stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Skitsofreniaan liittyvät geenialueet

Laajassa kansainvälisessä skitsofreniatutkimuksessa on tunnistettu yli sata skitsofreniaan liittyvää geenialuetta. Skitsofreniaa aiheuttavat etenkin geenit, jotka ohjaavat aivojen oppimista ja muistia sekä aivosolujen välistä viestintää. Samat geenit johtavat myös tavallista vahvempaan elimistön puolustusjärjestelmään.
Tietyn dna-pätkän häviämä eli deleetio kromosomista 22 altistaa skitsofrenialle ja älyllisille kehityshäiriöille. Noin 1,5 %:lla suomalaisista on muunnos, ja erityisen yleinen se on Koillismaalla, missä muunnos on 3−5 %:lla väestöstä. Geenimuutosta kantavilla henkilöillä on todettu olevan kaksinkertainen riski sairastua skitsofreniaan ja nelinkertainen riski älyllisen kehityksen häiriöihin ja lievempiin oppimisvaikeuksiin.
Glutamaatin tuotantoa säätelevän GRM3-geenin harvinainen muunnos kaksin- ja kolminkertaistaa riskin sekä skitsofreniaan, kaksisuuntaiseen mielialahäiriöön että alkoholiriippuvuuteen.lähde? ERBB4-geenin yleinen vaihtelu taas lisää sekä alttiutta sairastua skitsofreniaan että kasvattaa nikotiiniriippuvuuden riskiä 40 prosentilla. Se koodaa proteiinia, joka toimii keskushermoston välittäjäaineiden reseptorina. Skitsofreniaa aiheuttavilla geeneillä on havaittu vaikutusta myös elimistön tavallista vahvempaan puolustusjärjestelmään.
Häviämä kromosomista 17 kasvattaa riskin sairastua skitsofreniaan tai autismiin 13-kertaiseksi. Tutkijat arvelevat mutaation liittyvän myös kaksisuuntaiseen mielialahäiriöön.
SETD1A-geenin muunnos kasvattaa skitsofreniariskin 35-kertaiseksi. Mutaatio aiheuttaa poikkeuksetta psykiatrisen tai neuropsykiatrisen häiriön, mutta se on harvinainen, ja vain joka tuhannella skitsofreenikolla on muunnos.
DISC-1-geenin muunnos lisää skitsofrenian, vakavan masennuksen ja kaksisuuntaisen mielialahäiriön riskiä. Geenin koodaama proteiini osallistuu keskushermoston kehitykseen sikiökaudelta varhaiseen aikuisuuteen ja on terveilläkin ihmisillä yhteydessä mielihyvän puutteeseen.
C4-geeni nostaa sairastumisriskin 30-kertaiseksi. Geeni säätelee muun muassa hermosolujen risteyskohtien eli synapsien poistumista. Liitoskohtia vähentyy tavallisesti pitkin lapsuutta ja varhaisaikuisuutta, mutta niiden liiallinen poistuminen johtaa mahdollisesti skitsofrenian puhkeamiseen.
Wolfin–Rayetin tähti

Nimeäminen · Luokittelu
Kehitys · HR-kaavio · Nukleosynteesi

Tähtijärjestelmä · Eksoplaneetta

Luettelot tähdistä
Synty ja kehitys
Synty · Prototähti · Esipääsarja · Pääsarja
Horisontaalihaara · Asymptoottihaara
Esiplanetaarinen sumu · Planetaarinen sumu
Wolfin–Rayetin tähti · Valesupernova
Supernova · Hypernova
Luminositeettiluokitus
Alikääpiö · Kääpiö (Punainen · Keltainen · Sininen)
Alijättiläinen · Jättiläinen (Punainen · Sininen)
Kirkas jättiläinen · Ylijättiläinen (Punainen · Sininen)
Hyperjättiläinen
Spektriluokitus
O · B · A · F · G · K · M
Bariumtähti · Hiilitähti · Teknetiumtähti
Jäänteet
Valkoinen kääpiö · Musta kääpiö · Heliumplaneetta
Neutronitähti (Pulsari · Magnetar) · Musta aukko
Nukleosynteesi
Alfareaktio · Kolmialfareaktio · Heliumleimahdus
Hiilisykli · Hiilen fuusio · Neutronisieppaus · Nova
Yleiset ominaisuudet
Ikä · Magnitudi · Metallisuus · Luminositeetti
Aiheeseen liittyvää
Ruskea kääpiö · Ruskea alikääpiö · Planeetta
Tähtijoukko (Avoin · Pallomainen) · Tähdistö
Auringon ominaisuudet
n
k
Hubble-avaruusteleskoopin kuva Wolfin–Rayetin tähdestä.
NGC 300 X-1 on röntgenlähde, jossa Wolf Rayetin tähden parina on musta aukko kaasukiekkoineen ja kiekosta lähtevine suihkuineen.
Wolfin–Rayetin tähti (lyhennys WR-tähti, monesti myös W-tähti, heliumtähti) on hyvin kuuma tähti, jossa ionisoidut heliumin, typen ja hiilen emissioviivat ovat voimakkaita. Mutta absorbtioviivat ovat heikkoja. WR-tähdet ovat menettäneet viileämmän vetyvaippansa kehityskaarensa aikana, jolloin kuuma sisäkerros on paljastunut. 
WR-tähti on monesti kehittynyt isomassainen kaksoistähden toinen komponentti. Se on menettänyt ulkokerroksensa toiselle komponentille. Toisaalta massiivisimmat tunnetut tähdet ovat vetyrikkaita WR-tähtiä. Kolmanneksi WR-tähti voi olla melko kevyt, kuuma planetaarisen sumun keskustähti. Ne ovat kuumimpia tunnettuja tähtiä. Isomassaista WR-tähteä luonnehtii voimakas ultraviolettisäteily ja nopea massakato ympäröivään kaasukuoreen tähtituulen muodossa.
Wolf-Rayetin tähdet jaetaan monesti alalauokkiin WN, WO ja WC niiden alkuaineiden mukaan, joiden spektriviivat korostuvat merkittävästi. WR-tähden pintalämpötila on 30000-200000 K. WR-tähtien kirkkaus on tuhansia-miljoonia Auringon kirkkauksia. Massa 10-200 Auringon massaa, säde 0.7-23 Auringon sädettä. Linnunradassa on noin 500 WR-tähteä. Paljain silmin näkyy WR-tähdistä Gamma Velorum ja Theta Muscae.
Ensimmäiset Wolfin–Rayetin tähdet löysivät ranskalaiset tähtitieteilijät Charles Wolf (1827–1918) ja Georges Rayet (1839–1906) tekemiensä spektroskooppisten mittausten perusteella vuonna 1867. Tähtityyppi on nimetty heidän mukaansa. Tähtien poikkeuksellisen spektrin johdosta niille on annettu myös oma spektriluokka W.
WNh-tähdet

WNH-tähdet ovat konvektiivisia, massiivisia tähtiä. Ne ovat kehittyneet hyvin raskaista O-tähdistä, joiden massa on yli 45 Auringon massaa. Nämä eivät ole menettäneet vetyään runsaasti, ja polttavat yhä vetyä. Typpi spektrissä selittyy tähden jatkuvalla sekoittumisella konvektion takia. Emissioviivat selittyvät kumuudella. Nämä tähdet voivat muuttua kirkkaiksi siniksiksi muuttujiksi ja tosin päin. Massiivisin tunnettu tähti, R136a1 on tyyppiä WN5h.
Kuumat planetaaristen sumujen keskustähdet

Wolfin–Rayetin vaiheen on havaittu olevan käynnissä myös eräissä planetaaristen sumujen keskustähdissä, tuoreissa valkoisissa kääpiöissä, joiden ulko-osat ovat puhaltuneet ulos jättiläisvaiheen jälkeen paljastaen erittäin kuuman ytimen. Tällaisia tähtiä kutsutaan Wolfin–Rayetin tyyppisiksi tähdiksi erotukseksi luokan tavanomaisista edustajista. Lisäksi on löydetty kokonaisia galakseja, joiden spektrit vastaavat Wolfin–Rayetin tähden tyypillistä spektriä; galakseja kutsutaan Wolfin–Rayetin galakseiksi.
Alaluokat

Wolfin–Rayetin tähdet voidaan jakaa alaluokkiin pinnan koostumuksen mukaan:
WN-tyypin tähti , jossa typpi on hiiltä yleisempi alkuaine. Kyseessä on myös WR-tähtien kirkkain ja massiivisin tyyppi. WN-tyypin tähtien alaluokkia ovat:
WNL-tähti, joissa vetyä esiintyy yhä jossain määrin
WNE-tähti, joissa vetyä ei havaita lainkaan ja joka on WNL-tähtiä tiiviimpi ja kuumempi
WC-tyypin tähti, pitkälle kehittynyt WR-tähti, jonka pinta koostuu heliumin ja hapen ohella jopa 40-prosenttisesti hiilestä. WC-tyypin tähdet ovat vähemmän valovoimaisia mutta vastaavasti kaikkein kuumimpia.
Joskus erotetaan omaksi ryhmäkseen myös harvinaiset WO-tyypin tähdet, joissa happea on enemmän kuin hiiltä.
Muiden spektriluokkien tavoin W-luokan tähdet voidaan jakaa myös numerolla ilmaistaviin alaluokkiin siten, että suurempi numero merkitsee kirkkaampaa, punaisempaa, viileämpää ja kehitystasoltaan myöhäisempää tähteä. Esimerkiksi WC5-tähden absoluuttinen magnitudi on −3,5...−4, WC9-tähden −5...−5,5 ja WN9-tähden jopa alle −7.
WR-tähtien kehitys

| Alkumassa (Auringon massa) | Kahityssarja | Supernovatyyppi |
| --- | --- | --- |
| 60+ | O → Of → WNh ↔ LBV →[WNL] | IIn |
| 45–60 | O → WNh → LBV/WNE? → WO | Ib/c |
| 20–45 | O → RSG → WNE → WC | Ib |
| 15–20 | O → RSG ↔ (YHG) ↔ BSG (blue loops) | II-L (or IIb) |
| 8–15 | B → RSG | II-P |
Selitys
O: O-tyypin pääsarjan tähti
Of: Kehittynyt O-tähti  N and He emission
BSG: sininen ylijätti
RSG: punainen ylijätti
YHG: keltainen kirkas ylijätti
LBV: kirkas sininen muuttuja
WNh: WN + vetyviivat
WNL: "myöhäinen" WN-luokan Wolf–Rayet tähti (suunnilleen WN6 - WN9)
WNE: "varhainen" WN-luokan Wolf–Rayet tähto (suunnilleen WN2 - WN6)
WC: WC-luokan Wolf–Rayet tähti
WO: WO-luokan Wolf–Rayet tähti
Spektri > WN

| Spektri | Alkup kriteeri | Päivitetty kriteeri | Muita omin>  |
| --- | --- | --- | --- |
| WN2 | NV heikot tai poissa | NV and NIV poissa | voimakkaat HeII, ei HeI |
| WN2.5 | NV esiintyy, NIV poissa | Vanhentunut luokka |  |
| WN3 | NIV ≪ NV, NIII heikot tai poissa | HeII/HeI > 10, HeII/CIV > 5 | Erikoisia profiileja, ei-arvattavissa oleva NV voimakkuus |
| WN4 | NIV ≈ NV, NIII heikot tai poissa | 4 < HeII/HeI < 10, NV/NIII > 2 | CIV esiintyy |
| WN4.5 | NIV > NV, NIII heikot tai poissa | Vanhentunut luokka |  |
| WN5 | NIII ≈ NIV ≈ NV | 1.25 < HeII/HeI < 8, 0.5 < NV/NIII < 2 | NIV tai CIV > HeI |
| WN6 | NIII ≈ NIV, NV heikot | 1.25 < HeII/HeI < 8, 0.2 < NV/NIII < 0.5 | CIV ≈ HeI |
| WN7 | NIII > NIV | 0.65 < HeII/HeI < 1.25 | heikot P-Cyg profiili HeI, HeII > NIII, CIV > HeI |
| WN8 | NIII ≫ NIV | HeII/HeI < 0.65 | voimakkaat P-Cyg profiili HeI, HeII ≈ NIII, CIV heikot |
| WN9 | NIII > NII, NIV poissa | NIII > NII, NIV poissa | P-Cyg profiili HeI |
| WN10 | NIII ≈ NII | NIII ≈ NII | H Balmer, P-Cyg profiili HeI |
| WN11 | NIII heikot tai poissa, NII esiintyy | NIII ≈ HeII, NIII heikot tai poissa, | H Balmer, P-Cyg profiili HeI, FeIII esiintyy |
Spektri > WC

| Spektri | Alkup kriteeri | Nyk kriteeri> ensiö | Nyk kriteeri> toisio | Muita ominaisuuksia |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| WC4 | CIV voimakkaat, CII heikot, OV keskivahvat | CIV/CIII > 32 | OV/CIII > 2.5 | OVI heikot tai poissa |
| WC5 | CIII ≪ CIV, CIII < OV | 12.5 < CIV/CIII < 32 | 0.4 < CIII/OV < 3 | OVI heikot tai poissa |
| WC6 | CIII ≪ CIV, CIII > OV | 4 < CIV/CIII < 12.5 | 1 < CIII/OV < 5 | OVI heikot tai poissa |
| WC7 | CIII < CIV, CIII ≫ OV | 1.25 < CIV/CIII < 4 | CIII/OV > 1.25 | OVI heikot tai poissa |
| WC8 | CIII > CIV, CII poissa, OV heikot tai poissa | 0.5 < CIV/CIII < 1.25 | CIV/CII > 10 | HeII/HeI > 1.25 |
| WC9 | CIII > CIV, CII esiintyy, OV heikot tai poissa | 0.2 < CIV/CIII < 0.5 | 0.6 < CIV/CII < 10 | 0.15 < HeII/HeI < 1.25 |
| WC10 |  | 0.06 < CIV/CIII < 0.15 | 0.03 < CIV/CII < 0.6 | HeII/HeI < 0.15 |
| WC11 |  | CIV/CIII < 0.06 | CIV/CII < 0.03 | HeII poissa |
Spektri > WO

| Spektri | Alkup kriteeri | Nyk kriteeri> ensiö | Nyk kriteeri> toisio | Muita omin |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| WO1 | OVII ≥ OV, OVIII esiintyy | OVI/OV > 12.5 | OVI/CIV > 1.5 | OVII ≥ OV |
| WO2 | OVII < OV, CIV < OVI | 4 < OVI/OV < 12.5 | OVI/CIV > 1.5 | OVII ≤ OV |
| WO3 | OVII heikot tai poissa, CIV ≈ OVI | 1.8 < OVI/OV < 4 | 0.1 < OVI/CIV < 1.5 | OVII ≪ OV |
| WO4 | CIV ≫ OVI | 0.5 < OVI/OV < 1.8 | 0.03 < OVI/CIV < 0.1 | OVII ≪ OV |
Fyysiset ominaisuudet > WN

| Spektri type | Lämpötila (K) | Säde (aurinkoa) | Massa (aurinkoa) | Säteilyntuotto (aurinkoa) | Absoluuttinen kirkkaus | Esim |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| WN2 | 141,000 | 0.89 | 16 | 280,000 | -2.6 | WR 2 |
| WN3 | 85,000 | 2.3 | 19 | 220,000 | -3.2 | WR 46 |
| WN4 | 70,000 | 2.3 | 15 | 200,000 | -3.8 | WR 1 |
| WN5 | 60,000 | 3.7 | 15 | 160,000 | -4.4 | WR 149 |
| WN5h | 50,000 | 20 | 200 | 5,000,000 | -8.0 | R136a1 |
| WN6 | 56,000 | 5.7 | 18 | 160,000 | -5.1 | CD Crucis |
| WN6h | 45,000 | 25 | 74 | 3,300,000 | -7.5 | NGC 3603-A1 |
| WN7 | 50,000 | 6.0 | 21 | 350,000 | -5.7 | WR 120 |
| WN7h | 45,000 | 23 | 52 | 2,000,000 | -7.2 | WR 22 |
| WN8h | 40,000 | 22 | 39 | 1,300,000 | -7.2 | WR 124 |
| WN9h | 35,000 | 23 | 33 | 940,000 | -7.1 | WR 102ea |
Fyysiset ominaisuudet > WO

| Spektri type | Lämpötila (K) | Säde (aurinkoa) | Massa (aurinkoa) | Säteilyntuotto (aurinkoa) | Absoluuttinen magnitudi | Esim>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| WO2 | 200,000 | 0.7 | 19 | 630,000 | -1.7 | WR 142 |
| WC4 | 117,000 | 0.9 | 10 | 158,000 | -4.0 | WR 143 |
| WC5 | 83,000 | 3.2 | 12 | 398,000 | -4.1 | Theta Muscae |
| WC6 | 78,000 | 3.6 | 14 | 501,000 | -4.3 | WR 45 |
| WC7 | 71,000 | 4.0 | 11 | 398,000 | -4.2 | WR 86 |
| WC8 | 60,000 | 6.3 | 11 | 398,000 | -4.5 | Gamma Velorum |
| WC9 | 44,000 | 8.7 | 10 | 251,000 | -6.1 | WR 104 |
Planetaaristen sumujen keskustähtiä, jotka ovat W-luokkaa

Noin 10% planetaaristen sumujen keskustähdistä on kuumia W-luokan tähtiä.
| Planetaarinen sumu | Keskustähden spektrityyppi |
| --- | --- |
NGC 2452: [WO1]
NGC 2867: [WO2]
NGC 5189 (Spiraali planetaarinen sumu): [WO1]
NGC 2371-2: [WO1]
NGC 5315: [WO4]
NGC 40: [WC8]
NGC 7026: [WO3]
NGC 1501: [WO4]
NGC 6751: [WO4]
NGC 6369 (Peni aavesumu): [WO3]
MyCn18 (Tiimalasisumu): [WC]-PG1159
Käännös suomeksi
Thorgal

Thorgal on belgialainen sarjakuva, jota ovat käsikirjoittaneet Jean Van Hamme (osat 1–29) ja Yves Sente (osat 30–X). Sarjan piirtäjänä on toiminut alusta alkaen Grzegorz Rosinski, jonka muita töitä on Suomessa julkaistu Kadonneiden nummien valitus (yhdessä Jean Dufaux'n kanssa). Suomessa sarjaa on ilmestynyt Mustanaamio-lehdessä ja vuodesta 2018 WSOY:n julkaisemina albumeina.
Albumit

1. La magicienne trahie - 1980
Noitanaisen kosto (Mustanaamio 23–24/1995, 06–07/2008)
Lumoojattaren kosto (WSOY 2018)
2. L'île des mers gelées - 1980
Jäinen saari (Mustanaamio 4–5/1996, 10–11/2008)
Jäämerten saari (WSOY 2019)
3. Les trois vieillards du pays d'Aran - 1981
Aranin noidat (Mustanaamio 10–12/1996, 18–19/2008)
Aranin maan kolme vanhusta (WSOY 2019)
4. La galère noire - 1982
Musta kaleeriorja (Mustanaamio 2–3/1997, 22–23/2008)
5. Au delà des ombres - 1983
Varjojen tuolla puolen (Mustanaamio 3–4/2009)
6. La chute de Brek Zarith - 1984
Brek Zarithin tuho (Mustanaamio 8–9/2009)
7. L'enfant des étoiles - 1984
Kirottu lohikäärmelaiva (Mustanaamio 25/1995)
Tähtien lapsi 1: Kirottu viikinkilaiva, Tähtien lapsi 2: Olematon metalli, Tähtien lapsi 3: Amuletti (Mustanaamio 12–13/2009)
8. Alinöé - 1985
Alinoe (Mustanaamio 25–26/2009)
9. Les archers - 1985
Jousiampujat (Mustanaamio 3-4/2010)
10. Le pays Qâ - 1986
Quan maa (Mustanaamio 3-4/2010)
11. Les yeux de Tanatloc - 1986
Tanatlocin silmät (Mustanaamio 7-8/1999. 12-13/2010)
12. La cité du dieu perdu - 1987
Hullun jumalan kaupunki (Mustanaamio 11/1999, 18-19/2010)
13. Entre terre et lumière - 1988
Maan ja taivaan välissä (Mustanaamio 12/1999-1/2000)
Taivaan ja maan välillä (Mustanaamio 25-26/2010)
14. Aaricia - 1989
Odinin vuori, Ensilumi, Aarician taruja - Kaksintaistelu, Aarician taruja - Tjahzin kyyneleet (Mustanaamio 3, 4, 9/2000)
15. Le maître des montagnes - 1989
Vuoren valtias (Mustanaamio 11–12/2000)
16. Louve - 1990
Susien sukua (Mustanaamio 18–19/2000)
17. La gardienne des clés - 1991
Avaimen vartija (Mustanaamio 3–4/2001)
18. L'épée soleil - 1992
Aurinkomiekka (Mustanaamio 11–12/2001)
19. La forteresse invisible - 1993
Näkymätön linnake (Mustanaamio 18-19/2001)
20. La marque des bannis - 1995
Karkotettujen merkki (Mustanaamio 23-24/2001)
21. La couronne d'Ogotaï - 1995
Ogotain kruunu (Mustanaamio 1-3/2002)
22. Géants - 1996
Jättiläisten maa (Mustanaamio 7-8/2002)
23. La Cage - 1997
Häkki (Mustanaamio 17-18/2002)
24. Arachnéa - 1999
Arachnéa (Mustanaamio 3-4/2003)
25. Le Mal Bleu - 2000
Sininen kuolema (Mustanaamio 13-14/2003)
26. Le royaume sous le sable - 2001
Maanalainen valtakunta (Mustanaamio 25–26/2003)
27. Le Barbare - 2002
Barbaari (Mustanaamio 13–14/2004)
28. Kriss de Valnor - 2004
Kriss Valnorilainen (Mustanaamio 23–24/2005)
29. Le sacrifice - 2006
Uhraus (Mustanaamio 24–25/2006)
30. Moi, Jolan - 2007
Jolan (Mustanaamio 3–4/2008)
31. Le Bouclier de Thor
Thorin kilpi (Mustanaamio 19-20/2009)
32. La Bataille d'Asgard
33. Le Bateau-sabre
34. Kah-Aniel
34. Le Feu écarlate
36. Aniel
37. L'Ermite de Skellingar
Aiheesta muualla

Sarjan kotisivut (ranskaksi)
Kikiyaon

Kikiyaon (kirjoitetaan joskus myös muodossa Kikiyoun tai Kikiyan) on länsiafrikkalaiseen kansanperinteeseen kuuluva taruolento ja lentävä kryptidi. Olennon kerrotaan muistuttavan jättiläismäistä, yli puolentoista metrin pituista pöllöä, jolla on iso nokka ja suuret kynnet. Sillä on kuitenkin joitakin apinaa muistuttavia ominaisuuksia, kuten pitkät ja lihaksikkaat jalat. Erikoisuuksina sillä on terävä olkanivel, jota se käyttää aseena puolustautuessaan, sekä voimakas haju. Joidenkin havaintojen mukaan sillä olisi lyhyt vihertävänharmaa karvoitus ja lyhyt häntä. Paikallisten asukkaiden uskomuksissa Kikiyaon on toisaalta myös epäonnea aiheuttava henkiolento.
Suurin osa olentoa koskevista väitetyistä havainnoista on tehty Gambiajoen alajuoksun varrella kasvavissa metsissä Gambiassa. Myytti Kikiyaonista tunnetaan myös Senegalin alueella. Lintu oleilee yleensä korkeiden puiden latvustoissa. Tavallisista pöllöistä poiketen Kikiyaon on liikkeellä sekä päivisin että öisin. Sillä väitetään olevan kovaääninen kutsuhuuto, joka kuuluu kilometrien päähän.
Myytit Kikiyaonista pohjautuvat todennäköisesti alueella eläviin tavallisiin pöllöihin, kuten kalapöllöön, joiden kokoa on liioiteltu.
Sana kikiyaon merkitsee paikallisessa kielessä pöllöä.
Ninki Nanka

Ninki Nanka eli Niniganne tai Ningin on länsiafrikkalaiseen kansanperinteeseen kuuluva matelijamainen taruolento, joka muistuttaa hieman lohikäärmettä. Paikallisessa kielessä sana Ninki Nanka merkitsee "lohikäärmepaholaista" tai pelkästään "käärmettä". Olennon kerrotaan olevan 5–9 metriä pitkä ja sen päässä on yleensä kaksi sarvea. Sillä väitetään olevan kirkuva ääni.
Olennon väitettyä elinaluetta on Gambian Gambiajoki Janjanburehista eli entisestä Georgetownista yläjuoksulle päin. Ninki Nanka piilottelee yleensä joessa ja sen varrella olevilla mangrovesoilla, mutta silminnäkijöiden mukaan nousee joskus maallekin.
Paikalliset asukkaat ovat löytäneet isoja suomuja, joiden he väittävät olevan peräisin Ninki Nankasta. Kun yhtä suomua tutkittiin DNA-testillä, se osoittautui kalan suomuksi. Väitetyt näköhavainnot saattavat selittyä joessa elävillä suurikokoisilla krokotiileilla ja virtahevoilla.
Adygeisk

| Adygeisk (Adəgăqală) Адыгейск / Адыгэкъалэ |
| --- | --- |
 vaakuna
 Adygeisk
 Koordinaatit: 44°53′N, 39°11′E 
Valtio:  Venäjä
Subjekti:  Adygeia
Perustettu:  1969
Kaupungiksi:  1976
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  Kaupunkipiiri
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  6 km²
Korkeus:  45 m
Väkiluku (2010)  ():  12 237
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK)
Postinumero:  385200, 385239, 385271
Suuntanumero(t):  +7 87772
 
 www.adigeisk.ru 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Adygeisk ( ven. Адыге́йск; adyg. Адыгэкъалэ, Adəgăqală) on kaupunki Adygeian tasavallassa Kaukasiassa Venäjän federaatiossa. Se sijaitsee 85 kilometrin päässä Adygeian pääkaupungista Maikopista, joka on, Adygeiskin ohella, toinen Adygeian kahdesta kaupungista.
Adygeisk muodostaa oman tasavallan hallinnon alaisen kaupunkipiirinsä. Asukasluvultaan Adygeisk on Adygeian kahdesta kaupungista pienempi. Kaupungissa oli 12 237 asukasta, koko kaupunkipiirissä väkeä oli maaseutuasukkaat mukaan luettuna 14 659 henkeä (vuonna 2010).
Historia

Adygeisk perustettiin vuonna 1969, koska muutamaa kuukautta aiemmin Neuvostoliiton Krasnodarin aluepiirin johdon tekemän Krsnodarin tekojärven rakentamispäätöksen seurauksena veden allejäävien maiden asukkaat piti siirtää alueelta pois. Veden alle jäi Adygeiasta kokonaan 13 ja osin 9 kylää. Kotinsa menettäneet uudelleensijoitettiin vuosina 1969–1973. Kaikkiaan tekojärven alueelta muutti pois 1957 perhettä. Vuonna 1976 Adegeiskista tuli kaupunki ja sen nimi muutettiin muotoon Teutšežsk (Теуче́жск). Alkuperäinen nimi otettiin uudelleen käyttöön vuonna 1990.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Adygeisk Wikimedia Commonsissa
Adygeisk • 
Giaginskaja • 
Košehabl • 
Krasnogvardeiskoje • 
Maikop • 
Maikop • 
Šovgenov • 
Tahtamukai • 
Teutšeži
Ihmisoikeudet

Ranskan Ihmisoikeuksien julistus (1789). Jean-Jacques-François Le Barbierin (1738–1826) maalaus.
Ihmisoikeudet ovat jokaiselle ihmiskunnan jäsenelle yhtäläisesti kuuluvia oikeuksia. Niiden tarkoituksena on taata kaikille ihmisarvoinen elämä. Ihmisoikeudet perustuvat ajatukseen ihmisestä moraalisena olentona ja jokaiselle ihmiselle ihmisyyden osana kuuluvasta ihmisarvosta.
Ihmisoikeudet on määritetty kansainvälisillä sopimuksilla ja julistuksilla, kuten Yhdistyneiden kansakuntien ihmisoikeuksien yleismaailmallisella julistuksella 1948. Valtioiden välisillä ihmisoikeussopimuksilla on perustettu kansainvälisiä elimiä, joille valtiot ovat tunnustaneet oikeuden tutkia valituksia ja tehdä arviointeja jäsenmaiden ihmisoikeusongelmista.
Historia > YK:n yleismaailmallinen ihmisoikeuksien julistus

Natsi-Saksan toimeenpanema hyökkäyssota ja holokausti herättivät toisen maailmansodan jälkeisen ihmiskunnan toden teolla huomaamaan ihmisoikeuksien merkityksen. Alettiin ajatella, että ihmisoikeuksia tulee suojella tasa-arvon pohjalta. Voittajavaltiot perustivat Yhdistyneet kansakunnat. Se alkoi valmistella ihmisoikeuksien yleismaailmallista julistusta. Julistus hyväksyttiin 10. joulukuuta 1948 YK:n kolmannessa yleiskokouksessa. Neuvostoliitto liittolaisineen, Etelä-Afrikka ja Saudi-Arabia kuitenkin pidättäytyivät äänestämästä.
Ihmisoikeuksien yleismaailmallinen julistus kokosi ensimmäistä kertaa yhteen keskeisimpiä oikeuksia, joiden katsottiin olevan universaaleja ja kaikille kuuluvia. Se ei ole valtioita oikeudellisesti velvoittava asiakirja, mutta sen poliittinen ja moraalinen vaikutusvalta on huomattavan suuri. Julistus on myös toiminut YK:n myöhemmän ihmisoikeustyön perustana, mukaan lukien kaikki YK:n piirissä solmitut ihmisoikeussopimukset.
Historia > Eurooppalaiset ihmisoikeussopimukset

Paitsi YK:ssa, myös Länsi-Euroopassa ryhdyttiin toisen maailmansodan jälkeen valmistelemaan ihmisoikeussopimusta siltä pohjalta, etteivät ihmisoikeudet ole minkään maan sisäinen asia. Itä-Euroopan kehitys johti siihen, että läntisten maiden perustama Euroopan neuvosto otti omaan vuonna 1950 hyväksyttyyn Euroopan ihmisoikeussopimukseen erityisesti niitä vapausoikeuksia, joita loukattiin Neuvostoliiton kontrolloimassa Itä-Euroopassa. Myöhemmin sopimukseen on otettu uusia lisäpöytäkirjoja, joihin sitoutuminen ei kuitenkaan ole ollut jäsenmaille pakollista.
Euroopan ihmisoikeussopimuksella perustettiin Euroopan ihmisoikeustoimikunta ja Euroopan ihmisoikeustuomioistuin. Ensimainittu suoritti alustavan tutkinnan valituksissa, joista sitten valikoituivat ne tapaukset, joista aluksi osa-aikainen tuomioistuin antoi tuomion. Ensimmäisinä vuosikymmeninä tuomioita annettiin harvakseltaan, ehkä vain muutama vuosittain eikä kaikkina vuosina annettu yhtään tuomiota. Euroopan neuvoston jäsenmäärän noustua ja valitusoikeuden käytön lisäännyttyä tehtiin suuri uudistus vuonna 1998, jolloin ihmisoikeustoimikunta lakkautettiin ja valittajat saivat asian vireille suoraan uudessa, pysyvästi ja kokoaikaisesti toimivassa ihmisoikeustuomioistuimessa.
Suomi liittyi Euroopan neuvostoon toukokuussa 1989 ja vuotta myöhemmin ratifioi Euroopan ihmisoikeussopimuksen. Jo aiemmin Suomi oli ratifioinut YK:n kansalaisoikeuksia ja poliittisia oikeuksia sekä TSS-oikeuksia koskevat yleissopimukset.
Historia > Islamilaiset ihmisoikeuksien julistukset

Islamilaisen käsityksen mukaan ihmisoikeudet ja ihmisarvo voivat perustua ainoastaan Jumalan lakiin eli šariaan, eivät ihmisen omiin pohdintoihin. YK:n ihmisoikeuksien julistus nähdään usein länsimaiden arvostuksille rakentuvaksi ja kolonialistiseksi. Sen vuoksi islamilaiset maat ovat julkaisseet omia ihmisoikeuksien julistuksiaan.
YK:n julkaisemaa ihmisoikeuksien julistusta vastustanut Saudi-Arabia julkaisi oman ihmisoikeuksia koskevan muistionsa vuonna 1970. Panislamilainen Islamilainen konferenssi laati vuonna 1980 islamin omille lähtökohdille rakentuvan asiakirjan, jossa esimerkiksi kiellettiin islamista luopuminen. The Islamic Council of Europe julkaisi samana vuonna oman yleismaallisen islamilaisen julistuksensa, joka täydensi ihmisoikeuksien yleismaailmallista julistusta islamilaisin varaumin. Julistus perustuu šariaan, ja sen mukaan ihmisoikeudet tulivat maailmaan islamin mukana.
Islamilaisen konferenssin vuonna 1980 laatiman mutta hyväksymättä jääneen asiakirjan pohjalta järjestö laati Kairon julistuksen ihmisoikeuksista islamissa, jonka konferenssi hyväksyi vuonna 1990. Kaikissa islamilaisissa ihmisoikeuksien julistuksissa ihmisen oikeudet nähdään velvollisuuksina Jumalaa kohtaan, ja vapaus merkitsee alistumista Jumalan tahtoon. Etenkin uskonnonvapaus ja naisten oikeudet ovat rajoitetumpia kuin ihmisoikeuksien yleismaailmallisessa julistuksessa.