stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kia (etunimi)
Tunnettuja Kia-nimisiä henkilöitä

Kia Asamiya, japanilainen anime- ja mangataiteilija
Kia-Emilia Hakala, suomalainen alppihiihtäjä
Kia Lehmuskoski, suomalainen tanssija
Kia Lehmusvuori, suomalainen salibandyn pelaaja
Kia Luby, australialainen näyttelijä ja laulaja
Kia Stevens, yhdysvaltalainen show-painija
Kia Voutilainen, suomalainen jalkapalloilija
Kuvitteellisia henkilöitä

Kia, pelisarjassa Mortal Kombat
Kivisaari

Kivisaari
Follenweiderin huvila Kivisaarella.
Kivisaari (ven. Ка́менный о́стров, Kamennyi ostrov) on saari Nevan suiston pohjoisosassa Pietarin kaupungin alueella. Se sijaitsee Suuren ja Pienen Nevkan välissä, lännessä sen erottaa Mistulansaaresta Krestovkajoki. Saaren pinta-ala on 10,6 neliökilometriä.
1700-luvun alussa Pietari I lahjoitti Kivisaaren kansleri Golovkinille. 1700-luvun puolivälissä kansleri Bestužev-Rjumin rakensi saarelle kartanon ja puistoalueen. Katariina II:n aikana alue siirtyi hänen pojalleen, tulevalle keisarille Paavali I:lle, jota varten vuosina 1776–1781 rakennettiin arkkitehti Juri Feltenin johdolla klassistinen Kivisaaren palatsi. Venäjän laivaston Tšesman taistelussa saaman voiton kunniaksi pystytettiin vuosina 1776–1778 uusgoottilainen Johannes Kastajan kirkko.
1800-luvulla Kivisaari oli keisarillisen hovin ja aateliston kesänvietto- ja huvittelupaikka. 1820-luvulla saaren länsiosaan rakennettiin puinen Kivisaaren teatteri ja Pienen Nevkan rannalle Dolgorukovin huvila, joka myöhemmin toimi Oldenburgin prinssin residenssinä. 1900-luvun alussa saarelle pystytettiin liikemiesten ja sivistyneistön jugendtyylisiä huviloita ja vuosina 1911–1913 uusklassismia edustava palatsimainen Polovtsovin huvila.
Vuosina 1920–1989 Kivisaaren virallisena nimenä oli Ostrov trudjaštšihsja (ven. Остров трудящихся), ”Työtätekevien saari”. Työläisten virkistysalueesta se muuttui kuitenkin pian puoluejohdon kesänviettopaikaksi. 2000-luvulla saaren elitistinen luonne on entisestään korostunut. Puistoalueelle nousee uusrikkaiden yksityistaloja, ilmavoimien parantolana toimineeseen Kivisaaren palatsiin rakennetaan kaupunginhallituksen vastaanottotiloja.
Kivisaarella ollut Venäjän presidentin residenssi muutettiin kaupungin vierastaloksi sen jälkeen kun uudeksi residenssiksi päätetyn Konstantinovin palatsin kunnostyöt valmistuivat.
Lähin metroasema on Suuren Nevkan pohjoispuolella sijaitseva Tšornaja retška.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kivisaari Pietari-tietosanakirjassa (venäjäksi)
Keltamajavankaali

| Keltamajavankaali |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Alismatales
Heimo::  Vehkakasvit Araceae
Suku::  Majavankaalit Lysichiton
Laji::  americanus
Kaksiosainen nimi
 Lysichiton americanus  Hultén & H.St.John 
Katso myös
   Keltamajavankaali Wikispeciesissä   Keltamajavankaali Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Keltamajavankaali eli majavankaali (Lysichiton americanus) on vehkakasvien (Araceae) heimoon ja majavankaalien (Lysichiton) sukuun kuuluva koristekasvi, joka on kotoisin läntisen Pohjois-Amerikan kosteikoista. Sen lehdet ja kukat sisältävät oksaalihappoa.
Keltamajavankaali on Euroopan unionissa haitalliseksi säädetty vieraslaji. Laji lisättiin Euroopan unionin vieraslajien luetteloon 3.8.2016, joten sitä koskee EU:n ja Suomen vieraslajilainsäädäntö. Maanomistajan tulee hävittää keltamajavankaali kiinteistöltään sekä varmistaa, että laji ei pääse leviämään kiinteistön rajojen ulkopuolelle. Vieraslajilain mukaan amattimaiset toimijat eivät saa kasvattaa, myydä tai markkinoida, välittää, tuoda maahan, varastoida, kuljettaa tai muuten luovuttaa keltamajavankaalia.
Ulkonäkö ja koko

Keltamajavankaali kasvaa 10–40 senttimetriä korkeaksi. Sen lehdet ovat vihreät, soikeat ja tylppäkärkiset. Ne ovat 30–120 cm pitkiä. Keltamajavankaalin kukintona on 4–12 cm pitkä, tiivis puikelo, jossa on pieniä 3–4 mm leveitä kukkia. Kukinnon suojuslehti on soikea ja isokokoinen, väriltään kirkkaankeltainen. Kasvi haisee haisunäädältä. Se voi risteytyä valkomajavankaalin (Lysichiton camtschatcensis) kanssa.
Levinneisyys

Keltamajavankaali karkaa helposti luontoon, ja on haitallisena vieraslajina muodostanut Keski-Euroopassa haitaksi asti levinneitä kasvustoja. Kasvi kestää hyvin kylmää. Sitä on tavattu Suomessakin karkulaisena, mutta on toistaiseksi hävitettävissä.
Aiheesta muualla

Kasviatlas 2022: Keltamajavankaalin (Lysichiton americanus) levinneisyys Suomessa.
Luontoportti: Keltamajavankaali (Lysichiton americanus)
Den virtuella floran: Skunkkalla (Lysichiton americanus)  (ruotsiksi)
ITIS: Lysichiton americanus (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Lysichiton americanus (englanniksi)
Flora of North America: Lysichiton americanus (englanniksi)
Mánesin silta

| Mánesin silta   Mánesův most |
| --- | --- |
 Mánesin silta vuonna 2016
Ajokaistoja:  2
Raiteita:  2
Ylittää:  Vltavan
Sijainti:  Praha   Malá Strana ja Staré Město
Ylläpitäjä:  Prahan kaupunki
Pituus:  186,4 m
Leveys:  15,55 m
Korkeus:  4 m
Avattu liikenteelle:  1914
Lisää silta-artikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Mánesin silta (tšk. Mánesův most) on silta Tšekin pääkaupungissa Prahassa. Se yhdistää toisiinsa Malá Stranan ja Vanhankaupungin kaupunginosat Klárovin- sekä Jan Palachin aukioiden kohdalla. Silta on nimetty tšekkiläismaalari Josef Mánesin mukaan.
Nimi

Ennen nykyistä Mánesin siltaa sen samalla paikalla oli sijainnut Itävallan kruununperillesen Rudolfin mukaan nimetty kävelysilta. Uuden ja suuremman sillan suunnittelemisen alkuvaiheessa uskottiin yleisesti, että myös se tultaisiin nimeämään Rudolfin mukaan. Tämän itsemurhan jälkeen siltaa alettiin kutsua sen rakennetta ja paikkaa kuvaavilla nimillä, kuten rauta- ja ketjusilta tai Uusi Rudolfinumin silta. Kun siltaa lopulta alettiin rakentaa vuonna 1914, ilmoitettiin, että se tullaan nimeämään arkkiherttua Frans Ferdinandin mukaan. Nykyisen nimensä Mánesin silta sai vuonna 1920, kaksi vuotta Tšekkoslovakian itsenäistymisen jälkeen.
Tyyli ja rakenne

Arkkitehtuuriselta tyyliltään Mánesin silta edustaa pääasiassa vuoden 1910 jälkeistä modernismia, mutta joissain sen yksityiskohdissa on käytetty kubismia.
Silta on valmistettu betonista ja teräsbetonista. Joitain sen pintoja on koristeltu kivellä, kuten graniitilla.
Historia > Suunnittelu

Ennen Mánesin sillan rakentamista sen paikalla oli ollut Rudolfin kävelysilta, jonka vajavaisuudet kasvavan suurkaupungin keskeisenä kulkureittinä alkoivat käydä selväksi 1800-luvun loppupuolella. Sen ylikulkumaksun perintäoikeudet vuoteen 1929 saakka ostanut osakeyhtiö kuitenkin vastusti purkamista voimakkaasti. Tilanne ratkesi vasta vuonna 1903 kun Prahan kaupunki osti sillan itselleen.
Suunnittelukilpa uuden ja modernin sillan rakentamisesta käynnistettiin lähes välittömästi. Sille asetetut säännöt tekivät kuitenkin sen voittaneista suunnitelmista käytännössä mahdottomat toteuttaa. Niinpä 1906 alkaneessa toisessa kilpailussa oli sallittu myös teräsbetonin käyttö sekä kahden tukipylvään vaatimuksen nostaminen kolmeen. Esteetön näkymä joelta kohti Hradčanyn linnakorttelia pysyi tärkeimpänä vaatimuksena suunnitelmille.
Historia > Rakentaminen

Siltaa alettiin rakentaa tammikuun ensimmäisenä päivänä 1911 ja se avattiin kaupunkilaisten käyttöön 11. maaliskuuta 1914. Sitä kuitenkin viimeisteltiin aina vuoteen 1916. Arkkitehtonisesti sen suunnittelusta vastasi Mečislav Petrů. Muita sen suunnittelijoita oli muun muassa insinöörit František Mencl ja Alois Nový. Koristeluita siltaan teki František Bílek, Josef Mařatka, Jan Štursa sekä Emanuel Halman.
Siltaa on korjattu vuosina 1992–1994.
Liikenne

Mánesin sillan voi ylittää autolla, kävellen tai polkupyörällä. Satunnaisesti sitä käyttävät myös hevosvaunut. Näiden lisäksi sillan ylitse kulkee raitiotie.
Prahan metrolinja A kulkee Mánesin sillan alta yhdistäen Staroměstskán ja Malostranskán asemat.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mánesin silta Wikimedia Commonsissa
Samalla paikalla sijainnut Ruudolfin silta vuonna 1885.
Yksi Mánesin sillan veistoksista.
Karolina Andersson

Susanna Karolina Andersson (s. 23. tammikuuta 1974) on suomalainen koripallotuomari. Andersson on tuominnut kansainvälisellä tasolla muun muassa yksissä naisten MM- ja kolmissa naisten EM-kilpailuissa. Andersson tuomitsi vuonna 2000 ensimmäisenä naisena Suomen miesten pääsarjassa. Hänet valittiin vuonna 2005 naisten SM-sarjan vuoden erotuomariksi.
Ura

Forssalaistaustainen Andersson aloitti koripallon harrastamisen FoKoPo:n junioreissa vuonna 1981 ja kävi erotuomarikurssin 15-vuotiaana vuonna 1989. Hän tuomitsi aluksi satoja junioriotteluita ja siirtyi sitten naisten pääsarjatuomariksi. Hän on tuominnut kymmeniä sarjakausia ja satoja otteluita Suomen miesten ja naisten pääsarjoissa ollen toimessaan maan kokeneimpien joukossa. Naisten SM-sarjan kauden parhaaksi tuomariksi hänet valittiin vuonna 2005. Hän oli miesten SM-Koriksen ensimmäinen naispuolinen tuomari aloittaessaan sarjassa vuonna 2000: kaikki lajit huomioidenkin hän oli kahden käsipallotuomarin jälkeen kolmas Suomen miesten palloilupääsarjoissa tuominnut nainen.
Andersson tuomitsi joulukuussa 2021 miesten Korisliigassa 500. ottelunsa.
Andersson sai kansainvälisen FIBA:n koripallotuomarilisenssin vuonna 2001. Hän on pitänyt kansainvälisiä koripallotuomarikoulutuksia muun muassa Iranissa ja Sloveniassa. Hän on tuominnut lukuisia kansainvälisiä otteluita muun muassa naisten kansainvälisissä seurajoukkueturnauksissa, joukossa FIBA Euroopan liigan lopputurnaus 2005, ja vuosien 2003, 2007, 2009 ja 2019 universiadit. Andersson on tuominnut naisten EM-kilpailuissa vuosina 2005, 2007 ja 2013 sekä naisten MM-kilpailuissa Brasiliassa 2006.
Andersson on työskennellyt forssalaisen Kuhalan yläasteen kotitalouden, terveystiedon ja elämänkatsomustiedon opettajana. Hänellä on miehensä kanssa kaksi lasta.
Karboksylaatti

Karboksylaatti on karboksyylihapon konjugaattiemäs. Karboksylaatti-ioni, RCOO- syntyy karboksyylihapon, RCOOH dissosioituessa tai karboksyylihapon suolojen liuetessa.
Myös karboksyylihapon suoloja ja estereitä kutsutaan yleisesti karboksylaateiksi.
Esimerkkejä karboksylaatti-ioneista

Alle on listattu karboksylaatteja, joista suomenkielinen Wikipedia sisältää oman artikkelin. Ensin on kerrottu vastaava karboksyylihappo (suluissa: triviaalinimi), toiseksi sen karboksylaatin systemaattinen nimi (suluissa: triviaalinimi) ja kolmanneksi tiivistetty rakennekaava.
Yksiarvoisten happojen ionit

Metaanihappo (muurahaishappo), metanaatti (formiaatti), HCOO-
Etaanihappo (etikkahappo), etanaatti (asetaatti), CH3COO-
Propaanihappo (propionihappo), propanaatti (propionaatti), C2H5COO-
Butaanihappo (voihappo), butanaatti (butyraatti), C3H7COO-
Karboksyylihapon suolat

Karboksylaatti-ionit muodostavat metallikationien kanssa karboksylaattisuoloja. Esimerkiksi natriumasetaatti on etikkahapon natriumsuola.
Kaupunginorkesteri

Kaupunginorkesteri on suomalainen rockyhtye. Kaupunginorkesteri perustettiin Kotkassa vuonna 2001. Ensimmäinen single, "Hän lähtee / Mä olen sun", ilmestyi toukokuussa 2002. Toinen single "Anssi ei osaa tanssia / Öisin", julkaistiin maaliskuussa 2003 ja yhtyeen ainoaksi jäänyt albumi, Aplodeja, elokuussa 2003.
Jäsenet

Martti Vuorinen – laulu
Arttu Horttanainen – kitara
Joonas Vanhanen – kitara
Erkko Horttanainen – basso
Kai Berner – rummut, taustalaulu
Julkaisut > Albumit

Aplodeja (2003)
Julkaisut > Singlet

Hän lähtee / Mä olen sun (2002)
Anssi ei osaa tanssia / Öisin (2003)
Aiheesta muualla

Kaupunginorkesteri Meteli.netissä
Kaupunginorkesteri Last.fm:ssä (englanniksi)
Mónica Puig

| Mónica Puig |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 27. syyskuuta 1993 (ikä 31)
Kansalaisuus:   Puerto Rico
Tennispelaaja
Pituus:  170 cm
Paino:  64 kg
Kätisyys:  oikea
Ammattilaisena:  syyskuu 2010–
Palkintorahat:  3 542 293 USD
Kaksinpeli
Paras sijoitus:  27. (26.9.2016)
Turnausvoittoja:  2
Voitot/tappiot:  303–213
Grand Slam -turnauksissa
Australian avoimet:  3. kierros (2016)
Ranskan avoimet:  3. kierros (2013, 2016, 2019)
Wimbledon:  4. kierros (2013)
Yhdysvaltain avoimet:  2. kierros (2014, 2018)
Nelinpeli
Paras sijoitus:  
Voitot/tappiot:  18–36
Aiheesta muualla
ITF
WTA
| Mitalit> Maa:   Puerto Rico.Naisten tennis. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Puerto Rico.Naisten tennis. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Puerto Rico.Naisten tennis. Olympialaiset  | Maa:   Puerto Rico> Naisten tennis. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Rio de Janeiro 2016 | Kaksinpeli |  |
Mónica Puig Marchán (s. 27. syyskuuta 1993 San Juan) on puertoricolainen tennispelaaja ja olympiavoittaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä WTA-listan sijalla 27 syyskuussa 2016. Hän on voittanut urallaan kaksi WTA-turnausta kaksinpelissä, joista toisen olympiaturnauksessa 2016.
Tennisura > Uran alku ja junioriura

Puig oli junioreiden maailmanlistalla parhaimmillaan toisella sijalla huhtikuussa 2010. Vuonna 2011 hän pääsi loppuotteluun Australian avointen tyttöjen kaksinpelissä, jossa hän hävisi An-Sophie Mestachille. Myös Ranskan avoimissa hän hävisi loppuottelun, kun Ons Jabeur voitti hänet.
Tennisura > Ensimmäiset Grand Slam -turnaukset ja nousu top 100:aan (2013)

Puig pääsi ensimmäisen kerran WTA-turnauksen puolivälieriin Oeirasin turnauksessa huhti-toukokuussa 2013. Lucky loserina turnauksen pääsarjaan mukaan päässyt Puig voitti matkalla puolivälieriin muun muassa Ranskan avointen voittajan, Francesca Schiavonen. Ranskan avoimissa Puig pääsi kolmannelle kierrokselle ja Wimbledonissa neljännelle kierrokselle. Yhdysvaltain avoimissa hän hävisi avauskierroksella. Syyskuussa hän pääsi puolivälieriin Kantonin WTA-turnauksessa.
Tennisura > Ensimmäinen WTA-turnausvoitto (2014)

Vuoden 2014 Australian avoimissa Puig eteni toiselle kierrokselle, jossa hävisi Flavia Pennettalle. Monterreyssä hän eteni puolivälieriin. Ensimmäisen WTA-turnausvoittonsa Puig saavutti toukokuussa 2014 voitettuaan Strasbourgin loppuottelussa Silvia Soler Espinosan. Ranskan avoimissa hän hävisi avauskierroksella Samantha Stosurille. Wimbledonissa Puig hävisi ensimmäisellä kierroksella Madison Keysille. Yhdysvaltain avoimissa Andrea Petkovic oli vahvempi toisella kierroksella. Kantonissa Puig pääsi jälleen puolivälieriin.
Tennisura > Heikompi kausi (2015)

Vuoden 2015 Australian avoimissa Puig hävisi toisella kierroksella. Pattayalla hän eteni välieriin ja Acapulcossa ja Bogotássa puolivälieriin. Ranskan avoimissa hänen pelinsä päättyivät avauskierroksen tappioon Sabine Lisickiä vastaan. Wimbledonissa hän hävisi Monica Niculesculle avauskierroksella ja Yhdysvaltain avoimissa Venus Williamsille.
Tennisura > WTA-loppuotteluun ja historiallinen olympiakulta (2016)

Tammikuussa 2016 Puig pääsi loppuotteluun Sydneyn WTA-turnauksessa. Hän eteni loppuotteluun karsintojen kautta ja hävisi lopulta loppuottelussa Svetlana Kuznetsovalle. Australian avoimissa hän eteni kolmannelle kierrokselle, jossa hävisi maailmanlistan neljäntenä olevalle Agnieszka Radwańskalle. Prahassa hän pääsi puolivälieriin, jossa hävisi jälleen Kuznetsovalle. Ranskan avoimissa Puig pääsi kolmannelle kierrokselle, jossa hävisi Madison Keysille. Nottinghamissa ja Eastbournessa hän pääsi välieriin. Wimbledonissa Puigin pelit päättyivät avauskierroksen tappioon Johanna Kontaa vastaan. Florianópolisissa Puig eteni välieriin. Rion olympialaisissa 2016 maailmanlistan sijalla 34 ollut Puig pääsi naisten kaksinpelin loppuotteluun voitettuaan välierissä Petra Kvitován. Hänestä tuli samalla Puerto Ricon ensimmäinen naisolympiamitalisti. Loppuottelussa Puig päihitti maailmanlistan kakkosen, Angelique Kerberin kolmieräisessä ottelussa ja teki Puerto Ricon olympiahistoriaa saavuttamalla maan kaikkien aikojen ensimmäisen kultamitalin. Hänestä tuli myös olympialaisten tennishistorian ensimmäinen pelaaja, joka on sijoittamattomana pelaajana voittanut kultaa. Olympialaisten jälkeen pelatuissa Yhdysvaltain avoimissa Puig hävisi ensimmäisellä kierroksella Zheng Saisaille. Syys-lokakuussa hän saavutti vielä kaksi puolivälieräpaikkaa. Marraskuussa Kansallisten Olympiakomiteoiden Maailmanliiton (ANOC) palkintogaalassa Dohassa Puig nimettiin Rion olympialaisten parhaaksi naisurheilijaksi.
Yksityiselämä

Puigin vanhemmat ovat Jose ja Astrid, ja vanhempi veli nimeltään Ricky. Puig puhuu sujuvasti espanjaa ja englantia.
Tilastot > Turnausvoitot kaksinpelissä (2)

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| # | Pvm | Turnaus | Kenttä | Loppuotteluvastustaja | Tulos |
| 1. | 24. toukokuuta 2014 | Internationaux de Strasbourg, Strasbourg, Ranska | Massa |  Sílvia Soler Espinosa | 6–4, 6–3 |
| 2. | 13. elokuuta 2016 | Kesäolympialaiset, Rio de Janeiro, Brasilia | Kova |  Angelique Kerber | 6–4, 4–6, 6–1 |
Aiheesta muualla

Mónica Puig WTA:n sivuilla (englanniksi)
Mónica Puig ITF:n sivuilla (englanniksi)
Komentosilta

Ranskalaisen lentotukialus Charles de Gaullen komentosilta.
Komentosilta on alue tai huone, josta alusta johdetaan. Aluksen ollessa liikkeellä sillalla on vahtiupseeri, jota normaalisti avustaa vahti. Tärkeimmissä asioissa aluksen kapteeni on sillalla apunaan vahtiupseeri ja vahti sekä toisinaan luotsi esimerkiksi satamaan tultaessa tai sieltä lähdettäessä.
Ruorihytti on pieni erillinen alue komentosillalla, jossa aiemmin on ollut aluksen ruori käyttäjineen. Nykyään komentosillalle ei rakenneta erillistä ruorihyttiä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta komentosilta Wikimedia Commonsissa
Katri Nironen

Katri Eira Nironen (o.s. Saurio, 20. lokakuuta 1920 Viipurin maalaiskunta – 24. heinäkuuta 2015 Helsinki) oli suomalainen teatteritaiteilija ja näytelmäkirjailija.
Katri Nironen oli suomalaisen kokeellisen teatterin pioneeri, joka ohjasi ja kirjoitti äänitaideteoksia Yleisradiolle.
Vuonna 1965 Katri Nironen sävelsi puhekuoroteoksen Agadir, joka perustui Agadirin tuhoisan maanjäristyksen kokeneen ruotsalaisen Artur Lundkvistin samannimiseen runoteokseen. Teoksesta tehtiin studiotallenne Yleisradiolle. Tallennetta on myöhemmin esitetty Suomen lisäksi muun muassa Italian radiossa. Teoksen ensimmäinen julkinen yleisöesitys oli 4. maaliskuuta 2015 Taideyliopiston Exhibition Laboratoryssa Petri Kuljuntaustan johdolla, 50 vuotta teoksen valmistumisen jälkeen.
1960-luvulla Katri Nironen perusti avantgardistisen teatteriryhmän Collegium Artiumin, joka esiintyi muun muassa Venetsian biennaalissa 1970. 1970-luvulla ryhmä muutti nimensä Tilateatteriksi ja tutki erilaisten teatteritilojen suhdetta näyttelijäntyöhön. Hän työskenteli 1971 perustetun  Teatterikeskuksen ensimmäisessä hallituksessa luoden edellytyksiä pienten teatteriryhmien eloonjäämiselle.
Niroselle myönnettiin valtion ylimääräinen taiteilijaeläke vuodesta 1985 alkaen.
Teoksia

Agadir : äänikuoroteos, 1965
Ellinoora joka oli leikisti : lastennäytelmä, 1975
Porkkana porkkana : lastennäytelmä ; kirj. Jussi Myllymäki, Leif Lönnqvist, Katri Nironen, 1975
Kitsuki

| Kitsuki (杵築市) |
| --- | --- |
 Kitsukin vanhaakaupunkia
 lippu:  Symboli
 Kitsukin sijainti Ōitan prefektuurissa
 Kitsuki
 Koordinaatit: 33°25′01″N, 131°36′58″E 
Valtio:  Japani
Alue:  Kyūshū
Prefektuuri:  Ōitan prefektuuri
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  280,08 km²
Väkiluku (08/2019):  29 031
 – Väestötiheys:  103,7 as./km²
Symbolit:  
 – Puu:  Japaninaprikoosi (Bungo-ume)
 – Kukka:  Calanthe discolor
 
 https://www.city.kitsuki.lg.jp/ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kitsuki (jap. 杵築市, Kitsuki-shi) on Japanin kaupunki Kyūshūn saarella Ōitan prefektuurissa. Se sijaitsee prefektuurin pohjoisosassa Kunisakin niemimaalla Beppunlahden rannikolla. Kaupungin alue on maastonmuodoiltaan vaihtelevaa ja suurimmaksi osaksi metsäistä vuoristoa. Kitsukissa on 29 031 asukasta (elokuussa 2019) ja sen pinta-ala on 280,08 neliökilometriä.
1600-luvun puolivälistä lähtien Kitsuki kehittyi Kitsukin daimiokunnan linnanaluskaupunkina Matsudaira-klaanin hallinnassa. Kitsukin linnaa ympäröivällä alueella on säilynyt jäänteitä ajan samurai-sotilasluokan asuintaloista. Kaupunkioikeudet aiemmalle Kitsukin maaseutukaupungille myönnettiin vuonna 1955 kuntaliitoksen myötä. Vuonna 2005 kaupunki laajeni huomattavasti, kun siihen liitettiin Yamagan maaseutukaupunki ja Ōtan kyläkunta. Perinteisiä elinkeinoja ovat Cyperus monophyllus -ruohon (shichitō), mikan-mandariinien, teen ja muun muassa kukkien viljely. 1960-luvulta lähtien kaupunkiin kehittyi elintarvike- ja koneteollisuutta, myöhemmin korkeateknologista teollisuutta.
Kitsukia palvelee JR Kyūshūn Nippō-päälinja.
Kuvia

Kitsukin linna
Shirahige-Tawara-jinja
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kitsuki Wikimedia Commonsissa
Kaupungin internetsivut (japaniksi)
Kipyegon Bett

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kipyegon Bett vuonna 2017. |  Kipyegon Bett vuonna 2017. |  Kipyegon Bett vuonna 2017. |  |
Maa:   Kenia
Miesten yleisurheilu
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Lontoo 2017 | 800 m |  |
Kipyegon Bett (2. tammikuuta 1998 –  6. lokakuuta 2024) oli kenialainen keskimatkojen juoksija, 800 metrin MM-mitalisti. Hän oli pituudeltaan 182 cm.
Bett voitti 800 metrin alle 18-vuotiaiden Afrikan-mestaruuden Réduitissa 2015 ajalla 1.51,67. Hän saavutti samana vuonna hopeaa Calin alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa ajalla 1.45,86. Hän voitti 800 metrin alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuden Bydgoszczissa 2016 ajalla 1.44,95.
Bett kuului Kenian joukkueeseen, joka saavutti IAAF World Relays -kilpailuissa 2017 hopeaa 4 × 800 metrin viestissä. Hän sai Lontoon MM-kilpailuissa 2017 pronssia 800 metrillä ajalla 1.45,21.
Bett juoksi 800 metrin ennätyksensä 1.43,76 Berliinissä 3. syyskuuta 2016.
Bett jäi kiinni erytropoietiinin eli EPOn käytöstä heinäkuussa 2018. Lisäksi hän oli kieltäytynyt dopingnäytteen antamisesta helmikuussa 2018. Hän sai tapauksista neljän vuoden kilpailukiellon ajalle 15.8.2018–14.8.2022.
Klaus Dockhorn

Klaus Dockhorn vuonna 1972.
Klaus Dockhorn (1. kesäkuuta 1953 – 19. elokuuta 2024) oli saksalainen uimari. Hän kilpaili Itä-Saksan joukkueessa kahdessa lajissa vuoden 1972 kesäolympialaisissa.
Dockhorn kuoli 71-vuotiaana 19. elokuuta 2024.
Klaus Eloranta

Klaus Olli Johannes Eloranta (24. marraskuuta 1924 Turku – 14. elokuuta 2015 Naantali) oli suomalainen laivanrakennusinsinööri, sotalaivasuunnittelija ja Johtamistaidon Opiston ensimmäinen rehtori.
Eloranta valmistui diplomi-insinööriksi 1950. Hän oli Merivoimien palveluksessa suunnittelijana 1949–1959. STK:n koulutusosaston päällikkö hän oli vuosina 1959–1962 ja jälleen Merivoimissa yli-insinöörinä 1962–1970. Vuonna 1970 hän tuli Johtamistaidon opistoon sen ensimmäiseksi rehtoriksi.