stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lahtinen (Tuntematon sotilas)
Analyysia hahmosta

Tuntemattomassa sotilaassa jää lopulta epäselväksi, kuinka syvää Lahtisen vasemmistolaisuus todella on. Todennäköisesti hän on kuullut Stalinin vainoista ja vuosien 1937–1938 näytösoikeudenkäynneistä, mutta kieltäytyy uskomasta niiden todelliseen luonteeseen, koska perusajatuksena hänellä on Neuvostoliitto työläisten valtiona. Hän kiistää myös Neuvostoliitossa 1930-luvulla koetut nälänhädät. Neuvosto-Karjalan rähjäiset ja lahot rakennukset, siivoton asuinympäristö ja ihmisten surkea vaatetus tuottavat Lahtiselle pettymyksen. Evoluutioväittely paljastaa Lahtisen olevan joukon lukenein mies: Hietanen on täysin kansakoulusivistyksen ja Turun Sanomien varassa, kun taas Lahtinen on saanut tietonsa työväenopistosta – jossa hän on päässyt kehittämään myös verbaalisia taitojaan – tai kirjallisuudesta. Lisäksi joitakin vuosia aiemmin oli suomalaisissakin lehdissä kirjoitettu Yhdysvalloissa käydystä ns. Daytonin apinaoikeudenkäynnistä. Suomessa evoluutioteoria tuli koulujen oppikirjoihin vasta vuosia sotien jälkeen. Hietasen ja Lahtisen väittelystä ilmenee myös tamperelaisen työväestön luonteeseen kuuluva itseriittoisuus ja itsevarmuus: uskalletaan sanoa, mitä ajatellaan.
Historiantutkija Veli-Pekka Leppäsen mukaan Lahtinen on todennäköisimmin tamperelainen tehdaskommunisti. Hän on ennen sotaa työskennellyt Finlaysonilla tai Tampellassa ja asuu äitinsä kanssa ”yhtiön huoneissa” eli hellahuoneen ja kamarin käsittävässä asunnossa Amurissa sijaitsevassa puutalossa. Toisaalta hän voisi olla kotoisin myös Nokialta, jossa kommunisteilla oli jo tuolloin vahvempi kannatus kuin sosialidemokraateilla. Leppänen pitää varmana, että Lahtinen, joka oli laitavasemmiston muun kannattajakunnan tavoin rintamalla toisin kuin 1930-luvulla Moskovassa koulutetut ja sodan ajan turvasäilössä tai ”maan alla” olleet SKP:n myöhemmät johtajat, olisi kuulunut sodan jälkeen SKDL:n enemmistöläisiin. Leppäsen mukaan myöhemmällä taistolaisuudella ei ollut juuri lainkaan kannatusta työläiskommunistien keskuudessa. Hän onkin verrannut Lahtista tunnettuun enemmistöläiseen kommunistipoliitikkoon Aarne Saariseen, joka osallistui jatkosotaan talousaliupseerina.
Lahtisen kaatuminen on ajoitettavissa Goran kylässä lähellä Syväriä 6.–10. tammikuuta 1942 käytyyn taisteluun, johon Jalkaväkirykmentti 8:n 1. pataljoona oli hälytetty.
La Palma

La Palma
| --- | --- |
Sijainti:  Santa Cruz de Tenerife Espanja
Saariryhmä:  Kanariansaaret
Korkeimmat kohdat:  Roque de los Muchachos (en), 2 426  m 
Pinta-ala:  708 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  86 528 (2008)
Suurin kaupunki:  Santa Cruz de La Palma
Kieli:  espanja
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
La Palman lippu
La Palman vaakuna
La Palma on saari Espanjalle kuuluvilla Kanariansaarilla. Saaren pinta-ala on 708 km² ja sen väkiluku oli 86 528 vuonna 2008. Asukkaista 17 132 asui saaren pääkaupungissa Santa Cruz de La Palmassa.
Maantiede ja luonto

La Palman saari on tuliperäinen ja syntynyt vedenalaisen tulivuoren purkauksessa, jonka yhteydessä sen huippu on romahtanut ja muodostanut kalderan, Caldera de Taburienten. Saaren korkein kohta, Roque de los Muchachos, on 2 426 metriä merenpinnan yläpuolella ja on kalderan reunamuodostuman pohjoinen osa. Kalderan alueet muodostavat kansallispuiston. La Palman tulivuori alkoi purkautua 19.9.2021. Edellisen kerran La Palman tulivuorenpurkaus tapahtui vuonna 1971, kun saaren eteläkärjessä oleva Teneguia-tulivuori purkautui.
Saaren useimmat rannat ovat kallioisia, mutta siellä täällä on mustia hiekkarantoja, jotka ovat muodostuneet murentuneesta laavasta. Niitä on mm. Tazacortessa, Puerto Naosissa ja Los Cancajosissa. Saaren luonto on monin paikoin vehreää ja etenkin saaren pohjoisosassa on runsaasti metsiä. Näistä on syntynyt saaren lisänimi La Isla Bonita (kaunis saari).
Matkailu

La Palma on useimmille vielä tuntematon matkailukohde. Upean luonnon ansiosta saari sopii erinomaisesti vaeltajille ja muille aktiivilomailijoille. Saarella voi viettää myös rauhallista lepolomaa laavahiekkaisten rantojen äärellä. Eksoottiset suola-altaat ovat La Palman erikoisuus ja matkailuvaltti.
Monet tähtiharrastajat pitävät saarta yhtenä maailman parhaista tähtientarkkailupaikoista. Roque de los Muchachosin reunalla on useita observatorioita, muun muassa Nordic Optical Telescope, joka on pohjoismaiden yhteinen tähtitorni ja on varustettu 2,5 m peilikaukoputkella.
Saaren pääkaupunki Santa Cruz de La Palma on pieni, tunnelmallinen kaupunki, jossa vaalitaan perinteistä kanarialaista arkkitehtuuria.
Liikenne

La Palman lentoasema sijaitsee noin kahdeksan kilometriä pääkaupunki Santa Cruz de La Palman eteläpuolella. Saaren tieverkosto on hyväkuntoinen, mutta suurten korkeuserojen takia monin paikoin mutkainen ja mäkinen, ja kätevimmin saarella pääsee liikkumaan omalla autolla. Saarella on myös toimiva joukkoliikennejärjestelmä.
Kunnat

| --- | --- |
 Barlovento  Breña Alta  Breña Baja  Fuencaliente de La Palma  Garafía  Los Llanos de Aridane  El Paso (Kanaria):  Puntagorda  Puntallana  San Andrés y Sauces  Santa Cruz de La Palma  Tazacorte  Tijarafe  Villa de Mazo
Galleria

Roque de los Muchachos
Caldera de Taburienten kansallispuistoa
Caldera de Taburienten kansallispuistoa
El Tablado
Iglesia de Nuestra Señora de la Candelaria -kirkko Santa Cruz de La Palmassa
Bajada de la Virgen de las Nieves -festivaali Santa Cruz de La Palmassa heinäkuussa 2005
Los Cancajos
Casa Rojan museo Mazan kylässä
Suola-altaita La Palmalla
William Herschel Telescope -observatorio
Aiheesta muualla

La Palma - Rantapallo
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
La Palman kunnat
Barlovento
Breña Alta
Breña Baja
Fuencaliente
Garafía
Los Llanos de Aridane
El Paso
Puntagorda
Puntallana
San Andrés y Sauces
Santa Cruz de La Palma
Tazacorte
Tijarafe
Villa de Mazo
Kanariansaaret
| --- | --- |
Pääsaaret:   Fuerteventura  Gran Canaria  La Gomera  El Hierro  Lanzarote  La Palma  Teneriffa 
Muita saaria:   Alegranza  Graciosa  Los Lobos  Montaña Clara  Roque del Este  Roque del Oeste 
La Palman (tuli)vuoret ja vuoden 2021 tulivuoren purkauksen laavakenttä.
La Palman tiekartta
Lasse Laine

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Urheilijatoverit Lasse Laine, Eero Tapio ja Kari Meronen kannattelevat Martti Laaksoa vuonna 1967. |  Urheilijatoverit Lasse Laine, Eero Tapio ja Kari Meronen kannattelevat Martti Laaksoa vuonna 1967. |  Urheilijatoverit Lasse Laine, Eero Tapio ja Kari Meronen kannattelevat Martti Laaksoa vuonna 1967. |  |
Maa:   Suomi
Miesten telinevoimistelu
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Tampere 1967 | permanto |  |
Lasse Lennart Laine (3. maaliskuuta 1947 Tampere – 8. elokuuta 2012) oli suomalainen telinevoimistelija ja Euroopan mestari. Hän oli ainoa suomalainen Euroopan mestaruuden saavuttanut voimistelija ennen vuotta 2010 ja Tomi Tuuhaa.
Laine voitti permannolla Euroopan mestaruuden Tampereella 1967. Hän teki ensimmäisenä eurooppalaisena voimistelijana kaksoisvoltin permannolla – eräs yhdysvaltalainen voimistelija teki saman jo Tokion olympiakisoissa 1964. Lentokuperkeikan ilman käsiä Laine teki kilpailusuorituksessaan ensimmäisenä voimistelijana maailmassa. Tampereen EM-kilpailujen moniottelussa Laine sijoittui 14:nneksi.
Myöhemmällä urallaan Laine oli Méxicon kesäolympialaisissa varamiehenä ja osallistui vuoden 1970 MM-kilpailuihin. EM-kisoissa hän kilpaili myös vuosina 1969, 1971 ja 1973. Paras saavutus näissä kisoissa oli vuoden 1971 kisojen neljäs tila permannolla. Laine voitti Suomen mestaruuden moniottelussa vuonna 1973 ja kaikkiaan 13 telinekohtaista mestaruutta. Yhteensä hän keräsi uransa aikana 37 SM-mitalia.
Urheilu-uransa jälkeen Laine työskenteli liikunnanopettajana, 15 vuotta palomiehenä ja sijaisnäyttelijänä esiintyen suomalaisissa elokuvissa. Hän teki liikuntaohjauksia muun muassa Pyynikin kesäteatterissa ja toimi Tampereen yliopiston näyttelijäntyön laitoksella, Varalan urheiluopistolla ja Voionmaan opistolla.
Laine oli Tampereen Sisun voimistelujaoston jäsen vuosina 1962–1975. Hänelle myönnettiin Hämeen läänin läänintaidetoimikunnan henkilökohtainen apuraha vuonna 1991. Laine menehtyi pitkälliseen sairauteen 65-vuotiaana 8. elokuuta 2012. Hänen lähiomaisiinsa kuuluivat kuolinhetkellä poika, tytär ja veli.
Saavutuksia

MM-kisoissa 14:s joukkuekilpailussa ja 87:s moniottelussa 1970
EM-kultaa permannolla 1967
EM-kisoissa 14:s moniottelussa 1967, 7:s permannolla ja 43:s moniottelussa 1969, 4:s permannolla ja 34:s moniottelussa 1971, 10:s permannolla ja 47:s moniottelussa 1973
SM-kultaa moniottelussa 1973
SM-kultaa permannolla 1966, 1968–1969 ja 1971–1974, hypyssä 1969, nojapuilla 1970, renkailla 1970, rekillä 1972–1974
Laidunkivikyyhky

| Laidunkivikyyhky |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Kyyhkylinnut Columbiformes
Heimo::  Kyyhkyt Columbidae
Suku::  Kirjokivikyyhkyt Geophaps
Laji::  scripta
Kaksiosainen nimi
 Geophaps scripta  (Temminck, 1821) 
Alalajit
 G. s. peninsulae  G. s. scripta 
Katso myös
   Laidunkivikyyhky Wikispeciesissä   Laidunkivikyyhky Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Laidunkivikyyhky (Geophaps scripta) on kyyhkyihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Australian koillisosista.
Koko ja ulkonäkö

Laidunkivikyyhky voi kasvaa 26–32 cm pitkäksi. Sukupuolet muistuttavat soisiaan ulkonäöltään. Laidunkivikyyhkyn päälaki ja ylärinta ovat väriltään ruskeat. Naama on valkoinen ja siinä on kaksi mustaa juovaa, joista toinen on silmäkulman ja toinen nokan kohdalla. Nimialalajilla G. s. scripta silmien iho on sinertävän harmaa ja alalajilla G. s. peninsulae se on punainen. Siivet ja selkä ovat ruskeat ja siivissä on muutamia vihreitä sulkia. Linnun alarinta on harmaa ja vatsa ja kyljet valkoiset.
Levinneisyys ja elinympäristö

Laidunkivikyyhkyä tavataan Australiasta Queenslandista Uuden Etelä-Walesin pohjoisosiin. Alalajeista G. s. peninsulae on pohjoisempi ja nimialalaji eteläisempi. Lajin elinympäristöä ovat kuivat avoimet metsät, metsien reunamaiden pensaikot ja eukapyptussavannit. Useimmiten laidunkivikyyhky viihtyy vesialueiden läheisyydessä. Se elää tyypillisesti pieninä ryhminä. Laidunkivikyyhkyn ravintoa ovat pääasiassa kasvien siemenet, mutta se syö myös pieniä selkärangattomia eläimiä erityisesti kostean kauden aikana. Laidunkivikyyhky pesii ympäri vuoden, mutta pesintähuippu on syys-lokakuussa. Laji pesii maahan ja vuoraa pesän lehdillä ja ruohoilla. Naaras munii kaksi munaa. Australian ympäristö- ja energiaministeriö luokittelee alalajin G. s. scripta vaarantuneeksi.
Sami Laakkonen

| Sami Laakkonen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Sami Antti Juhani Laakkonen
Syntynyt: 24. helmikuuta 1974 (ikä 50) Varkaus
Jääpallon pelaaja
Seura:   WP-35
Pelinumero:  77
Pelipaikka:  hyökkääjä
| Urheilijan ura> Seurat |
| --- | --- | --- | --- |
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1993–1997 | WP-35 |  |  |
| 1997–2002 | Vetlanda BK | 120 | (238) |
| 2002–2004 | IFK Vänersborg |  |  |
| 2004–2005 |  Vodnik |  |  |
| 2005–2009 |  Zorki | 130 | (244) |
| 2009–2014 |  Dynamo Kazan |  |  |
| 2014–2019 |  Akilles Bandy |  |  |
| 2021 |  WP-35 | 1 | (0) |
Maajoukkue
| -2016 | Suomi | 122 | (111) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 18. heinäkuuta 2014.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 5. kesäkuuta 2014.
Sami Laakkonen (24. helmikuuta 1974 Varkaus) on uransa lopettanut suomalainen jääpalloilija. Hän pelasi aktiiviurallaan Suomen, Ruotsin ja Venäjän pääsarjoissa ja häntä pidetään yleisesti yhtenä kaikkien aikojen suomalaisjääpalloilijoista.
Ura > Bandyliiga (1992-1997)

Laakkonen debytoi Bandyliigassa kaudella 1992-1993. Uran ensimmäiset liigakaudet olivat menestyksekkäitä. Yhteensä viiden kauden aikana WP-35:ssä Laakkonen voitti neljä Suomen mestaruutta ja yhden pronsin.
Ura > Ruotsin ja Venäjän pääsarjat (1997-2014)

Laakkonen siirtyi Ruotsin liigaan vuonna 1997, jossa hän pelasi vuoteen 2004 asti. Venäjän liigassa Laakkonen pelasi kaudet 2004-2014. Yhteensä Laakkonen pelasi 266 Venäjän Superliigan ottelua ja teki 447 maalia ja antoi 59 maalisyöttöä sekä 99 Venäjän Cup -ottelua, joissa teki 190 maalia ja antoi 33 syöttöä.. Kaudella 2010–2011 hän voitti Venäjän liigan maalikuninkuuden.
Ura > Bandyliiga (2014-2021)

Kesällä 2014 Sami Laakkonen siirtyi Suomen Bandyliigassa pelaavaan Akilles Bandyyn. Akilles-vuosina Laakkonen oli voittamassa kahta SM-hopeaa ja yhtä SM-pronssia.
Hän on voittanut neljä Suomen-mestaruutta, kaksi Venäjän-mestaruutta ja kahdesti maailmancupin.
Laakkonen oli erinäisten vammojen vuoksi lähes puolitoista kautta mutta teki paluun kentälle helmikuussa 2019.
Laakkonen päätti mittavan peliuransa 12.2.2021 WP-35:n kotiottelussa Mikkelin Kamppareita vastaan.
Hänet on valittu neljä kertaa Suomen parhaaksi jääpalloilijaksi.
Maajoukkueura

Laakkonen pelasi Suomen maajoukkueessa 122 maaottelua ja teki niissä 111 maalia. Hän oli voittamassa Suomen ainoaa MM-kultaa vuonna 2004 ja teki kisojen loppuottelussa Ruotsia vastaan Suomen 5–4-voittomaalin jatkoajalla. Lisäksi hän on saavuttanut kolme MM-hopeaa ja seitsemän MM-pronssia.
Yksityiselämä

Sami Laakkosen veli Lasse Laakkonen ja isä Seppo Laakkonen ovat myös jääpallon Suomen-mestareita ja maajoukkuepelaajia. Hänen poikansa Akseli Laakkonen nousi 16-vuotiaana syksyllä 2017 Porvoon Akilleksen edustusjoukkueeseen.
Saavutukset

Seurajoukkueissa
SM-kultaa: 1993, 1994, 1995 ja 1996 (WP-35)
SM-hopea: 2016, 2017 (Akilles)
SM-pronssia: 1997 (WP-35), 2018 (Akilles)
Suomen Cup: 1993 (WP-35), 2019 (Akilles)
2 Venäjän mestaruutta 2005 Arkangelin Vodnikin ja 2011 Dynamo Kazanin riveissä,
3 Venäjän mestaruushopeaa 2007 ja 2008 Krasnogorskin Zorkin sekä 2012 Dynamo Kazanin riveissä,
Jääpallon maailmancup voitto: 2004 Vodnikin ja 2010 Dynamo Kazanin riveissä,
Jääpallon Champions Cup voitto: 2009 Dynamo Kazanin riveissä.
Maajoukkueessa
1 maailmanmestaruuden vuonna 2004,
3 maailmanmestaruushopeaa vuonna 1999 ja 2011 ja 2016
7 maailmanmestaruuspronssia vuosina 1995, 1997, 2001, 2006, 2007, 2008 ja 2009.
Henkilökohtaiset saavutukset
Vuoden jääpalloilija 2004, 2007, 2008 ja 2011
Bandyliigan runkosarjan paras maalintekijä: 2014-2015 ja 2016-2017
Venäjän Superliigan maalikuningas kaudella 2010-2011,
Venäjän Superliigan kausittain valittuihin 22 parhaaseen pelaajaan kuuluva: 2008, 2009, 2012,
Ruotsin pääsarjan – Allsvenskanin – toiseksi paras maalintekijä kaudella 2001–2002: 44 maalia.
Implosiivi

Implosiivi eli injektiivi tai imuäänne on konsonantti, jota äännettäessä ilmaa vedetään suusta keuhkoihin päin laskemalla kurkunpäätä. Esimerkkejä implosiiviäänteistä ovat muun muassa bilabiaalinen implosiivi [ɓ], alveolaarinen implosiivi [ɗ], palataalinen implosiivi [ʄ], velaarinen implosiivi [ɠ] ja uvulaarinen implosiivi [ʛ].
Lajike

Tieteellinen luokittelu
Taksonomia
Systematiikka
Kladistiikka
Luokittelun tasot
yläkunta / domeeni
kunta
alakunta
osakunta
yläjakso, yläkaari
pääjakso / kaari
alajakso / alakaari
osajakso / osakaari
yläluokka
luokka
lahko
heimo
tribus
suku
sektio
sarja
laji
alalaji
muunnos / serotyyppi
muoto
erityismuoto
lajike / rotu
Termejä
taksoni
fenetiikka
kladistiikka
tyyppilaji
binominen nimistö
holotyyppi
Luettelo systematiikassa yleisistä latinan- ja kreikankielisistä sanoista
rengaslajit
Integrated Taxonomic Information System
Kasvien luokittelu
Angiosperm Phylogeny Group
APG II -luokittelu
APG III -luokittelu
Cronquistin luokittelu
Kasvien luokitus Linnén teennäisjärjestelmän mukaan
Malus domestica ’Cripps Pink’, tuotemerkki Pink Lady
Lajike on viljelykasvin vakiintunut muunnos. Usein lajike syntyy jalostustyön kautta, mutta lajike voi syntyä myös spontaanista mutaatiosta ("sportti") tai risteymästä. Kaikki kasvimuunnokset eivät ole lajikkeita, sillä lajikkeeksi hyväksytään ainoastaan sellainen kanta, joka säilyttää ominaisuutensa sekä yksilökohtaisesti että lisättäessä.
Lajikkeen nimi ilmaistaan tieteellisen nimen yhteydessä kirjoittamalla se puolilainausmerkkien sisään, isolla alkukirjaimella, eikä sitä kursivoida, esimerkiksi Valkea kuulas -omenalajikkeen tieteellinen nimi on Malus domestica ’Valkea kuulas’. Ennen vuotta 1959 annettu lajikenimi voi olla latinisoitu, mutta sen jälkeen annetun on oltava nykykielinen. Jos lajike on usean lajin risteymä tai laji ei ole tiedossa, kirjoitetaan lajikenimi suoraan suvun nimen jälkeen, esimerkiksi Rosa ’F. J. Grootendorst’. Monilla lajikkeilla on useita kauppanimiä – esimerkiksi Rosa 'Madame A. Meilland', joka tunnetaan maailmanlaajuisesti kauppanimillään 'Peace', 'Gioia' ja 'Gloria Dei'. Hedelmillä saattaa lisäksi olla tuotemerkkinimiä, joita saa käyttää vain tietyt laatuvaatimukset tyydyttävälle sadolle.
Lajikeryhmä on joukko lajikkeita, joilla on sama käyttötapa, ulkonäkö, hybriditausta tai kasvutapa. Lajikeryhmän nimi kirjoitetaan lajin tai suvun nimen jälkeen ilman lainausmerkkejä ja kursivointia, esimerkiksi Brassica oleracea Italica-ryhmä (parsakaali) tai Begonia Corallina-ryhmä ’Luzerna’ (enkelinsiipi).
Laavu

Kiinteä laavu
Kiinteä laavu Rivinnokan niemessä Haukiputaalla.
Laavu, joskus myös kovuslähde?, on ikivanha maastossa käytetty katoksen kaltainen majoite. Laavu on yksinkertaisimmillaan viistosti pystytetty kangas tai muu sellainen kate, jota on käytetty erityisesti tulilla yöpymisessä. Laavun tarkoitus on ollut suojata yöpyjää sateelta sekä heijastaa nuotion lämpöä nukkujaa kohden.
Nykyään laavu on käytössä retkeilymajoitteena, ja siinä on viiston katon lisäksi myös lattia ja seinät sekä usein myös etuseinänä pimennys- tai hyttysverho. Laavusta on olemassa useita erilaisia versioita, kuten laavun ja teltan tai laavun ja kodan välimuotoja.  Suuri retkeilykirja (1994) mainitsee sellaisiksi koppilouteen, puolikodan sekä laavuksi pystytetyn kahden teltan yhdistelmän.
Kiinteä puinen laavu

Puurakenteiset kiinteästi asennetut laavut ovat yleensä polkujen, retkeilyreittien tai luontopolkujen varrella. Puurakenteisten laavujen eteen rakennettu nuotiopaikka on ruoanlaittoa ja laavussa olijoiden lämmittämistä varten.
Kankainen laavu

Kankainen laavu eli loue on kevyt ja pieneen tilaan menevä majoite. Se on yleensä tehty sisäpuolelta aluminoidusta nailonista. Koska louevaate koostuu pelkästään kankaasta ja naruista eikä siinä ole etuseinämää, se painaa noin kilon ja majoittaa neljä ihmistä mukavasti. Louteen voi pystyttää puiden, metsästä otettujen keppien tai vaellussauvojen varaan. Loue ei suojaa hyttysiltä mutta pitää metsäisessä maastossa sateen ja tuulen poissa. Avotunturissa loue ei yleensä tarjoa riittävää suojaa voimakkaalta tuulelta.
Louevaatteesta on käytetty viimeistään 2010-luvulta lähtien myös puhekielistä sanaa tarppi (engl. tarp, tarpaulin: suojapeite, pressu). Lukuisilla kiinnityslenkeillä varustettu, toiselta puolen alumiinipintainen kangas, Erätoveri, toimii tarvittaessa kangaslaavuna.
Louteeseen voi myös hankkia telttakepit, ja kaupasta löytyy eri louemalleja, joissa on suljettava etuseinä tai hyttysverkko. Tällöin louteen painokin tosin nousee.
Havulaavu

Laavun voi rakentaa kiinnittämällä kahden puun väliin poikkipuun, rakentamalla sen varaan katon riu’uista ja päällystämällä riu'ut havuilla. Vanhemmassa eräkirjallisuudessa on paljon kuvauksia havulaavun rakentamisesta, mutta nykyään havulaavu edellyttää metsänomistajan lupaa puunottoon, ja käytännössä sitä on pidettävä vain hätämajoitteena. Havuja voidaan käyttää myös makuualueen pehmusteina.
Tulenteko

Laavu eroaa teltasta olemalla ainakin yhdeltä sivulta avoin, ja perinteisesti laavun käyttöön on kuulunut nuotio laavun edustalla. Erityisesti yöpymiseen on käytetty rakovalkeaa, joka palaa pitkään vaatimatta ylläpitoa ja lämmittää koko yön. Mikäli aikomuksena on tehdä tuli laavun edustalle, kannattaa laavu pystyttää siten, että sen selkä ei ole suoraan tuuleen vaan noin 45 asteen kulmassa, jolloin tuuli tulee takasivustalta eikä pyöräytä savua laavun sisälle yhtä paljon kuin jos tuuli tulisi suoraan takaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Laavu Wikimedia Commonsissa
Laatokanlinna

| Laatokanlinna Старая Ладога, Staraja Ladoga |
| --- | --- |
 vaakuna
 Vanhan-Laatokan maalaiskunta Olhavan piirin kartalla.
 Laatokanlinna
 Koordinaatit: 59°59′55″N, 32°17′49″E 
Valtio:  Venäjä
Alue:  Leningradin alue
Piiri:  Olhavan piiri
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
 – Hallinnon tyyppi:  maalaiskunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  139 km²
Väkiluku (2016):  2 508
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK)
Postinumero:  187412
Suuntanumero(t):  +7 81363
 
 Maalaiskunnan kotisivu 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Pyhän Georgios Voittajan kirkko.
Linna ja Vanhan-Laatokan kylää.
Laivahaudat kuuluivat viikinkien hautaus­kulttuuriin (kuvassa kaksi kumpua 700–900-luvulta Olhava-joen varrella lähellä Laatokanlinnaa). Kuollut henkilö poltettiin veneessä ja näin symbolisesti alkoi matka tuonpuoleiseen.
Laatokanlinna (tai Laatokankaupunki ven. Ста́рая Ла́дога, Staraja Ladoga, suom. Vanha Laatokka) on maalaiskunta ja sen keskuskylä Olhavan piirissä Leningradin alueella Venäjällä. Kylä sijaitsee 13 kilometriä Laatokasta etelään Olhavanjoen rannalla. Laatokanlinnan vanhan nimen rinnalla on alettu käyttää nimeä Vanha-Laatokka, joka on suora käännös venäläisestä nimestä.lähde?
Vanha-Laatokka tunnetaan historiassa yhtenä Pohjois-Venäjän vanhimmista kaupungeista. Viikinkiajalla Laatokanlinna oli suuri kauppakaupunki ja skandinaavinen siirtokunta. Varjagit käyttivät siitä nimeä Aldeigjuborg.
Laatokanlinnan maalaiskunta

Laatokanlinnan maalaiskunta on kooltaan 139 neliökilometriä. Vuonna 2016 siellä oli 2 508 asukasta. Maalaiskunnan hallinnollisessa keskuksessa oli 2 012 asukasta vuonna 2010. Kuntaan kuuluu lisäksi 16 muuta kylää.
Vuonna 2007 Vanhan-Laatokan vaakunaan valittiin alassyöksyvä haukka. Valtuuston perustelun mukaan alueen arkeologisissa kaivauksissa on löydetty pronssinen laatta, jossa on haukan tai korpin kuva pystyasennossa. Syöksyasennossa se usean tutkijan mielestä muistuttaa Vladimir Suuren ja Jaroslav Viisaan kolmikärkeä, jota edeltävä Rurikin suvun heraldinen merkki oli kaksikärkinen.
Historia > Arkeologiset löydöt

Ensimmäisen linnoituksen dendroknologisten tutkimusten mukaan rakentamisessa käytetyt puut ovat vuodelta 753. Vanhimmat esinelöydöt ovat 600-luvulta oleva merovingiaikainen kampa (2013 löydetty) ja arabialaisia rahoja eli dirhameja vuodelta 786.
Olhavajoen rannalla on hautakumpuja, jotka on dendrokronologian avulla määritelty vuosille 850–925. Ne ovat tyypiltään viikinkien tekemiä. Haudoista on löydetty sekä miesten että naisten jäänteitä.
Historia > Nykyaika

Paikkakunnan historian ja kulttuurin muistomerkkien suojelemiseksi on alueelle perustettu laaja museokokonaisuus. Museohankkeesta huolimatta kyläkeskus on saanut kyseenalaista julkisuutta, sillä alueen johtohenkilöt haluavat purkaa 1800-luvulla rakennetut talot ja asfaltoida katuja. Pelätään, että asfaltointityö tuhoaa arvokkaan kulttuuriympäristön sekä arkeologisessa kulttuurikerrostumassa olevat puusta, nahasta ja luusta valmistetut esineet.
Vuonna 2003 Laatokanlinnassa vietettiin 1250-vuotisjuhlia. Venäjän presidentti Putin nimitti sen Pohjois-Rusin vanhimmaksi pääkaupungiksi (Drevnjaja stolitsa Severnoi Rusi).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Laatokanlinna Wikimedia Commonsissa
Vanhan-Laatokan historia (Arkistoitu – Internet Archive)
Linnoituksen yksityiskohtia
Linnoituksen arkeologisia kaivauksia 2013 (venäjäksi)
Linnoituksen arkeologisia kaivauksia eri vuosilta (venäjäksi)
Konstatinos VII:n teos " De Administrando Imperio " eli Imperiumin hallitseminen (Arkistoitu – Internet Archive)(englanniksi)
Tatiana Jackson: Austr I Gordum.  (Drevnerusskie Toponimy V Drevneskandinavskih Istochnikah)  Book on Demand Ltd, 2013.  ISBN 978-5944570222  (venäjäksi)
Austr í Görðum: tulkintoja viikinkiajalta(venäjäksi)
Viikinkiaika
Viikinkiaiheinen sivusto(venäjäksi)