stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hassi Messaoud

| Hassi Messaoud حاسي مسعود |
| --- | --- |
 Messaoud Rouabehin 1900-luvun alussa kaivama kaivo, josta paikkakunta on saanut alkunsa.
 Hassi Messaoud
 Koordinaatit: 31°41′45″N, 6°3′45″E 
Valtio:  Algeria
Maakunta:  Ouargla
Piirikunta:  Hassi Messaoud
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  kunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  71 237 km²
Väkiluku (2017):  49 300
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Hassi Messaoud (arab. حاسي مسعود‎) on Algerian tärkeimmän öljyntuotantoalueen keskus Ouarglan maakunnasssa. Se sijaitsee Saharan autiomaassa 84 kilometriä Ouarglasta kaakkoon. Hassi Messaoudin kunnassa on 49 300 asukasta (vuonna 2017).
Vuonna 1985 perustetun kunnan pinta-ala on 71 237 neliökilometriä. Se käsittää Ouarglan maakunnan koko lounaisosan. Hassi Messaoudista on maantieyhteydet Ouarglaan, Touggourtiin ja Illiziin sekä rautatie Touggourtiin. Kunnassa sijaitsee Krim Belkacemin lentoasema.
Hassi Messaoudin öljykenttä on yksi maailman suurimmista. Ensimmäinen öljyesiintymä löydettiin vuonna 1956, ja tuotanto alkoi vuonna 1958. Oljyn ja maakaasun tuotannosta vastaa valtionyhtiö Sonatrach. Alueella toimii myös lukuisia muita koti- ja ulkomaisia yhtiöitä. Öljy ja kaasu kuljetetaan putkijohtoja pitkin Hassi R’Meliin ja Välimeren rannikolle. Osa jalostetaan paikan päällä. Paikkakunnalla on myös 123 megawatin sähkövoimala.
Brad Harris

Brad Harris vuonna 2004.
Brad (Bradford) Harris (16. heinäkuuta 1933 St. Anthony, Idaho – 7. marraskuuta 2017) oli yhdysvaltalainen elokuvanäyttelijä.
Kehonrakennusta harrastanut Harris aloitti elokuvauransa sijaisnäyttelijänä Stanley Kubrickin Spartacuksessa. 1960-luvun alussa hän esitti päärooleja italialaisissa peplumelokuvissa kuten Sansone (”Simson”, 1961), Goliath contro i giganti (”Goljat vastaan jättiläiset”, 1961) ja La furia di Ercole (”Herkuleen raivo”, 1962). Lajityypin muista muskelimiehistä hän poikkesi vaaleilla hiuksillaan ja kunnollisilla näyttelijänlahjoillaan.
1960-luvun puolivälissä Harris siirtyi italowesterneihin sekä italialais-saksalaisiin vakoilujännäreihin, joista tunnetuin on Miehemme X (Komissar X) -sarja. 1970-luvulla hän näytteli sekalaisissa viihde-elokuvissa kuten Formula I – Nell’Inferno del Grand Prix (”Formula I – Grand Prix -helvetti”, 1970), Zambo - viidakon kuningas (Zambo il dominatore della foresta, 1972) ja …questa volta ti faccio ricci! (”Tällä kertaa rikastun”, 1974). 1980-luvulla Harris palasi peplumgenreen Herculeessa ja Seitsemässä raivoisassa gladiaattorissa. Hän esiintyi myös saksalaisissa ja amerikkalaisissa tv-sarjoissa.
Elokuvia

Goliath contro i giganti, 1961
Sansone, 1961
La furia di Ercole, 1962
Anno 79 – La distruzione di Ercolano, 1962
Le calde notti di Poppea, 1969
Hercules, 1983
Seitsemän raivoisaa gladiaattoria, 1983
Aiheesta muualla

International Movie Database: Brad Harris (englanniksi)
Brad Harris at Brian’s Drive-In Theater (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Puola 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Elonet 
Muut:  IdRef
Hatapusa

| Hatapusa Готобужи, Gotobuži |
| --- | --- |
 Hatapusan kylän muistomerkki.
 Hatapusa
 Koordinaatit: 59°46′58″N, 29°9′35″E 
Valtio:  Venäjä
Federaatiosubjekti:  Leningradin alue
Piiri:  Lomonosovin piiri
Kunta:  Kaprio
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  entinen kyläryhmä
Väkiluku:  0
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Hatapusa (ven. Готобужи, Gotobuži) on entinen kyläryhmä Leningradin alueen Lomonosovin piirin Kaprion kunnassa Venäjällä. Se sijaitsi Vornaisienjoen varrella noin 10 kilometriä Kapriosta koilliseen.
Kylä mainitaan ensimmäisen kerran Novgorodin Vatjan viidenneksen verokirjassa vuonna 1499/1500. Sen nimi perustunee muinaisslaavilaiseen henkilönimeen Hotobod/Hotebod. 1800-luvulla Hatapusa muodosti inkerinsuomalaisten äyrämöisten ja inkerikkojen asuttaman kyläryhmän. Suomalaiset kuuluivat Kaprion luterilaiseen seurakuntaan. Paroni Uexküllille kuuluneen kartanon lähistöllä toimi Jacob Johann von Sieversin 1700-luvun lopulla perustama paperitehdas. Myöhemmin Vornaisienjoen varrelle rakennettiin myös Jelizavetinon sellu- ja paperitehdas. Venäjän vallankumouksen jälkeen Hatapusassa toimi metsätyömaa, joka suljettiin puuvarojen ehdyttyä vuonna 1940.
Hatapusan kylä tuhoutui toisen maailmansodan aikana. Nykyään sen paikalla on pieni muistomerkki. Kaprion kunnan yleiskaavassa vuodelta 2015 esitetään asutuskeskuksen perustamista uudelleen.
John Harrison

John Harrison
John Harrison (24. maaliskuuta 1693 – 24. maaliskuuta 1776) oli englantilainen kelloseppä, joka keksi turvalliset valtameripurjehdukset mahdollistavan riittävän tarkan kronometrin. Tarkkoja kelloja oli toki ollut jo aiemminkin, mutta niiden käynnin säätö perustui heiluriin, eivätkä ne siten olleet soveliaita laivoissa käytettäviksi. Laivan keskeytymättömät liikkeet vaikuttavat lisäksi myös liipotin- ja ankkurimekanismien ym. tavanomaisten ratkaisujen käyntinopeuteen ja tästä aiheutuva kellon näyttämän enenevä virhe lisää samassa suhteessa virhettä sekstanttia käyttäen tapahtuvassa pituuspiirin määrityksessä.
Hänen 1726 kehittämässään kompensaatioheilurissa messinki ja teräs kompensoivat toistensa lämpölaajenemisen. Vuonna 1735 keksimällään kronometrillä hän voitti 20 000 punnan palkkion meriministeriöltä, sillä laitteen avulla pituuspiiri pystyttiin määrittämään 50 kilometrin tarkkuudella.
Kirjallisuutta

Sobel, Dava: Longitudi.  ((Longitude: The true story of a lone genius who solved the greatest scientific problem of his time, 1995.) Suomentanut Kimmo Pietiläinen)  Helsinki:  Art House, 1996.  ISBN 951-884-193-4
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta John Harrison Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef
Harrowing the Dragon

| Harrowing the Dragon |
| --- | --- |

Kirjailija:  Patricia A. McKillip
Kansitaiteilija:  Kinuko Y. Craft
Kieli:  englanti
Genre:  fantasia
Kustantaja:  Ace Books
Julkaistu:  2005
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  310
ISBN:  0-441-01248-5

Edeltävä:  Od Magic
Seuraava:  Solstice Wood
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Harrowing the Dragon on Patricia A. McKillipin vuonna 2005 ilmestynyt fantasianovellien kokoelma.
Sisältö

The Harrowing of the Dragon of Hoarsbreath (1982)
A Matter of Music (1984)
A Troll and Two Roses (1985)
Baba Yaga and the Sorcerer's Son (1986)
The Fellowship of the Dragon (1992)
The Stranger (1993)
Ash, Wood, Fire (1993)
Lady of the Skulls (1993)
The Snow Queen (1993)
Transmutations (1994)
The Lion and the Lark (1995)
The Witches of Junket (1996)
Star-Crossed (1997)
Toad (1999)
Voyage into the Heart (1999)
Aiheesta muualla

Drew Bittner: Harrowing the Dragon. SF Revu 2005. (englanniksi)
Thomas M. MacKay: Harrowing the Dragon. Black Gate 2007. (englanniksi)
Harolanjärvi

| Harolanjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Satakunta‎
Kunnat:  Kiukainen, Eura
Koordinaatit:  61°16′01″N, 22°04′21″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Tattaranjoen valuma-alue‎ (35.19)
Mittaustietoja
 fiHarolanjärvi 
Harolanjärvi on kuivatettu järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Kokemäenjoen alueen Tattaranjoen valuma-alueeseen. Järven sijainti oli keskiajalla Kiukaisten ja Kokemäen rajalla paikalla, joka kuuluu nykyään Satakunnassa Euraan. Kuivatuksen seurauksena saatiin lisää heinäniittyä laiduntamiseen ja karjan rehuksi. Nykyään niityt on otettu viljelyyn, mutta entisen järven keskikohta on edelleen kosteikkoa.
Historiallinen maantieto

Ennen vuotta 1688, ehkä jo Hiirjärven kylän asuttamisen aikoihin 1400-luvulla, Olaf Mört piirsi järven länsipuoliskolle heinäniittyjä. Tuolloin seutu oli muuten metsää, ja ihmisen raivaustoiminta vasta alkoi. Varmasti myös järven itäpuolella, joka kuului Harolan kylän puolelle, oli toimittu vastaavalla tavalla, vaikka sitä ei Mörtin säilyneessä kartassa esitetäkään. Jos hän oli mitannut soikean Harolanjärven halkaisijan ja merkinnyt sen karttaan oikein, sen mitta voitaisiin selvittää mittakaavasta. Sen mukaan järven halkaisija oli 580 al (aln eli kyynärää) eli 350 metriä. Nykykartassa koskeikko on 450 metriä pitkä ja 280 metriä leveä. Järven laskuojaa ei piirretty näkyviin, mutta sen on kuljettava sitä niittyjen vyöhykettä pitkin, joka yhdistää Hiirijärven ja Harolanjärven. Kalmbergin kartastossa vuonna 1856 laskuoja laskee Hiirijärveen, joka taas laksee länteen Tattaranjokeen.
Historiaa

Järven nimi on vaihdellut aikojen saatossa. Vuoden 1688 Hiirijärven kylän pitäjänkartassa järven nimeksi oli kirjoitettu "Isojerfwi" eli Isojärvi, mutta sitä kutsutaan nykyään Harolanjärveksi., koska järvi on ilmeisesti myöhemmin ollut vain Harolan kylän nautinnassa. Myöhemmässä Kalmbergin kartastossa ei järvellä ole nimeä, vaikka se on Hiirijärveä suurempi järvi, jonka nimi kirjoitetaan Mörtin kartassa "Wähäjärfwi". Vuonna 1688 Euran ja Kokemäen välinen raja kulki järven keskellä.
Järvenlasku ja raivaus

Järvi on myöhemmin laskettu ja sen reunat ojitettu niityiksi. Myöhemmin niityt raivattiin pelloiksi, mutta entisen järven keskikohta on edelleen koskeikkoa.
Richard Harrison

Richard Harrison vuonna 2013
Richard Harrison (s. 26. toukokuuta 1935 Salt Lake City) on yhdysvaltalainen elokuvanäyttelijä.
Kehonrakennusta harrastanut Harrison teki muutamia sivurooleja Hollywoodissa ja siirtyi 1960-luvun alussa Italiaan, jossa hän esiintyi lukuisten eri lajityyppejä edustavien viihde-elokuvien tähtenä. Niistä tunnetuimpia ovat peplum-filmi Voittamaton gladiaattori (Il gladiatore invincibile) ja spagettiwestern El rojo (1966). Myöhemmin Harrison näytteli monissa b-elokuvissa eri puolilla maailmaa ja teki 1980-luvulla kokonaisen ninja-elokuvien sarjan Hongkongissa. Harrison itse vitsaili, että hänen suurin antinsa elokuvataiteelle oli kieltäytyminen Sergio Leonen Kourallinen dollareita -spagettiwesternin pääosasta, joka nosti Clint Eastwoodin maailmanmaineeseen.
Elokuvia

Voittamaton gladiaattori, 1961
I sette gladiatori, 1962
Perseo l’invincibile, 1963
Viimeinen gladiaattori, 1964
La rivolta dei pretoriani, 1964
I giganti di Roma, 1964
I due gladiatori, 1964
La montagna di luce, 1965
Vaarallinen tehtävä: Dark Mission, 1988
Aiheesta muualla

Elonet: Richard Harrison
Internet Movie Database: Richard Harrison (englanniksi)
Richard Harrison at Brian’s Drive-In Theater (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Tšekki 
Muut:  IdRef
Hauhon vaakuna

Hauhon vaakuna (1951–2008)
Hauhon kunnanvaakuna on saanut aiheensa paavin hauholaisille vuonna 1329 antamasta pannasta. Kirkonkirous langetettiin pitäjälle sen jälkeen, kun sen asukkaat olivat kieltäytyneet suorittamasta kirkolle veroina neljää oravannahkaa.
Vaakunan selitys on ”punaisessa kentässä neljä juoksevaa hopeaoravaa alatusten”. Vaakunan on suunnitellut Olof Eriksson, ja se vahvistettiin käyttöön 30. marraskuuta 1951.
Vaakuna muuttui epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi vuonna 2009 Hauhon liityttyä Hämeenlinnaan.
Niilo Hartikka
Aiheesta muualla

Niilo Hartikka Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
Boiotia

| Boiotian alueyksikkö Περιφερειακή ενότητα Βοιωτίας> Alueyksikkö |
| --- | --- |
 Sijainti
Valtio:  Kreikka
Hajautetun hallinnon alue:  Thessalia ja Keski-Kreikka
Alue:  Keski-Kreikka
Kuntia:  6
Perustettu:  1.1.2011
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Livadeiá
Pinta-ala:  2 952 km²
Väkiluku (2011):  117 920
 – väestötiheys:  39,95 as./km²
Lyhenteet:  
 – NUTS:  EL641
 
www.viotia.gr
Boiotia (kreik. Βοιωτία, Viotía) eli Boiotian alueyksikkö (kreik. Περιφερειακή ενότητα Βοιωτίας, Perifereiakí enótita Viotías) on yksi Kreikan alueyksiköistä. Se sijaitsee Keski-Kreikan alueella ja sen hallinnollinen keskus on Livadeiá. Alueyksikön pinta-ala on 2 952 neliökilometriä ja asukasluku 117 920 (vuonna 2011).
Boiotia sijaitsee Keski-Kreikassa ja ulottuu Korintinlahdelta Euboianlahdelle. Sen alue vastaa paljolti historiallista Boiotian maakuntaa ja antiikin Boiotiaa.
Maantiede

Boiotian pohjoispuolella sijaitsee Fthiotiin alueyksikkö, koillispuolella Euboian alueyksikkö ja Pohjoinen ja Eteläinen Euboianlahti, kaakkois- ja eteläpuolella Attikan alueyksikkö ja Korintinlahti, ja länsipuolella Fokiin alueyksikkö.
Boiotia jakautuu kahteen tasankoon, joista pohjoisempi on Kifisós-joen ja sen sivujokien valuma-aluetta, ja eteläisempi Eteläiseen Euboianlahteen laskevan Asopós-joen valuma-aluetta. Boiotian tärkeimmät vuoret ovat Elikónas (1 748 m); Boiotian ja Attikan rajalla sijaitseva Kithairónas; sekä Boiotian, Fokiin ja Fthiotiin rajalla sijaitseva Parnassós. Suurimmat järvet ovat Ylíki ja Paralímni. Boiotian pohjoisempi tasanko on entisen, sittemmin kuivatun Kopais-järven aluetta eli nykyistä Kopaḯdan tasankoa.
Kunnat

Alueyksikkö jakaantuu kuuteen kuntaan seuraavasti:
| Kartta |  | Kunta | Kuntakeskus | Väkiluku |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 1 | Livadeiá | Livadeiá | 31 315 |
|  | 2 | Alíartos-Thespiés | Alíartos | 10 887 |
|  | 3 | Dístomo-Aráchova-Antíkyra | Dístomo | 8 188 |
|  | 5 | Orchomenós | Orchomenós | 11 621 |
|  | 6 | Tanágra | Schimatári | 19 432 |
|  | 4 | Thíva | Thíva | 36 477 |
Historia > Antiikki

Boiotia on yksi Kreikan historiallisista maakunnista. Se oli merkittävää seutua jo mykeneläisellä kaudella eli Kreikan myöhäisellä pronssikaudella, jolloin sen tärkeitä keskuksia olivat Orkhomenos, Theba ja Gla.
Antiikin aikana maakunnan tärkein kaupunki oli Theba. Se yritti usein saada muut boiotialaiset kaupungit valtansa alle. Muita tärkeitä kaupunkeja olivat Orkhomenos, Khaironeia, Koroneia, Plataiai, Tanagra ja Thespiai. Monet Boiotian kaupungeista olivat liittoutuneet Boiotian liitoksi. Liittoa johtivat boiotarkeiksi kutsutut virkamiehet. Todellisuudessa johtoasema oli paljolti Theballa.
Persialaissotien aikana thebalaiset avustivat persialaisia. Peloponnesolaissodan aikana boiotialaiset taistelivat Spartan rinnalla Ateenaa vastaan. Pelopidaan ja Epameinondaan johdolla Thebasta tuli Kreikan johtava valtio vuosiksi 371–362 eaa. Aikakautta kutsutaan Theban hegemoniaksi.
Makedonian Filippos II kukisti boiotialaiset ja hänen poikansa Aleksanteri Suuri tuhosi makedonialaisia vastaan kapinoineen Theban.
Historia > Myöhempi historia

Nyky-Kreikan aiemmassa prefektuurijaossa Boiotia muodosti Boiotian prefektuurin (Νομός Βοιωτίας, Nomós Viotías). Nykyinen Boiotian alueyksikkö perustettiin vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman myötä, ja se korvasi tuolloin lakkautetun prefektuurin. Siihen kuuluu jonkin verran antiikin Boiotiaa laajempi alue.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Boiotia Wikimedia Commonsissa
Περιφερειακή ενότητα Βοιωτίας (Arkistoitu – Internet Archive). Boiotian alueyksikön kotisivu. (kreikaksi) (englanniksi)
Keski-Kreikan alue
| --- | --- |
Boiotian alueyksikkö:   Alíartos-Thespiés  Dístomo-Aráchova-Antíkyra  Livadeiá  Orchomenós  Tanágra  Thíva 
Euboian alueyksikkö:   Chalkída  Dírfys-Messapía  Erétria  Istiaía-Aidipsós  Kárystos  Kými-Alivéri  Mantoúdi-Límni-Agía Ánna  Skýros 
Evrytanían alueyksikkö:   Ágrafa  Karpenísi 
Fokiin alueyksikkö:   Delfoí  Dorída 
Fthiotiin alueyksikkö:   Amfíkleia-Eláteia  Domokós  Kaména Voúrla  Lamía  Lokroí  Makrakómi  Stylída 
Antiikin Boiotia.
Haukiputaan vaakuna

Haukiputaan vaakuna (1952-2012)
Haukiputaan vaakuna oli Haukiputaan kunnan tunnus. Sen on suunnitellut heraldikko Olof Eriksson, ja se vahvistettiin käyttöön 11. helmikuuta 1952.
Vaakunan selitys on ”sinisessä kentässä alakkain kolme uivaa hopeahaukea, joiden varukset punaiset, alapuolella sahakoroinen hopeatyviö”. Hauet viittaavat paikkakunnan nimeen ja vaakunan sahakoro paikkakunnalla vahvasti vaikuttaneeseen sahateollisuuteen – kunnan ensimmäinen suursaha Maunun saha perustettiin jo vuonna 1863.
Vaakuna jäi epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi 2013, kun Haukipudas, Kiiminki, Oulunsalo ja Yli-Ii liittyivät Oulun kaupunkiin.
Osmo Hassi

Osmo Samuel Hassi (6. kesäkuuta 1921 Jämsä – 24. helmikuuta 2018 Tampere) oli Tampereen teknillisen korkeakoulun sähkötekniikan professori 1969–1985 sekä korkeakoulun rehtori vuodesta 1975 vuoteen 1985.
Hassin vanhemmat olivat maanviljelijä Emil Hassi ja Hilja Maria Norrgård. Hän valmistui ylioppilaaksi Jämsän yhteiskoulusta 1942 ja sitten teknillisestä korkeakoulusta diplomi-insinööriksi 1949 ja tekniikan lisensiaatiksi 1966. Tekniikan tohtoriksi Hassi väitteli Oulun yliopistossa 1982. Hassi työskenteli Koneen palveluksessa suunnittelijana 1948-1949 ja esimiehenä piirustuskonttorissa 1949–1951. Rauma-Repolan Rauman tehtaiden voimalaitoksen apulaisinsinööri hän oli 1951–1954 ja käyttöinsinööri 1954–1956 sekä samalla turvallisuusinsinööri 1953–1956. Tampereen teknillisen oppilaitoksen sähkötekniikan lehtorina Hassi toimi 1956–1966 ja yliopettajana 1966–1968. Tampereen teknillisen korkeakoulun sähkötekniikan vt. professori hän oli 1967–1968 ja professori 1969–1985 sekä rehtori 1975–1985.
Hassi tutki erityisesti sähkövoimatekniikkaa ja magnetohydrodynamiikkaa. Hänen julkaisujaan ovat muun muassa seuraavat:
Tasasuuntauskytkentöjen tarkastelua. Tampere: Tampereen teknillinen korkeakoulu, sähkövoimatekniikan laitos, 1974
Palapeliä fotoneilla. Tampereen teknillinen korkeakoulu, 1994
Kuva taivaalle. Television tulo Tampereelle. Tampere: Tampere-Seura, 1997
Fotoni universumin osana. Tampere: Tampereen teknillinen korkeakoulu, 1999
Fotonin malli. 2003
Hassin puoliso vuodesta 1948 oli Signe Maija-Liisa Fredrickson (1921–2000). Heidän lapsiaan ovat arkkitehti Osmo Ville Johannes Hassi (s. 1952) ja kansanedustaja, ministeri, europarlamentaarikko, kirjailija Satu Hassi (s. 1951). Hassin veljiä ovat professori Antti Hassi (1931–2019) ja metsäneuvos Yrjö Hassi (1922–2008).
Aiheesta muualla

Osmo Hassin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
| n k Tampereen teknillisen yliopiston (1972–2018) rehtorit |
| --- | --- |
 Pekka Ahonen (1972–1975)  Osmo Hassi (1975–1985)  Timo Lepistö (1985–1996)  Jarl-Thure Eriksson (1997–2008)  Markku Kivikoski (2008–2016)  Mika Hannula (2016–2018)  Jaakko Puhakka (2018) 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)
Hatšapuri

Adžarialainen hatšapuri.
Hatšapureja Georgiassa
Hatšapuri on georgialainen juustotäytteinen piiras.
Hatšapurin alkuperästä ei ole varmuutta. Yhden teorian mukaan se on kehittynyt roomalaisten sotilaiden mukanaan tuomasta pizzan edeltäjästä. Euroopassa ei vielä tuohon aikaan ollut tomaatteja, joten pizzan alkumuoto on saattanut koostua leivästä ja juustosta hieman hatšapurin tapaan. Vuonna 2009 järjestetyn kyselyn mukaan 88 % georgialaisista pitää hatšapuria pizzaa parempana.
Georgian eri alueilla valmistetaan eri tyylisiä hatšapureja. Esimerkiksi imeretiläistä hatšapuria kutsutaan nimellä Imeruli, svanetialaista kubdari ja samegrelolaista Megruli. Valmistettaessa käytettävät raaka-aineet vaihtelevat hieman tyylistä riippuen. Hatšapurin pääraaka-aineet ovat jauhot, juusto, voi, kananmuna, maito ja hiiva. Taikina on jogurtti- tai hapankermapohjainen. Täytteeseen käytetään suolajuustoja, kananmunia ja voita. Piiras on perinteisesti paistettu valurautaisella paistinpannulla. Ville Haapasalo alkoi tehdä hatšapureja Suomessa kesällä 2020.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hatšapuri Wikimedia Commonsissa
Haukivuoren vaakuna

Haukivuoren vaakuna (1955–2006)
Haukivuoren kunnanvaakuna oli Haukivuoren kunnan tunnus, ja se on suoraan kunnan nimeen viittaava puhuva vaakuna.
Vaakunan on suunnitellut Olof Eriksson, ja se vahvistettiin käyttöön 15. helmikuuta 1955. Vaakunan selitys on ”mustassa kentässä kolmoisvuoren yläpuolella hauki; kaikki kultaa”. Vaakuna muuttui epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi 2007, kun Haukivuoren kunta liitettiin Mikkelin kaupunkiin.
Georges Hatot

Georges Hatot (22. joulukuuta 1876 Pariisi – 11. elokuuta 1959 Pariisi) oli ranskalainen elokuvaohjaaja.
Pariisin teattereissa työskennellyt Hatot siirtyi vuonna 1896 Lumièrelle, jossa hän ohjasi etupäässä historiallisten tapahtumien rekonstruktioita. Lumièren lopetettua elokuvatuotantonsa vuonna 1901 Hatot työskenteli vähän aikaa Gaumontilla ja siirtyi sitten Pathé Frèresille, jossa hän ohjasi etupäässä komedioita muun muassa käsikirjoittaja André Heuzén ja näyttelijä André Deedin kanssa.
Vuonna 1908 Hatot siirtyi Éclairille, jossa hän teki Victorin Jassetin kanssa muun muassa suositun Nick Carter -etsiväsarjan (1908–1909). Vuonna 1910 Hatot perusti oman tuotantoyhtiön Société du film négatif, jolle Jasset ohjasi suositun Docteur Phantom -sarjan. Yhtiön Montreuilin studio paloi pian tämän jälkeen ja Hatot vetäytyi elokuva-alalta.
Aiheesta muualla

Georges Hatot Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Yhdysvallat 
Muut:  IdRef
Harmatelian piiritys

Harmatelian piiritys käytiin osana Aleksanteri Suuren hyökkäystä Induksen alajuoksulle vuonna 325 eaa. Harmatelian piiritys ja siihen liittyvät tarinat olivat suosittuja aiheita hellenistisen ajan kirjallisuudessa.
Tausta

Aleksanteri hyökkäsi kuningas Musikanoksen valtakuntaan (intiaksi Mûshika) kun tämä ei suoraan antautunut Aleksanterille. Taisteluiden jälkeen Musikanos antautui ja otti vastaan Aleksanterin pääkaupungissaan. Aleksanteri suuntasi tämän jälkeen Musikanoksen vihollisen Oksicanoksen valtakuntaan (lähellä nykyistä Sukkuria). Aleksanteri hyökkäsi myös kuningas Samboksen valtakuntaan. Tämän jälkeen Aleksanteri aikoi suunnata matkansa meren rannalle, mutta vasta vallatut alueet nousivat kapinaan bramiinien johdolla. Aleksanteri kukisti Musikanoksen ja antoi ristiinnaulita hänet. Sambos pakeni Induksen yli. Kapina levisi myös pohjoiseen. Kapinalliset tappoivat Gandharan maaherran, mutta lopulta maakunnan varuskunta kukisti kapinan.
Piiritys

Harmatelian piiritys tapahtui pian Musikanoksen kapinan kukistumisen jälkeen. Diodoros kuvaa brahmineja heimona. Musikanoksen ja Samboksen alueilla asuvat bramiinit antautuivat Aleksanterille. Harmatelia oli Diodoroksen mukaan brahminien kaupunki, joka oli hyvin puolustettu ja sen asukkaat eivät antautuneet Aleksanterille. Aleksanteri lähetti 500 sotilasta (Curtiuksen mukaan agrianeja) kaupunkia vastaan ja antoi ohjeeksi perääntyä jos heidän kimppuunsa hyökättäisiin. Kaupungista hyökkäsi joukon kimppuun 3 000 sotilasta. Aleksanterin sotilaat perääntyivät ja näyttelivät pelästyneensä. Aleksanteri teki tuolloin yllätyshyökkäyksen ja kukisti vihollisen joukot. Curtiuksen mukaan 800 "barbaaria" kuoli ja 1 000 jäi vangiksi. Loput pakenivat kaupunkiin.
Piiritys > Ptolemaioksen myrkytys

Diodoros ja Curtius kertovat lisäksi että osa Aleksanterin joukoista haavoittui taistelussa. Nyt selvisikin että bramiinit käyttivät käärmeen myrkyllä myrkytettyjä aseita. Aleksanteri pelästyi nyt kovasti koska hänen ystävänsä Ptolemaios oli yksi haavoittuneiden joukossa. Ptolemaios parantui Aleksanterin nähtyä unen jossa käärme piti suussaan kasvia joka parantaisi myrkytyksen. Herättyään Aleksanteri keräsi kasvia ja hieroi sitä Ptolemaioksen haavoihin. Hän teki kasvista myös juomaa, jota hän juotti Ptolemaiokselle. Pian Ptolemaios paranikin ja muut myrkytetyt parannettiin samoin konstein.
Tämän jälkeen Aleksanteri alkoi valmistella kaupungin valtausta, mutta ennen kuin hän kerkesi hyökätä, kaupungin asukkaat antautuivat. Aleksanteri armahti heidät kaikki.