stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Käylän rajaseutukirkko

| Käylän rajaseutukirkko |
| --- | --- |

Sijainti:  Sallantie 62, Käylä, Kuusamo
Seurakunta:  Kuusamon seurakunta
Rakentamisvuosi:  1958
Suunnittelija:  Olli Vahtera
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  140
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Käylän rajaseutukirkko on Kuusamon Käylässä sijaitseva puinen, satulakattoinen niin sanottu kotakirkko, joka rakennettiin 1958 Olli Vahteran suunnitelman perusteella. Kirkkosali on yksilaivainen ja sivuseinät korvaa kokonaan katto, johon myös ikkunat on sijoitettu. Kirkon pinta-ala on 234 neliötä ja siinä on istumapaikkoja noin 140 hengelle. Kirkon alkuperäiset 6-äänikertaiset urut valmisti Kangasalan urkutehdas 1971. Nykyiset vuonna 1991 käyttöönotetut 16-äänikertaiset urut rakensi Veikko Virtasen urkurakentamo. Kirkon puisen alttariveistoksen Vapahtaja ristillä on tehnyt taiteilija Uuno Poikonen vuonna 1958. Erillinen kellotapuli rakennettiin kirkon yhteyteen vuonna 1977, uumajalaisten lajhoittamat kellot ovat vuodelta 1951.  Kirkon alttarisyvennyksen vieressä on sakasti, sisäänkäynnin vieressä taas rippikoulusali ja sen päällä parvi. Alakerrassa on majoitus-, ruokailu- ja sosiaalitiloja. Kirkon edustalla on Paanajärvelle vuosina 1934–1944 haudattujen muistomerkki.
Käyrä korkealla

Käyrä korkealla oli Yleisradion 1970-luvun puolivälissä lähetetty radio-ohjelmasarja, "talouselämän sävelradio", jota toimittivat Esko Seppänen ja Max Rand toimittaja Reijo Rajamäen idean pohjalta. Seppänen ja Rand olivat molemmat Suomen Kommunistisen Puolueen jäseniä, ja keskiviikkoisin lähetetty ohjelma tulikin kuuluisaksi kritisoimalla päivän hittikappaleiden lomassa voimakkaasti Suomen talouselämää, erityisesti suuryritysten rikkaita omistajasukuja, ja toisaalta esittämällä kritiikittömiä kuvauksia Neuvostoliitosta, jonka talousoloihin Seppänen ja Rand kävivät tutustumassa haastattelumatkoillaan.
Myöhempien vuosikymmenien sijoitusguru Kim Lindström sanoo kirjassaan Puoli vuosisataa pörssin sisäpiirissä (Talentum 2013) arvostavansa Seppäsen silloista työtä suomalaisten pankkien ja pörssiyritysten johtajien keskinäisten suhteiden ja yritysten monimutkaisten omistajuuskuvioiden paljastamiseksi.
Mandealaisuus

Syyrialais-egyptiläinen gnostilaisuus
Setiläisyys
Tuomaskristityt
Valentinolaisuus
Basilidelaisuus
Persialainen gnostilaisuus
Mandealaisuus
Manikealaisuus
Kristillisen gnostilaisuuden isät
Simon Magus
Kerinthos
Markion
Valentinos
Muita ryhmiä
Ofiitit
Barbelo-gnostikot
Kainiitit
Karpokratiaanit
Paulikiaanit
Bogomiilit
Kataarit
Gnostilaisuuden lähteet
Nag Hammadin kirjasto
Codex Tchacos
Muuta
Gnosis
näytä
keskustele
Osa artikkelisarjaa
Mandealaisuus on Etelä-Irakissa ja Iranissa harjoitettava monoteistinen ja gnostilainen uskonto, joka on saanut vaikutteita gnostilaisuuden lisäksi juutalaisuudesta ja kristinuskosta. Mandealaisuus keskittyy ”Jumalan ja viimeisten tapahtumien tietoon” sekä ”Todelliseen ja Ainoaan gnosikseen”.
Historia

Mandealaisuuden alkuperää ei tiedetä. Se lienee lähtöisin Uuden testamentin Johannes Kastajasta, joka oli Jeesuksen edeltäjä. Tutkimusten mukaan ensimmäisten mandealaisten uskonnolliset juuret ajoittuvatkin ajanlaskun ensimmäiselle vuosisadalle.
Tekstit

Mandealaisten pyhä kirja on Sidra Rabba eli Ginza (’aarre’). Kirja koostuu kahdesta osasta: mytologis-kosmologisista kirjoituksista sekä lauluista ja virsistä. Muita tärkeitä kirjoja ovat Johanneksen kirja sekä Qalasta, joka sisältää rukouksia ja hymnejä.
Uskomukset

Mandealaisuuden todellisuuskäsitys on jyrkän dualistinen eli se jakaantuu valon ja pimeyden maailmaan. Näkyvä maailma on syntynyt alemman luojajumalan Ptahilin vaikutuksesta. Valon maailmaa hallitsee Jumala, kun taas pimeyden maailmaa hallitsee kaaoksesta syntynyt pimeyden kuningas.
Mandealaiset pitävät Johannes Kastajaa uskontonsa uudistajana. Johanneksen uskotaan kastaneen Jordanjoessa mandealaisen vapahtajan Manda d-Hajjen, jonka Korkein Jumala oli lähettänyt maan päälle tuomaan Aadamille ja Hawalle ilmestyksessä tiedon, että he ovat jumalallista syntyperää. Mandealaisten mukaan ihmiset voidaan pelastaa vain tämän todellisen tiedon avulla. Maailmanlopussa Manda d-Hajje vapauttaa kaikki hurskaat sielut tuonelasta.
Mandealaiset pitävät Jeesusta vääränä Messiaana.
Rituaalit

Rituaalit ovat mandealaisille hyvin tärkeitä. Kaste on mandealaisten tärkein rituaali. Se suoritetaan virtaavassa vedessä. Ehtoollinen koostuu pitaleivästä ja papin siunaamasta vedestä. Ympärileikkausta ei harjoiteta. Mandealaiset noudattavat kymmentä käskyä ja pitävät perhettä ja avioliittoa suuressa arvossa. Mandealaisten messun tarkoitus on edistää vainajan sielun ylösnousemusta. Rituaalista puhtautta korostetaan.
Yhteisöt

Mandealainen yhteisö on nykyisin suljettu, eli jäsenen tulee syntyä mandealaiseen perheeseen eikä käännynnäisiä hyväksytä. Mandealainen suljetaan yhteisön ulkopuolelle, jos hän menee naimisiin ulkopuolisen kanssa.
Irakissa on noin 50 000 mandealaista ja Iranissa Khūzestānin provinssissa 10 000. Muslimit vainoavat mandealaisia molemmissa maissa. Irakin mandealaisilla ei ole oikeutta osallistua Irakin yhteiskuntaelämään. He asuvat Etelä-Irakin jokisuiston turvassa alkeellisissa oloissa.
Mandealaisia yhteisöjä on muodostunut muuttoliikkeen myötä myös esimerkiksi Australiaan, Yhdysvaltoihin, Tanskaan ja Ruotsiin.
Yhteisöt > Suomessa

Suomessa arvioitiin vuonna 2014 olevan noin sata perhettä, jotka tunnustivat mandealaisuutta. Yhdyskunta on rekisteröity nimellä Mandealaisten uskonnollinen yhdyskunta, ja sen kotipaikka on Turku.
Aiheesta muualla

Mandaean World- historia, kieli ja kirjallisuus (englanniksi)
Mandaean Association Union (englanniksi) (arabiaksi)
Mandealaisia kirjoituksia: Ginza Rba ja Haran Gawaitha (englanniksi)
Mandealainen palvontapaikka Etelä-Irakissa.
Käsipallon miesten Euroopan-mestaruuskilpailut 2018

Vuoden 2018 käsipallon miesten Euroopan-mestaruuskilpailut järjestettiin Kroatiassa 12.–28. tammikuuta. Kisapaikkakuntina olivat Zagreb, Split, Varaždin ja Poreč. Lopputurnaukseen osallistui 16 maata. Mestaruuden voitti Espanja, joka voitti loppuottelussa Ruotsin maalein 29–23. Pronssiottelussa Ranska voitti Tanskan 32–29.
Turnauksen arvokkaimmaksi pelaajaksi valittiin Ruotsin Jim Gottfridsson ja paras maalintekijä oli 56 maalillaan Tšekin Ondřej Zdráhala.
Loppusijoitukset

| Sijoitus | Maa  |
| --- | --- |
:  Espanja
:  Ruotsi
:  Ranska
4.:  Tanska
5.:  Kroatia
6.:  Tšekki
7.:  Norja
8.:  Slovenia
Käännytys

Käännytys on yritystä saada henkilö vaihtamaan uskontoaan, aatteitaan tai mielipiteitään.
Käännytyksellä on negatiivisia sävyjä silloin, kun kohde ei alun perin ole ollut halukas vaihtamaan uskontoa, aatetta tai poliittista mielipidettä. Käännytyksessä saatetaan käyttää epäeettisiä keinoja hyväksi. Epäeettisestä käännytyksestä on esimerkkinä miekkalähetys. Monia maailman uskontoja on levitetty miekka pelotteena. Jos kohde ei ole halunnut vaihtaa uskontoaan, hänet on surmattu.
Kyrönjoen vesistöalue

| Kyrönjoen vesistöalue  (Suomen päävesistö: 42) |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pohjanmaa, Etelä-Pohjanmaa, Pirkanmaa, Satakunta
Vesistöalueen tai valuma−alueen tietoja
Merialue:  Itämeren valuma-alue
Päävesistöalue:  Kyrönjoen vesistöalue (42)
Vesistöjako:  Kyrönjoen alaosan alue (42.01), Kyrönjoen keskiosan alue (42.02), Kyrönjoen yläosan alue (42.03), Jalasjoen alue (42.04), Mustajoen valuma-alue (42.05), Lehmäjoen valuma-alue (42.06), Seinäjoen valuma-alue (42.07), Hirvijoen valuma-alue (42.08), Kainastonjoen valuma-alue (42.09)
Laskujoki:  Kyrönjoki
Laskupaikka:  Koivulahti, Vassorfjärden, Perämeri 
Koordinaatit:  63°11′06″N, 21°58′26″E
Mittaustietoja
Valuma-alue:  4 922,97 km²  
Järvisyys:  6,81 % 
Alueen pituus:  130 km  
Alueen leveys:  75 km  
Keskiylivirtaama:  302,8 m³/s  
Keskivirtaama:  44,6 m³/s  
Keskialivirtaama:  3,6 m³/s  
 fiJoki laskee Perämereen Koivulahden Vassorfjärdenissä. 
Kyrönjoen vesistö (vesistöaluetunnus 42) on Suomen päävesistöalue, jonka laskujoki Kyrönjoki laskee Perämereen. Vesistöalueen pinta-ala on 4922,97 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 6,81 %.
Yleistä

Vesistöalueen toisessa jakovaiheessa on seuraavat alueet tai valuma-alueet. Sisennys tarkoittaa luettelossa sitä, että vesistöalue laskee tai yhtyy ylempänä sijaitsevaan vesistöalueeseen. Samalle tasolle sisennetyt vesistöalueet laskevat kaikki yläpuoliseen vesistöalueeseen vastaavassa järjestyksessä niin, että ylin yhtyy lähempänä alajuoksua :
Kyrönjoen alaosan alue (42.01)
Lehmäjoen valuma-alue (42.06)
Kyrönjoen keskiosan alue (42.02)
Seinäjoen valuma-alue (42.07)
Kyrönjoen yläosan alue (42.03)
Kainastonjoen valuma-alue (42.09)
Jalasjoen alue (42.04)
Mustajoen valuma-alue (Jalasjärvi) (42.05)
Hirvijoen valuma-alue (42.08)
Kyrönjoen valuma-alue

Kyrönjoen valuma-alueeseen kuuluu yli 100 hehtaarin järvistä Kotilammin tekojärvi Isossakyrössä. Yksi pienimmistä järvistä alueella on Korvajärvi.
Jalasjärven valuma-alue

Jalasjärven valuma-alueeseen kuuluvat yli 100 hehtaarin laajuisista järvistä Jalasjärvi Jalasjärven Jokipiissä sekä Pitkämön tekojärvi Kurikassa. Alue käsittää Mustajoen, Koskutjoen, Ilvesjoen ja Jalasjoen.
Kyrönjoen haaroista Jalasjärven valuma-alueeseen kuuluvat Jalasjoen varrella ja latvoilla olevat alueet, joissa vesi virtaa pohjoiseen. Vedenjakajana on Parkanon ja Jalasjärven rajalla oleva Saarijärvi. Valuma-alue jatkuu Koskuen ja Jalasjärven kirkonkylän kautta Kurikkaan, jossa Pitkämön tekojärven jälkeen Jalasjoki yhtyy Kauhajoen kanssa Kyrönjoeksi.
Seinäjoen valuma-alue

Seinäjoen valuma-alueeseen kuuluvat Kalajärven tekojärvi Peräseinäjoella (nykyään Seinäjoki), Kyrkösjärven tekojärvi Seinäjoella ja Ilmajoella, Liikapuron tekojärvi Jalasjärven Ylivallissa sekä Iso Madesjärvi Jalasjärvellä.
Kauhajoen valuma-alue

Kauhajoen valuma-alueeseen kuuluvat Kauhajoella sijaitsevat Ikkeläjärvi ja Kauhajärvi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kyrönjoen vesistöalue Wikimedia Commonsissa
Vesistöennusteet: Kyrönjoen vesistöalue, vesi.fi
Länsi-Suomen ympäristökeskus: Kyrönjoen valuma-alue
Länsi-Suomen ympäristökeskus: Kyrönjoen valuma-alueen kartta
Käsisoihtu

Punainen käsisoihtu.
Käsisoihtu on kädessä pidettävä hätämerkinantosoihtu. Käsisoihtu on pakollinen varuste katsastettavassa veneessä. Se auttaa pelastajia löytämään hätätilaan joutuneen veneilijän. Käsisoihtu aktivoidaan irrottamalla sokka, minkä jälkeen soihtu palaa kirkkaasti noin minuutin, korkeintaan muutaman minuutin ajan. Soihdusta tulee palaessaan myös runsaasti savua joka näkyy hyvin. Käsisoihtuja on saatavilla erivärisillä valoilla varustettuina.
Käsisoihtu voidaan sekoittaa hätärakettiin. Erona on valon sijainti, joka hätäraketissa ammutaan ylös taivaalle, mutta käsisoihdussa palaa kiinteänä soihdun yläpäässä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Käsisoihtu Wikimedia Commonsissa
Kyrkbron

| Kyrkbron |
| --- | --- |
 Pohjoispään sisääntuloramppi.
Ylittää:  Uumajajoki
Sijainti:  Uumaja, Ruotsi
Pituus:  391 m
Leveys:  läntinen silta: 11–19 m itäinen silta: 13–20 m
Avattu liikenteelle:  26. syyskuuta 1975
Koordinaatit:  63°49′15″N, 20°16′0″E
Lisää silta-artikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Kyrkbron on silta Ruotsin Uumajassa. Se johtaa Östra Kyrkogatanin Uumajanjoen eteläpuolelle Tegiin. Kyrkbronin rakentaminen alkoi vuonna 1973, ja se avattiin 26. syyskuuta 1975, jolloin siitä tuli Uumajan kolmas Uumajanjoen ylittävä silta. Keskustelut siitä, pitäisikö silta sijaita kirkon vieressä vai ei, kestivät 1960-luvulta 1970-luvulle saakka. Rakennusvaiheessa löytyi tuntematon hautapaikka (hautausmaan vanhemmassa osassa), mikä johti arkeologisiin kaivauksiin.
Silta koostuu kahdesta rinnakkaisesta betonipalkista. Siinä on kaksi erillistä siltaa, joissa molemmissa on omat kaistansa ja poistumisrampit, jotka ulottuvat joen pohjoispuolen yli. Kyrkbronin rakentamisen tarkoituksena oli hillitä Tegsbronin liikennettä, ja Kyrkbron suunniteltiin olettaen, että kaupungin liikenteessä tulee jyrkkä nousu ylöspäin, mikä osoittautui selvästi optimistiseksi.
Historia > Taustaa

Jo 1930-luvulla oli selvää, että ainut Uumajanjoen ylittävä silta, Gamla bron, ei enää selviytyisi lisääntyvästä liikenteestä. Västerbottenin lääninhallitus tilasi valtatieinsinööri O. H. Grahnénilta suunnitelman ja piirrokset joko uutta siltaa tai vaihtoehtoisesti olemassa olevan sillan uudelleenrakentamista varten. Grahnénin ehdotus heinäkuussa 1936 tarjosi useita eri vaihtoehtoja, joukossa ehdotus sijoittaa silta Uumajan kirkon vieressä kulkevan Östra Kyrkogatanin jatkeeksi. Ongelmana tässä vaihtoehdossa oli, että silta päättyisi sataman alapuolelle ja tarvitsisi siksi laivoja varten suuren alikulkukorkeuden tai avaamismahdollisuuden, mikä olisi kallista. Grahnénin pääehdotus oli vanhan sillan sulkeminen moottoriliikenteeltä ja uuden sillan rakentaminen Västra Esplanadenin jatkeeksi.
Tegin kuntayhteisön pyynnöstä lääninhallitus nimitti O. H. Grahnénin tutkimaan Östra Kyrkogatan -vaihtoehtoa. Grahnén päätyi kääntösiltaan, mutta piti sitä liian kalliina ja vastusti sillan rakentamista Östra Kyrkogatanille. Grahnénin neuvoista huolimatta lääninhallitus päätti vuonna 1939 kääntösillan rakentamisesta. Kuninkaallinen majesteetti tarkisti tapauksen ja lähetti sen lääninhallitukselle uudelleenharkittavaksi. Tämä sai lääninhallituksen muuttamaan ratkaisuaan, ja päädyttiin sillan rakentamiseen Västra Esplanadenin jatkeeksi. Tämä silta, Tegsbron, vihittiin käyttöön vuonna 1949.
Historia > Kyrkbronin vastustaminen

Keskustelu sillasta alkoi vuonna 1965, kun kirkkovaltuusto lähetti kirjeen kaupunginvaltuustolle, todeten, että jumalanpalvelukset häiriintyisivät sillan liikenten vuoksi. Kesäkuussa 1971 läänin arkkitehti Åke Lundberg toi jälleen esille sillan sijoittamisen, kun kunnan asioista pidettiin tiedotustilaisuus Holmsundissa.
Paikallisissa tiedotusvälineissä keskustelu jatkui ja eri kansallisen tason asiantuntijat kommentoivat siltaa. 2. lokakuuta 1971 vastustuskyvyn huippu saavutettiin, kun sillan vastainen mielenosoitus järjestettiin Uumajassa. Mielenosoitus sai alkunsa sanomalehti Västerbottens-Kurirenin lukijakyselyssä, jossa edellisenä päivänä 84 prosenttia oli Kyrkbronin rakentamista vastaan. Myös vastikään nimitetty kuvernööri Karl Georg Samuelson oli vastustamassa Kyrkbronia.
Muutama Keskustapuolueen jäsen yritti pysäyttää rakentamisen vuonna 1973, sillä perusteella, että kustannukset olivat nousseet 45 miljoonaan kruunuun. Aloite peruttiin sillä perusteella, että se olisi kalliimpaa kunnalle tehdä muutoksia maankäyttösuunnitelmaan ja peruuttaa voimassa olevat sopimukset kuin jatkaa rakentamista. Lisäksi sillä olisi vaikutuksia työvoiman vähenemiseen kunnassa, jos rakentaminen oltaisiin keskeytetty. Kyrkbronin vastustaminen sittemmin vähentyi.
Historia > Tuntematon hautausmaa ja kanuunankuulia

Kesän 1972 aikana tuntematon kalmisto löytyi, kun työntekijät olivat kaivamassa siltaa varten Uumajan vanhan kirkon vieressä. Hautausmaan vanhat luut olivat tuntemattomia ja hautauspaikan kartta puuttui. Löydön myötä muinaisjäännösten lääninhoitaja Sune Zachrisson ja Ruotsin museovirasto pysäyttivät sillan rakentamisen, koska alueella olisi tehtävä arkeologisia kaivauksia. Sibylla Haasumin johdolla kaivettiin 22 kuilua välillä 1. heinäkuuta ja 17. elokuuta. Tuloksena oli 40 ruumisarkun, noin 60 luurangon, arkkujen, varusteiden, kynsien, koristeiden, hautapalojen jne. löytyminen. Kaivauksissa löytyi 18 kanuunankuulaa. Ne tulivat luultavasti Suomen sodasta 1808–1809. Joko kanuunankuulat päätyivät sinne, kun kenraaliluutnantti Johan Adam Cronstedt puolusti Uumajaa maaliskuussa 1809, tai kun venäläinen kenraali Nikolai Kamenski kesällä 1809 puolusti siltaa, jota venäläiset rakensivat Uumajanjoen yli. Viimeisessä haudassa, 3,3 kertaa 3,8 metrin kokoisessa hautapaikassa etelä-kaakkoon kirkosta, löytyi helposti luettavat nimilatat, jotka osoittivat sen olleen maaherra Pehr Adam Strombergin perheen sukuhauta. Hautakiveä ei löytynyt, mutta se oli luultavasti tuhoutunut kun kirkko tuhoutui palossa vuonna 1887, yhdessä kaikkien hautojen arkistomateriaalien kanssa.
Historia > Sillan rakentaminen

Sillan rakentamisen aikana muutamia teknisiä uutuuksia käytettiin, kuten pöytätietokonetta maanmittauksessa ja laseria etäisyyden mittaamisessa. Ministeri Bengt Norling vihki Kyrkbronin 26. syyskuuta 1975. Sillan rakentamisen yhteydessä tehtiin myös laaja liikenteen uudelleenreititys Uumajan keskustassa ja Tegissä. Tegistä tuli Uumajan ensimmäinen kaupunginosa, joka sai jalkankulku- ja pyörätiet koko keskustaan.
Historia > Sillan rakentamisen jälkeen

Kun Kolbäcksbronin rakentaminen aloitettiin vuonna 1998, Kyrkbronilla oli noin 16 600 ja Tegsbronilla noin 21 600 kulkuneuvoa keskimäärin päivässä. Vuonna 2010 Kyrkbronilla oli noin 15 100, Tegsbronilla noin 27 300 ja Kolbäcksbronilla noin 12 000 kulkuneuvoa keskimäärin päivässä.
Kolbäcksbronin takia keskustassa on pienempi määrä liikennettä ja Strandgatanin muutos kauttakulkureitistä kaupunkikaduksi ovat vähentäneet Kyrkbronin merkitystä. Onkin ehdotettu, että toinen puoli sillasta muutettaisiin 150–200 parkkipaikaksi.
Ilmakuvaa joesta vuonna 2013. Kyrkbron on lähimpänä oleva silta keskellä kuvaa.
Kartta vuodelta 2013, jossa vuoden 1965 itäinen vaihtoehto piirrettynä.
Kyrkbron alapuolelta. Itäinen silta vasemmalla ja länsinen silta oikealla.
Käännös suomeksi
Kytheran historia

Kytheran nykyinen pääkaupunki Chóra. Vasemmalla Chóran linnoitus.
Kytheran historia käsittää Välimerellä sijaitsevan Kytheran saaren historian kivikaudelta, minolaiselle ajalle, osaksi Rooman valtakuntaa, Bysanttia, Venetsiaa, Osmanien valtakuntaa ja lopulta Kreikkaa.
Esihistoria

Ensimmäiset asukkaat saapuivat Kytheralle luultavasti 4000-luvun eaa. lopulla eli neoliittiselta kaudella. Saaren eteläosan Kálamoksen kylästä, Ágia Sofían luolasta, on löydetty muutamia keraamisia maljakoita tältä ajalta. Ennen näitä löytöjä saaren uskottiin tulleen asutetuksi vasta neljännellä vuosituhannella eaa., sillä kaakkoisrannikolla sijaitsevan Palaiópolin ympäristöstä ja itärannikon Diakóftin kylän Choustín luolasta oli tehty tälle ajalle ajoitettuja löytöjä. Minolaiset saapuivat saarelle kolmannen vuosituhannen eaa. lopulla ottaen alueen hallintaansa. Saarten kylien lukumäärä kasvoi suuresti kolmannella vuosituhannella eaa.. Minolaiset perustivat Palaiópoliin merikaupankeskuksen ja käyttivät saaren strategista sijaintia taistelussaan Egeanmeren merirosvoja vastaan. Saaren koillisosan Vounóssa eli Ágios Geórgioksessa on ollut arkeologisten löytöjen perusteella minolaisten pyhäkkö, jota on käytetty uskonnollisiin menoihin, ”majakkana” merenkulkijoita varten sekä havaintoasemana. Kytheran minolainen asutus väistyi mykeneläisten tieltä 1400-luvun eaa. lopulla. Samoihin aikoihin myös Kreetan saaren minolaiset kaupunkivaltiot tuhoutuivat. Toisen lähteen mukaan Kytheran minolaisasutus olisi hävinnyt vasta 1200-luvulla eaa. Saaren mykeneläisasutus hävisi 1100-luvulla eaa.. Tämän jälkeen, vuosisadan lopun tienoilla doorilaiset asuttivat Kytheran. Tällöin saari oli Argoksen kaupunkivaltion alaisuudessa. Foinikialaisten saapumisen ajankohta on toisen lähteen mukaan yhä arvoitus, kun taas toinen kertoo foinikialaisten asuttaneen Kytheraa vuosina 900–800 eaa. Antiikin kreikkalaisen historioitsijan Herodotoksen mukaan foinikialaiset rakensivat saarelle pyhäkön jumalatar Afroditelle.
Antiikki

Spartalaiset ottivat Kytheran saaren hallintaansa 500-luvun eaa. puolivälissä. Peloponnesolaissodan aikana, vuonna 424 eaa. Ateena miehitti Kytheran. Takaisin Spartalle saari palautui vuonna 421 eaa. solmitussa Nikiaan rauhassa. Spartan vallan aikana saarella palvottiin spartalaisen pantheonin mukaisia jumalia eli esimerkiksi Heraklesta, dioskuureja ja Poseidonia. Lääkinnän ja terveyden jumalaa Asklepiosta palvottiin 400-luvun eaa. puolivälistä alkaen. Kytherasta tuli itsenäinen 100-luvulla eaa, ja paikallisväestö esimerkiksi löi omia rahojaan. Kytherasta tuli osa Rooman valtakuntaa sen laajentuessa itään. Saaren kaakkoisrannikolla sijainnut Skandeian kaupunki tuhoutui täysin vuonna 365 jaa. suuressa maanjäristyksessä. Lisäksi maanjäristystä seurannut tsunami muokkasi suuresti rantaviivaa.
Keskiaika

Kytherasta tuli osa Itä-Roomaa eli Bysantin valtakuntaa, kun Rooman valtakunta jaettiin itä- ja länsiosaan vuonna 395. Palaiópolin alue oli arkeologisten kaivausten perusteella asutettuna, ja se toimi satamana aina 500-luvulle saakka. Arabimerirosvoja rantautui etelämpänä sijaitsevalle Kreetalle vuonna 673. Merirosvot hyökkäsivät Kytheralle tuhoten Skandeian kaupungin linnoituksineen ja satamineen. Merirosvot saivat koko Kreetan haltuunsa 820-luvulla, ja tekivät läheisille alueille, kuten Kytheralle, ryöstöretkiään. Merirosvouksen vuoksi saaren asukkaat eivät asuneet Kytheran rannikolla. Bysanttilainen sotapäällikkö Nikeforos Fokas sai Kreetan jälleen hallintaansa merirosvoilta vuonna 961. Kytheran väkiluku kasvoi 900-luvulla ja samalla vuosisadalla saarelle rakennettiin lukuisia kirkkoja, esimerkiksi Agíos Dimitríos saaren eteläosan Poúrkoon ja Agíos Andréas Livádiin, joka niin ikään sijaitsee etelässä.
Neljännen ristiretken (1201–1204) päätteeksi Venetsian tasavalta liitti Kytheran lähialueineen valtakuntaansa. Venetsia antoi Kytheran Marco Venierin perheen hallittavaksi vuonna 1207, jonka jälkeen saari sekä Länsi-Kreeta oli perheen hallussa useiden vuosien ajan. Samaan aikaan saarella siirryttiin feodaaliseen järjestelmään. Venetsian valtakaudella saari tunnettiin nimellä Cerigo. Bysantti hallitsi Kytheraa vuodet 1275–1308. Tänä aikana saarella valtaa piti Peloponnesoksen Monemvasiasta kotoisin ollut Pavlos Notarás. Venierin perhe häädettiin saarelta, mutta se palasi vuonna 1308 ja otti vallan takaisin. Venierien tarkoituksena oli asuttaa Kythera uusilla perheillä. Vuonna 1316 Peloponnesoksen Mánin niemimaalta saapuikin useita uusia perheitä Kytheralle. Saaren Bysantin-aikainen pääkaupunki Agíos Dimitríos, joka nykyisin tunnetaan nimellä Palaióchora, taantui. Chóraan eli saaren nykyiseen pääkaupunkiin puolestaan asettui yläluokkaa. Notarákset poistuivat sittemmin saarelta. Kytheralla asui 1500-luvulla arviolta 4 000 ihmistä. Saarelle rakennettiin hyökkäysten torjumiseksi kolme linnoitusta: Chóra eli nykyinen pääkaupunki, Agíos Dimitríos eli nykyinen Palaióchora sekä Káto Chóra Mylopótamoksessa.