stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
I.P. Vipotiina

I.P. Vipotiina elokuussa 2010 suomenennätysjuoksunsa loppusuoralle tultaessa.
I.P. Vipotiina (s. 1. kesäkuuta 1999 — 5. marraskuuta 2024) on suomenhevostamma. Se on vuosien 2009, 2010 ja 2011 ravikuningatar I.P. Vipotiinan isä on Turo ja emä I.P. Vipotti. Sen säkäkorkeus on 155 cm. Hevosta ohjasti Pertti Puikkonen, jonka tallissa Espoonkartanon alueella se asuu. Sen omistavat Seppo Juvonen sekä Rip Rap Team eli Jouni Koittola ja Hannu Hokkanen. Sen on kasvattanut Heikki Parviainen. Parvaisen kasvattamien hevosten nimessä oleva etuliite I.P. tulee kantatamma Ilta-Postin nimestä. I.P. Vipotiinan hoitaja Jaana Lehtonen valittiin vuoden 2010 hevosenhoitajaksi ja I.P. Vipotiina Vuoden vanhemmaksi suomenhevostammaksi..
Kilpaura

I.P. Vipotiina juoksi 3-vuotiaana tammojen täyden matkan suomenennätykset 1.34,9 volttilähetyksellä ja 1.34,1 autolähetyksellä. 4-vuotiaana se voitti Kriteriumin, Pikkuprinssin, Pikkupelimannin ja Oulu Expressin, 5-vuotiaana Suomenhevosten Derbyn. Se on osallistunut kuninkuusraveihin vuosina 2006 ja 2007. 10-vuotiaana juoksi tammojen SE-ajan (ja ME) 1.20,2aly ja voitti siten Suurmestaruus-ajon. Se on ravikuningatar 2009 ja 2010.
I.P. Vipotiinalta leikattiin 2006 nuljuluusta palanen, ja sen arveltiin joutuvan lopettamaan raviuransa ja siirtymään siitoshevoseksi.
Vuoden 2010 Kuninkuusraveissa Oulussa I.P. Vipotiina voitti kaikki kolme matkaa. Sen saama kokonaisaika kolmelta matkalta 9.38,9 oli tammojen kovin yhteisaika vuodesta 1984 lukien.
Vuosi 2011 ei alkanut I.P. Vipotiinalta hyvin, eikä se ollut voittanut ennen Kuninkuusraveja yhtään kilpailualähde?. Kuninkuusraveissa se kuitenkin voitti jälleen kaikki kolme lähtöä ja siten ravikuningatar-tittelin Ylöjärven Teivossa jo kolmannen kerran peräkkäin. Viimeisellä matkalla I.P. Vipotiina teki kylmäveristen tammojen Suomen ennätyksen pitkällä matkalla, ja kokonaisaika 9.31,8 paransi tamman edellisenä vuonna tekemää Ravikuningatar-kisan ennätystä yli seitsemällä sekunnilla. Vuoteen 2024 mennessä ennätystä ei ole vielä rikottu; lähimmäksi on tullut Viren Camilla vuonna 2021 kokonaisajalla 9.32,6.
Siitosura ja kuolema

I.P. Vipotiina palasi kasvattajalleen Silvolan tilalle siitostammaksi vuoden 2013 lopussa. Se sai vuosina 2015-2024 yhteensä seitsemän varsaa.
I.P. Vipotiina lopetettiin 5. marraskuuta 2024 hammasvaivojen vuoksi 25 vuoden ikäisenä ja haudattiin samaan paikkaan kuin emänsä I.P. Vipotti (jalostusvalio), emänemänsä Ilta-Posti (jalostusvalio) ja tätinsä I.P. Sukkula (kolminkertainen ravikuningatar).
Tundra

Huippuvuorten tundraa.
Norjan vuoristotundraa syksyllä.
Kuolan niemimaan tundraa.
Taimyrin niemimaan tundraa.
Tundra on kylmyyden takia lähes aina puuton ja kitukasvuinen kasvillisuusvyöhyke. Siellä kasvaa lähinnä sammalta, jäkälää, ruohoa, kukkia, pensaita ja muuta matalaa kasvillisuutta. Alhainen lämpötila ja lyhyt kesä estävät yleensä puiden kasvun. Mahdolliset puut kasvavat harvassa tai kitukasvuisesti. Usein tundra määritellään puurajaa kylmemmäksi alueeksi, jossa heinäkuun keskilämpötila on alle 10 °C. Tundraa on muun muassa Kanadan ja Siperian pohjoisosissa, Huippuvuorilla ja Grönlannissa. Tundralla on ympärivuotinen ikirouta. Haihtumisen vähäisyys aiheuttaa laajaa soistumista, vaikka tundralla sataa yleensä vähän.
Tundralla on pitkä, kylmä ja myrskyinen talvi sekä lyhyt, hyvin viileä kesä. Tundralla on yleensä tuuliset ilmasto-olosuhteet, eivätkä puut hidasta siellä tuulennopeutta. Ikirouta muokkaa maaperää muun muassa nostamalla kiviä pintaan. Tundran eläimiä ovat esimerkiksi myskihärkä, naali, peura, sääsket ja sopuli. Tundran ankarasta ilmastosta johtuen ihmisasutus on siellä hyvin harvaa.
Tundra on kasvillisuudeltaan vaihtelevaa. Tundran hyvin kylmää pohjoisosaa sanotaan polaariaavikoksi. Tundraa lämpimämpää puurajan eteläpuolista aluetta sanotaan Arktiksessa monesti subarktiseksi alueeksi.
Tundran nimitys tulee venäjän kautta saamelaiskielten tunturia merkitsevästä sanasta (esimerkiksi pohjoissaamessa duottar ja kiltinänsaamessa tūndar). Venäjästä sana tundra on levinnyt nykymerkityksessään sekä suomeen että moniin maailman kieliin.
Tundran alue > Arktisen tundran raja ja alue

Arktisen tundran raja on havumetsävyöhykkeen pohjoispuolella oleva arktinen metsänraja, jonka pohjoispuolelle metsä ei kasva kylmyyden takia. Monesti metsäksi katsotaan alue, jossa puiden peittävyys on alle 30 prosenttia, ja puun ja pensaan korkeusrajaksi 2 metriä. Metsänraja on suunnilleen sama kuin heinäkuun keskilämpötilan 10 °C raja. Toki puita saattaa kasvaa ainakin yksittäin ainakin heinäkuun 8 °C isotermin kohdallakin. Yleensä 10 asteen isotermi ja metsän raja käyvät melko hyvin yksiin. Eniten metsää kasvaa heinäkuun 10. päivän isotermin pohjoispuolella aivan itäisimmässä Siperiassa Tyynenmeren rannoilla ja myös Atlantillakin, jossa matalaa metsää kasvaa Grönlannissakin.
Puurajaksi on myös ehdotettu seutua jossa kasvukausi on alle 60 päivää. Joissain laskelmissa puurajaa laskeskellaan neljän kesäkuukauden keskilämpötilan mukaan. Laskuperusteena voi olla myös tehoisan kasvukauden lämpösumma, esim. männyn pohjoisraja on Suomen Pohjois-Lapissa suunnilleen sama kuin 600 astepäivää. Muita rajoja ovat hallattoman kauden pituus, talven alin lämpötila. Kosteuden puolelta vaikuttavat kasvukauden sademäärä, mereisyys ja mantereisuus.
Tundravyöhyke on maksimissaan 300 km leveä Siperiassa. Havumetsä vaihtuu vyöhykkeeksi, jossa on tundrasaarekkeita havumetsässä, ja tundraksi jossa on havumetsäsaarekkeita, ja lopulta tundraksi melko kapealla, noin 30–150 km:n levyisellä metsätundraksi sanotulla vyöhykkeellä. Tätä sanotaan myös tundran ja taigan rajaksi. Tällä rajavyöhykkeellä maa voi olla kokonaan pensaiden peitossa ja puita siellä täällä. Myös korkeusvyöhyke vaikuttaa kasvillisuuteen. Siperiassa on tundravuoristoja ja taiga-alankoja.
Suomea lähimmät tundra-alueet ovat Kuolan niemimaan pohjoisrannikolla. Fennoskandiassa ei katsota olevan aitoa tundraa vaikka Lapissa esiintyykin ikiroutaa palsakummuissa ja korkeiden tuntureiden lakiosissa. Mantereisen ilmaston alueella ikiroutaa voi esiintyä kaukana metsänrajan eteläpuolellakin. Arktinen tundra sijaitsee Jäämerta reunustavilla alueilla metsänrajan ja napaseutujen kylmyysaavikoiden välissä leveyksillä 60–75. Arktista tundraa on noin 25 miljoonan neliökilometrin alalla.
Merillä tundran rajaa vastaa suunnilleen ajojään laajin levinneisyys ja polaariaavikkoa alue joka on jään peitossa suurimman osan vuotta. Kanadassa ja Brooksin vuorilla Alaskassa ikiroudan ja puuttoman alueen raja kulkee suunnilleen samassa. Siperiassa taas ikirouta ulottuu puurajasta huomattavasti etelään. Itäisimmässä Siperiassa ja Labradorin niemimaallakin puita kasvaa selvästi heinäkuun 10 asteen isotermin pohjoispuolella.
Tundra jaetaan joskus puuttomaan tundraan ja subarktiseen metsätundraan. Pohjois-Suomen hemiarktiset vaivaiskoivumetsät ovat eräänlaista tundran vaihettumisvyöhykettä, joskaan ei varsinaista tundraa. Hemiarktisella vyöhykkeellä viihtyvät vain koivu ja haapa, eivät havupuut.
Jääkaudella Eurooppaa peitti oma, nykyisin kadonnut tundralajinsa, jääkauden tundra. Jääkausiajan tundralla kasvoi marunoiden (esimerkiksi pujo) tyyppistä kasvillisuutta.
Tundran alue > Antarktinen tundra

Antarktinen tundra sijaitsee Etelämantereen elämälle suotuisimmilla paikoilla, erityisesti Antarktiksen niemimaalla, sekä Etelä-Georgiassa ja Sandwichsaarilla ja Kerguelensaarella välillä 45–61° eteläistä leveyttä.
Tundran alue > Vuoristotundra

Tundraa muistuttava kasvillisuusvyöhyke on kylmässä korkeilla vuorilla kasvava alpiininen vyöhyke, jossa on karua tundramaista vuoristokasvillisuutta. Valaistusolot siellä ovat monesti parempia kuin varsinaisella tundralla, ja jolla esiintyy myös normaali vuorokaudenaikojen välinen lämpötilanvaihtelu, toisin kuin tundralla. Arktisesta vyöhykkeestä etelään olevilla vuoristojen tundra-alueille päivä on yhtä pitkä kuin ympäristössä, ei samanlainen kuin arktisilla vyöhykkeillä. Tämä luo kasvillisuudelle toisenlaisia mahdollisuuksia kuin arktisilla tundrilla. Toisaalta tuulisuus ja vuorenrinteiden kaltevuus sekä ilman ohuus rasittavat kasvillisuutta. Valoa on silloin saatavilla paremmin ympäri vuoden kuin kaamos-napa-alueille. Vuoristoissa myös sataa usein ja on eroa vuorten etelä- ja pohjoisrinteiden välillä. Pohjoisrinne on useammin varjossa. Vuoristokasvillisuutta kasvaa esimerkiksi Andeilla, Alpeilla ja Himalajalla. Vuoristoille ovat tyypillisiä muun muassa erilaiset sarakkeet (Kobresia). Sekä tundralla että vuoristoalueilla viihtyy niin sanottu arktis-alpiininen lajisto, johon kuuluvat esimerkiksi hetehorsma (Epilobium alsinifolium) ja valkoyökönlehti (Pinguicula alpina), mutta joistain lajeista, esimerkiksi jääleinikistä (Ranunculus glacialis), on olemassa sekä alppi- että tundraversio.
Ilmasto

Melko kylmää ja myrskyistä tundrailmastoa merkitään Köppenin ilmastoluokituksessa lyhenteellä ET ja Trewarthan luokituksessa FT. Korkean vuoriston kasvillisuus muistuttaa tundraa, mutta on osin erilaista.
Napaseudun tundra on kesäyön auringon ja talven kaamoksen maa, vaikka Siperiassa tundra ulottuu osittain napapiirin eteläpuolellekin. Niinpä yleensä tundralla on kesäyön aurinko (aurinko ei laske) ja talven kaamosyö, jolloin aurinko ei nouse.
Tundralla ei ole käytännössä kesää lainkaan, lämpötila on aina alle +10 astetta, usein alle +6 °C. Talvella on monesti –22...–34 °C pakkanen. Vuoden keskilämpötila on monesti vain –9 °C, aina kylmempi kuin –5 °C. Kesän lämpimin lämpötila vaihtelee välillä 1,5–10/12 °C ja kesän pituus 1,5–3,5 kk.  Kasvukausi voi koska tahansa pysähtyä pakkaseen. Yleensä tundralla lumettomien kuukausien keskilämpötilat ovat alle 5 °C, joskin yli 0 °C.
Lyhyt kesä kestää esimerkiksi 6–10 viikkoa ja sulattaa ohuen joskus noin 10 sentin paksuisen kerroksen ikiroudasta. Puurajan lähellä sulavan ikiroudan paksuus on 80 cm, mutta polaariaavikoilla 40 cm.
Kesälläkin sataa joskus lunta, mutta yleensä vettä. Sademäärä on pieni, monesti 160–250 millimetriä vuodessa mikä on yhtä vähän kuin monilla aavikoilla. Puolet sateesta tulee kahden kesäkuukauden, heinä- ja elokuun aikana. Lumi peittää tundralla maan lähes 9 kk.
Kasvillisuus

Tundran kasvillisuus on kuivaa tai kosteaa niittyä tai nummimaista ja toisin paikoin suota. Hallitsevana kasvillisuutena ovat ainavihannat kukkakasvit, varvut, heinäkasvit, sienet, sammalet, jäkälät, levät ja kitukasvuiset puut ja pensaat. Heinät, sarat ja vihvilät ovat tundralle ominaisia, samoin patjamaiset kasvit.
Tunnettuja tundrakasveja ovat todella kitukasvuinen vaivaispaju (Salix herbacea), tunturipaju (Salix glauca) ja lapinvuokko (Dryas octopetala) kalkkipitoisilla mailla ja uuvana (Diapensia lapponica), joka kasvaa patjamaisina mattoina. Tundralla voi kasvaa myös pensaita, kuten vaivaiskoivua (Betula nana).
Tundran kasvillisuuteen vaikuttavat muun muassa lämpötila, ilmaston kosteus ja maaperä.
Lämpötilan mukaan tundra jakautuu karkeasti ottaen kolmeen vyöhykkeeseen. Tundran kylmintä osaa sanotaan polaariaavikoksi ja siellä kasvaa lähinnä sammalta ja jäkälää. "Tyypillinen tundra" eli tundran keskiosa kasvaa varpuja ja heinää ja myös sammalta ja jäkälää. Eteläisimmässä osassa kasvaa runsaasti vaivaiskoivua ja vaivaispajua.
Pensaikkoista tundraa kasvaa tundran paksulumisissa notkoissa, joissa lumi suojaa pensaita paleltumasta talvella. Siellä kasvaa mm. vaivaiskoivua, erilaisia arktisia pajuja ja kitukasvuista katajaa. Kivennäismailla ja myös suovillojen seassa kasvaa variksenmarjaa. Varsinkin soilla kasvaa saraa, mm. suovilloja Eriophorum. Kiinteillä alustoilla kasvaa mm. kurjenkanervaa ja sielikköä aivan maan pinnassa. Ruohoa kasvaa eniten kalkkipitoisella maalla. Tundran pohjoisosassa missä kasvukausi on korkeintaan kuukauden verran, kasvaa kivennäismaalla tai soistumattomalla alueella lähinnä jäkälää tai yleisemmin sammalta, mm. karhunsammalta ja kynsisammalta sekä laajoilla soilla rahkasammalta.
Tundran kasvillisuus vaihtelee mm. sen mukaan, onko kyse tuulen lakaisema harjanne, suojainen rinne vai painuma. Arktiset keitaat ovat kosteita alueita, joissa kesällä kasvit kasvavat nopeasti tavallista lämpimämmässä ympäristössä, normaalia paksummassa maannoksessa. Nämä eivät ole varsinaisia soita..
Kasvillisuus > Kasvilajimääriä

Kukkakasvilajeja tundralla tavataan yhteensä noin 900, esimerkiksi Grönlannissa noin 400 ja Huippuvuorilla 150. Etelämantereella esiintyy vain kahta siemenkasvilajia, mutta sammalia esiintyy noin 100 lajia, jäkäliä noin 250 lajia, maksasammalia noin 30 lajia ja leviä noin 700 lajia.
Eläimistö

Tundran eläinlajien määrä on pieni, mutta saman lajin yksilöitä on joskus suuria määriä, varsinkin pienten eläinten edustajia. Tundran eläimillä on paksu turkki ja lyhyet ruumiinosat. Kaikkein kylmimmän tundran eläimistöä ovat jääkarhu, myskihärkä, ohutsarvilammas, piiskujänikset ja napajänis sekä linnuista rannoilla lokit ja kihut. Hieman tai melko lämpimämmässä viihtyvät riekko, kojootti, sopulit, naali, karibu, tunturikihu, myyrät, sorsat, hanhet ja kodiakinkarhu. Lämpimimmän tundran lajeja ovat susi, karibu, jänikset, kuikka, joutsenet ja kahlaajat.
Tundran tyypillisiä nisäkkäitä ovat myyrät, sopulit, myskihärkä, naali, metsäjänis, napajänis, ahma, kärppä ja peura. Jääkarhua tavataan vain hyvin pohjoisessa. Peurat joita mm. karibut ja porot ovat, vaeltavat yleensä talvella metsän suojiin, mutta niitäkin elää ympäri vuoden jopa tundran kylmimmillä alueilla, tosin normaalia pienempinä. Paremmin tundralle ovat sopeutuneita myskihärkä ja naali. Monilla tundralajeilla on valkea talviturkki. Useimmat tundran nisäkkäät sietävät hyvin -40 °C pakkasta. Naali sietää jopa -70 °C, mutta kaivautuu silloin mieluiten lumeen.
Jääkarhu on tundralla nykyään niin harvinainen, että monet Kanadan pohjoisosien alkuasukkaat, inuitit, eivät ole koskaan nähneet sitä. Isokokoisten maaeläinten on liikuttava ruoan perässä laajoilla alueilla, koska ravinto on harvassa. Maan rajassa lumen suojissa asuvat sopulit ja punamyyrä sekä harmaakuvemyyrä. Päästäiset voivat olla yleisiä. Sopulit syövät sammalia, jäkälää ja sieniä sekä raatoja. Muut jyrsijät käyttävät ravinnokseen juuria, varpujen ja puiden kuorta ja hyönteisiä.
Harva lintu viihtyy tundralla talven yli kuten tunturipöllö. Kesäaikaan tundralle muuttaa runsaasti muuttolintuja, jotka ovat suurimmaksi osaksi soilla ja järvillä viihtyviä kahlaajia ja vesilintuja. Soilla viihtyvät esimerkiksi jänkäkurppa, suokukko, suosirri, rantasipi ja lapinsirri. Muuallakin asuvia muuttolintuja tundralla on, esimerkiksi sinirinta, tundraurpiainen sekä törmäpääsky. Linnut syövät monesti hyönteisiä, esimerkiksi sääskiä. Tundran talvilintuja ovat esimerkiksi kiiruna ja korppi. Kiiruna kestää jopa 40 asteen pakkasta. Tunturipöllö on tyypillinen tundran petolintu.
Hyttysten ja punkkien lisäksi muun muassa kimalaiset ja hämähäkit ovat yleisiä. Kovakuoriaiset ja muurahaiset ovat harvinaisuus. Vaihtolämpöinen eläimistö, esimerkiksi sammakot ja matelijat, eivät juurikaan viihdy tundralla. Antarktisella tundralla ei esiinny suurta maanisäkäslajistoa, päinvastoin kuin arktisella tundralla, johtuen sen eristäytyneestä sijainnista. Merinisäkkäitä ja -lintuja esiintyy rannikoilla.
Maaperä

Tundran maaperä maannostuu humukseksi erityisen hitaasti, koska lämpötila on alhainen, mikä hidastaa kasvien kasvua ja maaperän kemiallisia reaktioita.Kaiken lisäksi routiminen myllää maaperää estäen sen kerrostumisen. Bakteereja on maaperässä vähän, typpibakteeri kuitenkin on, lintujen ulosteet tuottavat muun muassa typpeä. Tundran maaperä on monesti soista ja märkää, koska ikirouta estää laajalti sadeveden painumisen pohjavedeksi. Tundran maaperää muokkaa routa siirtämällä kiviä ja estäen myös maakerrostumien synnyn. Kuviomaa tai ruutumaa koostuu linssimäisistä jääkimpaleista maan sisässä. Näiden maanalaisten jäälinssien reunoilla on kiviä. Tundran maaperä on eroosioaltis. Ikiroutainen tundramaannos on tieteelliseltä nimeltään kryosoli. Tundralla on paljon palsasoita, ikijäässä olevia mineraalimaakumpuja, pingoja ja kuviomaita. Ikiroudan jäätä on runsaasti alavilla, märillä ja savisilla mailla, mutta vähän ylämailla, joiden kosteus voi vaihdella kosteasta kuivaan. Tundran maannos on tundramaannos, joka on ravinteikas vähäisen huuhtoutumisen vuoksi. Kesällä tundran ikiroudan pintakerros sulaa laajalla alueella ja muuttaa sen mutaiseksi ja vetiseksi. Tundran maaperän laji vaihtelee suuresti mm. happamuudeltaan. Esimerkiksi myskihärän suosima tundraniitty kasvaa parhaiten happamassa ja neutraalissa maassa, nimenomaan hiekkakivialueella ja lähinnä etelään päin olevilla rinteillä. Soraiset alueet kuivuvat kesällä nopeasti, kun vesi imeytyy maan sisään. Tällöin soran päällä kasvaa heinän sijasta mieluummin saraa, vaivaispajua siellä täällä sekä poronjäkälää. Runsaskalkkinen alue suosii ruohokasveja, niin kuin Alaskan Cape Thompsonissa. Lämmin tundra vettä läpäisevällä maalla synnyttää rikkaan, ruskean maaperän, jossa kasvaa monenlaisia kasveja, joita syövät eläimet kierrättävät ulosteissaan ja kuollessaan ravinteita maahan. Näitä arktisia ruskomaita on lähellä puurajaa.
Tundra ekosysteeminä

Tundra tuottaa vain vähän biologista ainetta eli kasviainetta, koska se on niin kylmä. Tundra tuottaa ekosysteeminä suunnilleen yhtä paljon kuin piikkipensaikko tai aavikko. Kosteat alavat niityt tuottavat enemmän kuin kuivat niityt ja kiviset alueet riippuen paikallisesti muun muassa lumen syvyydestä ja veden imeytymisestä. Niinpä tundraniitty on tuottavin tundran yhdyskunta, karuilla alueilla kasvaa vain sammalta ja jäkälää. Kasvien yhteyttämiseen käyttämä energia on pieni. Tundra on altis kaikenlaisille vaihteluille, muun muassa lämpötilan vaihteluille.
Koko maapallon tundra tuottaa 1 100 miljoonaa tonnia vuotta kohden. Tämä on keskimäärin noin kuudesosa havumetsän vastaavasta. Tästä eläimet kuluttavat kuivapainona 33 miljoonaa tonnia tuottaen jatkoon 3 miljoonaa tonnia biomassaa. Tundran eläinten kuivapaino on 4 miljoonaa tonnia, mikä on pinta-alayksikköä kohden noin 1/10 havumetsän vastaavasta. Näin ollen suurin osa tundran vähäisestä tuotannosta jää käyttämättä.
Tuotannon kuivapaino on keskimäärin 10–400 g/m²/v mikä on sama kuin 100 kiloa – 4 tn/ha. Tyypillinen tundra tuottaa 100–200 g/m²/v. Tundran pohjoisosa kylmyysaavikko voi tuottaa vain 50 kg/ha. Tundra tuottaa kasviaineista keskimäärin erittäin niukasti, vain 1 tonnin hehtaaria kohden. Suurempi tuotantoon pensastundralla, kääpiöpensastundralla ja sammal/jäkälätundralla noin 1–2,5 tonnia hehtaaria kohden.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Tundra biome information from the University of California
The Arctic biome at Classroom of the Future
Circumpolar Arctic Vegetation Map
Effects of changes in climate and UV radiation levels on structure of arctic ecosystems in the short and long term
Kasvillisuusvyöhykkeet
aavikko
aro
havumetsä
kylmyysaavikko
lauhkean vyöhykkeen sademetsä
lehtimetsä
monsuunimetsä
nahkealehtinen kasvillisuus
sademetsä
savanni
tundra
vuoristokasvillisuus
Arktisen tundran alue.
Siperian Jenisein suotundraa.
Huippuvuorten tundran kuukausien lämpötilat ja sademäärät.
Koillis-Siperian pohjoispuolella sijaitsevan Wrangelinsaaren tundraa.
Sinirikko on tyypillinen tundrakasvi.
Naali on tyypillinen pohjoisen tundran nisäkäs.
Tupajäärä

| Tupajäärä |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Kovakuoriaiset Coleoptera
Alalahko::  Erilaisruokaiset Polyphaga
Osalahko::  Cucujiformia
Yläheimo::  Lehtikuoriaismaiset Chrysomeloidea
Heimo::  Sarvijäärät Cerambycidae
Alaheimo::  Cerambycinae
Tribus::  Hylotrupini
Suku::  Hylotrupes
Laji::  bajulus
Kaksiosainen nimi
 Hylotrupes bajulus  (Linnaeus, 1758) 
Katso myös
   Tupajäärä Wikispeciesissä   Tupajäärä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tupajäärä (Hylotrupes bajulus) on sarvijäärien heimoon (Cerambycidae) kuuluva kovakuoriaislaji. Aikuinen tupajäärä on pituudeltaan 15-22 mm ja väri vaihtelee ruskeanharmaasta mustaan. Lajin etuselässä on vaaleaa karvapeitettä ja kaksi kiiltävän mustaa paljasta painaumaa. Peitinsiivissä on kaksi vaaleaa vinotäplää. Lajin tuntosarvet ovat pitkät. Lajin toukka on pituudeltaan 20-50 mm. ja väriltään vaaleankeltainen. Toukka syö havupuuta. Painekyllästetty puutavara suojaa paremmin tuholta.
Laji on Suomessa vakiintunut, mutta hyvin harvinainen. Laji on luokiteltu Suomessa erittäin uhanalaiseksi lajiksi. Tupajääriä esiintyy Suomessa lähinnä Ahvenanmaalla  ympärivuotisesti lämmitetyissä vanhoissa puurakennuksissa.
Laajemmin tupajäärää esiintyy Euroopassa ja Yhdysvaltojen itärannikolla.
Tupajäärän toukka.
Tupajäärän toukkien luontaisia saalistajia ovat ainakin kirjokuoriaisiin (Cleridae) kuuluvat Korynetes caeruleus, tupakirjokuoriainen (Opilo domesticus) ja Opilo mollis.
Aiheesta muualla

iNaturalist: Tupajäärä (Hylotrupes bajulus)
Asumisterveysliitto: Tuhohyönteiset, Tupajäärä
ITIS: Hylotrupes bajulus (englanniksi)
UniProt: Taxonomy - Hylotrupes bajulus (englanniksi)
University of Michigan, Animal Diversity Web (ADW): Hylotrupes bajulus (englanniksi)
Iowa State University, Bug Guide: Species Hylotrupes bajulus - Old House Borer (englanniksi)
PheroBase: Semiochemicals of Hylotrupes bajulus, the Old house borer (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q21121  Wikispecies: Hylotrupes bajulus  BioLib: 11093  BOLD: 82445  BugGuide: 325865  CoL: 3NGTV  EoL: 354761  EPPO: HYLTBA  EUNIS: 115993  Fauna Europaea: 114582  Fauna Europaea (new): fbd56101-087c-49ae-a64e-fd7945e115e0  GBIF: 7576840  iNaturalist: 221942  IRMNG: 10897421  ITIS: 702816  NatureServe: 2.808428  NBN: NBNSYS0000011039  NCBI: 390985  Observation.org: 22481  Open Tree of Life: 34887  Laji.fi: MX.195142
Andy Borg

Andy Borg vuonna 2010.
Esiintymässä vuonna 1989.
Andy Borg (s. 2. marraskuuta 1960 Wien, Itävalta) on itävaltalainen laulaja ja televisiojuontaja. Hän asuu Passaussa, Baijerissa, Saksassa.
Diskografia > Albumit

| Vuosi | Nimi |
| --- | --- |
1982: Adios Amor
1984: Zärtliche Lieder
1984: Gabentisch der Lieder
1985: Komm ganz nah' zu mir
1986: Am Anfang war die Liebe
1987: Ich brauch' Dich jeden Tag
1988: Endstation Sehnsucht
1989: Bis wir uns wiederseh'n
1990: Komm setz di auf an Sonnenstrahl (mit Alexandra)
1991: Ich sag' es mit Musik
1992: Bleib bei mir heut' Nacht
1993: Einmal und immer wieder
1993: Single Hit Collection 1982 – 1992
1994: Ich brauch' ein bisschen Glück
1995: Ich freu' mich auf Dich
1996: Was wäre wenn ...
1997: Gold
1998: Ich sag' ja zu Dir
2000: Andy Borg 2000
2001: Super Glücklich
2002: Herzklopfzeichen
2004: Träumen erlaubt
2005: Wenn erst der Abend kommt (Andy Borg singt seine Lieblingshits von Peter Alexander)
2005: Für dich allein - Die schönsten Liebeslieder
2006: Das ist mir zu gefährlich
Aiheesta muualla

Andy Borg Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Andy Borg AllMusicissa (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Alankomaat 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  Europeana
Mirka Tuovinen

Mirka Tuovinen (s. 1987 Espoo) on suomalainen tietokirjailija. Tuovinen on Kasviksilla, kiitos -kirjan toinen kirjoittaja. Mirka Tuovinen on opiskellut diplomi-insinööriksi Tampereen teknillisessä yliopistossa.
Ura

Vuonna 2019 Tuovinen julkaisi esikoisteoksensa Kasviksilla, kiitos – Kaikki irti kasviproteiineista yhdessä toimintaterapeutti Lotta Lahden kanssa. Kirja käsittelee terveyttä edistävää ja ilmastoystävällistä kasvispainotteista ruokavaliota. Kirja opettaa kasviperäisten proteiinien käyttöä ohjeiden ja reseptien myötä. Kirjan reseptit sopivat monelle erityisruokavaliolle. Kirja soveltuu myös vegaaniseen sekä gluteenittomaan ruokavalioon ja maitoallergikolle.
Loppuvuodesta 2019 Mirka Tuovinen aloitti toiminnan terveyspalveluja tuottavan Puhti.fi:n palveluksessa. Puhdilla hän vastaa viestinnästä ja palvelun jatkuvasta kehittämisestä.
Teokset

Lahti, Lotta – Tuovinen ,Mirka: Kasviksilla, kiitos – Kaikki irti kasviproteiineista. Cozy Publishing, 2019. ISBN 978-952-7054-89-5.