stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Euroopan unionin avaruusohjelma

Euroopan unionin avaruusohjelma (engl. European Union Space Programme) on vuonna 2021 luotu Euroopan unionin (EU) rahoitusohjelma, jonka toimeenpanoa tukee Euroopan unionin avaruusohjelmavirasto (EUSPA). Se perustuu EU:n avaruusohjelma-asetukseen (EU) 2021/696, ja sen tärkeimpiä osia ovat Galileo-, EGNOS- ja Copernicus-ohjelmat.
Nykyinen avaruusohjelma pohjautuu EU:n ja Euroopan avaruusjärjestön (ESA) ministerineuvostojen yhteiskokouksen vuonna 2007 antamaan julkilausumaan Euroopan avaruuspolitiikasta (engl. European Space Policy), joka oli EU:n ensimmäinen avaruustoimintaa käsittelevä poliittinen ohjelma.
Vuodesta 2011 alkaen EU:n yrityspääosasto (DG ENT) on kokoontunut kilpailukykyneuvoston ohessa myös avaruustoiminnasta vastaavien ministerien neuvostona. Vuonna 2010 EU on ehdottanut muille suurvalloille, muun muassa Yhdysvalloille, Avaruuden toimintasääntöjä (Code of Conduct), jonka jopa Yhdysvaltain ilmavoimat on hyväksymässä. Aiemmin Yhdysvallat ei ole hyväksynyt vastaavaa YK:n aloitetta[lähde? ].
Taustaa > Vuoden 2007 julkilausuma

Toukokuussa 2007 EU:n ja ESA:n yhteinen Euroopan avaruusneuvosto (engl.  European Space Council) päätti julkilausumasta, jolla linjattiin Euroopan avaruuspolitiikasta (engl. European Space Policy). Sen pääkohtia olivat olivat:
Avaruusohjelmien tehokkaampi koordinointi ESA:n, EU:n ja jäsenvaltioiden välillä kustannustehokkuuteen saavuttamiseksi ja päällekäisen työn välttämiseksi.
Eurooppalaisten avaruustoimintojen, kuten Galileon, GMES:n ja satelliittiviestintäjärjestelmien kehittäminen ja hyödyntäminen.
Varmistaa Euroopan itsenäinen pääsy avaruuteen.
Yhteistyön lisääminen puolustus- ja siviilialojen avaruusohjelmien ja teknologioiden välillä sekä erityisesti siviili- ja puolustusjärjestelmien yhteentoimivuuden tavoittelu.
Varmistaa, että avaruuspolitiikka on johdonmukaista EU:n ulkosuhteiden kanssa ja tukee EU:n ulkosuhteita. Julkilausumaan yhteydessä linjattiin muun muassa siitä, että GMES-järjestelmän (nykyisin Copernicus-ohjelma) tulisi olla toteutettu ennen vuoden 2008 loppua sekä Galileo-satelliittipaikannusjärjestelmän toteuttamisesta.
Avaruusohjelman tavoitteet > Yleiset tavoitteet

Euroopan parlamentin ja neuvoston avaruusohjelma-asetuksessa (EU) 2021/696 määritellään EU:n avaruusohjelman tavoitteet. Yleisiä tavoitteita ovat:
Avaruuteen liittyvän tiedon ja palvelujen tuottaminen, millä vastataan nykyisiin ja tuleviin tarpeisiin sekä tuetaan unionin politiikan painopisteitä ja niihin liittyvää päätöksentekoa, erityisesti ilmastonmuutoksen, liikenteen ja turvallisuuden osalta.
Yhteiskunnallis-taloudellisten hyötyjen maksimointi edistämällä eurooppalaisten avaruusalan arvoketjujen kehittämistä, pk- ja startup-yritykset mukaan lukien, millä tuetaan talouskasvua ja työpaikkojen luontia, sekä edistämällä avaruusohjelman tuottaman tiedon ja palvelujen laajaa hyödyntämistä, samalla Horisontti Eurooppa -tutkimusohjelmaa tukien ja täydentäen.
Parantaa EU:n ja jäsenmaiden turvallisuutta ja vahvistaa unionin autonomiaa etenkin teknologian osalta.
edistää EU:n asemaa avaruusalan globaalina toimijana, kannustaa kansainvälistä yhteistyötä ja avaruusdiplomatiaa, vahvistaa EU:n roolia vastattaessa globaaleihin haasteisiin, kuten kestävään kehitykseen sekä lisättäessä tietoisuutta avaruudesta ihmiskunnan yhteisenä perintönä.
Vahvistaa avaruustoiminnan turvallisuutta ja kestävyyttä toteuttamalla toimenpiteitä, kuten avaruusalusten hävittäminen niiden käyttöiän lopussa sekä ottamalla käyttöön avaruusromun poistamiseen liittyvää teknologiaa.
Avaruusohjelman tavoitteet > Erityistavoiteet > Galileo

Galileo on maailmanlaajuinen, EU:n rakentama ja ainoa siviilihallinnassa oleva satelliittinavigointijärjestelmä (GNSS). Hankkeen tarkoituksena on ollut päästä eroon riippuvuudesta Yhdysvaltain GPS-järjestelmästä satelliittipaikannuksessa.
Avaruusohjelman tavoitteet > Erityistavoiteet > EGNOS

EGNOS eli Euroopan geostationaarinen navigointilisäjärjestelmä (engl. European Geostationary Navigation Overlay Service) täydentää satelliittipaikannusta korjaus- ja luotettavuustiedoilla Euroopan alueella. Nykyisin EGNOS kattaa vain GPS-järjestelmän, mutta suunnitelmien mukaan vuodesta 2025 alkaen se tukee myös Galileo-järjestelmää.
Avaruusohjelman tavoitteet > Erityistavoiteet > Copernicus

Copernicus-ohjelma tarjoaa avointa kaukokartoitustietoa maapallosta muun muassa Sentinel-satelliittien avulla. Avaruusohjelma-asetuksen mukaan Copernicuksen tavoitteena on myös tukea EU:n ja sen jäsenvaltioiden politiikan "laatimista, toteuttamista ja seurantaa".
Avaruusohjelman tavoitteet > Erityistavoiteet > Avaruustilannetietoisuus

EU:n avaruusohjelman tavoitteena on tehostaa avaruusesineiden valvonta- ja seurantajärjestelmän (engl. space surveillance and tracking system, SST) valmiuksia avaruusesineiden ja -romun tarkkailuun, seurantaan ja tunnistamiseen. Näin voidaan myös tarjota avaruussääpalveluita sekä verkostoida jäsenvaltioiden valmiuksia maapallon lähelle tulevilla kohteiden (engl. near-Earth object, NEO) tunnistamiseen.
Avaruusohjelman tavoitteet > Erityistavoiteet > GOVSATCOM

GOVSATCOM on satelliittiviestintäpalvelu, jonka tavoitteena on tarjota "luotettavia, turvallisia ja kustannustehokkaita" tietoliikenneyhteyksiä muun muassa EU:n ja sen jäsenvaltioiden viranomaisten ja julkisen vallan käyttöön turvallisuuskriittisissä tehtävissä.
EU:n ja ESA:n avaruusneuvostot

Euroopan unionin neuvoston ja Euroopan avaruusjärjestö ESA:n ministerineuvostot muodostivat yhdessä Euroopan avaruusneuvoston. Sen ensimmäinen kokous pidettiin vuonna 2003, ja sen jälkeen kokouksia järjestettiin likimain vuosittain.
ESA:n edeltäjän ESRO:n aikana järjestöä rahoittaneiden maiden vastaavat ministerit kokoontuivat 1960- ja 1970-luvuilla likimain vuosittain tekemään päätöksiä European Space Conference -nimiseen konferenssiin.
Aiheesta muualla

Avaruusneuvostot
ESAn uutinen vuoden 2003 eli ensimmäisestä avaruusneuvostosta
Uutinen kesäkuun 2005 eli toisesta avaruusneuvostosta[vanhentunut linkki]
Uutinen marraskuun 2005 eli kolmannesta avaruusneuvostosta[vanhentunut linkki]
ESAn uutinen vuoden 2007 eli 4. avaruusneuvostosta
Resolution on the European Space Policy 22.5.2007
Geoconnexion-lehden uutinen 5. avaruusneuvostosta (Arkistoitu – Internet Archive)
6.avaruusneuvoston - vuonna 2009 - dokumentteja
Avaruuspolitiikka
European Space Policy Institute (Arkistoitu – Internet Archive)
EU:n ja ESA:n jäsenet  vain ESA:n jäsenet  Vain EU:n jäsenet
Ichinoseki

| Ichinoseki (一関市) |
| --- | --- |
 Numata-suvun historiallinen asuintalo
 lippu:  symboli
 Ichinosekin sijainti Iwaten prefektuurissa
 Ichinoseki
 Koordinaatit: 38°56′05″N, 141°07′36″E 
Valtio:  Japani
Alue:  Tōhoku
Prefektuuri:  Iwaten prefektuuri
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  1 256,42 km²
Väkiluku (11/2020):  113 808
 – Väestötiheys:  91 as./km²
Symbolit:  
 – Puu:  Japaninpyökki
 – Kukka:  Rypsin kukka
 – Lintu:  Idänsilkkikerttunen
 
 https://www.city.ichinoseki.iwate.jp/ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ichinoseki (jap. 一関市, Ichinoseki-shi) on Japanin kaupunki Honshūn saarella Tōhokun alueella Iwaten prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin eteläosassa Kitakamijoen ja sen sivujokien varrella. Kaupunki on rakentunut Kitakamin allaslaakson eteläreunalle. Idässä sen alue nousee Kitakamivuorille, lännessä Ōuvuoriin kuuluvalle Kurikomavuorelle. Etelässä kaupunki rajautuu Miyagin prefektuuriin, lännessä Akitan prefektuuriin. Ichinosekissa on 113 808 asukasta (marraskuussa 2020) ja sen pinta-ala on 1 256,42 neliökilometriä.
Ichinoseki kuului 1600-luvun alusta lähtien Sendain daimiokuntaan ja kehittyi vuodesta 1681 linnanaluskaupunkina Tamura-klaanin hallinnassa. Kaupungin kautta kulki myös Ōshū-kaidō-tiereitti, ja se oli tärkeä satamapaikka Kitakamijoen vesireitillä. Ne menettivät merkityksensä rautatien valmistumisen myötä 1890-luvulla. Kaupunkioikeudet osana Japanin nykyistä kunnallishallintoa Ichinosekille myönnettiin kuntaliitoksen yhteydessä vuonna 1948. Nykyisin kaupunki on paikallinen talous-, logistiikka- ja kulttuurikeskus, jonka vaikutusalue ulottuu Miyagin prefektuurin puolelle. Kaupunkiin on sijoittunut muun muassa metalli-, kone- ja elektroniikkateollisuutta. Ichinoseki laajeni huomattavasti vuonna 2005, kun siihen liitettiin Daitōn, Hanaizumin, Higashiyaman ja Senmayan maaseutukaupungit sekä Kawasakin ja Muronen kyläkunnat. Vuonna 2011 Ichinosekiin yhdistyi myös Fujisawan maaseutukaupunki.
Ichinosekin nähtävyyksiä ovat esimerkiksi Iwaijoen varrella sijaitseva Genbin laakso ja Satetsujoen varrelle muodostunut Geibin laakso. Kurikomavuoren juurella toimivat Shin’yu-onsenin ja Sukawa-kōgen-onsenin kuumat lähteet. Vuoren ympäristö kuuluu Kurikoman puolikansallispuistoon. Ichinosekia palvelevat JR Higashi-Nihonin suurnopeusjunayhteys Tōhoku Shinkansen, Tōhoku-päälinja ja Ōfunato-linja.
Kuvia

Geibin laakso
Genbikei laakso
Sekinoichin sakepanimoita
Ichinosekin kantakaupunki vuoden 1976 ilmakuvassa
Ontake Shinmei-sha
Ichinosekin rautatieasema
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ichinoseki Wikimedia Commonsissa
Kaupungin internetsivut (japaniksi)
Ikkunointijärjestelmä

Ikkunointijärjestelmä mahdollistaa näytöllä olevan käyttäjälle enemmän tietoa eri yhteyksistä samaan aikaan ja sisältää mahdollisuuden näyttää enemmän kuin yhden näytöllisen kerrallaan; ikkunat voivat olla päällekkäisiä. Termi on väljä, mutta yleensä tarkoittaa mekanismia, jolla sovellukset jakavat pääsyn näyttöön tai näyttöihin, näppäimistöön ja hiireen. Näiden lisäksi on muita ominaisuuksia, kuten sovellusten välisiin viesteihin leikepöydän tapauksessa, sekä ikkunoiden koristelut, joissa on käyttöliittymä toimintoihin pienentää ja maksimoida ikkunoita ja niin edelleen. Ikkunointijärjestelmät ovat tyypillisesti suunnitteluaikakauden tekniikan rajoittamia.
Ikkunointijärjestelmät juontavat Douglas Engelbartiin (oN-Line System).
Ikkunointijärjestelmät kehittyivät Dynabook-projektin yhteydessä Xerox PARCissa. Ajatus kopioitiin Apple Lisaan ja Macintoshiin sekä levisi muihin kuten Microsoft Windows, OS/2, OPEN LOOK ja X Window System.
Ichihara

| Ichihara (市原市) |
| --- | --- |
 Ichiharan keskustaa
 lippu:  symboli
 Ichiharan sijainti Chiban prefektuurissa
 Ichihara
 Koordinaatit: 35°29′53″N, 140°06′56″E 
Valtio:  Japani
Alue:  Kantō
Prefektuuri:  Chiban prefektuuri
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  368,17 km²
Väkiluku (07/2020):  274 623
 – Väestötiheys:  745,9 as./km²
Symbolit:  
 – Puu:  Neidonhiuspuu
 – Kukka:  Kosmos
 – Lintu:  Idänsilkkikerttunen
 
 https://www.city.ichihara.chiba.jp/ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ichihara (jap. 市原市, Ichihara-shi) on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kantōn alueella Chiban prefektuurissa. Se sijaitsee Bōsōn niemimaalla Tokionlahden länsirannikolla prefektuurin keskiosassa. Etelässä kaupungin alue ulottuu Yōrōjoen vartta pitkin Bōsōn kukkuloille. Ichiharassa on 274 623 asukasta (heinäkuussa 2020) ja sen pinta-ala on 368,17 neliökilometriä. Pinta-alaltaan se on Chiban prefektuurin suurin kaupunki.
Nykyisen Ichiharan kaupungin alueella sijaitsivat muinoin Kazusan provinssin pääkaupunki (kokufu) ja provinssitemppeli. Edo-kaudella seutu oli Yōrōjokea sisämaahan johtaneen liikennereitin varrella. Se eli pitkään kalastuksesta ja maanviljelystä, mutta toisen maailmansodan jälkeen se kaupungistui voimakkaasti, kun Tokionlahden rannikon täyttömaalle rakennettiin suurimittakaavainen öljy- ja kemianteollisuuden kombinaatti ja muuta teollisuutta, kuten elektroniikkateollisuutta ja laivanrakennusta. Sisämaan ylänköalueille on rakennettu suuria lähiöitä. Kaupunkioikeudet Ichihara sai vuonna 1963, kun Ichiharan maaseutukaupunki liitettiin yhteen Anesakin, Goin, Sanwan ja Shizun maaseutukaupunkien kanssa. Kaupungin keskusta sijaitsee Goin alueella.
Ichiharan nähtävyyksiä ovat kaupungin eteläosien luonnonalueet, kuten Yōrōn laakso ja Yamakuran patojärvi, jonka rannalle on perustettu lasten teemapuisto. Ylänköalueille on rakennettu lukuisia golfkenttiä, joita sanotaan Ichiharassa olevan eniten Japanissa. Kaupungin rakennettuun kulttuuriperintöön kuuluvat Kazusa Kokubun-jin ja Kazusa Kokubun-nijin temppelien jäänteet sekä Iigaoka Hachiman-gūn šintolainen pyhäkkö. Ichiharaa palvelevat JR Higashi-Nihonin Uchibō-linja, Keisei-rautateiden Chihara-linja ja Kominato-rautatien Kominato-rautatielinja.
Kuvia

Kazusa Kokubun-ji
Goin lämpövoimala
Tsukizakin rautatieasema
Syksy Umegasen rotkossa
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ichihara Wikimedia Commonsissa
Kaupungin internetsivut (japaniksi)
Ichiki-Kushikino

| Ichiki-Kushikino (いちき串木野市) |
| --- | --- |
 Kushikinon satamaa
 lippu:  Symboli
 Ichiki-Kushikinon sijainti Kagoshiman prefektuurissa
 Ichiki-Kushikino
 Koordinaatit: 31°42′52″N, 130°16′19″E 
Valtio:  Japani
Alue:  Kyūshū
Prefektuuri:  Kagoshiman prefektuuri
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  112,29 km²
Väkiluku (08/2019):  27 805
 – Väestötiheys:  247,6 as./km²
Symbolit:  
 – Puu:  Mänty
 – Kukka:  Kirsikka
 
 http://www.city.ichikikushikino.lg.jp/ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ichiki-Kushikino (jap. いちき串木野市, Ichiki-Kushikino-shi) on Japanin kaupunki Kyūshūn saarella Kagoshiman prefektuurissa. Se sijaitsee prefektuurin länsiosassa Satsuman niemimaan länsirannikolla Kagoshiman kaupungin luoteispuolella. Pitkän Fukiagehaman hiekkarannan pohjoisosa ulottuu kaupungin alueelle. Idässä kaupunki nousee vuoristoon Kanmurivuorelle. Ichiki-Kushikinossa on 27 805 asukasta (elokuussa 2019) ja sen pinta-ala on 112,29 neliökilometriä.
Ichiki-Kushikinon kaupunki perustettiin vuonna 2005 yhdistämällä, nimensä mukaisesti, Kushikinon kaupunki ja Ichikin maaseutukaupunki. Niistä Kushikino on suurempi ja muodostaa kaupungin keskustan. Se kehittyi historiallisesti Satsuman daimiokuntaan kuuluvana kaivos- ja kalastuskaupunkina. Nykyisin Kushikinon satamasta harjoitetaan Tyynenmeren syvänmeren kalastusta. Kaupungissa on myös useita muita kalastussatamia ja siellä tuotetaan kalaelintarvikkeita, kuten kamabokoa ja satsuma-agea. Muita elinkeinoja ovat esimerkiksi riisin, sitrushedelmien ja bataattien viljely sekä shōchūn valmistus.
Kaupunkia palvelee JR Kyūshūn Kagoshima-päälinja.
Kuvia

Katos kauppakadulla Kushikinon keskustassa
Kangaku-enin kiinalainen puutarha
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ichiki-Kushikino Wikimedia Commonsissa
Kaupungin internetsivut (japaniksi)
Ikkō-ikki

Tokugawa Ieyasu kukistaa ikkō-ikkeja Azukizakan taistelussa 1564.
Ikkō-ikki (jap. 一向一揆) oli maanviljelijöiden, buddhalaisten munkkien, šintolaisten pappien ja aatelisten muodostama ryhmittymä, joka nousi vastustamaan samuraiden valtaa 1400- ja 1500-luvun Japanissa.
Ikkō-ikkin tausta on 1400-luvulla, jolloin pieni Jōdo Shinshū -buddhalaisuutta seurannut ryhmä yhdistyi. He uskoivat, että vain täysi omistautuminen Amitabhalle voisi tuoda pelastuksen. Heidän vaikutusvaltansa oli suurimmillaan vuodesta 1488 lähtien, jolloin he saivat haltuunsa koko Kagan provinssin.
Ikkō-ikki laajeni 50 vuoden ajan, kun siihen liittyi monia maanviljelijöitä, jotka jakoivat ryhmän ajatukset. Ikkō-ikki käynnisti 1563 laajan hyökkäyksen heiltä verotusta vaatinutta Tokugawa Ieyasua vastaan. Ieyasulla meni kuusi kuukautta hyökkäyksen pysäyttämiseen. Ikkō-ikki jatkoi taistelua myös Oda Nobunagaa vastaan, joka pyrki yhdistämään Japanin. Taisteltuaan 11 vuotta ryhmittymää vastaan Nobunaga hyökkäsi suoraan heidän nagashima-nimellä tunnettuihin temppelilinnoituksiin. Lopullisesti Nobunaga kukisti ikkō-ikkin 1580, jolloin hän tuhosi Osakan lähellä sijainneen Ishiyama Hongan-jin temppelilinnoituksen.
Iso-Potkio

| Iso-Potkio |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi 
Paikkakunta:  Laitila 
Koordinaatit:  60°55′45″N, 21°33′03″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Laskujoki:  oja Vähä-Potkioon 
Järvinumero:  32.004.1.012
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  17,6 m 
Rantaviiva:  1,369 km 
Pinta-ala:  10,222 ha  
 fiIso-Potkio 
Iso-Potkio on Varsinais-Suomessa Laitilassa oleva järvi, joka kuuluu Sirppujoen vesistön Pitkäjärven–Lukujärven valuma-alueeseen.
Maantiede

Järven pinta-ala on 10 hehtaaria, ja se on 500 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Siihen laskee kolme metsäojaa, joista yksi on Kärkölänjärven laskuoja. Järven luusua sijaitsee järven etelärannalla, josta saa alkunsa 300 metriä pitkä laskuoja Vähä-Potkioon. Järvellä on 1,4 kilometriä rantaviivaa, ja sen ranta on pääosin moreenipohjaista metsämaastoa. Rannoille on rakennettu noin kymmeneloma-asuntoa, joille johtaa tiet valtatieltä 8. Järven itäpuolella sijaitsevat Potkionkalliot.
Luonnontila

Järven vedenlaatua on tutkittu vuosina 1973, 1975 ja 1990. Ensimmäiset tulokset viittasivat siihen, että järvi oli lievästi rehevä. Viimeisellä kerralla fosforipitoisuudet olivat koholla niin, että järvi vaikutti sen perusteella olevan rehevä. Veden happamuustaso vaihteli arvojen pH 5,6–6,9 välillä.
Iren

| Iren |
| --- | --- |

Laskupaikka:  Sylva
Maat:  Venäjä
Pituus:  214 km
Virtaama:  35,5 m³/s
Valuma-alue:  6 110 km²
Iren (ven. Ире́нь) on Volgan vesistöön kuuluvan Sylvan sivujoki Permin aluepiirissä Venäjällä. Sen pituus on 214 kilometriä, valuma-alueen laajuus 6 110 neliökilometriä ja keskimääräinen virtaama lähellä joen suuta 35,5 kuutiometriä sekunnissa.
Joki saa alkunsa Oktjabrskin taajaman länsipuolelta, virtaa kohti pohjoista ja laskee Sylvaan Kungurin kaupungin luona.
Idols (4. tuotantokausi)

| Idols 4>  tuotantokausi |
| --- | --- |
Tyyli:  Viihde
Kestoaika:  45–70 min (ilman mainoksia)
Pääosissa:  Juontajat: Ellen Jokikunnas Heikki Paasonen Jani Toivola  Tuomarit: Patric Sarin Jone Nikula Nina Tapio Hannu Korkeamäki (varalla)
Alkuperämaa:   Iso-Britannia
Alkuperäiskieli:  suomi
Verkko:  MTV3, Sub
Esitetty:  11. syyskuuta 2008 –  21. joulukuuta 2008
Tuotanto
Tuotantoyhtiö(t):  Fremantle Media
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
Idolsin neljäs tuotantokausi alkoi MTV3-kanavalla syyskuun alussa vuonna 2008. Uutena tuomarina kaudella nähtiin Patric Sarin. Varatuomarina oli Hannu Korkeamäki. Kilpailu alkoi tuttuun tapaan koelauluilla, jotka järjestettiin Tampereella, Kuopiossa, Helsingissä ja Rovaniemellä. Koelaulajia ja kannustajia oli yhteensä 4400 henkeä. Kilpailu päättyi viimeiseen finaaliin Helsingissä 14. joulukuuta. Koko kauden viimeinen jakso oli muistelujakso, joka järjestettiin 21. joulukuuta 2008. Kilpailussa järjestettiin kuusi suoraa finaalilähetystä ja kuusi semifinaalilähetystä. Jokaisessa finaalissa oli vieraileva tuomari.
Koelaulut

| Esityspäivä (Live) | Paikka | Esityspäivä (TV) | Koelaulajia |
| --- | --- | --- | --- |
| 2.–3.2008 kesäkuuta | Tampere | 14. & 18. syyskuuta | 700 |
| 16.–17.2008 kesäkuuta | Rovaniemi | 21. syyskuuta | 400 |
| 23.–24.2008 kesäkuuta | Kuopio | 25. syyskuuta | 400 |
| 30.–31.2008 kesäkuuta | Helsinki | 28. syyskuuta & 2. lokakuuta | n. 900 |
Koelaulajia oli reilut 2300, joista vain noin 80 pääsi jatkoon. Ensi kertaa koelaulukiertue vieraili Rovaniemellä asti. Samoin Kuopio esiintyi koelaulupaikkana ensimmäistä kertaa. Ohjelma alkoi Tampereen koelauluilla, joissa oli lähes 800 osallistujaa ja kannustajaa. Rovaniemen koelauluihinkin osallistujia oli toistasataa. Yhteensä koelaulajia ja kannustajia oli 4400.
Tuomarit

Patric Sarin
Jone Nikula
Nina Tapio
Hannu Korkeamäki (varalla)
Vierailevat tuomarit

Mikko Franck (ensimmäinen finaali)
Toni Wirtanen (toinen finaali)
Jippu (kolmas finaali)
Andreas Carlsson (neljäs finaali)
Juhani Merimaa (viides finaali)
Pauliina Ahokas (kuudes finaali)
Juontajat

Ellen Jokikunnas
Heikki Paasonen
Jani Toivola
Laulunopettajat

Hanna-Riikka Siitonen
Leri Leskinen
Finalistit

Koop Arponen (voittaja)
Anna Puustjärvi (sijoittui 2. sijalle 14. joulukuuta)
Pete Parkkonen (sijoittui 3. sijalle 7. joulukuuta)
Kalle Löfström (sijoittui 4. sijalle 30. marraskuuta)
Anna-Kaisa Riitijoki (sijoittui 5. sijalle 23. marraskuuta)
Jaana Leiniäinen (sijoittui 6. sijalle 16. marraskuuta)
Saana Liikanen (sijoittui 7. sijalle 9. marraskuuta)
Aiheesta muualla

Idols 2008 nettisivut
Idols
| --- | --- |
Kaudet:  1. kausi ·  2. kausi ·  3. kausi ·  4. kausi ·  5. kausi ·  6. kausi ·  7. kausi ·  8. kausi ·  9. kausi
Juontajat:  Heikki Paasonen (2003–2005, 2008–2013) ·  Ellen Jokikunnas (2003–2008) ·  Jani Toivola (2007–2008) ·  Niina Backman (2011–2012) ·  Juuso Mäkilähde (2017–2018) ·  Anni Hautala (2017–2018)
Tuomarit:  Jone Nikula (2003–2013, 2018) ·  Asko Kallonen (2003–2004, 2007) ·  Hannu Korkeamäki (2003–2004, 2008) ·  Nanna Mikkonen (2003–2004) ·  Nina Tapio (2005–2011) ·  Jarkko Valtee (2005) ·  Kim Kuusi (2005) ·  Patric Sarin (2008) ·  Sami Pitkämö (2011) ·  Laura Voutilainen (2012) ·  Tommi Liimatainen (2012) ·  Sini Sabotage (2013) ·  Jussi 69 (2013) ·  Lauri Ylönen (2013) ·  Antti Tuisku (2017) ·  Erin (2017) ·  Jurek Reunamäki (2017) ·  Elastinen (2018) ·  Jannika B (2018) ·  Maija Vilkkumaa (2018)
Voittajat:  Hanna Pakarinen ·  Ilkka Jääskeläinen ·  Ari Koivunen ·  Koop Arponen ·  Martti Saarinen ·  Diandra Flores ·  Mitra Kaislaranta ·  Anniina Timonen ·  Patrik Blomberg
Höytämönjärvi

| Höytämönjärvi |
| --- | --- |
 Kirskaanniemi
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa‎
Kunnat:  Lempäälä
Koordinaatit:  61°24′46″N, 23°48′13″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Moisionjoen valuma-alue‎ (35.24)
Laskujoki:  laskujoki Ruotasjärveen 
Järvinumero:  35.242.1.001
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  110,2 m 
Rantaviiva:  17,7697 km 
Pinta-ala:  2,01174 km² 
Tilavuus:  0,00634443 km³ 
Keskisyvyys:  3,15 m 
Suurin syvyys:  10,25 m 
 fiHöytämönjärvi 
Höytämönjärvi  on Pirkanmaalla Lempäälässä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Vanajaveden–Pyhäjärven alueen Moisionjoen valuma-alueeseen. Höytämönjärvi on osa Höytämönjärven valuma-aluetta.