stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
SPARC

| SPARC> Perustietoja |
| --- | --- |
Kehittäjä:  Sun Microsystems, SPARC International
Valmistaja:  Fujitsu, Ross Technology, Sun Microsystems, Texas Instruments
Julkaistu:  1985
Arkkitehtuuri ja luokitus
Arkkitehtuurityyppi:  RISC
Osoiteavaruus:  32-bit / 64-bit
Tavujärjestys:  Big endian
SPARC (Scalable Processor ARChitecture) on RISC-suoritinarkkitehtuuri, jonka kehitti alun perin 1985 Sun Microsystems. SPARCin oikeudet on siirretty 1989 perustetulle SPARC International, Inc. -yhtiölle, joka markkinoi SPARCia ja suorittaa hyväksymistestauksia. SPARC on täysin avoin: useat valmistajat ovat lisensoineet sen ja valmistavat SPARC-yhteensopivia suorittimia. Näihin valmistajiin kuuluvat Sun Microsystemsin lisäksi Texas Instruments, Cypress Semiconductor ja Fujitsu.
Ultra SPARC II -suoritin.
SPARC-suorittimia käytettiin aluksi työasemissa, mutta nykyään niitä käytetään myös suurissa moniprosessorikoneissa, joita Sun ja Fujitsu ovat suunnitelleet, sekä supertietokoneissa kuten K computer.
SPARC-käskykannasta on useita versioita. Ensimmäiset suorittimet perustuivat version 7 määrittelyyn, myöhemmät versioon SPARCv8 ja 64-bittiseen versioon SPARCv9. Aikaisempia 32-bittisiä SPARC-suorittimia olivat Sunin microSPARC ja SuperSPARC, Fujitsu Microelectronicsin TurboSPARC ja Ross Technologyn HyperSPARC. 64-bittisiä suorittimia ovat Sunin UltraSPARC ja Fujitsun SPARC64.
SPARC-suorittimesta on olemassa vapaa toteutus LEON2, jonka VHDL-lähdekoodi on lisensoitu LGPL-lisenssillä. LEON2:n vikasietoisuusmalliin perustuu myös Atmelin säteilysuojattu AT697F.
Lisäksi SPARC-suorittimia on kehittänyt venäläinen MTšST.
Myös Kiinan kansanarmeijan teknologiayliopisto on kehittänyt oman FeiTeng-1000-suorittimensa OpenSPARCin pohjalta.
Sunin UltraSPARC-suorittimet ja Fujitsun SPARC64 V ja uudemmat toteuttavat lisäksi SIMD-laajennukset, jotka tunnetaan nimellä VIS (Visual Instruction Set).
Historia

1970- ja 1980-luvun vaihteessa oli käynnissä kolme projektia pienennetyn käskykannan suorittimen kehittämiseksi: IBM 801, Berkeley RISC ja Stanford MIPS. Berkeleyn projektia johtivat David Patterson ja Carlo H. Sequin, joista jälkimmäinen esitti termin ”RISC”.
Suorittimen kehitys alkoi vuonna 1984 Berkeleyn yliopiston esittämän RISC-käsitteen pohjalta. Berkeleyssä kehitettiin vuosien 1980 ja 1982 välisenä aikana RISC I ja RISC II -suunnitelmat, joiden pohjalta SPARC kehitettiin Sun Microsystemsillä.
Vuonna 1986 julkaistiin SPARC V7 -käskykanta ja ensimmäinen arkkitehtuurin mukainen suoritin toteutetaan.
Ensimmäinen versio oli minimalistinen ilman kokonaislukujen kerto- ja jakolaskua, mutta 10 miljoonan käskyn nopeudella se oli noin kolme kertaa nopeampi kuin sen ajan CISC-suorittimet.
Vuonna 1989 SPARC International perustetaan ja SPARC-arkkitehtuurista tulee avoin standardi. Vuonna 1990 julkaistaan SPARC V8 -määrittely ja vuonna 1993 julkaistaan SPARC V9 -määrittely. SPARC V8 on 32-bittinen lineaarisella muistiavaruudella. SPARC V9 on 64-bittinen.
Alkuperäinen määrittely oli 32-bittiselle suorittimelle, mutta 64-bittisiä superskaalarisia versioita suunniteltiin ja toteutettiin kuten Texas Instrumentsin SuperSparc (1992). Sunin ja Texas Instrumentsin UltraSPARC (1995) sekä Fujitsun SPARC64 paransivat suorituskykyä merkittävästi.
Sunilla oli aluksi käytössä sekä Motorola 68000 -sarjaan ja Intel 80386 -suorittimeen perustuvia tietokoneita. Nämä korvaamaan Sun kehitti SPARC-suorittimen, joka oli ensiksi käytössä vuonna 1987 julkaistussa VME-väyläisessä Sun-4 -tietokoneessa. Vuonna 1989 Sun julkaisi SBus-väylää käyttävän SPARCstation 1 -työaseman, joka oli kolme kertaa nopeampi kuin Sun-3 jonka se korvasi.
Vuonna 1995 julkaistu Sun Ultra 1 oli ensimmäinen 64-bittistä UltraSPARC-suoritinta käyttävä tietokone.
Vuonna 2002 julkaistu SPARC Joint Programming Specification (SPARC JPS1) sisältää yhteisiä määrittelyitä SPARC V9 toteutuksille, joita ovat Fujitsun SPARC64 V ja Sunin UltraSPARC III. Seuraavana vuonna julkaistu SPARC JPS2 sisältää SPARC64 VI ja UltraSPARC IV yhteiset määrittelyt.
Vuonna 2006 Sun ilmoitti UltraSPARC T1 ja T2 -mallien lähdekoodin julkaisemisesta, joka on julkaistu GPLv2-lisenssillä nimellä OpenSPARC.
Epäjärjestyksessä suorittaminen (engl. out-of-order execution) tuli mukaan Oraclen julkaisemaan SPARC S3 -ytimeen perustuvaan vuoden 2011 SPARC T4 -malliin. SPARC T4, T5 ja M5 malleissa oli superskalaarinen suoritus, kahdeksan säiettä suoritinydintä kohden sekä useita ytimiä prosessoria kohden.
Vuonna 2017 Oracle julkaisi SPARC M8 -mallin seuraajana SPARC M7 -mallille. Samana vuonna Oracle irtisanoi satoja SPARC-suorittimien suunnittelusta vastanneita henkilöitä käytännössä lopettaen jatkokehityksen.
Ominaisuudet

SPARC on load-store-arkkitehtuuri, jossa ei ole suoraan muistiviittauksia. Load-store käskykanta käyttää erillisiä käskyjä muistin käsittelyyn kun taas register-memory -arkkitehtuurissa se voi olla osana muuta käskyä.
Käskykannassa on ikkunoidut rekisterit, joka tarjoaa suuren määrän rekistereitä. Suorittimessa voi olla 52:sta 524:ään yleiskäyttöistä rekisteriä, joista ohjelmoijalla on 32 käytettävissä. Ikkunoinnilla rekistereissä on kolmea tyyppiä: syöterekisterit, joissa ovat argumentit; paikalliset rekisterit, joissa ohjelmoija voi säilöä haluamaansa tietoa; tulosterekisterit.
SPARC-suorittimessa on tyypillisesti 128 tai 144 kokonaislukurekisteriä, joista kerralla on 32 saatavilla: 8 rekisteriä on ”globaalia” kun taas loput käytetään 16 rekisterin liukuvan ikkunan mukaan funktiokutsujen yhteydessä. Ylimmät ja alimmat 8 rekisteriä jaetaan parametrien välittämiseen ja palauttamiseen ja kutsujen jälkeen ikkuna liikkuu takaisin ylös. Tämä mahdollistaa funktiokutsujen tekemisen yhdessä kellojaksossa.
SPARC on määrittely, josta on erilaisia toteutuksia, joissa rekisteripino voi olla suurempi tai pienempi tarpeen mukaan.
Käskykannassa on vain 72 peruskäskyä. Arkkitehtuuri optimoi haarautumisen käyttämällä viivästymistä. 
Haaratumiskäskyjä varten on viivepaikka: käsky, joka asetetaan haarautumisen jälkeen suoritetaan ennen haarautumista. 
SPARC V8 oli 32-bittinen ja SPARC V9 on 64-bittinen, jossa on myös lisää rekistereitä ja lisää rinnakkaisuutta sekä uusia käskyjä.
Vuonna 2005 julkaistu Sunin UltraSPARC T1 -suoritin (koodinimeltään Niagara) pystyi monisäikeistykseen (Simultaneous multithreading; SMT) ja ajamaan neljää säiettä yhtäaikaisesti per ydin. Lisäksi yhteen suorittimeen sai 4, 6 tai 8 suoritinydintä, jolloin yksi suoritin pystyi ajamaan 32 säiettä yhtäaikaisesti 8 ytimen mallilla.
Jokainen ydin on toteutukseltaan ns. barrel-suoritin (barrel processor) ja vaihtaa ajattavaa säiettä joka kellojaksolla. Tämä eroaa normaalista keskeyttävästä ohjelmistopohjaisesta moniajosta, jossa säiettä ajetaan satoja kellojaksoja, ennen kuin suoritin vaihtaa ajettavaa ohjelmaa. Tavoitteena on että suoritin pystyi suorittamaan muita säikeitä sillä aikaa kun se odottaa datan hakua muistista jos sitä ei löytynyt välimuistista (engl. cache miss). Lisäksi suoritin on myös superskalaarinen (2-way superscalar) eli se pystyy ajamaan yhdessä ohjelmasäikeessä kahta konekielistä käskyä rinnakkain.
Tekniikan kehitti Afara Websystems, jonka Sun osti 2002. Sen markkinointinimenä on CoolThreads, joka viittaa myös suorittimen sähkönkulutukseen. T1 oli suunnattu pelkästään palvelimiin ja siinä oli vain yksi matematiikkasuoritin, jonka vuoksi liukulukusuorituskyky oli erittäin huono.
Malleja

SPARC käskykannasta on eri valmistajilla eri tuotenimiä joita ovat mm.:
microSPARC, 32-bittinen, Sun Microsystems
SuperSPARC, 32-bittinen, Sun Microsystems
SPARClite, (MB8683x), 32-bittinen, Fujitsu
TurboSPARC, 32-bittinen, Fujitsu
HyperSPARC, 32-bittinen, Ross Technology
UltraSPARC, 64-bittinen, Sun Microsystems
SPARC64, 64-bittinen, Fujitsu
SPARC-käskykantaan perustuva LEON-sarja on Euroopassa suosittu avaruuskäyttöön soveltuva suoritin.
Käyttöjärjestelmätuki

SunOS
Solaris
OpenSolaris
Linux
NeXTSTEP
FreeBSD
OpenBSD
NetBSD
RTEMS
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
SPARC International, Inc.
OpenSPARC T1 lähdekoodi ja dokumentaatiota
Saksan valtiopäivävaalit 1928

Saksan valtiopäivävaalit 1928 järjestettiin 20. toukokuuta 1928, yksi vuosi sen jälkeen kun Adolf Hitlerille määrätty kielto osallistua politiikkaan oli kumottu. Kansallissosialistinen puolue ei kuitenkaan menestynyt vaaleissa, koska Hitler keskittyi tässä vaiheessa vielä oman asemansa vakiinnuttamiseen puolueen johdossa ennemmin kuin varsinaisiin vaaleihin. Eräillä yksittäisillä maaseutualueilla natsien kannatus kuitenkin nousi jo yli kymmenen prosentin.
| Puolue | Ääniosuus (muutos) | Ääniosuus (muutos) | Paikat (muutos) | Paikat (muutos) |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Saksan sosiaalidemokraattinen puolue (SPD) | 29,8 % | +3,8 % | 153 | +22 |
| Saksalaiskansallinen kansanpuolue (DNVP) | 14,3 % | −6,2 % | 73 | −30 |
| Keskustapuolue (Z) | 12,1 % | −1,5 % | 61 | −8 |
| Saksan kommunistinen puolue (KPD) | 10,6 % | +1,7 % | 54 | +9 |
| Saksan kansanpuolue (DVP) | 8,7 % | −1,4 % | 45 | −6 |


Sosiaalidemokraattien ja kommunistien kannatus nousi vaaleissa, mutta he eivät kuitenkaan saaneet enemmistöä äänistä. Hermann Müller muodosti tuloksen pohjalta kokoomushallituksen, jossa olivat mukana SPD, Keskusta sekä pienemmät kansanpuolue (DVP) ja demokraattipuolue (DDP). Hallitus ajautui sisäisiin riitoihin, ja lopulta Müller pyysi presidentti Paul von Hindenburgilta poikkeusvaltuuksia. Niitä ei tullut, Müller jätti eroilmoituksensa ja ”Weimarin tasavallan viimeinen aidosti demokraattinen hallitus” lakkautettiin 27. maaliskuuta 1930.
Saksan valtiopäivävaalit 1932 (marraskuu)

Saksan valtiopäivävaalit 1932 (marraskuu) järjestettiin vain kolme kuukautta edellisten vaalien jälkeen. Natsien kannatus laski hieman, ja kommunistien sekä saksalaiskansallisen puolueen kannatus nousi. Natsit säilyttivät suurimman puolueen asemansa mutta jäivät SPD:n ja kommunistien yhteenlaskettua kannatusta pienemmiksi.
Nämä vaalit olivat viimeiset suhteellisen vapaat koko Saksan vaalit ennen vuotta 1990.
| Puolue | Ääniosuus (muutos) | Ääniosuus (muutos) | Paikat (muutos) | Paikat (muutos) |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Saksan kansallissosialistinen työväenpuolue (NSDAP) | 33,1 % | -4,2 % | 196 | -34 |
| Saksan sosiaalidemokraattinen puolue (SPD) | 20,4 % | -1,2 % | 121 | -12 |
| Saksan kommunistinen puolue (KPD) | 16,9 % | +2,6 % | 100 | +11 |
| Keskustapuolue (Z) | 11,9 % | -0,5 % | 70 | -5 |
| Saksalaiskansallinen kansanpuolue (DNVP) | 8,5 % | +2,6 % | 52 | +15 |
Weimarin tasavallan valtiopäivävaalit
1919
1920
1924 (toukokuu)
1924 (joulukuu)
1928
1930
1932 (heinäkuu)
1932 (marraskuu)
1933 (maaliskuu)
Sanda (Hyōgo)

| Sanda (三田市) |
| --- | --- |
 Shingetsu-in
 lippu:  Symboli
 Sandan sijainti Hyōgon prefektuurissa
 Sanda
 Koordinaatit: 34°53′22″N, 135°13′31″E 
Valtio:  Japani
Alue:  Kansai
Prefektuuri:  Hyōgon prefektuuri
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  210,32 km²
Väkiluku (01/2020):  111 719
 – Väestötiheys:  531,2 as./km²
Symbolit:  
 – Puu:  Japaninpunamänty
 – Kukka:  Intianatsalea
 
 https://www.city.sanda.lg.jp/ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Sanda (jap. 三田市, Sanda-shi) on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kansain alueella Hyōgon prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin kaakkoisosassa Kōben pohjoispuolella. Kaupunki on rakentunut Mukojoen yläjuoksulle Sandan tasangolle. Sen itä- ja pohjoisosat ovat vuoristoisia. Sandassa on 111 719 asukasta (tammikuussa 2020) ja sen pinta-ala on 210,32 neliökilometriä.
Sanda kehittyi Nara-kaudelta lähtien Konshin-jin temppelin portineduskaupunkina. Myöhemmin Edo-kaudella se oli linnanaluskaupunki Kuki-klaanin hallinnassa. Aivan Sandan kaupunkialueen itäpuolella sijaitsi Miwa, joka kehittyi historiallisesti kauppakaupunkina. Meiji-kaudella alueesta tuli ympäröivän maaseudun paikallinen kauppa- ja jakelukeskus. Alue on viljavaa, ja se tunnetaan hyvälaatuisesta riisistään ja naudanlihan tuotannosta. Toisen maailmansodan jälkeen sinne alkoi sijoittua myös elektroniikkateollisuutta. Miwan ja Sandan maaseutukaupungit liitettiin yhteen kolmen muun kunnan kanssa Sandan maaseutukaupungiksi vuonna 1956, ja kaupunkioikeudet Sandalle myönnettiin vuonna 1958. Myöhemmin sinne on rakennettu suuria lähiöitä ja työpaikka-alueita.
Sandan rakennettuun kulttuuriperintöön kuuluvat esimerkiksi Goryō-jinjan ja Takamefu-jinjan šintolaiset pyhäköt, jotka on valittu Japanin tärkeän kulttuuriomaisuuden luetteloon. Kaupungin luoteisosa kuuluu prefektuurin luonnonpuistoon. Kaupungissa toimii Ihmisen ja luonnon museo, vuonna 1992 avattu luonnontieteellinen museo. Sinne on sijoittunut myös yksi Kansei gakuin -yliopiston kampuksista. Sandaa palvelevat JR Nishi-Nihonin Fukuchiyama-linja sekä Kōbe-rautateiden Sanda-linja ja Kōentoshi-linja.
Kuvia

Flower Town -lähiötä
Kōbe-rautateiden Sandan rautatieasema
Sandan keskusta ilmakuvassa vuonna 1974
Goryō-jinja
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sanda Wikimedia Commonsissa
Kaupungin internetsivut (japaniksi)
Luettelo Kirjojen Suomi -projektin kirjoista

Tämä on luettelo Kirjojen Suomi -projektin kirjoista. Luettelo sisältää 101 Suomen itsenäisyyden ajan teosta, jotka on valittu osana Suomi 100 -hanketta. Kirjat valitsivat Yleisradion kirjallisuustoimittajat Seppo Puttonen ja Nadja Nowak.
Kirjat > 1910-luku

1917 Konrad Lehtimäki: Ylös helvetistä
1918 Eino Leino: Vapauden kirja
1919 Frans Emil Sillanpää: Hurskas kurjuus
Kirjat > 1920-luku

1920 Juhani Aho: Muistatko?
1921 Olli: Mustapartainen mies herättää pahennusta
1922 Anni Swan: Pikkupappilassa
1923 Kaarlo Hänninen: Kiveliön karkurit
1924 Maria Jotuni: Tohvelisankarin rouva
1925 Edith Södergran: Maa jota ei ole
1926 Hilja Valtonen: Nuoren opettajattaren varaventtiili
1927 Unto Seppänen: Taakankantajat
1928 Aino Kallas: Sudenmorsian
1929 Aarno Karimo: Kumpujen yöstä
Kirjat > 1930-luku

1930 Iris Uurto: Ruumiin ikävä
1931 Pentti Haanpää: Noitaympyrä
1932 Toivo Pekkanen: Tehtaan varjossa
1933 Joel Lehtonen: Henkien taistelu
1934 Katri Vala: Paluu
1935 Saima Harmaja: Sateen jälkeen
1936 Sally Salminen: Katriina
1937 Martti Laine: Kuilu
1938 Olavi Paavolainen: Risti ja hakaristi
1939 Hella Wuolijoki: Niskavuoren leipä
Kirjat > 1940-luku

1940 Erkki Palolampi: Kollaa kestää
1941 Helvi Hämäläinen: Säädyllinen murhenäytelmä
1942 Eila Pennanen: Ennen sotaa oli nuoruus
1943 Matti Hälli: Suopursu kukkii
1944 Armas J. Pulla: “Jees, leskiyli-insinöörskä!” sanoi vääpeli Ryhmy
1945 Mika Waltari: Sinuhe egyptiläinen
1946 Jussi Talvi: Tällaista oli palata
1947 Outsider: Kilroy oli täällä
1948 Elvi Sinervo: Vuorelle nousu
1949 Valentin: Ruma Elsa
Kirjat > 1950-luku

1950 Tove Jansson: Muumipapan urotyöt
1951 Yrjö Kokko: Sudenhampainen kaulanauha
1952 Veikko Huovinen: Havukka-ahon ajattelija
1953 Aino Räsänen: Näkemiin, Helena!
1954 Väinö Linna: Tuntematon sotilas
1955 Rauha S. Virtanen: Seljan tytöt
1956 Irja Virtanen: Kenttäharmaita naisia
1957 Kirsi Kunnas: Tiitiäisen tarinoita
1958 Simo Puupponen alias Aapeli: Pikku Pietarin piha
1959 Anders Cleve: Katukiviä
Kirjat > 1960-luku

1960 Marja-Liisa Vartio: Kaikki naiset näkevät unia
1961 Anni Polva: Tiinalla on hyvä sydän
1962 Pentti Saarikoski: Mitä tapahtuu todella?
1963 Paavo Rintala: Sissiluutnantti
1964 Marja-Leena Mikkola: Tyttö kuin kitara
1965 Timo K. Mukka: Tabu
1966 Arvo Salo: Lapualaisooppera
1967 Hannu Salama: Minä, Olli ja Orvokki
1968 Tytti Parras: Jojo
1969 Jarkko Laine: Niin kulki Kolumbus
Kirjat > 1970-luku

1970 Lassi Sinkkonen: Solveigin laulu
1971 Eeva Joenpelto: Vesissä toinen silmä
1972 Arto Paasilinna: Operaatio Finlandia
1973 Heikki Turunen: Simpauttaja
1974 Veijo Meri: Kuviteltu kuolema
1975 Jussi Kylätasku: Revari
1976 Risto Rasa: Kaksi seppää
1977 Paavo Haavikko: Kansakunnan linja
1978 Juhani Peltonen: Elmo
1979 Jukka Asikainen, Arto Melleri, Heikki Vuento: Pete Q
Kirjat > 1980-luku

1980 Kauko Röyhkä: Tien laidalla Waterloo
1981 Anja Kauranen: Sonja O. kävi täällä
1982 Kaari Utrio: Ruusulaakso
1983 Joni Skiftesvik: Puhalluskukkapoika ja taivaankorjaaja
1984 Pirkko Saisio: Kainin tytär
1985 Matti Pulkkinen: Romaanihenkilön kuolema
1986 Antti Tuuri: Ameriikan raitti
1987 Eeva Kilpi: Animalia
1988 Kari Kontio ja Tuomas Nevanlinna: Kirjava lehmä
1989 Annika Idström: Kirjeitä Trinidadiin
Kirjat > 1990-luku

1990 Olli Jalonen: Isäksi ja tyttäreksi
1991 Erno Paasilinna: Kauppamiehet isänmaan asialla
1992 Daniel Katz: Saksalainen sikakoira
1993 Matti Yrjänä Joensuu: Harjunpää ja rakkauden nälkä
1994 Matti Paloheimo: Valkoinen Mandela
1995 Kalle Päätalo: Hyvästi, Iijoki
1996 Kreetta Onkeli: Ilonen talo
1997 Mauri Kunnas: Koiramäen joulukirkko
1998 Hannu Raittila: Ei minulta mitään puutu
1999 Veronica Pimenoff: Maa ilman vettä
Kirjat > 2000-luku

2000 Jusa Peltoniemi: Jäähyväiset sukuromaanille
2001 Jari Tervo: Suomemme heimo
2002 Kari Hotakainen: Juoksuhaudantie
2003 Lars Sund: Erikin kirja
2004 Reko Lundán: Rinnakkain
2005 Arto Salminen: Kalavale
2006 Leena Krohn: Mehiläispaviljonki
2007 Risto Isomäki: Litium 6
2008 Sofi Oksanen: Puhdistus
2009 Maarit Verronen: Normaalia elämää
Kirjat > 2010-luku

2010 Markus Nummi: Karkkipäivä
2011 Rosa Liksom: Hytti nro 6
2012 Juha Seppälä: Mr Smith
2013 Pauliina Rauhala: Taivaslaulu
2014 Pajtim Statovci: Kissani Jugoslavia
2015 Elina Hirvonen: Kun aika loppuu
2016 Ilkka Remes: Kiirastuli
Santeri Jehkonen

Santeri Jehkonen (26. maaliskuuta 1887 Kaitajärvi, Suojärvi – 8. elokuuta 1944 Helsinki) oli suomalainen päätoimittaja.
Jehkonen kävi kiertokoulunopettajaseminaarin ja sitten Sortavalan opettajaseminaarin josta hän valmistui kansakoulunopettajaksi 1909. Hän oli opettajana vuoden verran Suistamolla kunnes hän siirtyi Sortavalaan opettajaksi toimien samalla rajaseudun kotien viikkolehden Omahisen toimittajana. Jehkonen jätti opettajantoimensa 1911 siirtyen kokonaan sanomalehtialalle. Hän oli aluksi Laatokka-lehden toimitussihteerinä vuoteen 1917 saakka ja sitten Karjala-lehden toimitussuhteerinä syksyyn 1918 saakka. Jehkonen osallistui Suomen sisällissotaan valkoisten puolella Karjalan armeijakunnan tykistöpatterissa.
Jehkonen oli Sortavalan Sanomat- ja Laatokka-lehden päätoimittaja 1914–1916 sekä 1918–1919 ja Uusi Kotka-lehden päätoimittaja 1919–1920. Hän oli sen jälkeen Tampereella ilmestyneen Maaseudun Sanomat-lehden toimitussihteerinä vuoteen 1922 saakka ja sen jälkeen Helsingissä Maaseudun Tulevaisuus-lehden toimitussihteerinä vuoteen 1926 saakka. Jehkonen oli tammikuussa 1921 mukana perustamassa Tampereen Sanomalehtimiesyhdistystä ja toimi yhdistyksen sihteerinä. Jehkonen toimi Lappeenrannassa ilmestyneen Etelä-Saimaa-lehden päätoimittajana 1927–1939. Hän erosi tästä toimesta heinäkuussa 1939 siirtyen eläkkeelle.  Jehkonen julkaisi syksyllä 1939 Suojärvellä Itä-Karjalan sanomat-lehteä mutta talvisota katkaisi lehden ilmestymisen. Jehkonen oli jatkosodan aikana Suojärven kunnan palveluksessa ja viimeksi hän oli Etelä-Saimaa-lehden toimitussihteerinä syksystä 1943 alkaen.
Jehkonen oli Kansallisen Edistyspuolueen puoluesihteerinä 1922.
Julkaisuja

Matkan varrelta Tallinnasta. Eripainos Etelä-Saimaasta. Lappeenranta 1929
Lappeenranta : "Saimaan helmi" uusi Karjalan kaupunki.  Viena-Aunus-lehti syyskuu 1938
Safari-ralli 1983

|  Safari-ralli 1983 |
| --- | --- |
 4. osakilpailu 12 osakilpailusta kaudella 1983. 
Ajankohta:  30. maaliskuuta – 4. huhtikuuta 1983
Kokonaispituus:  5 035 km


Palkintokoroke
Voittaja:   Ari Vatanen    Terry Harryman  (Rothmans Opel Rally Team)
Toinen:   Hannu Mikkola    Arne Hertz  (Audi Sport)
Kolmas:   Michèle Mouton    Fabrizia Pons  (Audi Sport)
Opel Ascona 400
Safari-ralli 1983 (viralliselta nimeltään 31. Marlboro Safari Rally) oli rallin maailmanmestaruussarjan kilpailu kaudella 1983. Kilpailu järjestettiin 30. maaliskuuta – 4. huhtikuuta 1983 Nairobissa. Kilpailu oli kauden neljäs ja sen kokonaispituus oli 5 035 kilometriä. Kilpailu ajettiin avoimilla tieosuuksilla, joilla oli 87 aikatarkastuspistettä.
Kilpailu kuului kuljettajien ja valmistajien maailmanmestaruussarjaan.
Tulokset

| Sija | Kuljettaja | Kartanlukija | Auto | Aika | Ero |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Ari Vatanen |  Terry Harryman | Opel Ascona 400 | 6:36:00 | 0.0 |  |
| 2. |  Hannu Mikkola |  Arne Hertz | Audi Quattro A1 | 6:42:00 | +6:00 |  |
| 3. |  Michèle Mouton |  Fabrizia Pons | Audi Quattro A1 | 7:35:00 | +59:00 |  |
| 4. |  Jayant Shah |  Aslam Khan | Nissan 240RS | 7:58:00 | +1:22:00 |  |
| 5. |  Yoshio Takaoka |  Shigeo Sunahara | Subaru Leone 1800 | 13:51:00 | +7:15:00 |  |
| 6. |  Yasuhiro Iwase |  Sudhir Vinayak | Nissan 160J | 14:03:00 | +7:27:00 |  |
| 7. |  Yoshinobu Takahashi |  Peter Pringle | Subaru Leone 1800 | 14:42:00 | +8:06:00 |  |
| 8. |  Johnny Hellier |  John Hope | Peugeot 504 V6 Pick-up | 15:07:00 | +8:31:00 |  |
| 9. |  Ian Duncan |  Gavin Bennett | Nissan 1200 Pick-Up | 15:13:00 | +8:37:00 |  |
| 10. |  Azar Anwar |  Tim Davis | Nissan 160J | 15:59:00 | +9:23:00 |  |
Lähde:
Sandra Kantanen

Sandra Kantanen (s. 1974 Helsinki) on suomalainen valokuvataiteilija. Hän asuu Hangossa ja edustaa valokuvataiteilijoiden Helsinki School -ryhmää. Hän keskittyy pääasiallisesti maisemien kuvaamiseen ja yhdistää teoksissaan valokuvaa maalaukseen niin perinteisin pigmentein kuin digitaalisestikin.
Kantanen valmistui vuonna 2003 maisteriksi Taideteollisesta korkeakoulusta. Hän suoritti opintoja myös Pekingissä. Hänen töitään on ollut vuodesta 2003 lähtien esillä yksityisnäyttelyissä Suomessa, Saksassa, Norjassa, Venäjällä, Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja Ruotsissa. Kantanen on ollut muissakin maissa edustettuna ryhmänäyttelyissä.
Kantaselle myönnettiin vuonna 2005 Maire Gullichsenin 80-vuotisjuhlarahaston palkinto. Hänen töitään kuuluu muiden muassa Keravan taidemuseon, Kiasman, Pro Artibuksen, Helsingin taidemuseo HAM:n, Tampereen taidemuseon ja Suomen eduskunnan kokoelmiin. Yksityisissä kokoelmissa hänen töitään on Suomessa, Ruotsissa, Italiassa, Alankomaissa, Tanskassa, Norjassa, Yhdysvalloissa, Kuwaitissa, Ranskassa, Yhdistyneessä kuningaskunnassa, Kiinassa ja Japanissa.
Aiheesta muualla

Viralliset sivut
Sara Holmgaard

Sara Holmgaard (s. 29. tammikuuta 1999) on tanskalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän on pelannut Tanskan naisten maajoukkueessa kesäkuun 2022 loppuun mennessä seitsemän maaottelua. Ensimmäisen maaottelunsa hän pelasi helmikuussa 2019 Algarve Cupissa Norjaa vastaan.
Holmgaard on edustanut seuratasolla kotimaassaan Vejle BK:ta kesään 2017 saakka ja Fortuna Hjørringiä heinäkuusta 2017 vuoden 2020 loppuun sekä saksalaista Turbine Potsdamia vuoden 2021 alusta alkaen.
Sara Holmgaardin kaksossisko Karen Holmgaard on myös maajoukkuejalkapalloilija.