stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Air Transatin lento 236
Tausta > Lentokone

Onnettomuuskone oli malliltaan Airbus A330-243, rekisteritunnukseltaan C-GITS ja valmistenumeroltaan 271. Se oli valmistunut vuonna 1999. Koneella oli lennetty onnettomuuspäivään mennessä yhteensä 10 433 tuntia ja 2 390 lentoa. Se oli varustettu kahdella Rolls-Roycen RB211 Trent 772B -suihkuturbiinimoottorilla.
Tausta > Miehistö

Onnettomuuslennon kapteenina toimi 48-vuotias Robert Piche. Hän aloitti lentoyhtiön palveluksessa perämiehenä maaliskuussa 1996, ja hänet ylennettiin kapteeniksi joulukuussa 1997. Hänellä oli yhteensä 16 800 tunnin lentokokemus, josta 796 onnettomuuskonetyypillä.
Perämies oli iältään 28-vuotias Mr. DeJager. Hän oli liittynyt lentoyhtiöön marraskuussa 1998 ensiksi perämiehenä Lockheed L-1011 TriStar -konemallille. Hän oli suorittanut A330-tyyppikoulutuksen marraskuussa 2000. Hänellä oli yhteensä 4 800 tunnin lentokokemus, josta 386 kyseisellä konetyypillä. Molempien lentäjien lupakirjat olivat ajan tasalla.
Lento

Lento 236 nousi kello 0.52 (UTC) Kanadan Toronton Pearsonin kansainväliseltä lentoasemlta kohteenaan Portugalin Humberto Delgadon lentoasema. Lennolla kerrottiin olevan mukana 46,9 tonnia polttoainetta. Lennon oli tarkoitus lähteä jo aiemmin kello 0.10. Mukana oli 293 matkustajaa ja 13 miehistön jäsentä.
Lennon alku sujui normaalisti, kunnes miehistö huomasi polttoaineen epätasapainon vasemman ja oikean moottorin välilä kello 5.33. Miehistö yritti korjata tilannetta avaamalla polttoainesyön ja kytkemällä oikean moottorin polttoainepumput pois, jotta vasemman moottorin polttoainetta saataisiin oikeaan moottoriin.
Miehistö huomasi kello 5.43, että polttoainemäärä ei riittäisi Lissaboniin, ja he päättivät laskeutua Lajesin lentoasemalle Azoreille. Miehistö ilmoitti lennonjohdolle, että koneen polttoainemäärä oli laskenut seitsemään tonniin selittämättömästä syystä. Miehistö katsoi ohjaamosta silmämääräisesti siipiin ja moottoreihin mahdollisten vuotojen varalta, mutta he eivät nähneet mitään.
Oikeanpuoleinen moottori sammui kello 6.13, kun lentokone oli lentopinnalla 390 ja noin 278 kilometrin päässä Lajesin lentoasemalta. Perämies ilmoitti hätätilanteesta lennonjohtoon kello 6.23, ja vasen moottori sammui muutamaa minuuttia myöhemmin, kun kone oli noin 120 kilometrin päässä lentoasemalta. Miehistö suoritti monimoottorihäiriön tarkastuslistan.
Lento oli noin 13 kilometrin päässä ja vajaan neljän kilometrin korkeudella lentoaseman kiitotieltä 33, ja kapteeni teki ilmassa täyden 360 asteen käännöksen vähentääkseen korkeutta. Lento oli kello 6.39 noin 13 kilometrin päässä kiitotien kynnyksestä, ja suoritti ILS-laskeutumisen kello 6.45. Kahdeksan kymmenestä renkaasta tuhoutuivat laskeutumisen aikana. Kone evakuoitiin, jonka aikana 16 matkustajaa ja kaksi matkustamohenkilökunnan jäsentä loukkaantuivat lievästi.
Koneen 121 kilometriä pitkä liito on ilmailun historian pisin matkustajakoneen tekemä liito ilman moottorin apua.
Mikko Wirén

Mikko Wirén (s. 11. huhtikuuta 1972 Helsinki) on suomalainen lääkäri ja pörssiyhtiön johtaja. Hän perusti Pihlajalinnan.
Wirén valittiin vuonna 2009 vuoden nuoreksi johtajaksi ja vuoden nuoreksi menestyjäksi. Vuonna 2015 hänelle myönnettiin Vuoden liikemiehen tunnustus. Hän on saanut myös monia muita palkintoja ja tunnustuksia, kuten Ernst & Youngin marraskuussa 2014 myöntämän Suomen parhaan kasvuyrittäjän palkinnon. Wirén oli aikoinaan maajoukkuetason uimari ja uppopallon pelaaja.
Wirénillä on kaksi sisarusta. Hänen vanhempansa erosivat hänen ollessaan 11-vuotias. Hänen alkoholisoitunut isänsä katosi 1990-luvun alkupuolella. Wirén on naimisissa ja hänellä on kolme lasta.
Viidakkokirja (vuoden 1967 elokuva)

| Viidakkokirja> The Jungle Book |
| --- | --- |

Ohjaaja:   Wolfgang Reitherman  Ave Levitow  Art Stevens 
Käsikirjoittaja:   Larry Clemmons  Ralph Wright  Ken Anderson  Vance Gerry 
Tuottaja:  Wolfgang Reitherman
Säveltäjä:   George Bruns  Terry Gilkinson  Shermanin veljekset (laulut) 
Leikkaaja:  Tom Acosta Norman Carlisle
Pääosat:   Phil Harris  Sebastian Cabot  Bruce Reitherman  George Sanders  Sterling Holloway  Louis Prima 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Walt Disney Productions
Levittäjä:  Walt Disney Studios Motion Pictures Disney+
Ensi-ilta:   Yhdysvallat 18. lokakuuta 1967  Suomi 20. joulukuuta 1968 
Kesto:  76 minuuttia
Alkuperäiskieli:  Englanti
Seuraaja:  Viidakkokirja 2
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Viidakkokirja (The Jungle Book) on Disneyn tuottama piirroselokuva, joka pohjautuu Rudyard Kiplingin samannimiseen kirjaan. Viidakkokirja kertoo Mowglista, joka on pienenä joutunut susien kaitsemaksi. Kun Mowgli on kasvanut isoksi, pantteri Bagheera käy hänen kanssaan matkaan tavoitteenaan saattaa Mowgli takaisin ihmisten pariin.
Matkalla he kohtaavat useita viidakon hahmoja, kuten tanssivan Baloo-karhun, hypnotisoivan Khaa-käärmeen, sekä Shere Khan -tiikerin, jonka aikeena on estää Mowglin paluu ihmisten luokse. Viidakkokirja oli viimeinen elokuva, jota Walt Disney itse työsti ennen kuolemaansa.
Elokuva poikkeaa monilta osin Kiplingin teoksesta.
Viidakkokirjan hahmot Baloo, Shere Khan ja apinakuningas Louie esiintyivät myös piirrossarjassa Pilipalipilotit. Sarjaa näytettiin tekstitettynä 1993 vuonna MTV3-kanavalla sekä myöhemmin Disney Channel -kanavalla.
Ääninäyttelijät

Elokuva dubattiin ensimmäisen kerran suomeksi vuonna 1968 alkuperäistä teatterikierrosta varten. Ensimmäisen dubbauksen ohjasi Reino Bäckman, joka hankki rooleihin tunnettuja laulajia alkuperäisen version tavoin. Elokuva dubattiin suomeksi uudelleen vuoden 1993 uusintakierrokselle. Toisen dubbauksen toteutti Tuotantotalo Werne ja sen ohjasi Pekka Lehtosaari. Jälkimmäisessä dubbauksessa Hathi-norsu muutettiin everstistä kenraaliksi, Lehtosaaren mukaan hahmoa ääninäytelleen Keijo Kompan omasta toiveesta.
| Alkuperäinen näyttelijä | Suomalainen näyttelijä (vuoden 1968 dubbaus) | Suomalainen näyttelijä (vuoden 1993 dubbaus) | Rooli |
| --- | --- | --- | --- |
| Bruce Reitherman | Jaana Saarinen | Antony Bentley | Mowgli |
| Phil Harris | Reino Bäckman | Pekka Lehtosaari | Baloo |
| Sebastian Cabot | Vuokko Saarinen | Veikko Honkanen | Bagheera |
| J. Pat O’Malley | Bror Collin | Keijo Komppa | Hathi |
| Verna Felton | Erkki Valaste | Ulla Ollikainen | äitinorsu Winifred |
| Clint Howard | Elina Saarinen | Cosmo Björkenheim | Hathi Jr. |
| Sterling Holloway | Viktor Klimenko | Antti Pääkkönen | Kaa |
| George Sanders | Erkki Valaste | Esa Saario | Shere Khan |
| Louis Prima | Esko Toivonen (”Eemeli”) | Eeki Mantere | kuningas Louie |
| J. Pat O’Malley, Chad Stuart, Lord Tim Hudson, Digby Wolfe | Finn Trio & Putte Lehtonen | Veeti & The Velvets | korppikotkat |
| Darleen Carr | Lola | Hanna Salakari | Shanti |
| Ben Wright | Markku Kivekäs | Veli-Pekka Hailuoto | Rama |
| John Abbott | Reino Bäckman | Kimmo Häkkinen | Akila |
| The Mellomen, Hal Smith | Reino Bäckman ja Bror Collin | Veikko Honkanen ja Pekka Lehtosaari | muut norsut |
| Leo DeLyon, Bill Skiles Pete Henderson | ei tiedossa | Veikko Honkanen, Eeki Mantere ja Pekka Lehtosaari | apinat |
Ääninäyttelijät > Suomenkieliset tuotannot > Vuoden 1968 suomenkielinen versio

Ohjaus: Reino Bäckman
Laulujen suomennos: Reino Bäckman
Suomennos: Solveig Holm
Äänittäjä: Raimo Kiialainen
Tuotanto: Suomi-Filmi
Ääninäyttelijät > Suomenkieliset tuotannot > Vuoden 1993 suomenkielinen versio

Käännös ja ohjaus: Pekka Lehtosaari
Laulut: Pekka Lehtosaari
Tuottaja: Ari Parviainen
Tuotantosihteeri: Jaana Rask
Suomenkielinen toteutus: Tuotantotalo Werne ja Golden Voice
Äänitys ja miksaus: Magnus Axberg ja Jari Ikonen
Luova johto: Kirsten Saabye
Suomenkielisen version tuottaja: Disney Character Voices International
Osa Bäckmanin dubbausversion lauluista on julkaistu alun perin vinyylillä Walt Disney’n Kivat satulaulut 1.. Sama albumi on julkaistu sittemmin digitalisoituna nimellä Walt Disneyn Kivat satulaulut.
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano sanoo mainioiden hahmojen ja niiden suomenkielisten äänten paikkaavan vaisua tarinaa ja piirrosjälkeä. Hän antaa Viidakkokirjalle kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Harhalan kansakoulu

Harhalan kansakoulu oli Pälkäneen Harhalan kylässä toiminut kansakoulu.
Arkkitehti Toivo Paatolan suunnittelema Harhalan koulu valmistui vuonna 1906. Vuodesta 1901 alkaen se oli toiminut vuokralla Heikkilän päärakennuksessa ja Marttilassa. Harhalan koulupiiri jaettiin Ruotsilan ja Iltasmäen piireiksi vuonna 1927, jonka jälkeen rakennus jäi Ruotsilan koulupiirin käyttöön. Rakennus poistui käytöstä vuonna 1957, kun Ruotsilan ja Iltasmäen piirit yhdistettiin uudeksi Harhalan piiriksi.
Koulurakennus on nykyisin yksityisessä omistuksessa ja muutettu asunnoksi.lähde?
Soinniton velaariklusiili

| --- | --- |
IPA:  k
UPA:  k
X-SAMPA:  k
Kirshenbaum:  k
IPA – Unicode:  U+006B
Soinniton velaariklusiili on monessa kielessä esiintyvä konsonanttiäänne. Suomessa se merkitään k-kirjaimella sekä vierasperäisissä sanoissa toisinaan c- tai q-kirjaimella. Äännettä merkitään kansainvälisessä foneettisessa aakkostossa ⟨k⟩-merkillä. Arkipuheessa "koo" voi tarkoittaa tilanteesta riippuen joko k-kirjainta tai äännettä [k].
Äänne [k] on soinniton, koska äänihuulet eivät siinä värähtele. Se on klusiili eli plosiivi, koska ilmavirta siinä pysähtyy ja purkautuu äkisti. Se on velaarinen, koska kieli siinä koskettaa pehmeää suulakea eli kitapurjetta (lat. velum palatinum).
Joissakin kielissä, kuten englannissa, [k] ääntyy aspiroituna.
Eerika Jouppila

| Eerika Jouppila> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1.9.1993lähde? Ilmajoki
Kansalaisuus:  Suomi
Uran tiedot
Pituus:  168cm
Laji:  Trampoliinivoimistelu
Seura:  EsTT LTV Bounce
Kilpauran kesto:  2007
Valmentaja:  Eira Nevanpää, Marleena Rantanen
Saavutukset
Voitot:  SM-kilpailut (seniorit) 2011 kultaa
Palkintokorokkeella:  SM-kilpailut (juniorit) 2009 hopeaa PM-kilpailut (juniorit) 2007 7. sija
Eerika Jouppila (s. 1993 Ilmajoki) on suomalainen trampoliinivoimistelija. Hän on edustanut Lakeuden taitovoimistelijoita, Espoon telinetaitureita ja Bouncea.
Eerika aloitti voimistelun 6-vuotiaana. Omaksi lajiksi vakiintui trampoliinivoimistelu vuonna 2006. Maajoukkueeseen hän pääsi vuonna 2007.lähde?
Akrobatia
Eerika Jouppilan akrobatiataidot ovat herättäneet huomiota hänen sirkusesityksissään, joissa hän yhdistää akrobatiaa ja tanssia. Tuoliakrobatia on erityinen muoto akrobatiasta, jossa esiintyjä käyttää tuoleja välineenä. Eerika on kehittänyt omia, innovatiivisia liikkeitään, jotka korostavat tuolin monipuolisuutta ja mahdollisuuksia akrobatiassa.
Hänen esityksensä ovat usein visuaalisesti vaikuttavia ja kertovat tarinoita liikkeen kautta. Hän on sitoutunut akrobatian kehittämiseen ja opettamiseen, ja hän järjestää työpajoja ja kursseja, joissa hän jakaa tietämystään ja intohimoaan akrobatiaa kohtaan.
Eerika Jouppila on yksi suomalaisen tuoliakrobatian pioneerista, ja hänen työnsä inspiroi monia nuoria akrobaatteja ympäri maata.
Suomen hallituskriisi 2017

Suomen hallituskriisi 2017 seurasi Suomen politiikassa 10. kesäkuuta 2017 pidettyjä perussuomalaisten puheenjohtajavaaleja. Pääministeri Juha Sipilä ja valtiovarainministeri Petteri Orpo ilmoittivat 12. kesäkuuta, etteivät he enää tee yhteistyötä koalitiohallituksessa perussuomalaisten kanssa Jussi Halla-ahon tultua valituksi puheenjohtajaksi. Kriisi ratkesi seuraavana päivänä, kun kaksikymmentä kansanedustajaa loikkasi perussuomalaisten eduskuntaryhmästä ja perusti oman ryhmän. Se käytti ensin nimeä Uusi vaihtoehto, mutta puolue rekisteröitiin nimellä Sininen tulevaisuus. Sipilän hallitus säilytti enemmistön eduskunnassa Sinisen tulevaisuuden jatkaessa hallituskoalition jäsenenä.
Tausta

Ennen kriisiä perussuomalaisilla oli eduskunnassa 37 kansanedustajaa ja Sipilän hallituksessa viisi ministeriä. Puolueen pitkäaikainen puheenjohtaja ja ulkoministeri Timo Soini ilmoitti maaliskuussa 2017 eroavansa puheenjohtajan tehtävästä kesäkuussa Jyväskylässä pidettävässä puoluekokouksessa. Eurooppa- ja kulttuuriministeri Sampo Terho ja europarlamentaarikko Jussi Halla-aho nousivat vahvimmiksi ehdokkaiksi Soinin seuraajaksi. Puoluejohdon uskottiin tukevan Terhoa maahanmuuton ja monikulttuurisuuden kovan linjan kriitikkoa Halla-ahoa vastaan.
Halla-aho sai 10. kesäkuuta pidetyssä johtajavaalissa ensimmäisellä kierroksella enemmistön puolueen jäsenten äänistä ja hänet valittiin perussuomalaisten puheenjohtajaksi. Samana päivänä puolueen varapuheenjohtajiksi valittiin Laura Huhtasaari, Teuvo Hakkarainen ja Juho Eerola, jotka kaikki olivat Halla-ahon kannattajia. Tultuaan valituksi Halla-aho lupasi viedä puoluetta kansallismielisempään ja euroskeptisempään suuntaan. Helsingin Sanomat kuvaili tulosta vallankumoukseksi, ja pääministeri Juha Sipilä totesi, että perussuomalaiset eivät ole sama puolue kuin ennen.
Tapahtumat

Keskustan ja kokoomuksen puheenjohtajat pääministeri Juha Sipilä ja valtiovarainministeri Petteri Orpo neuvottelivat aamulla 12. kesäkuuta Halla-ahon kanssa koalitiohallituksen jatkosta Kesärannassa. Pian tämän jälkeen Sipilä ja Orpo molemmat twiittasivat, etteivät tekisi yhteistyötä Halla-ahon puolueen kanssa. Koalition lopettaminen perussuomalaisten kanssa hyväksyttiin keskustan ja kokoomuksen eduskuntaryhmissä.
Sipilän odotettiin pyytävän virallisesti hallituksen eroa tasavallan presidentti Sauli Niinistöltä. Oppositiojohtajat Ville Niinistö ja Li Andersson vaativat ennenaikaisia vaaleja. Keskustan ja kokoomuksen odotettiin toisaalta muodostavan uuden hallituksen RKP:n ja kristillisdemokraattien kanssa ilman uusia vaaleja. Tällä hallituskoalitiolla olisi ollut 101 kansanedustajaa, mikä olisi ollut niukin mahdollinen parlamentaarinen enemmistö.
Kriisiin liittyi dramatiikkaa, kun Sipilä itse lensi Helsingistä Turkuun viemään hallituksen eroanomusta Naantalin Kultarannassa olevalle presidentti Sauli Niinistölle. Niinistö odotti Sipilää Kultarantaan kello kolmeksi. Naantalissa Sipilä  soitti Niinistölle ja ilmoitti, ettei hän jätäkään erokirjettään. Sipilä, kertoi, että oli puhunut Simon Elon kanssa, joka oli lähettänyt uuden ryhmän perustamispaperit ja kertonut, että ryhmässä oli 20 jäsentä.
Tilanne oli näin saanut uuden käänteen 13. kesäkuuta, kun kaksikymmentä kansanedustajaa oli eronnut perussuomalaisten eduskuntaryhmästä ja perustanut ryhmän nimeltä Uusi vaihtoehto. Sen jäseniä olivat Soini, Terho ja kaikki muut hallituksen ministerit, jotka olivat edustaneet perussuomalaisia. Uusi vaihtoehto oli halukas jatkamaan hallituskoalition jäsenenä, minkä Sipilä ja Orpo eduskuntaryhmineen hyväksyivät. Uudessa hallituskoalitiossa oli 106 kansanedustajaa. Kriisi ei aiheuttanut muutoksia Sipilän hallituksen kokoonpanoon. Terho ilmoitti 19. kesäkuuta, että Uusi vaihtoehto -eduskuntaryhmän pohjalta perustetaan uusi puolue nimellä Sininen tulevaisuus.
Näkemyksiä kriisistä > Hallituskumppanit

Sipilä ja Orpo katsoivat, etteivät jaa Halla-ahon kanssa samaa arvopohjaa ja pitivät haittana myös sitä, että Halla-aho aikoi johtaa puoluettaan Brysselistä käsin. Sinisen tulevaisuuden jäsenet perustelivat lähtöään perussuomalaisista sillä, että Halla-ahon kannattajat olivat kaapanneet puolueen. Soini syytti puolueen sisäisestä skismasta äärioikeistolaista kansallismielistä Suomen Sisua.
Näkemyksiä kriisistä > ”Käsitervehdykset”

Tiina Elovaara, yksi loikanneista kansanedustajista, väitti nähneensä Halla-ahon kannattajien tehneen  puoluekokouksessa sellaisia ”käsitervehdyksiä”, jotka eivät sovi perussuomalaisten toimintaan. Myöhemmin Elovaara korosti, ettei puhunut natsitervehdyksistä, vaan käsimerkeistä: ”En itse käyttänyt natsitervehdys-sanaa”. Hän tarkensi tarkoittaneensa puoluekokouksessa otettua valokuvaa. Kuva oli otettu tilanteessa, jossa puoluekokousedustajia oli pyydetty nostamaan kätensä, jos halusivat järjestää sähköisen äänestyksen presidenttiehdokkaasta.
Näkemyksiä kriisistä > Jussi Halla-aho

Jussi Halla-ahon mukaan Sipilä erotti perussuomalaiset hallituksesta, koska ei hyväksynyt Halla-ahon vaatimusta noudattaa hallitusohjelmassa sovittua maahanmuuttopolitiikkaa. Halla-aho muistutti, että perussuomalaiset olivat valinneet hänet puheenjohtajaksi demokraattisesti.
Siirtolaisuus Suomeen

Siirtolaisuus Suomeen tarkoittaa muuttoliikettä, jossa toisesta maasta tulleet henkilöt asettuvat pysyvästi asukkaina tai kansalaisina Suomeen. Suomeen on muuttanut ihmisiä kautta historian. Suuria muuttoaaltoja on ollut keskiajalta lähtien etenkin Ruotsista ja Venäjältä sekä Virosta. Suomeen on 1900–2000-luvulla tullut pakolaisia ympäri maailmaa käynnissä olleiden sotien ja vainojen vuoksi. Kasvutahti maahanmuutossa on ollut nopeaa 2000-luvulla. Yleensä väestöön kohdistuvat muutokset ovat hitaita, mutta maahanmuutossa Suomeen muutos on ollut nopeaa.
Käsitteitä

Maahanmuuttajalle ei ole vakiintunutta määritelmää. Esimerkiksi tilastot saattavat perustua eri kohdejoukkoihin:
Ulkomaalaistaustainen on henkilö, jonka molemmat vanhemmat (tai ainoa tiedossa olevan vanhempi) on syntynyt ulkomailla. Osa ulkomaalaistaustaisista on syntynyt ulkomailla (maahanmuuttajat) ja osa Suomessa (niin sanottu toinen sukupolvi). Ulkomaalaistaustaisen taustamaa on pääsääntöisesti äidin syntymävaltio.
Vieraskielinen on henkilö, jonka rekisteröity äidinkieli on muu kuin suomi, ruotsi tai saame. Osa vieraskielisistä on syntynyt ulkomailla, osa Suomessa. Monet vieraskieliset ovat myös suomen- tai ruotsinkielisiä. Maahanmuuttajat ovat siten vieraskielisiä laajempi joukko.
Ulkomaan kansalainen on henkilö, jolla ei ole Suomen kansalaisuutta. Suomen kansalaisilla voi olla myös jonkin toisen maan kansalaisuus. Jos syntyvän lapsen äidillä on Suomen kansalaisuus tai jos lapsen isällä on Suomen kansalaisuus ja hän on avioliitossa lapsen äidin kanssa, saa lapsi Suomen kansalaisuuden. Suomen kansalaisuuden omaavan miehen lapsi saa Suomen kansalaisuuden myös silloin, kun lapsi on avioliiton ulkopuolinen, mutta Suomessa syntynyt.
Ulkomailla syntynyt. Suomessa syntyneiden henkilöiden syntymämaa määräytyy äidin vakituisen kotimaan mukaan syntymähetkellä. Ulkomailta muuttavan henkilön syntymämaaksi rekisteröidään henkilön ilmoittama syntymämaa.
Paluumuuttaja on henkilö, joka on asunut maan rajojen ulkopuolella ja palaa sitten asumaan kotimaahansa.
Maahanmuuton historiaa > Ruotsalaisten tulo Suomeen

Ruotsalaisten tulo Suomeen oli 1100-luvun lopulta 1350-luvulle jatkunut ruotsalaisten vaiheittainen Suomen saariston ja rannikkoalueiden kolonisaatio ristiretkien yhteydessä. Ruotsalaisten maahanmuutto johti Suomen ruotsinkielisen asutuksen sekä suomenruotsalaisten syntymiseen. Nimistötutkimuksen perusteella lähtijät olivat kotoisin Keski-Ruotsista. On arvioitu, että siirtolaisia oli kaikkiaan tuhansia.
Maahanmuuton historiaa > Ruotsin vallan aika

Suomen nykyiselle alueelle muutti Ruotsista lähinnä sotilaita, pappeja ja virkamiehiä. Ruotsiin saatiin uusinta osaamista ulkomaisten käsityöläisten avulla: esimerkiksi seppinä ja kaivosmiehinä arvostettuja valloneja eli ranskankielisiä belgialaisia saapui nykyisen Suomenkin ruukkeihin. Lisäksi Ruotsin vallan aikana Suomeen tulivat ensimmäiset romanit. Heitä saapui Varsinais-Suomeen ja Ahvenanmaalle 1500-luvulla Ruotsin alueelta. Myöhempinä vuosisatoina Suomeen muutti romaniväestöä Baltiasta ja Venäjältä. Esimerkiksi 1700-luvulla Suomen eteläiselle rannikolle saapui veneillä pakolaisia Baltiasta. Maaorjuutta ja tilanherrojen valtaa paeten he asettuivat rannikolle kalastajiksi, mistä suomalaiset eivät pitäneet. Monet Baltiasta tulleista löysivät paikkansa yhteiskunnassa rannikon herraskartanoista, jotka saivat heistä tarvitsemaansa työvoimaa.
Maahanmuuton historiaa > Venäjän aika

Kun Venäjä valloitti Vanhan-Suomen 1700-luvulla ja lopulta koko maan 1800-luvun alussa aluetta linnoitettiin voimakkaasti. Linnoitustöihin ja varuskuntapalveluun Suomeen tuli Venäjältä venäläisten lisäksi juutalaisia, tataareja ja ensimmäisen maailmansodan aikana kiinalaisia. Suomeen muodostui pysyvä juutalais- ja tataarivähemmistö. Suomen itsenäistyttyä 1917 osa maahanmuuttajista palasi Venäjälle, mutta jotkut jäivät asumaan pysyvästi. Monet perinteikkäät, supisuomalaisiksi mielletyt yritykset kuten Enso-Gutzeit, Stockmann, Fazer, Sinebrychoff, Finlayson tai Fiskars ovat Euroopasta lähtöisin olevien maahanmuuttajien tai heidän jälkeläistensä 1800-luvulla perustamia. Ulkomaisten asiantuntijoiden avulla saatiin tietoa uusimmista tekniikoista: esimerkiksi 1800-luvun puolivälissä Impilahdelle Pitkärannan kaivoksille tuotetut ruotsalaiset kaivosmiehet muodostivat vuosikymmeniksi perheineen oman pienen yhteisönsä keskelle karjalaista ortodoksista kulttuuria.
Maahanmuuton historiaa > Itsenäisyyden alkuvuodet

Itsenäisen Suomen ensimmäiset pakolaiset saapuivat itsenäisyyden alkuvuosina 1917–1922, kun tuhannet pakenivat Venäjältä vallankumouksen ja sekasorron seurauksena. Vuoden 1919 alussa virallisten tilastojen mukaan rekisteröitiin 15 457 venäläistä, mutta todellinen luku oli suurempi, sillä pelkästään Viipurissa rekisteröitiin 11 000 pakolaista. Suurin pakolaisväestö oli vuonna 1922, jolloin itärajan yli saapui noin 
33 500 henkeä. Pakolaiset olivat pietarinsuomalaisia, inkerinsuomalaisia, itäkarjalaisia sekä ylhäisiä aatelisia, joiden joukossa oli myös tsaariperheen lähisukulainen suuriruhtinas Kirill Vladimirovitš Romanov, upseereja ja tehtaanomistajia. Samaten vuoden 1921 Kronstadtin kapinan jälkeen Suomeen pakeni 6 400 matruusia Suomenlahden jään yli. Moni pakolainen kotiutui uuteen isänmaahansa suomenvenäläisinä, kun taas osa jatkoi Suomen kautta muualle Manner-Eurooppaan. Yksistään vuosina 1917–1939 Suomeen hakeutui arviolta noin 44 000 pakolaista. Eräissä arvioissa vuosina 1917–1944 jopa 100 000 ihmistä haki turvaa Suomesta.
Monet 1900-luvun alussa Suomeen tulleet suomalais- ja karjalaispakolaiset jatkoivat elämäänsä muualla Euroopassa tai Pohjois-Amerikassa. Lisäksi tuhannet palasivat tai palautettiin Venäjälle. Vuosina 1923–1939 uusia pakolaisia saapui entisestä emämaasta enää muutamia satoja vuotta kohden. Ulkomaalaisten maahanpääsy Suomeen oli tuolloin tarkasti rajoitettua.
| Vuosi | Inkeriläiset | Itäkarjalaiset | Venäläiset | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1918 | 300 | 70 | 3 000 | 3 400 |
| 1919 | 8 200 | 1 600 | 5 000 | 14 800 |
| 1920 | 8 400 | 3 100 | 7 000 | 18 500 |
| 1921 | 6 400 | 3 300 | 15 300 | 25 000 |
| 1922 | 5 000 | 8 800 | 15 000 | 28 800 |
| 1923 | 4 000 | 8 000 | 13 500 | 25 500 |
| 1925 | 2 900 | 6 000 | 12 600 | 21 500 |
| 1927 | 3 000 | 5 000 | 10 000 | 18 000 |
| 1932 | 3 400 | 5 300 | 9 300 | 18 000 |
| 1934 | 3 206 | 6 127 | 9 000 | 18 300 |
| 1934 | 3 206 | 6 127 | 9 000 | 18 300 |
| 1938 | 2 397 | 5 484 | 6 256 | 14 137 |
| 1943 | 1 700 | 4 200 | 4 700 | 10 600 |
Maahanmuuton historiaa > Toinen maailmansota

Toisen maailmansodan aikana sodan osapuolina pidettyjä ulkomaalaisia sijoitettiin internointileireille, ja osa lähetettiin keskitysleireille Saksaan. Sodan aikana maahan tuli muun muassa Inkerissä asuvia suomalaisia eli inkeriläisiä ja virolaisia maahanmuuttajia. Suurin osa heistä (eli he jotka eivät onnistuneet pakenemaan länteen) luovutettiin toisen maailmansodan jälkeen Neuvostoliittoon.