stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kristillisperäiset liikkeet

Kristillisperäiset liikkeet (kristillisperäiset yhteisöt) ovat uskonnollisia yhteisöjä, joiden oppi ja toiminta perustuu osittain perinteiseen kristinuskoon ja osittain yhteisön omaan ilmoitukseen. Kristillisperäiset suuntaukset eivät hyväksy ekumeenisia uskontunnustuksia eivätkä kolminaisuusoppia eivätkä osallistu ekumeeniseen yhteistyöhön. Käsitteellä tarkoitetaan esimerkiksi Jehovan todistajia ja mormoneja. Liikkeet luokitellaan myös uusiksi uskonnollisiksi liikkeiksi eli uususkonnoiksi.
Muutamat kristillisperäiset liikkeet ilmoittavat edustavansa aitoa kristillistä uskoa, sen ainoaa oikeaa tulkintaa. Näiden liikkeiden näkemyksen mukaan kristillisten kirkkokuntien ja yhteisöjen näkemys kristinuskosta on puutteellista ja virheellistä, jopa saatanallista, eikä niiden muiden yhteisöjen kautta voi saavuttaa sitä jaloa päämäärää, mitä on vain näiden liikkeiden oman opin ja uskonkäsityksen kautta saavutettavissa. Useimmille kristinuskon pohjalta syntyneistä kristillisperäisistä uskonnoista Jeesus on jumalallinen olento, mutta ei ainoa eikä varsinainen Jumala.
Katolinen kirkko, ortodoksinen kirkko ja useimmat protestanttiset kirkkokunnat hyväksyvät Nikean uskontunnustuksen. Ekumeenisen Kirkkojen Maailmanneuvoston peruskirjan mukaan kaikkia kirkkoja ja kristillisiä yhteisöjä yhdistää usko kolmiyhteiseen Jumalaan. Muun muassa Jehovan todistajien ja MAP-kirkon oppiin ei kuulu kolminaisuusoppia, mutta liikkeet katsovat edustavansa kristinuskoa. Myös osa valtavirran kristityistä katsoo, että kristillisperäiset liikkeet ovat osa kristinuskoa.
Kristillisperäisiä liikkeitä ovat muun muassa Jehovan todistajat, mormonit, Kansainvälinen perhe, kristadelfialaiset, Kristillinen tiede, The New Church, rastafari, Tie, Maailmanlaajuinen jumalan kirkko ja Yhdistymiskirkko.
David Emanuel Kriander

David Emanuel Kriander (10. marraskuuta 1791 Merikarvia – 10. lokakuuta 1822 Porvoo) oli suomalainen pappi ja lintutieteilijä.
Elämäkerta

Krianderin vanhemmat olivat Merikarvian kirkkoherra Thomas Kriander ja Rebecka Wolfstedt. Kriander kävi Porin triviaalikoulun ja tuli opiskelemaan Turun Akatemiaan 1809. Hän väitteli naurulokin pesimäaikaisesta käyttäytymisestä Lars Johan Prytzin ohjauksessa 1811. Hänet vihittiin papiksi 1813, ja hän sai viran Someron kirkkoherran apulaisena. Vuosina 1815–1822 Kriander toimi ylimääräisenä pataljoonansaarnaajana Suomen jääkärirykmentissä, hoitaen samalla myös tehtaansaarnaajan toimea Kellokoskella (1816–1819), virkaa tekevän kirkkoherran tointa Hauholla (1819–1821), ja virkaa tekevän kappalaisen tointa Sipoossa (1821–1822).
Kriander avioitui Someron kirkkoherran Karl Enckellin tyttären Christina Sofia Enckellin kanssa Porvoossa 5. joulukuuta 1815.
Kriander kuoli Porvoossa halvaukseen 10.10.1822 ja haudattiin 13.10.1822.
Stanley Kramer

Kramer 1950-luvun keskivaiheilla.
Stanley Earl Kramer (29. syyskuuta 1913 Hell's Kitchen, New York City, New York – 19. helmikuuta 2001 Woodland Hills, Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja ja tuottaja. Hän oli moninkertainen Oscar-ehdokas ja voitti vuonna 1961 yhden erikois-Oscareista, Irving G. Thalbergin muistopalkinnon.
Kramer tuotti ja ohjasi epätavallisia, kantaa ottavia elokuvia aiheista, joita ei usein käsitelty Hollywoodin elokuvatuotannossa.
Eräs Kramerin tunnetuimmista elokuvista on Nürnbergin tuomio (1961), jolla hän voitti vuonna 1962 parhaan ohjaajan Golden Globen. 
Arvaa kuka tulee päivälliselle oli taloudellinen menestys ja kymmenen Oscarin ehdokas.
Kramerilta ilmestyi vuonna 1997 omaelämäkerta A Mad Mad Mad Mad World: A Life in Hollywood. Hän menehtyi keuhkokuumeeseen 87-vuotiaana.
Kramerilla on tähti Hollywood Walk of Famella.
Filmografiaa

1949: Nyrkkeilysankari (tuotanto)
1949: He olivat sankareita (tuotanto)
1950: Miehet (tuotanto)
1950: Cyrano – miekan mestari (tuotanto)
1951: Kauppamatkustajan kuolema (tuotanto)
1952: Sheriffi (tuotanto)
1955: Elämän muukalainen (ohjaus ja tuotanto)
1957: Ylpeys ja intohimo (ohjaus ja tuotanto)
1958: Kahle (ohjaus ja tuotanto)
1959: Viimeisellä rannalla (ohjaus ja tuotanto)
1960: Joka tuuleen kylvää (ohjaus ja tuotanto)
1961: Nürnbergin tuomio (ohjaus ja tuotanto)
1962: Heräävä elämä (tuotanto)
1963: Mieletön, mieletön maailma (ohjaus ja tuotanto)
1965: Narrilaiva (ohjaus ja tuotanto)
1967: Arvaa kuka tulee päivälliselle (ohjaus ja tuotanto)
1969: Santa Vittorian salaisuus (ohjaus ja tuotanto)
1971: Juurettomat (ohjaus ja tuotanto)
1973: Vihan lähde (ohjaus ja tuotanto)
1977: Viikatemiehet (ohjaus ja tuotanto)
Aiheesta muualla

Stanley Kramer Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Kirjallisuutta

Frost, Jennifer:  Producer of Controversy : Stanley Kramer, Hollywood Liberalism, and the Cold War. University Press of Kansas, 2017.  ISBN 978-0-7006-2496-6.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Korea  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  FID  Museum of Modern Art  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Elonet 
Muut:  SNAC  IdRef
Groß-Geraun piirikunta

Groß-Geraun piirikunta (saks. Landkreis Groß-Gerau) on piirikunta Saksan Hessenin osavaltion Darmstadtin hallintopiirissä. Piirikunnan pinta-ala on 453,03 neliökilometriä, ja siihen kuuluu 14 kuntaa. Vuoden 2020 lopussa piirikunnan väkiluku oli 275 807 asukasta. Piirikunnan pääkaupunki on Groß-Gerau.
Groß-Geraun piirikunta ja sen kunnat.
Aiheesta muualla

Piirikunnan verkkosivut (saksaksi)
Hessenin piirikunnat ja piirivapaat kaupungit
Bergstraße
Darmstadt
Darmstadt-Dieburg
Frankfurt am Main
Fulda
Gießen
Groß-Gerau
Hersfeld-Rotenburg
Hochtaunuskreis
Kasselin kaupunki
Kasselin piirikunta
Lahn-Dill-Kreis
Limburg-Weilburg
Main-Kinzig-Kreis
Main-Taunus-Kreis
Marburg-Biedenkopf
Odenwaldkreis
Offenbach am Main
Offenbachin piirikunta
Rheingau-Taunus-Kreis
Schwalm-Eder-Kreis
Vogelsbergkreis
Waldeck-Frankenberg
Werra-Meißner-Kreis
Wetteraukreis
Wiesbaden
Kreatiini

| Kreatiini |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  2-Karbamimidoyyli(metyyli)amino]etikkahappo
CAS-numero:  57-00-1
PubChem CID:  586
SMILES:  CN(CC(=O)O)C(=N)N
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C4H9N3O2
Moolimassa:  131,13 g/mol
Ulkomuoto:  Kiinteää; Valkoista jauhetta;
Sulamispiste:  255 °C
Liukoisuus veteen:  13,3 g/l (18 °C)
  
Kreatiinilla tarkoitetaan yleensä kreatiinimonohydraattia (metyyliguanidiinietikkahappo) [NH2-C(NH)-N(CH3)CH2COOH]. Kreatiini on elimistön luonnollinen yhdiste, joka auttaa varastoimaan energiaa lihassoluihin. Kreatiinin kemiallinen kaava on C4H9N3O2, moolimassa 131,13 g/mol ja CAS-numero 57-00-1. Kreatiini eristettiin kemiallisesti vuonna 1832.
Tyypillisesti puolet ihmisen elimistössä olevasta kreatiinista tulee ruoasta (enimmäkseen lihasta ja kalasta) ja puolet syntetisoidaan aminohapoista (arginiinista, glysiinista ja metioniinista) pääasiassa maksassa. Sitä syntyy myös haimassa ja munuaisissa. Aikuisella on elimistössään noin 120 grammaa kreatiinia. Siitä 95 % on varastoitunut luurankolihaksiin. Loput ovat varastoituneet aivoihin, maksaan, munuaisiin ja kiveksiin. Elimistön kreatiinista 60 % on fosfokreatiinina eli kreatiinifosfaattina (KP), loput 40 % vapaana kreatiinina.lähde?
Kreatiinin synteesissä kreatiini yhtyy fosforin kanssa ja tuloksena syntyy kreatiinifosfaattia. Kreatiinifosfaatti yhtyy adenosiinidifosfaattiin (ADP) ja vetyioniin muodostaen adenosiinitrifosfaatin (ATP), joka on ainoa lihasten hyväksymä energia.
Lihaksissa on varastoituneena myös valmista adenosiinitrifosfaattia, mutta nämä varastot riittävät vain noin kahdeksi sekunniksi, joten adenosiinifosfaattia on tuotettava kehossa lisää. Tämän jälkeen uutta adenosiinifosfaattia muodostetaan hyvin tehokkaasti kreatiinifosfaatista. Näiden välittömien energialähteiden avulla energiaa saadaan noin kymmeneksi sekunniksi. Sen jälkeen suorituksen jatkuessa keho alkaa valmistaa adenosiinifosfaattia glykogeenista maitohappokäymisen avulla. Tämä alentaa jo selvästi suorituskykyä.
Lisäravinteena nautittavan kreatiinin on tarkoitus kasvattaa kreatiinifosfaattivarastoja, jolloin lihaksille saadaan pidempään tuotettua tehokkaasti energiaa. Näin se tekeekin suurimmalle osalle sitä nauttivista ihmisistä. Tutkimusten mukaan ravintolisä kasvattaa varastoja jopa 20 %.lähde?
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Alén, Raimo: Kokoelma orgaanisia yhdisteitä: Ominaisuudet ja käyttökohteet, s. 666. Helsinki: Consalen Consulting, 2009. ISBN 978-952-92-5627-3.
PubChem: Creatine (englanniksi)
DrugBank: Creatine (englanniksi)
Human Metabolome Database (HMDB): Creatine (englanniksi)
Food Component Database (FooDB): Creatine (englanniksi)
Toxin and Toxin Target Database (T3DB): Creatine (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Creatine (englanniksi)
ChemBlink: Creatine (englanniksi)
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Creatine (englanniksi)
PheroBase: Semiochemical - creatine (englanniksi)
NCBI: Creatine supplementation & metabolism (englanniksi)
Bristol University School of Chemistry, Molecule of the Month: Creatine (englanniksi)
Kristofasismi

Kristofasismi on kristillisen teologian käsite, jonka lanseerasi vapautuksen teologiaa edustava Dorothee Sölle kirjassaan Phantasie und Gehorsam. Überlegungen zu einer künftigen christlichen Ethik vuonna 1968. Söllelle kristofasismi tarkoittaa autoritaarista teologiaa, joka on arroganttia, totalitaarista, asenteeltaan imperialistista ja sen tyypillinen edustaja oli luterilainen kirkko Natsi-Saksassa. Söllen termi oli hyvin marginaalisessa käytössä, kunnes se nousi laajempaan käyttöön vuonna 2006–2008 vastineena David Horowitzin termille ”islamofasismi”.
Kirjallisuutta

Sölle, Dorothee (1968) Phantasie und Gehorsam. Überlegungen zu einer künftigen christlichen Ethik, Stuttgart, Berlin.
Sölle, Dorothee (1974) Political Theology, Philadelphia, Fortress Press ISBN 0800610652
Sölle, Dorothee (1984) The Strength of the Weak: Toward a Christian Feminist Identity, Philadelphia, Westminster Press, ISBN 0664246230
Sölle, Dorothee (1990) The Window of Vulnerability: A Political Spirituality, Minneapolis, Fortress Press, ISBN 0800624327
Sölle, Dorothee (1990) Thinking About God: An Introduction to Theology, London, SCM Press ISBN 0334024765
Sölle, Dorothee (1993) Stations of the Cross: A Latin American Pilgrimage, Minneapolis, Fortress Press ISBN 0800626885
Sölle, Dorothee: Vastatuuleen: Muistelmat.  ((Gegenwind: Erinnerungen, 1995.) Suomentanut Taisto Nieminen)  Helsingissä:  Otava, 1996.  ISBN 951-1-14142-2
Sölle, Dorothee: Raamatun vahvat naiset.  ((Gottes starke Töchter : grosse Frauen der Bibel.) Suomentanut Laura Werner; jälkisanat Salla Tyrväinen)  Helsinki:  Nemo, 2004.  ISBN 952-5180-76-X
Maurice Bishop

| Maurice Bishop |
| --- | --- |
 1982
Grenadan pääministeri
 13. maaliskuuta 1979 – 16. lokakuuta 1983  
Edeltäjä:  Eric Gairy
Seuraaja:  Bernard Coard
Henkilötiedot
Syntynyt: 29. toukokuuta 1944 Aruba, Alankomaiden Antillit
Kuollut: 19. lokakuuta 1983 (ikä 39)
Arvonimi: The Right Honourable
Tiedot
Puolue:  New Jewel Movement
Maurice Rupert Bishop (29. toukokuuta 1944 – 19. lokakuuta 1983) oli grenadalainen poliitikko ja vallankumousjohtaja. Kaapattuaan vallan hän toimi vuodesta 1979 vuoteen 1983 Grenadan pääministerinä.
Elämäkerta > Varhaisvuodet

Bishopin vanhemmat olivat Rupert ja Alimenta Bishop. Hän opiskeli lakia Lontoossa ja oli perehtynyt laajalti mustien asiaa ajavaan black power -liikkeeseen. Palattuaan Grenadaan hänestä tuli poliittisesti aktiivi.
Vuonna 1973 hänestä tuli marxilaisen New Jewel Movement (NJM) puolueen johtaja. Hänet valittiin parlamenttiin vuonna 1976 ja hän toimi usean vuoden ajan Grenadan parlamentin alahuoneen oppositiojohtajana vastustaen pääministeri Eric Gairyn ja hänen Grenadan yhtyneen työväenpuolueen (Grenada United Labour Party, GULP) hallintoa.
Elämäkerta > Vallankumousjohtaja

Vuonna 1979 Bishopin puolue kaappasi vallan Gairyltä joka oli tuolloin YK:ssa pitämässä puhetta. Bishop jäädytti perustuslain ja julisti itsensä Grenadan pääministeriksi. NJM:tä lukuun ottamatta kaikki muut puolueet kiellettiin eikä Bishopin kauden aikana pidetty vaaleja. Perustuslain puuttuessa PRG sääti lakeja astuksina. Maata johti periaatteessa Bishop pääministerinä ministerikabinetin johdossa, käytännössä NJM:n keskuskomitea.
Bishop ryhtyi valtaanpäästyään luomaan läheisiä suhteita Kuubaan. Hän käynnisti useita projekteja, mm. uuden lentokentän rakentamisen saaren eteläkärkeen ja suuremman armeijan muodostamisen. Lentokentän rahoitus ja työvoima tuli Kuubalta, vaikkakin suurin osa sen infrastruktuuria oli eurooppalaisten rakennuttajien suunnittelemaa. Yhdysvaltain presidentti Ronald Reagan syytti Grenadaa aikomuksesta käyttää uuden lentoaseman pitkää kiitotietä neuvostoliittolaisten sotilaslentokoneiden välilaskupaikkana.
Politiikkansa perusajatuksina Bishop piti työläisten ja naisten oikeuksien parantamista ja rasisismin vastustamista. Naisille taattiin saman suuruinen palkka kuin miehille sekä äitiysloma. Sukupuolinen syrjintä kiellettiin. Myös terveydenhuoltoa, koulutusta ja nuorten asemaa yhteiskunnassa pyrittiin parantamaan. Hallinnon varjopuolina olivat opposition ja vapaan lehdistön toiminnan rajoittaminen.
Bishopin hallinnon aikana perustettiin myös Kansan vallankumousarmeija (People's Revolutionary Army,  PRA). Armeijan muodostamista kritisoitiin rahojen ja resurssien tuhlauksena. PRA:ta syytettiin myös ihmisoikeusrikkomuksista, kuten poliittisten toisinajattelijoiden kidutuksesta ja pidätyksistä ilman oikeudenkäyntiä. PRA:han värväytyneiden piti vannoa uskollisuudenvala NJM:lle ja marxilaisen sosialismin luonnolliselle ylivertaisuudelle hallinnon perustana.
Elämäkerta > Pidätys ja teloitus

Vuonna 1983 NJM:n johdossa ilmeni erimielisyyksiä. Ryhmä puolueen jäseniä halusi Bishopin joko luopuvan vallasta tai hyväksyvän vallanjaon varapääministeri Bernard Coardin kanssa. Bishop hylkäsi nämä esitykset. Lopulta hän kuitenkin joutui luopumaan vallasta ja Coardin asettamaan kotiarestiin lokakuun 1983 ensimmäisen viikon aikana. Bishopin uudelleenvaltaannousua kannattavat järjestivät laajoja mielenosoituksia eri puolilla maata. Yhden tällaisen aikana väkijoukko vapautti Bishopin kotiarestista. Hän matkusti armeijan päämajaan Fort Rupertiin. Hänen saavuttuaan sinne alkoivat kiistapuolet koota sotilaita muualta Fort Rupertiin. Fort Rupertissa alkoi taisteluita, joissa sai useita siviilejä surmansa. Bishop ja seitsemän muuta, mukaan lukien kabinettiministereitä vangittiin. Armeijan teloitusryhmä ampui heidät myöhemmin päivällä. Sotilaiden mukaan hän oli saanut surmansa sotilaiden tehdessä rynnäkön  linnoitukseen. Coard, hänen vaimonsa ja 17 muuta virkamisetä ja sotilasta joutui myöhemmin syytteeseen Bishopin murhasta.
Perhe

Maurice Bishop nai Angela Redheadin vuonna 1966. Heillä oli kaksi lasta: John ja Kariin. Angela Bishop muutti Kanadaan lastensa Johnin ja Nadian kanssa vuonna 1981 Bishopin ollessa vielä pääministerinä. Bishopilla oli myös Vladimir-niminen poika pitkäaikaisen rakastajattarensa Jacqueline Creftin kanssa, joka oli myös PRG:n ministeri. Jacqueline sai surmansa yhdessä Bishopin kanssa St. George'sissa. Vladimir sai myöhemmin surmansa puukotuksessa torontolaisessa yöklubissa.
Teoksia

Forward ever! Three years of the Grenadian Revolution. Speeches of Maurice Bishop. Sydney 1982.
Selected speeches, 1979-1981. Ciudad de La Habana 1982.
Maurice Bishop Speaks. The Grenada Revolution and Its Overthrow, 1979-83. New York 1983. ISBN 0-87348-612-9
In nobody's backyard. Maurice Bishop's speeches, 1979-1983: a memorial volume, edited by Chris Searle. London 1984.
Kirjallisuutta

Steve Clark: The Second Assassination of Maurice Bishop. Teoksessa New International, Nr. 6. New York 1987. ISBN 0-87348-641-2
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Maurice Bishop Wikimedia Commonsissa
The Grenada Revolution Online
Bishop's biography on The Grenada Revolution Online
The Lost Bishop Photos (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Australia  Korea  Kroatia  Alankomaat 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef
Kristus, Ristiinnaulittu

Kristus, Ristiinnaulittu on taiteilija Aimo Kanervan öljyvärimaalaus kankaalle vuodelta 1947. Tämän 120×81,5 cm kokoisen maalauksen osti Ateneumin taidemuseo kokoelmiinsa vuonna 1968.
Aimo Kanerva oli ekspressionisti, jolle oli taiteilijana tärkeää sisäisen näkemyksen spontaani välittäminen. Maalaustekniikasta hän oppi paljon Eero Myntiltä, eritoten kun häntä ei hyväksytty Suomen Taideyhdistyksen koulun maalausluokalle.
Kanerva haavoittui vakavasti talvisodan loppuvaiheessa ja eräs tulkinta on, että Kristus, Ristiinnaulittu, alkujaan nimellä Katkelma, on omakohtaiseen kokemukseen perustuva vertauskuvallinen kuvaus itsensä uhraamisesta sodalle ja isänmaan asialle.
Aiheesta muualla

Teos Suomen Kansallisgallerian sivuilla: Kokoelmat: Kristus, Ristiinnaulittu.  (Arkistoitu – Internet Archive)
Ágota Kristóf

Ágota Kristófin hauta Kőszegissä.
Ágota Kristóf (30. lokakuuta 1935 Csikvánd, Unkari – 27. heinäkuuta 2011 Neuchâtel, Sveitsi) oli unkarilaissyntyinen kirjailija. Unkarin vuoden 1956 kansannousun aikana hän pakeni Itävallan kautta Sveitsiin, jossa hän aloitti kirjoittamisen ja ryhtyi myöhemmin kirjoittamaan pääasiassa ranskan kielellä.
Kristóf tuli maailmankuuluksi kymmenille kielille käännetyllä omaelämäkerrallisesti sävyttyneellä trilogiallaan, joka kuvaa kaksospoikien elämää toisessa maailmansodassa. Se koostuu kirjoista Le grand cahier, (L’éditions du Seuil, Pariisi, 1986), La preuve (1988) ja Le troisième mensonge (1991). Kristófin teoksista suomennettiin tuoreeltaa vain Le grand cahier nimellä Iso vihko. János Szász ohjasi siitä elokuvan, joka sai ensi-iltansa vuonna 2013.
Tammi julkaisi toukokuussa 2023 trilogian toisen osan La preuve suomeksi nimellä Todiste ja päätösosan Le troisième mensonge nimellä Kolmas valhe lokakuussa 2023. Kummatkin niistä suomensi Ville Keynäs.
Kristófilta on ilmestynyt myös muita teoksia, kuten omaelämäkerrallinen L’analphabète (2004).
Sveitsissä kuolemaansa saakka asuneelle Kristófille myönnettiin lukuisia huomattavia palkintoja, kuten sveitsiläinen Gottfried Keller -palkinto vuonna 2001.
Suomennoksia

Iso vihko.  Suomentanut Anna Nordman. Tammi, 1988, uusi painos 2022.  ISBN 951-30-6882-X
Todiste.  Suomentanut Ville Keynäs. Tammi, 2023.  ISBN 9789520450830
Kolmas valhe. Suomentanut Ville Keynäs. Tammi 2023. ISBN 9789520450861.
Krokotiilivaraani

| Krokotiilivaraani |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Matelijat Reptilia
Lahko::  Suomumatelijat Squamata
Osalahko::  Vaskitsamaiset Anguimorpha
Heimo::  Varaanit Varanidae
Suku::  Varanus
Laji::  salvadorii
Kaksiosainen nimi
 Varanus salvadorii  (Peters & Doria, 1878) 
Synonyymit
 Monitor salvadorii Peters & Doria, 1878 
 Krokotiilivaraanin levinneisyys.
Katso myös
   Krokotiilivaraani Wikispeciesissä   Krokotiilivaraani Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Krokotiilivaraani eli salvadorinvaraani (Varanus salvadorii) on pitkähäntäinen varaanilaji. Aikuisten krokotiilivaraanien pituus on yleensä alle 3 metriä, mutta suurin mitattu yksilö oli jopa 4,75 metriä pitkä. Epätavallisen pitkän häntänsä ansiosta ruumiinpituudeltaan 1,2-metrisen varaanin häntä kasvaa jopa 2,7 metriä pitkäksi. Krokotiilivaraani on siten myös maailman pisimmäksi kasvava lisko, muttei raskasrakenteisempaa komodonvaraania suurempi.
Krokotiilivaraani Cincinnatin eläintarhassa.
Krokotiilivaraani on harvinainen laji, jota tavataan Papua-Uuden-Guinean vuoristojen sademetsälaaksoissa. Lajin tarkkaa levinneisyyttä ei tiedetä. Ravinnoksi krokotiilivaraani käyttää hyönteisiä, etanoita, pikkunisäkkäitä ja sammakoita. Krokotiilivaraani munii munia, yleensä noin 15–35 kappaletta kerralla.
Edward Bernays

| Edward Bernays |
| --- | --- |
 Edward Bernays vuonna 1917
Henkilötiedot
Syntynyt: 22. marraskuuta 1891 Wien, Itävalta-Unkari
Kuollut: 9. maaliskuuta 1995 (104 vuotta) Cambridge (Massachusetts), USA
Ammatti:  PR konsultti
Puoliso:  Doris Fleischman
Sukulaiset:  Sigmund Freud (eno)
Muut tiedot
Koulutus: Cornellin yliopisto
Merkittävät teokset:  Crystallizing Public Opinion (1923)  Propaganda (1928)  Public Relations (1945)  The Engineering of Consent (1955) 
Edward Bernays (22. marraskuuta 1891 – 9. maaliskuuta 1995) oli itävaltalais-yhdysvaltalainen propagandan, tiedotus- ja suhdetoiminnan ja mainonnan kehittäjä. Bernays oli Sigmund Freudin sisarenpoika ja sovelsi Freudin ajatuksia käytännössä. Natsi-Saksan propagandaministeri Joseph Goebbels luki Bernaysin teoksia.
Ensimmäisen maailmansodan aikana Bernays oli Walter Lippmanin kanssa jäsenenä Yhdysvaltain hallituksen Committee on Public Information (CPI) -komiteassa, jonka tavoitteena oli saada amerikkalaiset tukemaan maan liittymistä sotaan.
Sodan jälkeen Bernays perusti oman PR-toimiston Manhattanille. Hän oli sitä mieltä, että jos propagandaa voi käyttää sodan aikana, sitä voi varmasti käyttää myös rauhan aikana. Mutta koska sana propaganda ei kuulostanut hyvältä, hän keksi uuden termin, julkisuusneuvoja.
Menetelmät

Bernays halusi hyödyntää sellaisia teorioita kuin Gustave Le Bonin joukkopsykologia, Wilfred Trotterin laumavietti ja Sigmund Freudin teoriat piilotajunnasta.
Bernays pyrki vaikuttaman ihmisiin alitajunnan ja viettien kautta. Hänen mukaansa tuotetta ei pidä myydä vetoamalla älyyn. Hinta ja laatu eivät ole läheskään niin tärkeitä kuin tunteet ja halut.
Elämänkertakirjoittaja Larry Tyen mukaan Bernays käytti usein tiettyä vakiotaktiikkaa: Hän aikaansai (näennäisen spontaaneja) tapahtumia, tapahtumat tuottivat uutisia ja uutiset tuottivat kysyntää. Usein vasta sen jälkeen alkoi varsinainen mainoskampanja.
Bernays hyödynsi myös kolmansia osapuolia, kuten asiantuntijoita ja julkkiksia. Hän pyysi esim. terveysalan asiantuntijoita esittämään raportteja ja tutkimuksia jonkin tuotteen myönteisistä terveysvaikutuksista. Nämä sitten julkaistiin ikään kuin itsenäisinä tutkimuksina. Hän myös hankki julkkiksia käyttämään tuotetta. Tuotetta käyttäessään kuluttaja voi sitten haaveilla olevansa itsekin julkkiksen kaltainen. Bernays hyödynsi myös piilomainontaa, kuten tuotesijoittelua ja tuotteen nimen mainitsemista elokuvan repliikissä tai laulussa.
Eräitä merkittäviä asiakkaita ja kampanjoita > Calvin Coolidgen uudelleenvalinta

Calvin Coolidgesta oli tullut presidentti vuonna 1923 kun hänen edeltäjänsä Warren G. Harding kuoli äkillisesti.
Coolidge tunnettiin hiljaisena ja epäkarismaattisena. Niinpä Bernays palkattiin parantamaan Coolidgen imagoa.
Bernays järjesti Valkoisessa Talossa ennen vuoden 1924 presidentinvaaleja "pannukakkuaamiaisen", johon oli kutsuttu lukuisia tunnettuja laulajia ja näyttelijöitä esiintymään ja syömään aamiaista presidenttiparin kansa.
Monet lehdet uutisoivat tapahtumasta ja siitä, kuinka "presidentti melkeinpä nauroi". Tämä paransi Coolidgen imagoa, ja hänet valittiinkin uudelleen.
Eräitä merkittäviä asiakkaita ja kampanjoita > Pekoni aamiaispöytiin

1920-luvun puolivälissä pekonin myynti oli romahtanut, kun monet amerikkalaiset olivat korvanneet aamiaisensa pelkällä kahvilla ja paahtoleivällä.
Palauttaakseen pekonin aamiaispöytään Bernays teetti kyselyn 5000 lääkärille. Useimmat heistä suosittelivat runsasta aamiaista.
Kun tulokset oli julkistettu lehdistössä, käynnisti Bernays mainoskampanjan, jossa pekonia ja munia mainostettiin täydellisenä aamiaisena.
Siitä lähtien pekoni on ollut perusruokaa varsinkin amerikkalaisten aamiaisella.