stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Talkkuna
Talkkuna kulttuurissa

Savolainen osakunta viettää vuosittain talakkunajuhlaa, jonka viettäminen on alkanut savo-karjalaisen osakunnan jakaannuttua vuonna 1905. Nykymuodossaan juhlassa syödään talkkunaa ja tirripaistia, sekä kuullaan talkkunakapitulin valmistava esitys, joka käsittelee kalenterivuoden kohokohtia useista eri näkökulmista.
Kirjailija Helvi Hämäläisen, jonka äidin suku oli Somerniemeltä Hämeestä, kyläromaaneissa esiintyy talkkunan hämäläinen variantti piepo joitakin kertoja. Lounaishämäläistä ja somerolaista piapo-perinnettä on tutkinut ja tehnyt tunnetuksi somerolaisen kotiseututyön vaikuttaja, filosofian tohtori Tapio Horila.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” | Mulla päreitä vain on kainalossa, ei oo jäljellä talkkunaakaan. | ” |
– Martti Innanen. ”Kumiteräsaappaat”
Uudemmassa populaarikulttuurissa talkkuna mainitaan Martti ”Huuhaa” Innasen vuoden 1968 kappaleessa ”Kumiteräsaappaat”.  Talkkunasta valmistetun mustikkapöperön hämäläinen rinnakkaisnimi pöllöhillo on antanut nimensä Helena Meripaasin vuonna 2007 ilmestyneelle nuortenromaanille Pöllöhilloa.
Jatkona somerolaiselle talkkunaperinteelle pilapiirtäjä Heikki Paakkasen pilapiirroksissa paikallislehti Somerossa on 1990- ja 2000-luvulla nähty muun muassa kunnanjohtajaehdokkaille järjestettävä ”piapotesti” sekä konsultti, joka panee Somerolle muuttaneen Matti Nykäsen suuhun iskulauseen ”Matti Nykänen: 'Pidän piaposta'”.
Kirjallisuutta

Nummelin, Juri & Teerijoki, Elina: Pieni talkkunakirja.  Jyväskylä:  Atena, 2005.  ISBN 951-796-378-5
Linnilä, Kai: Puuron ja talkkunan voimalla.  Helsinki:  Maahenki, 2015.  ISBN 978-952-301-053-6
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Resepti aiheesta talkkunahyve Wikikirjaston keittokirjassa
Annos pohjoissavolaista ohratalkkunaa (talkkunapuuroa), rapeaa tirripaistia ja piimää.
Ahvenanmaan maltilliset

| Ahvenanmaan maltilliset> Moderat Samling för Åland |
| --- | --- |
  
  
  
Perustettu:  1967
Puheenjohtaja:  Annette Holmberg-Jansson
Varapuheenjohtajat:   Wille Valve (vpj.)  Tony Salminen (vpj.) 
Ideologia:   liberaalikonservatismi  liberalismi 
Poliittinen kirjo:  keskusta-oikeisto
Toimisto:  Ahvenanmaan maakuntapäivät
Osoite:  Pb 69 AX-22101 Maarianhamina
Maakuntapäivät:  4 / 30
Kunnanvaltuustot:  15 / 206
Kansainväliset jäsenyydet:  – Konservatiivinen ryhmä (Pohjoismaiden neuvosto)
Nuorisojärjestö:  Unga Moderater
Kotisivu:  moderatsamling.ax
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ahvenanmaan maltilliset (ruots. Moderaterna på Åland) on Ahvenanmaalla toimiva puolue. Puolueen puheenjohtaja on Annette Holmberg-Jansson.
Puolueen perustivat porvarillisista piireistä tulleet henkilöt syksyllä 1967 Maarianhaminassa. Ensimmäiseksi puheenjohtajaksi valittiin Klas Eklund. Vuosien 1967 ja 1971 maakuntapäivävaaleissa FS sai kolme edustajaa. Vuonna 1971 perustettiin puolueen nuorisojärjestöksi Borgerlig Ungdom, jota johti aluksi Roger Jansson. Järjestö vaihtoi myöhemmin nimensä muotoon Samlad Åländsk Ungdom ja 1970-luvun lopussa siitä tuli Frisinnad Ungdom.
1970-luvun alussa puolueesta irtautui ryhmä, joka alkoi toimia nimellä Frisinnad Samverkans framstegslista (FSF). FSF sulautui myöhemmin Ahvenanmaan keskustaan.
Puolue perustettiin nimellä Vapaamielinen yhteistoiminta (ruots. Frisinnad Samverkan, FS). Maaliskuussa 2011 nimeksi vaihdettiin Moderaterna på Åland.
Vaalit

FS osallistuu omilla listoillaan maakunta- ja kunnallisvaaleihin. Eduskuntavaaleihin puolue on osallistunut vaihtelevissa porvarillisissa liittoumissa (Borgerlig alternativ 1987, Lista C 1991, Borgerlig samlingslista 1995 ja 1999, FS–obundna 2003, Borgerlig allians 2007, Alliansen för Åland 2011). Vuosina 1991, 2003 ja 2007 FS oli mukana edustajapaikan saaneessa vaaliliitossa.
Maakuntapäiväedustajat

Petri Carlsson 2011–2015 (Johan Ehnin varaedustaja), 2015–2019
Johan Ehn 2003−2011, 2015−2019
Peter Grönlund 2003–2007
Dennis Jansson 1999–2007
Roger Jansson 1979–1995, 2001–2003, 2007−2015
Harriet Lindeman 1987–1991, 2001–2005
Fredrik Lindqvist 1999–2001, 2003, 2005–2007
Åke Mattsson (Liberaalien edustaja 2003–2011), 2011−2015
Tage Silander 2015−
Jörgen Strand 1999–2003, 2007–2011, 2019−
Wille Valve 2011−2013
Aiheesta muualla

Ahvenanmaan maltilliset
| n k  Ahvenanmaan puolueet |
| --- | --- |
Nykyiset puolueet maakuntapäivillä:  Ahvenanmaan keskusta (7)  Ahvenanmaan liberaalit (7)  Ahvenanmaan maltilliset (5)  Ahvenanmaan sosiaalidemokraatit (5)  Sitoutumaton kokoomus (2)  Hållbart initiativ (2)  Ahvenanmaan tulevaisuus (2)  Åländsk Demokrati (1) 
Entiset puolueet:  Ahvenanmaan edistysryhmä  Ahvenanmaan vihreät  Ahvenanmaan vasemmisto  Frisinnad Samverkans framstegslista  Kestävän kehityksen ryhmä  Landsbygdens och skärgårdens valförbund  LOS-Liberalerna  Mittenliberalerna  Vapaa Ahvenanmaa  Åländska Förbundet
Astianpesukone

Kapeamallinen astianpesukone.
Pienikokoinen astianpesukone.
Astianpesukone eli tiskikone on kodinkone, jota käytetään astioiden ja ruokailuvälineiden pesemiseen. Astianpesukone pesee astiat ruiskuttamalla niille voimakasta pesuainetta sekä ohjelman vaiheesta ja vesijohtoliitännästä riippuen kuumaa tai kylmää vettä. Lisäksi astianpesukoneet lähes aina myös kuivattavat esineet. Käsinpesusta poiketen pesussa ei siis kosketa esineisiin mekaanisesti. Nykyään kaksi kotitaloutta kolmesta omistaa astianpesukoneen, kun vielä vuonna 1990 osuus oli vain noin kolmannes.
Rakenne ja koko

Astianpesukoneet ovat yleensä edestä täytettäviä, mutta päältä täytettäviä mallejakin on olemassa. Nykyisten koneiden ulkokuori on polttomaalattua terästä ja sisäkuori ruostumatonta terästä tai muovia. Astianpesukoneita on eri kokoisia. Lattialle tai kaapistoon sijoitettavat mallit ovat yleensä 60 tai 45 senttimetriä leveitä, ja niiden lisäksi on olemassa pienempiä pöytämalleja.
Astianpesukoneissa on usein kaksi koria pestäville esineille. Yläkoriin sijoitetaan lasit, kahvikupit, pikkulautaset ja muoviastiat sekä muita kevyitä astioita. Alakori on puolestaan tarkoitettu ruokalautasille sekä tarjoilu- ja ruoanvalmistusastioille. Pöytäkoneissa on usein vain yksi kori, jossa on telineitä erilaisia astioita varten. Ruokailuvälineille on alakorissa usein oma pieni korinsa, tai niille voi olla myös kolmas niin sanottu välinekori yläkorin yläpuolella.
Astiakorien alapuolella on yleensä suihkuvarret, mutta joissain koneissa on pieniä lisäsuihkuvarsia. Koneen pohjalla on roskasiivilä, jossa on tavallisesti kaksi osaa, karkea- ja hienosiivilä. Lisäksi joissain koneissa on mikrosiivilä. Karkeasiivilä kerää kaikki isommat roskat.
Käyttö ja toiminta

Astianpesukone liitetään kuumaan (enintään 60-asteiseen) tai kylmään vesijohtoon, viemäriin ja sähköverkkoon. Rakentamismääräysten mukaan vesijohtoverkostoon liitettävät laitteet pitää varustella niin, että vesivuoto tulee näkyviin. Koneiden vesijohtoliitännässä on usein vuodosta ilmaiseva tai vedentulon sulkeva laite.
Astianpesukoneessa käytetään voimakasta pesuainetta ja mahdollisesti huuhteluainetta, jonka tarkoitus on estää astioihin kuivuvan veden aiheuttamia tahroja.
Koneen toimintaa säätelee joko mekaaninen tai elektroninen ohjelmakoneisto. Pesuohjelma valitaan ohjaustaulusta, jonka merkinnät eivät kuitenkaan ole standardisoituja. Merkinnät ovat konekohtaisia, ja niiden merkitys kerrotaan käyttöohjeissa. Koneissa on yleensä useita erilaisia pesuohjelmia, mutta kaikissa koneissa on kuitenkin perusohjelma, jota käytetään normaalin ruokatiskin pesemiseen. Tämän lisäksi koneissa voi olla esimerkiksi tehostettu ohjelma ja kevyt pesuohjelma. Eko-ohjelma säästää energiaa vähentämällä veden lämmitystä ja korvaamalla sen pidemmällä pesuajalla.
Käynnistetty astianpesukone ottaa vettä, ja koneen pohjalla olevat vastustukset lämmittävät veden ohjelman mukaisesti. Perusohjelman pesuvaiheessa veden lämpötila on 60–70 astetta ja viimeisen huuhtelun aikana jopa 85–90 astetta. Tavallisesti koneessa on kaksi pumppua, joista toinen kierrättää pesuvettä ja toinen tyhjentää käytetyn veden pois koneesta. Käyttövesi suihkuaa paineen avulla suihkuvarsien rei’istä. Pesuvaiheen jälkeen pumppu poistaa veden, jolloin roskat jäävät siivilöihin. Sen jälkeen kone huuhtoo astiat ja käyttää toisessa huuhteluvaiheessa huuhtelukirkasteen. Tämän jälkeen kone poistaa kosteuden koneesta joko tiivistämällä kosteuden viileän ilman avulla tai puhaltamalla sen höyryaukon kautta huoneeseen. Lopuksi lämpövastukset lämmittävät koneen sisäilman astioiden kuivattamiseksi.
Jätesihdin voi putsata viikoittain, suihkuvarret joskus. Sitruunahapolla tai astianpesukoneen puhdistusaineella voi poistaa kalkkisaostumat 1-2 kertaa vuodessa. Käsitiskiaine vaahtoaa niin, että se voi rikkoa astianpesukoneen.
Käyttö ja toiminta > Täyttäminen

Astioista tulee poistaa tähteet, jotta suodatin ei tukkeutuisi, mutta huuhtelu ei ole välttämätöntä. Huuhtelu kuitenkin parantaa pesutulosta etenkin proteiinin osalta, etenkin jos astiat ovat kauan koneessa ennen pesua. Likaisimmat vuoat kannatta liottaa kunnolla tiskialtaassa.
Kun pitää koneen luukun kiinni, lika ei niin helposti kuivu kiinni astioihin. Yläkorin korkeutta voi yleensä säätää esimerkiksi korkeita viinilaseja pestessään.
Muoviastioita ei pitäisi laittaa lähelle lämpövastuksia. Puisia astioita ei pidä pestä koneessa, koska ne voivat imeä itseensä epäterveellistä konepesuainetta. Hopeaesineet tummuvat, kun ne pestään ruostumattomien teräsesineiden kanssa. Terävät veitset tylsyvät koneessa. Alumiini, kupari, tina, pronssi ja messinki kärsivät konepesuaineesta, koska se on hyvin emäksistä. Valurauta ruostuu ja voi tahria muita astioita. Jotkin muoviastiat eivät kestä tiskikoneen kuumuutta. Pinnoitetut pannut kestävät pidempään, jos ne pestään käsin.
Likaiset ja painavat astiat kannattaa sijoittaa alakoriin. Hiilihydraattitahraiset astiat puhdistuvat parhaiten keskellä, koska siellä vesisuihkut ovat voimakkaimpia, proteiinitahraiset reunoilla. Herkästi särkyvät astiat kannattaa sijoittaa reunoille. Mieluiten astioiden pinnat osoittavat keskelle, vesisuihkua kohden, ja astiat eivät kosketa toisiaan.
Astioita ei pidä sijoittaa niin, että ne heiluvat ja osuvat toisiinsa tai estävät suihkuvarsia pyörimästä. Esimerkiksi pikkulusikka voi valua korista läpi varren tielle.
Tarjottimien ja leikkuulautojen pitää olla sivuilla ja takana, koska muuten ne häiritsevät veden virtausta. Likaiset pellit ylösalaisin, jotta vesi osuisi niihin kovalla paineella. Lusikat ja kupit alassuin tai muuten niin, ettei niihin jää vettä lillumaan.
Aterinkoriin aterimet kannattaa asettaa terät ylöspäin, jotta ne puhdistuisivat kunnolla. Jos ne sijoittaa ylätason aterinlaudalle lajeittain, tyhjentäminen nopeutuu. Sen sijaan esimerkiksi lusikoiden sijoittaminen samaan aterinkorin lokeroon saa ne limittymään toisiinsa estäen veden pääsyn väleihin. Puurolautaset voi asetella joka toiseen paikkaan, koska ilman tyhjiä välejä puuro ei välttämättä irtoa lautasesta. Konetta ei kannata laittaa niin täyteen, että astiat ovat päällekkäin ja vesi ei pääse kulkemaan niiden väleistä. Erittäin likaisille astioille kuumempi 60-70-asteen pesu voi olla parempi. Suositeltua isompi pesuaineannos ei auta mutta toinen pesuaine tai ohjelma voi puhdistaa paremmin.
Käytön jälkeen pitää aina sulkea vesihana. Lasien kannattaa antaa jäähtyä ennen pinoamista, jotta ne eivät tarttuisi toisiinsa. Avaa luukku pian pesun valmistuttua, jotta astiat kuivuisivat koneessa.
Somessa väitetään, että joka parisuhteessa yksi on skandinaavisen tarkka tiskikoneen täyttäjä ja toinen täyttää kuin "päihtynyt pesukarhu". Kotitaloustieteen yliopistonlehtorin mukaan tarkkuudesta on jonkin verran hyötyä, koska veden pitäisi päästä kiertämään astioiden väleissä. Pesutuloksen puhtaudesta voi päätellä, onko täyttänyt oikein.
Historia

Ensimmäisen astianpesukoneen patentoi Joel Houghton vuonna 1850 Yhdysvalloissa. Nykyaikainen painevedellä toimiva astianpesukone on kuitenkin Josephine Cochranen kehitystyön tulos ja patentoitiin 28. joulukuuta 1886 myös Yhdysvalloissa. Aiemmin astiat pestiin useimmiten harjaamalla astiat tiskiharjalla ja astianpesuaineella. Cochrane myös aloitti astianpesukoneiden kaupallisen tuotannon perustamassaan Cochran's Crescent Washing Machine Company -nimisessä yhtiössä. Cochrane sai vuonna 1900 patentin astianpesukoneen seuraavalle, automaattisella vesipumpulla varustetulle mallille. Cochrane kuoli Chicagossa 3. elokuuta 1913 ja astianpesukoneen valmistus- ja myyntioikeudet myytiin Hobart Companylle, jonka nimi on nykyisin KitchenAid.Puoliautomaattiset astianpesukoneet kehitettiin 1940-luvulla, joskin laajemmin automaattiset astianpesukoneet tulivat markkinoille pari vuosikymmentä myöhemmin.
Historia > Suomessa

Suomessa tiskikoneita alettiin myydä vuonna 1963. Määrä kasvoi tasaisesti, kunnes 1990-luvun alussa jo joka kolmannessa kodissa oli tiskikone. Astiankuivauskaappi alkoi yleistyä jo vuonna 1948.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Astianpesukone Wikimedia Commonsissa
Astianpesukoneiden energiamerkintä.
Vanha, käsikäyttöinen astianpesukone.
Christoffer Egidius von Hartmansdorff

Christoffer Egidius von Hartmansdorff  (1. syyskuuta 1742 Nobynäs, Ruotsi – 20. kesäkuuta 1818 Turku) oli ruotsalaissyntyinen sotilas ja valtiopäivämies.
Von Hartmansdorffin vanhemmat olivat majuri Joakim Christoffer von Hartmansdorff ja Johanna Margareta Bogeman. Hän oli kadetti tykistössä 1756, aliluutnantiksi hän yleni 1758 ja luutnantiksi 1772. Armeijan kapteeni von Hartmansdorffista tuli 1775 ja majuri tykistössä 1788. Von Hartmansdorffin epäiltiin tienneen Kustaa III:n murhasta 1792 ja hänet tuomittiin menettämään sotilasvirkansa. Hän asui sittemmin Suomessa. Ritarihuoneen johtajana hän toimi 1816. Von Hartmansdorff oli edustaja aatelissäädyssä Porvoon valtiopäivillä 1809.
Andreas Joachim von Henel

| Andreas Joachim von Henel> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1688
Kuollut: 1744 (55–56 vuotta)
Kansalaisuus:  Ruotsi
Ammatti:  sotilas, tietokirjailija
Kirjailija
Tuotannon kieli: ruotsi
Aiheet:  historia
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Andreas Joachim von Henel, aiemmin Anders Henell, (1688–1744) oli ruotsalainen sotilas ja kalenterinjulkaisija.
"Den nu för tiden florerande widtberömde kongl. Residencestaden Stockholm" eli Tukholman osoitekalenteri.
Henel palveli ensin auditöörinä Tallinnassa, tuli 1709 vänrikiksi Pohjanmaan rykmenttiin, viimeksi Malmön komentajaksi. Hänet aateloitiin 1719. Henel tuli tunnetuksi varsinkin laatimillaan kalentereilla Den nu för tiden florerande widtberömde kongl. Residencestaden Stockholm (1728) ja Det anno 1729 florerande Sverige (1730), joka oli Ruotsin ja Suomen ensimmäinen valtiokalenteri.
Einar Lundborg

Einar Lundborg
Einar Paul Albert Muni Lundborg (5. huhtikuuta 1896 Kalkutta – 27. tammikuuta 1931 Linköping) oli ruotsalainen lentäjä.
Lundborg taisteli Suomen sisällissodassa vuonna 1918 Ruotsalaisessa prikaatissa ja osallistui myös Viron vapaussotaan vuonna 1919. Hän tuli kansainvälisesti tunnetuksi, kun hän pelasti Umberto Nobilen ilmalaivaonnettomuudesta Huippuvuorten jäältä.
Hän kuoli Jaktfalkenin koelennolla Itä-Götanmaan läänissä Malmslättissä 1931. Hänet on haudattu Linköpingiin.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Ruotsi
Carl Henrik Ehrenstolpe

Carl Henrik Ehrenstolpe (1753 tai 1754 Ruotsi – 1825 Pärnu, Viro) oli Ruotsissa syntynyt ja Suomeen muuttanut sotilas ja virkamies. Hän oli everstiluutnantti, Haapaniemen kadettikoulun johtaja vuosina 1781–1782 ja Oulun läänin maaherra vuosina 1809–1820.
Elämäkerta

Ehrenstolpen sukujuuret ulottuvat Saksan Pommeriin, jossa suvun nimenä oli Brandenburg. Eräs Ruotsiin muuttaneen sukuhaaran jäsen aateloitiin vuonna 1691, jolloin hän otti sukunimekseen Ehrenstolpe. Carl Henrik Ehrenstolpe syntyi aatelisperheeseen Länsi-Götanmaalla vuonna 1754. Monien sukulaistensa tavoin Ehrenstolpe muutti Suomeen, jossa hän meni kolmetoistavuotiaana armeijan palvelukseen Turun läänin rykmenttiin.
Ehrenstolpe osallistui Viaporin valtaukseen vuonna 1772. Jakob Magnus Sprengtportenin ja Georg Magnus Sprengtportenin johtama valtaus liittyi kuningas Kustaa III:n tekemään vallankaappaukseen, jolla säätyvallan aika Ruotsissa lopetettiin. Ansioistaan kaappauksessa nuori Ehrenstolpe ylennettiin aliluutnantiksi. Ehrenstolpe sai siirron Savon jalkaväkirykmentin tykistöupseeriksi ja toimi myöhemmin myös opettajana Haapaniemen kadettikoulussa. Hän osallistui Kustaa III:n sotaan vuosina 1788–1789 ollen uskollinen kuninkaalle koko sodan ajan. Ehrenstolpe erosi armeijasta everstiluutnanttina vuonna 1796.
Kun Suomen sota alkoi, Ehrenstolpe meni suomalaisen lähetyskunnan kanssa Pietariin päästäkseen hyviin väleihin venäläisten kanssa. Georg Magnus Sprengtporten nimitettiin sodan päätyttyä Suomen ensimmäiseksi kenraalikuvernööriksi ja tämän avulla Ehrenstolpe sai nimityksen Oulun läänin maaherraksi tammikuussa 1809.
Carl Henrik Ehrenstolpen maaherrakausi kesti vuodesta 1809 vuoteen 1820. Käytännössä Ehrenstolpe erosi tehtävistään jo vuonna 1819, jolloin hänen sijaisekseen tuli Oulun läänin seuraava maaherra Samuel Fredrik von Born. Ehrenstolpe ei ollut maaherrana kovinkaan suosittu, mikä johtui toisaalta vaikeista ajoista ja toisaalta Ehrenstolpen omasta luonteesta ja käytöksestä. Sodan jäljiltä koko maan virkakunta oli hajallaan ja lisäksi Ehrenstolpen maaherrakauden alkuvuosiin sattui useita katovuosia. Ehrenstolpe oli aatelissukua eikä epäröinyt näyttää muille ”ylemmyyttään”. Oulussa tällaiseen ei ollut totuttu ja maaherran käytöstä paheksuttiin. Maaherran ja kaupunkilaisten välinen juopa kasvoi niin suureksi, että Ehrenstolpe erosi vuonna 1819. Ehrenstolpe muutti Viroon, jossa hän kuoli Pärnussa marraskuussa 1825.
Hänen puolisonsa oli Anna Elisabet von Kothen (1757-1818), kamariherra Gregorius Johan von Kothenin ja Janakkalan Hakoisten kartanon Ulrika Eleonora Ugglan tytär. Heille syntyi viisi lasta:lähde?
Carl Johan Ehrenstolpe; (1791-1868)
Hedvig Charlotta Ehrenstolpe Runeberg; (1781-1848), avioitui n. vuonna 1810 leskimies Anton Ludvig Runebergin (1769-1814) kanssa, joka oli maanmittari Ludvig Anton Runebergin (1725–1803) poika; leskirouva muutti Tampereelta vuonna 1824 Janakkalan Hiittisten kartanoon, sitten Janakkalan Wanantaan kartanoon ja asui vuodesta 1828 Iitin Perheniemen kartanossa
Angelique Ehrenstolpe von Karm; (1788-1851), avioitui n. vuonna 1811 Jacob Magnus von Karmin kanssa
Henriette Elisabet Ehrenstolpe von Knorring; (1798-1878), avioitui n. vuonna 1821 Johan Gustaf von Knorringin (1789-1839), Henrik Johan von Knorringin pojan kanssa
Carl Henrik Ehrenstolpen pojasta Carl Johan Ehrenstolpesta tuli kenraalimajuri Venäjän keisarikunnan armeijassa.
Karl-Axel Bratt

| Karl-Axel Bratt> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 23. joulukuuta 1882 Karlstad, Ruotsi
Kuollut: 28. toukokuuta 1958 Djursholm, Ruotsi
Kansalaisuus:   Ruotsi
Ammatti:  kirjailija
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):   Ruotsi
Palvelusvuodet:  1904-1946
Sotilasarvo:  eversti
Ylennykset:  aliluutnantti 1904 luutnantti 1907 kapteeni 1918 majuri 1926 everstiluutnantti 1932 eversti 1935
Joukko-osasto:  Värmlannin rykmentti 1904 yleisesikunta 1918 Suomen sotakorkeakoulu Svean henkirykmentti 1922
Karl-Axel (K. A.) Bratt (23. joulukuuta 1882 Karlstad, Ruotsi – 28. toukokuuta 1958 Djursholm) oli ruotsalainen sotilas ja kirjailija.
Elämä

Karl Axel Bratt syntyi 23. joulukuuta 1882 Karlstadissa Ruotsissa upseeriperheeseen. Hänen isänsä oli eversti Claes Bratt. Hän oli vuonna 1904 Värmlannin rykmentin aliluutnanttina, luutnanttina 1907. Vuonna 1908 hän siirtyi kapteenina yleisesikuntaan ja hän oli opettajana Suomen sotakorkeakoulussa 1920-1924. Bratt nimitettiin 1922 Svean henkirykmentin kapteeniksi 1922 ja edelleen majuriksi 1926. Hän palveli sotakorkeakoulussa 1927 ja vuotta myöhemmin henkirykmentissä. Hänet ylennettiin everstiluutnantiksi 1932 ja everstiksi 1935, jonka jälkeen hänet nimitettiin sotavarustetarkastajaksi.
Hän organisoi Suomessa Sotakorkeakoulua vuosina 1924–1927 yhdessä kahden muun ruotsalaisen upseerin kanssa.
Julkaisuja

Karl-Axel Bratt ja Nils Ahnlund, Finlands öde - och Sveriges? Albert Bonniers förlag, 1940
I krigarens lovliga avsikt, 1952 (muistelmat)
Ödet österifrån, Holger Schildt, 1943
Niilo Kijl

Niilo (Nils) Kijl (k. 1636) oli ruotsalainen aatelismies Länsi-Gootanmaalta. Hän oli Kaarle-herttuan kamarijunkkari. Kaarle nimitti hänet 1602 Suomessa asetettavan sotaväen everstiksi. Hän oli Savonlinnan päällikkönä 1604–1608, jolloin hän rakennutti Olavinlinnaan Kiilintornin. Vuodesta 1608 noin vuoteen 1613 hän oli rahastonhoitajana Suomessa ja Turun väliaikainen käskynhaltija. Hänet haudattiin Kalannin kirkkoon.
Samuel Lång

Samuel Mårteninpoika Lång (k. syksyllä 1704) oli ruotsalaissyntyinen majuri joka toimi 1660–1680 Kajaanin linnan päällikkönä ja Suomen kenraalikuvernööri Pietari Brahen nimittämänä käskynhaltijana Kajaanin vapaaherrakunnassa.
Långin henkilöstä ei tiedetä paljoakaan paitsi että hän oli kotoisin Ruotsista ja oli vanhaa sotilassukua. Ensimmäiset tiedot hänestä ovat vuodelta 1657 jolloin hän toimi Ruotsissa rykmentin luutnanttina ja Pietari Brahe nimitti hänet vuonna 1660 Kajaanin linnan hopmanniksi eli päälliköksi Kajaanin vapaaherrakuntaan. Hän vastasi vapaaherrakunnan sotilasasioiden lisäksi muustakin hallinnosta, oikeudenkäytön valvonnasta, polisitoimesta, kouluista sekä Parkinniemen spitaalisairaalasta ja toimi vapaaherrakunnan asioista päättäneen Kajaanin konventin puheenjohtajana.
Lång oli jatkuvasti riidoissa paikallisten asukkaiden kanssa koska hän vaati näiltä runsaasti päivätöitä Kajaanin linnan rakennustöihin. Myös Kajaaninjoen Ämmäkosken kalastusoikeudet, rajariidat, kaskenpoltto, myllyjen käyttö ja Kajaanin linnan upseereille annettu yksinoikeus pitää kapakoita Kajaanin kaupungissa aiheuttivat riitoja. Tyytymättömyyttä kajaanilaisten keskuudessa herätti myös Långin tapa tervehtiä linnaan saapuvia merkkihenkilöitä useilla tykinlaukauksilla vaikka keskellä yötäkin. Lång oli riidoissa myös paikallisen Cajanusten mahtisuvun kanssa.
Lång oli Kajaanin linnan päällikkönä vuoteen 1680 saakka. Linna valmistui hänen aikanaan vuonna 1666 ja vuonna 1667 Lång kiinnitti linnan muuriin marmorisen muistolaatan tästä asiasta kertomaan. Linnan päällikyydestä luovuttuaan Lång muutti takaisin Ruotsiin.
St. Kilda

| St>  Kilda |
| --- | --- |
 St. Kildan kartta
Maantiede
Muut nimet:  Hiort
Merialue:  Atlantti
Saaria yht.:  7
Suurin saari:  Hirta
Pinta-ala:  8,5 km²
Valtio
Valtio:  Yhdistynyt kuningaskunta
Alue:  Skotlanti
Kunta:  Comhairle nan Eilean Siar
Väestö
Väkiluku:  asumaton
St. Kilda (gaeliksi Hiort) on saariryhmä Skotlannin edustalla vielä Ulko-Hebrideistäkin avomerelle päin. Se on Unescon maailmanperintökohde ja asumaton vuodesta 1930 alkaen. Saariryhmän nimi muistuttaa "Pyhää Kildaa", mutta kirkkohistoria ei tunne Kilda-nimistä pyhimystä. Nimi tulee kenties muinaisnorjan sanasta Skildir, suojapaikka.
Saaret ovat syntyneet muinaisesta tulivuoresta. Korkein kohta on 430 m merenpinnasta, ja sen lähellä on 300 metrin jyrkänne. Saarilla pesii monia merilintulajeja; niiden suulayhteiskunta on maailman suurin.