stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Antonius Padovalainen
Elämä

Pyhä Antonius Padovalainen syntyi vuonna 1195 Fernando Martinsina Portugalin Lissabonissa varakkaaseen aatelisperheeseen, mahdollisesti Martin Bouillonille ja Theresa Tavejralle. Hän kävi katedraalikoulua, ja hän liittyi 15-vuotiaana vuonna 1210 augustinolaiseen luostariyhteisöön pyhän Vincentin luostariin, jonka hän lopulta jätti kuultuaan Marokon viidestä fransiskaanimarttyyreistä. Hän halusi itsekin marttyyriksi ja liittyi fransiskaaneihin vuonna 1220, jolloin hän otti nimen Antonius. Pyhimys matkasi laivalla Marokkoon joulukuussa 1220, mutta hän sairastui perillä vakavasti. Hän lähti paluumatkalle, joutui ankaraan myrskyyn, joka vei hänet Sisiliaan. Koska hänen terveytensä pysyi huonona, hänen ei sallittu tehdä lähetystyötä saraseenien keskuudessa, vaan sen sijaan hän opetti teologiaa Italian Bolognassa ja Etelä-Ranskan Montpellier’ssa, Toulousessa ja Puy-en-Velayssa. Hän toimi myös saarnaajana ja koska hän oli menestynyt harhaoppisten käännyttämisessä, häntä kutsuttiin Harhaoppisten vasaraksi. Antoniuksen pidettyä paastonaajan saarnoja vuonna 1231 hänen terveytensä heikkeni ja hän vetäytyi Camposanpieroon. Häntä lähdettiin viemään Padovaan, jonne hän ei ehtinyt, vaan hänet otettiin klarissalaisluostariin Arcellassa, jossa hän kuoli 36-vuotiaana 13. kesäkuuta 1231.
Elämänvaiheita

Pyhän Antonius Padovalaisen elämä voidaan jakaa seuraaviin vaiheisiin:
Syntymä 1195
Liittyminen augustiinolaisiin 1210
Pappisvihkimys 1219 tai 1220
Liittyminen fransiskaaneihin 1220
Kuolema 36-vuotiaana 13. kesäkuuta 1231
Kanonisoitu 30. toukokuuta 1232.
Pyhäköt

Pyhällä Antoniuksella on ainakin seuraavia pyhäkköjä maailmalla:
Cathedral of St. Anthony of Padua, Goaso, Ghana
Cathedral of St. Anthony of Padua, Uromi, Edo, Nigeria
Cathédrale Saint-Antoine-de-Padoue, Molegbe, Équateur, Congo-Kinshasa
Cathédrale Saint Antoine de Padoue, Bossangoa, Ouham, Keski-Afrikan tasavalta
Co-Cathedral of St. Anthony of Padua, Mersin, Turkki
St. Anthony of Padua Cathedral, Masbate City, Masbate, Bicol, Filippiinit
Cathédrale Saint-Antoine-de-Padoue, Timmins, Ontario, Kanada
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Antonius Padovalainen Wikimedia Commonsissa
Nešto jako

| Nešto jako Janitsa |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 2012
 Tyylilaji: pop-folk
 Levy-yhtiö: Payner
Janitsan muut julkaisut
| Janitsa 2006 | Nešto jako 2012 | Izkušenie 2018 |
Nešto jako (bulg. Нещо яко) bulgarialaisen pop-folk-laulaja Janitsan toinen studioalbumi Se julkaistiin vuonna 2012 levymerkillä Payner.
Kappaleet

Ne moga da spra
Zadrežki
Hape lyubovta
Netšo yako (feat. DJ Živko Mix)
Nalivay i me napivay
Dve v edno (feat. Vali ja Asu)
I sled kraya
Yhanie na lyubov (feat. Vali ja Asu)
Razbiy me (feat. DJ Zhivko Mix)
Protivootrova
Sezon na greha (feat. Vali)
Pred suda na lyubovta
Spešno (feat. DJ Zhivko Mix)
Predizvikvam te
Savsem naročno
Izgubeni duši
Musta kuitu

Musta kuitu (engl. dark fiber) tarkoittaa valokuituyhteyttä, jonka käyttäjä ostaa tai vuokraa sellaisenaan, ilman siihen liittyvää tiedonsiirtolaitteistoa tai palvelua. Tällöin käyttäjä joutuu itse huolehtimaan tarvittavista laitteistoista ja niiden toimivuudesta, mutta pystyy myös itse hallinnoimaan kuidun käyttöä ja tarvittaessa vaikka nostamaan käytössä olevaa tiedonsiirtokapasiteettia käytössä olevia laitteistoja säätämällä.
Valokuituyhteyksiä rakennettaessa suurin osa kustannuksista aiheutuu suunnittelu- ja asennustöistä. Tavallisesti ne voivat olla yli 60 prosenttia kokonaiskuluista. Esimerkiksi Amsterdamin kaupungin kattavan valokuituverkon kuluista karkeasti ottaen 80 prosenttia muodostui työkustannuksista ja vain 10 prosenttia itse valokuitukaapelista. Tämän vuoksi on järkevää asentaa samalla kertaa huomattavasti enemmän kuituja kuin sillä hetkellä olisi tarvetta. Ylimääräisillä kuiduilla voidaan varautua tulevaisuuden tarpeisiin tai joidenkin kuitujen vikaantumisen kiertämiseen. Näitä ylimääräisiä valokuituja operaattorit voivat sitten kysynnän mukaan myydä tai vuokrata muille toimijoille.
Munuaisjäkälät

| Munuaisjäkälät |
| --- | --- |
 Pohjankorvajäkälä (Nephroma arcticum)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kotelosienet Ascomycota
Alakaari::  Pezizomycotina
Luokka::  Lecanoromycetes
Alaluokka::  Lecanoromycetidae
Lahko::  Peltigerales
Heimo::  Nephromataceae
Suku::  Munuaisjäkälät Nephroma  Ach.
Katso myös
   Munuaisjäkälät Wikispeciesissä   Munuaisjäkälät Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Munuaisjäkälät (Nephroma) on Nephromataceae-heimoon kuuluva jäkäläsuku. Siihen kuuluvat jäkälät ovat suurikokoisia lehtijäkäliä. Seitsemää sukuun kuuluvaa lajia tavataan Suomessa.
Suomessa tavattavia lajeja

Pohjankorvajäkälä (Nephroma arcticum)
Silomunuaisjäkälä (Nephroma bellum)
Tunturikorvajäkälä (Nephroma expallidum)
Kalliomunuaisjäkälä (Nephroma helveticum)
Lännenmunuaisjäkälä (Nephroma laevigatum)
Jauhemunuaisjäkälä (Nephroma parile)
Nukkamunuaisjäkälä (Nephroma resupinatum)
Aiheesta muualla

Laji.fi: Munuaisjäkälät (Nephroma)
UniProt: Taxonomy - Nephroma (englanniksi)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Nephroma (englanniksi)
PheroBase: Semiochemicals of Genus Nephroma (englanniksi)
Mykola Miltšev

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Mykola Miltšev (keskellä) |  Mykola Miltšev (keskellä) |  Mykola Miltšev (keskellä) |  |
Maa:   Ukraina
Miesten ammunta
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Sydney 2000 | skeet |  |
Mykola Miltšev (s. 3. marraskuuta 1967 Odessa) on ukrainalainen haulikkoampuja ja olympiavoittaja.
Mykola Miltšev on saavuttanut olympialaisissa Sydneyssä 2000 kultaa skeetissä. Hän on myös ampunut skeetin peruskilpailun sivuavan täydellisen tuloksen 125 rikottua kiekkoa maailmancupissa Kairossa vuonna 2009.
Maailmanennätykset

|  Maailmanennätyksen haltija (sivuava) |
| --- | --- |
Laji:: skeet
Sarja:: Miehet
Tulos:: 125
Päivämäärä:: 9.5.2009
Paikka:: Kairo
Kilpailu:: MC
Artemis Proseoan temppeli

| Artemis Proseoan temppeli> Ναὸς τῆς Προσηώας Ἀρτέμιδος |
| --- | --- |
Sijainti:  Artemísio, Istiaía-Aidipsós, Euboia, Keski-Kreikka, Kreikka
Koordinaatit:  39°00′35″N, 23°13′01″E
Rakennustyyppi:  kreikkalainen temppeli
Perustettu:  ennen 480 eaa.
Tyylisuunta:  doorilainen
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Artemis Proseoan temppeli (m.kreik. Ναὸς τῆς Προσηώας Ἀρτέμιδος, Naos tēs Prosēōas Artemidos) oli antiikin aikainen Artemiille omistettu kreikkalainen temppeli Artemisionin niemellä Euboian saarella Kreikassa. Se sijaitsi lähellä nykyisiä Artemísion ja Péfkin kyliä.
Historia

Artemis Proseoan temppeli oli yksi Euboian tärkeimpiä pyhäkköjä. Sen perustamisaikaa ei tiedetä. Temppeli tunnetaan historiassa erityisesti siitä, että persialaissotiin kuulunut Artemisionin meritaistelu käytiin sen edustalla vuonna 480 eaa. Tästä voidaan päätellä, että temppeli on ollut olemassa viimeistään tuolloin arkaaisen kauden lopulla. Antiikin aikaisten kuvausten mukaan kreikkalaisten laivat olivat asemissa temppelin viereisellä rannalla ennen taistelua.
Erään 300- tai 200-luvulle eaa. ajoittuvan piirtokirjoituksen mukaan paikan Artemiin kulttiin liittyi pyrrhinen tanssi eli sotaisa tanssi. Se oli mahdollisesti nuorukaisten suorittama, ja muisti meritaistelua. Toisen piirtokirjoituksen mukaan temppeli kunnostettiin 100-luvulla tai 1. vuosisadalla eaa. Temppeli vaikuttaa tuhoutuneen tulopalossa vuoden 569 jaa. jälkeen.
Temppelin paikka löydettiin 1800-luvulla aiemmin tehtyjen piirtokirjoituslöytöjen avulla. Saksalainen arkeologi H. G. Lolling suoritti kaivauksia paikalla vuonna 1883. Ne kestivät vain viikon, mutta hän onnistui löytämään temppelin jäänteet. Paikalle rakennettiin Pyhälle Georgiokselle (Ágios Geórgios) omistettu kirkko vuonna 1910, ja alueelle kehittyi myös Péfkin kylän hautausmaa. Tämä kertonee siitä, että kaivaukset oli tuolloin jo unohdettu.
Rakennus

Temppeli sijaitsi matalalla kukkulalla siitä nimen saaneen Artemisionin niemen kärjessä eli Euboian pohjoiskärjessä. Nykyisin kukkula tunnetaan Ágios Geórgioksen kukkulana paikalla olevan kirkon mukaan.
Plutarkhoksen antaman kuvauksen mukaan paikalla oli lehto ja pieni temppeli. Temppelin on päätelty edustaneen doorilaista tyyliä, ja sen perustusten koko oli noin 6,5 × 13 metriä. Sen anta-seinien välissä oli oletettavasti kaksi pylvästä (distylos in antis). Temppelistä on löydetty myös joitakin sen ylempiä osia, kuten osa entablementista.
Sisällä temppelissä oli Artemiin kulttipatsas, joka omistettiin temppelille sen kunnostamisen yhteydessä 100-luvulla tai 1. vuosisadalla eaa. Kaivauksissa löytyi joitakin naishahmoisten marmoriveistosten osia. Temppelin lähistöllä oli lukuisia votiivipylväitä. Yksi näistä oli ateenalaisten lahjoittama voitonmerkki persialaissodan jälkeen.
Paikalta on löydetty myös suurikokoisen rakennuksen jäänteet roomalaiselta tai varhaiselta bysanttilaiselta kaudelta. Sen koko on ollut noin 30 × 13 metriä, ja se sijaitsi kukkulan huipulla. Kaikki paikalta tehdyt löydöt piirtokirjoituksia lukuun ottamatta ovat kadonneet kaivausten jälkeen.
Kirjallisuutta

Lolling, Habbo G.: Artemision aus Nordeuböa. Mitteilungen des Deutschen Archäologischen Instituts, Athenische Abteilung, 1883, s. 7–23.  Deutsches Archäologisches Institut / Abteilung Athen. Artikkelin verkkoversio. Internet Archive.
Lolling, Habbo G.: Ausgrabung am Artemision auf Nordeuböa. Mitteilungen des Deutschen Archäologischen Instituts, Athenische Abteilung, 1883, s. 200–210.  Deutsches Archäologisches Institut / Abteilung Athen. Artikkelin verkkoversio. Internet Archive.
Nadzeja Ljapeška

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Ljapeška vuonna 2016 |  Ljapeška vuonna 2016 |  Ljapeška vuonna 2016 |  |
Maa:   Valko-Venäjä
Naisten ratamelonta
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Lontoo 2012 | K-4 500 m |  |
|  Pronssia | Rio de Janeiro 2016 | K-4 500 m |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Milano 2015 | K-4 500 m |  |
|  Hopeaa | Szeged 2019 | K-4 500 m |  |
|  Pronssia | Szeged 2011 | K-4 500 m |  |
|  Pronssia | Duisburg 2013 | K-4 500 m |  |
|  Pronssia | Moskova 2014 | K-4 500 m |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Belgrad 2011 | K-4 500 m |  |
|  Hopeaa | Zagreb 2012 | K-4 500 m |  |
|  Hopeaa | Moskova 2016 | K-4 500 m |  |
|  Hopeaa | Belgrad 2018 | K-4 500 m |  |
|  Pronssia | Montemor-o-Velho 2013 | K-2 500 m |  |
|  Pronssia | Moskova 2016 | K-2 500 m |  |
| Euroopan kisat  | Euroopan kisat  | Euroopan kisat  |  |
|  Hopeaa | Minsk 2019 | K-4 500 m |  |
Nadzeja Mih’ilauna Ljapeška (os Papok, valkoven. Надзея Міхайлаўна Ляпешка (Папок), s. 26. huhtikuuta 1989) on valkovenäläinen ratameloja, olympiamitalisti ja maailmanmestari.
Ljapeška on kilpaillut kahdesti olympialaisissa. Lontoon olympialaisissa 2012 hän kilpaili kajakkikaksikon 500 metrin kilpailussa, jossa hän saavutti olympiapronssia. Hän oli mukana myös neljä vuotta myöhemmin Rio de Janeiron olympialaisissa, kun Valko-Venäjän joukkue uusi kajakkinelikon olympiapronssin. Hän kilpaili myös kajakkikaksikon 500 metrin kilpailussa ollen kuudes.
Ljapeška on voittanut maailmanmestaruuden vuonna 2015 kajakkinelikon 500 metrin kilpailussa. Hänellä on myös yksi MM-hopea ja kolme MM-pronssia. Ljapeškalla on myös yksi EM-kulta vuodelta 2011, kolme EM-hopeaa ja kaksi EM-pronssia.
Nereo Rocco

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Nereo Rocco
Syntymäaika: 20. toukokuuta 1912
Syntymäpaikka: Trieste, Itävalta-Unkari
Kuolinaika: 20. helmikuuta 1979 (66 vuotta)
Kuolinpaikka: Trieste, Friuli-Venezia Giulia, Italia
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1929–1937 1937–1940 1940–1942 |  US Triestina Calcio  SSC Napoli  Calcio Padova |  |
Maajoukkue
| 1934 |  Italia | 1 (0) |
Valmennusura
1947–1950 1950–1953 1953–1954 1954–1961 1961–1963 1963–1967 1967–1973 1973–1974 1977:  US Triestina Calcio  Treviso FBC  Triestina Calcio  Calcio Padova  AC Milan  Torino FC  AC Milan  ACF Fiorentina  AC Milan
Nereo Rocco (20. toukokuuta 1912 – 20. helmikuuta 1979) oli italialainen jalkapallovalmentaja ja keskikenttäpelaaja. Hän on yksi varhaisimmista puolustusvoittoisen Catenaccio-pelitavan kehittäjistä ja soveltajista kotimaassaan.
US Triestina Calcion uusi kotistadion nimettiin vuonna 1992 Roccon mukaan Stadio Nereo Roccoksi.
Ura pelaajana

Rocco aloitti oman pelaajauransa US Triestina Calcion keskikentällä 1929. Seura nousi samana vuonna ensimmäistä kertaa historiassaan Serie A:han ja Rocco kuului joukkueen avainpelaajistoon. Vuonna 1934 hänestä tuli seuran ensimmäinen pelaaja Italian maajoukkueessa. Hän siirtyi 1937 SSC Napoliin, jossa pelasi kolme kautta. Sotavuosina hän edusti vielä Calcio Padova lopettaen pelaajauransa 30-vuotiaana 1942.
Ura valmentajana

Rocco aloitti valmennusuransa kotiseurassaan US Triestinassa vuonna 1947. Hänen johdollaan seura sijoittui sensaatiomaisesti Serie A:ssa toiseksi kaudella 1947/48, mikä on edelleen seuran paras sijoitus pääsarjatasolla. Menestyksestä huolimatta Rocco ajautui erimielisyyksiin seurajohdon kanssa ja erosi tehtävistään vuonna 1950. Tämän jälkeen hän valmensi kolme vuotta Trevisoa luotsaten seuran Serie B:ssä kuudenneksi kaudella 1950/51, mikä on seuran paras saavutus. Rocco palasi 1953 Triestinaan yhdeksi kaudeksi.
Vuonna 1954 Rocco palasi entiseen seuraansa Calcio Padovaan valmentajaksi. Debyyttikaudellaan hän johdatti Padovan takaisin pääsarjaan, jossa seura jatkoi hyviä esityksiään sijoittumalla kolmanneksi kaudella 1957/58. Rocco jätti Padovan kauden 1960/61 jälkeen ja siirtyi suurseura AC Milanin peräsimeen. Roccon johdolla Milan pelasi menestyksekkäästi ja voitti Italian mestaruuden 1962 sekä Euroopan Cupin 1963. Hän siirtyi cupin mestaruuden jälkeen Torinon päävalmentajaksi ja yritti palauttaa 1940-luvun menestysseuran takaisin mestaruuskantaan, muttei onnistunut tavoitteessaan vaikka Torino pelasikin hyvin.
Rocco palasi AC Milaniin 1967 ja jatkoi seuran peräsimessä huimaa menestystä. Ensimmäisellä kaudella tuli Italian mestaruuden lisäksi Cup-voittajien Cupin mestaruus. Seuraavalla kaudella Rocco palautti Milanin mestariksi Euroopan Cupissa, kun AFC Ajax kaatui finaalissa komeasti 4–1. Rocco jatkoi seuran päävalmentajana viisi vuotta, muttei onnistunut voittamaan toista liigamestaruutta. Hän jätti joukkueen 1973 toisen Cup-voittajien Cupin mestaruuden jälkeen. Hän valmensi kaudella 1973/74 ACF Fiorentinaa lopettaen uransa kauden jälkeen.
Vuonna 1977 Rocco palasi vielä lyhyeksi aikaa AC Milanin päävalmentajaksi ja Nils Liedholmin apulaiseksi. Rocco kuoli 20. helmikuuta 1979 Triestessä 66-vuotiaana.
Meriitit valmentajana

Euroopan Cup (2): 1963, 1969
Cup-voittajien Cup (2): 1968, 1973
Intercontinental Cup: 1969
Italian mestaruus (2): 1962, 1968
Italian cup (2): 1972, 1973
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Béla Guttmann Matt Busby | Euroopan cupin voittanut valmentaja 1963 1969 | Seuraaja: Helenio Herrera Ernst Happel |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Paolo Todeschini Arturo Silvestri Giuseppe Marchioro | AC Milanin päävalmentaja 1961–1963 1967–1973 1977 | Seuraaja: Luis Carniglia Cesare Maldini Nils Liedholm |
Neápoli (Lakonia)

| Neápoli Νεάπολη |
| --- | --- |
 Neápoli Voiónin kaupunki.
 Neápoli
 Koordinaatit: 36°30′42″N, 23°03′31″E 
Valtio:  Kreikka
Hajautetun hallinnon alue:  Peloponnesos,Länsi-Kreikka jaJooniansaaret
Alue:  Peloponnesos
Alueyksikkö:  Lakonia
Kunta:  Monemvasiá
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kaupunki
 – Kallikrates-koodi:  4305030101
Korkeus:  15 m
Väkiluku (2011):  3 090
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Neápoli (kreik. Νεάπολη; myös Neápoli Voión, Νεάπολη Βοιών) eli Vátika (Βάτικα) on Kreikan kaupunki, joka kuuluu Monemvasián kuntaan, Lakonian alueyksikköön ja Peloponnesoksen alueeseen. Se kuului aiemmin Voiéksen kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Monemvasián kunnan Voiéksen kunnallisyksikköön. Kaupungin väkiluku on 3 090 (vuonna 2011).
Neápoli sijaitsee Maléan niemimaalla Lakonianlahteen kuuluvan pienemmän Neápolinlahden rannalla. Kaupunkia kutsutaan usein nimellä Neápoli Voión, "Voiéksen Neápoli", erotukseksi muista Kreikan samannimisistä kaupungeista. Kaupunki muodostaa laajemman kaupunkiyhdyskunnan (Δημοτική Κοινότητα Νεαπόλεως, Dimotikí Koinótita Neapóleos), johon kuuluu myös Paradeísin kylä. Koko kaupunkiyhdyskunnan väkiluku on 3 130. Neápoli oli lakkautetun Voiéksen kunnan kuntakeskus.
Neápolista on matkaa Lakonian alueyksikön pääkaupunkiin Spártiin 137 kilometriä ja Kreikan pääkaupunkiin Ateenaan 360 km. Neápolista kulkee laivoja muun muassa Ateenan kupeessa sijaitsevaan Pireukseen, Kytheran saarelle, Gýtheioon sekä Elafónisoksen saarelle.
Väkiluvun kehitys

| Vuosi | Väkiluku |
| --- | --- |
1981: 2 113
1991: 2 469
2001: 2 751
Aiheesta muualla

Neápoli. TheGreekTravel.com. (englanniksi)
Mykola Lysenko

Lysenko vuonna 1869.
Mykola Vitalijovytš Lysenko (ukr. Мико́ла Віта́лійович Ли́сенко; 22. maaliskuuta (J: 10. maaliskuuta) 1842 Hrynky, Pultavan kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 6. marraskuuta (J: 24. lokakuuta) 1912 Kiova) oli ukrainalainen säveltäjä, pianisti, kapellimestari ja kansanlaulujen kerääjä.
Lysenko syntyi Poltavan alueella. Hän aloitti ukrainalaisten kansanlaulujen keräämisen ja julkaisemisen opiskeluaikoinaan.[lähde? ] Hän opiskeli ensin Harkovan ja Kiovan yliopistoissa, sitten Leipzigin konservatoriossa. 1870-luvun puolivälissä hän opiskeli säveltämistä Nikolai Rimski-Korsakovin johdolla.
Lysenko oli 1800-luvun lopussa Ukrainan musiikin keskeinen hahmo. Hänen tuotantoonsa kuuluu muun muassa pianomusiikkia, lauluja ja oopperoita. Hän kirjoitti oopperalibrettonsa ukrainan kielellä. Pjotr Tšaikovski halusi esittää hänen oopperansa Taras Bulban Moskovassa, mutta se ei onnistunut, sillä säveltäjä ei antanut esittää teostaan venäjäksi.[lähde? ]
Säveltäjä Lev Revutskyi on tehnyt Taras Bulbasta kaksi uutta versiota (1937 ja 1955).
Lysenko tunnetaan kansallismielisenä aktivistina. Hän tuki vuoden 1905 vallankumousta ja oli vuonna 1907 vankilassa useita kuukausia.
Lysenko perusti Kiovaan nimeään kantavan teatteri- ja musiikkioppilaitoksen (myöhemmin instituutti), jonka johtajana ja opettajana toimi Lysenkon tytär, pianisti Marjana Lysenko.
Aiheesta muualla

Wasyl Wytwycky: Lysenko, Mykola Internet Encyclopedia of Ukraine.  2010. (englanniksi)
Mänspen kappeli

| Mänspen kappeli |
| --- | --- |

Sijainti:  Mänspe, Hiidenmaa, Viro
Rakennustyyppi:  kirkko
Valmistumisvuosi:  1908
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Mänspen kappeli tai Mänspen kirkko on Viron evankelis-luterilaisen kirkon kirkkorakennus Mänspen kylässä Viron Hiidenmaan saarella. Kirkko on valmistunut vuonna 1908. Siinä toimii Emmasten Immanuelin seurakunta.
Historia

Mänspen puinen kappeli rakennettiin vuonna 1908. Sen alttaritaulu Kristus ristillä 1600-luvulta sekä kattokruunut 1700-luvulta ovat lähtöisin vanhemmasta kappelista.
Arthur Penn

Arthur Hiller Penn (27. syyskuuta 1922 Philadelphia – 28. syyskuuta 2010 New York) oli yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja. Hänen laajan tuotantonsa kuuluisimmaksi teokseksi on muodostunut Bonnie ja Clyde (1967).
Philadelphiassa Pennsylvaniassa syntyneen Pennin muuta tuotantoa edustavat muiden muassa Ihmeidentekijä (1962), Kauhu (1965), Armottomat (1965), Alicen ravintola (1969) ja Pieni suuri mies (1970). Hän jatkoi uraansa vanhoille päivilleen saakka.
Yksityiselämä

Penn oli vuodesta 1955 naimisissa Peggy Maurerin kanssa, ja hänellä on kaksi lasta. Hän oli ehdolla Oscar-palkinnon saajaksi vuosina 1963, 1968 ja 1970. Valokuvaaja Irving Penn (1917–2009) oli Arthur Pennin veli. Arthur Penn kuoli 28. syyskuuta 2010 sydänhalvaukseen 88-vuotiaana.
Tuotanto

Penn työskenteli nuoruudessaan puhenäytelmissä esiintyjänä ja teknikkona. Toisen maailmansodan jälkeen hän hankki näyttelijäntaitoja New Yorkin Actors Studiossa. Hän sai vuonna 1951 kiinnityksen NBC-televisioyhtiöön, jossa hän television kultakaudella toimi suorien suurten viihdelähetysten ohjaajana. Ensimmäisen elokuvaohjauksensa hän teki vuonna 1958. Pennin vuoden 1962 elokuva Ihmeidentekijä kuvasi kuurosokean kirjailijan Helen Kellerin elämänvaiheita. Vuoden 1964 elokuva Mickey One (pääosassa Warren Beatty) poikkesi selvästi Hollywoodin valtavirrasta, sillä Penn pyrki tekemään siihen vertauskuvallisen matkan kiirastulen läpi. Vasta seuraava elokuva Armottomat (pääosassa Marlon Brando) toi esille Pennin tavaramerkiksi muodostuneen fyysisen todentunnun. Se tuli täysinäisesti esille seuraavassa, vuoden 1967 filmissä Bonnie ja Clyde (pääosissa Warren Beatty ja Faye Dunaway).
Monien Pennin elokuvien sankarit ja sankarittaret ovat yhteiskunnasta vieraantuneita kapinallisia. Tämän hän itse katsoi johtuvan varhaislapsuudessaan tapahtuneesta vanhempien avioerosta. Penn oli ensimmäisiä ohjaajia, jotka luopuivat Hollywood-studioiden selkeään moraaliin perustuneesta ideologiasta. Bonnie ja Clyde osoitti auktoriteettien vastaisen kapinan ilon ja rappion. Samalla elokuvaväkivalta sai realistisemman sävyn.
Aiheesta muualla

Arthur Pennin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Arthur Penn Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Arthur Penn Elonetissä.
Nereidimuistomerkki

| Nereidimuistomerkki |
| --- | --- |
 Nereidimuistomerkki ennallistettuna British Museumissa.
Sijainti:  Ksanthos, Lyykia (nyk. Kınık, Antalya, Turkki) (alkuperäinen) British Museum, Lontoo (nykyinen)
Koordinaatit:  36°21′17″N, 29°19′13″E(alkuperäinen)
Rakennustyyppi:  mausoleumi
Valmistumisvuosi:  n. 400–380 eaa.
Tyylisuunta:  joonialainen
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Nereidimuistomerkki oli antiikin aikainen mausoleumi Ksanthoksen kaupungissa Lyykiassa Vähässä-Aasiassa, nykyisessä Turkissa. Se on saanut nimensä todennäköisesti nereidejä esittävistä veistoskoristeluistaan. Muistomerkki ja erityisesti sen veistoskoristelut ovat nykyisin ennallistettuna British Museumissa.
Historia

Niin kutsuttu Nereidimuistomerkki rakennettiin myöhemmällä klassisella kaudella noin vuonna 400–380 eaa. Sen arvellaan olleen Ksanthoksen hallitsijan Arbinaan (myös Erbinna, Erbbina) hauta. Hänet tunnetaan muun muassa kaupungin ulkopuolella sijainneen Letoonin rakennuttajana. Hautamuistomerkin arkkitehtiä ja kuvanveistäjiä ei tunneta, mutta nämä tulivat rakennuksen tyylistä päätellen todennäköisesti Manner-Kreikasta.
Muistomerkin ensimmäiset friisien osat löydettiin vuosina 1838 ja 1840. Muut jäljellä olevat koristeveistokset löydettiin vuosina 1841–1842. Nykyisin muistomerkin säilyneet osat ovat ennallistettuna British Museumin salissa 17.
Rakennus

Muistomerkki sijaitsi juuri Ksanthoksen kaupungin ulkopuolella lähellä sen muurien eteläporttia. Nykyisin alkuperäisellä paikalla ovat vain muistomerkin perustukset.
Muistomerkki edustaa joonialaista tyyliä ja muistuttaa pientä kreikkalaista temppeliä, jossa oli lyhyillä sivuilla neljä pylvästä (tetrastyyli) ja pitkillä sivuilla kuusi pylvästä. Tällaisena se oli Ksanthoksen haudoista ainoa tunnettu, joka oli tehty suureksi osaksi kreikkalaisella, ei lyykialaisella tyylillä. Sen katsotaan saaneen vaikutteita Ateenan Akropoliin joonialaisista temppeleistä eli Athene Niken temppelistä ja Erekhtheionista. Rakennuksen lyhyt pääjulkisivu oli itään päin ja toinen lyhyt sivu länteen. Muistomerkki oli rakennettu marmorista ja rakennettu korkealle podiumille eli jalustalle, mikä oli lyykialainen piirre. Varsinainen hautakammio sijaitsi pylväikön keskellä ikään kuin temppelin cellana.