stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Boorisulfidi
Valmistus ja käyttö

Boorisulfidia muodostuu kuumentamalla boorin ja rikin seosta 900 °C:n lämpötilaan, metalliboridien ja vetysulfidin reaktiolla tai metallisulfidien, kuten rautasulfidin, ja boorin reaktiolla. Ongelmana näissä reaktioissa ovat epäpuhtaudet ja puhdasta yhdistettä valmistetaan kuumentamalla booritrihalidien ja vetysulfidin reaktiossa muodostuvaa bortiinia (HSBS)3.
Boorisulfidi reagoi karbonyyliyhdisteiden kanssa tiokarbonyyliyhdisteiksi ja tämä on kätevä tapa valmistaa tioketoneja ja tioestereitä. Yhdistettä käytetään myös sähköäjohtavien erikoislasien valmistukseen.
Kathrin Boron

| Mitalit> Naisten soutu.Maa:   Itä-Saksa.MM-kilpailut  | Mitalit> Naisten soutu.Maa:   Itä-Saksa.MM-kilpailut  | Mitalit> Naisten soutu.Maa:   Itä-Saksa.MM-kilpailut  | Naisten soutu> Maa:   Itä-Saksa. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Bled 1989 | pariaironelonen |  |
|  Kultaa | Tasmania 1990 | pariairokaksikko |  |
Maa:   Saksa
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Barcelona 1992 | pariairokaksikko |  |
|  Kultaa | Atlanta 1996 | pariaironelonen |  |
|  Kultaa | Sydney 2000 | pariairokaksikko |  |
|  Kultaa | Ateena 2004 | pariaironelonen |  |
|  Pronssia | Peking 2008 | pariaironelonen |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Wien 1991 | pariairokaksikko |  |
|  Kultaa | Aiguebelette 1997 | pariairokaksikko |  |
|  Kultaa | Aiguebelette 1997 | pariaironelonen |  |
|  Kultaa | Köln 1998 | pariaironelonen |  |
|  Kultaa | St. Catharines 1999 | pariairokaksikko |  |
|  Kultaa | Luzern 2001 | pariairokaksikko |  |
|  Hopeaa | Račice 1993 | pariairokaksikko |  |
|  Hopeaa | Indianapolis 1994 | yksikkö |  |
|  Hopeaa | Milano 2003 | pariairokaksikko |  |
|  Hopeaa | Gifu 2005 | pariaironelonen |  |
|  Hopeaa | München 2007 | pariaironelonen |  |
Kathrin Boron (myöh. Köppen, s. 4. marraskuuta 1969 Eisenhüttenstadt, Saksan demokraattinen tasavalta) on saksalainen, kansainvälisen uransa alussa Itä-Saksaa edustanut soutaja. Hän voitti neljä olympiakultaa ja kahdeksan maailmanmestaruutta.
Boron voitti olympiakultaa pariairokaksikossa Kerstin Köppenin kanssa Barcelonassa 1992 ja Jana Thiemen kanssa Sydneyssä 2000 sekä pariaironelosessa Atlantassa 1996 ja Ateenassa 2004. Viidensissä olympialaisissaan Pekingissä 2008 hän saavutti pariaironelosessa pronssia.
Boron voitti maailmanmestaruuksia jo juniorisarjassa. Ensimmäiset aikuisten maailmanmestaruutensa hän voitti Itä-Saksan edustajana pariaironelosessa Bledissä 1989 ja pariairokaksikossa Tasmaniassa 1990. Saksojen yhdistymisen jälkeen hän voitti kultaa pariairokaksikossa Wienissä 1991 parinaan edellisen vuoden tapaan Beate Schramm. Račicen MM-kilpailuissa 1993 Boron saavutti hopeaa pariairokaksikossa ja Indianapolisissa 1994 hopeaa yksikössä. Tampereen MM-kilpailuissa 1995 hän sijoittui yksikössä neljänneksi.
Toisen olympiavoittonsa jälkeen Boron osallistui Aiguebeletten MM-kilpailuihin 1997 sekä pariairokaksikossa että -nelosessa ja voitti molemmissa kultaa. Kölnin MM-kilpailuissa 1998 hän voitti kultaa pariaironelosessa, St. Catharinesissa 1999 pariairokaksikossa ja kolmannen olympiavoittonsa jälkeen Luzernissa 2001 yhä pariairokaksikossa. Tämän jälkeen hän saavutti vielä MM-hopeaa pariairokaksikossa Milanossa 2003 sekä pariaironelosessa Gifussa 2005 ja Münchenissä 2007.
Borisoglebsk

| Borisoglebsk Борисоглебск |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Belgorodin alueen sijainti, alla taajaman sijainti alueen sisällä.
 Borisoglebsk
 Koordinaatit: 51.3652°N, 42.0985°E 
Valtio:  Venäjä
Subjekti:  Voronežin alue
Kaupunkipiirikunta:  Borisoglebsk
Perustettu:  1646
Väkiluku:  65 585
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Borisoglebsk (ven. Борисогле́бск) on kaupunki Voronežin alueen koillisosassa Venäjällä. Kaupunki sijaitsee Donin vesistöön kuuluvan Voronajoen itärannalla. Borisoglebsk muodostaa läheisen maaseutualueen kanssa kaupunkipiirikunnan. Kaupungissa asui 65 585 ja koko kaupunkipiirikunnassa 78 721 ihmistä (vuonna 2010).
Borisoglebskissä sijaitsee esimerkiksi Moskova–Volgograd-linjan rautatieasema sekä ortodoksiset Borisin ja Glebin kirkko (1792), Kazanin Jumalanäidin ikonille pyhitetty kirkko (1811) ja Nikolain kirkko (1891/1895). Borisoglebskin lentotukikohta sijaitsee noin seitsemän kilometriä kaupungin keskustasta itään.
Kaupunkinäkymä Borisoglebskistä.
Borisoglebskin teatteritalo.
Ortodoksinen Kazanin Jumalanäidin ikonille pyhitetty kirkko (1811).
Borisoglebskin rautatieasema.
Rautatiesilta kaupungin länsilaidalla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Borisoglebsk Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Israel  Yhdysvallat  Tšekki 
Maantieteelliset:  MusicBrainz area
Boonoonoonoos

| Boonoonoonoos Boney M>  |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1980–1981
 Julkaistu: syyskuu 1981
 Formaatti: LP, MC, CD
 Tuottaja(t): Frank Farian
 Tyylilaji: disko, pop
 Kesto: 59.39
 Levy-yhtiö: Hansa (Länsi-Saksa)   Atlantic Records (UK)
Listasijoitukset
  7. (huhtikuu 1980)    14. (15. joulukuuta 1981)    15. (1981)    21. (viikko 46/1981)    31. (20. marraskuuta 1981)
Boney M:n muut julkaisut
| The Magic of Boney M. – 20 Golden Hits 1980 | Boonoonoonoos 1981 | Christmas Album 1981 |
Boonoonoonoos on Boney M. -yhtyeen syyskuussa 1981 julkaistu viides studioalbumi.  
Albumin tunnetuimpia kappaleita ovat singlejulkaisut ”We Kill the World (Don't Kill the World)” ja ”Malaika”. Lontoon filharmoninen orkesteri soittaa kappaleessa ”Ride to Agadir”.
Levyn ilmestymisen aikoihin suurin diskobuumi alkoi olla ohitse, ja Boonoonoonoos menestyi selvästi heikommin kuin yhtyeen aiemmat pitkäsoitot. Se ei muun muassa noussut Britanniassa listalle, vaikka yhtyeen kolme edellistä albumia, mukaan lukien kokoelma The Magic of Boney M. – 20 Golden Hits (1980), olivat olleet siellä listaykkösiä.
Länsi-Saksassa, Britanniassa ja Ranskassa albumi julkaistiin yksivinyylisen version lisäksi kaksivinyylisenä versiona.
Kappaleet

A-puoli
Boonoonoonoos – 4.38 (säv. Frank Farian/Giorgio Sgarbi/C. Courage/F. Jay)
That's Boonoonoonoos / Train to Skaville / I Shall Sing – 5.53 (säv. Farian/L. Dillion/R. M. Erhardt)
Silly Confusion – 7.15 (säv. Farian/D. Kawohl/Mats Björklund/H. Baier/Courage)
Ride to Agadir – 5.08 (säv. Mike Batt)
Jimmy – 3.50 (säv. Farian/J. Daansen/B. Howell)
African Moon – 2.35 (säv. Farian/H. Rulofs/Liz Mitchell)
B-puoli
We Kill the World (Don't Kill the World) – 6.31 (säv. Farian/Sgarbi)
Homeland Africa (Ship Ahoy) – 3.20 (säv. K. Gamble/Farian/L. Huff)
Consuela Biaz – 3.48 (säv. Farian/Courage/M. O'Hara)
Malaika – 2.45 (säv. Trad./Farian/Reyam)
Breakaway – 3.45 (säv. Kelvin James)
Sad Movies – 3.19 (säv. J.D. Loudermilk)
Goodbye My Friend – 5.23 (säv. Farian/Rulofs/Courage)
Kokoonpano

Liz Mitchell – laulu kappaleissa 2, 5, 6, 9, 10, 12 ja 13, taustalaulu
Marcia Barrett – laulu kappaleissa 7 ja 11, taustalaulu
Frank Farian – laulu kappaleissa 4 ja 11, taustalaulu
Bobby Farrell – rap kappaleessa 2, puhuttu intro kappaleessa 7
Cathy Bartney (La Mama) – taustalaulu kappaleissa 3, 7 ja 9
Madeleine Davis (La Mama) – taustalaulu kappaleissa 3, 7 ja 9
Patricia Shockley (La Mama) – taustalaulu kappaleissa 3, 7 ja 9
Brian Paul – laulu ja taustalaulu kappaleessa 7
Brian Sletten – taustalaulu kappaleessa 7
Dave King – bassokitara
Günther Gebauer – bassokitara
Helmut Rulofs – kitara
Johan Daansen – kitara
Mats Björklund – kitara
Curt Cress – rummut
Keith Forsey – rummut
Harry Baierl – kosketinsoittimet
Kristian Schultze – kosketinsoittimet
Max Greger Jr. – kosketinsoittimet
Dino Solera – saksofoni kappaleissa 5 ja 6
Tom Scott – saksofoni kappaleissa 1 ja 11
Lontoon filharmoninen orkesteri soittaa kappaleessa 4
Boorinitridi

| Boorinitridi |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  10043-11-5
PubChem CID:  66227
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  BN
Moolimassa:  24,82
Ulkomuoto:  Valkoinen kiteinen aine
Sulamispiste:  2967 °C
Tiheys:  2,27 g/cm3 (heksagonaalinen)  3,48 g/cm3 (kuutiollinen)
Liukoisuus veteen:  Ei liukene veteen
Boorinitridi (BN) on boorin ja typen muodostama epäorgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään muun muassa voiteluaineena ja hioma-aineena sekä korkean lämpötilan sovellutuksissa.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa boorinitridi on valkoista kiteistä ainetta. Yhdiste on isoelektroninen hiilen kanssa ja sen polymorfit muistuttavat rakenteeltaan hiilen allotrooppeja. Heksagonaalinen boorinitridi muistuttaa grafiittia. Sen rakenteessa boori- ja typpiatomit muodostavat kerrosmaisen rakenteen ja kerroksissa boori- ja typpiatomit ovat järjestäytyneet kuusikulmioiksi. Grafiitin tavoin heksagonaalisessa boorinitridissä kerrokset voivat liukua toisiinsa nähden. Kuutiollisen boorinitridin rakenne on timantinkaltainen. Se on timanttia pehmeämpää, mutta kestää paremmin korkeita lämpötiloja ja kemikaaleja. Timantin tavoin kuutiollinen boorinitridi johtaa hyvin lämpöä, mutta huonosti sähköä. Kolmas boorinitridin polymorfi on rakenteeltaan heksagonaalista ja muistuttaa wurtsiittia ja lonsdaleiittia. Nämä kaksi yhdisteen polymorfia muuntuvat heksagonaaliseksi boorinitridiksi yli 1700 °C:n lämpötilassa.
Heksagonaalisen boorinitridin rakenne
Kuutiollisen boorinitridin rakenne
Wurtsiittia muistuttavan boorinitridin rakenne
Kaikki boorinitridin polymorfit kestävät korkeita lämpötiloja eivätkä reagoi helposti. Aine ei liukene veteen eikä happoihin, mutta reagoi kuumien ja väkevien emästen kanssa. Boorinitridi ei reagoi halogeenien kanssa alle 700 °C:n lämpötilassa. Grafiitin tavoin heksagonaalisen boorinitridikerrosten väliin voi interkalatoitua muita atomeja, ioneja tai yhdisteitä.
Valmistus ja käyttö

Boorinitridiä muodostuu kuumennettaessa booria typpi-ilmakehässä. Heksagonaalista boorinitridiä valmistetaan booritrioksidin ja ammoniakin tai urean reaktiolla. Toinen tapa on booritrikloridin ja ammoniakin reaktio. Muita boorinitridin polymorfeja valmistetaan heksagonaalisesta boorinitridistä korkeassa lämpötilassa ja paineessa. Esimerkiksi kuutiollista boorinitridiä saadaan 1 400–1 700 °C:n lämpötilassa ja 4–6 GPa:n paineessa. Katalyyttinä tässä faasimuutoksessa voidaan käyttää litiumnitridiä.
Heksagonaalista boorinitridiä käytetään kiinteänä voiteluaineena, upokasten valmistamiseen, plasmakaariuunien ja rakettien seinämien vuorauksiin sekä useissa muissa erityisesti korkean lämpötilan sovellutuksissa. Siitä valmistetaan myös kestäviä kuituja. Kuutiollisen boorinitridin käyttökohteita ovat esimerkiksi hioma-aineet ja työkalujen terät.
Carmelo Bossi

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Carmelo Bossi |  Carmelo Bossi |  Carmelo Bossi |  |
Maa:   Italia
Miesten nyrkkeily
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Rooma 1960 | 71 kg |  |
Carmelo Bossi (15. lokakuuta 1939 Milano – 23. maaliskuuta 2014 Milano) oli italialainen nyrkkeilijä ja olympiamitalisti.
Bossi saavutti Rooman 1960 olympialaisissa hopeaa kevyessä keskisarjassa eli alle 71-kiloisissa. Hän hävisi loppuottelussa yhdysvaltalaiselle Wilbert McClurelle tuomariäänin 1–4.
Ammattilaisena Bossi voitti 17. toukokuuta 1967 välisarjan Euroopan-mestaruusottelussa ranskalaisen Jean Josselinin pistein. Hän menetti tittelin 14. elokuuta 1968 hävitessään alankomaalaiselle Fighting Mackille teknillisellä tyrmäyksellä yhdeksännessä erässä. Hän voitti kevyen keskisarjan maailmanmestaruuden 9. heinäkuuta 1970 ottaessaan pistevoiton yhdysvaltalaisesta Freddie Littlestä. Tittelin hän menetti 31. lokakuuta 1971 japanilaiselle Koichi Wajimalle.
S/S Bore VI

| S/S Bore VI |
| --- | --- |
Tyyppi:  Höyrylaiva
Lippuvaltio:  Suomi
Kotipaikka:  Turku
Tunnuskirjaimet:  OHGP
Aiemmat nimet:  1919–1929: ? 1929–1953: Bore VI
Aiemmat omistajat:  1919–1929: ? 1929–1936: Ångfartygs Aktiebolaget Bore 1937–1953: Ångfartygs Ab Bore
Rakennustelakka:  ?, Malmö, Ruotsi
Luovutettu:  1919
Tekniset tiedot
Pituus:  74,64 m
Leveys:  11,45 m
Syväys:  5 m
Bruttovetoisuus:  1,38049 brt
Koneteho:  950 hv kW
Nopeus:  16,67 km/h
Nopeus:  9 kn
Lähteet:  
S/S Bore VI oli vuonna 1919 Malmössä, Ruotsissa rakennettu 74,64-metrinen höyrylaiva. Kuollutta painoa Bore VI:lla oli vuosina 1935–1953 2 160 tonnia. Alus oli rakennettu teräksestä.
Käyttöhistoria

Alus valmistui malmöläiseltä telakalta vuonna 1919. Suomalainen Ångfartygs Aktiebolaget Bore osti aluksen vuonna 1929 ja rekisteröi sen Suomen lipun alle nimellä Bore VI.
Suomen katkaistua diplomaattisuhteet Saksaan 2. syyskuuta 1944 Bore VI oli parhaillaan Saksassa ja sen miehistö joutui saksalaisviranomaisten internoimaksi. Aluksen miehistö kuljetettiin lopulta Stutthofin keskitysleirille.
Aiheesta muualla

Alus Suomen kauppalaivastotietokannassa
Bongo

| Bongo |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Silmälläpidettävä  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Sorkkaeläimet Artiodactyla
Heimo::  Nautaeläimet Bovidae
Alaheimo::  Naudat Bovinae
Suku::  Metsäantiloopit Tragelaphus
Laji::  euryceros
Kaksiosainen nimi
 Tragelaphus eurycerus  (Ogilby, 1837) 
Katso myös
   Bongo Wikispeciesissä   Bongo Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Bongo (Tragelaphus eurycerus) on Afrikan sademetsissä elävä metsäantilooppien suvun sorkkaeläinlaji.
Ulkonäkö

Bongo on 170–250 cm:n pituinen ja painaa 240–400 kg. Sen ruskeassa turkissa on 14–15 kellertävän vaaleaa poikkijuovaa. Lisäksi bongolla on päässä ja kaulassa valkoisia laikkuja ja viiruja. Kummallakin sukupuolella on sarvet, mutta uroksella ne ovat isommat, jopa 80 cm pitkät. Bongon lyyramaisesti kaartuvat sarvet ovat tyypilliset kierteissarviantilooppien suvulle. Muista suvun lajeista bongo eroaa kuitenkin niin paljon, että se on sijoitettu omaan alasukuunsa Boocerus.
Levinneisyys

Bongon laaja levinneisyys ulottuu Guinea-Bissausta Keniaan keskisessä Afrikassa. Ugandan, Togon ja Beninin kannat ovat häviämässä tai hävinneet.
Elintavat

Bongo elää yleensä pareittain tai pienissä ryhmissä. Se on hyvin arka, eikä sen elintavoista tiedetä vielä paljoakaan. Bongot viihtyvät jokien varsilla kasvavissa bambutiheiköissä tai sellaisten vesistöjen läheisyydessä, joiden laitamilla on tiheä kasvillisuus. Ravinto koostuu hedelmistä, lehdistä ja ruohoista. Naaras synnyttää yhdeksän kuukauden kantoajan jälkeen yhden vasan, jota se hoitaa kuusi kuukautta. Bongo tulee sukukypsäksi 20 kuukauden ikäisenä ja voi elää 19 vuotta.
Uhat

Bongo ei toistaiseksi ole uhanalainen vaikka on monilla alueilla harvinaistunut tai hävinnyt. Laji luokitellaan silmälläpidettäväksi ja sen Ghanassa elävä alalaji kuuluu CITES-sopimuksen liitteeseen 3. Kenian asuva alalaji Vuoribongo on erittäin uhanalainen ja luonnossa on 140 yksilöä. Ne lisääntyvät paremmin eläintarhoissa ja Amerikassa 400.
Ilmari Bonsdorff

Ilmari Bonsdorff 1920-luvun alussa.
Toivo Ilmari Bonsdorff (Ильмари Владимирович Бонсдорф, 15. helmikuuta 1879 Hämeenlinna – 17. lokakuuta 1950 Lahti) oli suomalainen geodeetti ja tähtitieteilijä.
Ilmari Bonsdorffin vanhemmat olivat yliopettaja, professori Ernst Jakob Valdemar Bonsdorff ja Ida Charlotta Forssell. Hän pääsi ylioppilaaksi 1898 Helsingin Suomalaisesta normaalilyseosta ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1902, filosofian lisensiaatiksi 1905 sekä filosofian maisteriksi ja tohtoriksi 1907. Opiskeluaikanaan hän otti 1900–1901 osaa painovoimahavaintoihin ja 1902 tähtitieteellisiin paikanmääräyksiin Suomessa.
Bonsdorff oli Helsingin yliopiston tähtitieteen ja geodesian dosenttina 1906–1918. Vuodesta 1908 hän toimi Pulkovan tähtitornin vakinaisena astronomina. Bonsdorff kutsuttiin jo vuonna 1904 osallistumaan Pulkovan tähtitornin tieteellisiin töihin ja hän perehtyi Pulkovossa myös geodeettisiin kysymyksiin, joista hän kirjoitti väitöskirjansa Huippuvuori-retkikunnan geodeettisen havaintoaineiston pohjalta. Bonsdorff oli työssä Pulkovossa vuoteen 1917 saakka. Pulkovossa ollessaan Bonsdorff tutki geodesian puolella tasoituslaskua, laski kolmiopisteiden koordinaatteja, muokkasi painovoimahavaintoja ja otti osaa perusviivan mittauksiin, tarkkavaakitukseen ja kolmiomittauksiin. Tähtitieteen puolella hän tutki havaintokoneiden ja erilaisten havaintokeinojen aiheuttamia virhelähteitä, maan navan liikkeitä (napavariaatiot, refraktioilmiöt ym.) ja suoritti tähtien deklinaatiomäärityksiä. Vuonna 1911 Bonsdorff kutsuttiin Argentiinaan Cordoban tähtitornin johtajaksi mutta hän ei ottanut tehtävää vastaan.
Suomen itsenäistymisen jälkeen Bonsdorff oli Helsingin geodeettisen laitoksen ensimmäisenä johtajana 1918–1949. Hän edusti Suomea Balttisessa geodeettisessa komissiossa ja oli sen yleissihteeri 1924–1948. Bonsdorffin aloitteesta Suomen hallitus kutsui vuonna 1924 Helsinkiin Itämeren ympärillä olevista maista osanottajia geodeettiseen konferenssiin, jossa perustettiin balttinen geodeettinen komissio, jonka päämääränä oli yhteisen geodeettisen pohjan luominen näiden maiden kartastotöille ja tieteellisenä tehtävänä maankuoren rakenteen tutkiminen Itämerta ympäröivillä alueilla. Bonsdorff oli melkein kaikkien Suomen ja Neuvostoliiton välisten rajankäyntikomissioiden puheenjohtajana vuosina 1921–1947. Petsamon rajankäynti vuonna 1921 suoritettiin ilman kolmiomittausta pelkkien tähtitieteellisten havaintojen perusteella. Bonsdorff osallistui myös Suomen ja Norjan välisen rajan selvittelyyn. Bonsdorff oli lisäksi Henkivakuutusyhtiö Pohjan päämatemaatikkona vuodesta 1923 alkaen ja hän kuului myös yhtiön perustajiin. Bonsdorff oli Kaunasin teknillisen korkeakoulun sekä Marburgin yliopiston kunniatohtori.
Bonsdorff tutki painovoiman ja luotiviivan poikkeamia, napavariaatiota ja absoluuttisia deklinaatioita. Hän kehitti auringonpimennyksen avulla menetelmän, jolla voitiin mitata valtamerien yli ulottuvia välimatkoja.
Ilmari Bonsdorff oli naimisissa vuodesta 1908 Anna Parskyn kanssa.
Pikkuplaneetta 1477 Bonsdorffia on nimetty Ilmari Bonsdorffin mukaan.
Julkaisuja

Détermination des attractions locales sur les points astronomiques du réseau russe au Spitzberg, Helsingin yliopiston väitöskirja. Helsinki 1905
Observations faites au cercle vertical de Repsold à la succursale Odessa pour la détermination de la réfraction. Publications de l'Observatoire central Nicolas, Série II, Vol. XXIV. Voss, Leipzig 1913
Observations faites au cercle vertical de repsold. Publications de l'Observatoire central Nicolas, Série II, Vol. XXIX:1. St. Pétersbourg 1915
The astronomical coefficient of dilatation of the air derived from astronomical observations made at Pulkovo. Publications de l'Observatoire central Nicolas, Série II, Vol. XXVII:3. St. Pétersbourg 1915
Observations faites au cercle vertical d'Ertel. Publications de l'Observatoire central Nicolas, Série II, Vol. 29:2. Petrograd 1916
Valtakunnan rajankäynti Petsamossa v. 1921; kirj. Ilmari Bonsdorff ja Alfred A. Gustafsson.  Societas geographica Fenniae, Helsinki
Measuring of seven base lines of the Baltic polygon executed in the year 1929. Baltic Geodetic Commission, Helsinki 1930
Ergebnisse der astronomischen Ortsbestimmungen im Jahre 1933. Suomen geodeettisen laitoksen julkaisuja 29. Helsinki 1939
Suomennoksia

Simon Newcomb: Tähtitiede; Suomen oloihin sovittanut Ilmari Bonsdorff. Otava 1913
Aiheesta muualla

Kemiläinen, Aira: / Bonsdorff, Ilmari (1879–1950) Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen).  14.6.2002. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Itämerenmaiden kolmiomittaus. Kansainvälinen mittaus aloitetaan Helsingistä. Kesällä mitataan seitsemän perusviivaa. Mittausretkikuntaa johtaa prof. Ilmari Bonsdorff, Helsingin Sanomat, 05.05.1929, nro 120, s. 8, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Saksa  Suomi (KANTO)  Ruotsi  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  Leopoldina 
Henkilöt:  DDB  Kansallisbiografia  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
Juhani Boström

Juhani Boström (s. 12. heinäkuuta 1949 Helsinki) on suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi SM-sarjassa ja SM-liigassa vuosina 1967–1979 ja voitti kolme Suomen-mestaruutta. Suomen maajoukkueessa hän pelasi 19 maaottelua.
Boström edusti koko pääsarjauransa ajan Helsingfors IFK:ta. Hän pelasi SM-sarjassa ja SM-liigan runkosarjassa yhteensä 316 ottelua, joissa hänen tehopisteensä olivat 117 + 77 = 194 ja jäähymääränsä 54 minuuttia. SM-liigan pudotuspeleissä hän pelasi 17 ottelua ja kokosi niissä tehopisteet 8 + 6 = 14 eikä istunut jäähyllä minuuttiakaan. Hän voitti Suomen-mestaruuden vuosina 1969, 1970 ja 1974 sekä saavutti lisäksi kaksi SM-hopeaa ja kaksi SM-pronssia.
Boström pelasi Suomen maajoukkueessa 19 maaottelua, joissa hän teki yhden maalin ja sai yhden syöttöpisteen.
Borisovski-Hotilovon lentotukikohta

Hotilovon lentotukikohta sijaitsee Venäjän Tverin alueella, 7 km Hotilovon kylästä etelään.
Borisovski-Hotilovon lentotukikohta tai Hotilovon lentotukikohta (ICAO: XUEH) on Venäjän Tverin alueella sijaitseva Venäjän ilmavoimien lentotukikohta. Itse sotilaslentokenttä sijaitsee Vyšni Volotšokin piirin Borisovskin maalaiskunnassa, kolmisen kilometriä Borisovskin kylän länsipuolella. Osa lentotukikohdan tai varuskunnan toiminnoista sijaitsee ilmeisesti naapuripiirin eli Bologojen piirin puolella, jossa on Kužnenkinon varuskunta-alue laajoine varikkoineen. Lentotukikohdasta käytetäänkin usein Bologojen piirin Hotilovon kylään (ven. с. Хотилово) viittaavaa nimeä. Hotilovon kylä sijaitsee Pietarista Moskovaan johtavan eurooppatien E 105 varrella. Lentotukikohta sijaitsee linnuntietä seitsemän kilometriä Hotilovon kylästä etelään.
MiG-31 -laivuetta Hotilovon lentotukikohdassa (2011).
Suhoi-35 harjoituksissa Hotilovon lentotukikohdassa (2020).
Borisovski-Hotilovon sotilaslentokentällä toimivan 790. hävittäjälentorykmentin kalustoon kuuluu Suhoi Su-35- ja Mikojan MiG-31-tyypin hävittäjiä. Rykmentti oli Venäjän ilmavoimien toinen rykmentti, jonne toimitettiin laivuellinen (12 kpl) Suhoi-35S -koneita; näillä korvattiin aiempi Suhoi Su-27P/SM/UB laivue. Lisäksi rykmentissä on kaksi MiG-31BM/BSM laivuetta, joihin kuuluu yhteensä 24 konetta. On esitetty, että tukikohdan koneet tuovat Venäjän ilmavoimille iskukykyä kauemmaksi; ne voivat kuljettaa myös risteilyohjuksia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Borisovski-Hotilovon lentotukikohta Wikimedia Commonsissa
Vojennyi aerodrom Hotilovo (Hotilovon sotilaslentokenttä) (venäjäksi) (wikimapia.org)
Mig-31: pojesdka na aviabazy Hotilovo-2 (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi) (yaplakal.com)
Venäjän lentotukikohdat Euroopassa
Kartta esittää Venäjän ilmavoimien lentopaikkojen ohella merivoimien ja maavoimien keskeisimmät lentotukikohdat ja -asemat. (Huom! Sisältö täydentyy, kesken.)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Borisovsky Khotilovo (air base)
Käännös suomeksi
Borisoglebskin lentotukikohta

Borisoglebskin lentotukikohta Voronežin alueen kartalla. Tukikohta sijaitsee 7 km Borisoglebskin keskustasta itään.
Borisoglebskin lentotukikohta (ven.  военный аэродром Борисоглебск) tai Otvesnyin lentotukikohta on Venäjän Voronežin alueella, noin 7 kilometriä Borisoglebskin keskustan itäpuolella sijaitseva lentotukikohta. Eurooppatie E 38 kulkee tukikohdan pohjoispuolitse 1,5-3 kilometrin päästä.
Lentotukikohdassa toimii 160. harjoituslentorykmentti (160 UAP), Lentokalustoon kuuluu Jakovlev Jak-130 -harjoitus- ja kevythävittäjiä, erään lähteen mukaan myös Suhoi Su-25 -maataistelukoneita.
Aiheesta muualla

Vojennyi aerodrom Borisoglebsk (englanniksi) (wikimapia.org)
Venäjän lentotukikohdat Euroopassa
Kartta esittää Venäjän ilmavoimien lentopaikkojen ohella merivoimien ja maavoimien keskeisimmät lentotukikohdat ja -asemat. (Huom! Sisältö täydentyy, kesken.)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: ru:Борисоглебск (аэродром)
Käännös suomeksi