James Tissot
Elämänvaiheita

Tissot syntyi varakkaan kauppiaan perheeseen. Hartaan katolilainen isä lähetti pojan jesuiittojen ylläpitämään kouluun saamaan perusopetuksensa. Näyttää siltä, että isä ei aluksi juuri hyväksynyt ajatusta siitä, että hänen poikansa olisi kuvataiteilija.
Taideopintonsa Tissot aloitti vuonna 1856 Pariisissa Ecole des Beaux Arts’ssa. Hän ystävystyi Pariisin aikoinaan Edgar Degasin kanssa, ja hän tapasi myös tulevan merkittävän taiteilijan James McNeill Whistlerin. Näihin aikoihin hän myös muutti etunimensä Jacquesista Jamesiksi ja alkoi ajatella itselleen uraa eräänlaisena taiteilijayrittäjänä. Vuonna 1864 hänen työnsä olivat esillä Lontoon Royal Academyssa ja Tissot huomasi, että kaupungissa on paljon varakkaita ihmisiä, jotka haluavat ostaa taidetta.
Ehkäpä juuri Lontoon kokemustensa vuoksi Tissot alkoi maalata realistisia maalauksia arkielämässä, joissa kuvattiin usein muodikkaasti pukeutuneita naisia. Lisäksi hän maalasi tyylikkäitä muotokuvia. Maalaukset takasivat hänelle hyvän aseman Pariisin taidemaailmassa.
Vuonna 1870 puhkesi Ranskalle tappiollinen Ranskan–Preussin sota. Tissot joutui rintamalle. Sodan jälkiselvittelyihin kuului Pariisin kommuuni, ja Tissot’ta epäiltiin sen kannattajaksi. Hän päätti vaikeuksia välttääkseen muuttaa Lontooseen toukokuussa vuonna 1871.
Tissot’n ystävystyminen Vanity Fair -lehden toimittajan kanssa avasi hänelle monia ovia seurapiireihin ja antoi myös työtilauksia. Tissot maalasi taitavia, mutta sovinnaisia kuvia vaurastuneen ylemmän keskiluokan elämästä. Taidekriitikko John Ruskin piti niitä enemmän maalauksina valokuvista kuin oikeina taideteoksina. Muutenkin hänen katsottiin olevan vain nousukkaiden taidemaun myötäilijä. Maalaukset takasivat hänelle hyvän toimeentulon ja hän saattoi ostaa vuonna 1873 itselleen talon St. John Woodsista, missä hän asui Lontoon kautensa loppuun asti.
1870-luvun puolivälissä Tissot tapasi irlantilaistaustaisen Kathleen Newtonin, jonka varhaisempia vuosia kuvailtiin skandaalinkäryisiksi. Newton oli matkustellut Intiassa, ja Intian matkan aikaisesta suhteesta oli yksi lapsi. Newtonista tuli Tissot’n malli, muusa ja elämän suuri rakkaus. Tissot’n maalaukset Newtonista kuvaavat kauniisti heidän suhdettaan. Kaikki eivät heidän suhdettaan hyväksyneet. Monilla varakkailla lontoolaisilla miehillä oli rakastajatar, mutta suhde ei ollut yhtä julkinen kuin Tissot’n ja Newtonin.
Tissot ja Newton lopettivat kaupungilla juhlimisen osittain ympäristön paheksunnan johdosta, osaksi siksi että pariskunta halusi keskittyä perhe-elämään, johon kuuluivat Newtonin lapset ja sisar. He eivät olleet erakkoja, sillä heillä vieraili taiteilijoita. Newtonille syntyi vuonna 1876 poika, Cecil. Cecil Newtonin isän uskotaan olleen Tissot. 1870-luvun lopulla Newtonin terveys heikkeni ja hänellä todettiin tuberkuloosi.
Tissot pysyi uskollisesti sairastuneen puolisonsa vierellä. Katolinen kirkko ei antanut heille lupaa avioitua. Epätoivoinen Newton riisti hengen itseltään vuonna 1882, eikä häntä saanut tämän vuoksi haudata siunattuun maahan. Viikon kuluttua hautajaisista järkyttynyt Tissot jätti kotitalonsa eikä palannut sinne koskaan. Talon osti myöhemmin taiteilija Lawrence Alma-Tadema.
Pariisiin palattuaan Tissot yritti uudistaa asemansa Ranskan taide-elämässä. Hän julkaisia viisitoistaosaisen maalaussarjan La Femme de Paris, vuosina 1883–1885 maalattu sarja esittää muodikkaasti puettuja pariisittaria värikkäissä ja suurikokoisissa maalauksissa. Maalausten toteutus ei ollut Tissot’n parasta tasoa. Näihin aikoihin hänen arvellaan päättäneen omistaa elämänsä pelkästään Raamatun kuvittamiselle.
Raamattu-aiheisia maalauksiaan varten Tissot vieraili useasti Pyhällä Maalla nähdäkseen omin silmin, miltä siellä näyttää. Hän vieraili tuolloin Osmanien valtakuntaan kuuluneessa Palestiinassa vuosina 1886–1887, 1888 ja 1889. Hän teki kaikkiaan 365 guassimaalausta käsittäneen sarjan Kristuksen elämä. Samaan aikaan hän maalasi useita muotokuvia aristokraattisista naisista ja aikansa seurapiirihenkilöistä. Kristuksen elämää kuvannut teossarja oli näytteillä useissa paikoissa, kuten Pariisissa, Lontoossa ja New Yorkissa, ja siitä tuli yleisön suursuosikki.
Kuollesaan Tissot oli sekä varakas että arvostettu. The Evening Post -lehti vertasi Tissot’ta William Blakeen. Lehden mukaan Tissot’n onnistui ainutlaatuisesti yhdistää myyttiset tapahtumat realismiin.