Ihmisoikeudet
Historia > Varhainen historia

Antiikin Persian kuningas Kyyros Suuren Kyyroksen sylinterin julistuksen katsotaan olleen merkittävä ihmisoikeuksienkin periaatteiden osalta. Sylinterin tekstissä puhutaan eri etnisten kansanosien ja eri uskontojen oikeuksista. Myös Yhdysvaltojen Thomas Jeffersonin tiedetään perehtyneen Kyyros Suureen, minkä katsotaan voineen vaikuttaa Yhdysvaltain itsenäisyysjulistuksen uskonnon ja eri etnisten ryhmien ihmisoikeuksien määrittelyyn . Kyroksen sylinterin teksti on myös YK:ssa, ja se on käännetty YK:n virallisille kuudelle kielelle .
Ihmisoikeuksien juuria on etsitty muun muassa 1400- ja 1500-luvulla toimineiden katolisen kirkon teologien ajatuksista. Esimerkiksi Salamancan yliopistossa Espanjassa opettaneet teologit, kuten Francisco de Vitoria, kehittelivät nominalistista suuntausta ja alkoivat tulkita vanhaa luonnonoikeusoppia siten, että jokaisella ihmisellä on vapaus, joka kuuluu hänelle siksi, että hän on Jumalan luoma. Vapaus omaan itseen oli heidän mukaansa luovuttamaton. 1500-luvulla tätä ajatusta käytettiin esimerkiksi perusteltaessa kuninkaan vallan rajaamista.
Toisaalta ihmisoikeuksien syntyyn ovat vaikuttaneet osaltaan myös hollantilaisen juristin Hugo Grotiuksen kirjoitukset. Hän hahmotteli oikeuden eri merkityksiä ja näki, että keskeisin oikeuden merkitys oli jokaiselle kuuluva omistusoikeus ja vapaus toimia oman tahtonsa mukaisesti. Hänen mukaansa ihmiset eivät kuitenkaan olleet enää täysin vapaita sen jälkeen, kun he ovat perustaneet valtion. Valtiolle nimittäin kuuluu oikeus määrätä niistä toimista, jotka ovat tarpeen muun muassa näiden oikeuksien toteutumiseksi. Myös Thomas Hobbes ja John Locke kehittelivät samantyyppisiä ajatuksia.
Ensimmäiset kansainväliset ihmisoikeuksiin liittyvät sopimukset koskivat uskonnonvapautta ja orjuuden poistamista. Uskonnonvapaus hyväksyttiin Westfalenin rauhansopimuksessa 1648. Käytännössä kuitenkin uskonnonvapaus ei ollut monissakaan maissa Euroopassa mahdollista, sillä esimerkiksi Suomen kuuluessa Ruotsiin ja Venäjään ja itsenäisyydenkin ajan alusta vuoteen 1923 asti Suomessa vallitsi uskontopakko, eli kristinuskonto oli pakollinen (tai seurasi maasta karkotus tai tuomioita), eikä siitä voinut erota (jos oli kastettu ja Suomeen saatiin siviilirekisteri, kirkon aiemmin pitämän väestörekisterin lisäksi 1917), eikä valita toista uskontoa uskonnonvapaasti. Lisäksi Suomessa oli kuolemantuomio tai karkotustuomio Siperiaan 1700- ja 1800-luvuilla kristinuskonnon kritisoinnista, jumalanpilkasta. Wienin kongressi tuomitsi orjuuden vuonna 1815, lisäksi 1800-luvulla tehtiin paljon muitakin kansainvälisiä sopimuksia orjuuden poistamiseksi.
Valistuksen ajalla ihmisoikeuksien edistämisen merkkipaaluja olivat Yhdysvaltain itsenäisyysjulistus vuonna 1776 jossa julistettiin kaikkien ihmisten olevan vapaita ja tasa-arvoisia lain edessä, lakkautettiin säätyerioikeudet ja taattiin muun muassa uskonnonvapaus, sananvapaus ja omaisuuden suoja. Ensimmäistä kertaa toteutui myös se ajatus, että hallitus saa hallita vain hallittujen suostumuksella. Yhdysvalloissa ihmisten tasa-arvo ulottui alun perin kuitenkin vain miespuolisiin valkoisiin eurooppalaistaustaisiin maanomistajiin ja kaupunkien liikemiehiin. Naiset saivat ääni- ja edustusoikeuden Yhdysvalloissa vasta 1920. Orjuus oli laillista osassa Yhdysvaltojen osavalloista vuoteen 1865 asti.
Ranskan ihmisoikeuksien julistuksessa 1789 merkittävää oli muun muassa kansalaisten tasa-arvon ja henkilökohtaisen vapauden turvaaminen ja lukuisten Raamattu-pohjaisten lakien poistaminen Ranskan laeista ja ainakin periaatteellinen uskonnon erottaminen valtiosta, mitä täydennettiin vielä 1900-luvulla. Kun julistus ilmestyi, niin ei ollut kuitenkaan lainkaan selvää, mitä se tulisi käytännössä tarkoittamaan. Esimerkiksi orjuus ei poistunut sen myötä, ja Ranskassa naiset saivat ääni- ja edustusoikeuden vaaleissa vasta hyvin myöhään, vasta vuonna 1945.
Kansainliitto perustettiin vuonna 1919 yleismaailmalliseksi valtioiden väliseksi järjestöksi. Se yritti ottaa ihmisoikeuksien suojelun tehtäväkseen, vaikka järjestön mandaatissa aihetta ei edes mainittu. Järjestö tuomitsi vuonna 1926 myös orjuuden.