura | Ottelut | Pisteet | Ässät | Torjunnat |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2016–2017 | Kuortane | 17 | 105 | 21 | 3 |
| 2017–2018 | LP Viesti | 19 | 18 | 2 | 0 |
| 2018–2019 | Hämeenlinna | 16 | 12 | 3 | 0 |
| 2019–2020 | Hämeenlinna | 16 | 168 | 13 | 7 |
| 2020–2021 | LP Kangasala | 20 | 139 | 16 | 6 |
| 2021–2022 | LP Kangasala | 31 | 265 | 44 | 7 |
Mestaruusliigan pudotuspelit

| Kausi | Seura | Ottelut | Pisteet | Ässät | Torjunnat |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2016–2017 | Kuortane |  |  |  |  |
| 2017–2018 | LP Viesti | 7 | 0 | 0 | 0 |
| 2018–2019 | Hämeenlinna | 7 | 0 | 0 | 1 |
| 2019–2020 | Hämeenlinna | korona |  |  |  |
| 2020–2021 | LP Kangasala | 3 | 31 | 7 | 1 |
| 2021–2022 | LP Kangasala | 12 | 32 | 4 | 2 |
SU-100
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta SU-100 Wikimedia Commonsissa
Sirolampikorento

| Sirolampikorento |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Sudenkorennot Odonata
Alalahko::  Aitosudenkorennot Anisoptera
Heimo::  Varsinaiset sudenkorennot Libellulidae
Suku::  Leucorrhinia
Laji::  albifrons
Kaksiosainen nimi
 Leucorrhinia albifrons  Burmeister, 1839 
Katso myös
   Sirolampikorento Wikispeciesissä   Sirolampikorento Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Sirolampikorento (Leucorrhinia albifrons) on Suomessa rauhoitettu sudenkorentolaji.
Ulkonäkö ja koko

Sirolampikorento on 33–39 mm pitkä. Sen takaruumis on noin 25 mm pitkä, muodoltaan tasaisempi kuin lummelampikorento. Aikuinen koiras on musta, sinihärmäinen ja sen siivissä on molemmilta puolilta tummat täplät, naaraassa ja nuorissa koiraissa on hentoja oranssinsävyisiä juovia mustalla pohjalla.
Elinympäristö

Sirolampikorentoja elää soilla, lammilla ja rehevillä järvillä.
Aiheesta muualla

Korentowiki
Puheviestintä

Puheviestintä on tieteenala, joka tarkastelee ihmisten keskinäistä vuorovaikutusta. Tieteenalan tavoitteena on ymmärtää ja selittää puhe- ja viestintäkäyttäytymistä sekä vuorovaikutuksen dynamiikkaa kasvokkais- ja verkkoviestinnässä sekä medioidussa viestinnässä. Tarkastelun kohteina ovat esimerkiksi ystävyys-, pari- ja perhesuhteet, tiimit, ryhmät ja verkostot, työyhteisön ja organisaation sisäisen vuorovaikutuksen kysymykset, vuorovaikutuksen ja hyvinvoinnin yhteydet, vaikuttamisen ja argumentoinnin keinot, puhe- ja esiintymistilanteet sekä viestinnän eettiset kysymykset.
Puheviestintää voi Suomessa opiskella vain Tampereen yliopiston Viestintätieteiden tiedekunnassa, aiemmin myös Jyväskylän ja Helsingin yliopistoissa. Jyväskylän yliopiston puheviestintä muutti nimensä viestinnäksi vuonna 2017, ja Helsingin yliopiston puheviestinnän tutkintoon johtava koulutus on lakkautettu.
Puheviestinnän asiantuntijat toimivat yrityselämän, median, koulutuksen, viestintäteknologian, politiikan, kulttuurin sekä hallinnon aloilla. He ovat sijoittuneet esimerkiksi yrityksen, järjestön tai muun organisaation johtoon, työyhteisön ja henkilöstön rekrytointi- ja kehittämistehtäviin, viestintäkouluttajiksi ja -valmentajiksi, puheviestinnän opettajiksi, tiedottamisen ja viestintäsuunnittelun alalle sekä kansainvälisten yritysten ja järjestöjen asiantuntijatehtäviin.
Puheviestinnän historia

Puheviestinnän juuret ovat 1800-luvun loppupuolen Yhdysvalloissa klassisen äidinkielen opetuksessa. Puheviestinnän ensi vuosikymmenet olivat valtaosiltaan lausunta- ja esiintymisopin aikaa, ja erot tuon ajan eurooppalaisen puhetaidon ja retoriikan ja yhdysvaltalaisen puheviestinnän välillä olivat alkujaan pienet. Yhdysvaltalaisen puheviestinnän ja eurooppalaisen puheopin suunnat erosivat käytännössä vasta 1930-luvulle tultaessa, jolloin natsismin nousu vei puheoppia propagandistiseen suuntaan, kun taas puheviestintä pysyi 1950-luvulle asti kohtalaisen tiukasti yliopistojen sisällä eräänlaisen humanististen aineiden opiskelun sivuaineena.
Ensimmäiset merkit puheviestinnän kehittymisestä itsenäiseksi tieteenalaksi on löydettävissä esiintymisopin alueelta, jossa 1940- ja 1950-luvuilla huomattava määrä tutkijoita, kuten esiintymispelon käsitteen kehittänyt Theodore Clevenger, ryhtyi tutkimaan perinteisten esiintymisopin ohjekirjojen tuloksettomuutta. Kehitystä nopeutti esiintymisopin tieteellistymisen lisäksi sähköisen joukkoviestinnän merkityksen kasvaminen toisen maailmansodan jälkeisessä maailmassa. Etenkin natsien propagandan herättämät kysymykset johtivat yhteiskunnallisesti orientoituneen viestintätieteen syntymiseen. Joukkoviestinnän tutkimuksen nousu jätti jälkensä myös puheviestintään, jossa omaksuttiin monia käsitteitä joukkoviestinnän tutkimuksesta ja joka hyötyi viestintään kohdistuvasta yleisestä mielenkiinnon kasvusta. Esiintymisopin rinnalle nousivat 1950-luvun jälkeen keskinäisviestinnän, ryhmäviestinnän ja organisaatioviestinnän tutkimusalueet. Puheviestinnästä terminä muodostui 1950-luvulle tultaessa eräänlainen sateenvarjokäsite, joka keräsi alleen suuren määrän ihmisten välisestä viestinnästä tavalla tai toisella kiinnostuneita tutkijoita.
Puheviestinnän historia > Puheviestinnän historia Suomessa

Suomessa puheviestinnän varhaisin historia kytkeytyy puhetaiteen sekä julkisen puhetaidon opetustraditioon. Turun Akatemiassa oli sen perustamisesta (v. 1640) alkaen kaunopuheisuuden professuuri. Kansanvalistuksella ja lausuntatraditiolla oli vielä 1900-luvun alkupuolella vahva vaikutus suomalaiseen käsitykseen puhetaidosta. Puhetaidon ja erityisesti ääntämistä ja äänenkäyttöä sekä lausuntaa koskevan opetusalan viriäminen kytkeytyi suomalaisuus-aatteeseen ja suomen kielen aseman vankentamiseen sivistyskielenä.
Puheviestinnän opetusalaa nimitettiin vielä 1900-luvun alkupuoliskolla kaunopuheeksi, kaunoluvuksi, suulliseksi esitystaidoksi tai puhetekniikaksi. Puheoppi-nimitystä käytettiin yleisesti 1960- ja 1970-luvulla, ja se oli käytössä Tampereen yliopistossa vielä vuoteen 2010 saakka. Puheviestintä-nimike otettiin käyttöön 1980-luvun alussa Jyväskylän yliopistossa.
Puheviestinnän tutkimus sai Suomessa alkunsa Jyväskylän yliopistossa 1980-luvun alussa. Ensimmäinen puheviestinnän professuuri perustettiin vuonna 1984 Jyväskylän yliopistoon. Ensimmäinen puheviestinnän pro gradu -tutkielma valmistui vuonna 1984 ja ensimmäinen väitöskirja, Aino Sallisen Finnish Communication Reticence, vuonna 1986. Puheviestinnän tieteellinen yhdistys Prologos ry perustettiin vuonna 1989. Tampereen yliopistoon alan professuuri perustettiin 2003. Nykyisin Suomessa on kaksi puheviestinnän professoria: Maarit Valo Jyväskylän yliopistossa ja Pekka Isotalus Tampereen yliopistossa.
Vuosina 1902–2001 Suomessa tehtiin viisi puheviestinnän alan väitöskirjaa, kaikki vuoden 1981 jälkeen.
Puheviestintä tieteenalana

Puheviestintä kuuluu viestintätieteisiin. Tiedejärjestelmässä se sijoittuu humanististen tieteiden, käyttäytymistieteiden ja yhteiskuntatieteiden risteykseen. Puheviestintä on humanististen ja yhteiskunnallisten tieteiden yleislinjasta poiketen tavallista käytäntöpainoitteisempi tieteenala, sillä siinä on ilmiöiden selittämisen, ymmärtämisen, tulkitsemisen ja kuvailemisen lisäksi kiinnitetty erityistä huomiota käytännön sovellusten kehittämiseen. Puheviestintä onkin yhtäältä oppinaine, jossa paneudutaan tehokkaan ja tilanteisiin sopivan puheviestinnän kouluttamiseen, ja toisaalta tieteenala, johon kuuluu teorioita, malleja ja empiiristä tutkimusta.
Puheviestintä on hyvin edustettuna monissa kansainvälisissä viestintätieteellisissä järjestöissä, kuten ECREA:ssa, ICA:ssa ja NCA:ssa. Eurooppalaisessa viestintätieteellisessä yhdistyksessä ECREA:ssa (European Communication Research and Education Association) on puheviestinnän oma osasto, jonka nimi on ECREA Section for Interpersonal Communication and Social Interaction. International Communication Association (ICA) järjestää vuosittain kansainvälisen kongressin, jossa käsitellään myös puheviestinnän tutkimuksen tuloksia. National Communication Association (NCA) järjestää puheviestinnän alan suurimman kansainvälisen kongressin vuosittain Yhdysvalloissa. Suomalainen puheviestinnän tieteellinen yhdistys Prologos ry järjestää yleensä joka toinen vuosi puheviestinnän valtakunnallisen kongressin Puheviestinnän päivät ja julkaisee puheviestinnän vuosikirja Prologia Prologia on julkaistu vuodesta 2005. Sen päätoimittajina ovat toimineet Tuula-Riitta Välikoski, Pekka Isotalus, Tarja Valkonen, Maarit Valo, Leena Mikkola ja Jonna Koponen.