stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Arktisen instituutin saaret

Kartta Arktisen instituutin saarista Karamerellä.
| --- | --- |
Sijainti:  Taimyrin dolgaanien ja nenetsien piiri Krasnojarskin aluepiiri Venäjä
Korkein kohta:  50 m
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Arktisen instituutin saaret (ven. Аркти́ческого институ́та oстрова́, Arktitšeskogo instituta ostrova) on Karanmerellä sijaitseva saariryhmä Venäjän Krasnojarskin aluepiirin pohjoisosassa. Saariston löysivät toisen kansainvälisen polaarivuoden kartoitustyön aikana vuosina 1932-1933 tutkimusaluksilla Rusanov ja Sibirjakov kulkeneet retkikunnat. Saariryhmä on nimetty Venäjän polaarialueita tutkivan tutkimuslaitoksen (AARI) aiemman nimen mukaan. Tundrakasvillisuuden tai lumen peittämä saariston kohoaa korkeimmillaan alle 50 metriä merenpinnan yläpuolelle.
Hallinnollisesti asumaton saariryhmä kuuluu Krasnojarskin aluepiirin Taimyrin dolgaanien ja nenetsien piiriin. Saariryhmä on osa tiukasti suojeltua, vuonna 1993 perustettua Suurta arktista luonnonpuistoa.
Arktisen instituutin saaret sijaitsevat noin 160 kilometriä Taimyrin niemimaan pohjoispuolella. Lähimmillään saariryhmän eteläosasta mantereelle kaakkoon on noin 115 kilometriä.
Saaristoon kuuluu neljä matalaa saarta ja hiekkasärkkiä. Pääsaari on Ostrov Bolšhoi (Остров Большой, Suuri saari), ja saariston eteläosassa sijaitsee Ostrov Sidorova (Остров Сидорова, Sidorovan saari). Näiden välissä, saariston itäosassa, sijaitsee Malyi (Pieni saari) ja neljäs saari sekä muutamia pienempiä hiekkasärkkämäisiä saaria.
Arktisen instituutin saaret Sentinel-2 -satelliitin ottamassa valokuvassa.
Arktisen instituutin saarten sijainti Karanmeressä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Arktisen instituutin saaret Wikimedia Commonsissa
Antero Warelius

| Antero Warelius |
| --- | --- |
 Antero Warelius vuonna 1877.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Antti Matinpoika Seppä
Syntynyt: 14. heinäkuuta 1821 Tyrvää
Kuollut: 16. tammikuuta 1904 (82 vuotta) Loimaa
Ammatti:  pappi, opettaja, kirkkoherra, kirjailija, valtiopäiväedustaja
Vanhemmat:  Matti Juhonpoika Seppä ja Maria Jaakontytär Olli
Puoliso:  Fredrika Lovisa Nathalia von Schantz
Lapset:  Suoma Lovisa ja Väinö
Kirjailija
Aikakausi:  1845−1862
Aiheet:  luonto, hengelliset asiat, edunvalvonta
Esikoisteos:  Enon opetuksia luonnon asioista : Osa 1. (1845)
Muuta tietoa
 Suomen kirjakielen kehittäjä, rovasti 1873, riemumaisteri 1897, vuosittain Suomen tietokirjailijat ry myöntää Warelius-palkinnon ansioituneelle tietokirjailijalle 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Antero (Anders) Warelius (alk. Antti Matinpoika, myöh. Antti Seppä, Andreas Sebell; 14. heinäkuuta 1821 Tyrvää – 16. tammikuuta 1904 Loimaa) oli suomalainen kirjailija ja pappi, jolla oli merkittävä osa suomen kirjakielen kehittämisessä. Hän auttoi Elias Lönnrotia sanakirjan kokoamisessa ehdottamalla uudissanoja. Heidän yhteistyönsä vuoksi ei aina tiedetä varmaksi, onko jokin sana Lönnrotin vai Wareliuksen keksimä, mutta ainakin sanat ravintola, keitin, itsekäs, kansatiede ja kokoelma ovat Wareliuksen käsialaa.  Warelius ehdotti myös monia sanoja, jotka eivät tulleet käyttöön.
Elämä

Warelius oli kotoisin Tyrväältä Varilan kylästä, jonka mukaan hän otti nimen vuonna 1837. Hänen vanhempansa olivat Varilan Sepän talollinen Matti Jaakonpoika (Matts Johansson, k. 1827) ja Maria Jaakontytär (Maria Jakobsdotter). Hän kävi Porin triviaalikoulua ja Turun lukiota ja pääsi ylioppilaaksi 1843. Warelius opiskeli Helsingin yliopistossa, valmistui filosofian maisteriksi vuonna 1847 ja sai pappisvihkimyksen 1848. Hän toimi opettajana Sasslinin koulussa Hämeenkyrössä vuodesta 1848 ja opetti suomea muun muassa Yrjö-Sakari Yrjö-Koskiselle. Warelius oli sitten Tyrvään kirkkoherran apulaisena vuodesta 1850, Uskelan pitäjänapulaisena vuodesta 1852, Perttelin kappalaisena vuodesta 1855 ja Maarian pitäjänapulaisena vuodesta 1860. Hän sai varapastorin arvon 1856. Warelius toimi Loimaan kirkkoherrana vuosina 1869–1900 ja oli pappissäädyn edustajana valtiopäivillä 1877–1878. Hän sai rovastin arvon vuonna 1873, ja hänet vihittiin riemumaisteriksi vuonna 1897.
Wareliusta pidetään suomalaisen tietokirjallisuuden uranuurtajana. Wareliuksen tunnetuin kaunokirjallinen teos on ylioppilasnäytelmä Vekkulit ja Kekkulit (1848). Warelius kirjoitti elävästi ja humoristisesti.
Suomen tietokirjailijat ry myöntää vuosittain Warelius-palkinnon tietokirjailijalle, jolla on laaja ja korkealaatuinen tietoteostuotanto ja jonka teokset on suunnattu erityisesti yleisölle tai koululais- tai opiskelijakunnalle.
Antero Warelius oli naimisissa vuodesta 1848 Fredrika Lovisa Natalia von Schantzin (k. 1911) kanssa.
Teoksia

Enon opetuksia luonnon asioista : Osa 1.Kustantaja tuntematon, 1845.
Rambach, Johann Jacob. Saarna autuaallisesta tuttavuudesta Jesuksen Kristuksen lammasten ja heidän hyvän paimenensa välillä. Suomentaja A. Warelius. C. F. Sjöblom, 1851.
Kertomus Tyrvään pitäjästä 1853. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1854.
Enon opetuksia luonnon asioista : Osa 2. Wesander, 1856.
Peijais-puheita : eli kristillisiä muistutteita mureh-väelle lohdutukseksi, kehoitukseksi ja varoitukseksi. Granlund, 1861.
Saatanto Tuonelaan : eli ilmoitteita miten meikäläiset kuolleenkorjaus-tavat ovat muodostuneet. Granlund, 1861.
Papiston palkoista ja muista seurakuntalaisilta suoritettavista eduista : ohjeita ja arveloja yleisten säätösten mukaan. Wilén, 1862.
Bidrag till Finlands kännedom i ethnografiskt hänseende
Vekkulit ja Kekkulit : leikkinäytelmä kahdessa näytöksessä. Edlund,1848.
Suomen kansaa : kansatieteellisiä havaintoja suuriruhtinaskunnan alueelta. Suomentajat Irma Sorvali ja Tuomas Sorvali. Suomalaisen kirjallisuuden seura, 1985.
Kirjallisuutta

Ikola, Niilo: ”Antero Warelius sanomalehtimiehenä”, Satakunta: Kotiseutututkimuksia III, s. 85–105.  (Toinen painos)  Satakuntalainen osakunta, 1928.  Näköisversio verkossa (pdf) (viitattu 24.9.2014). (Arkistoitu – Internet Archive)
Karvonen, Erkki: "Karruttajat ovat mammallisia ruotto-eläimiä". Varhaisnykysuomi vilisi hupaisia uudissanoja. (Vareliuksen Enon opetuksia luonnon asioista -teoksen esittelyä.) Aamulehti 22.7.1999. (Kirjoituksen verkkoversio.[vanhentunut linkki])
Kuuliala, Wiljo-Kustaa: Kun talonpojasta tuli pappi: Antero Warelius kansanmiehenä. Vammala: Tyrvään seudun museo- ja kotiseutuyhdistys, 1943.
Vesikansa, Jyrki: ”Warelius, Antero (1821–1904)”, Suomen kansallisbiografia, osa 10, s. 331.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2007.  ISBN 978-951-746-451-2.  / Teoksen verkkoversio.
Kaasalainen, Erkki: "Antero Varelius : kirjailija, pappi, suomalaisuusmies", Vammala: Tyrvään sanomat, 1988.
Aiheesta muualla

Lisää luettavaa aiheesta Antero Warelius on Wikiaineistossa
Warelius, Antero. Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852.
Vapaasti ladattavia Antero Wareliuksen e-kirjoja Projekti Lönnrotissa sekä Project Gutenbergissä.
Yrjö Loimaranta : Sepänpoika ja aatelisneiti, Suomen Kuvalehti, 02.04.1928, nro 14-15, s. 16, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Astrid M. Fünderich

Astrid M. Fünderich (2019)
Astrid Margarethe Fünderich (s. 27. syyskuuta 1963 Düsseldorf, Länsi-Saksa) on saksalainen näyttelijä, joka tunnetaan tv-rooleistaan. Fünderich esittää tällä hetkellä yhtä pääroolia rikossarjassa Erikoisryhmä Stuttgart, hänen roolihenkilönsä sarjassa on rikosylikomisario Martina Seiffert.
Hän on näytellyt myös tv-sarjoissa Fuerengel, Hallo, Onkel Doc!, Mobbing Girls, Ajo Päällä, Die Cleveren, Sabine!!, Kettu, Kahden keikka, Tatort ja SOKO 5113.
Ehdokkuudet

German Television Award (1998)
Aiheesta muualla

Astrid M. Fünderich Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Tungir

| Tungir |
| --- | --- |
Alkulähde:  Tungirin harjanne
Laskupaikka:  Oljokma
Maat:  Venäjä
Pituus:  500 km
Virtaama:  90 m³/s
Valuma-alue:  14 700 km²
Tungir (ven. Тунги́р) on Lenan vesistöön kuuluvan Oljokman sivujoki Taka-Baikalian aluepiirin pohjoisosassa Venäjällä. Sen pituus on 500 kilometriä ja valuma-alueen laajuus 14 700 neliökilometriä. Keskimääräinen virtaama on noin 90 kuutiometriä sekunnissa.
Joki saa alkunsa Tungirin harjanteelta ja virtaa vuorten muodostamassa leveässä laaksossa. Tungirin varrella sijaitsee Tungirin–Oljokman piirin keskuskylä Tupik.
Aiheesta muualla

Tungir Taka-Baikalian tietosanakirjassa (venäjäksi)
Ann Radcliffe

| Ann Radcliffe |
| --- | --- |
 Ann Radcliffen muotokuva
Henkilötiedot
Syntynyt: 9. heinäkuuta 1764 Lontoo, Ison-Britannian kuningaskunta
Kuollut: 7. helmikuuta 1823 (58 vuotta) Lontoo, Yhdistynyt kuningaskunta
Kirjailija
Salanimi: Mrs. Radcliffe
Äidinkieli: englanti
Tyylilajit:  goottilainen romaani
Esikoisteos:  The Castles of Athlin and Dunbayne: A Highland Story (1789)
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Ann Radcliffe (9. heinäkuuta 1764 Lontoo, Ison-Britannian kuningaskunta – 7. helmikuuta 1823 Lontoo, Yhdistynyt kuningaskunta) oli englantilainen kirjailija ja goottilaisen romaanikirjallisuuden pioneeri. Hän julkaisi nimellä Mrs. Radcliffe.
Elämäkerta

Ann Ward syntyi Lontoossa heinäkuussa 1764. Hänen vanhempansa olivat William Ward ja Anne Oates Ward. William Ward oli kauppias ja perhe oli varsin varakas. Ann meni 22-vuotiaana naimisiin lakimiehen ja The English Chronicle -lehden omistajan William Radcliffen kanssa. Ann ja William Radcliffe eivät saaneet avioliitostaan lapsia.
Ann Radcliffen ensimmäinen romaani oli The Castles of Athlin and Dunbayne: A Highland Story (1789). Seuraavien vuosien aikana julkaistiin A Sicilian Romance ja Romance of the Forest. Radcliffen pääteos The Mysteries of Udolpho (suom. Udolpho) ilmestyi vuonna 1794. Romaanin sankaritar Emily St Aubert on Apenniineilla sadistisen kreivi Montonin vankina. Romance of the Forest oli tehnyt Radcliffesta kuuluisan, ja Udolphon myötä hänestä tuli Englannin suosituin viihdekirjailija. Menestyksensä myötä Radcliffe vaurastui, ja esimerkiksi Udolphon tekijänoikeudesta hänelle maksettiin 500 puntaa.
Radcliffe eli pidättyväistä ja eristynyttä elämää. Hän oli luonteeltaan ujo eikä mielellään keskustellut kirjailijanurastaan. Proosan kirjoittamisen hän lopetti, kun siihen ei enää ollut taloudellista tarvetta. Vaikka hän sijoitti romaaninsa kaukaisiin maihin, hän kävi ulkomailla vain kerran, kun hän vuonna 1794 vieraili Hollannissa ja Saksassa. Seuraavana vuonna hän julkaisi matkakertomuksen Journey Through Holland and the Western Frontier of Germany. Vuonna 1797 häneltä ilmestyi romaani The Italian, jonka tekijänoikeuksien myynnistä hän sai 800 puntaa.
Radcliffe ei The Italianin jälkeen julkaissut proosaa mutta kirjoitti paljon runoutta. Hän kuoli helmikuussa 1823. Vuonna 1826 William Radcliffe julkaisi postuumisti vaimonsa romaanin Gaston de Blondeville ja esseen On the supernatural in poetry.
Merkitys

Encyclopaedia Britannican kuvailee Radcliffea goottilaisia romaaneja kirjoittaneista englantilaisista edustavimmaksi ja kauhukirjallisuuden edelläkävijäksi, jonka vaikutusvaltaiset romaanit erottuvat edukseen yhdistelmällään kauhua, jännitystä ja romanttista herkkyyttä.
Radcliffe kehitti kauhukirjallisuuden teoriaa ja erotti toisistaan pelon (terror) sekä kauhun (horror). Pelko syntyy kosketuksessa subliimin kanssa ja on jopa innoittava voima, mutta kauhu halvaannuttaa eikä tuota uutta. Radcliffen romaaneille ominainen piirre on näennäisen yliluonnollinen juoni, jolle tarinan lopussa annetaan luonnollinen selitys. Hän katsoi niiden edustavan terroria kun taas Matthew Lewisin raa’an väkivaltaiset kertomukset olivat horroria.
Tuotanto > Kirjat

The Castles of Athlin and Dunbayne (1 osa, 1789)
A Sicilian Romance (2 osaa, 1790)
The Romance of the Forest (3 osaa, 1791)
The Mysteries of Udolpho (4 osaa, 1794)
A Journey Made in the Summer of 1794 (1 osa, 1795)
The Italian (3 osaa, 1797)
Gaston de Blondeville (4 osaa, 1826)
Tuotanto > Suomennettu teos

Udolpho (The mysteries of Udolpho), suomentanut Ville-Juhani Sutinen, Turku: Savukeidas 2013, Sarja: Savukeitaan kauhuklassikot
Aiheesta muualla

Veijo Hietala: Pelkoa ja inhoa Apenniineilla (Arkistoitu – Internet Archive). Turun sanomat 18.7.2014.
Arvi Perttu

Kirjailija Lieksanjoen rannalla
Arvi Perttu (s. 25. helmikuuta 1961 Petroskoi) on Karjalan tasavallasta kotoisin oleva kirjailija ja suomentaja, joka on asunut Suomessa vuodesta 2001 lähtien.
Arvi Pertun vanhemmat ovat vienankarjalainen kirjailija Pekka Perttu ja inkerinsuomalainen kansanrunouden tutkija Unelma Konkka. Perttu opiskeli kirjallisuutta Moskovan Gorki-instituutissa ja Suomessa Oriveden Topelius-akatemiassa. Hän oli 1990-luvulla toimittajana Karjalan suomen- ja karjalankielisissä lehdissä, muun muassa Carelia-lehdessä. Suomessa Perttu on asunut muun muassa Lappeenrannassa, Parkanossa ja viimeksi Lieksassa.
Teoksia

Nuotio Hirvenkivellä : kertomuksia ; kuvitus Nikolai Truhin. Karjala, Petroskoi 1989
Pekka Perttu : Etsin kultaista kuurnaa : kertomuksia Karjalan luonnosta ; toimittaneet ja saatesanat kirjoittaneet Unelma Konkka ja Arvi Perttu. Karjala, Petroskoi 1996
Petroskoin symposiumi : romaani. Verso, Petroskoi 2001
Papaninin retkikunta : romaani Neuvosto-Karjalasta. Minerva, Helsinki-Jyväskylä 2006, ntamo, Helsinki 2012
Kertomuksia Lesosen elämästä ja kuolemasta. Pilot-kustannus, Tampere 2008
Skumbria : romaani. Like, Helsinki 2011
Kipu : romaani. Myllylahti, Espoo 2014
Lesonen ja naiset : Kirjokansi, Joensuu 2015
Kuningattaren vuosi : Kirjokansi 2016
Poika joka piirusti kaloja. Atrain&Nord, Kemi 2019
Suomennoksia

Vladimir Sorokin : Pyhän Venäjän palveluksessa 2027. Like, Helsinki 2008
Aleksandr Voronin : Unettomuus, valittujen etuoikeus : runoja. ntamo, Helsinki 2008
Aleksei Škvarov : Pelkkä nimi : suomalainen kertomus. Mediapinta, Tampere 2009
Aiheesta muualla

Arvi Pertun Uussuomalainen-blogi
Kolomainen, Robert: Puuttuvasta renkaasta kahden kirjallisuuden yhdyslinkiksi. Carelia.  2/2011. Arkistoitu 23.9,2014.
Melkein kotona - Arvi Perttu pääsi takaisin Karjalaan, Karjalainen 23.3.2014 (Arkistoitu – Internet Archive)
Ara Abrahamian

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Ara Abrahamian |  Ara Abrahamian |  Ara Abrahamian |  |
Maa:   Ruotsi
Miesten Kreikkalais-roomalainen paini
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Ateena 2004 | 84 kg |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Patras 2001 | 76 kg |  |
|  Kultaa | Moskova 2002 | 84 kg |  |
|  Hopeaa | Creteil 2003 | 84 kg |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Istanbul 2001 | 76 kg |  |
|  Hopeaa | Seinäjoki 2002 | 84 kg |  |
|  Pronssia | Tampere 2008 | 84 kg |  |
Ara Abrahamian (s. 27. heinäkuuta 1975 Leninakan, Armenian SNT, Neuvostoliitto) on armenialaissyntyinen ruotsalainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija ja kaksinkertainen maailmanmestari.
Abrahamian aloitti painiuransa vuonna 1985. Ensimmäisissä aikuisten arvokisoissaan 1996 Budapestin EM-kisoissa hänen sijoituksensa oli 12:s. Ensimmäisen aikuisten arvokisamitalinsa hän saavutti 76-kiloisten painoluokassa 2001 Istanbulin EM-kisoista, missä hän saavutti hopeaa hävittyään loppuottelussa Venäjän Aleksei Mišinille. Saman vuoden syksyllä Patraksen MM-kisoissa hän voitti kultamitalin kukistettuaan loppuottelussa Mišinin.
Vuodeksi 2002 Abrahamian vaihtoi painoluokkaa ylemmäs 84-kiloisiin. Seinäjoen EM-kisoissa hän saavutti hopeaa kärsittyään loppuottelussa tappion Turkin Hamza Yerlikayalle. Syksyllä Moskovan MM-kisoissa hän voitti uransa toisen maailmanmestaruuden. Loppuottelussa vastassa oli venäläinen Aleksandr Menšikov. Seuraavana vuonna Créteilin MM-kisoissa hän jäi hopealle hävittyään loppuottelussa Israelin Gotcha Tsitsiashvilille. 2004 Ateenan olympialaisista tuomisena oli myös hopeaa. Tällä kertaa loppuottelussa parempi oli Aleksei Mišin. 2006 MM-kisoissa hänen sijoituksensa oli kahdeksas ja 2007 MM-kisoissa viides. Tampereen EM-kisoista 2008 hän saavutti pronssia.
Pekingissä 2008 Abrahamian voitti pronssiottelussa Ranskan Melonin Noumonvin, mutta Kansainvälinen olympiakomitea tuomitsi hänet menettämään pronssimitalinsa. Abrahamianin välieräottelu kultaa voittanutta yllättäjää Italian Andrea Minguzzia vastaan päättyi ruotsalaisten mielestä väärään tuomariratkaisuun. Ruotsin olympiakomitea teki asiasta protestinkin, mutta se ei mennyt läpi. Abrahamian uhkasi jäädä jopa pois pronssikamppailusta, mutta lähti kuitenkin otteluun. Palkintojenjaossa ruotsalainen protestoi poistumalla kesken tilaisuuden. Heti saatuaan mitalinsa Abrahamian kätteli voittajaa ja käveli pois pallilta. Hän pudotti mitalinsa molskille ja jätti sen siihen. KOK katsoi, että Abrahamianin käytös rikkoi olympiahenkeä ja syytti painijaa kunnioituksen puutteesta muita kilpailijoita kohtaan. Abrahamianilta pois otettua mitalia ei jaeta toiselle urheilijalle. Myöhemmin Abrahamian haki diskauksen perumista urheilun kansainvälisessä välitystuomioistuimessa (CAS). CAS hylkäsi ruotsalaisen vetoomuksen, eikä palauta hänelle mitalia.
Tukholmalaista Spårvägen-seuraa edustavaa Abrahamiania on vuodesta 1999 lähtien valmentanut Ryszard Swierad.
Unto Tanskanen

Unto Kalervo Tanskanen (8. heinäkuuta 1931 Viipuri – 20. helmikuuta 2021 Helsinki) oli suomalainen diplomaatti ja lainopin kandidaatti. Hän oli Suomen suurlähettiläs Hanoissa 1974–1977, Nairobissa ja Addis Abebassa 1977–1980 , Teheranissa ja Islamabadissa 1980–1983 ja vuodesta 1983 ulkoministeriön neuvotteleva virkamies.
Aiheesta muualla

Kuka kukin on 1978 (Runeberg.org)
Ara atwoodi

| Ara atwoodi |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Hävinnyt 
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Papukaijalinnut Psittaciformes
Heimo::  Papukaijat Psittacidae
Alaheimo::  Psittacinae
Tribus::  Arini
Suku::  Arat Ara
Laji::  atwoodi
Kaksiosainen nimi
 Ara atwoodi  Clark, 1908 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ara atwoodi oli Dominicalla elänyt arapapukaijalaji, joka on kuollut sukupuuttoon. Siitä ei ole jäljellä lainkaan näytteitä. Se tunnetaan vain brittiläisen Thomas Atwoodin kirjasta The History of the Island of Dominica (1791). Teksteissä sitä kuvaillaan "normaalia" papukaijaa suuremmaksi, höyhenpuvultaan vihreäkeltaiseksi, ja kasvojen paljasta iholaikkua tulipunaiseksi.  Austin Hobart Clark kuvaili ensin Dominican arat kuuluvan lajiin Ara guadeloupensis, mutta kun hän luki Atwoodin kuvaukset, hän päätti näiden arojen olevan eri lajeja. Ara atwoodeja pyydystettiin sekä lemmikiksi että ruoaksi. Laji kuoli luultavasti sukupuuttoon 1700-luvun lopussa tai 1800-luvun alussa.
Apollo Guidance Computer

AGC:n käyttöliittymäyksikkö, DSKY.
Apollo Guidance Computer (AGC) oli tietokone, jota käytettiin Apollo-ohjelman avaruusaluksissa. Tietokone hoiti aluksen ohjaukseen ja navigointiin liittyviä tehtäviä. AGC oli ensimmäinen moderni sulautettu tietokonejärjestelmä. AGC:n suunnitteli Massachusetts Institute of Technology vuonna 1962 ja laitteet valmisti Raytheon. AGC oli varhainen merkittävä käyttökohde integroidulle piirille.
Kaikilla Kuussa käyneillä Apollo-lennoilla (paitsi Apollo 8:ssa, jossa ei ollut kuumodulia) avaruusaluksen komento- ja kuumoduulissa oli omat AGC-tietokoneet.
AGC käytti integroituja piirejä. RAM-muisti oli ferriittirengastyyppinen ja ROM-muisti rope-core-tyyppinen. RAM-muistia oli 2 kilosanaa, ja ROM-muistia 36 kilosanaa; sanan pituus oli 16 bittiä. Kellokide värähteli 2,048 MHz:n taajuudella, joka jaettiin tai skaalattiin tarpeen mukaan eri käyttötarkoituksiin; pääasiallinen sisäinen kellotaajuus oli 1,024 MHz.
AGC:n käyttöliittymänä toimi DSKY (display and keyboard, näyttö ja näppäimistö), jossa oli numero- ja merkkivalonäyttö, sekä komento- ja numeronäppäimistö. AGC:lle annettiin komentoja "verbin" (V) ja "substantiivin" (N) yhdistelminä, jotka ilmaistiin kahden numeron yhdistelminä. Verbi ilmaisi komennon, ja substantiivi komennon lisämääreen.
ROM-muistiin tallennettu yksinkertainen käyttöjärjestelmä kykeni ajamaan kahdeksaa prosessia yhtä aikaa. Ajettavat ohjelmat pystyttiin priorisoimaan.
Ohjelmisto

Ohjelmiston kehittämisestä oli vastuussa Margaret Hamilton.
Ohjelmisto oli edelläjäkävijä huippuluotettavien ohjelmistojen suunnittelulle. Ohjelmistossa käytettyjä konsepteja olivat muun muassa asynkroninen ohjelmointi (engl. asynchronous software) ja tärkeysjärjestyksessä ajoittaminen (engl. priority scheduling).
Hamilton on saanut muun muassa NASAn Exceptional Space Act Award -palkinnon tunnustuksena työstään.
Ohjelmisto kykeni toipumaan itsestään tunnetussa tilanteessa, jossa tietokone sai laskeutumisen lähestyessä ylimääräistä sitä kuormittavaa dataa.
Astronauttien tarkistuslistassa oli virhe, jonka vuoksi tutkalaitteiston kytkin oli väärässä tilassa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Computers On Board The Apollo Spacecraft (englanniksi)
Original Apollo 11 Guidance Computer (AGC) lähdekoodit GitHub-palvelussa (englanniksi)
Virtual AGC (englanniksi)
Margaret Hamilton tulostetun ohjelmakoodin vieressä
Augusto Alves da Rocha

Augusto Alves da Rocha (s. 17. heinäkuuta 1933) on brasilialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 21. helmikuuta 1960 ja nimitettiin Picosin hiippakunnan piispaksi 23. toukokuuta 1975. Piispaksi vihkiminen seurasi 23. elokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Edilberto Dinkelborg, jota avustivat Paulo Hipólito de Souza Libório ja Joaquim Rufino do Rêgo.
Alves da Rocha sai 24. lokakuuta 2001 nimityksen Oeiras-Florianon ja 27. helmikuuta 2008 Florianon hiippakunnan piispaksi. Hän jäi eläkkeelle 17. maaliskuuta 2010.
Tungokotšenin piiri

Tungokotšenin piiri Taka-Baikalian aluepiirin kartalla.
Tungokotšenin piiri (ven. Тунгокоченский район, Tungokotšenski raion) on kunnallinen itsehallintoalue Taka-Baikalian aluepiirissä Venäjällä. Vuonna 1938 perustetun piirin pinta-ala on 50 900 neliökilometriä. Asukkaita on 13 900 henkeä (vuonna 2009).
Tungokotšenin piiri sijaitsee Taka-Baikalian aluepiirin pohjoisosassa. Pohjoisessa se rajoittuu Kalarin piiriin, idässä Tungirin-Oljokman, Mogotšan, Tšernyševskin ja Nertšinskin piireihin, etelässä Šilkan, Karymskojen ja Tšitan piireihin sekä lännessä Burjatian tasavaltaan. Piirin länsirajan muodostaa Vitimjoki.
Piiriin kuuluu Veršino-Darasunskin kaupunkimainen taajama ja 9 maalaiskuntaa: Jumurtšen, Krasnyi Jar, Kyker, Nižni Stan, Tungokotšen, Ust-Karenga, Usugli, Verh-Usugli ja Zeljonoje Ozero. Hallinnollinen keskus on Verh-Usuglin kylä.
Seudun kanta-asukkaita ovat evenkit, joita vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan on vain 2,2 % väestöstä. Valtaosa asukkaista on venäläisiä.
Verh-Usuglista on maantieyhteys aluepiirin pääkaupunkiin Tšitaan, jonne on matkaa 320 kilometriä. Huomattava osa kylistä on vailla ympärivuotista tieyhteyttä. Aikaisemmin tärkeimpänä liikennemuotona toiminut lentoliikenne lakkasi 1990-luvulla.
Perinteisten elinkeinojen poronhoidon ja metsästyksen merkitys on nykyään vähäinen. Seudulla on fluoriitti- ja kultakaivokset sekä metsäteollisuutta. Maatalous tuottaa perunaa, vihanneksia, viljaa, maitoa, lihaa, munia ja villaa.
Aiheesta muualla

Tungokotšenin piiri Taka-Baikalian aluepiirin sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Tungokotšenin piiri Taka-Baikalian tietosanakirjassa (venäjäksi)
Aginskoje¹ • 
Aginskoje¹ • 
Akša • 
Aleksandrovski Zavod • 
Balei • 
Borzja • 
Duldurga¹ • 
Gazimurski Zavod • 
Gornyi • 
Hilok • 
Kalar • 
Kalga • 
Karymskoje • 
Krasnokamensk • 
Krasnyi Tšikoi • 
Kyra • 
Mogoitui¹ • 
Mogotša • 
Nertšinsk • 
Nertšinski Zavod • 
Olovjannaja • 
Onon • 
Petrovsk-Zabaikalski • 
Petrovsk-Zabaikalski • 
Priargunsk • 
Šelopugino • 
Šilka • 
Sretensk • 
Tšernyševsk • 
Tšita • 
Tšita • 
Tungir–Oljokma • 
Tungokotšen • 
Uljoty • 
Zabaikalsk
¹= kuuluu Agan Burjatian piirikuntaan