stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Raumaster
Historia > 2000–2009

Vuonna 2002 yhtiön liikevaihto oli lähes 35 miljoonaa euroa.
Vuonna 2003 Raumasterilla oli 105 työntekijää. Yhtiön liikevaihdosta noin puolet tuli voimalaitosten kiinteän polttoaineen ja tuhkan käsittelyjärjestelmistä. Se teki myös paperirullien käsittely- ja pakkausjärjestelmiä, puun, hakkeen ja kuoren käsittelyjärjestelmiä sekä kemian ja metallurgian käsittelyjärjestelmiä. Paperirullaliiketoiminta eriytettiin Raumaster Paper -nimiseen tytäryhtiöön, joka keskittyi paperiteollisuuden tuotteisiin, lähinnä jälkikäsittelyn automatisointiin, kuten paperirullien käsittely- ja pakkauslinjoihin sekä hylsynkäsittelyjärjestelmiin. Raumasterin konetyöpajalla Raumalla oli 20 työntekijää, virolaisessa Rauameisterissa 60 työntekijää. Raumasterin tuotannosta noin puolet meni suoraan vientiin, minkä lisäksi neljännes päätyi ulkomaille yhteistyökumppaneiden kautta.
Tammikuussa 2005 isäntien omistama Rauman Sijoituskiinteistöt sulautettiin Raumasteriin, Veimecin sulautettiin helmikuussa ja Raumaster-Montagen toukokuussa. Konsernin liikevaihto oli noin 58 miljoonaa euroa. Toimitusjohtaja Juhani Rasilainen täytti 60 vuotta ja halusi siirtyä osa-aikaeläkkeelle Raumasterin ensimmäiseksi konsernijohtajaksi. Uutena toimitusjohtana aloitti lokakuussa markkinointijohtaja Jouko Mäkilä, joka oli viidestä perustajasta nuorin.
Keväällä 2006 Vammalassa alettiin valmistaa pneumaattisia kuljettimia, joita käytetään esimerkiksi jauhemaisten aineiden kuten kalkin ja kipsin käsittelyyn. Raumaster Paper keskittyi kuljettimiin, jotka osaavat pakata, tunnistaa ja viedä varastoon erimittaisia paperirullia. Yritys käytti tuotteiden valmistuksessa muun muassa baltialaisia alihankkijoita. Rauman konepaja työllisti 15 henkilöä, minkä lisäksi Raumalla toimi myös ostokomponenttien keskusvarasto ja valmiiden tavaroiden lähettämö. Kun Raumaster aloitti toimintansa, kuljettimet olivat olleet puhtaasti mekaanisia laitteita, mutta 2000-luvulla sähkötekniikasta oli tullut merkittävä osa toimitusta. Kuljettimilta odotettiin myös yhä enemmän it-ominaisuuksia, joiden avulla ne voivat kertoa valvontapöydälle tietoja toiminnastaan ja tilastaan. Monet asiakkaat halusivat myös nähdä järjestelmän teknisen anatomian yksittäisten laitteiden kytkentäkaavioita myöten valvontahuoneensa taululta. Uusia it-vaatimuksia aiheuttivat myös nopeasti kehittyvät logistiikkajärjestelmät.
Vuonna 2007 Raumaster Paper laajensi toimintansa Poriin.
Vuonna 2009 Ruotsiin perustettiin tytäryhtiö, Raumaster AB.
Historia > 2010–2019

Raumaster alkoi panostaa eukalyptuspuun kuorinta- ja haketusteknologian kehitykseen 2010-luvulla.
Vuonna 2010 Raumaster Paper osti valkeakoskelaisen Quattroll-yhtiön konkurssipesältä tuoteoikeudet. Quattroll oli valmistanut pituusleikkureita, rullaimia ja muita paperin jatkojalostuskoneita. Myynnin seurauksena Valkeakoskelle perustettiin toimipiste, johon palkattiin Quattrollin vanhoja työntekijöitä.
Vuonna 2011 Raumaster kuului liikevaihtonsa perusteella Suomen 500 suurimman yrityksen joukkoon. Yritys toimi Raumalla, Porissa ja Valkeakoskella ja toimitti raskaan teollisuuden kuljetinjärjestelmiä, esimerkiksi hihnakuljettimia, ympäri maailmaa.
Vuonna 2012 biovoimaloiden kuljetintoimituksia hallitsivat Suomessa Raumaster ja BMH Technology. Raumaster valmisti materiaalinkäsittelyjärjestelmiä metsäteollisuudelle ja energiantuotantoon, muun muassa kiinteiden polttoaineiden, tuhkien ja erilaisten lisäaineiden mekaanisia ja pneumaattisia kuljetinjärjestelmiä, soodakattila-alueen kuljetinjärjestelmiä, selluteollisuuden puunkäsittelylaitteita ja paperirullankäsittelyjärjestelmiä. Viennin osuus kuljetintuotannosta oli 75-80 prosenttia. Raumaster Oy:n kanssa samaan konserniin kuuluivat Raumaster Paper Oy ja ruotsalainen Raumaster AB, työntekijöitä oli yhteensä 266. Henkilöstöstä kaksi kolmasosaa oli insinöörejä. Yhtiön pääkonttori oli Raumalla, josta hoidettiin sekä myynti että projektien hallinta ja suunnittelu, myös erikoislaitteet valmistettiin Raumalla omassa konepajassa. Lisäksi konsernilla oli toimipisteet Porissa, Sastamalassa, Valkeakoskella, Shanghaissa, Tallinnassa ja Västeråsissa. Konserni ja sen lähiyritykset Ketjurauma ja virolainen Rauameister-konepaja työllistivät noin 400 henkilöä. Yhtiöllä oli noin 15 agenttia eri puolilla maailmaa. Yrityksen kauppojen koko vaihteli 50 000 euron ja 20 miljoonan euron välissä, keskimäärin kaupat olivat noin neljän miljoonan euron arvoisia.
Vuonna 2013 yhtiön liikevaihto oli 110 miljoonaa euroa.
Vuonna 2015 Raumaster teki Satakunnan maakunnan viidenneksi suurimman tuloksen. Toimitusjohtaja Jouko Mäkilän täyttäessä 60 vuotta hänen seuraajakseen valittiin John Bergman, joka toimi tehtävässään vuoteen 2019 asti. Mäkilä siirtyi konsernijohtajaksi.
Vuonna 2016 Raumasterin liikevaihto oli noin 115 miljoonaa euroa.
Pneuplan Oy väitti Raumaster Oy:n käyttäneen oikeudettomasti pneumaattisten kuljettimien valmistamiseen liittyviä yrityssalaisuuksia vuosina 2005-2017. Maaliskuussa 2017 Pirkanmaan käräjäoikeus hylkäsi Raumasteria vastaan nostetut syytteet. Vuonna 2017 Raumaster työllisti lähes 300 henkilöä, joista yli 200 oli Raumalla.
Pneuplan Oy vei syytteensä Turun hovioikeuteen, joka syyskuussa 2018 vahvisti käräjäoikeuden päätökset: Raumaster Oy tai sen johto eivät olleet syyllistyneet rikolliseen menettelyyn tai aiheuttaneet Pneuplan Oy:lle vahinkoa. Raumaster Oy:ssa oli noin 350 työntekijää ja sen liikevaihto oli 153 miljoonaa euroa.
Keväällä 2019 Raumaster avasi noin 30 työntekijän toimipisteen Ylöjärvelle.
Historia > 2020–

Helmikuussa 2020 yhtiön toimitusjohtajana aloitti Kari Pasanen.
Vuonna 2021 Raumasterilla oli 400 työntekijää.
 Toukokuussa Raumaster ja kolmetoista muuta Rauman seudulla sijaitsevaa organisaatiota lahjoittivat Turun yliopistolle automaatiotekniikkaan keskittyvän professuurin. Kesäkuussa Stora Enso teki merkittävän tilauksen Imatran tehtaiden hakkeenkäsittelyjärjestelmien uusimisesta.
 Raumalaisen jalkapalloseura Pallo-Iirojen harjoittelupaikkana toimiva talviharjoitteluhalli nimettiin Raumaster-halliksi.
Organisaatio

| Raumaster AB |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  osakeyhtiö
Perustettu:  2009
Toimitusjohtaja:  Ville Aho
Kotipaikka:  Hallstahammar 
Toiminta-alue:  Ruotsi
Tuotteet:  materiaalinkäsittelyjärjestelmät
Liikevaihto:  53,612 milj. kr (08/2022)
Tilikauden tulos:  4,4 milj. kr (08/2022)
Emoyhtiö:  Raumaster Oy
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Raumaster-konserniin kuuluu Raumaster Oy, Raumaster AB ja Raumaster Paper Oy. Yhtiön toimitusjohtajana toimii Kari Pasanen ja konsernijohtajana ja Raumaster Oy:n hallituksen puheenjohtajana Jouko Mäkilä.
Organisaatio > Yhteistyökumppanit

Ketjurauma Oy ja virolainen AS Rauameister-konepaja kuuluvat Raumasterin lähipiiriyrityksiin, eli niillä on lähes sama omistuspohja kuin Raumasterilla.
Raumaster on tehnyt yhteistyötä esimerkiksi suomalaisten Foster Wheelerin ja Kvaernerin kanssa sekä japanilaisen Sumitomo Heavy Industries -konsernin ja saksalaisen Voith Paperin kanssa.
Tuotteet

Raumaster valmistaa kuljetin- ja materiaalinkäsittelyjärjestelmiä raskaan teollisuuden tarpeisiin. Järjestelmiä toimitetaan tyypillisesti ympäristöihin, joissa vuosittainen käyttöaika on noin 8 000 tuntia. Toimituksiin kuuluu kuljettimien lisäksi myös prosesseissa syntyvien aineiden kuten tuhkan ja erilaisten kiinteiden aineiden kuljetuksiin ja varastointiin liittyvät tuotteet, kuten esimerkiksi haketuksessa tarvittavat hakut, kuorimarummut, siilot, purkaimet, seulat, repijät ja murskaimet.
Raumasterin kuljettimilla voi käsitellä esimerkiksi haketta, hiiltä, kuorta, puuta sekä kotitalous-, muovi- ja teollisuusjätettä.
Markkinat

Vuonna 2017 noin 70 prosenttia Raumasterin liikevaihdosta tuli viennistä.
Raumasterin tuotteita käytetään esimerkiksi sellu- tai paperitehtailla, puuta käyttävissä voimalaitoksissa ja jätteenkäsittelylaitoksissa.
Yhtiö on toimittanut tai aikeissa toimittaa esimerkiksi
rullankäsittelyjärjestelmän ja puuhakkeen kuljetin- ja seulontajärjestelmän Stora Enson Oulun tehtaalle samalla kun tehtaan paperikonelinja siirtyy kartongintuotantoon
hakkeen- ja kuorenkäsittelyjärjestelmän ruotsalaisen Södra Cellin Värön tehtaalle
kuoren- ja purunkäsittelyn laitteita sellutehdasprojektiin Indonesiaan
polttoaineen käsittelyjärjestelmät Lahti Energian Kymijärve biovoimalaitokseen
jätevoimalan materiaalinkäsittelyjärjestelmän Pekingin eteläpuolelle Shandongin maakuntaan
sivutuotekuljettimet ja uudentyyppisen seulontakonseptin Metsä Fibren Rauman sahalle, hakkeen- ja kuorenkäsittelyaluuen, kaasuttimen ja soodakattilan kuljetinjärjestelmät ja pääosan kalkin, meesankäsittelyn ja kaustisoinnin kuljettimista Kemin sellutehtaalle sekä sellupaalien purku- ja lastauslaitteistoja Ajoksen satamaan
Tunnustuksia

Vuonna 2003 Raumaster sai valtakunnallisen yrittäjäpalkinnon.
Vuonna 2010 Raumaster ja turkulainen Aura Mare valittiin Länsi-Suomen aluevoittajiksi Ernst & Younginin järjestämässä kasvuyrittäjäkilpailussa.
Vuonna 2012 Rauman kauppakamari myönsi vuoden 2012 kansainvälistymispalkinnon Raumasterille.
Vuonna 2014 Raumaster sai sertifikaatit ISO 9001, ISO 14001 ja OHSAS 18001, jotka kattavat laadun, ympäristön ja työturvallisuuden.
Vuonna 2018 Raumaster Paper sai sertifikaatit ISO 9001, ISO 14001 ja ISO 45001, jotka kattavat laadun, ympäristön ja työturvallisuuden.
Aiheesta muualla

Yrityksen kotisivut
Raumasterin toimisto Raumalla
Tunturi

Yllästunturi kesällä Ylläsjärven puolelta.
Tuntureiksi kutsutaan Fennoskandiassa sijaitsevia puurajan yläpuolelle ulottuvia pehmeämuotoisia vuoria. Tunturille ei kuitenkaan ole yksiselitteistä määritelmää. Kasvitieteilijät määrittelevät tunturin kasvillisuuden perusteella.
Tuntureiden synty

Tuntureiden syntyminen on seurausta 1,6–3 miljardia vuotta sitten tapahtuneesta kallioperän muodostumisesta ja siinä myöhemmin tapahtuneista muutoksista.
Vuorijonopoimutukset miljardeja vuosia sitten synnyttivät myös Suomeen Alppien kaltaiset vuoristot. Ne kuluivat kuitenkin niin Keski-Euroopassa kuin Suomessakin voimakkaan eroosion vaikutuksesta pois satojen miljoonien vuosien aikana. Nykyisten Alppien nousu Keski-Euroopassa tapahtui noin 65 miljoonaa vuotta sitten. Kallioperän levottomuus ulottui myös Fennoskandiaan nostaen kuluneen Skandivuoriston (Ruotsin ja Norjan Kölivuoristo) suunnilleen nykyiseen korkeuteensa sekä siihen kuuluneen Suomen puoleisen pienen alueen, Käsivarren vuoriston, noin 2 000 metrin korkuiseksi.
Nousu jatkui myös muilla Suomen puoleisilla pois kuluneilla vuoristoalueilla, Karelideilla. Pyöreämuotoisiksi hioutuneet vuorten tyviosat nousivat nykyisiksi tuntureiksi. Niiden arvellaan olleen tuolloin 100–200 metriä korkeampia kuin nykyisin.
Tunturin juuret

Tuntureiden juurista puhuttaessa puhutaan kallioperästä. Maaperä puolestaan on peruskallion eli kallioperän päällä olevaa irtainta maa-ainesta. Suomessa sen paksuus on 0–100 metriä ja keskimäärin 8,5 metriä.
Suomen kallioperän muodostumisen aikahaitari on suuri, noin miljardi vuotta: 3 000 miljoonasta vajaaseen 2 000:een miljoonaa vuotta. Ajanjaksoon sisältyy useita erilaisia kehitysvaiheita kuten törmäyksiä ja vuorijonojen muodostumisia. Suomen nuorin kallioperäosa kuuluu noin 1 800 miljoonaa vuotta vanhaan, Ruotsista Karjalaan ulottuvan Svekokarelidien muinaisvuoriston vuorijonopoimutuksen alueeseen. Sen lounaisosa on Pohjanmaalle kaartava Svekofennidien ja koillisosa Kainuusta Länsi-Lappiin ulottuva Karelidien vyöhyke. Noin 90 prosenttia Suomen kallioperästä kuuluu näihin alueisiin.
Tunturien ikä

Suomen tuntureiden ikä voidaan arvioida vaihtoehtoisesti kahden eri tapahtumasarjan perusteella: muinaisesta kallioperän muodostumisesta tai vain 65 miljoonaa vuotta sitten tapahtuneesta vuorten noususta.
Kallioperän iän ja koostumuksen eli kivilajien perusteella Suomen tunturit voidaan jakaa kolmeen eri ryhmään, joiden sekä ikä että koostumus poikkeavat merkittävästi toisistaan. Vanhimpia ovat Saariselän tunturit, joiden kallioperä on noin 1,9 miljardin vuoden ikäistä granuliittia. Lähes yhtä vanhoja, mutta koostumukseltaan erilaista kallioperää ovat Länsi- ja Keski-Lapin tunturit kuten tunnetut Ounastunturi, Ylläs, Aakenustunturi, Levi, Kumputunturi sekä Pelkosenniemen Pyhätunturi ja Kuusamon Rukatunturi. Niiden kallioperä muodostuu 1,9–1,8 miljardin vuoden ikäisistä kvartsiiteista. Merkittävästi nuorempi on geologisesti Köli-vuoristoon eli Skandeihin kuuluva Käsivarren Halti ympäristöineen. Sen kivilaji on gabro ja ikä vain noin 450 miljoonaa vuotta.
Tuntureiden kasvillisuusvyöhykkeet

Lapin tuntureiden juurella saattaa kasvaa havumetsää, korkeammalla koivuja, vielä ylempänä hajanaisesti vaivaiskoivuja. Metsänraja on se korkeus, jonka yllä
yhtenäinen metsä ei kasva, puurajan yllä taas ei kasva yksittäisiä puitakaan. Tunturipaljakka on tunturin puuton lakivyöhyke, jolla voi kasvaa heinää, varpuja, sammalta ja jäkälää.
Tunturien kasvillisuusvyöhykkeiden korkeus riippuu leveysasteesta. 
Suomen pohjoisimpien tunturien huipulla on vain kivikkoa, sammalta ja jäkälää.
Suomen tuntureita

Aakenustunturi
Aalistunturi
Ahmatunturi
Ailigas, saamelaisten pyhä tunturi
Halti (Haltiatunturi), Suomen korkein kohta
Hammastunturi
Iso-Syöte, Suomen eteläisin tunturi Riisitunturin ohella
Jauristunturi
Jäkäläpää
Kalkkoaivi
Karhutunturi
Kiellitunturi
Kivitunturi, Savukoski
Korsatunturi
Korvatunturi, Suomen ja Venäjän rajalla, joulupukin kotipaikka suomalaisessa kulttuurissa
Kovddoskaisi, Suomen neljänneksi korkein tunturi
Kumputunturi, Kittilä
Kätkätunturi, Sirkan kylä
Kätkätunturi, Puljun kylä
Käyrästunturi
Levi
Luosto
Maarestatunturit
Mallatunturit
Mustitunturi
Nivatunturi
Nuorttitunturi
Olostunturi
Oratunturi
Ounastunturi
Pallas
Palotunturi
Peltotunturi
Peuratunturi
Puitsitunturi
Puljutunturi
Pyhätunturi
Ridnitšohkka, korkein Suomessa oleva tunturin huippu
Riisitunturi, Suomen eteläisin tunturi Ison-Syötteen ohella
Ruka (vaara), huippua voidaan kutsua kasvitieteellisesti nummeksi.
Ropi
Saana
Saariselän tunturialueen tuntureita:
Kaunispää
Kiilopää
Sokosti, Saariselän tunturiketjun korkein tunturi
Saivaara
Sallatunturi
Salvastunturi
Sorsatunturi
Suomutunturi, vaara
Takatunturi
Takkaselkätunturi
Yllästunturi
Pyhitystunturi, tunturi Taivalkoskella
Salmitunturi, toinen Taivalkoskella sijaitsevista tuntureista
Viipustunturit:
Morgam-Viibus
Morgammâras
Poikkipää
Vuoltistunturi Sodankylä
Vuotostunturi
Värriötunturit
Kirjallisuutta

Antero Järvinen, Seppo Lahti. Suurtuntureiden luonto. Palmenia 2004.
Kalevi Raitasuo, Leo Lehtonen. Lintuja tuntureilla. WSOY 1954.
Esikot

| Esikot |
| --- | --- |
 Kääpiöesikko Primula vulgaris
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Lahko::  Ericales
Heimo::  Esikkokasvit Primulaceae
Suku::  Esikot Primula  L.
Synonyymit
 Heidinkukat (Cortusa L.)  Jumaltenkukat (Dodecatheon L.)  
Katso myös
   Esikot Wikispeciesissä   Esikot Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Esikot (Primula) on esikkokasvien heimoon kuuluva suku, jossa on 400–500 lajia. Lisäksi koristekasveina käytetään hybrideitä. Esikkoja kasvaa villeinä pohjoisen pallonpuoliskon lauhkealla vyöhykkeellä, Etelä-Amerikan vastaavassa ilmastossa sekä korkealla Etiopian, Indonesian ja Uuden Guinean vuorilla. Monia esikkoja kasvatetaan koristekasveina; joitakin käytetään rohtoina. Esimerkiksi kultaesikosta (Primula auricula) on kehitetty erilaisia lajikkeita ja hybridimuotoja koristekasveiksi yli 350 vuoden ajan.
Esikot kasvavat kosteassa, ravinteikkaassa maassa yleensä varsin varjoisissa paikoissa.
Monivuotiset esikot kukkivat varhain keväällä. Suvun tieteellinen nimi (Primula) tulee sanasta ensimmäinen (lat. Primus) ja viittaa kasvin aikaiseen kukkimiseen.
Lajeja

grönlanninesikko (Primula egaliksensis)
heidinesikko (Primula matthioli) (toukoheidinkukka eli heidinkukka Cortusa matthioli)
heloesikko (Primula prolifera)
himalajanesikko (Primula rosea)
huone-esikko (Primula obconica)
japaninesikko (Primula japonica)
jauhoesikko (Primula farinosa)
julianesikko (Primula juliae)
junnaninesikko (Primula aurantiaca)
karpaattienesikko (Primula halleri)
keijuesikko (Primula pedemontana)
keisarinesikko (Primula latifolia)
kesäesikko (Primula florindae)
kevätesikko (Primula veris)
kiinanesikko (Primula praenitens)
kiinankeltaesikko (Primula bulleyana)
kultaesikko (Primula auricula)
kääpiöesikko (Primula vulgaris)
lapinesikko (Primula stricta)
lehtoesikko eli etelänkevätesikko (Primula elatior)
luhtaesikko (Primula sieboldii)
lumiesikko (Primula chionantha)
malvaesikko (Primula malacoides)
norjanesikko (Primula scandinavica)
nuokkuesikko eli ruijanesikko (Primula nutans)
nystyesikko (Primula hirsuta)
palloesikko (Primula denticulata)
pikkuesikko (Primula minima)
purppuraesikko (Primula saxatilis)
ripsuesikko (Primula moupinensis)
rosoesikko (Primula polyneura)
setsuaninesikko (Primula pulverulenta)
sikkiminesikko (Primula sikkimensis)
silmäesikko (Primula laurentiana)
siperianesikko (Primula cortusoides)
tiibetinesikko (Primula alpicola)
tuoksuesikko (Primula beesiana)
tupsuesikko (Primula capitata)
tähkäesikko (Primula vialii)
varhaisesikko (Primula marginata)
vuoriesikko (Primula clusiana)
Aiheesta muualla

Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Esikot (Primula)
Suomen Lajitietokeskus: Esikot – Primula
Esikot (Primula) Life. Markku Savela
Flora of China: Primula (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q158974  Wikispecies: Primula  APDB: 194007  APNI: 158841  CoL: 6VPB  EoL: 60990  EPPO: 1PRIG  FNA: 126719  FoC: 126719  GBIF: 8026112  GRIN: 9834  iNaturalist: 55820  IPNI: 32831-1  ITIS: 24014  NBN: NHMSYS0000462063  NCBI: 49647  NZOR: d29b4d92-e26c-4bf4-bb4d-8f4357e57ede  Open Tree of Life: 545827  PLANTS: PRIMU  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:30005261-2  Tropicos: 40015977  VASCAN: 1588  WFO: wfo-4000031131  WoRMS: 425913
Esko Lehmus

Esko Olavi Lehmus (6. huhtikuuta 1919 Tampere – 31. elokuuta 2000 Tampere) oli suomalainen kustannustoimittaja ja Tampereella toimivan mainostoimisto Mainos Lehmuksen perustaja.
Esko Lehmus perusti Mainos Lehmuksen vuonna 1947. Toimisto työllisti enimmillään Tampereella noin 50 henkilöä ja Helsingissä 20 henkilöä. Mainos Lehmus suunnitteli muun muassa vuonna 1965 Tampereen jäähallissa pidettyjen jääkiekon maailmanmestaruuskisojen mainonnan. Toimiston graafisella osastolla työskenteli muun muassa taiteilija Kimmo Kaivanto.
Lehmus perusti vuonna 1960 yhdessä puolisonsa Hilkka Lehmuksen ja Kimmo Kaivannon kanssa kirjankustantamo Lehmuksen.
Lehmus teki opintomatkoja useisiin Euroopan maihin ja Yhdysvaltoihin. Hän oli Tampereen Mainosyhdistyksen kunniajäsen. Lehmuksen vanhemmat olivat faktori Antti Oskari Lehmus ja kutomon esimies Lyyli Alice (o.s. Kielo). Puoliso oli konttoristi Hilkka Kaarina (o.s. Vuohensilta) vuodesta 1948.
Esko Lehmus on haudattu Tampereelle Kalevankankaan hautausmaalle.
Toimitustöitä

Hymy lapselle: kokoelma kaskuja ja kuvia suomalaisesta lapsesta; päätoimittaja Esko Lehmus ; esipuhe Arvo Ylppö ; tekstiasu Harri Kaasalainen, ulkoasu ja taitto Kimmo Kaivanto. Lehmus, Tampere 1961
Nauru sodalle: sotiemme huumoria 1939–44 osat 1–2; toimituskunta: päätoimittaja Esko Lehmus ; teksti Pekka Kosonen ; kuvitus ja taitto Jussi Aarnio ; venäläinen osasto Yrjö Aav. Lehmus, Tampere 1961
Presidenttikaskut: kaskuja ja tarinoita tasavallan kahdeksasta päämiehestä; toim. Esko Lehmus ja Harri Kaasalainen ; esipuhe Kustaa Vilkuna ; esittelyt Matti Kurjensaari ; kuvitus K. Olavi. Lehmus, Tampere 1961, 8. painos 1963, 10. uusittu painos 1987 mukaan lisätty Mauno Koivisto -osuus, esittely Aimo Kairamo.
Nauru autolle; toimittanut Esko Lehmus ; kuvitus Jarmo Koivunen ; historiallisen osan suunnittelu ja kuvitus Olli Tasanen ; teknillinen asiantuntija Mauri J. Salo. Lehmus, Tampere 1964
Tampereen rotaryklubi 50 vuotta 1983. Tampereen rotaryklubi, Tampere 1983
Aiheesta muualla

Mainos Lehmuksen sivut
Vuohimies

| Vuohimies> Ominaisuudet |
| --- | --- |
Nimen etymologia:  Tulee olennon ulkonäöstä
Tuntomerkit:  Vuohen jalat, miehen vartalo ja pää, joilla on vuohenomaisia ​​piirteitä
Esiintyminen:  Havannoista on raportoitu Marylandista Texasiin
Kansanperinne
Kansanperinteen alkuperä:  Marylandin kansantarinat
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vuohimies (engl. Goatman) on kaupunkitarinoiden mukaan hybridi, joka on vuohen ja miehen sekoitus. Olentoa syytetään koirien taposta. Olennon väitetään asuvan metsässä Prince George’sin piirikunnassa Marylandissa Yhdysvalloissa.
Historia

Vuohimiestarinat saivat alkunsa 1970-luvun alussa Prince George’sin piirikunnassa useiden koirien katoamisten ja/tai kuolemien jälkeen, joista myöhemmin syytettiin olentoa. Kuitenkin ruumiiden kunnosta päätellen koirat jäivät junan alle. Huolimatta todisteista, jotka osoittavat tämän, tarinat vuohimiehen olemassa olosta jatkuivat erityisesti paikallisten opiskelijoiden keskuudessa. ”Vuohimies oli täällä” -graffitit eivät olleet harvinaisia, ja lainvalvontaviranomaiset saivat tavallisesti ilmoituksia silminnäkijähavainnoista, vaikkakin lukuisat niistä olivat kepposia.
Olennolla väitettiin yleisesti olevan ihmisen kasvot, mutta vartalo peitettynä hiuksilla. Kuitenkin kuvaukset erosivat siitä, muistuttiko vuohimies suurempaa karvaista humanoidia vai ihmistä, jolla vuohen alaosa oli samanlainen kuin kreikkalaisen mytologian Faunus-jumalan seuralaisilla fauneilla.
Vuohimiehen huhuttiin myös asuvan väliaikaisessa turvakodissa Prince George’sin piirikunnan luoteisosan metsäisellä alueella Bowien läheisyydessä. Joskus huhuttiin, että olento lähtee tappamaan koiran tai kiirehtii äkkiä hakkaamaan autoja kirveellä.
Muunnelmat

Joidenkin legendan muunnelmien mukaan vuohimies oli kerran tiedemies, joka työskenteli Beltsvillen maatalouden tutkimuskeskuksessa. Tässä muunnelmassa koe vuohen kanssa epäonnistuu ja tiedemies mutatoituu puoliksi mieheksi ja puoliksi vuoheksi. Olento alkaa aggressiivisesti hyökkäämään Beltsvillessä olevien autojen kimppuun. Toinen muunnelma legendasta väittää, että vuohimies oli vanha erakko, joka asui metsässä ja jonka voitiin usein nähdä kävelevän yksin yöllä Fletchertown Roadilla.
Marylandin yliopiston kansanrunoudentutkija Barry Pearsonin mukaan vuohimiehen legenda alkoi ”kauan, kauan, kauan”, kasvatti suosiota 1950- ja 1960-luvuilla ja oli tunnetuimmillaan 1970-luvulla, kun paikalliset asukkaat alkoivat syyttää sitä koirien kuolemista. Pearsonin mukaan kansanperinteellä on aina ”vaalija”, joka välittää sen seuraavalle sukupolvelle. Vuohimiehen tapauksessa vaalijoita ovat tylsistyneet teini-ikäiset, jotka käyvät tutustumassa vuohimies-tarinoissa mainittuihin paikkoihin. Usein vuohimiehen kerrotaan hyökkäävän rakastuneiden teinien kimppuun ja runtelevan näiden autoja kirveellä tai kivillä. Pearson huomauttaa, että ihmisen ja vuohen risteytystä muistuttavat hirviöt ovat olleet kansanperinteessä yleisiä. Tunnetuin niistä on kreikkalais-roomalaisen mytologian satyyri, joka vartioi metsiä ja himoitsi seksiä. Vuohimies ei tosin ole kiinnostunut lemmestä vaan sen kerrotaan käyttäytyvän väkivaltaisesti.
Epäilys (kirja)

| Epäilys> Eclipse |
| --- | --- |
 Kirjan kansikuva
Alkuperäisteos
Kirjailija:  Steph Meyer
Kieli:  englanti
Kustantaja:  Little, Brown and Company
Julkaistu:  2007
Sivumäärä:  629
ISBN:  978-0316160209
Suomennos
Suomentaja:  Pirkko Biström
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  2008
Sivumäärä:  527
ISBN:  978-951-0-34301-2
Sarja: Houkutus
Edeltävä:  Uusikuu
Seuraava:  Aamunkoi
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Epäilys (engl. Eclipse) on yhdysvaltalaisen kirjailijan Stephenie Meyerin luomaan suosittuun Houkutus-kirjasarjaan kuuluva fantasiakirja, joka julkaistiin alkuperäiskielellä vuonna 2007. Se jatkaa Isabella "Bella" Swanin ja vampyyri Edward Cullenin rakkaustarinaa. Epäilys on kirjasarjan kolmas osa. Sitä edelsi Uusikuu (2006), ja sen tarinaa jatkaa neljäs osa Aamunkoi (2008). Suomeksi Epäilys julkaistiin vuonna 2008 Pirkko Biströmin kääntämänä ja WSOY:n kustantamana. Kirjan pohjalta on tehty samanniminen elokuva.