stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ensimmäinen Bulgarian valtakunta
Historia > Valtakunnan rappio

Simeonia seurasi vallassa hänen toiseksi vanhin poikansa Petûr vuonna 927 ja hän oli vallassa aina vuoteen 970 saakka. Bulgaria jatkoi sodankäyntiä hänen valtakaudellaan, mutta sodan luonne oli muuttunut puolustukseksi madjaareja vastaan. Myös valtakunnan sisällä oli ongelmia etenkin sen eteläosissa. Sodankäynti heikensi Bulgariaa merkittävästi. Kirkkokin kärsi ongelmista etenkin bogolismin leviämisen myötä. Sen oppeihin kuului muun muassa kaikkien valtion instituutioiden pitäminen pahoina ja valtion menoihin osallistumisen kieltäminen. Oppi herätti kannatusta etenkin alempien yhteiskuntaluokkien keskuudessa. 900-luvun loppupuoli olikin nopean heikentymisen aikaa ja vuonna 971 Bysantti valloitti maan pääkaupungin Preslavin. Pääkaupunkia siirrettiin tämän jälkeen useaan kertaan, kunnes se asetettiin Ohridiin. Bulgaria koki kuitenkin vielä lyhyen nousukauden Samuilin valtakaudella 997–1014, jolloin se valloitti takaisin menettämiään alueita. Lopullinen tappio tuli kuitenkin vuonna 1014, kun bulgarialaiset hävisivät raskain tappioin Kleidionin taistelun Bysanttia vastaan Belassitsa-vuoren lähellä. Tarinan mukaan Bysantin tuolloinen keisari Basileios II otti tuhansia vankeja ja sokaisi näistä suurimman osan jättäen vain joka sadannen johdattamaan sokaistut toverinsa bulgrilaisten puolelle. Nähtyään sotajoukkonsa kohtalon Samuil sai sydänkohtauksen ja kuoli samana vuonna.
Samuilin kuoleman jälkeen valtaan nousi hetkeksi hänen poikansa Gabriel Radomir, mutta Samuilin veljenpoika Ivan Vladislav murhasi tämän vuonna 1015 ja sai kruunun itselleen jatkaen edelleen sotaa Bysanttia vastaan. Tässä vaiheessa monet bulgarialaisetkin olivat jo tosin loikanneet Bysantin puolelle. Vladislavkin kärsi lopullisen tappion vuonna 1018 Dyrrhachiumissa eli nykyisessä Durrësissa, Albaniassa. Viimeisetkin bulgarialaiset antautuivat ja Basileios liitti valtakunnan alueet Bysanttiin aina Tonavalle saakka. Saavutuksistaan Basileios sai lisänimen Bulgaroktonos, eli Bulgaarintappaja.
Kulttuuri

Bysantin valtakunnan vaikutus ensimmäisessä Bulgarian valtakunnassa oli suuri. Sekä valtion että kirkon hallinto, että myös verojärjestelmä oli samankaltainen Bysantin vastaavien järjestelmien kanssa. Bulgariassa myös käytettiin pääasiassa bysanttilaista valuuttaa. Bysantti vaikutti myös jopa hallinnon, kaupan ja julkisen elämän sanastoissa. Toisaalta ensimmäinen valtakunta muodosti myös yhtenäisen bulgarian kielen ja sulautti alkuperäiset bulgaarit ja alueen slaavit muodostaen bulgarialaisten kansan samaan tapaan, kuin englantilaiset muodostuivat normanneista ja anglosakseista. Valtakunta jäi kuitenkin yllättävän takapajuiseksi ja se ei esimerkiksi koskaan perustanut omaa laivastoaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ensimmäinen Bulgarian valtakunta Wikimedia Commonsissa
Bulgaarien saapuminen Balkanille ja valtakunnan perustaminen.
Kaani Krum juhlimassa voittoaan keisari Nikeforoksesta.
Bulgarialaisten tappio ja Samuilin kuolema vuonna 1014.
Kiinan–Ranskan sota

Kiinan–Ranskan sota käytiin elokuusta 1884 huhtikuuhun 1885 Pohjois-Vietnamin Tonkinin alueen hallinnasta.
Sodan taustaa

Ranskan mielenkiinto Pohjois-Vietnamiin alkoi jo 1700-luvun lopulta, kun politiikasta kiinnostunut katolinen pappi Pigneau de Behaine värväsi ranskalaisia vapaaehtoisia taistelemaan Nguyễn Ánhin puolesta pyrkien saamaan etuisuuksia Ranskalle ja katoliselle kirkolle. Ranska aloitti siirtomaiden hankinnan alueelta 1858 muodostaen eteläisistä maakunnista siirtomaan Kotšin-Kiinan nimellä.
Tutkimusmatkailijat seurasivat Punaistajokea läpi Pohjois-Vietnamin aina joen lähteille Junnaniin. Tätä pidettiin tuottavana kauppareittinä Kiinaan, koska voitiin kiertää rannikolla olleet tullisatamat. Esteenä suunnitelman toteutumiselle oli mustalippuarmeijan, joka oli hyvin järjestetty Liu Yongfun johtama rosvojoukko, keräämät laittomat tullit Sơn Tâyn ja Lào Cain välillä.
Vuonna 1873 pieni luutnantti Francis Garnierin johtama ranskalainen osasto ylitti sille annetut ohjeet tunkeutuen Pohjois-Vietnamiin. Seurauksena oli joukko ranskalaisten saavuttamia voittoja vietnamilaisista, kunnes hallitus pyysi apua mustalippuarmeijalta. Ranskalaisten eteneminen pysäytettiin hieman ennen Hanoita. Garnier sai taistelussa surmansa.
Sodan taustaa > Henri Rivièren matka Tonkinin alueella

Vuonna 1881 Henri Rivière lähetettiin osaston kanssa Hanoihin selvittämään Vietnamin vaateet ranskalaisia kauppiaita vastaan. Rivière rynnäköi 25. huhtikuuta 1882 Hanoin linnakkeeseen.
Sotatoimet

Ranskan ja Kiinan väliset neuvottelut katkesivat elokuun puolivälissä 1884, ja Amédée Courbet sai 22. elokuuta määräyksen hyökätä Fuzhoussa olevaa Kiinan laivastoa vastaan. Seuraavana päivänä käydyssä taistelussa Ranska sai hyvityksen Bac Len ylläköstä. Kahdessa tunnissa Courbetin johtama Kaukoidän laivue tuhosi Kiinan Fujianin laivaston sekä vaurioitti Foochowin laivastontelakkaa. Yhdeksän Kiinan laivaston alusta upposi mukaan lukien laivaston lippulaiva, korvetti Yangwu. Kiinalaisten tappioiksi on arvioitu noin 3 000 miestä ranskalaisten tappioiden jäätyä vähäisiksi. Vetäytyessään avomerelle Courbet tuhosi vielä joitakin rannikkopattereita.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Sino-French War
Käännös suomeksi
Suomen vapaa katolinen kirkko

Suomen vapaa katolinen kirkko on vuonna 1927 perustettu synkretistinen teosofinen yhteisö, johon kuuluu noin 140 jäsentä.  Kirkko järjestäytyi uskonnolliseksi yhdyskunnaksi paria vuotta myöhemmin, 1929. Toimintaa on Helsingissä, Jyväskylässä, Matkussa, Porissa, Turussa ja Tampereella. Suomen aluepiispana toimii Gunnar Lindberg. Kirkossa on hänen lisäkseen yksi piispa ja neljä pappia.
Kirkko on osa kansainvälistä, vuonna 1916 perustettua Liberal Catholic Church -kirkkoa.
Kirkko julkaisi lehteä Vapaa Katolinen Kirkko, joka ilmestyi 1935–2010. Nykyään se ilmestyy vain sähköisesti.
Kirkko katsoo omaavansa apostolisen suksession Alankomaitten vanhakatolisen kirkon kautta.
Historia

Kirkon syntyvaiheet voidaan johtaa vuoteen 1925, jolloin Suomessa vieraili hollantilainen piispa J. A. Mazel, ja suomalaiset teosofit perustivat vapaa katolinen tutkimusseura -nimisen opintoryhmän.
Piispa J. I. Wedgwood vihki opettaja Artturi Vesenterän kirkon papiksi Helsingissä helmikuussa 1927. Vesenterä toimi kirkon johtajana vuoteen 1949 saakka ja laajensi kirkon toimintaa. Hän käänsi piispa C. W. Leadbeaterin teoksen The Science of The Sacraments suomeksi. Lääkäri ja kirkon pappi John Sonck julkaisi vuonna 1930 suomenkielisen käännöksen The Liberal Catholic Liturgy -liturgiasta. Lääkäri Harald Olander vihittiin kirkon ensimmäiseksi suomalaiseksi piispaksi vuonna 1957 Helsingissä. Hän perusti Suomeen kirkon kirjallisuuden kustantamon ja kirkon lehden, jonka julkaisemista hän jatkoi kuolemaansa saakka vuonna 1971. Olander koulutti kirkon papistoa useilla lyhyillä kesäkursseilla.
Olanderin seuraajaksi tuli teknikko Aumo Artamaa, jonka australialainen piispa Sten von Krusenstierna vihki 6. elokuuta 1977 Helsingissä. Artamaa toimi Suomen aluepiispana vuodesta 1982 vuoteen 1991, jolloin hänen seuraajakseen tuli piispa Göran Bärlund. Gunnar Lindberg vihittiin piispanvirkaan 3. huhtikuuta 2005 Jyväskylässä.
Erityispiirteitä

Kirkon juuret ovat teosofisessa liikkeessä, ja kirkon opetuksiin kuuluvat esimerkiksi karman eli syyn ja seurauksen laki ja jälleensyntymisoppi. Jumala ilmenee kirkon mukaan kolminaisuutena, Isänä, Poikana ja Pyhänä Henkenä. Toisaalta Jumala nähdään myös osin panteistisena ja kaiken alkusyynä, josta koko elämä virtaa. Kaiken olevan päämääränä on kirkon näkemyksen mukaan viimein palata takaisin jumaluuteen. Kirkko pitää kaikkia suuria maailmanuskontoja tasavertaisina teinä Jumalan luo.
Vapaa katolinen kirkko korostaa jumalanpalveluselämän, kirkollisten toimitusten ja myös kirkon viran merkitystä. Uskonkysymyksissä se sen sijaan antaa jäsenilleen hyvin suuren vapauden ajatella itsenäisesti.lähde? Perinteisen teosofian tapaan se korostaa jäsentensä omantunnon- ja ajatuksenvapautta, myös uskonnollisissa kysymyksissä. Vapaan katolisen kirkon jumalanpalvelusmenot perustuvat katolisen kirkon liturgiaan, mutta niistä on poistettu Vapaalle katoliselle kirkolle vieraat ajatukset, kuten ajatus ihmisen syntisyydestä ja Jeesuksen kuoleman synnitsovittavasta voimasta.
Vapaalla katolisella kirkolla on katolisen kirkon tapaan seitsemän pyhää toimitusta eli sakramenttia: kaste, konfirmaatio, ehtoollinen, rippi, avioliittoon vihkiminen, papiksivihkiminen ja sairaiden voitelu. Vapaa katolinen kirkko katsoo säilyttäneensä piispojensa ja pappiensa apostolisen suksession Utrechtin vanhakatolisen kirkon kautta, jossa sen ensimmäiset viranhaltijat kuten Charles Webster Leadbeater saivat pappisvihkimyksensä.
Vapaa katolinen kirkko katsoo opetuksensa perustuvan kolmeen lähteeseen: kirkolliseen traditioon, josta Raamattu muodostaa vain osan, kristittyjen kokemuksiin sekä auktoriteettiin. Viimeksi mainittu ei niinkään viittaa kirkon opettajien auktoriteettiin, vaan hengellisten johtajien saamaan innoitukseen ja inspiraatioon.lähde?
Aiheesta muualla

Suomen vapaa katolinen kirkko (VKK) kotisivu
The Liberal Rite
Vapaa katolinen kirkko, - protestanttisuuden ja katolisuuden yhteisestä maaperästä eronnut kirkko. Kirkon johtava piispa vierailee piakkoin Suomessa, Ilta-Sanomat, 25.02.1935, nro 47, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Jesse Markin

Jesse Markin
Jesse Markin (s. 1985) on suomalainen liberialaissyntyinen räppäri ja laulaja. Hän julkaisi debyyttialbuminsa Folk toukokuussa 2019 ja toisen albuminsa Noir kesäkuussa 2021. Ennen soolouraansa Markin kuului The Megaphone State -duoon. Hänen äidinkielensä ovat suomi ja englanti.
Markin palkittiin Emma-gaalassa 2020 vuoden tulokkaana sekä kriitikoiden valintana. Markin sai vuoden 2020 Teosto-palkinnon esikoisalbumistaan Folk tuottajansa Totte Rautiaisen kanssa.
Ura

Markin syntyi Liberiassa ja muutti kuusivuotiaana isänsä kotimaasta Ghanasta Suomeen Viljakkalaan. Vuonna 2002 Markin tutustui tuottaja Simo Tuomiseen, jonka kanssa hän perusti myöhemmin hip hop -yhtye The Megaphone Staten. Kaksikko teki musiikkia yhdessä yli kymmenen vuotta ja julkaisi kolme levyä.
Markinin debyyttijulkaisu sooloartistina oli toukokuussa 2018 julkaistu tuplasingle, joka sisälsi kappaleet ”Blood” ja ”Will Shoot”. Julkaisu sai hyvän vastaanoton, ja ”Blood”-kappaleen musiikkivideo palkittiin myöhemmin syksyllä myös parhaasta kuvauksesta Oulun musiikkivideofestivaaleilla. Soundi valitsi Jesse Markinin vuoden tulokkaaksi marraskuussa 2018. Soolourallaan Markin on laajentanut ilmaisuaan räppäämisestä myös laulamiseen.
Markinin debyyttialbumi Folk julkaistiin toukokuussa 2019. Markin sai albumista kaksi Emma-palkintoa (vuoden tulokas ja kriitikoiden valinta), minkä lisäksi Markin ja tuottaja Totte Rautiainen palkittiin Folkin sävellyksistä ja sanoituksista 25 000 euron Teosto-palkinnolla. Lisäksi Markin sai Femmagaalassa vuoden 2019 merkittävimmän artistin palkinnon. Femmagaala on perustettu vaihtoehdoksi Emma-gaalalle ja onkin harvinaista, että artisti saa samasta levystä palkinnon sekä Emma- että Femmagaalassa.
Syksyllä 2020 Markin osallistui Tanssii tähtien kanssa -ohjelmaan, jossa hän sijoittui seitsemänneksi.
Markin osallistui kappaleella ”Glow” vuoden 2024 Uuden Musiikin Kilpailuun. Hän ilmoitti, ettei aio osallistua Eurovision Laulukilpailuun, jos Israel on mukana. Myöhemmin EBU ilmoitti, että Israel osallistuisi kilpailuun.
Lokakuussa 2024 mediat uutisoivat Markinin olevan epäilty lapsen törkeään pahoinpitelyyn liittyen. Markinin lisäksi lapsen äiti on epäiltynä törkeästä pahoinpitelystä. Molemmat epäillyt pidätettiin tutkinnan aikana, mutta heitä ei vangittu.
Diskografia > Studioalbumit

Folk (2019)
Noir (2021)
Pump (2024)
Diskografia > Singlet & EP:t

Blood (2018)
Treat (2018)
Treat (Roberto Rodriguez Remix) (2018)
Treat (Sunday Version) (2018)
Jericho (2019)
Hope (2019)
Stars in Your Eyes (Remixes) (2020)
Hemostasis (EP, 2021)
Panic (2023)
Glow (2024)
Kingdom (2024)
For Your Patience (2024)
Hannes Salovaara

Hannes Aadolf Salovaara, sukunimi vuoteen 1905 Sillgren (5. marraskuuta 1886 Kaarina –  24. helmikuuta 1935 Helsinki) oli suomalainen oppikoulun lehtori, kasvi- ja eläintieteestä kirjoittanut tietokirjailija ja suomentaja.
Salovaaran vanhemmat olivat työmies Juho Edward Sillgren ja Alina Maria Pankila. Hän pääsi ylioppilaaksi Turun suomalaisesta klassillisesta lyseosta 1906 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1912. Salovaara teki opintomatkat Saksaan, Itävaltaan ja Sveitsiin 1925, Ruotsiin ja Norjaan 1926 sekä Tanskaan 1929.
Salovaara oli Varsinaissuomalaisen osakunnan kuraattorina 1911–1913, Turun suomalaisen yhteiskoulun luonnonhistorian, maantieteen ja matematiikan opettajana 1913–1919, Savonlinnan lyseon luonnonhistorian ja maantieteen vanhempana lehtorina 1919–1923, Helsingin 2. suomalaisen tyttökoulun nuorempana lehtorina 1925–1927 sekä Helsingin suomalaisen lyseon vanhempana lehtorina vuodesta 1927 ja rehtorina vuodesta 1930. Vuonna 1926 Salovaara hoiti valtioneuvoston määräyksestä kouluneuvoksen virkaa kouluhallituksessa sekä toimitti 1927–1929 suomenkielisten oppikoulujen ja seminaarien tarkastuksia. Hän oli Turun suomalaisen työväenopiston vt. johtajana 1918–1919, Turun Sanomain vt. päätoimittajana 1918, Itä-Savon päätoimittajana 1920–1923, Pienen Tietosanakirjan toimituskunnan jäsenenä 1924–1928 sekä Ison Tietosanakirjan toimituskunnan jäsenenä vuodesta 1928. Salovaara oli myös Savonlinnan kaupunginvaltuuston jäsenenä 1921–1923 ja vankilaoikeuden jäsenenä vuodesta 1932.
Turussa ollessaan Salovaara valittiin 1917 Turun Suomalaisen Yliopistoseuran hoitokunnan jäseneksi ja hän toimi seuran ensimmäisenä sihteerinä aina vuoteen 1927. Kansallisen edistyspuolueen puoluesihteerinä Salovaara oli 1923–1925. Hän julkaisi oppikirjoja ja kansantajuisia luonnontieteellisiä teoksia sekä avusti sanoma- ja aikakauslehtiä.
Hannes Salovaara oli naimisissa vuodesta 1914 Martta Ainikki Hongan (Bremer) kanssa.
Teoksia

Nuori kotiseutututkija. Nuorison lomakirjasto n:o 4.     Kirja, Helsinki 1914
Pieni eläinsuojelukirja : kansakoululaisia varten.     WSOY 1918
Eläimet ja niiden elämä 1 ; Eläinten rakenne.      WSOY 1925
Löytöretkeilijöitä.     Otava 1925
Hyönteisten stigmoista yleensä ja kovakuoriaisten stigmoista erikoisesti.     Helsinki 1926
Kasviopillisia piirroksia.      Otava 1928, 2. painos 1929, 3. painos 1932, 5. painos 1938, 6. painos 1943, 8. painos 1950, 10. painos 1959
Naparetkeilijöitä : kuvauksia uljaista miehistä ja heidän seikkailurikkaista matkoistaan maapallon autioimmille ja vaikeapääsyisimmille seuduille; nuorisolle kertonut Hannes Salovaara.      Otava 1929
Eläinten maailma : kuvia ja kuvauksia : osa 1 :  Imettäväiset; toimittanut Hannes Salovaara.       Otava 1930, 2.  Jorma Soverin uud. painos 1953, 3. painos 1954, 4. painos 1957
Eläinten maailma : kuvia ja kuvauksia : osa 2 :  Imettäväiset, Linnut; toimittanut Hannes Salovaara.       Otava 1931, 2. Jorma Soverin uud. painos 1953, 3. painos 1954, 4. painos 1957
Eläinten maailma : kuvia ja kuvauksia : osa 3 :  Varpuslinnut, matelijat, sammakkoeläimet, kalat, ympyräsuiset, putkisydämiset, vaippaeläimet; toimittanut Hannes Salovaara.       Otava 1931, 2. painos 1954, 3. painos 1957
Eläinten maailma : kuvia ja kuvauksia : osa 4 :  Selkärangattomat eläimet; toimittanut Hannes Salovaara.       Otava 1932, 2. painos 1954, 3. painos 1957
Eläinten maailma : kuvia ja kuvauksia : osa 5 :  Eläinten ravinto ja ravinnonotto ; eläinten sukupuolielämä ja jälkeläisten huolto ; paleontologiaa ;  perinnöllisyystiedettä ; rotuhygieniaa; toimittanut Hannes Salovaara.       Otava 1933
Kasvioppi : oppikouluja ja seminaareja varten; tekijät Hannes Salovaara ja L. Arvi P. Poijärvi.     Otava 1933,  15. painos 1969
Kuvakasvisto 1; tekijät Hannes Salovaara ja L. Arvi P. Poijärvi, kuvat piirtänyt R. Tuomikoski.     Otava 1933,  5. painos 1962
Kuvakasvisto 2; tekijät Hannes Salovaara ja L. Arvi P. Poijärvi, kuvat piirtänyt R. Tuomikoski.     Otava 1933,  5. painos 1962
Sukupuolihygienian opetuksesta oppikouluissamme. Suomen naisten kansallisliiton siveellisyyskomitea julkaisuja n:o 6.     Helsinki 1933
Poikain edessä : puheita ja neuvoja sekä pakinoita.      Otava 1935
Suomennoksia

Thorsten Renvall : Suomen retkeilyfauna  ; tekijän tekemin lisäyksin suomentanut Hannes Salovaara.      WSOY 1916, 2. painos 1929
Rolf Palmgrén : Luonnon lapsia : kuvauksia luonnon elämästä.      WSOY 1918
Waldemar Bonsels : Maija-Mehiläisen ihmeelliset seikkailut : lastenromaani.    WSOY 1919
Alexander Lipschütz : Miksi kuolemme?.      Gummerus 1920
Mikael Sand : Pikku Lallin tähtimaailma.    WSOY 1920
Robert Tigerstedt : Louis Pasteur.      WSOY 1920
Ivar Hortling : Lintumaailmasta : kolmekymmentäkuusi kuvausta.     Karisto 1921
Rolf Palmgren : Luonnon lapsia 2'.      WSOY 1922
Rolf Palmgren : Luonnonsuojelu ja kulttuuri 1-2.     Otava 1922
Robert Tigerstedt : Väkijuomakysymys. Sivistys ja tiede 32.     WSOY 1922
Ivar Hortling : Immon pöllöt ja muita lintukertomuksia; suomentanut Hannes Salovaara ; kuvittanut M. Karppanen.      WSOY 1924
Bengt Berg : Kurkien keralla Afrikaan.    Otava 1926
Aiheesta muualla

Suvenviettäjänä Eestimaalla, Viikkoliitteelle kirjoittanut Hannes Salovaara, Helsingin Sanomat Viikkoliite 25.08.1929, nro 34, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Hannes Salovaara : "Keskellä kuohuin, vallassa vaahtoin...", Helsingin Sanomat Viikkoliite, 03.08.1930, nro 31, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Hannes Salovaara : Majava älyn vai vaiston taitoniekka?, Suomen Kuvalehti, 01.01.1934, nro 1, s. 22, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)
Jubilee line

line
Jubilee Line on Lontoon metron linja. Sillä on 27 asemaa, joista 13 on maan alla. Linjan tunnusväri on harmaa.
Historia

Linjan pohjoisin osa Stanmoreen oli alkujaan osa Metropolitan linea. Liikenteen kasvaminen vuosien mittaan aiheutti ylikuormitusta osuudella,  minkä vuoksi se siirtyi osaksi Bakerloota.
Suunnittelu linjan erottamiseksi Bakerloosta omaksi linjakseen alkoi 1960-luvulla. Rakentaminen tällä uudella, Fleet Lineksi nimetyllä linjalla Baker Streetiltä Charing Crossille alkoi vuonna 1972. Nimeksi tosin vaihdettiin Jubilee line vuonna 1977 kuningatar Elisabet II:n 25. hallitusvuoden kunniaksi. Liikenne alkoi 1. toukokuuta 1979.
Vuonna 1979 avatun osuuden piti olla ensimmäinen osa laajempaa projektia, mutta rahanpuute pitkitti laajentamisen 1990-luvun puolelle. Toisen osuuden piti alkuperäisissä suunnitelmissa kulkea Cityn läpi New Crossiin ja Lewishamiin. Docklandsin alueen kasvaessa Jubilee line päätettiin linjata Green Parkista Thamesin eteläpuolelle ja edelleen Stratfordiin. Tämän 1999 avatun laajennuksen myötä linjasta tuli ainoa Lontoon metron linja, jolta on vaihtoyhteys kaikille linjoille.
Kalusto

Kun linja avattiin, sillä oli käytössä vuoden 1972 mallin junia. Osa näistä junista siirtyi vuonna 1984 Bakerloolle uudempien junien tullessa tilalle. Uudemmat junat osoittautuivat kuitenkin ongelmallisiksi, joten ne poistettiin liikenteestä loppujen vanhempien junien kanssa laajennuksen valmistuessa.
Linjan junia Stratfordissa.
Junan sisätiloja.
Canada Waterin asemalaituria.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Jubilee Line Facts (englanniksi)
Lontoon metro
Linjat:

Bakerloo
Central
Circle
District
Hammersmith & City
Jubilee
Metropolitan
Northern
Piccadilly
Victoria
Waterloo & City

Asemat:

Nykyiset • Entiset
Xi Jinping

| Xi Jinping> 习近平 |
| --- | --- |
 Xi Jinping vuonna 2024
Kiinan kommunistisen puolueen pääsihteeri
 15. marraskuuta 2012 –  
Edeltäjä:  Hu Jintao
Kiinan kansantasavallan 7. presidentti
 14. maaliskuuta 2013 –  
Pääministeri:  Li Keqiang
Varapresidentti:  Li Yuanchao Wang Qishan
Edeltäjä:  Hu Jintao
Henkilötiedot
Syntynyt: 15. kesäkuuta 1953 (ikä 71) Peking
Puoliso:  Peng Liyuan
Tiedot
Puolue:  Kiinan kommunistinen puolue
 Nimikirjoitus
Xi Jinping (/ˈʃiː tʃinˈpiŋ/; yksink.: 习近平; perint.: 習近平; pinyin: Xí Jìnpíng, [ɕǐ tɕîn pʰǐŋ]; s. 15. kesäkuuta 1953 Peking) on Kiinan kommunistisen puolueen pääsihteeri vuodesta 2012 alkaen ja Kiinan presidentti vuodesta 2013 alkaen.
Xi on pyrkinyt hallituskaudellaan keskittämään valtaa itselleen ja taistelemaan korruptiota vastaan. Xin tavoitteena on Kiina-keskeinen maailmanjärjestys ja puolueen tiukka ote arjesta ja taloudesta: vapaa markkinatalous, kansalaisvapaudet ja ihmisoikeudet nujerretaan. Xin aloittama pitkäjänteinen Vyö ja tie -investointiohjelma kattaa yli 150 valtiota. Xin on lakimuutoksen myötä mahdollista jatkaa Kiinan johtajana kuolemaansa saakka.
Nuoruus

Xi Jinping syntyi Pekingissä vuonna 1953. Hänen isänsä Xi Zhongxun oli taistellut sissijohtajana puhemies Maon rinnalla pitkällä marssilla. Kun Maon johtamat kommunistit olivat ottaneet Kiinassa vallan, Xi Zhongxunista oli tullut Kiinan varapääministeri. Hänen vaimonsa, Xi Jinpingin äiti Qi Xin, sai opettajan paikan Kiinan kommunistisen puolueen puoluekoulusta. Xi Jinping sai näin elää etuoikeutetun lapsuuden ja käydä eliittikoulua keisarillisen Zhongnanhain palatsin lähellä.
Xi Zhongxun joutui epäsuosioon, kun Xi Jinping oli yhdeksänvuotias. Hän oli kirjoittanut romaanin vallankumouksellisesta Liu Zhidanista, ja Maolle kerrottiin, että kirja esitti Liun liian ylistävään sävyyn. Xi julistettiin salaliiton johtajaksi, ja hän joutui kotiarestiin. Myöhemmin hänet karkotettiin vangiksi Pekingin ulkopuolelle ja pahoinpideltiin. Xin vanha ystävä, pääministeri Zhou Enlai, haetutti kuolemanvaarassa olleen Xin takaisin Pekingiin ja vangitutti hänet kahdeksaksi vuodeksi. Kulttuurivallankumouksen alussa vuonna 1966 myös 13-vuotias Xi Jinping pidätettiin syytettynä pahoista puheista punakaartilaisia ja sitä kautta myös Maoa vastaan. Pidätysaikana Xitä pidettiin nälässä, ja hän joutui toistelemaan sitaatteja Maon puheista.
Xi Jinping kävi koulunsa loppuun tavallisessa pekingiläisessä koulussa. Hän joutui keskeyttämään koulunkäyntinsä muiden kiinalaisten tavoin, kun Mao sulki kaikki koulut ja yliopistot ja karkotti nuorison maaseudulle uudelleenkoulutukseen. Xi vietti seuraavat vuotensa maatalousprikaatissa Liangjiahen kylässä Shaanxin maakunnan pohjoisosissa. Siellä hän asui paikalliseen tapaan luola-asunnossa sekä teki töitä pelloilla, raahasi kivihiiltä ja rakensi pengerryksiä. Kerran hän pakeni takaisin Pekingiin, mutta hänet otettiin kiinni ja vangittiin puoleksi vuodeksi, minkä jälkeen hän palasi takaisin kylään.