stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ivan Nikolišin
Ura > Seuraura

Nikolišin on TsSKA Moskovan kasvatti. Hän debytoi Venäjän nuorten sarja MHL:n Krasnaja Armijassa kaudella 2012–2013. Nikolišinin kasvattajaseura TsSKA varasi hänet ensimmäisellä kierroksella 29. pelaajana KHL:n varaustilaisuudessa 2013. Samana kesänä hänet varasi myös WHL-joukkue Everett Silvertips 70. pelaajana CHL:n varaustilaisuudessa. Nikolišin siirtyi joukkueeseen kaudeksi 2013–2014. Hän oli tehoilla 18+41=59 Silvertipsin toiseksi paras pistemies Joshua Winquistin jälkeen. Kaudella 2014–2015 Nikolišin oli joukkueen kolmanneksi paras pistemies tehoilla 16+46=62. Toukokuussa 2015 Silvertips kauppasi hänet Red Deer Rebelsiin vaihdossa kesän 2017 kolmannen ja ehdollisen neljännen kierroksen varausvuoroihin. Nikolišin voitti kaudella 2015–2016 tehoilla 31+51=82 Rebelsin sisäisen piste-, maali- ja syöttöpörssin.
Kaudeksi 2016–2017 Nikolišin palasi kotimaahansa ja TsSKA Moskovan organisaatioon. Hän pelasi kautensa suurimmaksi osaksi VHL-joukkue Zvezda Tšehovissa, jossa Nikolišin pelasi 30 runkosarjaottelua tehopistein 3+5=8. Hän pelasi osan kaudestaan myös Krasnaja Armijan MHL-joukkueessa. Kauden 2017–2018 Nikolišin pelasi kokonaan Zvezdassa, jonka kolmanneksi paras pistemies hän oli tehoilla 15+21=36. 11. helmikuuta 2018 Nikolišin valittiin VHL:n viikon hyökkääjäksi. Kauden 2018–2019 hän aloitti Zvezda Moskovassa (ent. Zvezda Tšehov). Nikolišin valittiin 27. marraskuuta 2018 VHL:n viikon hyökkääjäksi, mutta pian tämän jälkeen hän siirtyi Severstal Tšerepovetsin KHL-joukkueeseen, jossa Nikolišin pelasi 14 runkosarjaottelua tehopistein 2+3=5. Hän teki KHL-debyyttinsä 20. joulukuuta 2018 vieraissa Avangard Omskia vastaan. Hän sai ottelussa jääaikaa 15.18 minuuttia. KHL-uransa avausmaalin Nikolišin teki kolmannessa ottelussaan 26. joulukuuta 2018 Spartak Moskovaa vastaan.
Alkukaudella 2019–2020 Nikolišin pelasi Severstal Tšerepovetsin KHL-joukkueessa 15 ottelua tehopistein 1+2=3 sekä kaksi ottelua VHL-joukkue Molot-Prikamje Permissä, kunnes joulukuussa 2019 hän siirtyi loppukauden kattavalla sopimuksella VHL-joukkue Neftjanik Almetjevskiin. Kaudeksi 2020–2021 Nikolišin siirtyi KHL:n kiinalaisseura Kunlun Red Stariin. Hänen ensimmäinen kokonainen KHL-kautensa toi 59 runkosarjaottelussa tehot 8+15=23, joilla Nikolišin oli joukkueen neljänneksi paras pistemies.
Elokuussa 2021 Nikolišin teki vuoden mittaisen sopimuksen VHL-joukkue Neftjanik Almetjevskin kanssa. Syyskuussa 2021 hän siirtyi loppukauden 2021–2022 kattavalla sopimuksella KHL-joukkue Amur Habarovskiin. Nikolišin oli joukkueen neljänneksi paras pistemies tehoilla 8+11=19. KHL:n runkosarjan ja näin ollen Amurin kauden päätyttyä ennenaikaisesti hän siirtyi helmikuussa 2022 loppukauden kattavalla sopimuksella SM-liigajoukkue Tampereen Ilvekseen. Hän jäi kuitenkin pääasiassa rotaatiorooliin ja mahtui pudotuspeleissä kokoonpanoon loukkaantumisia paikatessaan. Nikolišin voitti kauden päätteeksi SM-pronssia.
Kaudeksi 2022–2023 Nikolišin palasi vuoden mittaisella sopimuksella Amur Habarovskiin.
Ura > Maajoukkueura

| Mitalit> Maa:   Venäjä.Miesten jääkiekko. Nuorten olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Venäjä.Miesten jääkiekko. Nuorten olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Venäjä.Miesten jääkiekko. Nuorten olympialaiset  | Maa:   Venäjä> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Innsbruck 2012 | jääkiekko |  |
Nikolišin pelasi alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2014. Valmennus valitsi hänet turnauksen yhdeksi kolmesta parhaasta pelaajasta. Nikolišin valittiin myös Saksaa vastaan pelatun alkulohkon ottelun päätteeksi joukkueensa ottelun parhaaksi pelaajaksi. Hän pelasi myös alle 18-vuotiaiden Ivan Hlinkan muistoturnauksessa vuonna 2013.
Nikolišin pelasi myös World U-17 Hockey Challengessa vuonna 2013, jolloin hän toimi Venäjän kapteenina ja johdatti joukkueen hopeaan. Nikolišin edusti Venäjän alle 17-vuotiaiden maajoukkuetta samana vuonna myös Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla, jolloin hän jakoi tehoilla 1+5=6 turnauksen pistepörssin voiton Suomen Juho Lammikon kanssa ja syöttöpörssin voiton Tšekin Pavel Pýchan kanssa. Nikolišin edusti myös Venäjän alle 16-vuotiaiden maajoukkuetta nuorten olympiakisoissa Innsbruckissa 2012, jolloin hän toimi joukkueen kapteenina ja johdatti Venäjän hopeaan. Nikolišin jakoi tehoilla 6+6=12 turnauksen pistepörssin voiton Kanadan Reid Gardinerin kanssa ja maalipörssin voiton Kanadan Ryan Groppin kanssa.
Pelityyli

Ilveksen urheilutoimenjohtaja Timo Koskela luonnehti Nikolishinia hänen hankintansa yhteydessä helmikuussa 2022:
»Ivan Nikolishin omaa luontaiset ominaisuudet hyökkäyspeliin ja pystyy tekemään ympärillään olevista pelaajista parempia. Hänen pelaamisensa pohjautuu taitoon, tempoon ja luonteeseen. Hän on erinomainen ylivoimapelaaja, joka viihtyy sekä keskushyökkääjänä että laitahyökkääjänä.»
Muuta

Nikolišinin isoveli Aleksandr pelasi omalla urallaan pääsarjatasolla hyökkääjänä Valko-Venäjän Ekstraligassa. Veljesten isä Andrei Nikolišin pelasi omalla urallaan puolustajana pudotuspelit mukaan lukien yhteensä 671 NHL-ottelua. Hän kuului myös Venäjän vuonna 1993 maailmanmestaruuden voittaneeseen joukkueeseen. Andrei toimii nykyään NHL-seura Chicago Blackhawksin kykyjenetsijänä.
Ivan Nikolišinin isovanhemmat olivat lähtöisin Ukrainasta. Hänen isoisänsä Vasyl Nikolišin joutui Stalinin vainojen uhriksi ja hänet karkotettiin gulag-työleirille Vorkutaan 25 vuodeksi.
Italia jalkapallon MM-kilpailuissa 2010

| Italian jalkapallomaajoukkue jalkapallon MM-kilpailuissa 2010 |
| --- | --- |
Valmentaja:  Marcello Lippi
Kapteeni:  Fabio Cannavaro
Eniten maaleja:  Fabio Quagliarella Antonio Di Natale Vincenzo Iaquinta Daniele De Rossi (1 maali)
Italian jalkapallomaajoukkue pelasi jalkapallon MM-kisoissa seitsemännentoista kerran vuonna 2010 Etelä-Afrikan järjestämässä MM-turnauksessa. Joukkue lähti vuoden 2010 MM-kisoihin nimivahvalla joukkueella ja hallitsevana maailmanmestarina, mutta turnaus oli Italialle pettymys, sillä joukkue putosi jo alkulohkovaiheessa.
Tausta

Italia voitti MM-kultaa Saksan MM-kisoissa 2006, valmentajanaan Marcello Lippi joka kuitenkin erosi päävalmentajan paikalta kultajuhliin päättyneen turnauksen jälkeen. Hänen tilalleen valittiin Roberto Donadoni, jonka johdolla Italia selvitti karsinnat EM-kisoihin 2008 ja eteni lopputurnaukseen. EM-kisat eivät kuitenkaan olleet menestys, sillä Italia putosi ensimmäisellä pudotuspelikierroksella, tulevalle Euroopan mestarille, Espanjalle rangaistuspotkuilla. Heikko menestys johti Donadonin potkuihin, ja tilalle palkattiin takaisin MM-kultaluotsi Lippi. Hän aloitti kahden vuoden valmennusprojektinsa, joka huipentui 2010 MM-kisoihin.
MM-karsinnat

Italia aloitti karsinnat vuoden 2010 MM-kisoihin Etelä-Afrikkaan, 6. syyskuuta 2008, vierasottelulla Kyproksella. Italia voitti kotijoukkue Kyproksen tasaisen ottelun päätteeksi 2-1, Antonio Di Natalen viimeisteltyä Italialle kaksi maalia.
Karsintojen toisen ottelunsa Italian joukkue pelasi neljä päivää myöhemmin, kun se kohtasi kotikentällään Georgian. Keskikenttäpelaaja Daniele De Rossi oli ottelun hahmo ja hän ratkaisi Italialle 2-0 voiton, tehtyään ottelun molemmat maalit.
Seuraavat karsintaottelunsa Italia pelasi vuoden 2008 lokakuussa. Azzurri kohtasi Bulgarian, jonka kanssa Italia pelasi 0-0 tasapelin, sekä Montenegron jonka Italia voitti maalein 2-1, Alberto Aquilanin vastattua Italian molemmista maaleista.
Seuraavan kerran Italia pelasi MM-karsintoja vasta seuraavan vuoden, 2009, maaliskuussa. Tuolloin joukkue voitti Montenegron 2-0, Andrea Pirlon ja Giampaolo Pazzinin maaleilla.
1. huhtikuuta 2009 Italia kohtasi lohkon toisen huippujoukkueen Irlannin. Italia siirtyi ottelussa johtoon Vincenzo Iaquintan maalilla, mutta joutui lopulta tyytymään tasapeliin Robbie Keanen iskettyä tasoitusmaalin ottelun viimeisillä minuuteilla.
Syyskuussa 2009 Italia pelasi kaksi ottelua, Georgiaa vastaan vieraskentällä ja kotipelin Bulgariaa vastaan. Ottelu Georgiaa vastaan oli tuskainen, mutta Georgian puolustajan Kakha Kaladzen tehtyä kaksi omaa maalia ottelu ratkesi Italian eduksi. Toinen ottelu Bulgariaa vastaan päättyi Italian samoihin voittolukemiin, maalintekijöinä kunnostautuivat Vincenzo Iaquinta ja Fabio Grosso.
10. lokakuuta 2009, Italia kohtasi Irlannin vieraskentällä. Ottelu oli tärkeä, sillä voitto tai tasapeli riittäisi Italialle MM-paikan varmistamiseen. Irlanti siirtyi ottelussa johtoon ensimmäisillä minuuteilla, mutta Mauro Camoranesi iski Italian tasoituksen. Ottelu oli 1-1 tasatilanteessa 87. peliminuutille asti, jolloin Irlannin Sean St. Ledger vei maansa 2-1 johtoon. Ottelu päättyi kuitenkin tasalukemiin ja Italia ratkaisi kisapaikkansa, kun viimeisellä minuutilla Alberto Gilardino iski ottelun loppulukemiksi 2-2.
Italia päätti MM-karsinnat 14. lokakuuta, kotiottelulla Kyprosta vastaan. Päävalmentaja Lippi päätti lepuuttaa ottelussa useita avainpelaajia ja monet vaihtopelaajat saivat päätösottelussa peliaikaa. Kypros johti ottelua pitkään yllätyksellisesti 2-0, mutta hyökkääjä Alberto Gilardino iski 14 minuutissa hattutempun ja sinetöi Italialle 3-2 voiton.
Italia voitti tappioitta MM-karsintalohkonsa, lohkon 8:n, 24 pisteellä kymmenestä ottelusta ja eteni suoraan MM-kisoihin. Italia voitti otteluistaan seitsemän ja pelasi kolme tasapeliä. Lohkokakkoseksi sijoittui Irlanti joka keräsi 18 pistettä, kuusi vähemmän kuin Italia. Italian joukkueen paras maalintekijä MM-karsinnoissa oli Alberto Gilardino, joka viimeisteli neljä maalia.
MM-leiritys

Euroopan sarjojen päätyttyä ja kaikkien pelaajien annettua näyttönsä, alkukesästä 2010, päävalmentaja Marcello Lippi valitsi Italian 30 pelaajan alustavan MM-kokoonpanon 2010 kisoihin. Näiden 30 pelaajan joukosta valittaisiin lopullinen 23 pelaajan kisajoukkue. Italian entinen avainpelaaja, kokenut hyökkääjä Francesco Totti joka oli lopettanut maajoukkueuransa vuoden 2006 MM-kultaan, oli ilmoittanut olevansa jälleen maajoukkueen käytettävissä vuoden 2010 MM-kisoissa, mutta Lippi ei kuitenkaan valinnut häntä alustavaan kokoonpanoon. Myös monet muut kokeneet pelaajat, kuten Antonio Cassano, Alessandro Nesta, Luca Toni ja Alessandro Del Piero jäivät ilman kutsua.
MM-leiritys > Leiritykseen valitut pelaajat

Maalivahdit
Gianluigi Buffon, Salvatore Sirigu, Morgan De Sanctis, Federico Marchetti
Puolustajat
Gianluca Zambrotta, Salvatore Bocchetti, Fabio Grosso, Fabio Cannavaro, Giorgio Chiellini, Christian Maggio, Leonardo Bonucci, Mattia Cassani
Keskikenttäpelaajat
Andrea Pirlo, Gennaro Gattuso, Claudio Marchisio, Daniele De Rossi, Riccardo Montolivo, Andrea Cossu, Simone Pepe, Mauro Camoranesi, Angelo Palombo, Antonio Candreva
Hyökkääjät
Fabio Quagliarella, Marco Borriello, Vincenzo Iaquinta, Giuseppe Rossi, Antonio Di Natale, Alberto Gilardino, Giampaolo Pazzini
Ihanat miljoonat

| Ihanat miljoonat> Hot Millions |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Eric Till
Käsikirjoittaja:  Ira Wallach Peter Ustinov
Tuottaja:  Mildred Freed Alberg
Säveltäjä:  Laurie Johnson
Kuvaaja:  Kenneth Higgins
Pääosat:  Peter Ustinov Maggie Smith Karl Malden
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat  Yhdistynyt kuningaskunta
Tuotantoyhtiö:  Metro-Goldwyn-Mayer
Levittäjä:  Metro-Goldwyn-Mayer
Ensi-ilta:   19. syyskuuta 1968 New York City, New York  17. tammikuuta 1969  22. tammikuuta 1969  31. maaliskuuta 1969  16. toukokuuta 1969  14. kesäkuuta 1969
Kesto:  106 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ihanat miljoonat (engl. Hot Millions) on Eric Tillin ohjaama yhdysvaltalais-brittiläinen rikoskomediaelokuva, joka sai ensi-iltansa vuonna 1968. Elokuvan pääosissa ovat Peter Ustinov, Maggie Smith ja Karl Malden.
Ihanat miljoonat kuvattiin Lontoossa ja Hertfordshiren Borehamwoodissa sijaitsevilla Metro-Goldwyn-Mayerin studioilla. Elokuvan käsikirjoittivat Ira Wallach ja Peter Ustinov. Metro-Goldwyn-Mayer toimi elokuvan tuotantoyhtiönä ja jakelijana.
Ihanat miljoonat sai ensi-iltansa New Yorkissa 19. syyskuuta vuonna 1968. Suomessa elokuva julkaistiin 17. tammikuuta vuonna 1969. Elokuva sai vuonna 1969 Oscar-ehdokkuuden parhaasta alkuperäisestä käsikirjoituksesta (Ira Wallach ja Peter Ustinov) ja Writers Guild of America -palkintoehdokkuuden parhaasta kirjoitetusta yhdysvaltalaisesta komediasta (Ira Wallach ja Peter Ustinov). Elokuva julkaistiin DVD:lle 18. elokuuta vuonna 2009.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Peter Ustinov  | … |  Marcus Pendleton / Caesar Smith   |
|  Maggie Smith  | … |  Patty Terwilliger Smith   |
|  Karl Malden  | … |  Carlton J. Klemper   |
|  Bob Newhart  | … |  Willard C. Gnatpole   |
|  Robert Morley  | … |  Caesar Smith   |
|  Cesar Romero  | … |  Tullitarkastaja   |
|  Lynda Baron  | … |  Louise   |
Aiheesta muualla

Ihanat miljoonat Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Ihanat miljoonat Elonet.
Ihanat miljoonat AllMoviessa. (englanniksi)
Imperiumi (albumi)

| Imperiumi Lumina Polaris |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 2005
 Julkaistu: 1. huhtikuuta 2006
 Tuottaja(t): Timo Peltokangas
 Tyylilaji: melodinen rockmetalli kristillinen metalli
 Kesto: 46.07
 Levy-yhtiö: Valo Records
Lumina Polariksen muut julkaisut
|   | Imperiumi 2006 | Vastaisku 2009 |
Imperiumi (LPCD 002) on oululaisen rockmetalliyhtye Lumina Polariksen 1. huhtikuuta 2006 julkaistu studioalbumi. Albumin kansineen tuotti Timo Peltokangas. Äänityksestä ja miksauksesta vastasivat Mikko Tuliniemi ja Timo Peltokangas. Albumin masteroi Finnvox-studiolla Mika Jussila.
Yleiskuva

Imperiumi on raamatullisin kielikuvin kerrottu konseptialbumi eli yhtyeen mukaan "tositarina tulen valtakunnan noususta, rappiosta ja tuhosta". Albumi alkaa Mikko Härkinin säveltämällä ja sovittamalla introlla "Lankeemus". Albumin musiikki on melodista rockmetallia ja sisältää runsaasti pop-koukkuja, kuten esimerkiksi singlenäkin julkaistulla kappaleella "Autiomaahan" sekä "Lumo"-raidalla. Vokalisti Veli-Matti Väisänen tulkitsee sanoitusten rujoja kielikuvia pääosin raspiäänellä mutta myös puhtaammalla ilmaisulla. "Rooma" on thrash metal -vaikutteinen kappale.
Imperiumi on saanyt hyviä arvosteluita medioissa kuten Noise.fi ja Imperiumi.net.
Kappaleet

Lankeemus – 1.14
Autiomaahan – 4.25
Raato – 4.44
Imperiumi – 3.20
Sydän palaa – 4.29
Maailmanpyörä – 3.59
Lumo – 4.04
Seitsennaamainen – 3.49
Rooma – 3.35
Renessanssi – 4.04
Yhdestoista hetki – 3.43
Lähde – 4.41
Yhtyeen kokoonpano albumilla

Veli-Matti Väisänen – laulu
Markus Vainionpää – kitara ja taustalaulu
Timo Kataja – kitara
Antero Tossavainen – basso
Kalle Hautamäki – rummut
Veli-Matti Väisäsen korvasi kesällä 2008 Oula Siipola.
Yhtyeen kokoonpano albumilla > Vierailevat muusikot

Mikko Tuliniemi – taustalaulu, laulu kappaleella Rooma
Jari Levy – taustalaulu
Markus Pätsi – taustalaulu
Mikko Härkin – koskettimet
Arvostelut

Imperiumi: 7½/10
Aiheesta muualla

luminapolaris.net (Arkistoitu – Internet Archive), sanat ym.
Imperiumi (albumi) Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Imperiumi (albumi) Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Janne Häkkinen

| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten hiihtosuunnistus.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten hiihtosuunnistus.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten hiihtosuunnistus.MM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Miesten hiihtosuunnistus. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Rïdder 2013 | pitkä matka |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Lillehammer 2011 | viesti |  |
|  Pronssia | Madona 2013 | viesti |  |
|  Pronssia | Tjumen 2014 | viesti |  |
Janne Häkkinen (s. 28. toukokuuta 1984) on suomalainen hiihtosuunnistaja. Hän edustaa Suunta Jyväskylää.
Häkkinen on saavuttanut arvokisoissa yhden henkilökohtaisen mitalin – MM-hopeaa pitkältä matkalta 2013 – ja kolme viestimitalia (EM-hopeaa 2011 sekä EM-pronssia 2013 ja 2014). SM-kisoissa hän on voittanut mestaruuden sprintissä 2010 ja saavuttanut viestit mukaan luettuna yhteensä 14 mitalia.
Häkkinen on kilpaillut myös maastohiihdossa, jossa hänen paras sijoituksensa SM-kilpailuissa on 16:s 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa Jämijärvellä 2013.
Häkkinen on ammatiltaan maanmittausinsinööri.
Jacqueline Mars

| Jacqueline Mars> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 10. lokakuuta 1936 (ikä 88) Yhdysvallat
Muut tiedot
Omaisuus:  23,6 miljardia dollaria (2018)
Yritys:  Mars
Jacqueline Mars (s. 10. lokakuuta 1936 Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen perijätär, miljardööri, sijoittaja ja hyväntekijä.
Maaliskuussa 2018 yhdysvaltalainen talousjulkaisu Forbes luokitteli hänet miljardöörilistallaan maailman 34. rikkaimmaksi ihmiseksi ja neljänneksi rikkaimmaksi naiseksi. Tuolloin hänen omistustensa arvo oli 23,6 miljardia dollaria. Tämä vastasi kolmasosaa hänen isoisänsä Frank C. Marsin vuonna 1911 perustamasta, nykyään erityisesti makeisia, elintarvikkeita ja eläinruokaa tuottavasta Mars-elintarvikekonsernista.
Aiheesta muualla

Andrew Zajac (5.12.2013) Billionaire Jacqueline Mars Pleads Guilty in Fatal Car Crash (englanniksi) (bloomberg.com)
Jaakonvillakko

| Jaakonvillakko |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Koppisiemeniset
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Lahko::  Asterales
Heimo::  Asterikasvit Asteraceae
Suku::  Peijavillakot Jacobaea
Laji::  vulgaris
Kaksiosainen nimi
 Jacobaea vulgaris  Gaertn. (1791) 
Synonyymit
 Senecio jacobaea L. 
Katso myös
   Jaakonvillakko Wikispeciesissä   Jaakonvillakko Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Jaakonvillakko (Jacobaea vulgaris, syn. Senecio jacobaea) on myrkyllinen keltakukkainen villakkolaji, jota tavataan Euraasiassa ja Afrikassa. Se on vanha rohtokasvi. Suomessa jaakonvillakko on melko harvinainen tulokaskasvi, joka on levinnyt maahan painolastikasvina.
Suomalaisissa lähteissä jaakonvillakko on 2010-luvulla siirretty villakoista eli kantavillakoista (Senecio) peijavillakoihin (Jacobaea).
Ulkonäkö ja koko

Jaakonvillakko on kaksi- tai monivuotinen. Se kasvaa 30–100 senttimetriä korkeaksi. Alemmat lehdet ovat 10–20 cm pitkiä. Ne ovat 1–2 kertaan parijakoiset, lehtiliuskat ovat iso- ja tylppähampaiset. Jaakonvillakon kukintona on runsasmykeröinen huiskilomainen mykeröstö. Yksittäiset mykeröt ovat 1,5–2,5 cm leveitä ja niissä on 12–15 keltaista kielimäistä laitakukkaa. Kasvi on myrkyllinen sekä ihmiselle että laiduntavalle karjalle.
Levinneisyys

Jaakonvillakkoa tavataan enimmäkseen Euraasiassa, mutta sitä kasvaa myös Pohjois-Afrikassa. Laji on levinnyt ihmisen mukana Pohjois-Amerikkaan. Euroopassa laji kasvaa yleisenä Britteinsaarilla, Itämeren ja Välimeren välisellä alueella sekä Itä-Euroopassa. Suomessa jaakonvillakko on melko harvinainen tulokaslaji. Se on levinnyt painolastikasvina, ja se kasvaa satamissa, joutomailla, tienvarsilla ja radanvarsilla.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Jaakonvillakko (Jacobaea vulgaris)
Pinkka – Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Jaakonvillakko (Jacobaea vulgaris)
Kasviatlas 2020: Jaakonvillakon (Jacobaea vulgaris) levinneisyys Suomessa.
ITIS: Senecio jacobaea (englanniksi)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Senecio jacobaea (englanniksi)
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Senecio jacobaea (common ragwort) (englanniksi)
Jaakonvillakko
Jari Jansson

Jari Jansson (s. 12. helmikuuta 1953 Kokkola) on suomalainen runoilija ja kuvataiteilija. Hän saa inspiraation teoksiinsa muun muuassa luonnosta ja elämästä. Jansson on ideoinut Raahen taidemuseon vuonna 2014.
Jansson julkaisi vuoden 2013 alussa lähes 300-sivuisen taidekirjan teoksistaan. Yhteensä hän on kirjoittanut seitsemän taide-runokirjaa. Hän on pitänyt yli 30 vuotta galleriaa Raahen Piehingissä.
Itävallan maantiede

| Itävallan maantiede |
| --- | --- |
 kartta
Maanosa:  Eurooppa
Naapurimaat:  Slovakia, Liechtenstein, Sveitsi, Tšekki, Slovenia, Unkari, Italia ja Saksa.
Tilastot
Pinta-ala:  83 858 km²
Rajan pituus:  2 562 km
Ennätykset
Korkein kohta:  Großglockner, 3 798 m
Matalin kohta:  Neusiedler See, 115 m
Pisin joki:  Tonava, 2 857 km
Suurin järvi:  Bodenjärvi, 571 km²
Ilmasto
Ilmasto:  mannerilmasto
Luonnonvarat
Luonnonvarat:  kupari, kivihiili, öljy, ligniitti, rautamalmi, puu
Itävallan maantieteen tärkeimmät piirteet ovat Alpit ja Tonava. Maan 83 858 neliökilometrin kokonaispinta-alasta yli 46 prosenttia on metsää; niittyä tai laidunmaata on noin 24 prosenttia ja viljelyskäytössä on noin 18 prosenttia maasta. Itävalta on sisämaavaltio; sen rajanaapureita ovat pohjoisessa Tšekki, koillisessa Slovakia, idässä Unkari, etelässä Slovenia, lounaassa Italia, lännessä Sveitsi ja Liechtenstein sekä luoteessa Saksa.
Alpit peittävät 62 prosenttia Itävallan pinta-alasta. Loppuosakin on varsin kukkulaista: Tonavan laakso ja Alppien pohjoinen reuna-alue, matalampi alue maan itä- ja koillisosassa sekä Alppien reuna-alue niiden eteläpuolella. Maan korkein kohta on Alpeilla sijaitseva Großglockner, 3 798 metriä merenpinnasta, toiseksi korkein on Wildspitze, 3 774 metriä. Matalin paikka on Neusiedler See 115 metriä Adrianmeren pinnan yläpuolella.
Ilmasto

Suurten korkeuserojen takia sää ja ilmasto voivat muuttua rajusti pienelläkin matkalla. Talvet ovat kylmiä kaikkialla. Suurimmat sademäärät saadaan kesäkuukausina, mutta koska sateet tulevat silloin ukkosluontoisina kuuroina, sateinen sää ei kestä kauan. Talvisaikaan ylhäällä Alpeilla sää on keskimäärin aurinkoisempaa kuin laaksoissa, joissa on useammin pilvistä ja sumuista. Kesällä taas laaksoissa on useammin aurinkoista, silloinkin kun vuorenhuiput jäävät pilvien sisään. Alppien keskiosassa esiintyy ajoittain lämmin ja kuiva föhntuuli. Vallitseva tuulensuunta on lännestä, minkä vuoksi maan länsiosat ovat myös kosteampia kuin itäosat.
Alangoilla ja maan vuoristoisessa itäosassa keskilämpötila vaihtelee tammikuun −1 asteesta heinäkuun 20 asteeseen. Yli 3 000 metrin korkeudella on kylmempää: keskilämpötila on tammikuussa noin −11 astetta ja lumipeite on kolme metriä paksu, heinäkuussa keskilämpötila on kaksi astetta ja lumipeite on puolitoistametrinen.
Vesistöt

Itävallassa on runsaasti järviä, joista monet ovat peräisin pleistoseenikaudelta 2 600 000–11 700 vuoden takaa. Suurimmat järvet, joista kumpikin tosin sijaitsevat osin naapurimaiden puolella, ovat Bodensee ja soinen Neusiedlerjärvi idässä Unkarin rajalla. Muita järviä ovat muun muassa Wolfgangsee, Wörthersee ja Mondsee, jokia taas Tonava, Mur, Drava ja Inn.[lähde? ]
Lähes koko Itävallan alue kuuluu Tonavan valuma-alueeseen. Mustanmeren ja Pohjanmeren välinen vedenjakaja kulkee Pohjois-Itävallan poikki paikoin vain muutaman kymmenen kilometrin päässä Tonavasta, kun taas Atlantin ja Välimeren välinen vedenjakaja osuu yksiin Itävallan poliittisen länsirajan kanssa.
Baijeriin vuonna 1992 valmistunut kanava yhdistää Tonavan Reiniin ja Mainiin, ja muodostaa siten vesireitin Pohjanmereltä Mustallemerelle. Alppien vedenjakajan pohjoispuolen joet ovat Tonavan sivujokia ja laskevat suoraan Tonavaan, kun taas maan keski- ja itäosan joet virtaavat etelään ja yhtyvät Serbiassa Dravaan, joka vie niiden vedet Tonavaan.