Lapsityövoima Venäjällä ja Neuvostoliitossa 1800–1900-luvulla
Laki alaikäisistä tehdastyöläisistä

Vuonna 1882 säädettiin laki alaikäisistä tehdastyöläisistä (Zakon o maloletnih, rabotajushih na zavodah, fabrikah i manufakturah), jonka tarkoituksena oli rajoittaa lasten työllistymistä teollisuusaloille.[lähde? ]
Laki kielsi
1) 12-vuotiailta lapsilta työnteon. 
2) 12–15-vuotiailta lapsilta yli kahdeksantuntisia työpäiviä, eikä heidän työntekonsa saanut kestää yhtämittaisesti neljää tuntia enempää. 
3) Alle 15-vuotiaiden lasten työskentelyn yötöissä eli kello 21.00–05.00 aikana. Alle 15-vuotiaat lapset eivät myöskään saaneet tehdä töitä sunnuntaisin ja juhlapäivinä.  
4) Alle 15-vuotiaiden lasten työskentelyn terveyttä vaarantavissa tehtaissa, jotka olivat valtion sisäministerin määräämiä. Lisäksi laki määräsi eri teollisuusaloja ottamaan vastuun alaikäisen lapsen koulutuksesta. Jos alaikäisellä lapsella ei ollut kansakoulun todistusta koulunkäynnistä, työpaikan piti tarjota lapselle mahdollisuus opiskeluun kolme tuntia päivässä tai 18 tuntia viikossa.
Vuonna 1885 säädettiin lasten ja naisten yötyöstä uusi tehdaslaki (Zakon o vospreshenii notšnoj raboty nesovershennoletnim i šenšhšinam na fabrikah, zavodah i manufakturah), joka kielsi alle 17-vuotiaiden lasten ja naisten työskentelyn yötöissä. Laki vaikutti paperi-, vaate- ja tulitikkuteollisuuteen. Vuonna 1897 laki laajeni koskemaan kaikkia vaateteollisuuden työpaikkoja.
Vuonna 1890 hyväksyttiin laki ”Zakon ob izmenenii postanovlenij o rabote maloletnih, podrostkov v lic šhšenskogo pola na fabrikah, zavodah i manufakurah i o rasprostranenii pravil o rabote i obutšhenii maloletnih na remeslennye zavedenija”, jonka mukaan käsityötehtailla yötyön aika lyhennettiin alkamaan kello 22.00 ja loppumaan kello 04.00. Lasiteollisuudessa lapset saivat tehdä yötöitä 6 tuntia. Alaikäisiä lapsia kutsuttiin 6 tunniksi töihin, jotka eivät sisältäneet taukoja tai 9 tunniksi töihin kahteen 4,5-tuntiseen vuorotyöpätkään.
Vuonna 1915 työlakia muutettiin palvelemaan ensimmäisen maailmansodan tarpeita. Naisille ja lapsille, jotka tekivät töitä maanpuolustuksen puolesta ei saanut teettää ylitöitä.
Vaikka laki suojeli kansalaisia, tehtaat rikkoivat lakeja ja määräyksiä piittaamatta työntekijöiden terveydestä ja hyvinvoinnista, mikä johti tehtailla lasten tapaturmiin ja kuolleisuuteen. Esimerkiksi Kumajoen lasiteollisuudessa työskenteli vuonna 1900 250 työntekijää, ja osa heistä oli 8–9-vuotiaita lapsia. Vuonna 1882 tehtaalla Bogorsko-Gluhovskoj manufakture 67 prosenttia tapaturmista sattui lapsille raskaiden työolojen takia. Tehdasteollisuudessa valvottiin hyvin heikosti lasten ja naisten oikeuksia, minkä takia tapaturman sattuessa vain 1/10 tapaturmista tutkittiin.
Useimmiten lapsityövoimaa hyödynnettiin tulitikkuteollisuudessa. Tuhatta työntekijää kohden tehtaalla työskenteli 141 lasta. Tulitikku- ja tupakkatehtaat olivat työympäristöltään vaarallisimmat työpaikat lapsille ja muille tehtaan työntekijöille. Tulitikkujen valmistuksessa hyödynnettiin valkoista fosforia, joka aiheutti työntekijöille erilaisia komplikaatioita, kuten hampaiden irtoamista ja luusairauksia. Laki kielsi valkoisen fosforin käytön tulitikkujen valmistamiseen vasta vuonna 1906, mutta vasta vuonna 1910 siitä luovuttiin tulitikkutehtailla kokonaan. Tulitikkutehtailla oli tapana rikkoa lakia ja sakotettiin huonosta työnteosta.
Venäjän taloudelliset ongelmat vaikuttivat lapsi- sekä naistyövoiman kysyntään vuosina 1895-1904. Vuonna 1895 tuhatta työntekijää kohti tehtaalla työskenteli 105 lasta, ja vuonna 1901 heitä oli jo 141. Lapsityövoiman kysyntään vaikutti työn edullisuus. Palkkauksessa näkyi myös sukupuoliero. Tyttölapset saivat huonompaa palkkaa kuin poikalapset, minkä takia töihin alettiin palkata tyttölapsia enemmän kuin poikalapsia. Tulitikkutehtailla työskenteli vuonna 1895 tuhatta alaikäistä työntekijää kohden 426 tyttölasta ja 574 poikalasta ja vuonna 1904 työskenteli 449 tyttölasta ja 551 poikalasta.