stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Andalusianrottakoira
Ulkomuoto

Andalusianrottakoira on keskikokoinen, rakenteeltaan atleettinen koira ja terrieriksi poikkeuksellisen pitkäraajainen. Se on tyypillistä "perusterrieriä" sopuisampi ja jalopiirteisempi, ja se tuokin perusterrierien sijaan ensimmäisenä mieleen japaninterrierin tai amerikkalaisen rottaterrierin (sillä erotuksella, että amerikkalaisella rodulla on pystyt korvat ja usein myös laikukas runko). Sillä on korkeat raajat ja suhteellisen hoikka ja kevyt rakenne. Nämä ominaisuudet tekevät siitä liikkeiltään nopean, elegantin ja ketterän, minkä vuoksi se on taitava hyppääjä ja kykenee myös kääntymään nopeasti kesken juoksun. Nartuilla on pidempi runko kuin uroksilla, jotka ovat neliömäisempiä.
Kirsu on aina musta ja purenta leikkaava. Silmät ovat pienet, hieman ulkonevat ja hieman vinoasentoiset, ja niiden tulee olla väriltään niin tummanruskeat kuin mahdollista. Kolmionmuotoiset, kohtuullisen korkealle asettuneet ja tyvestä leveät korvat taittuvat joko eteenpäin tai ruusukorviksi koiran ollessa valppaana. Häntä on pysty ja korkealle asettunut, mutta myös synnynnäinen hännättömyys tai töpöhäntäisyys on hyvin yleistä. Iho on tiivis, ohut ja rungonmyötäinen. Karva on hyvin lyhyttä, sileää ja tiheää. Pääväri on valkoinen, jossa on vähäisiä black & tan -läiskiä lähinnä päässä, yleensä koko pään alueen peittävän mustan "hupun" sekä kuonossa ja silmän yllä olevien punaruskeiden merkkien muodossa. Urosten ihanteellinen säkäkorkeus on 40 cm, mutta rotumääritelmä hyväksyy vaihtelun välillä 37–43 cm, narttujen ihannekorkeus on 38 cm sallitulla 35–41 cm:n haarukalla. Sallittu paino on molemmilla sukupuolilla 7–8 kg.
Luonne ja käyttäytyminen

Tämä temperamenttinen, aktiivinen ja eloisa rotu kiinnittää herkästi huomionsa jokaiseen havaitsemaansa liikkeeseen tai ääneen. Se on omistajaansa kohtaan uskollinen, ja siitä saa taustastaan huolimatta myös hyväluonteisen seurakoiran. Se sopeutuu erilaisiin ympäristöihin, ja sitä voi pitää myös kerrostaloasunnossa. Työssään se on sitkeä, rohkea ja väsymätön, eikä epäröi tapella mäyrän tai ketun kaltaisia eläimiä vastaan. Tuhoeläimiä metsästäessään se käyttää sekä vainuaan että näköaistiaan.
Alkuperä

Andalusianrottakoira on vanha Etelä-Espanjan Andalusiasta kotoisin oleva terrieri, jonka juuret ovat Jerez de la Fronterassa ja muilla Cádizin maakunnan sherryntuotantoalueilla. Se polveutuu paikallisten kalasatamien rottakoirien ja 1700-luvun lopulla ja 1800-luvun alussa alueelle sherrykaupan ja kaivostoiminnan perässä tulleiden brittien mukana kulkeutuneiden pienten englantilaisten terriereiden, kuten sileäkarvaisen kettuterrierin, välisistä risteytyksistä. Sen alkuperäisenä tehtävänä on ollut tuhota viinikellareissa, viljavarastoissa, kauppasatamissa, talleissa ja tehtaissa eläneitä hiiriä ja rottia, minkä lisäksi sitä on käytetty myös pienriistan metsästykseen.
Valkoinen pääväri jalostettiin rodulle tarkoituksella: koira erottui helpommin varastojen, kellareiden ja muiden työpaikkana käytettyjen rakennusten tummista nurkista. Määrätietoisen kasvatustyön myötä alkuaan epäyhtenäinen maatiaisrotu oli 1900-luvun alussa saatu tyypiltään melko yhdenmukaiseksi. Jalostukseen käytettiin vielä muutaman kerran englanninkääpiöterrieriä vahvistamaan perimää ja haluttuja ulkonäöllisiä piirteitä. Vuonna 2000 Espanjan Kennelliitto Real Sociedad Canina de España tunnusti viimein rodun Maatalousministeriön kanssa Jerez de la Fronterassa pidetyssä kokouksessa.
Rotu on hyvin yleinen Espanjassa, jossa myös koirien hylkääminen on yleistä. Koiria tuovat koiratarhoille omistajat tai niitä löydetään kuljeksimasta. Siksi myös monissa Espanjan kaduilta koiria pelastavissa rescue-järjestöissä on usein ratoneroja (joihin kuuluvat myös valencian-, mallorcan-, murcian- ja baskienrottakoirat) tai niitä suuresti muistuttavia monirotuisia koiria.
Alkuperä > Historia Suomessa

Suomeen tuotiin muutama yksilö Espanjasta jo ennen kuin rotu oli siellä virallisesti tunnustettu, ja Suomen Kennelliitto hyväksyi lopulta rodun vuoden 2012 lopussa. Virallisesti rekisteröityjen yksilöiden lisäksi Suomeen on tuotu lukuisia rodun edustajia myös ns. rescuekoirina, mutta niillä ei ole papereita minkä vuoksi niitä ei ole voitu ottaa mukaan virallisiin rekisteröintilukuihin. Maamme ensimmäinen pentue syntyi kahdelle Espanjan tuonnille vuonna 2013. FCI ei kuitenkaan ole tunnustanut rotua, joten se ei saa osallistua kansainvälisiin näyttelyihin Pohjoismaiden ja Espanjan ulkopuolella. Ensimmäinen Suomen muotovalio on narttu Niña de Vientonegro, joka on samalla myös Pohjoismaiden Voittaja 2013. Vuonna 2014 Suomen Kennelliitto päätti antaa rodulle virallisesti suomenkielisen nimen andalusianrottakoira.
Terveys

Rotu on terverakenteinen, eikä sillä ole liioiteltuja piirteitä kuten esimerkiksi joillekin muille terrieriroduille ominaiset matalat raajat (vrt. jackrussellinterrieri). Sisäsiittoisuus on kuitenkin suuri ongelma, eikä pelkästään Espanjassa vaan myös Suomessa. Esimerkiksi Suomen Kennelliittoon vuonna 2013 rekisteröidyn uroksen Fuego de Vientonegron vanhemmat Triana ja Curro de Vientonegro ovat keskenään emä ja poika. Lisäksi Trianan vanhempia ei tiedetä, joten Fuego de Vientonegron nykyinen sukusiitosprosentti 25 % saattaa olla jopa alakanttiin, mikäli Trianan takaa löytyisi lisää lähisukulaisia.
Kaikki vuoden 2013 loppuun mennessä Suomeen tuodut kolme koiraa ovat läheistä sukua keskenään: niiden kaikkien takaa löytyy joko isänä tai isoisänä Espanjan muotovalio Candilero de Akra-Leuka ja kahden takaa myös Duquesa (toisella emänä ja toisella emänemänä). Aivan kuten Trianan tapauksessa, myöskään Duquesan kumpaakaan vanhempaa ei ole merkitty Kennelliiton jalostustietojärjestelmään, ja Candilero de Akra-Leukan sukupuustakin tiedetään vain sen vanhemmat.
Myös ensimmäisen Suomessa syntyneen pentueen sukusiitosprosentti on neljän sukupolven mukaan vähintään 12,50 % – suurempi se saattaa olla jo neljännessä sukupolvessa siinä tapauksessa, mikäli Duquesan vanhemmista jompikumpi on jokin sukupuussa jo kertaalleen esiintyvistä koirista. Nykyinen neljään sukupolveen laskettu sukusiitosprosentti tulee siitä, että pentueen vanhemmat Niña de Vientonegro ja Pico de Vientonegro ovat keskenään täti ja poika.
Tästä voi todeta nykyisen jalostuksen tilan viimeisimmän pentueen mukaisesti ER21981/15. Kennelliitto ei merkitse ulkomaisen koiran koko sukupuuta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Andalusianrottakoira Wikimedia Commonsissa
| n k Espanjalaiset koirarodut |
| --- | --- |
FCI:  Andalusianrottakoira  Burgosinseisoja  Espanjanmastiffi  Espanjanvesikoira  Espanjanvinttikoira  Ibizanpodenco  Kanariandoggi  Kanarianpodenco  Katalonianpaimenkoira  Mallorcandoggi  Mallorcanpaimenkoira  Pyreneittenmastiffi  Sabueso español  Valencianrottaterrieri 
Muut RSCE:n hyväksymät:  Alano español  Andalusianpodenco  Baskienpaimenkoira  Fuerteventuranpaimenkoira  Garafíanpaimenkoira  Leóninpaimenkoira  Maneto  Navarranseisoja  Valduezankoira  Valencianpodenco 
RSCE:n erikoisrekisteri:  Aragonianpaimenkoira  Espanjandoggi  Hierronsusikoira  Kastilianpaimenkoira  Palmanrottaterrieri  Podenco orito  Presa navarro 
Harvinaiset:  Araninpaimenkoira  Asturialais-kantabrialainen griffoni  Baskienrottaterrieri  Baskienseisoja  Can de Palleiro  Cerdanyanpaimenkoira  Englantilais-espanjalainen vinttikoira  Espanjanbulldoggi  Galicianpodenco  Galicianseisoja  Guicho  Hierronpodenco  Iberiansusikoira  Kantabrianajokoira  Kantabrianvesikoira  Mallorcanrottaterrieri  Mallorcanseisoja  Mastín ligero  Menorcanpodenco  Murcianrottaterrieri  Navarranajokoira  Palmanpodenco  Paternero  Podenco campanero  Rehalero naveño  Villano de las encartaciones 
Sukupuuttoon kuolleet:  Alicantenkoira  Presa español 
Kaksi andalusianrottakoiraa.
Kuloveden alue

Kulovesi ilmakuvassa.
Rautavesi ja sen suurin saari Salonsaari ilmakuvassa.
Kuloveden alue (vesistöaluetunnus 35.13) on Kokemäenjoen vesistön (35) Kokemäenjoen alueessa (35.1) sijaitseva toisen jakovaiheen alue, jonka pinta-ala on 611,34 neliökilometriä ja järvisyys on 12,86 %. Sen pääuoma muodostuu alajuoksulta lukien Liekovedestä, Rautavedestä, Kulovedesta on lyhyestä Nokianvirrasta. Yläjuoksulta katsoen se alkaa  Melon vesivoimalaitoksesta ja päättyy Tyrvään voimalaitokseen.
Vesistöalueen sijainti

Kokemäenjoen vesistön (35) alarajana on Porin Selkämeri, jonka yläpuolisen valuma-alueen pinta-ala on 27 046,12 neliökilometriä ja sen järvisyys on 10,99 %. Vesistöalueen ensimmäisessä jakovaiheessa muodostettiin Kokemäenjoen alue (35.1), joka alkaa Nokianvirran Melon voimalaitoksesta ja päättyy Kokemäenjoen suistoon. Alueen pinta-ala on 3 679,21 neliökilometriä ja sen järvisyys on 5,25 %. Kokemäenjoen alue on vuorostaan jaettu yhdeksään toisen jakovaiheen vesistöalueeseen, joista yksi on tämä vesistöalue.
Vesistöalueen jako

Kolmannen jakovaiheen alueita ovat seuraavat kahdeksan aluetta tai valuma-aluetta. Sisennys tarkoittaa sitä, että vesistöalue laskee tai yhtyy yläpuoliseen vesistöalueeseen. Samalle tasolle sisennetyt vesistöalueet laskevat kaikki yläpuoliseen vesistöalueeseen alajuoksulta luetellussa järjestyksessä. Pääuomaan eli vesistöreittiin kuuluvat vesistöalueiden nimet on lihavoitu :
Rautaveden alue (35.131) → Kokemäenjoen yläosan alue (35.12)
Vaunujoen valuma-alue (35.133)
Ylistenjärven valuma-alue (35.138)
Rautajoen valuma-alue (35.134)
Ekojoen valuma-alue (35.137)
Kuloveden lähialue (35.132) ←Saikkalanjoen valuma-alue (35.16), Sarkolanjoen valuma-alue (35.17), Ikaalisten reitin valuma-alue (35.5), Vanajaveden-Pyhäjärven alue (35.2)
Piimäsjärven valuma-alue (35.136)
Heinijärven valuma-alue (35.135)
Vesistöalueen rakenne

Kuloveden alue (35.13) alkaa Nokialla Nokianvirrassa toimivasta Melon vesivoimalaitoksesta ja päättyy alajuoksulla Sastamalassa Vammalan Kaukolassa toimivaan Tyrvään vesivoimalaitokseen. Tällä välillä vesistöreitin pääuomaan kuuluvat vastaavassa järjestyksessä Nokianvirta, Kulovesi, Rautavesi ja Liekovesi. Järvireitille kertyy pituutta 37 kilometriä. Tyrvään voimalasta on Kokemäenjoen uomaa myöten matkaa Selkämerelle 121 kilometriä . Vesireitti on Kuloveden alueella katkaistu kahdeksi alueeksi, joista alapuolinen Rautaveden alue (35.131) vaihtuu Salonsaaren ja Isosaaren kohdalla yläpuoliseksi Kuloveden lähialueeksi (35.132). Muut vesistöalueet laskevat näihin sivu-uomien valuma-alueina.
Rautaveden alueeseen laskee myös Kokemäenjoen vesistön (35) ensimmäisen jakovaiheen ja Kokemäenjoen alueen (35.1) toisen jakovaiheen osa-alueita. Kuloveden lähialueeseen laskevat Ikaalisten reitin valuma-alueen (35.5) vedet Siuronkoskesta ja Vanajaveden-Pyhäjärven alueen (35.2) Nokiankoskesta. Lisäksi siihen laskevat vielä Saikkalanjoen valuma-alueen (35.16) ja Sarkolanjoen valuma-alueen (35.17) vedet vastaavasti Otamusjoen ja Lanajoen myötä. Järviin laskevat kuitenkin vielä eräitä alla lueteltuja pienempiä jokia tai ojia.
Vesistöalueen rakenne > Rautaveden alue (35.131)

Rautaveteen laskee yli 40 järveä. Järveen laskee sen pohjoispuolelta useita jokia tai ojia, joiden latvoilla on järviä. Valuma-alueen pinta-ala ja joen tai pääuoman pituus on merkitty näkyviin, jos sivu-uomasta ei ole omaa artikkelia.
Vaunujoen valuma-alueen (35.133) laskujoki Vaunujoki laskee Liekoveden pohjoisrantaan Vammalassa Nuupalan ja Vinkkilän välissä 123 kilometriä Kokemäenjoen suistosta ylävirtaan päin (katso alempana).
Ylistenjärven valuma-alueen (35.138) laskuoja on Pesurinoja, joka laskee Liekoveden etelärantaan Vammalassa Hopun ja Tyrväänkylän alueella 124 kilometriä suistosta ylävirtaan päin (katso alempana).
Rautajoen valuma-alueen (35.134) laskujoki Rautajoki laskee Rautaveden pohjoisrantaan pääuomassa 128 kilometrin kohdalle Vammalan taajama-alueen koillispuolella Rautajoen kulmakunnassa (katso alempana).
Uitonoja, joka on 8 kilometriä pitkä ja jonka valuma-alueen pinta-ala on 13 neliökilometriä, laskee Rautaveden etelärantaan Komeronlahdelle Vehmaanniemen kainaloon pääuomassa 129 kilometrin kohdalle. Se muodostuu Aittomäenojasta, Ahonojasta ja kolmannesta ojahaarasta, jossa on suuri padottu tekolampi.
Ekojoen valuma-alueen (35.137) laskujoki Ekojoki laskee Rautaveden etelärantaan Evonlahteen Ekossa. Joensuu sijaitsee suistosta 130 kilometriä yläjuoksulle päin (katso alempana).
Heinijärven valuma-alueen (35.135) laskujoki Heinijärvenoja, alkaa Heinijärvestä ja laskee Rautaveden pohjoisrantaan Karkun Heinoossa 135 kilometriä Kokemäenjoen suistosta (katso alempana).
Koskenoja, joka on alle kilometrin pituinen ja jonka valuma-alueen pinta-ala on 16 neliökilometriä, laskee Riippilänjärvestä Karkun kirkon vierestä Rautaveden pohjoisrantaan Äijärinlahdessa 136 kilometrin kohdalla pääuomaa. Järveen laskeva Hourunojan kautta virtaa yläjuoksulta Kalatonjärven, Hurttionjärven, Potkujärven ja Suolijärven vesiä. Sorvijärvi sijaitsee golfradan sisällä eikä siitä lähde laskuojaa.
Nohkuanoja, joka on neljä kilometriä pitkä ja jonka valuma-alueen pinta-ala on 13 neliökilometriä, laskee Karkussa Seikunlammiin Rautaveden pohjoisrannassa 140 kilometrin etäisyydellä Kokemäenjoen suistoa . Sen valuma-alueella sijaitsevat Nohkuanjärvi ja Kakkurilammi.
Vesistöalueen rakenne > Kuloveden lähialue (35.132)

Kuloveden lähialue (35.132) tarkoittaa Kuloveden järvialuetta ja siihen välittömästi laskevia ojia ja jokia. Kuloveden lähialueen valuma-alue on pienempi kuin Rautavedellä, joten ojat ovat lyhyempiä ja järviä on vähemmän. Järveen laskee joitakin suurempiakin jokia. Järven pohjoisrantaan laskee Saikkalanjoen valuma-alue (35.16), joka muodostaa Kokemäenjoen alueeseen (35.1) kuuluvan Kokemäen vesistön toisen jakovaiheen osa-alueen, ja Ikaalisten reitin valuma-alue (35.5), joka muodostaa Kokemäenjoen alueeseen (35.1) kuulumattoman Kokemäenjoen vesistön ensimmäisen vaiheen jakoalueen. Näitä kahta ei käsitellä tässä artikkelissa. Vesistöalueen merkittävimmät sivu-uomat luetellaan alla edelliseen tapaan.
Piimäsjärven valuma-alueen (35.136) laskujoki Kärppälänjoki laskee Kuloveden etelärantaan Kärppälänlahteen Kärppälässä 137 kilometriä yläjuoksulle Kokemäenjoen suistosta (katso alempana).
Myllyoja, joka on 6 kilometriä pitkä ja jonka valuma-alueen pinta-ala on 13 neliökilometriä, laskee Kuloveden Kutalanvuolteeseen 140 kilometriä suistosta . Valuma-alueella sijaitsee Otajärvi.
Kiuralassa on pieni Hyyryjärvi, jonka laskuoja laskee Kuloveden pohjoisrantaan Terolahteen 142 kilometriä ylävirtaan päin.
Sarkolanjoen valuma-alueen (35.17) laskujoki on Lanajoki, joka laskee Kuloveden etelärantaan Sarkolanlahdessa Nokian Suoniemen Sarkolassa . Laskukohta sijaitsee 149 kilometriä Kokemäenjoen suistosta . Alueella sijaitsee yli 17 järveä tai lampea: Siukolanjärvi, Murtoonjärvi, Suonojärvi, Kyynäräjärvi, Kaakkolammi, Vahtolammi, Rekujärvi, Kivijärvi, Saarijärvi, Löyttyjärvi, Valkijärvi, Pikku-Hyyhönen, Iso-Hyyhönen, Lampijärvi, Mustajärvi, Ruokojärvi ja Iso Oravajärvi.
Myös Sanasjärvi, Ylinenjärvi ja Pieni Kakkurijärvi laskevat Sarkolanlahteen yhteistä ojaa myöten.
Saikkalanjoen valuma-alueen (35.16) laskujoki on puolen kilometrin mittainen Otamusjoki, joka laskee Kuloveden pohjoisrantaan Piikkilänjärven lahteen Nokian Siurossa. Laskukohta sijaitsee 152 kilometriä yläjuoksulle päin . Itse Saikkalanjoki laskee ensin Tupurlanjärveen, josta Otamusjoki alkaa. Valuma-alueen pinta-ala on 259 neliökilometriä  ja sen vesistöalueella on yli 40 järveä tai lampea.
Launiasjärven 6 kilometriä pitkä laskuoja laskee myös Piikkilänjärveen.
Ikaalisten reitin valuma-alue (35.5) lasku-uoma on lyhyt Siuronkoski, joka laskee Kuloveden pohjoisrantaan Naarlahteen Nokian Siurossa . Laskukohta sijaitsee 153 kilometriä Kokemäenjoen suistosta . Tämä Ikaalisten reitin valuma-alueen pinta-ala on 3 165 neliökilometriä .
Ruutanan laskuoja laskee samaan Naarlahteen kuin edellinen vesistö.
Ison Kakkurijärven laskuoja laskee Kuloveden etelärantaan Miinanlahteen Nokian Ruolahteen. Sen etäisyys Kokemäenjoen suistosta on 153 kilometriä.
Taulajärven laskuoja laskee Kuloveden etelärantaan Jutistenlahteen Nokian Kärjenmaalla 154 kilometrin kohdalla pääuomaa.
Teernijärvi ja Kahtalammi laskevat yhdessä Nokianvirran uoman etelärantaan toista kilometriä pitkää ojaa myöten Nokian Kohmalassa. Ojan valuma-alueen pinta-ala on 5 neliökilometriä.
Kuloveden alueen kuivatettuja järviä ovat olleet ainakin Vankimusjärvi ja Pohjalanjärvi.
Vesistöalueen rakenne > Alueen valuma-alueet > Vaunujoen valuma-alue (35.133)

Vaunujoki on Vaunujoen valuma-alueen (35.133) laskujoki. Valuma-alueen pinta-ala on 78 neliökilometriä  ja pääuoman pituus on 19 kilometriä. Se on pieni joki, joka virtaa yläjuoksulla vilkkaasti korkeintaan kolmimetrisenä uomana ja alajuoksulla hitaasti leveänä kanavamaisena jokena. Alajuoksun  3-kilometrinen osuus on pohjastaan ruopattu ja tulvapenkereillä padottu. Vaununperän suunnalla Lattio-oja laskee Pikku-Lattion, Iso-Lattion ja Himmaan vedet. Myllymaan yläpuolella yhtyy Vaunujokeen puolestaan Humalisjärven laskuoja. Lakkiniemellä jokeen yhtyy kaksi ojaa, joiden yläjuoksulla sijaitsee viisi järveä: pienemmällä laskuojalla se on Valkeajärvi ja suuremmalla ne ovat Kyynärjärvi, Miekkajärvi, Joutsijärvi ja Tervalammi. Kaukaisin järvi Kotajärvi sijaitsee Koiranojan latvoilla Kotajärvenmaan takana.
Vesistöalueen rakenne > Alueen valuma-alueet > Rautajoen valuma-alue (35.134)

Rautajoki on Rautajoen valuma-alueen (35.134) ja samalla alueensa suurimman järven Pääjärven laskujoki, joka laskee Rautaveteen Rautajoella. Rautajoen valuma-alueen pinta-ala on 33 neliökilometriä  ja pääuoman pituus on 12 kilometriä. Pääjärven laskujoki on samalla valuma-alueen pääuoma, jonka nimi vaihtuu eri osuuksilla. Sen nimi on Pääjärven jälkeen Pääjärvenoja, keskijuoksulla Kaivolamminoja ja alajuoksulla se on Rautajoki. Valuma-alueella on paljon pieniä järviä. Isolla Haukijärvellä ja Pikkusella Haukijärvellä on yhteinen Rautajokeen yhtyvä laskuoja. Tähän ojaan yhtyy myös pienen Paskolammen laskuoja. Hieman ylempänä Kaivolammenojan uomassa sijaitsee Kaivolammi ja Kuolemanjärven laskuoja yhtyy tähän Kaivolamminojaan. Yläjuoksun osuuteen eli Pääjärvenojan valuma-alueeseen kuuluvat loput järvistä. Poikkelusojaa myöten laskevat Iso-Poikkelus, Pikku-Poikkelus, Saarijärvi, Saarilammi ja Rajalammi. Pääjärvenoja laskee Salosjärven läpi ja sen yläpuolelle yhtyy Mustalammin laskuoja.
Vesistöalueen rakenne > Alueen valuma-alueet > Heinijärven valuma-alue (35.135)

Heinijärvenoja on Heinijärven valuma-alueen (35.135) ja samalla Heinijärven laskuoja, joka laskee Heinoossa Rautaveden Lammentaustanlahteen. Heinijärven valuma-alueen pinta-ala on 29 neliökilometriä  ja sen pääuoman pituus on 12 kilometriä. Heinijärvenoja on muodostunut kalliomurrokseen syntyneeseen painanteeseen, johon kertyy ympäristön valumavedet. Painanteeseen on syntynyt muutama järvi, jotka ovat peräkkäin lueteltuina alimpana Lamminjärvi, sitten Alinen Heinijärvi ja ylimpänä Heinijärvi. Näiden yläpuolella sijaitsevat vielä Hornionjärvi ja Vähäjärvi. Alajuoksulla Lamminjärveen laskee oikealta puolelta Anijärven laskuoja. Vasemmalla puolella on kolme pikkujärveä: Maholammi, Perkojärvi ja Ritarijärvi. Heinijärveen laskee Valkeajärven, Ylisen Ritajärven ja Alisen Ritajärven yhteinen laskuoja. Kaitajärvi laskee pääojaan Heinjärven yläpuolella, mutta Heinijärven lähellä sijaitsevalla Pikkujärvellä ei ole laskuojaa. Hornionjärven yläpuolella pääuomaan yhtyvät Hanhijärven ja Paskolammin laskuojat. Valuma-alueen latvavedet saavat alkuunsa Murtosuolta, jonka läpi laskee ylin latvajärvi Laihalammi.
Vesistöalueen rakenne > Alueen valuma-alueet > Piimäsjärven valuma-alue (35.136)

Kärppälänjoki on Piimäsjärven valuma-alueen (35.136) laskujoki, joka laskee Kuloveteen Kärppälänlahdessa. Valuma-alueen pinta-ala on 52 neliökilometriä  ja sen pääuoman pituus on 16 kilometriä. Tämän valuma-alueen järviä ovat Alinen Piimäsjärvi, Ylinen Piimäsjärvi, Korvalammi ja Paskolammi.
Vesistöalueen rakenne > Alueen valuma-alueet > Ekojoen valuma-alue (35.137)

Ekojoki on Ekojoen valuma-alueen (35.137) laskujoki, joka virtaa Stormin kylän läpi ja laskee Rautaveden Evonlahteen Ekon kylässä. Sen valuma-alueen pinta-ala on 55 neliökilometriä  ja sen pääuoman pituus on 16 kilometriä. Valuma-alueella sijaitsee kahdeksan suurempaa järveä ja neljä suurta rikastehiekka-allasta. Pääuomalla on eri osuuksilla eri nimet. Se alkaa Ekojärvestä Ekojärvenkanavana, vaihtuu ensin Lamminojaksi, sitten Harjastenojaksi ja lopulta Stormin jälkeen Ekojoeksi. Valuma-alueen muut järvet liittyvät pääuomaan seuraavasti. Ekojärvenkanavaan yhtyy Herajärven laskuoja ja Lamminaukealla Lamminojaan yhtyy neljän järven sivuhaara. Sivuhaaran valuma-alueelle kuuluvat Pikku Kiimajärvi, Kiimajärvi, Pitkäjärvi ja Kotojärvi. Ekojokeen yhtyy Harjastenoja, jonka valuma-alueella sijaitsee Ojajärvi, ja ennen Stormia siihen ohjataan rikastealtaiden vesiä. Alajuoksulla siihen yhtyy Varrenlammista alkava laskuoja ja lähes joensuuhun tulee pieni Korvalammin laskuoja.
Vesistöalueen rakenne > Alueen valuma-alueet > Ylistenjärven valuma-alue (35.138)

Pesurinoja on Ylistenjärven valuma-alueen (35.138) laskuoja, joka laskee Liekoveden Roismalanlahteen. Valuma-alueen pinta-ala on 41 neliökilometriä  ja sen pääuoman pituus on 12 kilometriä. Pääuoma alkaa Ylistenjärvestä ja virtaa järvenlaskujen takia suoriksi ja syviksi kanaviksi muodostuneita lasku-uomia pitkin Pesurinojaan. Kanava kulkee Ylistenjärvestä ensin Keskistenjärven ja sitten Tapiolanjärven läpi. Tapiolan jälkeen pääuoma muuttuu mutkittelevaksi puroksi, jota kutsutaan Koivulassa Pesurinojaksi.
Huomioita

1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16  Sivu-uoman sijainti pääuomassa on ilmoitettu kilometreinä Kokemäenjoen suistosta eli merenrannasta. Mitta saadaan uomapituutena lyhintä vesireittiä pitkin tarkasteltavan sivu-uoman suuhun. Arvot on otettu artikkelin Kokemäenjoen alue taulukoista, joihin ne on koottu ja lähteistetty.
↑  Kappaleen tiedot on kerrottu ja lähteistetty sivu-uoman artikkelissa.
Max Amann (urheilija)

| Mitalit> Maa:   Saksa.Miesten vesipallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Saksa.Miesten vesipallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Saksa.Miesten vesipallo. Olympialaiset  | Maa:   Saksa> Miesten vesipallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Amsterdam 1928 | vesipallo |  |
Max Amann (19. tammikuuta 1905 Magdeburg, Saksi-Anhalt – 24. joulukuuta 1945) oli saksalainen vesipalloilija ja olympiavoittaja. Hän oli mukana Saksan kultaa voittaneessa joukkueessa Amsterdamin olympialaisissa 1928.
Kamferi

| Kamferi |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  1,7,7-trimetyylibisyklo[2.2.1]heptan-2-oni
CAS-numero:  76-22-2
PubChem CID:  2537
SMILES:  CC1(C)C2(C)C(CC1CC2)=O
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C10H16O
Moolimassa:  152,23 g/mol
Sulamispiste:  179,75 °C
Kiehumispiste:  204 °C
Tiheys:  0,99 g/cm3
Liukoisuus veteen:  0,12 g 100 ml:aan vettä n. 100 g 100 ml:aan etanolia n. 250 g 100 ml:aan asetonia
Kamferi on orgaanista, terpeeneihin kuuluvaa vahamaista, huoneenlämmössä kiinteää, väritöntä tai valkoista kiteistä ainetta, jolla on voimakkaan läpitunkeva, pistävän hyväntuoksuinen haju. Kamferia saadaan luonnosta Aasiassa, erityisesti Borneossa ja Taiwanissa, kasvavasta kamferipuusta (Cinnamomum camphora) ja muista laakerikasveihin kuuluvista puista. Sitä voidaan myös valmistaa synteettisesti tärpättiöljystä. Kamferia käytetään muun muassa hajusteena, ruoan valmistuksessa, palsamointinesteenä, uskonnollisissa juhlissa ja myös lääkinnässä. Yhdistettä esiintyy kasveissa ja kukkien tuoksuissa sekä semiokemikaalina eliöiden viestinnässä.
Kamferista käytetään myös nimityksiä 1,7,7-trimetyylibisyklo(2.2.1)heptan-2-oni, 2-bornanoni ja 2-camfanoni. Aiemmin kamferista käytettiin yleiskielessä nimeä kamfertti. Joissakin murteissa tämä nimitys on säilynyt näihin päiviin saakka.
Kamferi sublimoituu eli muuntuu suoraan kiinteästä kaasuksi jo huoneenlämmössä. Kamferin leimahduspiste on 66 °C c.c., itsesyttymislämpötila 466 °C ja CAS-numero 76-22-2. Kamferilla on kaksi optista isomeeria (CAS 464-48-2 ja D-kamferi, 464-49-3) sekä raseeminen seos (DL-kamferi, CAS 21368-68-3).