stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
John Ireland
Teoksia > Pianosarjoja

Decorations (1913)
London Pieces (1917–1920)
Green Ways (1938)
Sarnia, an Island Sequence (1941)
Lisäksi yksi pianosonaatti ja -sonatiini
Teoksia > Kamarimusiikkia

Pianotrioja ja viulusonaatteja, joista arvostetuin on nro 2 a-molli (1917).
Teoksia > Lauluja

Hänen lukuisat laulunsa eläytyvät brittiläisten runoilijoiden, kuten A. E. Housmanin, Thomas Hardyn ja Arthur Symonsin, runoihin.
Sea Fever (Irelandin tunnetuin laulu, joka on sävelletty John Masefieldin runoon)
Teoksia > Orkesteriteoksia

The Forgotten Rite (1913)
A London Overture
Satyricon (1946) (alkusoitto)
Teoksia > Kuoroteoksia

These Things Shall Be
Teoksia > Muuta

Ireland on kirjoittanut urkukappaleita sekä säveltänyt pianolle ja orkesterille konserton (1930) ja teoksen Legend.
Kirjallisuutta

Foreman, Lewis (toim.): The John Ireland Companion.  Woolbridge:  The Boydell Press, 2011.  ISBN 978-1-84383-686-5
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Discography of American Historical Recordings  MusicBrainz 
Henkilöt:  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Dikloorisilaani

| Dikloorisilaani |
| --- | --- |


Tunnisteet
CAS-numero:  4109-96-0
PubChem CID:  61330
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  SiH2Cl2
Moolimassa:  101,006
Ulkomuoto:  Väritön kaasu
Sulamispiste:  –122 °C
Kiehumispiste:  8,3 °C
Liukoisuus veteen:  Reagoi veden kanssa
Dikloorisilaani (SiH2Cl2) on epäorgaaninen molekyyliyhdiste. Yhdistettä käytetään elektroniikkateollisuudessa piin ja piiyhdisteohutkalvojen valmistamiseen.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa dikloorisilaani on väritöntä kaasua. Kaasu voidaan nesteyttää. Dikloorisilaani reagoi veden kanssa, jolloin muodostuu piidioksidia, piidioksidin hydraatteja ja vetykloridia. Dikloorisilaani ärsyttää ihoa, silmiä ja hengitysteitä. Yhdisteelle altistumisesta voi seurata kurkkukipua, pääkipua, hengityksen vaikeutumista ja syövytysvammoja.
Dikloorisilaania valmistetaan piin ja vetykloridin välisellä reaktiolla. Tässä reaktiossa syntyy seos tuotteita, joka sisältää dikloorisilaanin lisäksi muun muassa trikloorisilaania ja tetrakloorisilaania. Seos puhdistetaan tislaamalla. Toinen tapa on trikloorisilaanin disproportioituminen dikloorisilaaniksi ja tetrakloorisilaaniksi.
Dikloorisilaania käytetään elektroniikkateollisuudessa kasvatettaessa joko yksittäiskiteistä tai monikiteistä piitä. Lisäksi siitä valmistetaan elektroniikkateollisuuden tarpeisiin piidioksidi- ja piinitridiohutkalvoja.
Kjell Isaksson

| Kjell Isaksson |
| --- | --- |
 Kjell Isaksson vuonna 1972.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Kjell Gunnar Isaksson
Syntynyt: 28. helmikuuta 1948 (ikä 76)
Uran tiedot
Pituus:  174 cm
Paino:  70 kg
Laji:  seiväshyppy
Seura:  Sundbybergs IK ja Österhaninge IF
Saavutukset
Paras sijoitus maailmanrankingissa:  Maailmantilastossa  seiväshypyssä : 1968: 10. (525)  1970: 4. (537)  1971: 1. (543)  1972: 2. (559)  1974: 10. (536)
Ennätykset:  555 cm (1972) - virallinen henk.koht.   559 cm (1972) - epävir. henk.koht.   Sisähalli-ME:t:   534 cm (8.3.1970)   538 cm (12.2.1971)   541 cm (19.3.1971)   545 cm (26.2.1972)   Ulkoratojen ME:t:   551 cm (8.4.1972)   554 cm (15.4.1972)   555 cm (12.6.1972)
 Tietolaatikko päivitetty 25. helmikuuta 2021 
| Mitalit> Maa:  Ruotsi.Miesten yleisurheilu.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:  Ruotsi.Miesten yleisurheilu.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:  Ruotsi.Miesten yleisurheilu.EM-kilpailut  | Maa:  Ruotsi> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Ateena 1969 | seiväshyppy |  |
|  Hopeaa | Helsinki 1971 | seiväshyppy |  |
| Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Wien  1970 | seiväshyppy |  |
|  Hopeaa | Sofia 1971 | seiväshyppy |  |
Kjell Gunnar Isaksson (s. 28. helmikuuta 1948, Härnösand) on uransa päättänyt ruotsalainen seiväshyppääjä, joka voitti kaksi Euroopan mestaruushopeaa ja paransi vuonna 1972 seiväshypyn maailmanennätystä kolme kertaa.
Nousu maailman huipulle - EM-mitalisti

Kjell Isaksson harrasti voimistelua ennen yleisurheilua ja seiväshyppyuraansa. Yleisurheilussaseiväshyppy ei ollut  hänelle välittömästi ykköslaji, vaan hän kokeili korkeushyppyä ja kymmenottelua menestyen erinomaisesti. Isakssonin ennätys 19-vuotiaana korkeudessa oli 195 cm ja 10-ottelussa 6248 pistettä. Hän aloitti seiväshyppyuransa keväällä 1967 osallistuen Ruotsin sisähallimestaruuskisoihin. Ensimmäisen Ruotsin seiväshyppymestaruuden hän saavutti kesällä 1968. Samana kesänä hän otti nimiinsä seiväshypyn Ruotsin ennätyksen parantaen sitä vuoden 1968 aikana viisi kertaa tuloksesta 505 cm aina 525 cm:iin. Vuoden 1968 Suomi-Ruotsi -maaottelussa suomalaiset Mustakari ja Alarotu ottivat vielä voiton Isakssonista. Hän edusti Ruotsin saman vuoden Meksikon olympialaisissa sijoittuen 10:ksi tuloksella 515 cm. Hän oli tosin hypännyt muutama päivä ennen olympiakilpailuja Ruotsin ennätyksen 525 cm.
Vuoden 1969 Euroopan mestaruuskisoissa Ateenassa Isaksson sijoittui toiseksi tuloksella 510 cm Itä-Saksan Wolfgang Nordwigin voittaessa tuloksella 520 cm. Kesän Ruotsi-Suomi -maaottelussa Tukholmassa Isaksson johti ruotsalaiset kolmoisvoittoon. Talvella 1970 Isaksson jatkoi hyvää seiväshyppyuraansa. Hän hyppäsi maaliskuun alussa 1970 uuden sisähallin Euroopan ennätyksen Espoon Otahallin avoimissa SM-kisoissa tuloksella 528 cm. Sen jälkeen hän otti nimiinsä halli-ME:n Bob Seagreniltä parantaen Göteborgissa ennätyksen tuloksen 534 cm. Vuoden 1971 sisähallikauden aluksi Isaksson teki Yhdysvalloissa Kalifornian Inglewoodissa uuden sisähalli-ME:n tuloksella 538 cm. Ensimmäisissä virallisissa vuoden 1970 sisähallin EM-kisoissa Wienissä Isaksson uusi hopeansa tuloksella 525 cm voittajan ollessa Ranskan François Tracanelli tuloksella 530 cm. Seuraavan talven halli-EM:ssä Sofiassa Isaksson uusi hopeansa tuloksella 535 cm voittajan ollessa jälleen itäsaksalainen Nordwig tuloksella 540 cm. Isaksson oli oleskellut talvikaudela jo Yhdysvalloissa ja palasi takaisin tehden lähes välittömästi paluunsa jälkeen uuden sisähalli-ME:n Clevelandissa tuloksella 541 cm. Kesän 1971 EM-kisoissa Helsingissä asetelma oli edelleen sama eli Nordwig Euroopan mestari tuloksella 535 cm ja Isaksson hopealla tuloksella 530 cm. Kuitenkin kauden maailmanlistan ykköstulos 543 cm hypättynä Italian Sienassa ennakoi parempaa.
Huippukausi - keväällä 1972, epäonnistuminen olympialaisissa

Isaksson siirtyi talvikaudella 1971/1972 Yhdysvaltoihin Etelä-Kalifornian yliopistoon aloittaen kilpailut sisähallikaudella 1972. Hän otti sisähallin ME:n nimiinsä 26. helmikuuta 1972 New Yorkissa uloksella 545 cm. Siirryttyään ulkokentille hän otti myös sen ME:n nimiinsä 8. huhtikuuta Austinissa, jossa hän paransi kreikkalaisen Christos Papanikolaoun maailmanennätystä 549 cm:stä 551 cm:iin. Viikkoa sen jälkeen 15. huhtikuuta 1972 hän paransi ME:tä Los Angelesissa edelleen tulokseen 554 cm. Hän hyppäsi vielä toukokuun lopulla El Pasossa kovan amerikkalaiskilpailijansa Bob Seagrenin kanssa tuloksen 559 cm, mutta tulosta ei hyväksytty ME:ksi kilpailun epävirallisuuden vuoksi. Kesäksi 1972 Isaksson palasi Eurooppaan ja paransi ME:tään 12. kesäkuuta Helsingborgissa tulokseen 555 cm kukistaen samalla kovan itäsaksalaisen kilpakumppaninsa Nordwigin. Kaikkiaan Isaksson voitti Nordwigin neljä kertaa kesän 1972 alussa. Isaksson menetti ME:nsä heinäkuun alussa kun Bob Seagren otti ME:n nimiinsä tuloksella 563 cm voittaessaa Yhdysvaltain olympiakarsinnat.
Ennen vuoden 1972 olympialaisia Münchenissä useat eurooppalaiset kanssakilpailijat vaativat, että uusia kevyitä Yhdysvalloissa käytettyjä ns. taivasseipäitä ei hyväksytä olympialaisiin, koska ne eivät olleet olleet markkinoilla tarpeeksi kauan kaikille olympialaisten osallistujille. Amerikkalaiset ja Yhdysvalloissa harjoitellut Isaksson olettivat voivansa käyttää uusia kevyempiä seipäitään, mutta lopulta niiden käyttö kiellettiin. Suurin hyötyjä tilanteessa oli Wolfgang Nordwig. Hänestä tuli olympiavoittaja ennen Seagreniä. Kjell Isakssonille olympiavuodesta tuli vaikea seiväskohun lisäksi. Hän loukkaantui kesäkaudella Ruotsin mestaruuskisoissa Hans Lagerqvistin viedessä mestaruuden. Isaksson osallisti olympialaisiin, mutta kolme epäonnistunutta yritystä 500 cm:stä karsinnoissa pudotti hänet olympiakullan tavoittelusta.
Seiväshyppyuran loppuvuodet - poikkeuksellisen pitkä ura

Isaksson jatkoi vielä tämän jälkeen uraansa, mutta menestysvuoden 1972 kevään kuntoa hän ei enää saavuttanut. Hän sijoittui vuoden 1974 EM-kisoissa Roomassa kuudenneksi. Isakssonilla oli kilpailutilanteessa mahdollisuudet parempaankin, sillä Isaksson pudotti ratkaisukorkeudessa 535 cm olleen riman niukasti niin kuin hän itse asian kuvasi "Ylitin riman puhtaasti ja jäin makaamaan patjalle. Sitten yht'äkkiä rima alkoikin huojua ja tipahti niskaani. Olen nähnyt sen monta kertaa filmiltä." Kisan voitti Neuvostoliiton Vladimir Kiškun tuloksella 535 cm. Seuraavan talven eli vuoden 1975 EM-sisähalleissa Katowicessa Isaksonin sijoitus oli kahdeksas. Olympiavuoden 1976 sisähallin EM-kisoissa Münchenissä Isakson oli yhdeksäs. Vuoden 1976 olympialaisissa Montrealissa Isaksson eteni loppukilpailuun, mutta kolme tuloksetonta yritystä korkeudesta 520 cm jätti hänet ilman tulosta. Isakssonille kävi Montrealissa samalla tavoin kuin neljä vuotta aiemmin Münchenissä eli hän loukkasi saman jänteen vain muutama päivä ennen olympiakisoja. Kultaa otti Puolan Tadeusz Ślusarski tuloksella 550 cm Suomen Kalliomäen ja Yhdysvaltain Robertsin ottaessa muut mitalit samalla tuloksella. Viimeisen kerran hän osallistui sisähallin EM-kisoihin Milanossa keväällä 1978 sijoituksen ollessa yhdeksäs.
Kaiken kaikkiaan hän voitti Ruotsin mestaruuden kymmenen kertaa vuosina 1968-1979 ja paransi Ruotsin kansallista ennätystä neljätoista kertaa. Miro Zalar sivusi syyskuussa 1982 Isakssonin 10 vuotta vanhaa 555 cm:n Ruotsin ennätystä ja paransi sitä seuraavana vuonna tulokseen 561 cm. Ruotsin sisähallimestaruuksia hän saavutti vielä vuosina 1985 ja 1986 tuloksella 510 cm. Kaikkinensa Isakssonin ura kesti todella pitkään, sillä hän hyppäsi tuloksen 520 cm joka vuosi vuosina 1968-1988. Toisen Suomi-Ruotsi -maaotteluvoiton hän saavutti vuoden 1969 jälkeen vasta vuonna 1985.
Uransa aikana Isaksson valittiin yleisurheilun Stora Grabbar-jäseneksi #256 vuonna 1969. Isaksson tuli tunnetuksi suurelle yleisölle 1970-luvun lopulla TV-ohjelmasta Superstars.
Uransa jälkeen hänestä tuli 2000-luvun alussa menestyksellinen keilaaja.
Siviiliammatiltaan Kjell Isaksson on liikunnanopettaja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kjell Isaksson Wikimedia Commonsissa
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  World Athletics 
Kjell Isaksson vuoden 1974 EM-kisoissa Roomassa. Isaksson pudotti niukasti korkeudesta 535 cm, jonka ylittäminen olisi muuttanut hänen asemaansa kilpailtaessa mestaruudesta.
Dikamba

| Dikamba |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  3,6-dikloori-2-metoksibentsoehappo
CAS-numero:  1918-00-9
PubChem CID:  3030
SMILES:  COC1=C(C=CC(=C1C(=O)O)Cl)Cl
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C8H6Cl2O3
Moolimassa:  221,028 g/mol
Sulamispiste:  114-116 °C
Tiheys:  1,484 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Veteen 7,9 g/l (25 °C)
Dikamba (C8H6Cl2O3) on kloorattuihin bentsoehappojohdannaisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää rikkaruohomyrkkynä muun muassa maataloudessa.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa dikamba on väritöntä kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee kohtalaisesti veteen ja hyvin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin, asetoniin, kloroformiin sekä moniin alifaattisiin ja aromaattisiin hiilivetyihin esimerkiksi tolueeniin ja heksaaniin. Dikamba on keskivahva happo ja sen pKa-arvo on 1,87. Dikamba on vaikutukseltaan laajakirjoinen herbisidi ja tehoaa useisiin rikkakasveihin. Yhdisteen vaikutusmekanismi perustuu siihen, että se matkii kasvien omaa hormonia auksiinia. WHO luokittelee dikamban ihmiselle lievästi haitalliseksi yhdisteeksi. Aine ärsyttää ihoa, silmiä ja hengitysteitä ja sille altistumisesta voi seurata yskää, kurkkukipua ja huonovointisuutta.
Valmistus ja käyttö

Dikamban synteesin ensimmäisessä vaiheessa 1,2,4-triklooribentseeni hydrolysoidaan natriumhydroksidin avulla 2,5-dikloorifenoliksi. Tämä yhdiste karboksyloidaan 3,6-dikloorisalisyylihapoksi, josta muodostetaan metyyliesteri reaktiolla metanolin kanssa. Tämän jälkeen yhdisteen fenolinen hydroksyyliryhmä metyloidaan eetteriksi ja metyyliesteri hydrolysoidaan emäksisissä olosuhteissa, jolloin muodostuu dikambaa.
Dikambaa käytetään herbisidinä muun muassa viljaviljelmillä, puistojen ja pihojen nurmilla, golfkentillä ja teiden varsilla. Yhdistettä voidaan käyttää rakeina tai lietettynä veteen. Yhdiste on hyvin runsaasti käytetty herbisidi ja tämän vuoksi osalle rikkaruohoista on kehittynyt resistenssi sitä vastaan.
Ishtar (elokuva)

| Ishtar |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Elaine May
Käsikirjoittaja:  Elaine May
Tuottaja:   Warren Beatty  John Thomas Lenox 
Säveltäjä:  Dave Grusin
Kuvaaja:  Vittorio Storaro
Leikkaaja:   Stephen A. Rotter  William Reynolds  Richard Cirincione 
Lavastaja:   Bill Groom  Vicki Paul 
Pääosat:   Warren Beatty  Dustin Hoffman  Isabelle Adjani  Charles Grodin  Jack Weston 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Columbia-Delphi V Productions
Levittäjä:  Columbia Pictures Netflix
Ensi-ilta:  1987
Kesto:  108 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Ishtar on vuonna 1987 valmistunut yhdysvaltalainen komediaelokuva, jonka pääosissa ovat Warren Beatty ja Dustin Hoffman. Elokuvan ohjasi Elaine May. Elokuva maksoi 55 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria, mutta tuotti lipputuloina vain 14 miljoonaa dollaria.
Tarina

Amerikkalainen viihdyttäjäkaksikko sekoilee kuvitteellisessa pohjoisafrikkalaisessa Ishtarin kaupungissa.
Vastaanotto

Ishtar on tunnettu yhtenä elokuvahistorian suurimmista ja kuuluisimmista epäonnistumisista. Helsingin Sanomien Helena Ylänen sanoo sen muistuttavan tyyliltään 1940-luvun merimiesfarsseja, paitsi etteivät Hoffman ja Beatty ole merimiehiä ”eivätkä järin iloisiakaan”. Hänestä Vittorio Storaron kuvaus on rumaa, sävellykset kamalia eikä asiaa paranna Hoffmanin ja Beattyn surkea laulutaito. Hänestä pääpari ei näyttele huonoja esiintyjiä vaan todella ovat sellaisia. Video-oppaassa vuodelta 1995 Bello Romano antoi elokuvan Suomessa julkaistulle VHS-kasettiversiolle tähtien sijasta pommin, mikä teoksen mukaan vastaa sanallista arviota ”täysin epäonnistunut tekele”.
Ishtarista tuli eräänlainen kulttielokuva juuri huonoutensa takia. Far Side -pilapiirtäjä Gary Larson teki pilakuvan Videovuokraamo helvetissä, jossa vuokraamon hyllyt ovat täynnä pelkkiä Ishtar-videokasetteja.
Aiheesta muualla

Ishtar Elonet.
Ishtar Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Ishtar AllMoviessa. (englanniksi)
Isla de Luzón

| Isla de Luzón |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Armstrong, Elswick
Kölinlasku:  25. helmikuuta 1886
Laskettu vesille:  13. marraskuuta 1886
Palveluskäyttöön:  22. syyskuuta 1887
Poistui palveluskäytöstä:  miehistönsä upottama 1. toukokuuta 1898
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 038 t
Pituus:  60 m (kokonaispituus)
Leveys:  9,14 m
Syväys:  3,5 m
Koneteho:  1 897 ihp
Nopeus:  14,2 solmua
Miehistöä:  164
Aseistus
Aseistus:  6 x Hontoria BL 12cm -tykkiä 8 x QF 6 naulan -tykkiä 3 x konekivääriä 3 x 14" torpedoputkea
Isla de Luzón oli Espanjan laivaston vuonna 1886 vesillelaskettu Isla de Luzón -luokan panssarikansiristeilijä.
Valmistus

Alus tilattiin Armstrongilta Elswickistä, missä köli laskettiin 25. helmikuuta 1886 telakkanumerolla 497. Alus laskettiin vesille saman vuoden lopulla 13. marraskuuta ja koeajot saatiin päätökseen 22. syyskuuta 1887. Aluksen valmistuskustannukset olivat 2,4 miljoonaa pesetaa.
Palvelus

Espanja vastaanotti aluksen 16. marraskuuta ja Isla de Luzón aloitti sisaraluksensa kanssa matkan Tynestä Espanjaan 6. tammikuuta 1888. Alus liitettiin palvelukseenotettaessa Espanjan manner-Eurooppaan sijoitettuun laivastoon. Alus osallistui Riffisotaan 1893-1894 tulittaen Melillan ja Chatarinasin välistä riuttaa. Filippiinien vallankumouksen 1896-1898 alkaessa alus lähetettiin alueelle kontra-amiraali Patricio Montajo de Pasaronin laivueeseen.
Alus oli edelleen Montajon laivueessa, kun Espanjan-Yhdysvaltain sota alkoi huhtikuussa 1898. Alus oli laivueen mukana ankkurissa Cañacaon lahdella, kun 1. toukokuuta Yhdysvaltain laivaston kommodori George Deweyn johtama Aasian laivue yllätti ankkurissa olleen laivueen. Seurannut Manilanlahden taistelu oli sodan ensimmäinen varsinainen yhteenotto.
Taistelun lopulla aluksen miehistö upotti aluksensa estääkseen sen joutumisen Yhdysvaltain laivastolle. Taistelussa alukseen osui kolme kranaattia, joista yksi lukitsi yhden tykin paikalleen ja haavoitti kuutta miehistön jäsentä. Uponnut alus jäi osittain veden pinnan yläpuolelle ja tykkivene USS Petrelin miehistö sytytti hylyn tuleen.
Yhdysvaltain vallattua Filippiinit hylky nostettiin 2. joulukuuta 1898 ja se siirrettiin Hong Kongiin telakalle, jossa sen aseistus vaihdettiin neljään neljän tuuman tykkiin. Alus liitettiin vuonna 1900 kunnostuksen jälkeen Yhdysvaltain laivastoon tykkiveneenä USS Isla de Luzon.
Gary Dilley

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Gary Dilley vuonna 1964. |  Gary Dilley vuonna 1964. |  Gary Dilley vuonna 1964. |  |
Maa:   Yhdysvallat
Miesten uinti
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Tokio 1964 | 200 m selkäuinti |  |
Gary J. Dilley (s. 15. tammikuuta 1945 Washington) on yhdysvaltalainen kilpauimari, joka saavutti olympiahopeaa selkäuinnissa vuonna 1964.
Dilley saavutti Tokion olympialaisissa 1964 hopeaa 200 metrin selkäuinnissa ajalla 2.10,5. Hän hävisi joukkuetoverilleen Jed Graefille 0,2 sekuntia molempien alitettua aiemman maailmanennätyksen mutta voitti Yhdysvaltain kolmoisvoiton varmistaneen Bob Bennettin 2,6 sekunnilla. Vuoden 1965 universiadeissa Budapestissa Dilley voitti kultaa 200 metrin selkäuinnissa ja 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä. Hän voitti Yhdysvaltain yliopistomestaruudet 100 ja 200 jaardin selkäuinnissa vuosina 1965 ja 1966.
Dilley työskenteli urheilu-uransa jälkeen hammaslääkärinä.
Diklooriasetaldehydi

| Diklooriasetaldehydi |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  2,2-diklooriasetaldehydi
CAS-numero:  79-02-7
PubChem CID:  6576
SMILES:  C(=O)C(Cl)Cl
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C2H2Cl2O
Moolimassa:  112,936 g/mol
Sulamispiste:  -37,6 °C
Kiehumispiste:  89,2 °C
Tiheys:  1,4113 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Liukenee veteen
Diklooriasetaldehydi (C2H2Cl2O) on asetaldehydin kloorattu johdannainen. Yhdistettä käytetään orgaanisessa synteesissä valmistettaessa muita orgaanisia yhdisteitä.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa diklooriasetaldehydi on väritön nestemäinen aine. Se liukenee orgaanisten liuottimien lisäksi hyvin veteen, mutta muodostaa helposti vedessä monohydraatin. Seisoessaan diklooriasetaldehydi muodostaa polymeerejä, joita ovat muun muassa heksaklooriparaldehydi ja polydiklooriasetaldehydi. Näitä polymeerejä muodostuu nopeammin Lewis-happojen kuten alumiinikloridin, rauta(III)kloridin, antimonitrikloridin ja tina(IV)kloridin läsnä ollessa. Muut diklooriasetaldehydin reaktiot ovat tyypillisiä aldehydeille. Hapetettaessa siitä muodostuu dikloorietikkahappoa ja pelkistettäessä dikloorietanolia.
Valmistus ja käyttö

Diklooriasetaldehydiä valmistetaan tyypillisimmin klooraamalla asetaldehydiä tai paraldehydiä 70–80 °C:n lämpötilassa. Muita tapoja syntetisoida yhdistettä ovat etanolin klooraus nikkelikloridin toimiessa katalyyttinä ja 1,2-dikloorieteenin klooraus vesiliuoksessa.
Diklooriasetaldehydiä käytetään eräiden muiden orgaanisten yhdisteiden synteesissä. Siitä voidaan valmistaa muun muassa hyönteismyrkkyinä käytettäviä DDD:tä ja pertaania.
Iso Rautaveden alue

Iso Rautaveden alue (vesistöaluetunnus 14.52) on Jämsän reitin valuma-alueessa sijaitseva toisen jakovaiheen alue, jonka pinta-ala on 421,31 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 10,00 %. Vesistön alueen alarajana on Uuttanan luusua, jonka yläpuolisen valuma-alueen pinta-ala on 1 095,68 neliökilometriä ja sen järvisyys on 7,51 %. Reitin vedet laskevat seuraavaksi Jämsänjoen alueeseen (14.51).
Kolmannen jakovaiheen alueita ovat seuraavat yhdeksän aluetta tai valuma-aluetta. Samalle tasolle sisennetyt vesistöalueen laskevat yläpuoliseen vesistöalueeseen alajuoksulta yläjuoksulle olevassa järjestyksessä.:
Uuttanan alue (14.521) → Jämsänjoen alue (14.51)
Hanhiojan valuma-alue (14.525)
Vataanjoen valuma-alue (14.526)
Iso Rautaveden–Kalmaveden alue (14.522)
Köllinojan valuma-alue (14.529)
Salosveden–Pettämän alue (14.523)
Vuojanjoen valuma-alue (14.528)
Suoliveden alue (14.524) ← Petäjäveden alue (14.53)
Vuojanjoen valuma-alue (14.528)
Pirttijoen valuma-alue (14.527)
Dilauroyyliperoksidi

| Dilauroyyliperoksidi |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  Dodekanoyylidodekaaniperoksoaatti
CAS-numero:  105-74-8
PubChem CID:  7773
SMILES:  CCCCCCCCCCCC(=O)OOC(=O)CCCCCCCCCCC
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C24H46O4
Moolimassa:  398,608 g/mol
Sulamispiste:  49–54 °C
Tiheys:  0,9 g/cm3
Liukoisuus veteen:  6·10-5 g/l (25 °C)
Dilauroyyliperoksidi (C24H46O4) eli lauroyyliperoksidi on orgaanisiin peroksideihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää radikaali-initiaattorina polymeerien ja muiden orgaanisten yhdisteiden valmistukseen.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa dilauroyyliperoksidi on valkoista kiteistä ainetta. Yhdiste ei käytännöllisesti katsoen liukene veteen, mutta liukenee hieman alkoholeihin ja paremmin useisiin muihin orgaanisiin liuottimiin, esimerkiksi kloroformiin ja bentseeniin. Dilauroyyliperoksidi on voimakas hapetin ja voi reagoida kiivaasti orgaanisten yhdisteiden ja muiden pelkistimien kanssa. Kuumennettaessa yli sulamispisteeseensä yhdiste hajoaa radikaaleiksi. Dilauroyyliperoksidi on ärsyttävä yhdiste.
Dilauroyyliperoksidia valmistetaan hapettamalla lauroyylikloridia tai lauriinihappoanhydridiä vetyperoksidilla emäksisissä oloissa.
Dilauroyyliperoksidia voidaan käyttää radikaali-initiaattorina esimerkiksi polyvinyylikloridin, polystyreenin ja polyakrylaattien valmistuksessa. Yhdistettä käytetään lisäksi polyesterihartsien kovettamiseen ja valkaisuaineena. Orgaanisen kemian synteeseissä dilauroyyliperoksidia käytetään radikaali-initiaattorina esimerkiksi halogenointi-, alkylointi- ja syklisointireaktioissa.
Diklooridimetyylisilaani

| Diklooridimetyylisilaani |
| --- | --- |


Tunnisteet
CAS-numero:  75-78-5
PubChem CID:  6398
SMILES:  C[Si](C)(Cl)Cl
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C2H6SiCl2
Moolimassa:  129,058 g/mol
Sulamispiste:  –86 °C
Kiehumispiste:  70,3 °C
Tiheys:  1,062 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Reagoi veden kanssa
Diklooridimetyylisilaani eli dimetyylidikloorisilaani (C2H6SiCl) on silaaneihin kuuluva orgaaninen piiyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää siloksaanien ja silikonipolymeerien valmistukseen, sekä orgaanisessa kemiassa reagenssina ja piiyhdisteiden valmistuksessa.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa diklooridimetyylisilaani on väritöntä nestettä. Se liukenee moniin orgaanisiin liuottimiin kuten dietyylieetteriin ja bentseeniin, mutta reagoi veden ja muiden proottisten liuottimien kanssa, jolloin muodostuu vetykloridia. Yhdisteen hydrolysoituessa muodostuu erityisesti rengasrakenteisia siloksaaneja. Diklooridimetyylisilaani voi reagoida veden kanssa myös suoraketjuisiksi siloksaanioligomeereiksi. Yhdiste reagoi myös alkoholien ja amiinien kanssa.. Diklooridimetyylisilaani ärsyttää voimakkaasti hengitysteitä, ihoa ja silmiä. Iholle tai silmiin joutuessaan se voi aiheuttaa syövytysvammoja. Aineelle altistumisesta voi seurata yskää, hengenahdistusta ja kurkkukipua.