stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Maaorjuus Venäjällä
1500-1600-luku, ilmiön tausta

Dvorjani- eli aatelisperheisiin kuului vuonna 1678 noin 140 000 henkeä ja he olivat asemaltaan hyvin erilaisia. Huippua edustivat pajarit ja muut duumassa mukana olleet ryhmät, joita laskettiin olevan kaikkiaan 100 sukua.
Dvorjanit (ven. дворянство, dvorjanstvo, aatelisto) omistivat vanhastaan kahden tyyppistä maata. Vottšina oli suvun omaa maata, joka kulki suvussa perintönä ja siihen liittyi 1550-luvulta lähtien palveluvelvollisuus. Pomestje oli taas suuriruhtinaan maata, jonka dvorjani sai käyttöönsä ja se siirtyi aina palvelusta jatkavalle henkilölle. Vottšina oli huomattavasti halutumpi omistusmuoto. Lopulta omistusmuodot alkoivat kuitenkin sulautua yhdeksi ja samaksi.
Vanha ongelma oli talonpoikien pakeneminen dvorjanien omistamilta mailta heille asetettujen rasitusten kasvaessa. Dvorjanit vaativat karkaamisen estämistä ja saivat vaatimuksensa läpi vuonna 1649, jolloin säädettiin Sobornoje uloženije (ven. Соборное уложение) säädös. Säädöksen mukaan dvorjanit saivat noutaa karkulaiset takaisin ilman vanhenemisrajoituksia. Samassa yhteydessä pomestje -maatkin eli suuriruhtinaan maat tulivat perinnöllisiksi eikä kirkko saanut enää hankkia lisää maata. Maan panttaaminen kiellettiin veronkiertona. Uusista määräyksistä kärsivät erityisesti "valkoisten hovien" omistajat eli kirkko ja pajarit, sekä talonpojat, jotka menettivät täydellisesti muuttovapautensa.
Maaorjuus muutti talonpoikien aseman tsaarin työvelvollisiksi, jotka työskentelivät tsaarin välittömien palvelijoiden välityksellä tsaarin hyväksi. Talonpoikia hyödyttäviä säännöksiä ei tunnettu lainkaan. Talonpoikien myyminen ilman maata sallittiin 1670- ja 1680-lukujen säännöksillä. Niiden talonpoikien perintöoikeuksia rajoitettiin, jotka vielä omistivat verotettavaa omaa maata. 1670-luvulla vapaita talonpoikia oli jäljellä vielä 20 %, heistä 50 % oli sidoksissa dvorjaneihin.
Talonpoikien rasitusten kasvaessa heidän alapuolelleen syntyi populien ryhmä, jolla tarkoitetaan maaseudun kaikkien köyhimpiä ihmisiä. Populien ryhmään putosi muun muassa talonpoikia, jotka eivät selvinneet veroista.
1700-luku ja talonpoikien kapinat

1700-luvulle tultaessa talonpoikien asema heikentyi entisestään samaan aikaan kun aateliston asema vahvistui. Kun aateliston palveluvelvollisuutta helpotettiin, talonpoikien palveluvelvollisuutta heikennettiin. Näin maanomistajille jäi enemmän aikaa vaatia entistä täsmällisemmin päivätöitä ja verosuorituksia (ven. барщина, barštšina; ven. боярщина, bojarštšina). Vuonna 1760 tilanomistajat saivat oikeuden karkottaa maaorjia Siperiaan, viisi vuotta myöhemmin niskuroijat voitiin karkottaa pakkotyöhön kaivokseen tai tehtaaseen.
Maaorjuus kattoi käytännössä lähes koko Venäjän, lukuun ottamatta pohjoisia ja Uralin takaisia alueita. Maaorjien kohtelu vaihteli suuresti riippuen maanomistajasta. Joskus heille suotiin hyvinkin suuria vapauksia ja vaadittiin ainoastaan henkirahan maksua. Jotkut talonpojat kykenivät jopa lunastamaan itsensä vapaiksi jonkin elinkeinon turvin. Yleisesti talonpoikien asema kuitenkin heikkeni, ja se aiheutti tyytymättömyyttä, joka alkoi purkautua kapinointina.
Talonpoikien kapinoita alkoi esiintyä 1750-luvulta lähtien. Vakavin ja tunnetuin on Jemeljan Pugatšovin aloittama Pugatšovin kapina vuonna 1773, joka kasvoi sodaksi Katariina II Suuren hallinnon joukkoja vastaan. Pugatšovin joukko koostui kasakoista ja talonpojista, jotka voittivat hallituksen joukot talvella 1773–1774. Sota oli laajentunut niin ettei Pugatšov enää kyennyt hallitsemaan omia joukkojaan. Hallituksen joukot saivat lopulta yliotteen ja voittivat taistelun. Voiton jälkeen Katariina Suuri ei enää haaveillut talonpoikien vapauttamisesta ja kapinan kukistumisen jälkeen kapina-alueille lähetettiin rangaistusjoukkoja.
1900-luku

Seuraavan kerran talonpoikien asemaa pyrittiin parantamaan Stolypinin reformissa vuonna 1906, jossa mir-kyläyhteisöstä eroaminen sallittiin ja talonpoika saattoi ryhtyä itsenäiseksi maanviljelijäksi. Tällä pyrittiin luomaan varakkaiden talonpoikien eli kulakkien ryhmä. Uudistuksen läpivieminen edellytti 20 vuoden rauhaa, mutta se päättyi Venäjän tuleviin vallankumouksiin ja jäi siten viimeiseksi kerraksi parantaa Venäjän talonpoikien yhteiskunnallista asemaa.
Itsenäiset talonpojat eli kulakit tuhottiin yhteiskuntaluokkana Venäjällä Neuvostoliiton maatalouden pakkokollektivisioinnissa vuosina 1929-1937. Miehitetyssä Baltiassa vastaava toteutettiin 2. maailmansodan päätyttyä laajoina kyydityksinä Siperiaan. Talonpojat siirrettiin Venäjällä mir-järjestelmästä kolhoosien ja sovhoosien työvelvollisiksi, jolloin syntyi uusi turpeeseen sidottu maaorjuuskausi (Vtoroje Krepostnoje Pravo) eli toinen maaorjuus. Entisille talonpojille ei myönnetty edes sisämaanpassia.
Aiheesta muualla

Lisää luettavaa aiheesta Maaorjuus Venäjällä on Wikiaineistossa
Esa Tikkanen
Nuoruus

Tikkanen eli varhaiset vuotensa Itä-Helsingin Kontulassa. Hänen isänsä oli Helsingin jäähallin päävahtimestari, joten Tikkanen vietti jo lapsuudessaan paljon aikaa hallilla. Nelivuotiaana hän oli Jokerien maskotti, joka luisteli jäällä ennen kotipelien alkua.
Junioreissa Tikkanen teki paljon maaleja – ennätys oli 10-vuotiaana tehdyt kuusitoista osumaa saman pelin aikana. C-juniorina Tikkanen siirtyi HJK:hon, kun Jokerien nuorimmat juniorijoukkueet tilapäisesti kuihtuivat. Pelattuaan kaudet 1981–1982 pohjoisamerikkalaisissa junioriliigoissa (SJHL ja WHL), hän pyrki 17-vuotiaana Jokerien edustusjoukkueeseen. Kesäleirin jälkeen valmentaja Reino Ruotsalainen pohti muutaman kokeneemman pelaajansa kanssa Tikkasen valitsemista joukkueeseen. Nämä olivat kuitenkin ajatusta vastaan. Niinpä Tikkanen pelasi kauden HIFK:n A-nuorissa.
Ura > Suomessa

Kaudella 1982–1983 Tikkanen pelasi pääsääntöisesti HIFK:n A-junioreissa. Hyvin sujuneiden vuoden 1983 nuorten maailmanmestaruuskisojen jälkeen Edmonton Oilers varasi Tikkasen NHL-liigaan neljännellä kierroksella varausnumerolla 80. Kausilla 1983–1984 ja 1984–1985 hän oli osa HIFK:n edustusjoukkuetta.
Ura > NHL:ssa

Keväällä 1985 hän siirtyi SM-liigakauden jälkeen Edmontoniin auttamaan joukkuetta pudotuspeleissä, jotka päättyivät mestaruuteen. Hän voitti Stanley Cupin Oilersissa myös vuosina 1987, 1988 ja 1990. Hän siirtyi vuonna 1993 New York Rangersiin osana ns. flip-flop kauppaa, jossa Doug Weight siirtyi Rangersista Oilersiin kun taas Tikkasen kohtalo oli päinvastainen. Koomisinta oli, että siirto tapahtui ottelupäivänä ja vain muutamien tuntien jälkeen Tikkanen ja Weight taistelivat jo vanhoja joukkueitaan vastaan. Rangersissa Tikkanen voitti viidennen Stanley Cupinsa 1994.
Kauden 1993–1994 jälkeen Tikkanen siirtyi St. Louis Bluesiin. NHL:n pelaajayhdistyksen lakon aikana, kaudella 1994–1995 hän pelasi kasvattajaseurassaan HIFK:ssa 19 ottelua. NHL-kauden 1995–1996 aikana hän siirtyi yhdentoista pelin jälkeen Bluesista New Jersey Devilsiin, josta hänet yhdeksän ottelua myöhemmin kaupattiin Vancouver Canucksiin. Seuraavan kauden hän pelasi suurimmaksi osaksi Canucksissa, mutta loppukaudeksi siirtyi takaisin Rangersiin. Syksyllä 1997 hän aloitti kauden Florida Panthersissa, josta siirtyi 28 pelin jälkeen Washington Capitalsiin. Kauden 1998–1999 Tikkanen pelasi taas New York Rangersissa, mutta kausi jäi hänen NHL-uransa viimeiseksi.
Tikkanen tunnettiin uransa aikana erityisesti erinomaisena pudotuspelien pelaajana. NHL:n runkosarjassa hän teki 877 ottelussa 244 maalia, mutta pudotuspeleissä 186 ottelussa hän teki 72 maalia. Hän onkin ainoa suomalaispelaaja, joka on kyennyt tekemään maalin kuudessa perättäisessä pudotuspeliottelussa NHL:ssa. Tähän saavutukseen hän ylsi keväällä 1990.
NHL-uran jälkeen Tikkanen palasi Suomeen, Jokereihin kaudeksi 1999–2000. Uransa hän päätti 2000–2001 Saksassa DEL-liigan Moskitos Essenissä.
Ura > Maajoukkueessa

Tikkanen voitti Naganossa 1998 olympiapronssia. Sen lisäksi hän voitti Leijonissa Kanada-cupin pronssin vuonna 1991 ja MM-pronssin vuonna 2000.
Ura > Pelitapa ja uran merkitys

Syyskuussa 2001 Jokerit jäädytti monien yllätykseksi Tikkasen pelinumeron 5, vaikka Tikkanen oli muutaman varhaisen juniorivuoden lisäksi pelannut vain vajaan kauden Jokereiden paidassa ja useita kausia paikallisvastustajan HIFK:n paidassa. Päätöstä paheksuttiin laajasti, koska Tikkasen peliuran tähtihetket tapahtuivat muualla kuin Jokereissa.lähde? Tikkanen on sanonut, että jäädytys viittaa enemmän hänen lapsuusvuosiinsa Jokerien maskottina. Tikkasen mukaan hän oli ollut lapsettomalle Jokeri-pomo Aimo Mäkiselle kuin oma poika. Mäkinen oli aikoinaan toivonut, että Tikkasen maskottipaita numero 5 nostettaisiin Helsingin jäähallin kattoon, mitä HIFK:n Frank Moberg ei Tikkasen mukaan hyväksynyt. Kun Tikkanen myöhemmin palasi Suomeen, hän pelasi Jokereissa numerolla 5 ja joukkueella oli uusi oma halli. Tikkanen on kuvannut jäädytystä Jokerien taktiseksi vedoksi, mutta ennen kaikkea Aimo Mäkisen tahdon kunnioittamiseksi.
Tikkanen pelasi merkittävistä tehonumeroista huolimatta usein puolustuksellisesti ja peliä rikkoen. Hän sai NHL:ssä 1 077 minuuttia jäähyjä; kyseisessä tilastossa hänet ohitti suomalaisista Jarkko Ruutu vuonna 2011. Erityisesti Tikkanen nautti pelatessaan vastustajan suuria tähtiä vastaan, usein niin, että näiden tehopisteet jäivät varsin vaatimattomiksi. Aggressiivinen pelityyli ärsytti vastustajia, kuten myös se, että hän puhui vastustajilleen ottelun aikana Tiki talk- tai Tikkanese-nimellä tunnettua suomen, ruotsin ja englannin sekakieltä. Amerikkalainen Bleacher Report -sivusto valitsi hänet 2009 urheilun kaikkien aikojen roskanpuhujien sijalle neljä Muhammad Alin, Michael Jordanin ja Mike Tysonin jälkeen (The 10 Best Trash Talkers of All Time). MSN sports listasi vuonna 2010 Tikkasen NHL:n kaikkien aikojen seitsemänneksi pahimmaksi pudotuspelien kiusanhengeksi (Hockey's most irritating playoff pests). TSN Sports on listannut Tikkasen sijalle kahdeksan kaikkien aikojen vihatuimpien jääkiekkopelaajien listalla.
Pelaajauran jälkeen

Pelaajauransa jälkeen Tikkanen on toiminut myös jääkiekkovalmentajana. Kaudella 2004–2005 Tikkanen toimi pelaajavalmentajana Aasian jääkiekkoliigan eteläkorealaisessa Anyang Halla -joukkueessa ja kaudella 2005–2006 valmentajana Norjan liigassa Askerissa pelaavassa Frisk Tigers -joukkueessa. Jälkimmäisen taival päättyi Tikkasen komennossa tappioon pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella.
Joulukuussa 2010 Mestiksessä pelaava joensuulaisjoukkue Jokipojat ilmoitti palkanneensa Tikkasen uudeksi päävalmentajakseen. Tehtävä päättyi runkosarjan loppuun helmikuussa 2011. Jokipojat sijoittui sarjassa Tikkasen johdolla kymmenenneksi, eikä selviytynyt pudotuspeleihin. Jokipojat palkkasi uudeksi päävalmentajakseen Mikko Haapakosken, eikä Tikkanen saanut Joensuuhun kaudeksi 2011–2012 haluamaansa jatkosopimusta.
Tikkanen toimii myös peliyhtiö Unibetin jääkiekkoasiantuntijana. Yhteistyö alkoi vuonna 2009. Keväällä 2024 uutisoitiin, että Tikkasella on ulosotossa verohallinnolle yhdeksässä eri saamisessa yhteensä yli 200 000 euroa. Verovelat johtuivat Unibetin maksamista palkkioista, joita Tikkanen ei ollut ilmoittanut verottajalle. Syyttäjän mukaan Tikkanen jätti vuosina 2014–2018 yhteensä 410 575 euron ansiotulot ilmoittamatta. Veroja näistä jäi maksamatta 165 810 euroa. Tikkanen sai syytteen törkeästä veropetoksesta. Hän myönsi menettelyn mutta kiisti tahallisuuden, ja kertoi maksaneensa verottajalle vaaditun summan kokonaisuudessaan ennen oikeudenkäyntiä. Verojen ilmoittamatta jättämistä perusteltiin erehdyksellä ja pitkällä jääkiekkouralla, jonka aikana Tikkanen ei vastannut itse omista veroasioistaan. Joulukuussa Tikkanen sai Länsi-Uudenmaan käräjäoikeudessa vuoden ehdollisen vankeustuomion törkeästä veropetoksesta. Tuomio ei ole lainvoimainen.
Vuoden 2024 kesäkuussa Tikkanen myi viidestä Stanley Cup -sormuksestaan neljä huutokaupalla ja sai niistä yhteensä 221 620 euroa.
Yksityiselämä

Esa Tikkanen on ollut naimisissa kolmesti. Ensimmäinen puoliso oli Ann Charlotte (Lotta) Kraft, jonka kanssa hänellä on kaksi tytärtä. Pari erosi 17 vuoden yhdessäolon jälkeen kesällä 2000. Vuonna 2004 Tikkanen vihittiin Tua Backmanin kanssa. Heillä on kaksi poikaa sekä syyskuussa 2009 syntynyt tytär. Pari erosi keväällä 2014. Ennen toista avioliittoaan Tikkanen oli puolitoista vuotta kihloissa malli Marita Hakalan kanssa. Tikkanen kihlautui naisystävänsä Tuulin kanssa marraskuussa 2015 ja he avioituivat lokakuussa 2016. Tikkanen tuomittiin törkeästä rattijuopumuksesta ehdolliseen vankeuteen heinäkuussa 2013. Tikkasen molempiin polviin asennettiin tekonivelet elokuussa 2018. Hänen oikeaan polveensa leikkaus oli jo seitsemäs.
Saavutukset

Paras +/- (SM-liiga 1984–1985)
Stanley Cup (1985, 1987, 1988, 1990, 1994)
All Star -joukkueessa junioreiden MM-kisoissa 1985
Vuoden suomalainen pelaaja (1991)
All Star -joukkueessa Saksan DEL-liigassa kaudella 2000–2001
Jääkiekkoleijona #143
Jääkiekkoseura Jokerit on jäädyttänyt Tikkasen pelinumeron 5
The Stain

| The Stain |
| --- | --- |
Ohjaaja:  Frank Powell
Käsikirjoittaja:  Forrest Halsey Robert Hobart Davis
Pääosat:  Edward José Thurlow Bergen
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Pathé Frères
Ensi-ilta:   17. heinäkuuta 1914
Kesto:  66 minuuttia
Alkuperäiskieli:  mykkä (välitekstit englanniksi)
Aiheesta muualla
IMDb 
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
The Stain on vuonna 1914 ensi-iltansa saanut Frank Powellin ohjaama yhdysvaltalainen mykkä draamaelokuva, jonka pääosissa ovat Edward José ja Thurlow Bergen. Elokuvassa Theda Bara tekee ensiesiintymisensä elokuvissa gangsterin tyttöystävänä. Bara on mainittu teksteissä nimellä Theodosia Goodman.
The Stain kuvattiin Fox Film Corporationin studioilla New Jerseyn Fort Leessä ja New Yorkin Long Islandilla. Long Islandilla elokuvan kuvauspaikkana oli Lake Ronkonkoma. Elokuvan tuotti Pathé Frères ja levitti Eclectic Film Company. The Stain sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 17. heinäkuuta vuonna 1914. The Stainin luultiin olevan kadonnut elokuva, mutta elokuvasta löydettiin kopio Australiasta 1990-luvulla. Nykyään elokuvan kopiota säilytetään George Eastman Housessa.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Edward José  | … |  Stevens (myöhemmin tuomari)   |
|  Thurlow Bergen  | … |  nuori asianajaja   |
|  Virginia Pearson  | … |  Stevensin tytär   |
|  Eleanor Woodruff  | … |  Stevensin vaimo   |
|  Sam Ryan  | … |  pomo   |
|  Theda Bara  | … |  gangsterin tyttöystävä   |
|  Creighton Hale  | … |  toimistovirkailija   |
Aiheesta muualla

The Stain Internet Movie Databasessa (englanniksi)
The Stain AllMoviessa. (englanniksi)
The Stain TCM Movie Databasessa (englanniksi)
Stannaani

| Stannaani |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  2406-52-2
PubChem CID:  123161
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  SnH4
Moolimassa:  122,74 g/mol
Ulkomuoto:  Väritön kaasu
Sulamispiste:  –146 °C
Kiehumispiste:  –52
Tiheys:  5,4 g/dm3
Stannaani eli tinavety (SnH4) on tinan hydridi. Sitä valmistetaan reagoittamalla tina(IV)kloridia (SnCl4) litiumalumiinihydridin (LiAlH4) kanssa.  Stannaani hajoaa huoneenlämmössä hitaasti tinaksi ja vedyksi. Ilman vaikutuksesta se syttyy palamaan.  Liekki on väriltään tunnusomaisen sininen. Palamista voidaan käyttää kemiallisessa analyysissä osoittamaan tinan läsnäolo.
Stannaanin muunnoksia esiintyy hyvin myrkyllisinä, kaasumaisina, epäorgaanisina metallihydrideinä. Stannaani on rakenteeltaan analoginen metaanin kanssa.
Stannaanin moolimassa on 122.74 g/mol ja CAS-numero 2406-52-2.
Aiheesta muualla

PubChem: Stannane (englanniksi)
Toxin and Toxin Target Database (T3DB): Stannane (englanniksi)
Van Steenwinckel

Arkkitehti- ja taiteilijasuku van Steenwinckel on hollantilais-tanskalainen suku, jonka 1600-luvulla suunnittelemia rakennuksia ja teoksia on Kööpenhaminassa, esimerkiksi Frederiksborgin linna. Kuninkaat Kristian IV ja Fredrik IV antoivat paljon töitä alankomaalaisille taiteilijoille, joista osa jäi pysyvästi Tanskaan.
Hans van Steenwinckel vanhempi (1545–1601), flaamilais-tanskalainen arkkitehti ja kuvanveistäjä
Lorenz van Steenwinckel (1585–1619), tanskalainen arkkitehti ja kuvanveistäjä, Hans van Steenwinckel vanhemman poika
Hans van Steenwinckel nuorempi (1587–1639), tanskalainen arkkitehti ja kuvanveistäjä, Hans van Steenwinckel vanhemman poika
Oluf van Steenwinckel (k. 1659), rakennusmestari, luultavasti Hans van Steenwinckel nuoremman poika
Hans van Steenwinckel nuorin (1638–1700), tanskalainen arkkitehti ja kuvanveistäjä, Hans van Steenwinckel nuoremman poika
Rouva varapresidentti

| Rouva varapresidentti> Veep |
| --- | --- |
 Ensimmäisen tuotantokauden juliste.
Tyyli:  komedia
Kestoaika:  26–30 minuuttia
Luoja(t):  Armando Iannucci
Pääosissa:  Julia Louis-Dreyfus Anna Chlumsky  Tony Hale Matt Walsh Timothy Simons Reid Scott Sufe Bradshaw
Alkuperämaa:  Yhdysvallat
Alkuperäiskieli:  englanti
Verkko:   HBO  Yle
Esitetty:   2012-04-2222. huhtikuuta 2012 – jatkuu edelleen   2013-03-1616. maaliskuuta 2013 – 12. toukokuuta 2019
Tuotantokausia:  7
Jaksoja:  65
Tuotanto
Tuotantoyhtiö(t):  HBO
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Rouva varapresidentti (Veep) on yhdysvaltalainen komediasarja, jonka on luonut Armando Iannucci. Se on yhdysvaltalainen versio brittiläisestä poliittisesta satiirisarjasta Politiikan nappula, joka on myös Iannuccin luomus. Rouva varapresidentti alkoi HBO-kanavalla 22. huhtikuuta 2012. Suomessa Yle aloitti sarjan esittämisen 16. maaliskuuta 2013. Sarjan pääosassa on Julia Louis-Dreyfus, joka on saanut roolistaan kuusi perättäistä Primetime Emmy -palkintoa. Itse sarja on palkittu parhaan komediasarjan Primetime Emmyllä kolmesti peräkkäin.
Vuonna 2019 esitetty seitsemäs kausi oli sarjan viimeinen. Kauden julkaisu viivästyi Louis-Dreyfusin sairastuttua rintasyöpään.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Julia Louis-Dreyfus  | … |  Varapresidentti Selina Meyer   |
|  Anna Chlumsky  | … |  Amy Brookheimer   |
|  Tony Hale  | … |  Gary Walsh   |
|  Matt Walsh  | … |  Mike McLintock   |
|  Reid Scott  | … |  Dan Egan   |
|  Sufe Bradshaw  | … |  Sue Wilson   |
|  Timothy Simons  | … |  Jonah Ryan   |
|  Sally Phillips  | … |  Minna Häkkinen   |
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Virallinen sivusto (englanniksi)
Rouva varapresidentti Internet Movie Databasessa (englanniksi)
| n k Parhaan komediasarjan Primetime Emmy -palkinto |
| --- | --- |
 Murphy Brown (1990)  Terveydeksi (1991)  Murphy Brown (1992)  Seinfeld (1993)  Frasier (1994)  Frasier (1995)  Frasier (1996)  Frasier (1997)  Frasier (1998)  Ally McBeal (1999)  Will & Grace (2000)  Sinkkuelämää (2001)  Frendit (2002)  Kaikki rakastavat Raymondia (2003)  Sukuvika (2004)  Kaikki rakastavat Raymondia (2005)  Konttori (2006)  30 Rock (2007)  30 Rock (2008)  30 Rock (2009)  Moderni perhe (2010)  Moderni perhe (2011)  Moderni perhe (2012)  Moderni perhe (2013)  Moderni perhe (2014)  Rouva varapresidentti (2015)  Rouva varapresidentti (2016)  Rouva varapresidentti (2017)
Robert Stalnaker

Robert Culp Stalnaker on yhdysvaltalainen filosofi, joka toimii Massachusetts Institute of Technologyn Laurance S. Rockefeller -oppituolin filosofian professorina. Hän on käsitellyt muun muassa semantiikan filosofisia perusteita, pragmatiikkaa, filosofista logiikkaa, päätösteoriaa, peliteoriaa, ehtolauseiden teoriaa, mahdollisten maailmojen semantiikkaa, tietoteoriaa ja mielenfilosofiaa.
Stalnaker väitteli tohtoriksi Princetonin yliopistosta vuonna 1965. Hänen opettajiaan olivat Stuart Hampshire ja Carl Hempel. Ennen siirtymistään MIT:iin 1980-luvun lopulla Stalnaker opetti Yalen ja Illinois'n yliopistoissa sekä Cornellin yliopiston Sage School of Philosophyssä.
Stalnaker on kirjoittanut kolme kirjaa ja lukuisia artikkeleita filosofisiin tiedejulkaisuihin. Hän piti John Locke -luennot Oxfordin yliopistossa vuonna 2007 aiheesta Our Knowledge of the Internal World.
Teoksia

Inquiry (MIT Press, 1987). ISBN 0-262-69113-2
Context and Content: Essays on Intentionality in Speech and Thought (Oxford University Press, 1999).  ISBN 0-19-823707-3.
Ways a World Might Be: Metaphysical and Anti-Metaphysical Essays (Oxford University Press, 2003).  ISBN 0-19-925149-5
Aiheesta muualla

Robert Stalnaker (Arkistoitu – Internet Archive) Massachusetts Institute of Technology (englanniksi)
Robert Stalnakerin bibliografia (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Alankomaat 
Tieteilijät:  CiNii  DBLP  MathSciNet  Mathematics Genealogy Project  PhilPeople  Scopus  zbMATH 
Muut:  IdRef 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Robert Stalnaker
Käännös suomeksi
Maaöljy

Öljypumppu.
Maaöljy eli raakaöljy tai vuoriöljy, joskus myös yksinkertaisesti öljy, on maaperässä muinaisista eliöistä muodostunut hiilivetyjen seos. Öljyä käytetään laajalti polttoaineena ja raaka-aineena synteettisiä aineita valmistettaessa. 40 prosenttia kaikesta maailmassa käytetystä energiasta ja 95 prosenttia liikenteessä käytetystä energiasta tulee öljystä.
Öljyn synty ja koostumus

Öljy on fossiilinen polttoaine. Maapallon öljy on syntynyt pitkän ajan saatossa esihistoriallisista kasveista ja meren eliöistä, jotka ovat hautautuneet sedimentin alle. Kuumuus ja paine on muuttanut jäännökset nestemäisiksi ja kaasumaisiksi hiilivedyiksi. Öljy on kasautunut huokoisiin kiviin ja onkaloihin, joista se voidaan pumpata.
Raakaöljy sisältää hiilen ja vedyn lisäksi happea, rikkiä ja typpeä. Myös metalleja, muun muassa vanadiinia ja nikkeliä, saattaa esiintyä hyvin pieniä määriä. Alkuainekoostumus vaikuttaa suoraan öljyn laatuun. Tärkeimpiä tekijöitä jatkojalostuksen kannalta ovat öljyn tislesaanto ja rikkipitoisuus. Tislesaantoa voidaan arvioida öljyn tiheyden perusteella (noin 780–1 000 kg/m³). Tiheys ilmaistaan usein American Petroleum Instituten laatiman API-asteikon mukaan, ja se on tärkeä peruste hinnoittelulle. Kevyttä, pienimolekyylistä, juoksevaa, kellanruskeaa, korkealaatuista öljyä on esimerkiksi Pohjanmeren öljy. Raskasta, suurimolekyylistä, jähmeäliikkeistä lähes mustaa ja heikkolaatuista on esimerkiksi Venezuelan öljy.
Öljy koostuu erilaisten hiilivetyjen seoksesta: pääasiassa alkaaneista ja aromaattisista hiilivedyistä. Raakaöljyn alkaanit voivat olla suoraketjuisia tai haaroittuneita tai rengasrakenteisia. Aromaattisista hiilivedyistä mainittakoon bentseeni, tolueeni ja ksyleeni.
Öljyntuotanto

On ollut olemassa öljykenttiä, joissa öljy on noussut omalla paineellaan maan pinnalle, mutta ne on käytetty tyhjiin jo kauan sitten. Ensimmäisen "öljykaivoksen" käynnisti Ignacy Łukasiewicz 1854 Galitsiaan, Bóbrkan kylään nykyiseen Etelä-Puolaan lähelle Krosnoa. Yhdysvalloissa öljyntuotanto alkoi 1859 Pennsylvaniassa. Nykyään, ennen kuin öljykenttä voidaan ottaa käyttöön, on sitä valmisteltava useita vuosia. Valmisteluun kuuluu esimerkiksi paineen nosto hiilidioksidilla tai vedellä.
Öljyn pumppaamiseksi ensimmäinen vaihe on porata aukko maanalaiseen öljykenttään. Samaan kenttään porataan usein useita aukkoja saannin nopeuttamiseksi. Muista aukoista pumpataan maan alle vettä, joka nostaa tai pitää yllä maanalaista painetta ja mahdollistaa öljyn nostamisen. Kentän paineen laskiessa loppu öljy on pumpattava ylös. Uudet aukot ovat yleensä vaakatasossa.
Aukkoja lisäämällä ei pystytä lisäämään tuotantoa nopeasti, sillä öljyn pumppaus on hyvin tarkkaan säädelty prosessi – jos vettä ei pumpata oikeassa suhteessa tai öljyä nostetaan liian nopeasti, öljylähde saattaa romahtaa niin, että loppua öljyä ei enää saada ylös. Tästä on varoittavia esimerkkejä muun muassa Kuwaitissa.