stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Shanice
Diskografia

| --- | --- |
 Albumit 1987: Discovery  1991: Inner Child  1994: 21... Ways to Grow  1999: Shanice  1999: Ultimate Collection  2006: Every Woman Dreams  2011:  TBA :  Yhdysvaltain Top 100 singlet 1987: "(Baby Tell Me) Can You Dance"  1988: "This Time" (Kiaran kanssa)  1991: "I Love Your Smile"  1992: "Silent Prayer"  1992: "Saving Forever for You"  1993: "It's for You"  1999: "When I Close My Eyes"
Palkinnot

Kultainen leijona: Paras kansainvälinen artisti (1993)
Virginia H. Aksan

Virginia H. Aksan (s. elokuussa 1946) on kanadalais-yhdysvaltalainen professori ja historiantutkija. Aksanin erityisalaa on 1700–1800-lukujen Osmanien valtakunta. Hän opettaa McMaster-yliopistossa Hamiltonissa mm. Islamin, Lähi-idän ja Välimeren alueen historiaa.
Teoksia

An Ottoman Statesman in War and Peace: Ahmed Resmi Efendi, 1700–1783 (Leiden, E.J. Brill, 1995)
Ottomans and Europeans: Contacts and Conflicts (Istanbul, Isis, 2004)
Ottoman Wars, 1700–1870: An Empire Besieged (Hammersmith: Pearson/Longman, 2007)
Yhteistyönä Daniel Goffmanin kanssa: The Early Modern Ottomans: Remapping the Empire (Cambridge: Cambridge University Press, 2007)
Weaverin oireyhtymä

Weaverin oireyhtymä on vuonna 1974 kuvattu ylikasvuisuusoireyhtymä, jonka aiheuttajaa varmuudella ei tiedetä. Suurin osa potilaista on miespuolisia.
Weaver-lapsilla on poikkeuksellisen matala ääni jo ennen äänenmurrosta. Syndroomaan liittyy yleensä kehitysvamma tai henkistä jälkeenjääneisyyttä. Puhe on usein epäselvää, ja kasvainten riski on noussut.
Weaver-syndromaatikot syntyvät huomattavasti ylipainoisina. Vastasyntynyt voi painaa 10 kg ja 14 kuukauden ikäinen lapsi jo 30 kg.
Maailmalla on ollut vuoteen 2004 mennessä kymmeniä todettuja Weaver-tapauksia.
Shigure (1935)

| Shigure/時雨 |
| --- | --- |
 Shigure

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Uraga Dock Company
Kölinlasku:  9. joulukuuta 1933
Laskettu vesille:  18. toukokuuta 1935
Palveluskäyttöön:  7. syyskuuta 1936
Poistui palveluskäytöstä:  upotettu 24. tammikuuta 1945
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 712 t (standardi) 2 011 t (kuormattu)
Pituus:  107,5 m (vesiraja)
Leveys:  9,9 m
Syväys:  3,5 m
Koneteho:  42 000 shp
Nopeus:  35 solmua
Miehistöä:  180
Aseistus
Aseistus:  5 x 127 mm/50 type 3 2 x 13 mm ilmatorjuntakonekivääriä 8 x 61 cm torpedoputkea
Shigure (jap. 時雨) oli Keisarillisen Japanin laivaston Shiratsuyu-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin Uraga Dock Companyltä, missä köli laskettiin 9. joulukuuta 1933. Alus laskettiin vesille 18. toukokuuta 1935 ja valmistui 7. syyskuuta 1936.
Palvelus

Alus upotettiin 24. tammikuuta 1945.
Web-anime

Web-anime (jap. Webアニメ) tarkoittaa Japanissa suoraan Internetissä julkaistavia animeteoksia. Tyypillisesti tällaiset animet ovat lyhyitä ja usein taiteilijoiden itsenäisesti julkaisemia tai yhteistyössä animestudioiden kanssa toteutettuja teoksia. Televisiossa jo esitetyt animaatiot, jotka asetetaan saataville Internetin suoratoistopalveluissa, eivät ole web-animea.
Japanin ulkopuolella käytetään termiä ”original net animation” eli ONA, vastaavasti kuin suoraan videolle julkaistusta animesta käytetään termiä original video animation eli OVA. Termin keksivät Papillon Rose -animen kehittäjät ja se otettiin käyttöön Anime News Network -internetsivustolla.
Shakermaker

| ”Shakermaker” Oasis |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Definitely Maybe
 Julkaistu: 13. kesäkuuta 1994 (UK)
 Tuottaja(t): Oasis, Mark Coyle, Owen Morris
 Tyylilaji: psykedeelinen rock, brittipop
 Kesto: 16.04 (CD)
 Levy-yhtiö: Creation Records (UK)
Oasiksen muut singlet
| ”Supersonic” 1994 | ”Shakermaker” 1994 | ”Live Forever” 1994 |
Shakermaker on Oasiksen kappale ja 13. kesäkuuta 1994 julkaistu single. Singlen b-puolia ovat kappaleet D'Yer Wanna Be A Spaceman?, Alive (8 raita demo) ja Bring It On Down (Live). Parhaimmillaan single nousi virallisella Ison-Britannian single-listalla sijalle 11. Sijoitus on Oasiksen toiseksi huonoin brittilistalla - Shakermakerin jälkeen kaikki Oasis-singlet ovat päätyneet Britanniassa top-10:een. Singleä on myyty Britanniassa noin 300 000 kpl. Kappale itsessään on eräs Oasiksen suosituimmista. Yhtyettä syytettiin plagioinnista, koska kappale muistuttaa Coca-Colan 80-luvun mainoskampanjassa soinutta laulua. Asiaa ei kuitenkaan viety oikeuteen. Liam Gallagher on kertonut pitävänsä kappaleesta sen psykedeelisyyden vuoksi. Noel Gallagher on kertonut Shakermakerin kirjoittamisesta: "Ajattelin että ihmiset varmaan luulevat minua mielipuoleksi, kun kirjoitan muovailuvahasta, liikennevaloista ja ystävistä kuten Mr. Soft".
Kappaleet

Kaikki kappaleet kirjoittanut Noel Gallagher, ellei toisin mainita.
CD CRESCD 182
"Shakermaker" - 5:11
"D'yer Wanna Be A Spaceman?" - 2:41
"Alive (8-raita Demo)" - 3:56
"Bring It on Down" (Live) - 4:17
7" CRE 182
"Shakermaker" - 5:11
"D'yer Wanna Be A Spaceman?" - 2:41
12" CRE 182T
"Shakermaker" - 5:11
"D'yer Wanna Be A Spaceman?" - 2:41
"Alive (8-raita Demo)" - 3:56
Kasetti CRECS 182
"Shakermaker" - 5:11
"D'yer Wanna Be A Spaceman?" - 2:41
Aiheesta muualla

Oasis - Shakermaker YouTubessa
WatAgame

WatAgame on tanskalainen internetyhtiö. Se ylläpitää goSupermodel-sivustoa. GoSupermodelin ylläpitäjät työskentelevät watAgamessa, lukuun ottamatta Alankomaiden ylläpitäjää, joka työskentelee sikäläisessä mainostoimistossa. Alkuperäinen goSupermodel lopetti toimintansa 24. toukokuuta 2016, mutta se avattiin uudelleen 12. joulukuuta 2022. Uusi palvelin on kansainvälinen, kun taas vanha oli jaettu maakohtaisesti.
WatAgame ylläpitää myös Momio-nimistä peliä mobiililaitteille. Nykyään Momiota voi pelata myös tietokoneilla.
Shihezi

| Shihezi (kiin>  石河子市, Shíhézǐ Shì) uiguuriksi شىخەنزە شەھىرى, Shixenze Shehiri |
| --- | --- |
 Shihezin sijainti Sinkiangissa.
 Shihezi
 Koordinaatit: 44°18′N, 86°02′E 
Valtio:  Kiina
Autonominen alue:  Sinkiang
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  Piirikuntatason kaupunki
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  460 km²
Väkiluku (2010):  380 130
Aikavyöhyke:  UTC+8
 – Kesäaika:  UTC+8
Postinumero:  832000
Suuntanumero(t):  0993
Rekisterikilpi:  新C
 
 www.shz.gov.cn 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Shihezi (kiin. 石河子市, Shíhézǐ Shì, uiguuriksi شىخەنزە شەھىرى, Shixenze Shehiri) on piirikuntatason kaupunki Sinkiangin uiguurien autonomisella alueella Kiinassa. Kaupungin pinta-ala on 460 nellökilometriä ja väkiluku 380 130 (2010). Kaupungin keskusta sijaitsee linnuntietä noin 135 kilometriä autonomisen alueen pääkaupunki Ürümqistä luoteeseen. Se on Xinjiangin tuotanto- ja rakennuskomennuskunnan perustama ja hallinnoima kaupunki.
Galleria

Kaupunkimaisemaa.
Shihezin rautatieasema.
Shihezin yliopisto.
Bingtuanin museo.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Shihezi Wikimedia Commonsissa
Wessmanni

Wessmanni on Vaajakoskella vuodesta 1996 ilmestynyt paikallislehti. Sen kustantajia ovat olleet Uutismanni, Joutsan Seutu ja nykyisin Rypäleravintolat. Sen nimi viittaa Vaajakosken keskustaan, Wessmanninmäkeen.
Wanold Wrydon Wilkman

Wanold Wrydon (Valle t. Walle) Wilkman (13. maaliskuuta 1872 Uusikirkko – 27. joulukuuta 1937 Helsinki) oli suomalainen geologi.
Wilkmanin vanhemmat olivat asemapäällikkö Abraham Johan Wilkman ja Ulrika Kristina Kymén. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin Suomalaisesta normaalilyseosta 1889 ja valmistui filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1895.
Wilkman oli Geologisen Tutkimuslaitoksen apulaisgeologi vuodesta 1895 ja valtiongeologi vuodesta 1932. Helsingin yliopisto myönsi hänelle kunniatohtorin arvon vuonna 1936. Hän kartoitti Suomen kallioperää ja julkaisi selityksin varustettuja geologisia karttalehtiä, joissa on perusteellinen selvitys niin sanotun karjalaisen liuskevyöhykkeen geologiasta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Wanold Wrydon Wilkman Wikimedia Commonsissa
Weaver-kisko

Weaver-kisko
Weaver-kisko on kiinnityskisko, jota käytetään lisävarusteiden (kuten kiikaritähtäin tai valaisin) kiinnittämiseen aseisiin, kuten kivääreihin, rynnäkkökivääreihin, konepistooleihin ja pistooleihin. Weaver-kisko oli ensimmäinen universaali lisävarusteiden kiinnitysjärjestelmä. Sitä ennen varusteet täytyi kiinnittää jokainen omilla keinoillaan aseeseen, kun taas kiskon omaavaan aseeseen on helppo kiinnittää varusteita, jotka kaikki ovat yhteensopivia. Weaver-kisko on yhä suosittu järjestelmä ja sillä on useita samankaltaisuuksia vuonna 1995 esitellyn Picatinny-kiskon kanssa.
Weaver-kiskon päällä olevat kiinnitystä parantavat kohoumat ovat 3,8 millimetrin välein, kun Picatinny-kiskossa välitys on viisi millimetriä. Siten Picatinny- ja Weaver-kiskoille sopivat lisälaitteet eivät ole täysin keskenään yhteensopivia. Weaver-kiskolle sopiva laite voidaan kiinnittää tukevasti Picatinny-kiskoon vain, jos kiinnitettävän laitteen alapinta on tasainen ja kiinnitys voidaan tehdä esimerkiksi ruuveilla.[lähde? ]
Wesslin

Wesslin on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Esa Wesslin (1947–2013), suomalainen jääkiekkoilija
Samu Wesslin (s. 1975), suomalainen jääkiekkoilija
Sara Wesslin (s. 1990), kolttasaamelainen televisiotoimittaja
Taisto Wesslin (1941–2010), suomalainen säveltäjä ja kitaristi
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Segestan temppeli

| Segestan temppeli |
| --- | --- |
 Segestan temppeli.
Sijainti:  Segestan arkeologinen alue, Fermata Segesta, Calatafimi-Segesta, Trapani, Sisilia
Koordinaatit:  37°56′29″N, 12°49′57″E
Rakennustyyppi:  kreikkalainen temppeli
Valmistumisvuosi:  n. 417 eaa.– (kesken)
Tyylisuunta:  doorilainen
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Segestan temppeli on antiikin aikainen kreikkalainen temppeli, joka sijaitsi Segestan kaupungissa Sisiliassa, nykyisessä Italiassa. Sitä kutsutaan tutkimuksessa ”Segestan temppeliksi” tai joskus vain ”doorilaiseksi temppeliksi” siksi, että sen kohdejumaluutta ei tunneta. Temppelin rauniot sijaitsevat Segestan arkeologisen alueen länsilaidalla nykyisessä Calatafimi-Segestassa. Ne ovat koko Sisilian parhaiten säilyneitä muinaisjäänteitä.
Historia

Segestan temppelin rakentaminen on tutkijoiden arvion mukaan aloitettu klassisella kaudella noin vuonna 417 eaa. Sen paikalla on kuitenkin ollut varhaisempi edeltäjä jo arkaaisella kaudella 500-luvulla eaa. Temppelin malli on peräisin Sisilian rannikon kreikkalaiskaupunkien suurista doorilaisista temppeleistä, ja se edustaa siten ei-kreikkalaisen Segestan hellenisoitumista. Rakentamisaikaan kaupunki oli liitossa Ateenan kanssa. Temppeli jäi viimeiseksi suureksi doorilaiseksi temppeliksi koko Sisiliassa.
Temppelin on yleensä tulkittu jääneen keskeneräiseksi, oletettavasti Segestassa tapahtuneiden poliittisten muutosten vuoksi. Syynä saattoi olla se, että kaupunki jäi 400-luvun eaa. lopulla Karthagon valtaan. Toisaalta on myös ehdotettu, että temppeli olisi alun perin tarkoitettukin pelkäksi peristyyliksi eli katottomaksi pylväiköksi jonkinlaista kaupungin ei-kreikkalaisen väestön ulkoilmaan sijoittunutta itämaisperäisen kultin harjoittamista varten.
Nykyisin temppeli on Segestan tunnetuin rakennus, ja sen suhteellisen hyvin säilyneet rauniot ovat koko Sisilian parhaiten säilyneitä temppelinraunioita Akragaan Concordian temppelin ja Selinuksen Temppelin E ohella.
Rakennus

Temppeli sijaitsee kukkulalla kaupungin akropoliin eli linnavuoren länsipuolella kaupunginmuurien ulkopuolella. Se on peripteraalitemppeli ja edustaa doorilaista tyyliä. Rakennusmateriaali on nykyisen Alcamon seudulta tuotettua travertiini-kalkkikiveä. Temppelin stylobaatin koko on noin 26 × 61 metriä, ja siinä on kolmiportainen krepidoma-perustus. Temppelissä on lyhyillä sivuilla kuusi ja pitkillä sivuilla 14 pylvästä eli yhteensä 36 pylvästä. Pylväiden korkeus on noin 9,33 metriä. Temppelin friisissä on triglyfit ja koristelemattomat metoopit.
Temppelin oletettu keskeneräisyys näkyy selvästi keskelle kuuluneen naos- eli cellarakennuksen puuttumisesta sekä siitä, ettei temppelin pylväitä ollut uritettu, toisin sanoen niissä ei ole kanneluureja. Kanneluurien puuttumisen vuoksi pylväät näyttävät poikkeuksellisen raskailta. Temppelin peristasis eli ympäröivä pylväikkö sekä arkkitraavit ja päätykolmiot ovat säilyneet kokonaisina. Toisin sanoen suurin osa siitä, mitä temppelistä oli ilmeisesti koskaan rakennettu, vaikuttaa myös olevan edelleen jäljellä.
Kirjallisuutta

Burford, Alison: Temple Building at Segesta.  (Classical quarterly)  Clarendon Press, 1961.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Segestan temppeli Wikimedia Commonsissa
Segestan temppelin lyhyempi sivu.
Temppeli sisältä.
Temppelin pohjapiirros.
Wanrong

Wanrong kesällä 1925.
Wanrong (kiin. 婉容, 13. marraskuuta 1906 Peking, Suuren Qingin keisarikunta – 20. kesäkuuta 1946 Yanji, Jilin, Kiinan kansantasavalta) oli Kiinan viimeinen keisarinna ja keisari Pu Yin puoliso. Hänen isänsä oli Qing-dynastian sisäministeri. Wanrong sai nuorena lähes vastaavanlaisen koulutuksen kuin pojatkin, mikä oli siihen aikaan Kiinassa harvinaista. Hän sai opetusta yhdysvaltalaiselta naisopettajalta Kielletyssä kaupungissa ja Tianjinissa.
Tarkasti ottaen Wanrong ei ollut keisarinna, koska Qing-dynastia oli syösty vallasta jo vuonna 1912. Pu Yi kuitenkin säilytti keisarin arvonimensä tämän jälkeenkin, ja Wanrong on mukana Qing-dynastian virallisessa hallitsijaluettelossa vuodelta 1928.
Keisari valitsi Wanrongin puolisokseen valokuvien perusteella, samoin kuin toisenkin vaimonsa. Häät pidettiin marraskuussa 1922 Wanrongin täytettyä 16 vuotta. Myös keisari itse oli silloin 16-vuotias. Avioliitosta ei tullut onnellista, eikä keisaripari saanut lapsia. Wanrong alkoi polttaa oopiumia ja addiktoitui.[lähde? ]
Vuonna 1934 japanilaiset nimittivät Pu Yin Mantšukuon keisariksi, ja Wanrongista tuli Mantšukuon keisarinna. Hän synnytti tyttären palvelijalleen, mutta lapsi surmattiin.
Elokuussa 1945 Neuvostoliitto miehitti Mantšurian. Wanrong yritti paeta japanilaisen kälynsä Hiro Sagan kanssa Koreaan, mutta kiinalaiset kommunistit pidättivät heidät. Vankeudessa Hiro Saga hoiti oopiumin vieroitusoireista kärsivää Wanrongia, joka uskoi edelleen elävänsä hovin ja palvelijoiden keskellä.
Kesäkuussa 1946 Wanrong kuoli vankilassa aliravitsemukseen ja oopiumin vieroitusoireisiin. Hänen hautapaikkaansa ei tiedetä. Wanrongin nuorempi veli järjesti sisarelleen hautajaisseremonian Läntisillä Qing-haudoilla vuonna 2006.
Joan Chen näyttelee Wanrongia Bernardo Bertoluccin elokuvassa Viimeinen keisari (1987), jossa roolihahmon nimenä on Wan Jung. Keisarinna käytti joskus myös länsimaista nimeä Elizabeth.[lähde? ]
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Wanrong Wikimedia Commonsissa
Wooden Bone

Wooden Bone on Hämeenlinnassa 1995 perustettu rockyhtye. Sama kokoonpano teki aiemmin erilaista musiikkia nimellä Sancnity. 1998 yhtye teki 50 keikkaa Remu Aaltosen kanssa.
Jäsenet

Janne Saksa, kitara
Tommi Kurki, kitara
Sami Kurvinen, basso
Tommi Saksa, rummut
Pete Lapintie (1998-), kosketinsoittimet
Julkaisut

Crumb (1995):
"Untitled" (1996):
Foursome (1996):
"Untitled" (2000):
Rainy Days (2001):
Play It Again (2003):
Whitlock

Whitlock on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Anna Whitlock (1852–1930), ruotsalainen kasvatustieteilijä, koulunjohtaja ja naisasianainen
Harold Whitlock (1903–1985), brittiläinen kilpakävelijä
Lloyd Whitlock (1891–1966), yhdysvaltalainen näyttelijä
Max Whitlock (s. 1993), brittiläinen telinevoimistelija, olympiavoittaja ja maailmanmestari
Percy Whitlock (1903–1946), englantilainen säveltäjä ja urkuri
Simon Whitlock (s. 1969), australialainen dartsinpelaaja
Thomas Whitlock (1954–2023), yhdysvaltalainen lauluntekijä ja sanoittaja.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Woodfordin metroasema

Woodford on Lontoon metron asema Central Linellä, joka sijaitsee Redbridgessä, Lontoossa. Asema sijaitsee Oyster-vyöhykkeellä 4. Asema toimii Hainaultin kautta kulkevien Central Linen junien pääteasemana.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Woodfordin metroasema Wikimedia Commonsissa
| Pohjoiseen/Länteen |  |  |  | Etelään/Itään |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Buckhurst Hillin metroasema ▷ Eppingin metroasema |  |  Central Line |  | Roding Valleyn metroasema ▷ Hainaultin metroasema |
|  |  |  Central Line |  | South Woodfordin metroasema ▷ West Ruislipin asema (en) |
muokkaa wikidataa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Woodford tube station
Käännös suomeksi
Saimaan kameraseura

| Saimaan kameraseura ry |
| --- | --- |

Perustettu:  1946
Kotipaikka:  Lappeenranta
Jäsenmäärä:  99 (2022)
Puheenjohtaja:  Jyrki Jääskeläinen
Hallitus:  Jukka Kosonen, Eero Heikkinen, Heini Eronen, Elina Janhunen
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Puheenjohtaja 2013-2017 Jukka Kosonen
Saimaan kameraseura ry on Lappeenrannassa ja sen ympäryskunnissa vaikuttava yhdistys, jonka tarkoituksena on edistää valokuvausharrastusta. Seura on jäsenmäärältään yksi Suomen suurimmista kameraseuroista.
Yhdistyksen jäsenet kokoontuvat kesäkuukausia lukuun ottamatta kaksi kertaa kuukaudessa. Toiminnan rungon muodostavat jokaisen kuukauden toisena ja neljäntenä keskiviikkona pidetyt jäsenillat.
Koulutus on Saimaan Kameraseurassa ollut toiminnan vahvimpia osa-alueita heti alusta alkaen. Kouluttajia on saatu niin omasta seurasta kuin muualtakin Suomesta. Jäsenhankintaa tukevat valokuvauksen peruskurssit, seuran omien jäsenten osaamista tukevat tekniikkaillat ja erilaiset työpajaviikonloput. Lisäksi hyödynnetään Suomen Kameraseurojen Liiton tarjoamia valtakunnallisia koulutusmahdollisuuksia.
Saimaan kameraseura on vuodesta 1947 lähtien kuulunut Suomen kameraseurojen liittoon. Vuonna 2010 Suomen kameraseurojen liitto valitsi Saimaan kameraseuran Vuoden kameraseuraksi.
Omat toimitilat ovat tärkeät uskottavaa seura-toimintaa rakennettaessa. Saimaan Kameraseura sai 1980-luvun alussa toimitilat  Lappeenrannan kerhokeskukseen, osoitteeseen Puutarhurinkatu 3. Laitteita hankittiin kaupungin ja Kymen läänin tuella. "Päämaja" pysyi Puutarhurinkadulla peräti vuoteen 2008 asti, jolloin siirryttiin Kaakkois-Suomen Valokuvakeskuksen tiloihin. Kaakkois-Suomen Valokuvakeskuksen muutettua Koljonlinnasta Galleria Pihattoon vuonna 2015, siirtyi kameraseuran toiminta mukana. Kaakkois-Suomen Valokuvakeskuksen lopetettua toimintansa Galleria Pihatossa 31.12.2018, siirtyi kameraseuran toiminta väliaikaisesti Etelä-Karjalan Meripelastusseuran tiloihin Lappeenrannan Pikisaaressa. Elokuusta 2019 lähtien seuran toiminta on jatkunut Etelä-Karjalan Yhdistykset ry:n ylläpitämässä Yhteisötila Kuutinkulmassa.
Historia > Ensimmäinen vuosikymmen 1946–1956

Saimaan kameraseura ry:n historia alkaa tammikuusta 1946, jolloin johtaja Gunnar Grönqvist kutsui koolle seuran perustavan kokouksen. Seuran säännöt hyväksyttiin helmikuussa 1946, ja yhdistysrekisteriin se merkittiin vuonna 1947. Seuran logokilpailun voitti kultaseppä V. F. Tiihonen. Logo on yhä käytössä.
Saimaan rantamien valokuvausharrastusta ei toki voida laskea niinkin myöhäisestä ajan-kohdasta kuin 1946 alkaneeksi, mutta silloin asia sai konkreettisen muodon. Gunnar Grönqvist oli yksi seuran vahvoja tukihahmoja pitkään tämän jälkeenkin. Hänen liikkeensä Valotus Oy toimi Lappeenrannan Koulukadulla, ja edisti  tarvikkeiden ja välineiden hankintaa, olihan lähes kaikesta pulaa vielä 1950-luvullakin.
Seuran hallitus (tuolloin johtokunta) suunnitteli etukäteen ohjelman kuukausittaisiin kokoontumisiin. Pian alkoi myös säännöllinen kilpailu- ja koulutustoiminta, jotka vakiintuivat 1950-luvulla materiaalipulan helpotuttua. Seurassa vaikuttaneista henkilöistä on mainittava ainakin seuran Grand Old Man Hugo Wallenius, jonka jäljet näkyivät nuorempien kuvaajien tuotannossa vielä pitkään hänen kuolemansa jälkeenkin, vuoden 1956 FIAP:n vuosikirjaan neljästä suomalaisesta valitut Erkki Niemelä ja Olli Jalo, sekä Unto Oikkonen ja Pekka V. Virtanen, jotka molemmat toimivat myöhemmin myös seuran puheenjohtajina
Valokuvakilpailuja oli kahdessa sarjassa; A- (ammattilaiset) ja B-sarja (harrastajat). B-sarjan kilpailuiden voittaja nostettiin kuitenkin aina A-sarjaan.
Vuonna 1949 seura järjesti kansainvälisen näyttelyn. Näyttelyyn tuli kuvia pääasiassa pohjoismaista, mutta myös Sveitsistä. Vuonna 1950 seura sai Lappeenrannan, Lappeen ja Lauritsalan yhteisen sankarihautausmaan kuvaamisen tehtäväkseen. Kuvaus suoritettiin sankarihautausmaan hoitokunnan tilauksesta erityistä Kivien sanomaa -julkaisua varten.
Saimaan kameraseuran ensimmäinen puheenjohtaja Sulo Kinnunen toimi tehtävässään vuodet 1946–1949, sekä vielä vuoden 1951. Vuonna 1950 puheenjohtajana toimi Kauko Tiili, ja Kinnusen jälkeen Toivo Härkönen 1952–1955. Vuonna 1952 seura hankki osakkeen Lappeenrannan kerhosta, jonka jälkeen kuukausittaiset kerhoillat pidettiin muutaman vuoden ajan kerhon tiloissa.
Historia > Toinen vuosikymmen 1956–1966

Uudeksi puheenjohtajaksi valittiin Pauli Salminen vuosiksi 1956–1957. Häntä seurasivat tehtävässä Pekka Virtanen 1958–1959, Unto Oikkonen 1960, Mauno Laakso 1961–1962, Heikki Rasa 1963 ja Martti Muukkonen 1964–1965. Seuran ensimmäiseksi kunniajäseneksi kutsuttiin Gunnar Grönqvist. Seura järjesti erityisen mainoskampanjan naisjäsenien hankkimiseksi.
Myös kansainvälistä menestystä alkoi kertyä, mm. Erkki Niemelän AFIAP (Artiste FIAP) -arvo vuonna 1961 ja Unto Oikkosen ARPS (Associateship of the Royal Photographic Society) -arvo.
Museo-, alaston-, muoto- ja asetelmailloista saatujen kokemusten perusteella oli käynnistetty seuran pienryhmätoiminta muotokuvien, maisemien ja asetelmien puitteissa.
Aikakautta leimasi eripura ammattilaisten ja harrastajien välillä, koska ammattilaiset väittivät jälkimmäisten polkevan heidän hintojaan. Suomen kameraseurojen liitto kehottikin jäsenistöään noudattamaan paikallisia hintoja ja siten edesauttamaan ammattilaisten ja harrastajien välisten suhteiden parantumista.
Toinen eripura vallitsi Suomen kameraseurojen liiton tasolla Helsingin ja muun Suomen välillä. Liiton hallitus oli koko ajan lähes täysin helsinkiläinen, vaikka vaalikokouksissa oli ehdolla henkilöitä myös muualta Suomesta. Yksi riidanaiheista oli liiton tiedotustoiminta, koska 1950–1980-luvuilla Suomen kameraseurojen liiton äänenkannattajana toimi helsinkiläisen Kameraseura ry:n julkaisema Kamera-lehti.
Saimaan kameraseura ajoi liitossa voimakkaasti "maaseudun" asiaa. Se oli muiden pääkaupunkiseudun ulkopuolella toimivien jäsenseurojen mukana vaatimassa, että liiton tulisi perustaa uusi, oma lehti. Vaihtoehtona oli Kamera-lehden luovuttaminen liitolle. Perusteluna oli se, että koska Kamera-lehti on vain erään seuran yksityislehti, se ei voi ajaa koko maan kameraväen asioita. Liiton helsinkiläinen hallitus pakotettiinkin vastustuksesta huolimatta viemään asiaa eteenpäin, tämä ei tosin johtanut mihinkään muutoksiin.
Historia > Kolmas vuosikymmen 1966–1976

Koulutustoiminta jatkui vilkkaana. Seuralaiset kouluttivat toisiaan niin mustavalkoisten kuin värillistenkin kuvien vedostamisen osalta. Saimaan kameraseura kuului Suomen kameraseurojen liiton Kaakkois-Suomen alueeseen, ja teki alueella yhteistyötä paitsi Imatran kameraseuran, myös muun muassa Mikkelin kameraseuran, Kouvolan kameraseuran ja Kymen kameroiden kanssa. Yhteistoiminta näkyi esimerkiksi kilpailuina ja yhteisnäyttelyinä, mutta myös seurojen omien kilpailuiden arvosteluna puolin ja toisin.
Unto Oikkonen palasi puheenjohtajaksi vuosiksi 1966–1968. Seuraaviksi puheenjohtajiksi valittiin nuorempaa polvea: Aarne Mikonsaari vuosiksi 1969–1972, Esko Turkkila 1973–1974 ja Seppo Luoto 1975. Uutta jäsenistöä saatiin värvättyä ja toiminnan määrää taas kasvatettua.