stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Artturi J. Virtanen
Henkilöhistoria

Virtasen vanhemmat olivat rautatieläinen Karl Alfred Virtanen ja Amanda Maria Eriksson ja puoliso vuodesta 1918 Lydi Lovisa Husso. Virtanen tuli ylioppilaaksi Porvoon suomalaisesta yhteiskoulusta 1911 ja suoritti Helsingin kauppakorkeakoulussa loppututkinnon 1913. Hän oli harjoittelija Werner Söderström Oy:ssä 1912, Kustannus Oy Kirjan pääkirjanpitäjä 1913–1914, Helsingin Suomalainen Kirjakauppa Oy:n konttoripäällikkö 1914–1916, Kauppalehti Oy:n taloudenhoitaja 1916–1918, puolustusministeriön lääkintäosaston kamreeri ja sotilassairaaloiden ylitaloudenhoitaja 1918–1919, Suomen Kirjakauppiasyhdistyksen sihteeri 1918–1925, Maalaiskirjakauppiasliiton sihteeri 1925–1931, Kirjavälitys-yhtiön toimitusjohtaja 1919–1959 ja Suomen Kustannusyhdistyksen asiamies 1932–1959. Virtanen oli myös Yliopistokirjakauppa Oy:n toimitusjohtaja Turussa vuodesta 1935 ja Kirja Oy:n toimitusjohtaja Tampereella 1935–1955. Hän oli Kirjakauppakoulun opettaja 1916–1959 ja Suomen Kirjakauppalehden päätoimittaja 1933–1944. Hänellä oli lisäksi useita luottamustehtäviä. Kauppaneuvoksen arvonimen Virtanen sai 1956.
Julkaisuja

Vähittäismyynnin ja -kirjanpidon hoito-ohjeita, 1916
Ylioppilastutkinnon reaalikoe, 1932 (toim.)
Netto-laskutaulukkoja: kirjakauppoja varten, 1933
Suomen kustannusyhdistys 1858 5/VI 1933: 75-vuotiskatsaus, 1933
Kirjakaupallisen komissiojärjestelmän rationalisoiminen, 1938
Kirjakaupan kirjanpito, 1940
Välityskirjakauppa kirjakaupallisena keskittymisilmiönä ja Kirjavälitys-osakeyhtiön 25-vuotinen toiminta, 1944
Kirjakauppavarastojen inventointi ja arvostus, 1948
Kirjakauppaoppi: kirjakauppakoulua ja itseopiskelua varten, 1950
Kirjakauppojen liiketalous ja kannattavuus v. 1952, 1954
Suomen kirjakaupan ja kustannustoiminnan vaiheita: Suomen Kustannusyhdistyksen satavuotisen (1858–1958) toiminnan johdosta, 1958
Kirjakauppojen liiketalous ja kannattavuus v. 1959, 1960
Askolan Kirkonseudun työväentalo

| Askolan Kirkonseudun työväentalo |
| --- | --- |
 Askolan Kirkonseudun työväenyhdistyksen työväentalo.
Sijainti:  Askola
Rakennustyyppi:  työväentalo
Valmistumisvuosi:  1908
Rakennuttaja:  Askolan Kirkonseudun työväenyhdistys
Runkorakenne:  puu
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Askolan Kirkonseudun työväentalo oli Askolan kunnan kirkonkylässä sijainnut työväentalo.
Historiaa

Askolan Kirkonseudun työväenyhdistys perustettiin vuonna 1906. Juopa työväestön ja talollisten välillä oli Askolassa vähäinen. Työväenyhdistyksen jäseniksi liittyikin monia talollisia, ja kokouksia pidettiin myös talojen tuvissa. Yhdistys hankki Vakkolasta puusepänverstaan, josta tuli vuonna 1908 yhdistyksen talo ”Torppa”. Yksi talon isäntä oli vuokrannut tontin taloa varten ja kaksi muuta takasi yhdistyksen pankkilainan, jonka vakuudeksi saivat työväenyhdistyksen omaisuuteen ensimmäisen kiinnityksen. Talon lämmitystä varten järjestettiin polttopuukeräys.
Kymmenen vuoden ajan toiminta työväentalolla oli vilkasta. Kansalaissota katkaisi toiminnan kokonaan, eikä se saanut sen jälkeen enää kestävää pohjaa. Vielä vuonna 1923 suunniteltiin talon kunnostamista, mutta sitä ei toteutettu. Työväentalo jäi hiljalleen luhistumaan ja työväenyhdistys lopetettiin 1930-luvun alussa.
Bar-sur-Aube

Aube-joki virtaa Bar-sur-Auben kylän läpi
Bar-sur-Aube on kunta Auben departementissa Champagne-Ardennen hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 6 261 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Bar-sur-Auben pinta-ala on 16 neliökilometriä.
Jako kahteen

| Jako kahteen |
| --- | --- |
Tyyli:  draama
Kestoaika:  30 minuuttia
Pääosissa:  Mari Rantasila Ilkka Heiskanen Kirsikka Kataja Alina Tomnikov
Alkuperämaa:   Suomi
Verkko:  Yle TV2
Esitetty:  15. marraskuuta 2006 – 31. tammikuuta 2007
Tuotantokausia:  1
Jaksoja:  10
Tuotanto
Ohjaaja(t):  Saara Saarela
Käsikirjoittaja(t):  Selja Ahava
Tuotantoyhtiö(t):  Moskito Television
Aiheesta muualla
IMDb 
Jako kahteen on vuosina 2006–2007 Yle TV2 -kanavalla esitetty suomalainen kymmenosainen draamasarja, jonka käsikirjoitti Selja Ahava ja ohjasi Saara Saarela.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Mari Rantasila  | … |  Äiti   |
|  Ilkka Heiskanen  | … |  Isä   |
|  Kirsikka Kataja  | … |  Meri   |
|  Alina Tomnikov  | … |  Tuuli   |
|  Jukka Leisti  | … |  Hermit   |
Jaksot

| Jakso | Nimi | Ensiesitys |
| --- | --- | --- |
| 1. | Kivi, paperi, sakset | 15. marraskuuta 2006 |
| 2. | Äiteen tykönä | 22. marraskuuta 2006 |
| 3. | Katoamistemppuja | 29. marraskuuta 2006 |
| 4. | Muutosvastarintaa | 13. joulukuuta 2006 |
| 5. | Myrskyvaroituksia | 27. joulukuuta 2006 |
| 6. | Koteloituneita kavereita | 3. tammikuuta 2007 |
| 7. | Skandaalihäät | 10. tammikuuta 2007 |
| 8. | Syntyneet lähtemään | 17. tammikuuta 2007 |
| 9. | Kodittomat | 24. tammikuuta 2007 |
| 10. | Matkakuumetta | 31. tammikuuta 2007 |
Aiheesta muualla

Jako kahteen Ylen sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Janne Hukkinen

Janne Ilmari Hukkinen (s. 6. lokakuuta 1957 Helsinki) on suomalainen ympäristöpolitiikan professori Helsingin yliopistossa elokuusta 2008. Hän toimi ympäristönsuojelun professorina Teknillisessä korkeakoulussa 1999–2008.
Hukkinen valmistui diplomi-insinööriksi Helsingin Teknillisestä korkeakoulusta 1984 ja väitteli Kalifornian yliopiston Berkeleyn kampusyliopistossa 1990. Vuosina 1993–1996 hän toimi apulaisprofessorina Alankomaissa Maastricht School of Managementissa. Vuosina 1996–1998 Hukkinen johti Lapin yliopiston Arktista keskusta ja toimi sen professorina. Hän tutkii muun muassa kestävyyden arvioinnin ja strategioiden sosio-kognitiivisia ulottuvuuksia.
Hukkinen on ollut Korkeimman hallinto-oikeuden ympäristöasiantuntijaneuvos vuodesta 2000. Hän on ollut Suomen Tiedeseuran jäsen vuodesta 2012.
Julkaisuja

Institutions in environmental management: constructing mental models in sustainability.  London; New York:  Routledge, 1999.  ISBN 978-0-203-02974-9.
Sustainability networks: cognitive tools for expert collaboration in social-ecological systems.  New York, N.Y.:  Routledge, 2008.  ISBN 978-0-415-46160-3.
Aiheesta muualla

Janne I. Hukkisen verkkosivut
Ashab Air

| Ashab Air |
| --- | --- |
 IATA: –  –  ICAO: HAB 
Perustettu:  1997
Lakkautettu:  1999
Laivaston koko:  2
Ashab Air (IATA: –, ICAO: HAB) oli venäläinen lentoyhtiö, joka perustettiin Tšetšenian toiseksi kansalliseksi lentoyhtiöksi vuonna 1997 ensimmäisen Tšetšenian sodan jälkeen. Se lopetti lentonsa toisen Tšetšenian sodan sytyttyä syyskuussa 1999.
Laivasto

Ashab Airin laivastoon kuuluivat seuraavat lentokoneet:
1 Tupolev Tu-134A
1 Tupolev Tu-134AK
Apollo-ohjelmaa koskevat huijaussyytökset

Neil Armstrong ja Edwin Aldrin harjoittelemassa kuulentoa Maan pinnalla. Mahdollisuus simuloida kuulennon oloja maan päällä on saanut jotkut uskomaan, että kuulento olikin huijausta.
Apollo-ohjelmaa koskevat huijaussyytökset ovat sarja väitteitä, joiden mukaan Apollo-avaruuslennoilla ei laskeuduttu Kuuhun, vaan NASA tai jokin muu ohjelmaan yhteydessä oleva taho väärensi lennot. Syytösten mukaan astronautit kävivät vain maatakiertävällä radalla, koska Van Allenin vyöhykkeiden ja auringonpurkausten säteily, sekä rakettiteknologian rajoitukset estivät kuulennot. Kuuvideot ja valokuvat lavastettiin maassa ja maata kiertävällä radalla. Motiivina oli Neuvostoliiton voittaminen kuukilvassa, Vietnamin sodan repimän yhteiskunnan rauhoittaminen ja NASAn alihankkijoina toimineiden yritysten voitot. Vuonna 1999 tehdyssä tutkimuksessa kuusi prosenttia amerikkalaisista uskoi lentojen olleen lavastettuja.
Tutkijat

Kuuluisia Apollo-lentoja koskevan huijauksen tutkjoita ovat muun muassa rakettimoottoreita valmistaneella Rocketdynellä työskennellyt Bill Kaysing, joka kirjoitti kirjan We Never Went to the Moon: America’s Thirty Billion Dollar Swindle, elokuvaohjaaja Bart Sibrel, joka ohjasi dokumentit A Funny Thing Happened on the Way to the Moon ja Astronauts Gone Wild, Ralph Rene, joka kirjoitti kirjan NASA Mooned America! – How We Never Went to the Moon, and Why, David Percy ja Mary Bennet, jotka tekivät kirjan Dark Moon ja dokumentin What Happened on the Moon, sekä Moonfaker-sarjan tekijä, geologi Jarrah White.
Marraskuussa 2018 Venäjän avaruusjärjestö (Roskosmos) alkoi tutkia, ovatko Yhdysvaltojen kuulennot todella tapahtuneet. Venäjä lentää paikan päälle kuuhun tarkastamaan asian.
Huijausteoria

Tyypillisessä kuulentoa koskevassa huijausteoriassa esiintyy useimmiten ainakin seuraavat väitteet:
Astronautit eivät koskaan laskeutuneet Kuuhun, vaikka mahdollisesti lensivätkin raketilla tai käydä Maata kiertävällä radalla.
NASA ja ehkä jotkut muut pettivät tarkoituksella suurta yleisöä ja ehkä myös Yhdysvaltain johtoa tehtailemalla todisteet kuulennoille, jota ovat muun muassa telemetrianauhat, keskustelut kuualuksen ja maa-aseman välillä, valokuvat ja kuunäytteet. Vuonna 2009 NASA ilmoitti vahingossa tuhonneensa ensimmäisen kuukävelyn alkuperäisen kuvamateriaalin.
NASA ja ehkä muut osanottajat jatkavat tänäkin päivänä huijauksen peittelyä.
Esimerkkejä väitteistä ja vastaväitteistä

Ainakin nämä ovat klassisia kansanomaisia huijausteoriaa puoltavia argumentteja sekä ne epäpäteviksi osoittavia vasta-argumentteja:
Van Allenin vyöhykkeet sisältävät voimakasta säteilyä, joka olisi aiheuttanut oireita astronauteille, kuten pahoinvointia ja kuitenkin astronautit juuri kuulentojen jälkeen tehdyissä televisiohaastatteluissa vaikuttavat täysin terveiltä. Auringonpurkauksien säteily varsinkin Apollo 16- ja 17-lennoilla olisi ollut erittäin vaarallista.
Kuvissa ei näy moottorin tuottamaa kraatteria laskeutumismoduulin alla, eikä edes pöly raketin alta ole lentänyt pois.
Astronauttien pystyttämä Yhdysvaltain lippu liehuu, vaikka Kuulla ei ole kaasukehää.
Eräissä valokuvissa olevissa kivissä näkyy selkeästi "C"-kirjain, joka osoittaa, että ne ovat rekvisiittaa.
Todisteet sen puolesta, että kuulennot tehtiin

Vuonna 2001 oli elossa yhdeksän Kuussa käynyttä astronauttia, jotka todistivat käyneensä kuussa kameroineen. Kuusta tuotiin 381 kiloa kiviä, joiden mineraalikoostumus ja rakenne on erilainen kuin Maasta löydettyjen kivien. Niitä ovat tutkineet riippumattomat tiedemiehet monista maista. Kuulennoilla astronautit jättivät Kuun pinnalle erilaisia instrumentteja, joiden avulla on myöhemmin havainnoitu esimerkiksi Kuun seismistä toimintaa. Kuun pinnalle jätettiin myös kolme peiliä, joihin suunnattavilla lasersäteillä nykyisinkin määritetään Kuun ja Maan välinen etäisyys. Kuuta kiertävä yhdysvaltalainen avaruusluotain onnistui vuonna 2011 ottamaan tarkkoja kuvia Kuun pinnasta. Näissä valokuvissa näkyvät esimerkiksi kuukapselien laskeutumispaikat, astronauttien jalanjäljet ja kuuauton renkaanjäljet.
Elokuvia

Huijausväitteiden inspiroimat elokuvat, kuten Capricorn yksi (1978) ovat herättäneet epävarmuutta laajemminkin.
Elokuvassa avaruusalus Capricornin on tarkoitus lähteä Marsiin. Elossapitojärjestelmään tulee vika ja raketti lähtee miehittämättömänä kohti Marsia astronauttien poistuessa salaa kapselista ennen raketin laukaisua. Tämän jälkeen astronautit viettävät aikaa muun muassa Marsia jäljittelevässä studiossa. Kun miehittämätön alus tuhoutuu palatessaan, päätetään astronautit surmata. Alkaa ajojahti yhdysvaltalaisella aavikolla. Yksi astronauteista selviää hengissä ja paljastaa Mars-huijauksen.
Elokuvan todellista tarkoitusta ei voitane epäillä. Marsiin laskeutuva alus muistuttaa kovin paljon Apollo-ohjelman kuualusta.
Eräiden väitteiden mukaan Stanley Kubrick, joka vastikään oli saanut elokuvan 2001: Avaruusseikkailu valmiiksi, olisi auttanut NASAa lavastamaan kuulennot elokuvan lavasteissa.
Väitteitä on myös parodioitu. Ranskalainen valedokumentti Opération Lune (esitetty Suomessa televisiossa nimellä Kuun pimeä puoli) vuodelta 2002 lähtee käsittelemään Kubrick-yhteyttä ja haastattelee useita arvovaltaisia henkilöitä, esimerkiksi Donald Rumsfeldiä ja Henry Kissingeriä. Dokumentin edetessä kuitenkin esitetään aina vain entistä absurdimpia väitteitä.
Aiheesta muualla

Bad Astronomy – Phil Plaitin syytösvastainen sivusto (englanniksi)
Clavius – syytöksiin kriittisesti suhtautuva sivusto (englanniksi)
Science@Nasa: The Great Moon Hoax (Arkistoitu – Internet Archive)
Nasa: LRO Sees Apollo Landing Sites (Arkistoitu – Internet Archive)
Telegraph: Apollo 11 Moon landing: conspiracy theories debunked
Kuussa käynnistä pian 40 vuotta -vai onko sittenkään? -Artikkeli Ajassa Nyt -verkkolehdessä[vanhentunut linkki]
Nvidia pilasi ilon: Kuussa käytiin sittenkin Digitoday.fi.  22.9.2014. Taloussanomat. Viitattu 29.12.2015.
Moon landing conspiracy theories (kokoelma BBC:n videoleikkeitä salaliittoteorioista) BBC. Viitattu 3.3.2013. (englanniksi)
Moon landing conspiracy theories – Englanninkielinen erittäin kattava wikipedia-sivusto salaliittoteorioiden tarkoituksista ja todenperäisyyksistä
Suosittuja salaliittoteorioita
| --- | --- |
Kuolemia:   John F. Kennedyn salamurhan teoriat  Salaliittoteoriat prinsessa Dianan kuolemasta  Salaliittoteoriat Dag Hammarskjöldin kuolemasta  Salaliittoteoriat Adolf Hitlerin kuolemasta  Salaliittoteoriat Elvis Presleyn kuolemasta  Salaliittoteoriat Johannes Paavali I:n kuolemasta  Salaliittoteoriat Osama bin Ladenin kuolemasta 
Onnettomuuksia:   Estonian uppoamisen salaliittoteoriat 
Terrori-iskuja:   Venäjän kerrostalopommeja koskevat salaliittoteoriat  Syyskuun 11. päivän terroritekojen salaliittoteoriat 
Avaruus ja maan ulkopuolinen elämä:   Apollo-ohjelmaa koskevat huijaussyytökset  Black Knight -satelliitti  Liskoihmiset  Mustapukuiset miehet  Natsiufot  Nibiru  Roswellin tapaus 
Muita:   Bilderberg-ryhmä  Die Glocke  Epäilyt Barack Obaman kansalaisuudesta  Eurabia/Väestönvaihto/Kalergi-salaliittoteoria  Great Reset  Grooming  HAARP  Holokaustin kiistäminen  Illuminati  Keksitty keskiaika  Kemikaalivanat  Koronaviruspandemiaan liittyvät salaliittoteoriat  Kulttuurimarxilaisuus  Kuollut internet -teoria  Lilla Saltsjöbadsavtalet  Mustat helikopterit  NESARA  Paul on kuollut  Philadelphia-koe  Pizzagate  QAnon  Selkäänpuukotusteoria  Siionin veljeskunta  Siionin viisaiden pöytäkirjat  Syvä valtio  Uusi kronologia  Uusi maailmanjärjestys  Valkoisten kansanmurha  Varsovan keskitysleirin puolalaisten murhaaminen  ZOG 
Maa nousee Kuun pinnan yllä kuuta kiertävällä radalla. Tähtiä ei kuvassa näy, mikä on yksi klassisista argumenteista huijausteorian puolesta, mutta todellisuudessa se, ettei tähtiä kuvassa näy, johtuu siitä, että kameran valotusaika on hyvin lyhyt. Tähdille taas tarvitaan hyvin pitkiä valotusaikoja, mikä ylivalottaisi Maan ja Kuun niin, ettei niiden yksityiskohtia erottaisi.
Asynkroninen verkko-opetus

Asynkroninen verkko-opetus tarkoittaa verkko-opiskelua, jossa osapuolet eivät ole kasvokkain. Tämä tarkoittaa sitä että, opiskelija ja opettaja eivät kommunikoi reaaliaikaisesti keskenään. Sen sijaan nauhoitukset, sähköposti, fax, keskustelupalstat, ketjutetut keskustelut ja verkkopohjainen harjoittelu ovat asynkronista opiskelua. Yksi asynkronisen verkko-opiskelun hyödyistä on se, että osallistuja hallitsee opiskeluprosessin tahtia. Tämä tarkoittaa usein sitä, että asynkroninen verkko-opiskelu on riippumatonta sekä paikasta että ajasta.
Asynkronisen verkko-opetuksen vastakohta on synkroninen verkko-opetus.
Antti-Veikko Perheentupa

| Antti-Veikko Perheentupa> Kansanedustaja |
| --- | --- |
 5.4.1966–21.1.1972  
Ryhmä/puolue:  SDP
Vaalipiiri:  Turun läänin pohjoinen
Henkilötiedot
Syntynyt: 3. marraskuuta 1930 Loimaa
Kuollut: 13. lokakuuta 2007 (76 vuotta) Helsinki
Ammatti:  sosiaalipedagogi, psykoterapeutti
Antti-Veikko Olavi Perheentupa (3. marraskuuta 1930 Loimaa – 13. lokakuuta 2007 Helsinki) oli suomalainen sosiaalipedagogi ja psykoterapeutti, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1966–1972.
Elämä

Antti-Veikko Perheentuvan vanhemmat olivat rovasti Antti Perheentupa ja filosofian maisteri Suoma Augusta Wikström (1892–1982). Hän kirjoitti ylioppilaaksi 1953 ja valmistui Helsingin yliopistosta valtiotieteiden kandidaatiksi 1958. Opintojensa ohessa Perheentupa toimi Satakuntalaisella Osakunnalla, ja houkutteli sieltä ainakin kirjailija Arvo Salon SDP:n jäseneksi. Osakunnan ilmapiiri oli vielä 50-luvulla epäpoliittinen ja vasemmistolaisuus oli käytännössä tuntematonta. Vuonna 1979 Perheentupa suoritti psykoterapeutin tutkinnon Therapeia-säätiössä.
Perheentupa toimi Suomen Työn Liiton tiedotussihteerinä 1957–1958, jonka jälkeen hän aloitti isänsä perustaman Antinkartanon kehitysvammalaitoksen johtajana Ulvilassa. Vuosina 1971–1979 Perheentupa työskenteli sosiaalihallituksen vammaishuolto-osastolla osastopäällikkönä ja 1979–1984 Kriittisen korkeakoulun pääsihteerinä. Vuonna 1984 Perheentupa perusti puolisonsa Britt-Marie Perheentuvan kanssa Sosiaalipedagogisen keskuksen, jonka johtajana hän toimi vuoteen 1992 saakka. Eläkkeelle jäätyään Perheentupa perusti Miessakit ry:n, jonka puheenjohtaja hän oli 1996–1999.
Perheentupa toimi sosialidemokraattien kansanedustajana vuosina 1966–1972 ja oli presidentin valitsijamiehenä 1968. Porin kaupunginvaltuuston jäsen hän oli 1961–1971. Vuonna 1974 Perheentupa erosi SDP:stä ja ilmoitti sen jälkeen olevansa puoluepoliittisesti sitoutumaton.
Perheentupa tunnettiin yhteiskuntakriitikkona, joka halusi uudistaa erityisesti sosiaalipolitiikkaa. Vuonna 1993 ilmestyneessä Oikeudenmukaisuutta toisin tavoin -kirjasaan hän esitti ajatuksen perustulosta sekä kaikkia kansalaisia koskevasta omistusasunnon ja velattoman koulutuksen oikeudesta. Perheentupa kuoli Helsingin Terhokodissa 77-vuotiaana lokakuussa 2007.
Perhe

Antti-Veikko Perheentuvan ensimmäinen puoliso oli kirjastoneuvos Liisa Mirjam Kola, jonka kanssa hän avioitui 1956. Heidän poikiaan ovat agronomi Tuomas Perheentupa ja muotoilija Eljas Perheentupa. Perheentuvan toinen puoliso oli psykoterapeutti Solveig Britt-Marie Mattsson.
Antti-Veikko Perheentuvan veli on pediatri Jaakko Perheentupa.
Teokset

Yhteisöjen ymmärtämisestä : sosiaalipedagogisen ajattelun lähtökohtia.  Helsinki:  Kriittinen korkeakoulu, 1986.  ISBN 951-93660-3-2.
Oikeudenmukaisuutta toisin tavoin : haasteita 90-luvun sosiaalipolitiikalle.  Porvoo ; Helsinki ; Juva:  WSOY, 1993.  ISBN 951-01881-3-1.
Perheentupa, Antti-Veikko (toim.): Ihminen, tunteet ja yhteisön elämä : sosiaalipedagogisia näkökulmia.  (Sosiaalipedagogiikan säätiön kymmenvuotisjulkaisu)  Helsinki:  Arator, 1995.  ISBN 952-96191-0-3.
Salaperäinen minuus : puheenvuoro ihmiskäsityskeskusteluun.  Jyväskylä:  Atena, 1997.  ISBN 951-79607-6-X.
Janne Oksanen

Janne Oksanen (s. 1994) on suomalainen pianisti.
Ura

Janne Oksanen soitti ensimmäisen soolokonserttinsa 15-vuotiaana, jonka jälkeen hän on esiintynyt laajasti Suomen lisäksi monissa Euroopan maissa ja Yhdysvalloissa. Keväällä 2018 hän esitti Toivo Kuulan koko pianotuotannon loppuunmyydyssä Musiikkitalon Camerata-salissa Helsingissä. Yle Radio 1 äänitti konsertin. Syksyllä 2019 Alba Records julkaisi Oksasen debyyttialbumin Kuula: The Piano Works, joka on saanut arvioina muun muassa Helsingin Sanomilta viisi tähteä ja paikan ”Vuoden 2019 parhaat albumit” -listalla. Julkaisua seurasi yli 30 kaupungin konserttikiertue.
Oksanen on palkittu useissa kansallisissa ja kansainvälisissä kilpailuissa, muun muassa Helmi Vesa 2019, Nordic Piano Competition 2017 (Paras Bach-tulkinta), Leevi Madetoja 2012 ja Citta di Ghioggia 2009. Hän on esiintynyt Academy Winds -orkesterin, Vantaan Nuorten Sinfoniaorkesterin ja Tapiolan Nuorten Sinfonikkojen solistina.
Oksanen on myös monipuolinen pedagogi. Yhdysvalloissa tunnettu ergonominen pianonsoiton lähestymistapa Taubman Approach  paransi hänen pitkäaikaiset rasitusvammansa alkuvuodesta 2017 ja hän on sittemmin syventynyt tämän lähestymistavan opiskeluun ja opettamiseen. Hän kirjoitti aiheesta kirjallisen maisterityönsä Taubman Approach – pianistin parantava voima, joka huomioitiin muun muassa Rondo-lehdessä. Toukokuussa 2018 hän vieraili Lapin musiikkiopistossa mestarikurssiopettajana ja luennoitsijana.
Oksanen opiskeli Sibelius-Akatemiassa ja Pariisin konservatoriossa. Hänen opettajiinsa ovat kuuluneet Teppo Koivisto, Rebekka Angervo ja Pariisin konservatoriossa vuosina 2014–2015 Denis Pascal. Oksanen on lisäksi osallistunut Pascal Devoyonin, Konstantin Boginon, Edna Golandskyn, Malcolm Bilsonin, Alberto Nosèn, Liisa Pohjolan ja Matti Raekallion pitämille mestarikursseille. Oksanen sai musiikin kandidaatin oppiarvon vuonna 2016 ja siirtyi maisteriopintoihin, joissa häntä on ohjannut Risto-Matti Marin.un muassa tulkinnut Toivo Kuulan kokonaistuotannon pianolle.
Oksanen on esiintynyt orkesteripianistina nuorten sinfonikkojen (2011) sekä Esa-Pekka Salosen johtaman Sibelius-Akatemian ja Juilliard Schoolin yhteisorkesterin (2017) kanssa. Vuonna 2018 Oksanen vieraili luennoimassa ja pitämässä mestarikurssia Lapin musiikkiopistossa.
Oksanen on toiminut musiikin parissa myös klassisen pianonsoiton ulkopuolella. Hän on myös opiskellut orkesterinjohtoa ja sävellystä.
Aiheesta muualla

Viralliset sivut
Asterixis

Asterixis on liikehäiriö, joka aiheuttaa hyvin hitaan ja epäsäännöllisen vapinan kaltaisen liikkeen. Ensi kertaa häiriö kuvattiin vuonna 1949 hepaattisesta enkefalopatiasta kärsineillä potilailla. Maksasairaiden lisäksi häiriöstä voivat kärsiä esimerkiksi tiettyjä lääkkeitä käyttäneet.
Aymen Dahmen

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Syntymäaika: 28. tammikuuta 1997 (ikä 27)
Syntymäpaikka: Sfax, Tunisia
Pelipaikka: Maalivahti
Pituus: 188 cm
Seura
Seura:  CS Sfaxien
Pelinumero: 1
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2017– |  CS Sfaxien | 117 (0) |
Maajoukkue
| 2018–2019 2021– |  Ranska U-21  Tunisia | 13 (0) 6 (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 26. marraskuuta 2022.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 26. marraskuuta 2022.
Aymen Dahmen (arab. أيمن دحمان‎, s. 28. tammikuuta 1997 Sfax) on tunisialainen jalkapallomaalivahti. Hän edustaa Tunisian pääsarjassa pelaavaa CS Sfaxienia.
Seurajoukkueura

Dahmen aloitti uransa kasvattajaseurassaan CS Sfaxienissa kaudella 2017–2018. Tuolloin hän oli joukkueen varamaalivahti. Rami Jridin siirryttä kauden jälkeen Esperanceen nousi Dahmen seuran ykkösmaalivahdiksi. Hän saavutti joukkueen kanssa Tunisian cupin mestaruuden, kun pääsarjassa joukkue sijoittui kolmanneksi.
Kaudella 2019–2020 Dahmenin Sfaxien sijoittui Tunisian pääsarjassa toiseksi Esperancen voitettua mestaruuden.
Kausi 2020–2021 meni vaihtelevasti, kun joukkue sijoittui pääsarjassa viidenneksi. Sitä vastoin Dahmen saavutti Sfaxienin kanssa toistamiseen Tunisian cupin mestaruuden.
Dahmen saavutti myös kaudella 2021–2022 Tunisian cupin mestaruuden, kun Sfaxien voitti loppuottelussa AS Marsan 0–2.
Maajoukkueura

Dahmen pelasi Tunisian alle 23-vuotiaiden maajoukkueissa vuosina 2018–2019. Hänen ensimmäinen A-maaottelu Tunisian paidassa oli 28. maaliskuuta 2021 Päiväntasaaja vastaan Afrikan kisojen karsintaottelussa. Tunisia voitti ottelun 2–1.
Kesäkuussa 2022 Dahmen saavutti Tunisialle Kirin Cupin mestaruuden. Hän pelasi kisojen kaikki ottelut.
Dahmen valittiin Tunisian maajoukkueeseen 2022 MM-kilpailuihin Qatariin.
Bar-Kays

Bar-Kays oli kuuluisan Stax-yhtiön leivissä aloittanut soul- ja funk-yhtye.
Ensimmäinen albumi, Soul Finger (1967) sisälsi kuuluisan samannimisen kappaleen. Yhtye teki tuolloin instrumentaalimusiikkia ja soitti monien Stax-artistien artistien, kuten Otis Reddingin ja Isaac Hayesin, taustalla. 10. joulukuuta, 1967, yhtyeen kitaristi, urkuri, saksofonisti ja rumpali kuolivat lento-onnettomuudessa Lake Mononan yläpuolella matkalla Wisconsinin Madisoniin. Onnettomuudesta selvinnyt trumpetisti Ben Cauley sekä lentokoneesta myöhästynyt basisti James Alexander kokosivat yhtyeen kuitenkin samalla nimellä uudelleen. 1970-luvulla yhtye levytti funkia Mercury Recordsin riveissä, tunnetuin albumi oli vuonna 1976 julkaistu Too Hot to Stop. R&B-listahittejä syntyi vielä 1980-luvunkin puolella. Vuonna 1991 yhtyeen basisti Alexander aloitti parin vuoden tauon jälkeen keikkailun Bar-Kays-nimellä uudestaan uusilla jäsenillä.