stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kellopeliappelsiini
Juoni

Teos on tulevaisuuteen sijoittuva Alex-nimisen nuoren lontoolaispojan kehitystarina. Hän rakastaa Beethovenin musiikkia ja näkee sitä kuunnellessaan mielessään väkivaltaisia hallusinaatioita. Alex on kotoisin normaalista keskiluokkaisesta perheestä. Hän viettää aikansa mieluiten kadulla johtaen väkivaltaista jengiä, joka huvittelee puhumalla keskenään keksittyä slangia, nadsat-kieltä, jossa on runsaasti lainasanoja ja kieliopillisia rakenteita venäjän kielestä, mutta myös amerikanenglannista.
Jengiin kuuluvat Alexin lisäksi Pete, Georgie ja Pim. Jengin vihollisia ovat muut jengit, erityisesti kuitenkin Billyboy-nimisen pojan johtama jengi. Jengiläiset harjoittavat silmitöntä väkivaltaa ryöstöjen yhteydessä, mitä teos kuvaa hyvin pitkään ja tarkasti. He hakkaavat paljon ihmisiä, sekä pahoinpitelevät erään kirjailijan ja raiskaavat tämän vaimon. Kirjailija on kirjoittamassa kirjaa Kellopeli Appelsiini, jonka nimeä Alex pilkkaa.
Alex alkaa kuitenkin välillä riidellä jengiläistensä kanssa, sillä muut haluavat enemmän demokratiaa ja ettei jengillä olisi selvää johtajaa. Alex pahoinpitelee heidät näyttääkseen johtajan asemansa. Myöhemmin muut jengiläiset yllyttävät Alexin murtautumaan erään naisen taloon ja tappamaan tämän. Alex tekeekin sen, mutta muut pahoinpitelevät hänet ja jättävät hänet poliisien armoille. Alex jää kiinni ja joutuu vankilaan.
Vankilassa Alex viettää kaksi vuotta. Hänelle tarjotaan mahdollisuutta lyhentää tuomiotaan osallistumalla uuden Ludovico-hoitomenetelmän kokeiluun. Siinä hänet ehdollistetaan shokeeraavin behavioristisin psykologisin keinoin vihaamaan väkivaltaa. Hänet pakotetaan katsomaan kauheita väkivaltavideoita, ja vaikka Alex huutaa ja kärsii, häntä ei päästetä pois. Samalla kun hänestä tulee mallikansalainen, hänestä tehdään myös tahdoton kone (kellopeli, vihannes). Terapian sivutuotteena hänet myös saadaan vieroksumaan aiemmin jumaloimaansa Beethovenin musiikkia.
Hoidon päätyttyä Alex päästetään pois vankilasta, mutta hän joutuu monesti heitteille ja niiden henkilöiden pahoinpitelemäksi, joita hän aiemmin itse pahoinpiteli. Muun muassa Pim, Billyboy ja kirjaston mies, jonka kanssa jengi kirjan alussa ”piti hauskaa”, hakkaavat Alexin. Hän joutuu myös lähtemään kotoaan, koska uusi alivuokralainen ei hyväksy häntä taloon hänen entisten tekojensa vuoksi. Alex joutuu kadulle ja pyytää eräästä talosta apua, mutta talossa asuukin sama kirjailija, jonka Alex pahoinpiteli kaksi vuotta aiemmin.
Kirjailija tunnistaa Alexin vasta myöhemmin ja lukitsee hänet tyhjään huoneeseen ja laittaa soimaan Beethovenin yhdeksännen, jonka kuullessaan Alex alkaa voida pahoin ja kärsiä. Lopulta Alex päätyy yrittämään itsemurhaa hyppäämällä ikkunasta, mutta ei kuole vaan joutuu sairaalaan, jossa poliitikot alkavat pitää hänestä huolta ja parantavat hänet. Lopussa Alex on kerännyt uuden jengin, joka huvittelee samalla tavalla kuin kirjan alussa. Lopulta hän kuitenkin huomaa olevansa toimintaan liian vanha ja lopettaa jengin johtamisen.
Vastaanotto

Turun Sanomien mukaan ”Kellopeliappelsiinin luoma tulevaisuudennäkymä on kauhea. Kirjassa taistellaan valinnanvapauden ja yksilöllisyyden puolesta ilman minkäänlaista moraalia. Se saa silmät räpsymään kiihtyvällä vauhdilla, kunnes ainakin jotain näkee toisin kuin ennen.”
Helsingin Sanomien mukaan ”Moog Konttisen suomennos on hienoa kieliakrobatiaa, röyhkeää ja vivahteikasta kuten alkutekstikin.”
Veijarit

| Veijarit |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste
Ohjaaja:  Lauri Nurkse
Käsikirjoittaja:  Katri Manninen
Tuottaja:  Jesse Fryckman
Säveltäjä:  Pessi Levanto
Kuvaaja:  Henri Blomberg
Leikkaaja:  Aleksi Raij
Lavastaja:  Christer Andersson
Pääosat:  Mikko Leppilampi Antti Luusuaniemi Pihla Viitala Malla Malmivaara  Hennariikka Laaksola
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Suomi
Tuotantoyhtiö:  Bronson Club Nordisk Film (levitys)
Ensi-ilta:   25. joulukuuta 2010
Kesto:  95 min.
Alkuperäiskieli:  suomi
Budjetti:  1 552 000 €   (SES 590 000 €)
Katsojat:  111 709
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Veijarit on suomalainen Lauri Nurksen ohjaama komediaelokuva, joka sai ensi-iltansa 25. joulukuuta 2010. Elokuvan keskeisissä rooleissa nähdään Mikko Leppilampi, Antti Luusuaniemi, Pihla Viitala ja Malla Malmivaara.
Elokuvan tunnuskappale on Palefacen "Syntyny rellestää".
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Mikko Leppilampi  | … |  Saku    |
|  Antti Luusuaniemi  | … |  Seppo "Ässä"   |
|  Pihla Viitala  | … |  Anna    |
|  Hennariikka Laaksola  | … |  Vilma    |
|  Malla Malmivaara  | … |  Rita    |
|  Milka Ahlroth  | … |  Arja    |
|  Pia Andersson  | … |  Cheryl    |
|  Sakari Behm  | … |  Pultsari   |
|  Eero Ritala  | … |  Panu   |
|  Ville Tiihonen  | … |  Alex   |
|  Leo Honkonen  | … |  Stefu   |
|  Maria Modeen  | … |  Lila   |
|  Anet Mäntynen  | … |  Helena   |
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (suomeksi)
Veijarit Facebookissa
Veijarit Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Veijarit Elonet. (suomeksi)
| n k Lauri Nurkse |
| --- | --- |
Pitkät elokuvat (ohjaus):  Sooloilua (2007)  Veijarit (2010)  Nuotin vierestä (2015)  Tappajan näköinen mies (2016) 
TV-elokuvat ja -sarjat (ohjaus):  Kumman kaa (2004–2005)  Studio Impossible (2006)  Suurin pudottaja (2006)  Teräsvilla – Hevimatka navetan nurkasta Tavastian lavalle (2006)  Pelkkää lihaa (2007)  Presidentin kanslia (2009)  Uutishuone (2009)  Tappajan näköinen mies (2011)  Ei valoa tunnelissa (2011)  Kiiltokuvia (2014)  Toisen kanssa (2014)  Putous (2014)  Luottomies (2016)  Heikki Paasonen Show (2017)  Kansalainen Turhapuro (2017)  Presidentti (2017)  Pirjo (2018–2020)  Pientä laittoa (2019) 
Dokumenttielokuvat (ohjaus):  André Wickström ensimmäinen jäähyväiskeikka (2006) 
Lyhytelokuvat (ohjaus):  Isän kuva (2001)  Kotipileet (2003)  Parinvaihto (2004)  Jonna: Sateen jälkeen (2004)
Avestan kieli

| Avesta |
| --- | --- |
 Kappale avestan kieltä
Oma nimi:  𐬎𐬞𐬀𐬯𐬙𐬀𐬎𐬎𐬀𐬐𐬀𐬉𐬥𐬀
Muu nimi:  zend
Tiedot
Alue:  Persia
Puhujia:  0
Kirjaimisto:  avestalainen kirjaimisto
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  indoeurooppalaiset kielet
Kieliryhmä:  indoiranilaiset kielet – iranilaiset kielet
Kielikoodit
ISO 639-1:  ae
ISO 639-3:  ave
 Ohje 
Avestan kieli (aikaisemmin myös zend) on zarathustralaisuuden pyhässä kirjassa Avestassa käytetyn kuolleen iranilaisen kielen nimitys. Intian parsit kutsuvat sitä pehleviksi.
Avestan kieli on vanhin tunnettu iranilainen kirjakieli. Se sisältää sekä länsi- että itäiranilaisia aineksia. Tekstien katsotaan yleensä syntyneen Keski-Aasiassa tai Khorasanin maakunnassa. Avesta jakautuu kahteen historialliseen kielimuotoon: gathaan, jolla on kirjoitettu Zarathustran laatimina pidetyt hymnit, sekä nuorempaan avestan kieleen. Ne perustuvat ilmeisesti eri murteisiin.
Avesta on kodifioitu varsin myöhään, sassanidien hallituskaudella 300-luvun lopussa tai 500-luvun puolivälissä. Tuolloin sen jo kuollutta kieltä käytettiin vain zarathustralaisten jumalanpalveluksessa. Kodifikaation yhteydessä Avestaa varten laadittiin erityinen keskipersiaan perustuva kirjaimisto, joka sisältää noin 50 merkkiä. Vanhimmat säilyneet käsikirjoitukset ovat 1200–1300-luvuilta.
Avestalainen kirjaimisto poistui käytöstä 600-luvulla Persian käännyttyä islaminuskoon. Myöhemmin avestaa on kirjoitettu arabialaisilla tai gudžaratilaisilla kirjaimilla.
Fonologia > Vokaalit

|  | Etinen | Keskinen | Takainen |
| --- | --- | --- | --- |
| Suppea | i |  | u |
| Puolisuppea | e | ə | o |
| Avoin |  | a | ɒ |
Lähde:
Fonologia > Konsonantit

|  | Labiaali | Dentaali | Alveolaari | Retrofleksi | Palataali | Velaari | Glottaali |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Klusiili | p | b |  | t | d |  |  | k | g |  |
| Affrikaatta |  |  |  |  | ʧ | ʤ |  |  |
| Frikatiivi | f | β | θ | ð | s | z | ʂ | ʃ | ʒ | x́ ~ xʷ ~ x | ɣ | h |
| Nasaali | m̥ | m |  | n |  | ɲ | ŋ́ ~ ŋʷ ~ ŋ |  |
| Likvida |  |  | r |  |  |  |  |
| Puolivokaali | w |  |  |  | j |  |  |
Lähde:
Aiheesta muualla

Encyclopædia Iranica: Avestan language (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Iranilaiset kielet
avesta
belutši
dari
gilaki
kurdi
luri
mazandarani
osseetti
paštu
persia
tadžikki
tališi
tati
Himalajansusi

Himalajansusi (Canis lupus chanco) on koiraeläimiin kuuluva nisäkäs. Himalajan korkeilla rinteillä elävä himalajansusi on suden suvun harvinaisimpia alalajeja, josta on tietoa varsinaisen vähän.
Himalajansusi elää pelkästään Himalajan rinteillä, eikä ole levinnyt muualle maailmalle.
Gorzów Wielkopolski

| Gorzów Wielkopolski |
| --- | --- |

 lippu:  vaakuna
 Gorzów Wielkopolski
 Koordinaatit: 52°44′N, 15°14′E 
Valtio:  Puola
Voivodikunta:  Lubusz
Hallinto:  
 – Pormestari:  Jacek Wójcicki
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  85,7 km²
Korkeus:  19 m
Väkiluku (2019)  (arvio):  123 609
 – Väestötiheys:  1 442,3 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
Postinumero:  66-400–66-414
 
 www.gorzow.pl 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Gorzów Wielkopolski (saks. Landsberg an der Warthe) on kaupunki Lubuszin voivodikunnassa Länsi-Puolassa Wartajoen varrella. Vuoden 2019 arvion mukaan siellä asui 123 609 asukasta. Puolan suurimmat öljyvarannot sijaitsevat Gorzówin lähistöllä.
Pätkä kaupunginmuuria 1300-luvulta
Kaupunki rakennettiin alkujaan rajalinnoitukseksi, ja sen nimi oli Landisberch Nova. Kaupunginmuuri pystytettiin 1321. Muuri tuhoutui 30-vuotisessa sodassa, kun Ruotsin joukot valtasivat kaupungin. Sodan jälkeen kaupungista kehittyi merkittävä kauppapaikka. 1800-luvulla vedetty rautatie nopeutti kaupungin teollistumista. Vuonna 1945 kaupunki vaurioitui pahoin, kun Saksan ja Neuvostoliiton joukot taistelivat sen hallinnasta. Gorzów Wielkopolski oli vuosina 1975–1998 Gorzówin voivodikunnan hallinnollinen keskus.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gorzów Wielkopolski Wikimedia Commonsissa
Game Over (vuoden 2005 elokuva)

| Game Over |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Pekka Lehto
Käsikirjoittaja:  William Aldridge Diego Fandos
Säveltäjä:  Jonas B jerre Mauri Sumén
Kuvaaja:  Kasimir Lehto   Howard Smith
Leikkaaja:  Joona Louhivuori
Tuotantosuunnittelija:  Karl Júlíusson
Lavastaja:  Pentti Valkeasuo
Erikoistehosteet:  Klaus Hedström
Pääosat:  Reino Nordin Julius Lavonen Jarkko Niemi Juuso Pekkinen
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Suomi
Tuotantoyhtiö:  Globe Film Ltd.   Film i Väst AB   GötaFilm   Kinofinlandia Oy
Ensi-ilta:   26. elokuuta 2005
Kesto:  81 min
Alkuperäiskieli:  suomi, espanja
Budjetti:  2 000 000 €
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Game Over on vuonna 2005 valmistunut, vuonna 2001 tapahtuneisiin Heinojen murhiin pohjautuva suomalainen elokuva. Sen on ohjannut Pekka Lehto ja sen pääosissa ovat Reino Nordin, Julius Lavonen, Jarkko Niemi ja Juuso Pekkinen.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Reino Nordin  | … |  Kimi   |
|  Julius Lavonen  | … |  HooPee   |
|  Jarkko Niemi  | … |  Valtteri   |
|  Juuso Pekkinen  | … |  Riku   |
|  Lilli Aro  | … |  Salla   |
|  Joonas Saartamo  | … |  Harri   |
|  Mikko Vanhala  | … |  Tomppa   |
|  Karoliina Blackburn  | … |  Rikostutkija Karoliina Ranta   |
|  Aimo Räsänen  | … |  Tarkastaja Jussi Vuori   |
|  Katariina Kaitue  | … |  Kimin äiti   |
|  Mikko Hänninen  | … |  Kimin isä   |
|  Maria Järvenhelmi  | … |  Minna Ilola   |
|  Tapio Liinoja  | … |  Pertti Ilola   |
Aiheesta muualla

Game Over Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Game Over Elonet. (suomeksi)
Venäjän federaation historia

n
k
Venäjän federaatio syntyi Neuvostoliiton hajoamisen seurauksena 25. joulukuuta 1991. Presidentti Boris Jeltsinn johtama Venäjä oli Neuvostoliiton pääperillinen, ja se peri myös ongelmat, jotka olivat kärjistyneet Neuvostoliittoa uudistamaan pyrkineen Mihail Gorbatšovin aikana. Näitä olivat talousongelmat, korruptio, rikollisuus ja kansallisuusongelmat. Huolimatta vastustajiensa aikeista ja epäsuosion kasvusta taitava poliittinen taktikko Jeltsin pysytteli vallassa vuoden 1999 loppuun asti.
Jeltsinin seuraajaksi maan johdossa nousi vuonna 2000 turvallisuuspalvelutaustainen Vladimir Putin. Poliittiset ja taloudelliset uudistukset toivat Venäjän politiikkaan vakautta, mikä nosti hänen suosiotaan maan johdossa. Putin sai kritiikkiä siitä, että hän pyrki keskittämään vallan itselleen ja rajoitti joitakin vapauksia. Hänen aikanaan monet maan politiikkaa arvostelleet oppositiopoliitikot ja lehdistö on vaiennettu. Länsivastainen retoriikka on koventunut ja suhteita länteen hiersivät Georgian sota vuonna 2008 ja sijaissotana käyty Itä-Ukrainan sota vuodesta 2014. Venäjä lähetti omat joukkonsa Ukrainaan vuonna 2022 ja aloitti täysimittaisen sodan. Venäjää vastaan asetettiin talouspakotteita ja Euroopan unioni alkoi pyrkiä eroon energiariippuvuudesta Venäjään.
Venäjän ensimmäiset vuodet > Siirtymä jälkikommunistiseen aikaan

Venäjän federaatiosta tuli itsenäinen valtio, kun Neuvostoliitto hajosi talousvaikeuksien, ideologian heikkenemisen ja kansallisuusongelmien takia. Venäjä julistautui Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen sen seuraajavaltioksi. Venäjä peri Neuvostoliiton seuraajana pysyvän paikan YK:n turvallisuusneuvostossa. Venäjä ilmoitti myös pitävänsä kiinni Neuvostoliiton solmimista kansainvälisistä sopimuksista, kuten aseidenriisuntasopimuksista.
Venäjälle oli  tavoitteena kehittää Itsenäisten valtioiden yhteisöstä merkittävä yhteenliittymä, jossa sillä itsellään olisi keskeisin asema. Venäjällä katsottiin, että se oli taloudellisesti ja sotilaallisesti voimakkain ja siten oikeutettu toimimaan muiden IVY-maiden etuuksien puolestapuhujana. Keski-Aasian islamilaiset maat hyväksyivät Venäjän valta-aseman, mutta Ukraina ja Kaukasuksen maat halusivat itsenäisemmän aseman. Ukrainan ja Venäjän suhteita hiersi Venäjän Krimillä sijainnut Sevastopolin laivastotukikohta, jonka Venäjän sallittiin säilyttää pitkien neuvottelujen jälkeen. Sen sijaan neuvostovalmisteiset ydinaseet Ukraina suostui Valko-Venäjän ja Kazakstanin tavoin luovuttamaan Venäjälle tuhottaviksi. Näin ollen Venäjä omaksui keskeisen roolin IVY-alueen sotilaallisen turvallisuuden ylläpitämisessä. Talousliittona IVY ei kehittynyt yhtä nopeasti, osasyynä oli, että jokaisella maalla oli omat taloudelliset ongelmansa. Monissa maissa vaikutti edelleen neuvostoaikainen komentotalous, joka oli jäykkä reagoimaan markkinatalouden vaatimuksiin.
Taloudellisesti Venäjä pyrki presidentti Boris Jeltsinin ja ulkoministeri Andrei Kozyrevin johtamana luomaan markkinatalouteen pohjautuvan demokraattisen yhteiskunnan. Venäjä pääsi mukaan johtavien teollisuusmaiden (G7) järjestön kokouksiin, jolloin se pystyi turvaamaan itselleen länsimaiden taloudellisen avun. Näistä avuista tuli Venäjällä sisäpoliittinen kiistanaihe. Jeltsinin linjaa vastustaneiden mielestä läntinen talousapu teki Venäjästä riippuvaisen Yhdysvalloista ja kavensi sen omaa päätösvaltaa. Kritiikin vaimentamiseksi Jeltsin pyrki tekemään selkeämmin eroa länsimaihin. Esiin alkoi nousta yhä enemmän poliittisia erimielisyyksiä. Venäjä ei ollut länsimaiden kanssa yksimielinen siitä, miten tuli ratkaista Jugoslavian konflikti. Venäjä suhtautui myötämielisemmin Serbian toimiin, eikä hyväksynyt Naton toimia sitä vastaan.
Venäjän ensimmäiset vuodet > Monikansallinen Venäjä > Vähemmistökansallisuudet ja federaatiosopimus

Neuvostoliiton hajoaminen oli monen arvioijan mukaan osoitus siitä, että monikansallisten imperiumien aika oli ohi. Kuitenkin myös Venäjä on monikansallinen maa. Venäjän asukkaista noin 80 prosenttia on venäläisiä. Maassa on runsaasti ei-venäläisiä alueita, jotka halusivat itselleen suuremman päätösvallan. Maaliskuussa allekirjoitettiin federaatiosopimus, jossa siirrettiin valtaa keskushallinnolta alueellisille hallinnoille. Sopimus antoi Venäjän sisällä olleille tasavalloille suhteellisen laajan itsemääräämisoikeuden. Presidentti Jeltsin oli tämän oikeuden valmis aluehallinnoille myöntämään, kunhan se ei vaikuttaisi mitenkään Venäjän valtiollisiin rajoihin. Ainoastaan Pohjois-Kaukasuksella sijainnut Tšetšenia katsoi, että nämä myönnytykset eivät olleet riittäviä, vaan ainoa ratkaisu oli täydellinen valtiollinen itsenäisyys.
Venäjän ensimmäiset vuodet > Monikansallinen Venäjä > Tšetšenian sota

Tšetšeenit olivat taistelleet Venäjää ja neuvostovaltaa vastaan jo sata vuotta. Tšetseenit olivat edellisen kerran nousseet kapinaan toisen maailmansodan aikana saksalaisten tunkeuduttua kaukasiaan. Josif Stalin kosti tämän karkottamalla koko kansan Keski-Aasiaan, jolloin noin 100 000 tšetseeniä menehtyi. Heidän sallittiin palata takaisin kotikonnuilleen vasta 1957, jolloin maat ja asumukset olivat jo venäläisten asuttama. Siksi tšetseenit tunsivat kärsivänsä sorrosta omassa maassaan. Neuvostoliiton hajoaminen antoi tšetseeneille toivoa itsenäistymisestä. Maan johtoon asettui Džohar Dudajev, jonka johdolla maassa pidettiin kansanäänestys, joka puolsi itsenäistymistä. Tšetsenia julistautui itsenäiseksi marraskuussa 1991. Jeltsin ei tätä voinut hyväksyä, sillä hän pelkäsi sen aiheuttavan vaarallisen ketjureaktion. Kiista ei johtanut välittömästi sotatoimiin, vaan Jeltsin seurasi tilanteen kehittymistä kolmen vuoden ajan. Vasta joulukuussa 1994 Jeltsin määräsi armeijan palauttamaan järjestyksen ja venäläiset aloittivat panssarihyökkäyksen alueelle tavoitteenaan vallata pääkaupunki Groznyi. Tilanne johti ensimmäiseen Tšetšenian sotaan, josta uhkasi tulla Venäjälle yhtä suuri arvovaltatappio kuin Afganistanin sodasta Neuvostoliitolle kymmenen vuotta aiemmin. Venäjä lähetti paikalle kokemattomia asevelvollisia, jotka olivat tšetšeenisisseille heikkoja vastustajia. Vasta kuukausien massiivisten ilma- ja rakettihyökkäysten jälkeen venäläisjoukkojen onnistui saada pääkaupunki haltuunsa. Sodan hinta oli suuri, noin 25 000 ihmistä sai surmansa ja Groznyi oli raunioina. Groznyin valloitus ei myöskään ratkaissut tilannetta, vaan vastarinta jatkui muualla. Vasta venäläisten surmattua Dudajev väijytyksessä, sotilaallinen toiminta alueella alkoi vähentyä, mutta koko Pohjois-Kaukasus säilyi edelleen poliittisesti ja sotilaallisesti epävakaana alueena.
Venäjän ensimmäiset vuodet > Jeltsinin toinen kausi

Tšetsenian sodan päättäminen oli merkittävää Jeltsinin ja Venäjän kansainväliselle maineelle. Sodan pitkittyessä Jeltsiniä oli jo ehditty verrata Stalinin ja Leonid Brežnevin kaltaisiin pienten kansojen sortajiin. Myös sisäpolitiikassa Jeltsin joutui puolustuskannalle. Vuoden 1995 duuman vaaleissa vaalivoittoon ylsivät kommunistit. Suurimmat tappiot kärsivät uudistusmieliset puolueet. Vaalit olivat sikäli merkittävät, että ne olivat ensimmäistä kertaa vapaat vaalit, joihin kaikkien puolueiden sallittiin osallistua. Vaalitulos heijasti kansan tyytymättömyyttä elintason laskuun, rikollisuuden kasvuun ja yleiseen epävarmuuteen. Markkinatalouteen siirtyminen ei ollut vastannut kansan odotuksia. Tulos merkitsi myös sitä, että presidentin ja duuman välinen valtataistelu jatkui muuttumattomana.
Poliittinen järjestelmä oli kuitenkin presidenttivaltainen, mikä antoi Jeltsinille mahdollisuuden pitää ohjat käsissään. Hänen kansansuosionsa oli erittäin pieni ennen vuoden 1996 presidentinvaaleja. Hän aloitti näkyvän vaalikampanjan ja oli jatkuvasti julkisuudessa. Tähän antoi hyvän mahdollisuuden se, että televisioasemien toimiluvat olivat hallituksen valvonnassa, jolloin Jeltsin saattoi olla jatkuvasti esillä. Varteenotettavin vastaehdokas oli kommunistien Gennadi Zjuganov ja Tšetsenian sodan aseleponeuvotteluja johtanut kenraali Aleksandr Lebed. Vaali oli kaksivaiheinen, ja Jeltsin voitti molemmat kierrokset selvästi. Hän sai näin valtakirjan vuoteen 2000 asti ulottuvalle virkakaudelle.
Jeltsinin toiselle kaudelle antoi oman leimansa hänen heikentynyt terveytensä. Hän joutui heti vaalien jälkeen vetäytymään sairauslomalle ja palasi toimeensa helmikuussa 1997. Tänä aikana keskeinen hallitusvastuu oli pääministeri Viktor Tšernomyrdinillä ja varapääministeri Anatoli Tšubaisilla. Vuosien 1995 ja 1996 vaalit eivät tuoneet ratkaisua maan taloudellisiin ja sosiaalisiin ongelmiin. Maan talous lähti uuteen syöksyyn vuonna 1998. Talousuudistusten päävastuu oli pitkään ollut pääministeri Tšernomyrdinillä, mutta talouden kriisi aiheutti sen, että pääministeriksi nimettiin ulkoministerinä toiminut Jevgeni Primakov. Hidas talouskehitys merkitsi myös sitä, että Venäjä jäi jälkeen muun teollistuneen maailman kehityksestä.
Ulkopoliittisesti suhteet Yhdysvaltoihin ja muihin länsimaihin heikkenivät Jeltsinin toisella kaudella. Venäjä arvosteli länsimaiden hankkeita entisen Jugoslavian alueella ja Lähi-idässä, mutta toisaalta se varoi menemästä kritiikissään niin pitkälle, että sen taloudelliset siteet länteen olisivat katkenneet, sillä talouskriisi oli tehnyt maasta yhä riippuvaisemman lännen talousavusta. Venäjä vastusti myös kiivaasti Itä-Euroopan entisten sosialististen maiden hakeutumista Naton jäseniksi, jonka taustalla oli maiden pelko Venäjän epävakaasta tilanteesta. Venäjä tulkitsi, että Yhdysvallat oli Saksan yhdistymisestä sovittaessa sitoutunut siihen, että läntinen sotilasliitto ei laajene lähemmäs Venäjän rajoja. Muutaman vuoden sisällä kävi kuitenkin selväksi, että Itä-Euroopan maat kokivat turvallisuutensa niin epävarmaksi, että ne halusivat päästä Naton jäseniksi.
Venäjän ensimmäiset vuodet > Jeltsinin viimeiset vuodet

Vuoden 1998 talouskriisi pakotti ruplan devalvointiin. Tämä sai aikaan talouskasvua kun vienti alkoi elpyä. Myös teollisuus alkoi elpyä ja öljyn maailmanmarkkinahinnan kohoaminen lisäsi Venäjän valuuttatuloja. Talouden rakenteellisia ongelmia ei kuitenkaan ratkaistu.
Sisäpoliittisia ongelmia lisäsi Tšetšenian sodan puhkeaminen uudelleen. Tätä edelsi jännityksen asteittainen kasvaminen alueella ja islamistien aseellinen yritys ulottaa valtansa Dagestaniin. Eri osissa Venäjää, muun muassa Moskovassa, tehtiin pommi-iskuja, joihin tšetšeenien katsottiin syyllistyneen. Uuden sodan aloitus katsottiin perustelluksi oikeutetulla taistelulla terrorismia vastaan. Sodan johtamiseen henkilökohtaisesti osallistunut pääministeri Vladimir Putin kasvatti suosiotaan. Sotilaallisen yliotteen saavuttaminen osoittautui tälläkin kertaa vaikeaksi tšetšeenien sitkeän vastarinnan vuoksi. Venäjä armeijan miehistötappiot alkoivat kasvaa ja maa joutui jälleen kasvavan kansainvälisen arvostelun kohteeksi, vaikkakaan sen motiiveja ryhtyä sotatoimiin ei kyseenalaistettu.
Joulukuussa 1999 järjestetyt duuman vaalit vahvistivat entisestään pääministeri Putinin asemaa. Kommunistit säilyivät suurimpana puolueena, mutta duuman enemmistö suhtautui myönteisesti presidentin ja pääministerin noudattamaan politiikkaan. Presidentti Jeltsinin terveys alkoi heiketä ennen hänen virkakautensa loppua.  Vaalien aikaan Jeltsinin terveydentila oli jo niin heikko, että hän ilmoitti eroavansa presidentin virasta vuoden 1999 viimeisenä päivänä. Pääministeri Vladimir Putinin asema oli kehittynyt niin vahvaksi, että hän tuntui kelpaavan duumalle Jeltsinin seuraajaksi. Putinista tehtiin määräaikainen presidentti vuoden 2000 alusta, ja vuoden 2000 presidentinvaaleja aikaistettiin maaliskuuhun. Putin voitti vaalit selvällä erolla vastaehdokkaisiinsa, eikä vaalien toista kierrosta tarvittu.