stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Meksikonsusi
Taksonomia ja evoluutio

Meksikonsusi on suden eli lajin Canis lupus alalaji Canis lupus baileyi. Suden on esitetty levinneen Pohjois-Amerikkaan Aasiasta Beringian kautta mahdollisesti useina aaltoina. DNA-tutkimusten perusteella meksikonsuden on esitetty edustavan mahdollisesti varhaisesta muuttoaallosta polveutuvaa linjaa. Nuevo Leónin osavaltiossa sijaitsevasta luolasta löydetty sudenkallo on ajoitettu 27 000–11 000 vuotta vanhaksi, mikä viittaisi suden levinneen Meksikoon myöheisellä pleistoseenikaudella. Sittemmät muutokset ympäristössä eristivät meksikonsudet Kalliovuorten susista, mikä johti puolestaan kannan geneettiseen eritymiseen ja sittempään määrittelyyn omaksi alalajikseen.
Koko ja ulkonäkö

Meksikonsusi on suden Pohjois-Amerikassa esiintyvistä alalajeista pienikokoisin. Meksikonsusi on kuitenkin esimerkiksi kojoottia huomattavasti suurempi, noin 2–3 kertaa painavampi. Meksikonsusien urokset ovat hieman naaraita kookkaampia: koiraat painavat 30–41 kiloa ja naaraat 21–30 kiloa. Susien ruumiin pituus on 103–157 cm ja korkeus 60,9–81,2 cm. Turkki on tumma, ja siinä on ruosteenruskean ja harmaan sävyjä. Pää on suuri ja kuono lyhyt ja paksu. Silmien väri vaihtelee ruskeasta kultaiseen. Nenä ja huulet ovat mustat. Häntä on suhteellisen pitkä ja sitä peittää pitkä karvoitus.
Levinneisyys ja elinympäristö

Meksikonsusi katosi aikanaan kokonaan luonnosta ja koko nykyinen kanta polveutuu luontoon tarhoista palautetuista yksilöistä. Susia tavataan Yhdysvalloissa osissa Arizonan ja New Mexicon osavaltioita sekä Meksikon puolella Chihuahuan ja Sonoran osavaltioiden alueella.
Vanhoissa tieteellisissä kuvauksissa meksikonsuden historialliseksi esiintymisalueeksi on kuvailtu alueita Luoteis-Meksikossa Sierra Madren vuoristossa Durangon osavaltion eteläosaan saakka sekä Yhdysvaltojen puolella Arizonan eteläosissa, New Mexicon lounaisosissa ja Texasin länsiosissa. Joskus on esitetty myös laajempaa historiallista levinneisyysaluetta, johon olisi kuulunut lisäksi alueita pohjoisessa Nebraskaan ja Utahin pohjoisosiin saakka sekä lännessä Kalifornian eteläosiin saakka.
Meksikonsuden luontaista elinympäristöä ovat vuoristometsät, muut metsät, chapparalpensaikot ja ruohoa kasvavat laaksot tavallisesti 900–3 660 metrin korkeudella merenpinnasta. Ne välttelevät suoranaisia aavikoita tai aavikkopensaikkoja veden ja suojapaikkojen puutteen takia.
Elintavat

Meksikonsudet muodostavat noin 4–7 yksilön laumoja, jotka ovat hieman pienempiä kuin pohjoisempana tavattavien suden alalajien laumat. Laumalla on johtava pari, uros ja naaras. Keskenään sudet kommunikoivat useilla eri äännähdyksillä, joihin lukeutuvat haukkuminen, ulvominen, murina ja vingahdukset. Ravinnokseen ne käyttävät myös muihin alalajeihin verrattuna hieman pienempiä saaliseläimiä, joihin lukeutuvat esimerkiksi valkohäntäpeura, muulipeura, pekarit, jänikset, maaoravat ja pienemmät jyrsijät. Sudet saalistavat usein satojen kilometrien kokoisella alueella tiettyjä reittejä pitkin, jotka voivat sijaita esimerkiksi vanhoilla teillä ja joenuomien varrella. Sudet voivat olla aktiivisia niin päivisin kuin öisinkin. Lähellä ihmisasutusta ne liikkuvat tavallisemmin yöaikaan.
Meksikonsudet lisääntyvät helmikuun ja maaliskuun välisenä aikana kerran vuodessa. Tiineys kestää 63 päivää, ja pennut kasvavat susien pesässä usein paikalla, jolla on hyvä näköala ympäröivälle alueelle. Kerrallaan pentuja syntyy 4–7. Kaikki lauman jäsenet osallistuvat pentujen ruokkimiseen ja hoitamiseen. Sukukypsiä susista tulee kahden vuoden ikäisinä, ja tarhattuna ihmisen hoidossa ne elävät suurin piirtein 15 vuoden ikäisiksi.
Uhat ja suojelu

Meksikonsuden kannat käsittivät aikanaan tuhansia yksilöitä. Nahuatliksi meksikonsusi tunnettiin nimellä cuitlachcóyotl ja espanjaksi lobo mexicano. Meksikonsusi katosi kokonaan luonnosta 1970-luvulla. Katoamisella oli useita eri syitä. Siirtolaisasutuksen alkaessa levitä Yhdysvaltojen länsiosiin metsästäjät alkoivat saalistaa enenevissä määrin meksikonsuden saaliseläimiä. Metsästäjien ohella saapuivat myös karjanhoitajat, joiden laumat muuttivat ympäristöä ja vähensivät suden saaliseläinten määriä entisestään. Luontaisen ravinnon puutteessa suden saalistivat kotieläimiä. Sudesta tarjottiin pitkään tapporahaa, mutta 1900-luvulla alettiin sen järjestelmällisempi tuhoaminen. Lisääntyvät laumat olivat kadonneet Yhdysvalloista 1940-luvulle tultaessa. Viimeiset tunnetut luonnossa eläneet yksilöt ammuttiin Yhdysvaltojen puolella vuonna 1970, ja Meksikossa havaintoja ei tehty vuoden 1980 jälkeen.
Vuonna 1973 Yhdysvalloissa vietiin läpi niin sanottu Endangered Species Act, ja meksikonsusi määriteltiin virallisesti uhanalaiseksi lajiksi vuonna 1976. United States Fish and Wildlife Service velvoitettiin näin palauttamaan meksikonsusi takaisin luontoon. Tässä vaiheessa Meksiko ja Yhdysvallat sopivat koko tuolloin vain Meksikossa eläneen villin kannan kiinniottamista tarhoihin. Vuosina 1977–1980 löydettiin ja otettiin kiinni neljä urosta ja yksi tiineenä ollut naaras. Näitä yksilöitä käytettiin kannan kasvattamiseen tarhoissa.
Vuonna 1998 ensimmäiset 11 sutta päästettiin vapaaksi alueelle, joka käsittää osia Arizonasta ja New Mexicosta. Vuonna 2018 Yhdysvaltojen kannan arvioitiin olevan vähintään 131 yksilöä. Niistä suurin piirtein puolet oli Arizonassa ja puolet New Mexicossa. Meksikossa ensimmäiset palautukset luontoon tehtiin vuonna 2011. Heinäkuussa 2017 Meksikon villin kannan kooksi arvioitiin 31 yksilöä Chihuahuan ja Sonoran osavaltioiden alueella. Molemmissa maissa on sittemmin suunniteltu palautusten jatkamista.
Meksikonsusi Minnesotan eläintarhassa.
Ulvova pentu.
Svedjehamnin näkötorni

Svedjehamnin näkötorni eli Saltkaret (suom. ”Suola-astia”) on puinen 20-metrinen näkötorni Mustasaaren kunnan Björköbyssä Pohjanmaan rannikolla.
Mustaksi tervattu puurakenteinen torni sijaitsee noin 800 metriä Svedjehamnin satamasta, Björkö–Panike-vaellusreitin ja Bodvattnetin luontopolun varrella.
Torni sai nimen Saltkaret eli ”Suola-astia” yleisökilpailun tuloksena. Nimi viittaa alueen kalastusperinteeseen.
Kuvia

Svedjehamnin näkötorni
Suffolk

Suffolk
| --- | --- |
Sijainti:  Itä-Englanti Englanti Yhdistynyt kuningaskunta
Pääkaupunki:  Ipswich 
Pinta-ala:  3 800 km2  (2016) 
Hallinnolliset osat:  Babergh (d) Forest Heath (d) Ipswich (d) St Edmundsbury (d) (käännä suomeksi) Suffolk Coastal (d) Waveney (d) Mid Suffolk (d) East Suffolk (d) West Suffolk (d) 
Väkiluku:  759 000  as.  (2018) 
Asukastiheys:  200  as./km2  (2018)
NUTS:  UKH14 
Verkkosivusto:  www.suffolk.gov.uk 
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Suffolk on hallinnollinen, muodollinen ja historiallinen kreivikunta Itä-Englannissa, Pohjanmeren rannalla. Hallinnolliseen kreivikuntaan kuuluu viisi hallintopiiriä ja sen keskuksena toimii Ipswichin kaupunki. Vuonna 2020 kreivikunnan alueella arvioitiin elävän noin 761 000 ihmistä.
Suffolkin Felixstowe on yksi Euroopan suurimmista konttisatamista.
Suffolkin maisema on alavaa maanviljelysmaata ja kosteikkoa. Sen rannikko kärsii eroosiosta, ja useita taloja on romahtanut.
Sutton Hoo on Itä-Anglian muinaisten anglosaksisten kuninkaiden hautapaikka, jossa on tehty merkittäviä arkeologisia löytöjä.
Hallinto

Suffolkin muodollisen kreivikunnan alueella sijaitsevat seuraavat hallinnolliset alueet:
| Hallinnon taso | Hallinnon taso | Väkiluku (2020) | Lähde | Kartalla |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Suffolkin kreivikunta: | Suffolkin kreivikunta: | 761 000 |  | 1–5 |
|  | Ipswichin kaupunkipiiri * | 136 000 |  | 1 |
|  | East Suffolkin hallintopiiri * | 250 000 |  | 2 |
|  | Mid Suffolkin hallintopiiri * | 105 000 |  | 3 |
|  | Baberghin hallintopiiri * | 93 000 |  | 4 |
|  | West Suffolkin hallintopiiri * | 177 000 |  | 5 |
* Hallintopiiri
Suffolkin aluehallinto
1. taso: Hallintopiirit
2. taso: Kunnat
Väestö

Vuonna 2020 Suffolkin kreivikunnassa oli noin 761 000 asukasta ja seuraavat yli kymmenentuhannen asukkaan asutuskeskukset:
| Asutuskeskus | Hallinnollinen alue | Väkiluku (2020) | Lähde |
| --- | --- | --- | --- |
| Ipswich | Ipswich | 148 000 |  |
| Lowestoft | East Suffolk | 74 000 |  |
| Bury St. Edmunds | West Suffolk | 41 000 |  |
| Haverhill | West Suffolk | 27 000 |  |
| Felixstowe | East Suffolk | 24 000 |  |
| Sudbury | Babergh | 24 000 |  |
| Stowmarket | Mid Suffolk | 22 000 |  |
| Newmarket | West Suffolk | 20 000 |  |
| Kesgrave | East Suffolk | 20 000 |  |
| Mildenhall | West Suffolk | 15 000 |  |
| Beccles | East Suffolk | 14 000 |  |
| Woodbridge | East Suffolk | 12 000 |  |
Tunnukset > Nimikkokukka

Vuonna 2004 Suffolkin nimikkokukaksi valittiin lehtoesikko Plantlife International -järjestön pitämässä yleisöäänestyksessä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Suffolk Wikimedia Commonsissa
Suhteiden Venäjä

| Suhteiden Venäjä |
| --- | --- |

Kirjailija:  Suvi Salmenniemi & Anna Rotkirch (toim.)
Kansitaiteilija:  Lena Malm
Kieli:  suomi
Genre:  yhteiskuntatiede
Kustantaja:  Gaudeamus
Julkaistu:  2008
Ulkoasu:  nidottu
Sivumäärä:  311
ISBN:  978-952-495-038-1
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Suhteiden Venäjä on Suvi Salmenniemen ja Anna Rotkirchin toimittama artikkelikokoelma, jossa suomalaiset tutkijat kirjoittavat 2000-luvun Venäjästä sosiaalisten verkostojen näkökulmasta. Teoksen julkaisi Gaudeamus vuonna 2008.
Aiheesta muualla

Pöllänen, Pirjo: Suhteet Venäjällä suomalaisin silmin. Yhteiskuntapolitiikka 6/2008.
Stranius, Pentti: Venäjä toimii naisten työllä (Arkistoitu – Internet Archive). Helsingin sanomat 9.4.2008.
Stefanin–Boltzmannin laki

Stefanin–Boltzmannin laki on fysikaalinen laki, jonka mukaan mustan kappaleen säteilemä teho pinta-alaa kohti on suoraan verrannollinen lämpötilan neljänteen potenssiin:
Verrannollisuuskerrointa σ kutsutaan Stefanin–Boltzmannin vakioksi. Sen arvo on
missä k on Boltzmannin vakio, c on valonnopeus, ja h on Planckin vakio. Täten musta kappale, jonka pinta-ala on 1 cm², säteilee lämpötilassa 1 000 K suunnilleen teholla 5,7 W.
Lain havaitsi kokeellisesti Jožef Stefan vuonna 1879. Teoreettisesti sen johti termodynamiikan pohjalta Ludwig Boltzmann vuonna 1884.
Stefanin–Boltzmannin lain voi johtaa myös Planckin säteilylakia integroimalla.
Stefanin–Boltzmannin lain johtaminen Planckin laista integroimalla

Integroidaan Planckin laki kaikkien taajuuksien yli, jotta saamme mustan kappaleen säteilyn kokonaisenergian
Sijoitetaan  x=h\nu /kT,  dx=\left(h/kT\right)d\nu
Yhtälön oikea puoli on standardi-integraali, jonka arvo on  \int _{0}^{\infty }{\frac {x^{3}}{e^{x}-1}}dx={\frac {\pi ^{4}}{15}}, jolloin
Laskeaksemme säteillyn (kokonais)energian per sekunti per pinta-ala absoluuttisessa lämpötilassa T, voimme ajatella säteilyn fotoneja kaasuhiukkasina, joiden keskinopeus on c. Silloin fotonivuo on
Koska musta kappale on täydellinen absorboija, on se myös täydellinen emittoija, jolloin säteilty energia per sekunti, eli teho, I on  {\frac {1}{4}}Nch{\bar {v}}={\frac {1}{4}}uc, koska  u=Nh{\bar {v}}. Nyt saamme
josta määrittelemme Stefanin–Boltzmannin vakioksi  \sigma ={\frac {ac}{4}}=5,67\times 10^{-8}\ \mathrm {K^{-4}\ W\ m^{-2}} .
Esimerkki

Stefanin–Boltzmannin lain avulla voidaan laskea arviot Aurinkokunnan planeettojen pintalämpötiloille. Seuraavan taulukon lämpötilat on laskettu Aurinkoa kunkin planeetan keskietäisyydellä kiertäville täysin mustille palloille. Pallo vastaanottaa tällöin Auringon säteilyä poikkileikkauksensa suuruisella ympyrän pinta-alalla ja säteilee mustan kappaleen säteilyä neljä kertaa suuremmalla pallon pinta-alalla. Asettamalla vastaanotetun säteilyn määrä yhtä suureksi kuin ympäristöön säteilty energiamäärä, voidaan tasapainotilanteen lämpötila laskea.
Vertailun vuoksi taulukko sisältää myös Pluton, vaikka sitä ei nykyisin enää luetakaan planeettoihin kuuluvaksi.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Planeetta | Etäisyys Auringosta (AU) | Laskettu lämpötila (K) | Laskettu lämpötila (°C) | Havaittu lämpötila (°C) |
| Merkurius | 0,387 | 447 | 174 | 179 |
| Venus | 0,723 | 327 | 54 | 452 |
| Maa | 1,000 | 278 | 5 | 14 |
| Mars | 1,523 | 226 | −48 | −123…−60 |
| Jupiter | 5,203 | 122 | −151 | −153 |
| Saturnus | 9,541 | 90 | −183 | −185 |
| Uranus | 19,19 | 64 | −210 | −214 |
| Neptunus | 30,09 | 51 | −223 | −225 |
| Pluto | 39,51 | 44 | −229 | −236 |
Taulukon perusteella näyttäisi Venuksessa vaikuttavan erittäin voimakas kasvihuoneilmiö. Marsissa näyttäisi toimivan vastakkainen ilmiö. Tämä johtunee Marsin pinnan erilaisesta albedosta eli heijastuvuudesta Auringon pintalämpötilaa ja planeetan omaa pintalämpötilaa vastaavilla aallonpituuksilla. Muilla planeetoilla laskennalliset ja havaitut lämpötilat näyttäisivät hyvin vastaavan toisiaan.
Suomen Elektronisen Kaupankäynnin yhdistys

ECF ry:n logo
Suomen Elektronisen Kaupankäynnin yhdistys ry (Electronic Commerce Association of Finland, ECF) on vuonna 1996 toimintansa aloittanut yleishyödyllinen ja voittoa tavoittelematon valtakunnallinen yhteistyöorganisaatio, jonka tarkoituksena on edistää sähköistä kaupankäyntiä ja siihen liittyvien toimintojen kehitystä Suomessa.
Tavoitteet ja toiminta

Suomen Elektronisen Kaupankäynnin yhdistys ry on ainoa internet-kaupankäyntiin keskittynyt yleishyödyllinen ja voittoa tavoittelematon valtakunnallinen yhteistyöorganisaatio Suomessa.  Yhdistys on ”riippumaton tiedon tuottaja ja välittäjä, sekä alan toimijoiden foorumi ja edunvalvoja”, jonka missiona on ”Internetissä tapahtuvan tuotteiden ja palveluiden kaupankäynnin edistäminen sekä suomalaisten verkkokauppiaiden toimintaedellytysten parantaminen”.
Yhdistyksen pääasialliset toimintamuotoja ovat asiantuntemuksen ja informaation tarjoaminen, alan edunvalvonta, koulutus, tiedonvälitys ja verkostoituminen. Se seuraa alan kehitystä ja osallistuu keskusteluun.  Yhdistys on vuoteen 2009 mennessä antanut asiantuntemustoiminpidettä sähköisen kaupan yhteensä yli 15 000 henkilölle ja 5 000 organisaatiolle.
Yhdistyksellä on alle sata organisaatiojäsentä, muun muassa sähköisen kaupan järjestelmätoimittajat. Sen entinen toiminnanjohtaja Kare Casals on sen hallituksen puheenjohtaja.
Historia

Yhdistyksen juuret juontavat Jyväskylän Yliopistoon, jossa tietotekniikan tutkimusinstituutti (TITU) käynnisti kesällä 1996 internetkaupasta kiinnostuneiden toimijoiden verkostoituminen ja tapahtumien järjestäminen. Toiminta vakiintui 1997 ja yhdistys rekisteröitiin.
Alkuvuosina  toiminnan painopiste oli jäsenten yhteistyön ja tiedonsaannin edistämisessä sekä tilaisuuksien järjestämisessä. Se saavutti sähköisen kaupankäynnin toimijoiden luottamuksen, niin että vuonna 2000 sen jäsenmäärä oli 240 organisaatiota.
It-kuplan puhkeaminen vuonna 2000 vaikutti niin, että jäsenmäärä supistui. Vuonna 2002 ECF:n toimisto siirrettiin Jyväskylästä Helsinkiin ja solmi yhteistyösopimuksen Sähköisen kaupan palvelukeskuksen (e-finland.org) hallinnoimisesta vastaavan E-Finland Network Oy:n kanssa. Samalla palvelukeskus otti hoitaakseen yhdistyksen operatiivisen toiminnan ja palvelukeskuksen toiminnanjohtaja Kare Casalsille siirtyi yhdistyksen toiminnanjohtajan tehtävät.
Hallitus

Puheenjohtaja
Kare Casals, kehitysjohtaja, Kainuun Etu Oy, IT-Pooli Group
Varsinaiset jäsenet
Mikko Marsio
Jaakko Hallavo, varatoimitusjohtaja, Smilehouse Oy
Tapio Valli, toimitusjohtaja, Soprano Ohjelmistot Oy
Jani Muhonen, toimitusjohtaja, Vilkas Oy (ent. Gagar Oy)
Minna Lehtipuu, toimitusjohtaja, Proverbial Oy (GiftGourmet.fi)
Piiu Pukkila, senior partner, House of Digitalization Oy
Varajäsenet:
Markku Korkiakoski, toimitusjohtaja, Suomen Ruokatori Oy
Pasi Liukko, kehitysjohtaja, Teleca Finland Oy
Petteri Harjula, toimitusjohtaja, APH-Consulting Ltd Oy
Steve Rowe

| Steve Rowe> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: tammikuussa 1965
Muusikko
Aktiivisena:  1985–
Tyylilajit:  death metal   grindcore   thrash metal   groove metal   power metal   klassinen metalli   punk
Soittimet:  murinalaulu, bassokitara
Yhtyeet:  Light Force (1985 – 1989)   Mortification (1990 –)
Levy-yhtiöt:  MCM Music   Rowe Productions  Nuclear Blast
Aiheesta muualla
www.soundmass.com/rowe
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Steve Rowe (synt. 1965) on australialainen extreme metal -muusikko, joka tunnetaan parhaiten death metal -yhtye Mortificationin basistisolistina ja keulahahmona. Mortificationin menestyksen ja innovatiivisuuden vuoksi Steve Rowea pidetään merkittävänä australialaisena äärimetallimuusikkona. Jotkut pitävät Steve Rowea myös yhtä merkittävänä basistina kuin Thin Lizzyn Phil Lynottia, Motörheadin Lemmy Kilmisteriä ja Kiss:n Gene Simmonsia Rowen omaleimainen ja tunnistettava basson soittotyyli on kuuluvan korkeavireistä ja groovaavaa. Ennen kuin leukemia heikensi hänen terveyttään, pidettiin Rowea myös yhtenä aikansa parhaimmista death metal -vokalisteista. Hänen ikimuistoisimmat ja virtuoosimaisimmat murinavokalisointinsa ovat kuultavissa varsinkin albumilla Scrolls of the Megilloth (1992). Steve Rowe perusti myös levy-yhtiön Rowe Productions.
Tausta

Steve Rowe tutustui kahdeksanvuotiaana hard rock- ja metallimusiikkiin yhtyeiden, kuten Slade, Status Quo ja Deep Purple kautta kun hänen vanhempi veljensä Scott esitteli ne Stevelle. Viisitoistavuotiaana hänen suosikkiyhtyeensä olivat Iron Maiden, Motörhead ja Judas Priest. Steve Rowe oli kasvanut baptistiperheen kodissa, jossa oli vahvat kristilliset arvot. 1980-luvulla hän kuitenkin tunsi ettei sopinut seurakuntaansa ja alkoi viettää aikaansa ystäviensä kanssa, jotka olivat pääasiassa metallimusiikin alakulttuurin edustajia.
Vuonna 1983 Steve Rowe osti ensimmäisen bassokitaransa ja alkoi opetella sen soittoa. Hänen pääasialliset vaikuttajansa olivat erityisesti Motörheadin Lemmy Kilmister sekä myös Manowarin Joey DeMaio ja Iron Maidenin Steve Harris. Kristillisen metallin soiton hän aloitti vuotta myöhemmin. Samana vuonna nuoriso-ohjaaja seurakunnassa, jossa Steve oli joskus käynyt, antoi hänelle Resurrection Bandin kasetin. Se muutti Rowen käsityksensä kristillisestä musiikista ja vaikutti merkittävästi hänen päätökseensä palata seurakuntaansa ja perustaa kristillinen metalliyhtye. Muutamat yhtyeviritelmät ystävien kanssa kuitenkin kariutuivat yksi toisensa jälkeen. Rowe ei ollut tyytyväinen seurakuntaansa ja vaihtoi pian Harvest Christian Centreen, joka oli erityisesti punk- ja metallimusiikin alakulttuurien edustajille suunnattu yhteisö. Siellä Steve sai tukea visioilleen.
Muusikon ura

Muutamien epäonnistuneiden yhtyekokeilujen ja jatkuvien kokoonpanomuutosten jälkeen Steve Rowe perusti Light Forcen vuonna 1985, vaikkakin yhtyeen ensimmäinen kokoonpano hajosi jo ensimmäisen keikan jälkeen. Uudet jäsenet liittyivät kuitenkin pian mukaan ja
Light Force voitti jopa erään Melbournessa järjestetyn yhtyekilpailun. Sen johdosta yhtye vastaanotettiin avoimesti Australian metalliskenessä ja äänittivät pian debyyttinsä Battlezone (1987) sekä tekivät kiertueen Australian poikki. Vuonna 1988 he julkaisivat albumin Mystical Thieves, joka myi hyvin ja Light Force keikkaili yhtyeiden, kuten Stryper, Whitecross ja Leviticus kanssa tukeakseen albumin myyntiä.
Light Forcen ollessa läpimurron partaalla, ilmoittivat kaksi yhtyeen jäsentä lähtevänsä. Tässä vaiheessa Steve Rowe oli tutustunut äärimmäisempään musiikkiin, jota hän halusi kokeilla soittaa. Muita jäljellä olevia jäseniä ei ajatus innostanut ja Rowe päätyikin hankkimaan jäseniksi Jayson Sherlocken (rummut) sekä Cameron Hallin (kitara). Yhtye julkaisi demon Break the Curse ja pian sen jälkeen vuonna 1990 vaihtoivat nimensä Mortificationiksi.
Mortification julkaisi lukuisia albumeita ja vuosien kuluessa yhtyeestä muodostui Australian kenties menestynein extreme metal -yhtye sekä maailman menestynein kristillinen äärimetalliryhmä. (Arkistoitu – Internet Archive) Monet pitävät Mortificationin varhaista tuotantoa death metalin klassikoina. Steve Rowe perusti 1990-luvulla oman levy-yhtiön Rowe Productions, joka teki monia yhtyeitä tunnetuiksi.
Vuonna 1996 Steve sairastui leukemiaan, jonka pahimmassa vaiheessa hänellä arveltiin olleen elinaikaa jäljellä vain muutama tunti. Epäonnistuneesta luuydinsiirrosta huolimatta Steve kuitenkin parantui, mitä kuvailtiin "ihmeeksi". Yhtye jatkoi musiikin tuottamista Rowen saadessa jälkihoitoa sairauteensa.
Mortification on edelleen aktiivinen äärimetalliskenessä. 2000-luvulla se on julkaissut muutaman vuoden välein uutta tuotantoa.
Summa summarum

| Summa summarum: latinankielisiä termejä |
| --- | --- |

Kirjailija:  koonnut Arto Kivimäki
Kustantaja:  Karisto
Julkaistu:  1998
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  614
ISBN:  951-23-3810-6
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Summa summarum – Latinankielisiä termejä on Arto Kivimäen toimittama kokoelma latinankielisiä sanoja ja ilmauksia, jotka ovat vielä nykyaikana käytössä. Teoksen on julkaissut Karisto vuonna 1998 ja se on jatkoa edellisenä vuonna ilmestyneelle teokselle Carpe diem!. Summa summarum kertoo latinankielisten sivistyssanojen sekä filosofisten ja tieteellisten termien taustoja ja opastaa niiden käyttöä. Teoksen nimi tarkoittaa suomeksi ”summien summaa” (loppujen lopuksi).
Summa (täsmennyssivu)

Wikisanakirjassa on tähän liittyvä sananselitys: .
Summa voi tarkoittaa seuraavia:
summa, yhteenlaskutoimitus ja sen tulos
suora summa, algebrallinen konstruktio
modulien suora summa, suoran summan erikoistapaus
summa, skolastiikalle tyypillinen kirjallisuuden laji
Summa, suomalainen kirjankustantamo
Summa, kylä Haminassa
Summa, kylä Karjalankannaksella entisessä Kuolemajärven kunnassa
Summa, Kuopio
Summan paperitehdas, Stora Enson paperitehdas Haminan Summassa
Summan taistelu talvisodassa
1928 Summa, taistelupaikan mukaan nimetty asteroidi
Summa, Sara-yhtyeen albumi vuodelta 2018
sukunimenä:
Lasse Summa (s. 1960), suomalainen jääkiekkomaalivahti
Pirkko-Liisa Summa (1938–2013), suomalainen toimittaja
Risto Summa (1854–1885), suomalainen kauppias, maanviljelijä ja valtiopäivämies
Vilho Summa (1870–1914), suomalainen kirjailija.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Summa”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Muodonmuutos (Kafka)

Muodonmuutos (saks. Die Verwandlung) on Franz Kafkan ensimmäistä kertaa vuonna 1915 julkaistu teos. Se on luokiteltavissa laajaksi novelliksi tai pienoisromaaniksi.
Tarina kertoo kauppamatkustaja Gregor Samsasta, joka herää eräänä aamuna "suunnattomaksi syöpäläiseksi" muuttuneena. Hänestä pitää alun alkaen huolta 17-vuotias viulunsoittajasisar Grete. Muut päähenkilöt ovat isä ja pahasta astmasta kärsivä heikko äiti. Tarina kuvaa syöpäläisen epätoivoisia yrityksiä ottaa kontaktia perheeseensä. Tarina päättyy syöpäläisen kuolemaan.
Strasbourgin lentoasema

| Strasbourgin lentoasema> Aéroport de Strasbourg Straßburg Flughafen |
| --- | --- |

IATA-koodi:  SXB
ICAO-koodi:  LFST
Sijainti:  Entzheim, Bas-Rhin, Ranska
Koordinaatit:  48°32′31″N, 07°38′04″E
strasbourg.aeroport.fr
Strasbourgin lentoasema (ransk. Aéroport de Strasbourg, saks. Straßburg Flughafen) (IATA: SXB, ICAO: LFST) on pieni kansainvälinen lentoasema joka sijaitsee Ranskan Entzheimissä, 10 kilometriä länteen Strasbourgista. Vuonna 2019 lentokenttää käytti 1 301 886 matkustajaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Strasbourgin lentoasema Wikimedia Commonsissa