stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lentokoulutus Suomessa
Purjelento

Likimain kaikki purjelentoa harrastavat seurat antavat koulutusta purjelentokoneen ohjaajiksi halukkaille. Kurssiin sisältyy yhteensä 43 tuntia teoriaopetusta. Kurssin jälkeen lennoista maksetaan koneen tuntivuokra, hinausmaksu tai esimerkiksi kausittainen lentopakettimaksu, joka saattaa jopa sisältää rajattoman määrän hinauksia. Yleensä tällainen pakettimenettely ei koske lentokonehinauksia, jotka laskutetaan kerhoissa joko kappalehinnalla halutun korkeuden mukaan tai minuuttitaksana hinauksen keston mukaan. Eniten purjelennon kustannuksiin vaikuttaa käytetty lentoonlähtötapa. Kerhojen lentomaksujärjestelmät ovat lähes poikkeuksetta sellaiset, että mitä enemmän lentää, sen halvemmaksi tulee keskimääräinen tuntihinta.
Moottorilento

Moottorilentäjiä koulutetaan monella tasolla alkaen yksityislentäjän lupakirjasta (PPL, Private Pilot License) tai kevyeiden ilma-alusten lupakirjasta (LAPL, Light Aircraft Pilot Licence) päätyen liikennelentäjään (ATPL, Airline Transport Pilot License). Yksityislentäjän lentolupakirjaa varten tarvitaan vähintään 45 koululentotuntia ja kevyeiden ilma-alusten lupakirjaa varten vähintään 30 koululentotuntia. Yksityislentäjän lupakirja on voimassa viisi (5) vuotta, jonka jälkeen se voidaan uusia. Lupakirjan voimassaolon edellytyksenä on, että lääketieteellinen kelpuutus ja luokkakelpuutus/luokkakelpuutukset ovat voimassa. Yksimoottorisen lentokoneen luokkakelpuutus (SEP, single engine piston) on voimassa 24 kuukautta yksityislentäjillä ja 12 kuukautta ansio- tai liikennelentäjillä.
Kevytilmailu

Kevytilmailussa, joka on moottorilentämistä, on kaksi lupakirjaluokkaa, Ultra A ja Ultra B.
Kevytilmailu > Ultra A

Ultra A -luokan koneet ovat painopisteohjattavia ja niissä on riippuliitimen siiven näköinen siipi, suurimpana erona on vankempi rakenne ja suunniteltu kuormituskertoimet suuremmille painoille. Trikejä on Suomessa noin 140 kpl. Suurin osa trikeistä on tuotu maahan 1980 - 2000 luvulla, Kouluttajia on vain muutama koko Suomessa.
Kevytilmailu > Ultra B

Ultra B on moottorilentokone, jonka suurin lentoonlähtömassa on 450 kg. Niitä Suomessa on muutama sata kappaletta. Siksi niiden kouluttajia on paljon. Ultra B:n teoriakurssi on yksityislentäjän teorian kaltainen, mutta suppeampi. Se maksaa 400-1000 euroa. Lentolupakirjaa varten tarvitaan vähintään 25 koululentotuntia. Lupakirja on voimassa viisi vuotta. Suomessa oli vuoden 2004 lopussa 867 ULB-lentäjää. Koulutus vastaa ilmailumääräyksen vaatimuksia.
Aiheesta muualla

Trafin lentokouluja käsittelevät sivut
Suomen Ilmailuliiton sivusto
Wikiversityn lentokoulusivusto (englanniksi)
Supersankari

Yhdysvaltalaisen sarjakuvatapahtuman (engl. con) supersankariteemainen maskotti.
Supersankari on sarjakuvien, television, elokuvien ja tietokonepelien kuvitteellisissa maailmoissa seikkaileva sankarihahmo, jolla on erikoisia tai yli-inhimillisiä kykyjä. Supersankari taistelee pahuutta ja erilaisia konnia tai superroistoja vastaan. Supersankarit ovat erityisesti yhdysvaltalaiselle sarjakuvalle tyypillinen ilmiö. Ensimmäinen supersankari oli Teräsmies vuonna 1938. Seikkailusarjoissa oli esiintynyt jo aiemmin naamioituneita sankareita, mutta Teräsmiehen suosion myötä supersankarisarjakuvasta kehittyi oma lajityyppinsä. Teräsmiehen ja Batmanin kaltaiset sankarit esiintyivät myös supersankarielokuvissa. 1960-luvulla syntyi entistä inhimillisempiä, arjen ongelmien kanssa kamppailevia supersankareita kuten Hämähäkkimies.
Historia

Supersankarien edeltäjiä esiintyi jo 1800-luvun ja 1900-luvun alun kirjallisuudessa. Näihin kuuluivat esimerkiksi Sherlock Holmes ja Tarzan. Myöhemmin kioskilehdissä, radiokuunnelmissa, sarjakuvissa ja sarjafilmeissä seikkailivat Zorron, Mustanaamion ja Green Hornetin kaltaiset naamioidut kostajat. Vuonna 1938 DC Comics -sarjakuvayhtiö esitteli Action Comics -lehden ensimmäisessä numerossa Jerry Siegelin ja Joe Shusterin luoman Teräsmiehen, supersankareista ensimmäisen ja tunnetuimman. Teräsmiehen myötä supersankarisarjakuvista kehittyi kokonaan oma lajityyppinsä. Teräsmies loi pohjan supersankarin tunnusmerkeille, joihin kuuluivat kaksoiselämä, yli-inhimilliset voimat, pyyteetön hyvyys sekä värikäs asu, jota täydensivät viitta ja helposti tunnistettava symboli.
Teräsmiehen saaman suosion myötä DC Comics alkoi julkaista uusia sankarihahmoja, joista merkittävimpiin kuuluivat Batman ja hänen apurinsa Robin, Salama, Ihmenainen, Haukkamies, Vihreä Lyhty ja Vesimies. Ensimmäinen supersankariryhmä oli Oikeuden Puolustajat vuonna 1940. Myös muut sarjakuvakustantajat kehittivät omia hahmoja. Suosituiksi tulivat muun muassa Kapteeni Marvel sekä Kapteeni Amerikka, toisen maailmansodan aikaisen isänmaallisuuden symboli. Supersankarisarjakuvan noususuhdannetta 1940-luvun alussa on tapana sanoa lajityypin kultakaudeksi. Suuri osa kultakauden sarjakuvasta oli nopealla tahdilla tuotettua viihdettä, mutta ajalta on nostettu esiin klassikkona muun muassa Will Eisnerin The Spirit. Toisen maailmansodan jälkeen supersankarilehtien myynti alkoi laskea. 1950-luvulla vain Teräsmies ja Batman kykenivät säilyttämään suosionsa.
1950-luvun lopulla alkanutta ajanjaksoa sanotaan supersankarisarjakuvan hopeakaudeksi. Marvel-yhtiölle työskentelevät sarjakuvantekijät alkoivat 1960-luvun alussa kehittää uudenlaisia sankarihahmoja. Tekijöistä merkittävimmät olivat käsikirjoittaja Stan Lee ja piirtäjät Jack Kirby ja Steve Ditko. Heidän luomiensa uusien sankariryhmien, Ihmenelosten ja Ryhmä-X:n jäsenillä oli ihmissuhteita, henkilökohtaisia ongelmia ja vaikeuksia ympäristönsä kanssa. He olivat siten helpommin samaistuttavia kuin aiemmat ylivoimaiset sankarihahmot. Marvelin hahmoja olivat Hulk, Thor, Rautamies, Tohtori Outo, Daredevil sekä Marvelin tunnetuin supersankari Hämähäkkimies. Epätäydelliset, syrjintää ja ennakkoluuloja kohtaavat supersankarit herättivät vastakaikua etenkin opiskelijanuorisossa.
1970-luvulla supersankarisarjakuva siirtyi niin sanottuun pronssikauteen. Etninen monimuotoisuus yleistyi sarjakuvissa vähitellen. Marvel toi markkinoille muun muassa blaxploitaatio-elokuvien mallin mukaisen afroamerikkalaisen sankarin Luke Cagen.
1980-luvun puolivälissä pronssikausi päättyi ja nykyaikaisen supersankarisarjakuvan aika alkoi. Alan Mooren käsikirjoittama sarjakuvaromaani Vartijat (1986–87) kyseenalaisti supersankarifiktioon liittyvän omankädenoikeuden ihannoinnin. DC Comics perusti aikuisille suunnatun Vertigo-julkaisulinjan.
2000-luvulla supersankarielokuvia alettiin tuottaa markkinoille säännöllisesti, kun digitaalitekniikan kehitys mahdollisti näyttävät erikoistehosteet.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Teräsmies, yksi tunnetuimmista supersankareista.
Pukuilun harrastaja Hämähäkkinaisena.
Day of Defeat

| Day of Defeat |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Valve Corporation
Julkaisija:  Activision
Jakelija:  Activision Steam
Suunnittelija:  Day of Defeatin kehittäjätiimi
Säveltäjä:  Mike Morasky
Pelisarja:  Day of Defeat
Pelimoottori:  GoldSrc
Julkaistu:  1. toukokuuta 2003
Lajityyppi:  ensimmäisen persoonan ammuntapeli
Pelimuoto:  moninpeli
Ikäluokitus:  ESRB: T  Virheellinen ESRB-arvo PEGI: 12
Alusta:  Windows, OS X, Linux
Lisenssi:  Ilmaisohjelma
Jakelumuoto:  CD, Steam
  Minimi  500 Mhz prosessori, 96 Mt muistia, 16 Mt näytönohjain, Windows XP, hiiri, näppäimistö, Internet-yhteys   Suositus  800 Mhz prosessori, 128 Mt muistia, 32 Mt näytönohjain, Windows XP, hiiri, näppäimistö, Internet-yhteys  
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK     : 
Day of Defeat (lyhyesti DoD) on Valve Corporationin kehittämä ja Activisionin julkaisema toiseen maailmansotaan sijoittuva, realismiin pyrkivä Half-Lifen modifikaatio. Pelistä on tehty myös uudistettu versio, Day of Defeat: Source, joka käyttää Source-pelimoottoria.
Pelaaminen

Pelissä taistelua käyvät akselivallat ja liittoutuneet toisen maailmansodan aikaisilla aseilla. Mukana ovat vain Yhdysvallat, Iso-Britannia ja Saksa. Pelaaja voi valita kummallakin puolella 5–8 hahmoluokasta mieleisensä (briteillä viisi, yhdysvaltalaisilla kuusi ja saksalaisilla kahdeksan) ja hahmoluokka määrittää mitä aseita pelaaja kantaa mukanaan. Modista löytyy 22 erilaista kenttää ja monella palvelimella voi pelata pelaajien itse tekemiä kustomikenttiä.
Pelin päätavoitteena on vallata kaikki kentässä olevat lipulla merkityt alueet. Joissakin kentissä on mahdollisesti kohteita, jotka toisen puolen täytyy tuhota ja toisen vastaavasti puolustaa.
Pelaaminen > Hahmoluokat

Hahmoluokka määrittää millä aseistuksella pelaaja aloittaa ja miltä hahmo näyttää.
Rifleman / Grenadier
Jalkaväen sotilas, kevyesti varustettu perushahmoluokka, joka sopii joka tilanteeseen.
Assault / Unteroffizier
Hyökkääjä, tämän hahmoluokan erikoisase on konepistooli ja savukranaatti.
Support Infantry / Scharführer
Toimii kevyen tulituen antajana ja toimii myös hyökkääjänä.
Sniper / Scharfschuetze
Tarkka-ampuja, tarpeellinen hahmoluokka joukkueen etenemisen turvaamiseksi.
Machine Gunner / MG-Schütze
Konekiväärimies, raskaan tulituen antaja.
Airborne / Fallschirmjager
"Parakentissä" laskuvarjojoukoilla on valittavissa kaikki hahmoluokat.
Pelaaminen > Aseet

Day of Defeatissa on monta erilaista asetta. Useimmat aseet ovat hahmoluokkakohtaisia. Aloituspisteiden lähellä voi löytyä kuitenkin löytyä Bazooka, panssarikauhu tai PIAT. Kentissä on myös tuliasemaan asennettuja kranaatinheittimiä. Pelaajilla on myös amerikkalainen M1911, saksalainen Luger tai brittiläinen Webley-revolveri käsiaseenaan. Pelaajien varustuksista löytyy myös kranaatteja ja puukko tai lapio. Source-versiossa aseistusta on karsittu ja muutettu joiltakin osin, esimerkiksi kiväärimiehillä ei ole enää käsikranaatteja tai pistoolia.
Pelaaminen > Aseet > Liittoutuneet

Liittoutuneiden aseistuksena on M1 Garand ja M1 Carbine -kiväärit, Thompson- ja M3-konepistoolit, Springfield M1903 -kivääri ja Browning Automatic Rifle -pikakivääri, .30-kaliiperinen konekivääri sekä Bazooka. Briteillä pelatessa aseistukseen kuuluvat Lee-Enfield-kivääri, Sten-konepistooli, Bren ja PIAT.
Pelaaminen > Aseet > Akselivallat

Akselivaltojen aseistuksesta löytyy: Karabiner 98k ja Gewehr 43 -kiväärit, MP-40-konepistooli, Sturmgewehr 44 -rynnäkkökivääri, FG-42-automaattikivääri, MG-34- ja MG-42-konekiväärit sekä panssarikauhu.
Pelaaminen > Kartat

Day of Defeatissa on mukana 22 virallista pelikenttää. Kentät jakautuvat valtaus- ja tehtäväkenttiin. Tehtäväkentissä toinen joukkueen täytyy tuhota toisen joukkueen kohteet. Tällainen on esimerkiksi Normandian maihinnousuun sijoittuva dod_charlie, jossa amerikkalaisten tehtävänä on tuhota saksalaisten rannikkotykit ja radiokeskus. Valtauskentissä joukkueen on vallattava kaikki lipuilla merkityt alueet ennen vastapuolta. Modiin on ladattavissa paljon fanien työstämiä kenttiä.
Kehityshistoria

Modin alkuperäinen tiimi julkaisi ensimmäinen version Beta 1.0 12. tammikuuta 2001. Viimeinen alkuperäisen tiimin luoma versio Day of Defeat Beta 3.1 julkaistiin 8. elokuuta 2002. Vuonna 2003 alkuperäinen DoD-tiimi liittyi Valve Corporationin riveihin ja työsti valmiiksi Day of Defeat 1.0, jonka julkaisi Activision. Ensimmäinen Steam-versio modista julkaistiin 14. marraskuuta 2003. Uusin versio on modista Day of Defeat 1.3, joka julkaistiin 7. heinäkuuta 2004.
Modista julkaistiin 27. syyskuuta 2005 Valve Corporationin kehittämälle Source-pelimoottorille työstetty virallinen versio Day of Defeat: Source.
Aiheesta muualla

Day of Defeat MobyGamesissa (englanniksi)
Pelin kotisivut
Suomalaisen dod-yhteisön keskus
Day of Defeat Directory
| --- | --- |
Pääsarja:   Half-Life Opposing Force  Blue Shift  Decay  Half-Life 2 Deathmatch  Episode One  Episode Two  Lost Coast  Half-Life: Alyx 
Portal-sarja:   Portal  Portal 2 Sixense Perceptual Pack 
Viralliset modit:   Counter-Strike  Day of Defeat 
Muut pelit:   The Orange Box  Half-Life 2: Survivor  The Lab  Hunt Down the Freeman 
Universumi:   Henkilöt (Gordon Freeman, G-Man)  Tapahtumapaikat  Combine Humanoidit ja synteettiset olennot  Vortigauntit  Race X 
Liittyvää:   Valve Corporation  Gearbox Software  Black Mesa  GoldSrc  Source  Steam
Suunnattu jana

Suunnattu jana on geometriassa janan laajennus, jossa sen pituuteen liitetty mitta voi olla myös negatiivinen. Jos merkitsemme janaa sen päätepisteiden avulla  AB, tarkoittaa se samaa janaa kuin merkintä  BA. Suunnatut janat  {\overline {AB}} ja  {\overline {BA}} ovat toistensa vastajanoja siinä mielessä, että näiden pituudet ovat toistensa vastalukuja. Silloin voidaan merkitä  |{\overline {AB}}|=-|{\overline {BA}}|, tai yksinkertaisemmin ilman itseisarvoja,  {\overline {AB}}=-{\overline {BA}}.
Myös vektoreilla on ominaisuudet pituus ja suunta. Vektorin käsitettä sovelletaan on kuitenkin laajemmin esimerkiksi fysiikassa lukuisten suuntaa ja määrää ilmaisevien suureiden käittelyssä kuten nopeus, kiihtyvyys ja voima. Nimitystä suunnattu jana käytetään geometriassa, jolloin ero suuntaamattomaan janaan on pienempi. Käytännössä käsitteet ovat matemaattisesti identtiset.
Seuraukset

Koska suunnatuilla janat saavat myös negatiivisia arvoja, saattaa janojen yhteenlaskussa tulla tulokseksi nolla tai jopa negatiivinen tulos. Esimerkiksi jos kolme peräkkäistä pistettä  A,B ja  C ovat kollineaarisia, saadaan
Jana  {\overline {CA}} on yhtäpitkä kuin kaksi muuta yhteensä, mutta sen suunta on vastakkainen.
Kultivaattori

Kultivaattori
Kultivaattori on järeä maataloudessa käytettävä maanmuokkausväline, joka asennetaan yleensä traktorin perään. Kultivaattori muistuttaa rakenteeltaan äestä ja sitä käytetään maatalousmaiden säännölliseen kuohkeuttamiseen ja sänkimuokkaukseen, yleensä myös tiivistyneiden ja savipitoisten maiden maanparannukseen. Sillä voidaan joissain tapauksissa korvata kyntöauran käyttö. Kultivaattoria käyttämällä voidaan välttää vettä läpäisemättömän kyntöanturan muodostuminen.
Kultivaattori ei käännä muokattavaa maata yhtä paljon kuin aura, joten se on auraa hieman kevyempi muokkauskone.
Kultivaattorit voidaan yleensä jakaa perusmuokkaus- ja kylvömuokkauskoneisiin niiden järeyden ja työsyvyyden mukaan.
Perusmuokkauskoneena käytetään kultivaattoria, jonka työsyvyys on suuri, vaihdellen 10–30 cm välillä. Sillä pyritään kuohkeuttamaan maata ja rikkomaan kasvin juuria syvältä, edellisen sadonkorjuun jälkeen. Perusmuokkauksen jälkeen pelto ei ole yleensä sellaisenaan kylvökunnossa vaan vaatii siihen vielä oman työvaiheen. Kylvömuokkaukseen voidaan käyttää kultivaattoria, jonka työsyvyys on matalampi.
Kevyen ja raskaan kultivaattorin rakenne on samankaltainen. Molemmissa on yleensä ristikkäisistä teräspalkeista koostuva runko. Koneessa on usein piikkimäiset terät, jotka on kiinnitetty rungon poikittaisiin teräspalkkeihin. Terät tunkeutuvat maahan ja sekoittavat, kääntävät ja nostavat sitä. Koneen runkoon kiinnitetään kultivaattorin muut osat, kuten pyörät ja jälkimuokkauskone. Raskaamman, perusmuokkaukseen käytettävän kultivaattorin terät ovat vastaavasti järeämpiä ja leveämpiä, jolloin terän muokkaama alue ulottuu leveämmälle alueelle varmistaen tehokkaan muokkauksen kun työsyvyys on suuri.
Kultivaattorit joiden työleveys on pieni, ovat yleensä nostolaitekiinnitteisiä, jolloin kone saadaan nostettua ylös eikä se tällöin vaadi hinaukseen tarvittavia tukipyöriä. Nostolaitekiinnitteisen koneen rakenne on hyvin yksinkertainen, eikä se yleensä vaadi vetolaitteelta monimutkaista hydrauliikkaa. Leveämmät kultivaattorit kiinnitetään vetokoukkuun ja ovat hinattavia. Rakenteeltaan ne taittuvat joko niin, että kone taittuu keskeltä kahteen osaan pystyasentoon, tai vasemmalta ja oikealta reunalta ylös kun keskiosa pysyy paikalla. Koneen taittaminen ja työsyvyyden säätö tapahtuvat usein hydrauliikkasylintereiden avulla.
Säihkymedestäjä

| Säihkymedestäjä |
| --- | --- |
 Säihkymedestäjäkoiras.
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Medestäjät Nectariniidae
Suku::  Medestäjät Nectarinia
Laji::  tacazze
Kaksiosainen nimi
 Nectarinia tacazze  (Stanley, 1814) 
Katso myös
   Säihkymedestäjä Wikispeciesissä   Säihkymedestäjä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Säihkymedestäjä (Nectarinia tacazze) on medestäjien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Säihkymedestäjää tavataan Itä-Afrikassa. Lajin on kuvattu olevan vuoristoalueilla yleinen tai runsaslukuinen. Sen kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Radio 957

| Radio 957 |
| --- | --- |
 ”Rock- ja Pop-klassikoita Tampereella”
Perustettu:  15. elokuuta 1985
Kuuluvuus: Maakunnallinen
Hämeenkyrö: 94,5 MHz
Kankaanpää: 92,4 MHz
Parkano: 90,3 MHz
Ruovesi: 103,3 MHz
Tampere: 95,7 MHz
Ohjelmat ja juontajat
Ysiviisseiskan Aamu: Mika Lintu (arkisin 7–11)
Ysiviisseiskan Iltapäivä: Antti Granlund (arkisin 13–18)
Mediatiedot
Omistaja:  Bauer Media Oy /   Bauer Media Group
957.fi
Radio 957 eli "Ysiviisseiska" on Tampereella toimiva kaupallinen paikallisradio. Kanava on toiminut vuosina 1985–2012 ja uudelleen vuodesta 2017 alkaen.
Kanavan aamuohjelmaa juontaa Mika Lintu ja iltapäiväohjelmaa Antti Granlund. Musiikkilinja koostuu kotimaisista ja ulkomaisista rock-klassikoista.
Vuodenvaihteessa 2020–2021 MTV alkoi tuottamaan uutisia Radio 957:lle, jotka päättyivät 4.4.2024 klo 22 uutisiin. Tekoälyn lukemat uutiset alkoivat 5.4.2024. Uutiset tuottaa STT.
Radio 957 aloitti toimintansa vuonna 1985 yhtenä Suomen ensimmäisistä kaupallisista radiokanavista. Kanavan omistaa nykyään Bauer Media.
Historia

Radio 957:n toimiluvan sai Tampereen Yliopiston Ylioppilaskunta 21. tammikuuta 1985. Radion puuhamiehinä olivat Jukka Kulmala ja Ari Rannisto. Lähetystoiminta alkoi Tampereella 15. elokuuta 1985.
2000-luvulla Radio 957:n omistajaksi tuli SBS Finland, joka oli osa monikansallista SBS Broadcasting SA:ta. Keski-ikäisille kuuntelijoille kohdistetun Radio 957:n musiikkilinja painottui ulkomaisiin rock-klassikoihin, mutta joukossa oli myös kotimaista ja uudempaakin musiikkia. 957:lla selostettiin Ilveksen ja Tapparan vieraissa pelattavat jääkiekko-ottelut. Vuonna 1995 aloittaneet Hönttä ja Toippari -nimisten hahmojen lukemat Tampereenkiäliset uutiset olivat myös vakiintuneet kestosuosikiksi. Kanava kuului koko Pirkanmaan alueella.
Asema lähetti myös RDS-tekniikkaa hyödyntäen mainostekstejä vastaanottimien tekstinäyttöön Tampereella.
11. kesäkuuta 2012 SBS Finland kertoi laajentavansa juhannuksen jälkeen Radio Cityn kuuluvuutta, mikä merkitsi Radio 957:n toiminnan päättymistä 25. kesäkuuta 2012. Kanavan taajuudella jatkoi heti seuraavana päivänä Radio City Tampere. Sen ohjelmavirrasta valtaosa tuotettiin ja lähetettiin Helsingistä. Aluetoimituksessa tehtiin paikallisuutisia, Tapparan ja Ilveksen selostettuja jääkiekko-otteluita sekä päivittäistä tunnin mittaista paikallisohjelmaa. Myös paikallismainonta säilyi.
Lokakuussa 2017 Radio 957:n ilmoitettiin palaavan radioaalloille. Marraskuun 2017 alussa Radio 957 aloitti Play Radion entisillä taajuuksilla.
Toimittajia ja ohjelmia

Jari Niemelä
Jari Korkki
Juha Drufva
Harri Tuominen
Alex Nieminen
Waldemar Wallenius
Muori Menninkäinen (lastenohjelma)
Ismo Nykänen
Alivaltiosihteeri
Lähetystaajuudet

Alkuperäisen tamperelaisen lähetystaajuuden 95,7 MHz lisäksi radiolla on myös seuraavat lähettimet:
Hämeenkyrö 94,5 MHz
Kankaanpää 92,4 MHz
Parkano 90,3 MHz
TTV:n kaapeliverkossa Radio 957 kuului taajuudella 98,8 MHz.
Palkinnot

Radio Gaala 2021: Vuoden paikallinen radio
Radio Gaala 2022: Vuoden radiopromootio: Turkulaisen musiikin yö – Radio 957:n kaikkien aikojen karmein Halloween
Radio Gaala 2023: Vuoden paikallinen radio – kunniamaininta
Aiheesta muualla

Radio 957
Suomalaiset radioasemat
| --- | --- |
Yle:   Yle Radio 1  YleX  Yle Radio Suomi  Yle Vega  Yle X3M 
Bauer Media Group:   Basso  Iskelmä  Radio 957  Radio City  Radio Classic  Radio Mega Oulu  Radio Nova  Radio Pooki  SuomiRock  SuomiRäp  Auran Aallot  Radio Pori  Kasari  Ysäri  Top51  KISS 
Nelonen Media:   Aito Iskelmä  Easy Hits  Groove FM  Helmiradio  HitMix  Kantriradio  Loop  Radio Rock  Radio Suomipop 
NRJ Finland:   NRJ  Radio Nostalgia 
Keskisuomalainen:   Radio Keskisuomalainen  Radio Voima  Savon Aallot 
Muut:   Classic Hits  FUN Tampere  Järviradio  Kuhan.fm  Radio Dei  Radio Helsinki  Radio Inari  Radio Kaleva  Radio Moreeni  Radio Ramona  Radio Rex  Radio Sandels  Radio SUN  Radio Vaasa  Rattoradio  Sea FM Radio  Suviseuraradio  Tampereen Kiakkoradio 
Lakkautetut asemat:   Aito Hitti (2016–2019)  Aito Kajaus (1989–2019)  Box (2018–2020)  Business FM (2016–2019)  I LUV 2K (2018–2020)  Metro Helsinki (2005–2017)  Me Naiset Radio (2021–2023)  Oi FM (2007–2015)  Pispalan Radio (2015–2021)  Päijänneradio (1989–2001)  Radio 88,2 (1989–2020)  Radio 967 (2007–2011)  Radio Aalto (2007–2020)  Radio Alex  Radio Kaakko (2020–2023)  Radio KLF (2005–2015)  Radio Lakeus (1985–1989)  Radio Manta (1989–2011)  Radio Majakka (1999–2008)  Radio Melodia (2008–2016)  Radio Mikkeli (2013–2020)  Radio Rapu (2014–2016)  Radio Seinäjoki  Radio Sputnik (1999–2019)  Radio Ykkönen  Rogmo FM (2000–2009)  RÄP (3/2020–9/2020)  Simpsiö 96,9  Spin FM (2009–2020)  Spirit FM (2015–2018)  The Voice (2007–2016)  Zoom FM (2008–2011)  Yle Puhe (1998–2024) 
Bauer Media Group
| --- | --- |
Radio::   Auran Aallot  Basso  Radio 957  Radio City  Radio Classic  KISS  Ysäri  Kasari  Iskelmä  Radio Mega Oulu  Radio Nostalgia  Radio Nova  NRJ  Radio Pooki  SuomiRock  SuomiRäp  Top51 
Audiopalvelut::   Podplay  RadioPlay
Laamanen

Laamanen on järven nimi ja seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Anu Laamanen (s. 1958), diplomaatti, Pentti Laamasen tytär
Arvo Laamanen (1929–2006), ympäristöhygieenikko, professori
Jukka Laamanen (s. 1976), jääkiekkoilija
Kirsi Laamanen, televisionäyttelijä
Ari ”Lamppu” Laamanen, toimittaja, kirjailija, kustantaja
Markku Laamanen (1949–2014), iskelmälaulaja ja säveltäjä
Pauliina Laamanen (s. 1984), keihäänheittäjä
Pentti Laamanen (1927–2012), yleisesikuntaupseeri ja suomalaisen rauhanturvatoiminnan pioneeri
Seppo Laamanen (1928–2016), sellisti
Sirpa Laamanen (s. 1964), rikollinen
Tomi Laamanen, Teknillisen korkeakoulun professori
Väinö S. J. Laamanen (1883–1960), toimittaja
Muita

Iso-Laamanen, järvi Puolangalla
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Iina

| Iina, Ina |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  Iina: 29. elokuuta
– ruotsinkielinen:  Ina: 29. elokuuta
– ortodoksinen:  Iina: 10. maaliskuuta
Muunnelmia:  Inna
Vastineita eri kielissä:  Ina
Nimen alkuperä:  ina-päätteiset nimet, nimen Iines rinnakkaisnimi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Iina on suomalainen naisen etunimi. Iina on muunnos kansainvälisestä nimestä Ina, jota myös käytetään Suomessa. Ina on lyhenne nimistä, joiden loppuosa on -ina.
Iina on myös nimen Iines rinnakkaisnimi.
Vuoden 2021 loppuun mennessä Suomessa oli Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan ollut kirjoilla 7 156 Iina-nimen ja 1 265 Ina-nimen saanutta naista.