stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pakettiauto

Volkswagen Crafter on esimerkki nykyaikaisesta suurikokoisesta pakettiautosta.
Pakettiauto on auton korimalli, joka on suunniteltu kevyiden tavaroiden, pakettien, laitteiden sekä muunlaisten pienten ja keskisuurten tavaroiden kuljettamiseen. Pakettiautojen yksi yleisimmistä tarkoituksista on erilaisten huolto- ja palvelutoimien tavaroiden kuljetus ja säilytys. Avolavallisia pakettiautoja kutsutaan lava-autoiksi. Pakettiauton ohjaamoon mahtuu yleensä kuljettajan lisäksi yksi tai kaksi matkustajaa. Pakettiauton suurin sallittu kokonaismassa on lainsäädännön mukaan 3 500 kilogrammaa. Tätä suuremmat ’pakettiautot’ luetaan kevytkuorma-autoiksi ja niiden kuljettamiseen vaaditaan C-luokan ajo-oikeus. Vuoden 2012 lopussa Suomen autokannasta 11 prosenttia oli pakettiautoja.
Autovalmistajat ovat kehittäneet myös pienistä henkilöautomalleistaan pakettiautoversiota, jolloin auton takapenkistön tila ja peräosa on kasvatettu pakettiautoluokitukselta vaadittaviin mittoihin. Esimerkkejä tällaisista versioinneista ovat muun muassa Opel Corsa Van ja Ford Fiesta Van. Henkilöauto on myös tietyin edellytyksin mahdollista muuttaa ja rekisteröidä pakettiautoksi. Näin tehdään lähinnä verotuksellisista syistä. Suomessa tunnettuja esimerkkejä ovat olleet niin sanotut piilofarmarit 1960- ja 1970-lukujen taitteessa ja korotetulla katolla varustetut farmariautot 1980-luvulla. Myös tila-auton voi tietyin edellytyksin muuttaa pakettiautoksi. Vastaavasti pakettiauto on saatettu versioida tai siitä voidaan rakentaa pikkubussi, jolloin se rekisteröidään matkustajapaikkojen määrästä riippuen henkilö- tai linja-autoksi. Henkilöauto voi maksimissaan olla rekisteröity kahdeksalle matkustajalle ja kuljettajalle. Yleistä on myös pakettiauton muuttaminen matkailuautosi. Matkailuauto on ”erikoistehtävään valmistettu” M-luokan (henkilöauto / linja-auto) ajoneuvo. Uuden auton autoverosta vapautuminen edellyttää vähintään 2 500 kilogramman omamassaa, 1,85 metrin korkeutta majoitustilassa vähintään 0,4 metrin leveydeltä 1,3 metrin matkalla auton pituussuunnassa. Henkilöauton käyttövoimavero (’dieselvero’) laskee merkittävästi muutettaessa se matkailuautoksi. Muutoksen edellytyskset ovat edellä mainittujen lisäksi tukevasti kiinnitetty majoitustilan lämmitin, keittomahdollisuus, säilytystiloja, istuimia, makuusija (voidaan muodostaa penkeistä) sekä pöytä, joka saa olla helposti poistettavissa. Tila-auton voi samoin edellytyksin muuttaa matkailuautoksi. Dieselkäyttöisen tila-auton (henkilöauto) muuttaminen pienentää ’tila-auton’ vuotuista käyttövoimaveroa.
Euroopassa tunnettuja pakettiautomalleja ovat Ford Transit, Mercedes-Benz Vito, Toyota Hiace, Fiat Ducato, Volkswagen Transporter, Citroën Jumper sekä Peugeot Expert ja Partner. Pohjois-Amerikassa käytetympiä ovat yhdysvaltalaiset raskaammat pakettiautot, kuten Chevrolet Express ja Ford Econoline.
Pakettiautot Suomessa

Suomessa käytössä olleiden pakettiautojen määrästä on vaikea saada täsmällisiä tietoja ennen vuotta 1940, jolloin ne alettiin tilastoida moottoriajoneuvorekisterissä omana ryhmänään. Vuonna 1922, jolloin autot määrättiin rekisteröitäviksi, pakettiautoja lienee ollut koko maassa 70–80 kappaletta. Lähes kaikki silloiset pakettiautot olivat saksalaisvalmisteisia. Siihenastisten tilastojen perusteella rajanveto pakettiautoista henkilö- ja kuorma-autoihin on ollut epämääräistä. Pakettiautokanta lähti kasvuun 1920-luvun aikana ja muuttui vuoteen 1939 mennessä käytännössä kokonaan amerikkalaiseksi.
Vuonna 1950 Suomessa oli rekisterissä hieman yli 3 000 pakettiautoa. Vuoteen 1959 mennessä pakettiautojen määrä oli noussut lähes 20 000 kappaleeseen, mutta vain pieni osa niistä oli ammattikäytössä, koska niitä oli hankittu korvaamaan tuontisäännöstelyn alaisina olleita henkilöautoja. Pakettiautojen tuontisäännöstely purettiin vuonna 1957, mutta henkilöautojen osalta vasta vuonna 1962. Niin kutsutusta piilofarmarivillityksestä vuosina 1967–1971 kertoo se, että vuoden 1969 lopussa rekisterissä oli 56 707 pakettiautoa, joista ammattikäytössä oli vain 1 218. 1950- ja 1960-luvulla pakettiautokanta muuttui valtaosaltaan eurooppalaiseksi ja suurimmat tuontimaat olivat Britannia, Länsi-Saksa ja Ranska. Japanilaiset pakettiautot saapuivat Suomeen 1960-luvun loppupuolella ja niiden osuus lähti ripeään kasvuun 1970-luvun aikana. Dieselmoottori yleistyi pakettiautojen voimanlähteenä 1970-luvulta lähtien. Tähän vaikutti toisaalta vuosien 1973–1974 öljykriisi, toisaalta moottoritekniikan kehittyminen laiskoina ja savuttavina pidettyjen dieselautojen tullessa suorituskykyisemmiksi ja vähäpäästöisemmiksi. Vuonna 1986 enää kolmannes Suomen pakettiautoista kulki bensiinillä.
Suomessa tunnettuja pakettiautoja ovat olleet Citroën HY (1948–1981), Volkswagen Transporter (vuodesta 1950), Bedford CA (1952–1969) ja CF (1969–1987), Chevrolet Chevy Van (vuodesta 1964), Ford Transit (vuodesta 1965), Toyota Hiace (vuodesta 1973), Fiat Ducato (vuodesta 1981) ja Mercedes-Benz Sprinter (vuodesta 1995).
Pakettiautot Suomessa > Pakettiauton verokohtelu

Pakettiautot olivat Suomessa pitkään vapaita vuonna 1958 säädetystä autoverosta, jolla puolestaan rasitettiin henkilöautojen ostajia. Pakettiautot katsottiin luonteeltaan hyötyajoneuvoiksi, joita hankittiin tavarankuljetukseen ja siten talouselämää hyödyttämään. Pakettiautoiksi rekisteröityjen farmariautojen tavaratilaan saatiin kuitenkin tietyin edellytyksin asentaa lisäistuimia ”tilapäistä henkilökuljetusta varten”. Tämä mahdollisuus poistui vuonna 1971 tehdyn lainmuutoksen nojalla.
Vuonna 1971 määrättiin autoverosta vapaan avolavapakettiauton lavan vähimmäispituudeksi 150 senttimetriä. Vuonna 1976 Korpivaara Oy toi Suomen markkinoille pienen Toyota Timangi -avolavapakettiauton, jonka lavan pituus ylitti juuri ja juuri kriittisen rajan ja jolle pystyttiin siksi järjestämään edullinen myyntihinta (12 850 markkaa). Timangin myynti käytännössä loppui miltei alkuunsa, kun verovapaan pakettiauton lavan minimipituus korotettiin 185 senttimetriin jo keväällä 1977. Myöhemmin eräiden muiden pakettiautojen, kuten Moskvitš Elite Pickupin, lavaa pidennettiin sen verran, että ne saatiin rekisteröidyiksi verovapaina.
1980-luvun lopulla huomattiin, että Suomessa käytetty verovapaan pakettiauton tavaratilan mittaustapa mahdollisti farmariauton tavaratilan korottamisen suksiboksin tapaisella lisäosalla, joka yhdistettiin aukolla alkuperäiseen tavaratilaan. Tällä tavoin hyväksyttiin pakettiautoiksi esimerkiksi Citroën BX:n farmarimalli ja Mitsubishi Space Wagon. Myös suuri määrä kookkaita amerikkalaisvalmisteisia farmariautoja saatiin rekisteröidyiksi pakettiautoina. Tämä porsaanreikä tukittiin vuonna 1990 tiukentamalla säännöksiä tavaratilan mittaustavasta. Samalla kaikkein pienimpien pakettiautojen, kuten Suzuki Carryn ja Toyota Liteacen myynti Suomessa tyrehtyi.
Uusien pakettiautojen verovapaus lakkautettiin kokonaan vuonna 1993.
Pakettiautot Suomessa > Nopeusrajoitus

Pakettiauton ajoneuvokohtaiseksi nopeusrajoitukseksi määrättiin 70 km/h vuonna 1955. Vuoden 1965 alusta lähtien pakettiauton suurimmaksi sallituksi ajonopeudeksi tuli moottoritiellä 80 km/h, muualla 70 km/h. Heinäkuun 1968 alussa pakettiautojen ajoneuvokohtainen nopeusrajoitus korotettiin 90 km/h:iin, mutta laskettiin 80 km/h:iin heinäkuun 1973 alussa. Vuonna 1988 säädettiin pakettiauton ajoneuvokohtaiseksi nopeusrajoitukseksi ilman perävaunua 100 km/h, mikäli auto oli otettu käyttöön vuonna 1981 tai myöhemmin ja sen omapaino oli enintään 1 800 kilogrammaa, muutoin 80 km/h.
Pakettiautot Suomessa > Pakettiautojen valmistus Suomessa

Pakettiautojen valmistusta Suomessa on kokeiltu 1950-luvulta lähtien, mutta laajamittaiseen sarjatuotantoon ei ole toistaiseksi päädytty. 1950-luvulla Suomessa tehdyt pakettiautot olivat kokeiluluonteisesti koottuja ulkomaisia autoja, eikä omaa suunnittelua juuri ollut. Tällaisia autoja olivat saksalaiseen DKW-pakettiautoon pohjautunut Donau ja brittiläinen Trojan.
Ensimmäiseksi suomalaiseksi pakettiautoksi on rekisteritilastoihin merkitty Valmetin Linnavuoren tehtaalla vuonna 1959 koottu Valmet PA -pakettiauto, jonka moottori ja voimansiirron komponentit olivat ulkomaisia, mutta kori Valmetin suunnittelijoiden käsialaa. Ulkonäöltään auto muistutti saksalaista Ford Taunus Transitia. Valmiiden autojen määrästä ei ole täyttä varmuutta, mutta rekisteritilastosta päätellen vain yksi auto valmistui. Auto oli Valmetin omassa käytössä vuoteen 1964, jolloin se myytiin.
Volkswagenin maahantuoja Wihuri valmisti Teijon tehtaalla Perniössä reilut 100 kappaletta Teijo-pakettiautoa vuosina 1975–1976. Vuosina 1990–1998 koottiin Järvenpäässä Subaruun pohjautuvia sähkökäyttöisiä Elcat-pakettiautoja, joiden pääkäyttäjä oli Posti.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta pakettiautot Wikimedia Commonsissa
Panavia

RAF:n Panavia Tornado GR4
Panavia Aircraft GmbH oli  British Aircraft Corporationin, Fiatin ja Messerschmitt-Bölkow-Blohmin yhteenliittymä sotilaslentokoneiden suunnittelua ja valmistusta varten.
Se perustettiin vuonna 1969 ja rekisteröitiin Saksaan.
Panavia kehitti Panavia Tornado-hävittäjälentokoneen. Kyseessä oli Länsi-Euroopan lentokoneteollisuuden varautumisesta 1970-luvun alussa tapahtuneeseen "vuosisadan asekauppaan", jossa muun muassa F-16, Tornado, Viggen ja Mirage kilpailivat Naton standardihävittäjän roolista.
Palladiolainen arkkitehtuuri

Andrea Palladion suunnittelema Villa Badoer
Palladion luonnos Villa Godista, piirustus kirjasta Quattro Libri dell'Architettura.
Palladiolainen arkkitehtuuri, myös palladionismi tai palladiolaisuus, on klassistinen arkkitehtuurin suuntaus, joka perustui lähinnä 1500-luvulla eläneen italialaisen arkkitehti Andrea Palladion oppeihin. Palladionismi ilmenee etenkin julkisivujen pylväs- ja päätykolmioaiheissa, ja sen merkitys oli huomattava 1600–1700-luvuilla.
Palladio jäljitteli töissään antiikin Rooman rakennustyyliä, josta hän sai tietoa lukemalla roomalaisen arkkitehti Vitruviuksen kirjoituksia ja tutkimalla antiikin ajoilta säilyneitä rakennuksia. 1600-luvulla hänen töidensä pohjalta muodostui palladiolainen tyyli, joka levisi ympäri Eurooppaa. Suurimman suosion se saavutti 1700-luvun Britanniassa, mistä se levisi 1800-luvun alussa Pohjois-Amerikkaan. Pohjois-Amerikan kuuluisin palladiolaisesta arkkitehtuurista vaikutteita saanut rakennus on Valkoinen talo. Eri variaationeen palladionismi hallitsi eurooppalaista arkkitehtuuria 1800-luvulle asti.
Palladiolainen arkkitehtuuri Euroopassa

Arkkitehti Inigo Jones toi palladionismin Britanniaan palattuaan matkaltaan Italiaan 1614. Jonesin palladiolainen arkkitehtuuri perustui sekä Palladion kirjoituksiin että Jonesin omiin antiikin ja renessanssin arkkitehtuuria koskeviin havaintoihin, joita hän oli tehnyt matkallaan. Säilyneitä esimerkkejä Jonesin palladiolaisesta arkkitehtuurista ovat Greenwichin Queen’s House (1635), Whitehallin Banqueting House (1619–1622) sekä St Jamesin palatsin Queen’s Chapel (1623).
Palladionismi nousi uuteen suosioon Britanniassa Yrjöjen aikakauden arkkitehtuurissa vuosina 1714–1830, kun vaikutusvaltaiset whigit halusivat palata arkkitehtuurissa rationaalisempaan ja ykienkertaisempaan tyyliin. Palladion kirjoitukset oli juuri sopivasti käännetty englanniksi, ja lisäksi vuonna 1715 julkaistiin Colen Campbellin Vitruvius Britannicus, kokoelma kaiverruksia, jotka esittivät klassismia edustavia rakennuksia Britanniassa. Campbell rakensi myös Houghton Hallin ja Mereworth Castlen. Muita merkittäviä palladiolaisuutta edustavia arkktehteja Britanniassa olivat William Kent ja John Wood vanhempi.
Palladiolainen arkkitehtuuri levisi Englannista Italiaan, sitten muualle Eurooppaan ja Amerikan siirtokuntiin. Huomattavia palladiolaisia arkkitehteja olivat Italiassa Francesco Maria Preti, Yhdysvalloissa Thomas Jefferson ja Saksassa Georg Knobelsdorff. Palladiolaisuus levisi myös Venäjälle, Puolaan ja Ruotsiin. 1800-luvulle tultaessa palladiolaisuus alkoi väistyä nousevan uusklassismin tieltä. Uusklassinen arkkitehtuuri haki esikuvat suoraan antiikista, eikä enää tulkinnut antiikkia Palladion renessanssin ajan silmin.
Palladiolainen arkkitehtuuri Suomessa

Puhtaimmillaan Suomessa palladiolaista arkkitehtuuria edustivat erityisesti Viipurin maalaiskunnan ja muut Vanhan Suomen kartanot. Näistä jäljellä on enää Monrepos ja Kiiskilän hovi. Carl Ludvig Engelin tyyli on pietarilaista empireä, jota voidaan pitää palladianismin variaationa. Merkittävimpiä tämän tyylin rakennuksia ovat Helsingin Senaatintorin rakennukset, erityisesti Valtioneuvoston linna ja Helsingin tuomiokirkko. Suomen renessanssi- ja barokkiajan rakennuksissa vain harvoissa on tunnistettu palladiolaisia vaikutuksia. Yksi näistä on Louhisaaren kartano Askaisissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Palladiolainen arkkitehtuuri Wikimedia Commonsissa
Allu Tuppurainen

| Allu Tuppurainen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Allan Rauli Kristian Tuppurainen
Syntynyt: 1. huhtikuuta 1951 (ikä 73)  Kuopio
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Taiteilijanimet:  Allu Tuppurainen   Rölli
Aktiivisena:  1979–
Merkittävät roolit:  Rölli Ville-Kalle (Vapaa duunari Ville-Kalle)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Allan Rauli Kristian ”Allu” Tuppurainen (s. 1. huhtikuuta 1951 Kuopio) on suomalainen näyttelijä. Tuppurainen tunnetaan parhaiten luomastaan satuhahmosta Röllistä, jota hän on näytellyt televisiosarjassa, erikoisjaksossa ja viidessä elokuvassa.
Tuppurainen käsikirjoitti ja ohjasi Yle TV2:n lastenohjelmille tuotettua Rölli-televisiosarjaa, ja sävelsi sarjaan musiikkia. Tuppurainen on säveltänyt ja sanoittanut lukuisia kappaleita, joissa hän laulaa Röllinä, vuodesta 1985 alkaen. Vuonna 2001 Tuppurainen sai lastenkulttuurin valtionpalkinnon. 24. elokuuta 2006 Rölli valittiin Satusuomalaiseksi.
Tuppurainen tunnetaan myös yhtenä ohjaaja Visa Mäkisen luottonäyttelijöistä. Hän on näytellyt useissa Mäkisen ohjaamissa elokuvissa, kuten Pi pi pil... pilleri, Likainen puolitusina, Agentti 000 ja kuoleman kurvit ja Vapaa duunari Ville-Kalle.
Heta Tuppurainen on kirjoittanut isästään elämäkerrallisen teoksen Isäni, Rölli (Docendo, 2024).
Taustatietoa

Tuppuraisella on puusepän ammattitutkinto. Näyttelemisen hän aloitti synnyinkaupungissaan Kuopiossa 1970-luvun alkupuolella. Seitsemän vuotta Kuopion kaupunginteatterissa näyteltyään hän vaihtoi Porin teatteriin, josta hän muutti Vaasan kaupunginteatteriin. Vaasan kaupunginteatterissa on esitetty kaksi Rölli-näytelmää.
Allu Tuppurainen jäi eläkkeelle Vaasan kaupunginteatterista 2014. Hän asuu nykyään Pirkkalassa.
Ajatus Rölli-peikosta kehittyi jo 1980-luvun alkuvuosina. Tuppurainen kirjoitti satuja erakkona viihtyvästä peikosta, mielikuvitusmöröstä, joka pitää itseään pelottavana ja ilkeänä, mutta on oikeasti sydämellinen. Useimpiin satuihin liittyi opettava tarina. Tuppurainen oli säästänyt vähän rahaa ja julkaisi näiden satujen sävelmistä omakustannelevyn. Hän on esittänyt itse keksimäänsä ja kehittämäänsä peikkoa vuodesta 1985 televisiossa, teatterissa, äänikaseteilla ja elokuvissa. Myös Rölli-laulut ovat Tuppuraisen itse sanoittamia ja säveltämiä. TV-sarjaa on esitetty pitkään Pikku Kakkosessa. Allu Tuppurainen on itse verrannut Rölliä Peppi Pitkätossun ja Vaahteramäen Eemelin tapaisiin hahmoihin, jotka anarkistisina kiehtovat yleisöä.
Rölli

Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
Tuppuraisen luoma Rölli on peikkomainen hahmo, joka asuu yksin pienessä puumökissä keskellä metsää ja viettää päivänsä ihmettelemällä maailman kummallisuuksia ja ”ihmisotusten” omituista käytöstä. Metsän nimi on Röllimetsä ja sen avulla Tuppurainen on ottanut esille lapsille suunnattuja luonnonsuojeluun liittyviä arvoja. Rölli on vahvasti ekologinen hahmo ja monissa Rölli-seikkailuissa välittyy ympäristöystävällinen sanoma.lähde?
Televisiossa Rölli syyllistyy ajoittain innostuessaan suoranaiseen hölmöilyyn ja ajattelemattomuuteen, mutta ei pahuuttaan. Rölli toimii yleensä ennen kuin ajattelee. Rölli yrittää väenväkisin esittää tuhmaa, mutta se ei oikein tahdo onnistua, koska Rölli on todellisuudessa mieleltään aivan kiltti ja hyväntahtoinen.
Filmografia > Elokuvat

| Vuosi | Elokuva / TV-elokuva | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 1964 | Käyntikorttini… | vieras |
| 1975 | Savoree |  |
| 1979 | Valmistumisen aika | Sini-Musta |
| 1981 | Kerran kesällä | Touhio |
| 1982 | Pi pi pil… pilleri | Sulevi Rautakunto / Reima Raitismieli Rautakunto |
| 1982 | Likainen puolitusina | Mape Liukkonen / elokuvaohjaaja King Kranzenjammer |
| 1983 | Agentti 000 ja kuoleman kurvit | Agentti 004 |
| 1984 | Vapaa duunari Ville-Kalle | Ville-Kalle |
| 1991 | Rölli – hirmuisia kertomuksia | Rölli |
| 1994 | Kaikki pelissä | konstaapeli Pekka Pynnönen |
| 2001 | Rölli ja metsänhenki | Rölli |
| 2013 | Rölli ja kultainen avain | Rölli |
| 2015 | Hevisaurus-elokuva | professori Antero Tiukkanen |
| 2016 | Rölli ja kaikkien aikojen salaisuus | Rölli |
Filmografia > Televisiosarjat

| Vuosi | Televisiosarja | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 1986–2001 | Rölli | Rölli, Erittäin hyvä haltija, Rölli-Riitasointu, Sammakot, Menninkäinen, Pormestari |
| 1989 | Pentti Haanpää | lehtimies |
| 2002 | Tummien vesien tulkit | Jäähallin työnjohtaja |
| 2004 | Headhunters | Erkki |
| 2016 | Uusi päivä | Veikko Honkala |
| 2017 | Myrskyn jälkeen | Gunnar Sonck |
Filmografia > Dubbaukset

| Vuosi | Elokuva / Konsolipeli | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 2002 | Rölli ja metsänhenki (videopeli) | Rölli |
| 2007 | Röllin sydän | Rölli |
Äänitteet

Rölli-äänitteitä on julkaistu 14 levyn verran ja myyty satoja tuhansia kappaleita. Lisäksi Tuppurainen on julkaissut pari muuta levyä ja yhden singlen omalla nimellään.
Rölli seikkailee
Tässä tulee Rölli - Rölli seikkailee 1 (1985)
Röllimetsän syksyn sävel - Rölli seikkailee 2 (1985)
Rölli ja kaverit - Rölli seikkailee 3 (1986)
Rölli ja omituisten otusten kerho - Rölli seikkailee 4 (1987)
Rölli ja Usvametsän neito - Rölli seikkailee 5 (1988)
Rölli onnea etsimässä - Rölli seikkailee 6 (1990)
Rölli – hirmuisia kertomuksia - Elokuvan laulut (1991)
Rölli ja vajonnut kaupunki - Rölli seikkailee 7 (1992)
Musiikkia elokuvasta Rölli ja metsänhenki (2001)
Hirmuinen Rölli seikkailee (2002)
Rölli ja kultainen avain (2013)
Rölli - Omitusten otusten kerho (Hitit ja tarinat) (2015)
Rölli - Röllin Tahdissa (2015)
Laulukokoelmat
Röllin laulut 1 -laulukokoelma (1986)
Röllin laulut 2 -laulukokoelma (1987)
Röllin laulut 3 -laulukokoelma (1993)
Röllin suosituimmat laulut -laulukokoelma (1995)
Röllin parhaat laulut -laulukokoelma (2000)
40 kaikkien aikojen Rölli-laulua -2CD laulukokoelma (2001)
Rölli - Omitusten Otusten kerho (Hitit ja tarinat) (2015)
Rölli - Röllin Tahdissa (2015)
Muut julkaisut
Lääkärin humppa / Rokki (1984)
Lilli Suomalainen, Allan Tuppurainen ja Matti Ruohola: Vapaaduunari Ville-Kalle (1984)
Naapurin hullu poika (2015)
Palkinnot

Viitasaaren elokuvaviikon kunniakirja (1992)
Nuorten Kotkain Vuoden lapsiteko -palkinto (1998)
Sanomalehti Pohjalaisen Vaasan Jaakkoo -kulttuuripalkinto (1999)
Pohjanmaan maakunnallinen INNOSUOMI-palkinto (2001)
Lastenkulttuurin valtionpalkinto (2001)
Viitasaaren Elokuvaviikon kunniapalkinto (2002)
Radio- ja TV-viihteen seuran Studio 10:n lastenkulttuuripalkinto (2002)
Satusuomalainen (2006)
Etelä-Pohjanmaan rahaston kulttuuripalkinto (2014)
Aiheesta muualla

Allu Tuppuraisen haastattelu Ylen Elävässä arkistossa
Röllin sydän -elokuvan viralliset kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Allu Tuppurainen Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Allu Tuppurainen Elonetissä.
YLE Elävä arkisto - otteita Röllin seikkailuista TV2:ssa (video)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Ritva 2  Elonet
Suomen Akatemia

| Suomen Akatemia Finlands Akatemi |
| --- | --- |

 Suomen Akatemian toimipiste Helsingin Siltasaaressa.
Perustettu:  1948
Ministeriö:  Opetus- ja kulttuuriministeriö
Sijainti:  Hakaniemenrannan virastotalo Hakaniemenranta 6 Helsinki
Valtio:  Suomi
Pääjohtaja:  Paula Eerola
Työntekijöitä:  132 (2023)
Vuosibudjetti:  473,6 milj. € (2023)
Aiheesta muualla
Sivusto
Suomen Akatemia (lyh. SA; ruots. Finlands Akademi, engl. Research Council of Finland) on valtiollinen tieteen ja tutkimuksen asiantuntijaorganisaatio, jonka tehtävä on rahoittaa tieteellistä tutkimusta, toimia tieteen ja tiedepolitiikan asiantuntijana sekä vahvistaa tieteen ja tutkimustyön asemaa. Akatemia toimii Opetus- ja kulttuuriministeriön alaisena ja saa rahoituksensa siltä.
Tehtävät ja toiminta

Suomen Akatemian lakisääteisenä tehtävänä on edistää tieteellistä tutkimusta ja tutkimusedellytyksiä sekä niiden hyödyntämistä rahoittamalla niitä ja osallistumalla kansainväliseen yhteistyöhön; toimia asiantuntijana tiedepolitiikan kehittämisessä ja toimeenpanossa; sekä suorittaa muut asiantuntijatehtävät, joista säädetään valtioneuvoston asetuksella tai jotka opetus- ja kulttuuriministeriö sille antaa.
Vuonna 2024 Akatemian visio oli tehdä "rohkeaa tiedettä Suomen ja maailman parhaaksi". Toiminta-ajatuksena oli avata uusia väyliä korkealaatuiseen, vastuulliseen ja vaikuttavaan tutkimukseen. Strategisena tavoitteena oli, että Suomen Akatemian toiminnan ansiosta syntyisi tieteellisiä läpimurtoja ja ratkaisuja yhteiskunnan hyväksi ja että Suomessa tehtävä tutkimus olisi useilla aloilla maailman kärkeä.
Vuonna 2022 Suomen Akatemia rahoitti tutkimusta 468 miljoonalla eurolla. Akatemian tutkimusrahoituksella rahoitetaan vuosittain noin 3 000 henkilötyövuotta yliopistoissa ja tutkimuslaitoksissa.
Suomen Akatemian rahoitusta voivat hakea tutkimusryhmät, tutkimusorganisaatiot ja tutkijat. Tutkimusryhmille suunnattua rahoitusta ovat akatemiahankkeet, akatemiaohjelmat, huippuyksiköt, strategisen tutkimuksen rahoitus ja kansainväliset yhteishaut. Tutkimusorganisaatioille suunnatut haut ovat tutkimusinfrastruktuurihaut, yliopistojen profiloitumisrahoitus ja lippulaivaohjelmat. Tutkijalle suunnattuja rahoituksia ovat akatemiaprofessori-, akatemiatutkija- ja kliinisen tutkijan rahoitus sekä liikkuvuusapurahat. Kaikissa rahoitusmuodoissa rahoitus myönnetään taustaorganisaatiolle eli suorituspaikalle. Myönnetty rahoitus on määrärahaa, josta maksetaan hankkeen tutkijoiden palkat. Lisäksi iso osa rahoituksesta menee suorituspaikan yleiskustannuksiin kuten esimerkiksi tilavuokriin, laitteisiin, toimisto- ja viestintäpalveluihin. Yleiskustannuksen osuus vaihtelee suorituspaikoittain.
Suomen Akatemian rahoitusta sai vuonna 2023 alle viidesosa sitä hakeneista. Rahoitusta hakevan ryhmän johtajalta tai tutkijarahoituksen hakijalta edellytetään vähintään tohtorintutkintoa.selvennä
Rahoituspäätökset tehdään toimikunnissa noudattaen senhetkisen strategian tavoitteita ja vuonna rahoituksessa 2024 painotettiin rahoitettavien hankkeiden yhteiskunnallista vaikutusta. Rahoituspäätösten valmistelussa saman alan tutkijoilta pyydetään arviointilausuntoja, joiden perusteella eri tieteenalojen hakukohtaiset arviointipaneelit asettavat hakemukset paremmuusjärjestykseen. Näistä toimikunnat valitsevat rahoitettavat hankkeet.
Tasavallan presidentti myöntää Suomen Akatemian esityksestä tieteen akateemikon arvonimen ansioituneelle suomalaiselle tai ulkomaalaiselle tieteenharjoittajalle. Suomalaisia tieteen akateemikkoja voi olla yhtä aikaa 16, ulkomaisten määrää ei ole rajoitettu.
Organisaatio

Suomen Akatemian pääjohtaja on professori Paula Eerola. Vuosina 2012-2022 pääjohtajana toimi Heikki Mannila. Hänen edeltäjänsä oli Markku Mattila.
Suomen Akatemian toiminta perustuu hallituksen, kolmen tieteellisen toimikunnan, muiden tieteen asiantuntijoiden ja hallintoviraston yhteiseen työpanokseen. Muita elimiä ovat strategisen tutkimuksen neuvosto (STN) ja tutkimusinfrastruktuurikomitea (TIKI). STN rahoittaa pitkäjännitteistä ja ohjelmamuotoista tutkimusta, joka tuottaa ratkaisuja merkittäviin suomalaisen yhteiskunnan haasteisiin. TIKI seuraa ja kehittää kansallista ja kansainvälistä tutkimusinfrastruktuuritoimintaa, päättää tutkimusinfrastruktuurihankkeiden valinnasta ja niiden rahoituksesta sekä vastata hankkeiden seurannasta. Akatemian hallintoa hoitaa ja kehittää hallintovirasto.