stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Billy Papke

Billy Papke
William Herman "Billy" Papke (17. syyskuuta 1886 Spring Valley, Illinois, Yhdysvallat - 26. marraskuuta 1936) oli yhdysvaltalainen keskisarjan ammattinyrkkeilijä ja maailmanmestari. Hän oli syntyisin saksalaisperäisistä vanhemmista. Papken lempinimi oli "The Illinois Thunderbolt".
Papkea pidettiin raakana nyrkkeilijänä. Hän voitti otteluistaan paidattomana 23, hävisi neljä.
Papken ensimmäinen tappio tuli amerikkalaista maailmanmestaria Stanley Ketcheliä vastaan pistein kymmeneräisessä ottelussa. Hän kuitenkin voitti vuonna 1908 Ketcheliltä maailmanmestaruuden, ja on väitetty hänen lyöneen Ketcheliä kurkkuun erän alun verryttelyssä. Revanssissa pari kuukautta myöhemmin Ketchel pieksi Papken sellaiseen kuntoon, ettei edes Papken vaimo tuntenut miestään.
Stanley Ketchelin kuoltua vuonna 1910 Papke oli harvoja keskisarjan maailmanmestaruustittelin hamuajia. Hän matkusti Pariisiin. Siellä hän kohtasi ranskalaisen Georges Carpentierin, jonka voitti. Hän hävisi tittelin lopulta vuonna 1913 maanmiehelleen Frank Klausille.
Billy Papke eli loppuelämänsä huonoissa oloissa masentuneena. Vuonna 1936 50-vuotiaana hän ampui vaimonsa ja itsensä. Papke valittiin International Boxing Hall of Fameen vuonna 2001.
Bilibinon piiri

Bilibinon piiri Tšukotkan kartalla.
Bilibinon piirin ja kaupungin yhteinen vaakuna.
Bilibinon piiri (ven. Били́бинский райо́н, Bilibinski raion) on kunnallinen itsehallintoalue Tšukotkan autonomisessa piirikunnassa Venäjällä. Sen pinta-ala on 174 652 neliökilometriä. Asukkaita on 7 700 henkeä (vuonna 2010).
Bilibinon piiri on perustettu vuonna 1930 nimellä ”Itä-Tundran piiri” (ven. raion Vostotšnoi Tundry). Nykyisen nimensä se sai vuonna 1961. Piiri sijaitsee Tšukotkan länsiosassa. Idässä se rajoittuu Tšaunin ja Anadyrin piireihin, etelässä Kamtšatkan aluepiiriin, lounaassa Magadanin alueeseen, lännessä Sahan tasavaltaan ja pohjoisessa Itä-Siperian mereen. Alue käsittää Kolyman sivujokien Omolonin sekä Bolšoi ja Malyi Anjuin laaksot, joita erottavat enimmillään 1600–1800 metriä korkeat vuoret. Seudulla on runsaasti kultaesiintymiä sekä muita metalleja ja mineraaleja. Suuret metsävarat ovat lähes kokonaan hyödyntämättä.
Piiriin kuuluu Bilibinon kaupunki sekä viisi etupäässä alkuperäiskansojen asuttamaa maalaiskuntaa: Anjuisk, Ilirnei, Kepervejem, Omolon ja Ostrovnoje. Hallinnollinen keskus on Bilibino, josta on 625 kilometriä piirikunnan pääkaupunkiin Anadyriin. Asukkaista on vuoden 2002 väestönlaskennanmukaan 60,9 % venäläisiä, 11 % tšuktšeja, 10,4 % ukrainalaisia, 9,6 % eveenejä ja 8,1 % muita kansallisuuksia. Kaupunkiväestön osuus on 68,6 %.
Tärkeimmät liikennemuodot ovat lento- ja meriliikenne. Piirin päälentokenttä sijaitsee Kepervejemissä, josta on 36 kilometrin pituinen ympärivuotinen maantie Bilibinoon. Muihin kyliin lennetään pienkoneilla ja helikoptereilla. Itä-Siperian meren rannalla sijaitsevaan Pevekin satamaan on Bilibinosta matkaa talviteitse 381 kilometriä ja kesällä 650 kilometriä. Kylien välillä on talviteitä. Suurimmilla joilla on kesäisin laivaliikennettä.
Piirin talous perustuu kaivosteollisuuteen ja energiantuotantoon. Kaivosteollisuus tuottaa etupäässä kultaa. Bilibinossa on ydinvoimala, joka tuottaa lämpöä kaupungille ja noin 75 % alueen sähköstä. Kasvihuoneissa viljellään vihanneksia. Alkuperäisväestö harjoittaa poronhoitoa, metsästystä, kalastusta ja käsityöammatteja.
Bilibinossa toimii kaksi lastentarhaa, kaksi keskikoulua, lasten luomistyön keskus ja ammattikoulu. Kepervejemissä on sisäoppilaitostyyppinen keskikoulu, Anjuiskissa, Omolonissa ja Ostrovnojessa yhdeksänvuotiset peruskoulut sekä Ilirneissä nelivuotinen alakoulu. Kulttuurilaitoksia ovat lasten taidekoulu, vapaa-ajan ja kansantaiteen keskus, kirjastolaitos ja kotiseutumuseo. Maalaiskylissä on kulttuuritalot ja sivukirjastot. Taidekoululla on toimipisteet Kepervejemin ja Ostrovnojen kylissä. Paikallislehtenä ilmestyy Zolotaja Tšukotka (”Kultainen Tšukotka”), joka julkaisee neljännesvuosittain myös evenin- ja tšuktšinkielisiä liitteitä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Bilibinon piirin sivusto (venäjäksi)
Anadyr •
Anadyrin piiri •
Bilibinon piiri •
Iultinin piiri •
Providenijan piiri •
Tšaunin piiri •
Tšukotkan piiri
Berlevågin kirkko

| Berlevågin kirkko Berlevåg kirke |
| --- | --- |
 Kirkko vuonna 2007.
Sijainti:  Berlevåg, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Nord-Hålogalandin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1960
Suunnittelija:  Hans Magnus
Materiaali:  betoni
Istumapaikkoja:  300
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Berlevågin kirkko (norj. Berlevåg kirke) on Berlevågin kunnassa Finnmarkin läänissä Norjassa sijaitseva betoninen pitkäkirkko vuodelta 1960.
Kuvia

Kirkkosali
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Berlevågin kirkko Wikimedia Commonsissa
Auringonkukkia

Auringonkukkia tai Kaksitoista auringonkukkaa maljakossa (elokuu 1888) on toinen kahdesta auringonkukkamaalauksesta, joka kuvaa kahtatoista auringonkukkaa maljakossa. Tämä lienee auringonkukkamaalauksista myös tunnetuin. Teos kuuluu Neue Pinakothek -museon kokoelmiin Münchenissä, Saksassa.
Auringonkukkia on hollantilaisen taiteilija Vincent van Goghin maalaamien yhdentoista auringonkukkia kuvaavan taulun nimi. Sarjaan kuuluu neljä Pariisissa vuonna 1887 maalattua sekä seitsemän Ranskan Arlesissa vuosina 1888–1889 maalattua teosta.
Maalauksista yksi tuhoutui toisessa maailmansodassa, yksi on yhdysvaltalaisessa yksityiskokoelmassa ja loput sijaitsevat eurooppalaisissa ja yhdysvaltalaisissa taidemusoissa.
Auringonkukkataulut tulivat myös suuren yleisön tietoisuuteen, kun 30. maaliskuuta 1987 eräästä niistä maksettiin Lontoossa, Christien huutokaupassa, 39,9 miljoonaa yhdysvaltain dollaria.
Arlesissa vuosina 1888–1889 maalatut auringonkukkamaalaukset

Kaksitoista auringonkukkaa maljakossa (Arles, elokuu 1888). Neue Pinakothek-museo, München, Saksa.
Viisitoista auringonkukkaa maljakossa (Arles, elokuu 1888). National Gallery, Lontoo, England.
Kolme auringonkukkaa maljakossa (Arles, elokuu 1888). Yksityiskokoelma, Yhdysvallat.
Kuusi auringonkukkaa maljakossa (Arles, elokuu 1888). Tuhoutunut tulipalossa toisen maailmansodan aikana 6. elokuuta 1945.
Viisitoista auringonkukkaa maljakossa (Arles, tammikuu, 1889). Van Gogh Museum, Amsterdam, Alankomaat.
Viisiitoista auringonkukkaa maljakossa (Arles, tammikuu 1889). Sompo Japan Museum of Art, Tokio, Japani.
Kaksitoista auringonkukkaa maljakossa (Arles, tammikuu 1889). Philadelphia Museum of Art, Philadelphia, Yhdysvallat.
Aiheesta muualla

Täydellinen kuvasarja maalauksista
Analyysi kahdesta auringonkukkamaalauksesta
Forager

Forager on hahmo, joka esiintyy DC Comicsin julkaisemissa amerikkalaisissa sarjakuvissa. Alkuperäinen Forager esiintyi ensimmäisen kerran New Gods #9:ssä (elokuu 1972) ja sen loi Jack Kirby. Naisversio hahmosta debytoi New Godsissa (Volume 3) #2 maaliskuussa 1989. Hahmo on toiminut satunnaisena Oikeuden Puolustajien liittolaisena.
Muussa mediassa > Animaatiossa

Alkuperäinen Forager esiintyi cameo-roolissa Teräsmies animaatiosarjan jaksossa "Apokolips...Now!".
Alkuperäinen Forager esiintyi Justice League animaatiosarjan jaksossa "Twilight", jossa häntä ääninäytteli Corey Burton. Tämä versio on vaatimaton ja kunnioittaa Supertown Gods -jumalia. Auttaessaan Batmania ja Ihmenaista pysäyttämään Darkseidin New Genesis -hyökkäyksen, Forager käyttää pesäänsä tarjotakseen suojaa Supertownin asukkaille sen jälkeen, kun uudet jumalat ovat hylänneet heidät. Tämän jälkeen Highfather ylentää Foragerin korkeampaan arvoon.
Forager esiintyi Young Justice animaatiosarjassa, jossa häntä ääninäytteli Jason Spisak.
Forager esiintyi cameo-roolissa Harley Quinn animaatiosarjan jaksossa "Inner (Para) Demons".
Bleeding

Bleeding voi viitata seuraaviin:
Bleeding, Psychotic Waltzin albumi vuodelta 1996
Bleeding, Juliet Jonesin Sydämen minialbumi vuodelta 1987
”Bleeding”, Lovexin singlekappale vuodelta 2005.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Bleeding”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Gabriel Ferrer

| Mitalit> Maa:   Espanja.Miesten kyokushin.Euroopan Open  | Mitalit> Maa:   Espanja.Miesten kyokushin.Euroopan Open  | Mitalit> Maa:   Espanja.Miesten kyokushin.Euroopan Open  | Maa:   Espanja> Miesten kyokushin. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Lublin 2016 | kata |  |
| Espanjan Open  | Espanjan Open  | Espanjan Open  |  |
|  Hopeaa | Badalona 2012 | kata |  |
Gabriel Ferrer on espanjalainen karateka. Hän on Kyokushinin EM-mitalisti vuodelta 2016.
Kilpaura

Ferrer saavutti 2012 Espanjan mestaruuskilpailun katakilpailussa hopeaa.
Marraskuussa 2016 Ferrer saavutti EM-hopeaa Euroopan Openin katakilpailussa.
Fogelberg

Fogelberg:
Bengt Erland Fogelberg (1786 – 1854), ruotsalainen kuvanveistäjä (sv)
Dan Fogelberg, yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä (en)
Ola Fogelberg (1894 – 1952), suomalainen sarjakuvapiirtäjä ja taiteilija
Paul Fogelberg, suomalainen maantieteilijä
Toto Fogelberg-Kaila, suomalainen sarjakuvapiirtäjä ja taiteilija
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Francesca Schiavone

| Francesca Schiavone |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 23. kesäkuuta 1980 (ikä 44)
Kansalaisuus:   Italia
Tennispelaaja
Pituus:  166 cm
Paino:  60 kg
Kätisyys:  oikea
Ammattilaisena:  1998–
Palkintorahat:  11 324 245 USD
Kaksinpeli
Paras sijoitus:  4. (31.1.2011)
Turnausvoittoja:  7
Voitot/tappiot:  614–479
Grand Slam -turnauksissa
Australian avoimet:  puolivälierät (2011)
Ranskan avoimet:  voittaja (2010)
Wimbledon:  puolivälierät (2009)
Yhdysvaltain avoimet:  puolivälierät (2003, 2010)
Nelinpeli
Paras sijoitus:  8. (12.2.2007)
Turnausvoittoja:  7
Voitot/tappiot:  224–205
Aiheesta muualla
www.schiavonefrancesca.com
ITF
WTA
Francesca Schiavone (s. 23. kesäkuuta 1980 Milano, Italia) on italialainen tennispelaaja. Schiavone viihtyy kaikilla pinnoilla ja tällä hetkellä hän pelaa ilman valmentajaa.
Schiavone on voittanut kaksinpelissä seitsemän WTA-turnausta. Hän kukisti heinäkuussa 2007 Bad Gasteinin turnauksen loppuottelussa Itävallan Yvonne Meusburgerin 6–1, 6–4. Lokakuussa 2009 hän voitti Moskovan turnauksen loppuottelussa valkovenäläisen Olga Govortsovan 6–3, 6–0, sekä huhtikuussa 2010 Barcelonan turnauksen loppuottelussa maannaisensa Roberta Vincin 6–1, 6–1. Vuonna 2012 hän voitti Strasbourgin turnauksen ja vuonna 2013 Marrakechin turnauksen. Viimeksi hän voitti vuonna 2016 Rio de Janeiron turnauksen voitettuaan loppuottelussa Shelby Rogersin. Hän on ollut finaalin häviävänä osapuolena 11 kertaa sekä voittanut seitsemän WTA-kiertueen nelinpeliturnausta.
Ranskan avoimessa tennisturnauksessa 2010 Schiavone voitti ensimmäisen kerran Grand Slam -turnauksen. Finaalissa kaatui erin 2–0 (6–4, 7–6) australialainen Samantha Stosur. Schiavone on ensimmäinen italialainen nainen, joka on voittanut Grand Slam -turnauksen. Tätä ennen hän oli selviytynyt parhaimmillaan puolivälieriin Ranskan avoimissa 2001, Yhdysvaltain avoimissa 2003 sekä Wimbledonissa 2009. Kesällä 2010 hän nousi WTA:n kaksinpelirankinglistalla ensimmäisen kerran kymmenen parhaan joukkoon.
Päästyään puolivälieriin asti Australian avoimissa 2011 hän nousi maailmanlistalla neljänneksi. Nelinpelirankingissa hän on ollut parhaimmillaan kahdeksas helmikuussa 2007.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Francesca Schiavone WTA:n sivuilla (englanniksi)
Yle Schiavone todellinen yllätysmestari Ranskassa, 5. kesäkuuta 2010
Felipe Melo

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Felipe Melo de Carvalho
Syntymäaika: 26. elokuuta 1983 (ikä 41)
Syntymäpaikka:  Volta Redonda, Brasilia
Pelipaikka: Keskikenttä
Pituus: 183 senttimetriä
Seura
Seura:  Internazionale
Pelinumero: 83
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2001–2003 2003 2004 2005 2005–2007 2007–2008 2008–2009   2009–2013 2011–2013 2013-2015 2015- |  Flamengo  Cruzeiro  Grêmio  RCD Mallorca  Racing Santander  UD Almería  Fiorentina   Juventus  →  Galatasaray (laina)  Galatasaray  Internazionale | 24 (3) 31 (2) 19 (3) 8 (0) 49 (6) 39 (7) 29 (2)  45 (5) 44 (12) |
Maajoukkue
| 2009– |  Brasilia | 22 (2) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 1. huhtikuuta 2011.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 1. huhtikuuta 2011.
Felipe Melo de Carvalho (s. 26. elokuuta 1983 Volta Redonda, Brasilia) on brasilialainen jalkapalloilija, joka pelaa keskikentällä brasilialaisessa Palmeirasin joukkueessa. Hänet tunnetaan aggressiivisuudestaan ja hän onkin kerännyt 17 keltaista ja kolme punaista korttia ensimmäisellä kaudellaan Serie A:ssa.
Ura > Seurajoukkueura

Melo pelasi hyvän kauden Almerían joukkueessa ja hän hyväksyi siirron Italian Serie A:n ACF Fiorentinaan kaudeksi 2008–2009. Tämä tieto vahvistui ottelussa Almería–Recreativo de Huelva Espanjan Primera División -liigassa. Hän teki pelidebyyttinsä ensimmäisellä puoliajalla karsintakierroksella Mestarien liigassa Slavia Prahaa vastaan kaudella 2008–2009. Ensimmäisen maalinsa hän teki Serie A:ssa Fiorentinan paidassa Atalanta BC:tä vastaan.
Heinäkuussa 2009 Felipe Melo siirtyi Fiorentinasta kilpailija Juventukseen 21 miljoonan euron siirtosummalla. Firenzeen matkasi myös Marco Marchionni, jonka siirtosumma oli neljä miljoonaa euroa eli kaupan arvo yhteensä oli 25 miljoonaa euroa.
Ura > Maajoukkue

27. tammikuuta 2009 Brasilian valmentaja Dunga kutsui Melon 22 miehen joukkueeseen Italiaa vastaan 8. helmikuuta. Tämä oli Melon ensimmäinen kutsunta Brasilian joukkueeseen. Melo oli Brasilian avauskokoonpanossa ja pelasi koko ottelun ystävyysottelussa Italiaa vastaan. Hän teki kilpailullisen debyyttinsä 29. maaliskuuta 2009 Ecuadoria vastaan vuoden 2010 MM-kilpailujen karsinnoissa. Ensimmäisen maalinsa maajoukkueessa Melo teki 1. huhtikuuta 2009 samoissa karsinnoissa Perua vastaan. Toukokuussa 2009 hänet valittiin Brasilian kokoonpanoon vuoden 2009 Maanosaliittojen cupiin. Hän teki turnauksessa avausmaalinsa Yhdysvaltoja vastaan 18. kesäkuuta.
Ura > Mestaruudet

Brasilian maajoukkue
Confederations Cup: 2009
Cruzeiro
Campeonato Carioca: 2001
Copa dos Campeões: 2001
Galatasaray
Turkin Superliiga: 2012, 2013, 2015
Turkin Cup: 2014, 2015
Turkin Supercup: 2012, 2013, 2015
Ura > Maajoukkuemaalit

| # | Päivä | Paikka | Vastustaja | Melon maali (Ottelun lopputulos) | Ottelutyyppi |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | 1. huhtikuuta 2009 | Porto Alegre, Brasilia |  Peru | 3–0 (3–0) | Karsinnat MM-kisat 2010 |  |
| 2. | 8. kesäkuuta 2009 | Pretoria, Etelä-Afrikka |  Yhdysvallat | 1–0 (3–0) | Maanosaliittojen cup 2009 |  |
Aiheesta muualla

Tilastot (Arkistoitu – Internet Archive)
Brasilian joukkue – Maanosaliittojen cup 2009
1 Júlio César |
2 Maicon |
3 Lúcio |
4 Juan |
5 Melo |
6 Kléber |
7 Elano |
8 Silva |
9 Luís Fabiano |
10 Kaká |
11 Robinho |
12 Victor |
13 Alves |
14 Luisão |
15 Miranda |
16 Santos |
17 Josué |
18 Ramires |
19 Baptista |
20 Kléberson |
21 Pato |
22 Nilmar |
23 Gomes |
Valmentaja Dunga
Brasilian joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2010
1 Júlio César |
2 Maicon |
3 Lúcio |
4 Juan |
5 Melo |
6 Bastos |
7 Elano |
8 G. Silva |
9 Luís Fabiano |
10 Kaká |
11 Robinho |
12 Gomes |
13 Alves |
14 Luisão |
15 T. Silva |
16 Gilberto |
17 Josué |
18 Ramires |
19 Baptista |
20 Kléberson |
21 Grafite |
22 Nilmar |
23 Doni |
Valmentaja Dunga
Beagle 2

| Beagle 2 |
| --- | --- |
 Beagle 2 kopio Science Museum, Lontoo.
Organisaatio:  ESA
Tehtävätyyppi:  laskeutuja
Kohde:  Mars
Laukaisu:  2. kesäkuuta 2003 Baikonurin kosmodromi
Laukaisualus:  Sojuz
Kohteessa:  epäonnistui 24. joulukuuta 2003
Massa:  69 kilogrammaa, 33,2 kilogrammaa (paino Marsissa)
Beagle 2:n laskutumiskohta Marsissa 11.5265°N, 90.4295°E.
Beagle 2 oli Mars Express -luotaimen mukana ollut englantilainen laskeutuja. Sen Marsiin laskeutumisen epäonnistui 24. joulukuuta 2003. Helmikuun 6. päivänä 2004 ESA julisti sen virallisesti kadonneeksi. Tammikuussa 2015 ESA ilmoitti luotaimen löytymisestä. Beagle 2 näkyi Nasan Mars Reconnaissance Orbiterin HiRISE-kameran kuvista. Se oli laskeutunut Marsiin, mutta kuvien perusteella kaksi sen neljästä aurinkopaneelista jäi avautumatta. Nämä blokkasivat antennia ja näin laskeutujaan ei saatu yhteyttä.
Alus ja mittalaitteet

Beagle 2 muistuttaa suurta taskukelloa. Laskeuduttuaan sen oli tarkoitus avata neljä aurinkopaneeliaan ja ojentaa robottikätensä (Payload Adjustable Workbench, PAW), johon suurin osa mittalaitteista oli sijoitettu. Päinvastoin kuin NASAn robottikulkijat Spirit ja Opportunity, Beagle 2 ei ollut kykeneväinen liikkumaan.
Beagle 2 kantoi mukanaan  stereokameraparin, mikroskoopin, Mössbauer- ja röntgenspektrometrin, kaasukromatografin ja massaspektrometrin. Lisäksi siinä oli pora kivien hiomiseen sekä pieni kaira (Planetary Undersurface Tool, PLUTO), jolla voitiin kaivautua jopa metrin syvyyteen.
Sen toiminta ajaksi oli kaavailtu 180–687 Maan päivää. Marsin vuoden pituus on 687 Maan päivää.
Muuta

Transformers-elokuvassa mainitaan Beagle 2 -avaruusluotain, joka lähetettiin Marsiin. Beagle 2 ehti lähettää 13 sekuntia ja sen lähettämässä videokuvassa näkyi kun Marsissa ollut Decepticon tuhosi sen. Ohjaaja Michael Bay oli halunnut kertoa laskeutujan katoamissyyn jossakin hänen elokuvassaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Beagle 2 Wikimedia Commonsissa
Beagle 2 Lander ESA - Mars express. Viitattu 6.12.2018 (englanniksi).
Beagle 2 beagle2.com. Viitattu 6.12.2018 (englanniksi).
Davis, Nicola: Beagle 2: most detailed images yet of lost Mars lander revealed The Guardian.  26.4.2016. Viitattu 6.12.2018 (englanniksi).
Tate, Karl: Beagle 2 Mars Lander: How It Was Lost and Found on Red Planet (Infographic) Space.com.  26.4.2016. Viitattu 6.12.2018 (englanniksi).
Beagle 2 'was so close to Mars success' BBC News.  11.11.2016. Viitattu 6.12.2018 (englanniksi).
Beagle-2 lander found on Mars ESA - Mars express. Viitattu 6.12.2018 (englanniksi).
Dickinson, David: New Clues on the Fate of Beagle 2 Sky & Telescope.  11.11.2016. Viitattu 6.12.2018 (englanniksi).
Beagle 2 irtautui Mars Expressistä ESA - Suomi. Viitattu 6.12.2018.
Beagle 2 National Space Centren tiloissa Leicesterissä.
Berlevågin lentoasema

| Berlevågin lentoasema> Berlevåg lufthavn |
| --- | --- |

IATA-koodi:  BVG
ICAO-koodi:  ENBV
Koordinaatit:  70°52′17″N, 29°02′03″E
Ylläpitäjä:  Avinor
Korkeus:  13 m
Matkustajamäärä (2022):  13 843
Berlevågin lentoasema (norj. Berlevåg lufthavn) on Berlevågissa pohjoisessa Norjassa sijaitseva lentoasema. Se avattiin vuonna 1971. Samalla paikalla oli jo Norjan miehityksen aikana Saksan ilmavoimien käyttämä kenttä, jonka puinen kiitotie purettiin sodan jälkeen jälleenrakennuksen tarpeisiin.
Onnettomuudet

Maaliskuussa 1982 Berlevågista Mehamniin matkalla ollut Widerøen matkustajakone syöksyi mereen ja 15 henkeä sai surmansa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Berlevågin lentoasema Wikimedia Commonsissa
Beagle-harrier

| Beagle-harrier |
| --- | --- |

Avaintiedot
Alkuperämaa:   Ranska
Määrä:  Suomessa rekisteröity 1
Rodun syntyaika:  1920–1930-luku
Alkuperäinen käyttö:  jäniksen metsästys
Nykyinen käyttö:  metsästyskoira
Elinikä:  12–13 vuotta[lähde? ]
Muita nimityksiä:  beagle harjer
FCI-luokitus:  ryhmä 6 Ajavat ja jäljestävät koirat alaryhmä 1.2 Keskikokoiset ajavat koirat #290
Ulkonäkö
Paino:  19–21 kg[lähde? ]
Säkäkorkeus:  45–50 cm
Väritys:  kolmivärinen (tricolor)
Beagle-harrier on ranskalainen koirarotu, joka on alkanut saavuttaa suosiota kotimaassaan, mutta on lähes tuntematon sen ulkopuolella. Vuonna 2018 se oli Ranskassa 18. suosituin paikallinen rotu - listauksessa se on 19. suosituin, mutta tämä johtuu ainoastaan siitä, että virallinen listaus laskee myös madagaskarilaisen coton de tuléarin ranskalaiseksi roduksi.
Ulkonäkö

Beagle-harrier on keskikokoinen, normaalirakenteinen, ketterä, sopusuhtainen ja tarmokas koira. Pää on keskivahva. Kallo on suhteellisen leveä, niskakyhmy vähäinen. Kuononselkä on melko suora, otsapenger ei korostunut. Kuono ja kallo ovat suunnilleen yhtä pitkät. Kirsu on musta. Silmät ovat tummat, ilme eloisa, avoin ja älykäs. Korvat ovat riippuvat, melko lyhyet, keskileveät ja silmälinjan tasolle kiinnittyneet, keskiosastaan pyöristyneet. Kaula on yläosastaan hieman kaartuva, rintakehä syvä. Selkä on kiinteä, lyhyt ja lihaksikas, lanne lihaksikas, vahva ja mahdollisesti hieman kaartuva. Vatsaviiva on melko suora. Eturaajat ovat suorat ja vahvat, reidet täyteläiset, pitkät ja lihaksikkaat, kintereet matalat. Käpälät ovat tiiviit, päkiät lujat ja paksut. Liikkeet ovat eloisat, joustavat ja vaivattomat. Karvapeite on melko lyhyt, tiheä ja sileä. Väritys on tricolor eli kolmivärinen - käytännössä kellanruskea mustalla manttelilla ja valkoisin merkein. On kuitenkin olemassa myös harmaita yksilöitä, joten tricolor voi olla myös kellanruskea-harmaa-valkoinen. Säkäkorkeus on 45–50 cm.
Luonne ja käyttäytyminen

Beagle-harriereita pidetään erinomaisina metsästyskoirina[lähde? ]. Ranskassa on edelleen pieniä beagle-ajueita, mutta näyttelyissä rotu on hyvin harvinainen.[lähde? ]
Alkuperä

Rotu syntyi 1920–1930-luvulla, kun paroni Gérard Grandin de l'Epriever ystäviensä kanssa risteytti kaksi englantilaista rotua, beaglen ja harrierin, keskenään. Beaglelta toivottiin herkkää vainua ja harrierilta äärimmäistä nopeutta. Tuloksena oli ajuekoira[lähde? ], jota käytetään pääasiassa jäniksen metsästykseen.
Beagle-harrier näyttelyssä.
Käännös suomeksi
Billy Preston

| Billy Preston |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 2. syyskuuta 1946 Houston, Yhdysvallat
Kuollut: 6. kesäkuuta 2006 (59 vuotta) Scottsdale, Yhdysvallat
Ammatti:  muusikko
Muusikko
Aktiivisena:  1956–2005
Tyylilajit:  soul, rock, funk, R&B
Soittimet:  kosketinsoittimet
Yhtyeet:  Sam Cooke, The Beatles, Sly & the Family Stone, King Curtis, The Rolling Stones, Eric Clapton
Levy-yhtiöt:  Derby, Vee-Jay, Apple Records, Capitol, Buddah, A&M, Motown
Aiheesta muualla
www.billypreston.net
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Billy Preston (oik. William Everett Preston, 2. syyskuuta 1946 Houston – 6. kesäkuuta  2006 Scottsdale, Arizona) oli yhdysvaltalainen soul- laulaja ja kosketinsoittaja.
Billy Preston teki menestyksekkään soolouran saaden muun muassa Grammy-palkinnon vuonna 1972 kappaleesta ”Outa-Space”. Preston tunnetaan yhteistyöstään muiden muassa seuraavien artistien kanssa: Beatles, Rolling Stones, Nat King Cole, Little Richard, Eric Burdon, Ray Charles, George Harrison, Elton John, Eric Clapton, Bob Dylan, Sam Cooke, King Curtis, Sammy Davis Jr., Sly Stone, Aretha Franklin, Jackson 5, Quincy Jones, Mick Jagger, Richie Sambora, ja Red Hot Chili Peppers. Preston soitti Fender Rhodes -sähköpianoa ja Hammond-urkuja Let It Be -albumin sessioissa kappaleella ”Get Back” vuonna 1969.
Billy Preston oli The Beatlesin viimeisen albumin Let It Be aikaan "viides Beatle".
John Lennon jopa ehdotti Billy Prestonia Beatlesin jäseneksi, mutta Paul vastusti
ajatusta "it was bad enough with four". Bändi veteli viimeisiään sisäisten ristiriitojen
vuoksi albumin levyttämisen aikoihin. Albumilta julkaistussa single "Get Back" oli nimetty
"The Beatles with Billy Preston".
Aiheesta muualla

Billy Prestonin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa[vanhentunut linkki]
Augusto Inácio

Augusto Soares Inácio (s. 1. helmikuuta 1955 Lissabon) on portugalilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja. Hän edusti liigaurallaan Sportingia kausina 1975–1982 ja Portoa kausina 1982–1989. Hän pelasi myös maajoukkueessa.
Inácio voitti Portugalin liigamestaruuden vuosina 1980, 1982, 1985, 1986 ja 1988 sekä Portugalin cupin vuosina 1978, 1982, 1984 ja 1988. Hän voitti Euroopan cupin vuonna 1987 sekä sen jatkoksi UEFA Super Cupin ja Intercontinental Cupin.
Inácio pelasi Portugalin maajoukkueessa 25 maaottelua vuosina 1976–1986 tekemättä maaleja. Maailmanmestaruuskilpailuissa 1986 hän pelasi täydet minuutit Portugalin kaikissa kolmessa alkulohko-ottelussa, joista joukkue voitti vain yhden eikä siten päässyt jatkopeleihin.