stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hyvä asianajajatapa
Hyvää asianajajatapaa koskevat ohjeet

Suomen Asianajajaliitto on vuonna 1972 ensimmäistä kertaa hyväksynyt hyvää asianajajatapaa koskevat ohjeet, jotka on sittemmin uudistettu.
Ohjeiden johdannossa todetaan seuraavaa:
"Eräitä hyvän asianajajatavan perusperiaatteita on lausuttu laissa julki. Niinpä asianajajalain 5 §:n 3 momenttiin on otettu säännös asiakasvarojen erillään pitämisestä ja saman lainkohdan 2 momenttiin sisältyy kielto harjoittaa asianajajan tointa yhtiössä muun kuin asianajajan kanssa, ellei asianajajayhdistyksen hallitus erityisestä syystä anna siihen lupaa. Asianajajalain 5 b §:ään on otettu säännös asianajajan ja hänen apulaisensa salassapitovelvollisuudesta. Itsestään selvää on, että asianajaja ei saa myötävaikuttaa mihinkään lainvastaiseen eikä millään tavoin edistää kunnianvastaista tai arvotonta toimintaa. Hyvän asianajajatavan vaatimusten mukaisesti on Suomen Asianajajaliiton säännöissä määrätty, että asianajajan tulee pitää asianmukaisia tilejä ja luetteloita vastaanottamistaan tehtävistä ja suorittamistaan toimista (39 §). Säännöissä edellytetään hyvän asianajajatavan mukaisesti, että asianajajalla on erityinen toimipaikka, toimisto (40 § 1 mom.). Lisäksi määräävät säännöt, että Suomen Asianajajaliitto voi jäsentensä noudatettavaksi vahvistaa ohjeita (17 §), joita jäsen on velvollinen noudattamaan.
Hyvän asianajajatavan vaatimukset ilmenevät paitsi niitä koontaneista lain säännöksistä ja sääntömääräyksistä ennen kaikkea Suomen Asianajajaliiton päättävien ja toimeenpanevien elinten ratkaisuista. Monet asianajajaliiton hallituksen lausunnot ja päätökset kurinpitoasioissa sisältävät kannanottoja asianajajatavan sisältöä koskevissa kysymyksissä. Suomen Asianajajaliiton päättävät
elimet ovat hyväksyneet eräitä periaatelausumia ja ohjeita noudatettavaksi muun muassa ilmoittelussa sekä suhteissa asiakkaisiin ja kollegoihin. Nämä hyvän asianajajatavan lähteet eivät kuitenkaan muodosta yhtenäistä kokonaisuutta."
Tammikuussa 2009 Suomen Asianajajaliiton valtuuskunta hyväksyi kokonaan uudistetut tapaohjeet jäsenkunnan noudatettavaksi vuoden 1972 ohjeiden asemasta.
Hyvän asianajajatavan valvonta

Edellä mainittujen tapaohjeiden antamisen jälkeen hyvän  asianajajatavan valvonta on siirtynyt Suomen Asianajajaliiton hallitukselta ensin kurinpitolautakunnalle ja nyttemmin liiton valvontalautakunnalle. Valvontalautakunnassa on asianajajien lisäksi ulkopuolisia jäseniä, joiden tulee olla oikeusministeriön tehtävään hyväksymiä. Ulkopuolisiksi jäseniksi on asetettu mm. oikeustieteen professoreita ja tuomareita.
Valvontalautakunnan päätöksistä voi valittaa Helsingin hovioikeuteen.
Lain mukaan myös oikeuskansleri valvoo asianajajien toimintaa ja hänellä on myös valitusoikeus valvonta-asioissa tehtyihin ratkaisuihin.
Aiheesta muualla

Voimassa olevat, vuoden 2009 tapaohjeet (vähäinen muutos vuonna 2023) (pdf)
Vanhat vuoden 1972 hyvää asianajajatapaa koskevat ohjeet (pdf)
Nikunen

Nikunen on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Antti Nikunen (s. 1982), lastenkirjailija ja kuvittaja
Harri Nikunen (s. 1955), yritysjohtaja
Heikki Nikunen (1939–2023), upseeri ja kenraali, Suomen ilmavoimien komentaja
Kaarina Nikunen, mediatutkija ja professori
Niilo Nikunen (1913–1991), yhdistetyn hiihtäjä
Tommi Nikunen (s. 1973), mäkihyppyvalmentaja ja entinen mäkihyppääjä
Vesa Nikunen (1935–2024), pappi, opettaja, rehtori ja koulutusalan vaikuttaja, professorin arvonimi
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Vesa Nikunen

| Vesa Nikunen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 18. tammikuuta 1935
Kuollut: 10. marraskuuta 2024 (89 vuotta)
Ammatti:  Rehtori
Arvonimi: Professori
Vesa Pellervo Nikunen (18. tammikuuta 1935 – 10. marraskuuta 2024) oli suomalainen rehtori ja koulutusalan vaikuttaja. Hän toimi Helsingin Suomalainen Yhteiskoulun rehtorina vuosina 1966–1997.
Nikunen valmistui teologian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta vuonna 1958. Hän työskenteli Vanhankirkon seurakunnassa pastorina vuosina 1958–1961. Nikunen työskenteli vuosina 1959–1961 vt. uskonnon lehtorina Helsingin normaalilyseossa ja vuosina 1961–1966 uskonnon lehtorina Helsingin Suomalaisessa Yhteiskoulussa.
Nikunen toimi uransa aikana useissa koulutusalan kansallisissa ja kansainvälisissä luottamustehtävissä. Hän oli Suomen uskonnonopettajien liiton puheenjohtaja vuosina 1967–1969 ja 1974–1978. Suomen yksityiskoulujen liiton puheenjohtajana Nikunen toimi vuosina 1979–1996.
Euroopan yksityiskoulujen European Council of National Associations of Independent Schools (ECNAIS) -kattojärjestön hallituksen jäsenenä Nikunen toimi vuosina 1987–1997. Hän toimi vuosina 1978–1982 Pohjoismaiden yksityiskoulujen liiton (Nordisk Privatskoleunion) puheenjohtajana.
Nikunen sai vuonna 1990 professorin arvonimen.
ESCP Business School

ESCP:n julkisivu Pariisissa
ESCP Business School on eurooppalainen kauppakorkeakoulu, joka toimii Pariisissa, Lontoossa, Berliinissä, Madridissa, ja Torinossa. ESCP perustettiin Ranskassa vuonna 1819 ja on näin ollen maailman vanhin kauppakorkeakoulu.
Vuonna 2012 ESCP oli kymmenes Financial Timesin Euroopan kauppakorkeakoulujen rankinglistalla. Korkeakoulun Master in Management tutkinto rankattiin parhaimmaksi Financial Timesin maailmanlaajuisessa vertailussa vuonna 2010, ja toiseksi parhaimmaksi vuonna 2012. ESCP Executive MBA ohjelma löytyy globaalin vertailun sijalta 21.
ESCP on kansainvälinen kolmoisakkreditointi (AMBA, EQUIS ja AACSB). Koulun merkittäviin alumneihin lukeutuvat muun muassa Patrick Thomas (CEO Hermès), Ranskan entinen pääministeri Jean-Pierre Raffarin sekä Euroopan unionin sisämarkkina- ja palvelukomissaari Michel Barnier.
Historia

ESCP perusti vuonna 1819 ryhmä taloustieteilijöitä ja liikemiehiä, mm. taloustieteilijä Jean-Baptiste Say ja liikemies Vital Roux. ESCP oli maailman ensimmäinen kauppakorkeakoulu.  Koulun esikuvana toimi Lazare Carnotin ja Gaspard Mongen perustama École Polytechnique (ranskalainen teknillinen korkeakoulu), mutta ESCP:n rooli oli alussa vaatimattomampi lähinnä valtion tuen puutteen takia. Vuosisadan kuluessa ESCP asema ja tärkeys kasvoivat ja vuonna 1859 koulu muutti nykyiselle sijainnilleen Pariisissa (avenue de la Republique). Sitä mukaa kun kiinnostus kauppatieteitten opiskeluun kasvoi 1900-luvulla, myös ESCP merkitys vahvistui ja pian koulu olikin jo tasoissa muiden Grandes Écoles korkeakoulujen kanssa. 1900-luvun puolivälissä ESCP:tä pidettiin jo eliittikouluna, jonka suosion kasvu johti kattavan valintaprosessin käyttöönottoon. ESCP alkoi seuloa hakijoitaan kahden vuoden valmistelevien opintojen ja tiukkojen pääsykokeiden avulla.
ESCP oli alusta alkaen kansainvälinen korkeakoulu: vuonna 1824 oppilaita oli 118 ja heistä 30 prosenttia oli ulkomaalaisia. Joukossa oli mm. 7 espanjalaista, 2 havaijilaista, 5 brasilialaista, 5 hollantilaista, 4 saksalaista, 2 kreikkalaista, 2 portugalilaista, 2 amerikkalaista, 2 chileläistä, 1 italialainen, 1 ruotsalainen, 1 venäläinen ja 1 haitilainen. Kieliopinnot olivat tärkeä osa alkuperäistä opintosuunnitelmaa, joka sisälsi ranskan kieliopin lisäksi englannin-, saksan- ja espanjankielen kursseja. ESCP alumniyhdistys perustettiin vuonna 1873. ESCP satavuotisjuhlat, joita lykättiin sodanjälkeisen kriisin takia, järjestettiin vuonna 1921 Sorbonnen yliopiston suuressa auditoriossa.
ESCP kampukset Isossa-Britanniassa (alun perin Oxfordissa, nykyään Lontoossa) ja Saksassa (alun perin Düsseldorfissa, nykyään Berliinissä) avattiin vuonna 1973. Näitä seurasi vuonna 1988 kampus Espanjan Madridissa ja vuonna 2004 kampus Italian Torinossa. Düsseldorfin kampus muutti Berliiniin 1984 ja Ison-Britannian kampus muutti vuonna 2005 Oxfordista Lontooseen. Lontoon kampuksen rakennus oli alun perin New College – osa University of London yliopistoa ja yhdistyneen reformoidun kirkon teologista tiedekuntaa.
Vuonna 2011 ESCP tuli HESAMin perustajajäsen. HESAM on ryhmä tunnettuja yhteiskuntatieteisiin ja humanistisiin aineisiin erikoistuvia tutkimus- ja opintolaitoksia, kuten Ecole Nationale d’Administration (ENA), Conservatoire national des arts et métiers (CNAM) sekä Pantheon-Sorbonne yliopisto. Aikomuksena on muodostaa ESCP ja ENAsta liikkeenjohdon ”Collegium of Government and Management”.
Aiheesta muualla

Virallinen kotisivu
Viljo Mansikka

Viljo Johannes Mansikka (7. lokakuuta 1884 Viipuri – 20. maaliskuuta 1947 Helsinki) oli suomalainen kansanrunoudentutkija. Hän oli vertailevan kansanrunouden ylimääräinen Helsingin yliopiston professori vuodesta 1927. Hänen väitöskirjansa Über russische Zauberformeln synnytti aikanaan laajaa kansainvälistä keskustelua.
Viljo Mansikan vanhemmat olivat kauppias Petter Erik Mansikka ja Anna Vakkilainen. Mansikka pääsi ylioppilaaksi Viipurin klassillisesta lyseosta 1903 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1905, filosofian lisensiaatiksi 1909 ja filosofian tohtoriksi 1910. Mansikka teki laajoja tutkimusmatkoja Venäjälle, Itävalta-Unkariin, Saksaan, Tshekkoslovakiaan sekä moniin muihin Itä- ja Keski-Euroopan maihin perehtyen slaavilaiseen kirjallisuuteen ja kansanrunouden tutkimukseen.
Mansikka oli vuosina 1929–1932 Suomen Laulun, vuosina 1928–1944 Suomalais-latvialaisen yhdistyksen ja vuosina 1936–1944 Suomalais-tšekkoslovakialaisen kerhon puheenjohtaja. Mansikka toimi Etuvartiokansojen klubin puheenjohtajana 1920–1928. Hän kuului vuodesta 1924 Suomalaiseen Tiedeakatemiaan ja vuodesta 1928 Prahan slaavilaiseen instituuttiin ulkomaalaisena jäsenenä. Viipurilaisen Osakunnan inspehtorina Mansikka toimi vuodesta 1929 lähtien. Hän oli myös Yhdistyneiden Teatterien johtokunnan puheenjohtajana.
Viljo Mansikka oli naimisissa vuodesta 1930 pankkivirkailija Sally Lindströmin (k. 1946) kanssa.
Julkaisuja

Über russische Zauberformeln, 1909 (väitöskirja)
Die Religion der Ostslaven I, 1922
Litauische Zaubersprüche, 1929
Aiheesta muualla

Prof. V. J. Mansikka : Havaintoja Rumanian matkalta, Helsingin Sanomat, 18.11.1934, nro 312, s. 25, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Henkilöt:  Trove  Kansallisbiografia  Biografiasampo 
Muut:  IdRef
L.V.G. C.VI

| L> V.G. C VI |
| --- | --- |

Tyyppi:  tiedustelukone
Alkuperämaa:   Saksa
Valmistaja:  Luft-Verkehrs Gesellschaft
Suunnittelija:  Wilhelm Sabersky-Müssigbrodt
Ensilento:  1917
Esitelty:  1918
Valmistusmäärä:  ~1000 
L.V.G. C.VI oli saksalainen ensimmäisen maailmansodan lopun aikainen tiedustelulentokone, jota valmisti Luft-Verkehrs Gesellschaft (L.V.G.).
Konetyypin kehitys ja käyttö

Saksalaisen D.F.W.-lentokonetehtaan suunnittelija Wilhelm Sabersky-Müssigbrodt lähti 1917 käynnistmään suunnittelemansa D.F.W. C.V -tiedustelukoneen lisenssivalmistusta Saksan suurimpaan lentokonetehtaaseen, Luft-Verkehrs Gesellschaftiin (L.V.G.). Myöhemmin hän siirtyi L.V.G.:n palvelukseen, ja suunnitteli ensimmäisenä työnään D.F.W. C.V:hen pohjautuvan L.V.G. C.V -tiedustelukoneen, jota Saksan armeija tilasi 1250 kappaletta. Tyypin paranneltu versio C.VI tuli palvelukseen kesäkuussa 1918 ja osoittautui menestykseksi. Sitä valmistettiinkin noin tuhat kappaletta. Tyyppiä käytettiin ensimmäisen maailmansodan jälkeen varhaiseen matkustajalentoliikenteeseen.
Käyttö Suomessa

Suomen ilmailuliikenne Oy osti kaksi C.VI-konetta ruotsalaiselta Svenska Lufttrafik -lentoyhtiöltä vuonna 1921. Niillä lennätettiin yleisöä ja tehtiin joitakin tilauslentoja Helsingistä. Yhtiön toiminnan osoitauduttua kannattamattomaksi Suomen ilmavoimat osti yhtiön koneet, jotka saivat ilmavoimien tunnukset 3A31 a 3A32. 3A31 tuhoutui vuotta myöhemmin huhtikuussa 1923 jouduttuaan syöksykierteeseen Santahaminassa. Miehistö selvisi onnettomuudesta hengissä. 3A32:n lennoista ei ole säilynyt tietoja, mutta kone vaurioitui telttahallin romahduksessa ja esiintyi Ilmailutelakan ja -varikon ilmoituksissa aina 6. helmikuuta 1925 saakka.
Käyttäjät

| --- | --- |
  Belgia Belgian ilmavoimat  Tšekkoslovakia Tšekkoslovakian ilmavoimat  Suomi Suomen ilmavoimat  Suomen ilmailuliikenne Oy  Saksa Luftstreitkräfte  Deutsche Luft-Reederei  Latvia Latvian ilmavoimat :   Liettua Liettuan ilmavoimat  Puola Puolan ilmavoimat  Neuvostoliitto Neuvostoliiton ilmavoimat  Ruotsi Ruotsin laivasto  Sveitsi Sveitsin ilmavoimat
Tekniset tiedot

Lähde:
Yleiset ominaisuudet
Miehistö: 2
Pituus: &&&&&&&&&&&&&&08.0500008,05 m
Kärkiväli: &&&&&&&&&&&&&013.&&&&0013 m
Korkeus: &&&&&&&&&&&&&&02.08500002,85 m
Siipipinta-ala: &&&&&&&&&&&&&034.060000034,60 m²
Tyhjäpaino: &&&&&&&&&&&&0930.&&&&00930 kg
Lentopaino: &&&&&&&&&&&01390.&&&&001 390 kg
Voimalaite: &&&&&&&&&&&&&&01.&&&&001 × Benz Bz IV -nestejäähdytteinen kuusisylinterinen rivimoottori; &&&&&&&&&&&&0149.&&&&00149 kW (&&&&&&&&&&&&0200.&&&&00200 hv)
Suoritusarvot
Suurin nopeus: &&&&&&&&&&&&0170.&&&&00170 km/h
Lentoaika: 3,5 h
Lakikorkeus: &&&&&&&&&&&06500.&&&&006 500 m
Aseistus
Ohjaajan ja tähystäjän konekiväärit
110 kg pommeja
Nikander

Nikander tai Nicander on seuraavien henkilöiden sukunimi:
Nikander suomalaisena sukunimenä

Aku Nikander (s. 1990), maastohiihtäjä
Armas Nikander (1883–1947), insinööri, vuorineuvos ja Lokomon toimitusjohtaja
Arthur E. Nikander (1881–1953), rakennuttaja ja tiilitehtailija, kilpapurjehtija
Carl-Johan Nikander (1915–2005), insinööri, yrittäjä, järjestö- ja yritysjohtaja, kauppaneuvos
Gabriel Nikander (1884–1959), sivistyshistorian ja kansanelämän tutkimuksen professori ja vararehtori
Hannamaija Nikander (s. 1982), näyttelijä
Hannu Nikander (s. 1949), taidemaalari
Harry Nikander (1957–2004), jääkiekkoilija
Ilmari Nikander (1901–1931), seiväshyppääjä
James Nikander (Musta Barbaari, s. 1990), rap-artisti ja kehonrakentaja
Juho Kustaa Nikander (1855–1919), amerikansuomalainen pappi
Pasi Nikander (Panda, s. 1962), basisti, yrittäjä ja ELMU:n aktiivi
Saara Nikander (s. 1994), kestävyysjuoksija ja hiihtäjä
Toini Nikander (o.s. Putkonen, Antonietta Toini, 1901–1990), oopperalaulaja
Vieno Nikander (1905–1969), jalkapalloilija
Maj-Britt Wikström-Nikander (s. 1949), kirjailija ja sarjakuvataiteilija
Nicander

Karl August Nicander (1799–1893), ruotsalainen kirjailija
Nyrkkeilyn Euroopan-mestaruuskilpailut 1987

Vuoden 1987 nyrkkeilyn Euroopan-mestaruuskilpailut järjestettiin 28. toukokuuta – 7. kesäkuuta 1987 Torinossa, Italiassa. Nämä järjestykseltään 27. kisat oteltiin 12 painoluokassa ja niihin osallistui 178 nyrkkeilijää 25 maasta.
Mitalistit

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| Sarja | Kultaa | Hopeaa | Pronssia |
| Kevyt kärpässarja (48 kg) |  Nšan Muntšjan |  Krasimir Tšolakov |  Adrian Amzer    Dragan Zivadinović |
| Kärpässarja (51 kg) |  Andreas Tews |  János Váradi |  Andrea Mannai    Johnny Bredahl |
| Kääpiösarja (54 kg) |  Aleksandăr Hristov |  Juri Aleksandrov |  René Breitbarth    Jimmy Majanya |
| Kevytsarja (57 kg) |  Mekhak Ghazarjan |  László Szöke |  Regilio Tuur    Jarmo Eskelinen |
| Kevyt välisarja (60 kg) |  Orzubek Nazarov |  Emil Tšuprenski |  Daniel Maeran    Michele Caldarella |
| Välisarja (63,5 kg) |  Borislav Abadžiev |  Vjatšeslav Janovski |  Søren Søndergaard    Reimo van der Hoeck |
| Välisarja (67 kg) |  Vasili Šišov |  Siegfried Mehnert |  Dragan Vasiljević    Angel Stoyanov |
| Kevyt keskisarja (71 kg) |  Enrico Richter |  Viktor Jegorov |  Neville Brown    Marian Gavrila |
| Keskisarja (75 kg) |  Henry Maske |  Henryk Petrich |  Ruslan Taramov    Esa Hukkanen |
| Raskas keskisarja (81 kg) |  Juri Vaulin |  Rene Ryl |  Andrea Magi    Ahmet Canbakış |
| Raskassarja (91 kg) |  Arnold Vanderlyde |  Ramzan Sebijev |  Svilen Rusinov    Luigi Gaudiano |
| Superraskassarja (yli 91 kg) |  Ulli Kaden |  Aleksandr Jagubkin |  Biaggio Chianese    Petăr Stoimenov |
Mitalitaulukko

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Sija | Maa | Kultaa | Hopeaa | Pronssia | Yhteensä |
| 1 |  Neuvostoliitto | 5 | 5 | 1 | 11 |
| 2 |  Itä-Saksa | 4 | 2 | 1 | 7 |
| 3 |  Bulgaria | 2 | 2 | 3 | 7 |
| 4 |  Alankomaat | 1 | 0 | 2 | 3 |
| 5 |  Unkari | 0 | 2 | 0 | 2 |
| 6 |  Puola | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 7 |  Italia | 0 | 0 | 5 | 5 |
| 8 |  Romania | 0 | 0 | 3 | 3 |
| 9 |  Jugoslavia | 0 | 0 | 2 | 2 |
| 9 |  Suomi | 0 | 0 | 2 | 2 |
| 9 |  Tanska | 0 | 0 | 2 | 2 |
| 12 |  Englanti | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 12 |  Ruotsi | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 12 |  Turkki | 0 | 0 | 1 | 1 |
|  | Yhteensä | 12 | 12 | 24 | 48 |
Suomen joukkue

| Painoluokka | Nyrkkeilijä | Sijoitus |
| --- | --- | --- |
| 48 kg | Tommi Kärkkäinen | Tappio 1. ottelussa |
| 54 kg | Jukka Arola | Tappio 1. ottelussa |
| 57 kg | Jarmo Eskelinen | Pronssia |
| 67 kg | Vesa Wallden | Tappio 2. ottelussa |
| 71 kg | Marko Salminen | Tappio 1. ottelussa |
| 75 kg | Esa Hukkanen | Pronssia |
| 91 kg | Kai Helenius | Tappio 1. ottelussa |
Pikku Leppijärvi

| Pikku Leppijärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi 
Paikkakunta:  Pori 
Mittaustietoja
Pikku Leppijärvi on melko pieniKarvianjoen vesistöön kuuluva järvi Satakunnassa Porin Laviassa.
Maantietoa

Pikku Leppijärven pinta-ala on 4,01 hehtaaria  ja laveys noin 230 metriä. Pituutta on vaikea määritellä tarkasti, sillä järvessä on soistumisen seurauksena pitkiä ja kapeita lahtia etelä-pohjoissuunnassa . Rantaviivan pituus on 0,8 kilometriä . Järvessä ei ole saaria.
Järven on lähes kauttaaltaan suon ympäröimä, poikkeuksena metsää yhdessä niemen rannassa. Järvi on itäosastaan maatuvaa vesialuetta.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Karvianjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 36) Lassilanjoen valuma-alueen (36.09) Karhijärven alueella (36.092). Pikku Leppijärvenjärvinumero on 36.092.1.002.  Vedenpinnan korkeus on 55,9 metriä mpy.
Pikku Leppijärvi saa vetensä ympäröiviltä suoalueilta. Vetensä järvi laskee Leppiojaa ja myöhemmin Leppijokea pitkin pohjoisessa sijaitsevaan Karhijärveen.
Nikkinen

Nikkinen on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Eemeli Nikkinen (1883–1952), kauppias, yrittäjä yritysjohtaja, kauppaneuvos
Erik Nikkinen (s. 1944), nyrkkeilijä
Esko Nikkinen (1916–1976), kauppias, yrittäjä yritysjohtaja, kauppaneuvos
Ferdinand Nikkinen (1894–1971), romaniaktivisti, laulaja ja äänenmuodostuksen opettaja
Heidi Nikkinen (s. 2001), ampuma- ja maastohiihtäjä
Jaakko Nikkinen (1884–1946), kirjailija
Jiri Nikkinen (s. 1965), muusikko ja lauluntekijä
Reima Nikkinen (1944–2018), flamencotanssija ja romaniaktivisti, Ferdinand Nikkisen poika
Soini Nikkinen (1923–2012), keihäänheittäjä
Veeti Nikkinen (s. 2002), lentopalloilija
Kuvitteellisia henkilöitä

Aki Nikkinen, tv-sarjassa Salatut elämät
Alissa Nikkinen (ent. Mustavaara), tv-sarjassa Salatut elämät
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Minna Canth

| Minna Canth |
| --- | --- |
 Minna Canth
Henkilötiedot
Syntynyt: 19. maaliskuuta 1844 Tampere, Suomen suuriruhtinaskunta
Kuollut: 12. toukokuuta 1897 (53 vuotta) Kuopio, Suomen suuriruhtinaskunta
Ammatti:  kirjailija, näytelmäkirjailija, journalisti, kauppias
Vanhemmat:  Gustaf Vilhelm Johnson   Lovisa Ulrika
Puoliso:  Johan Ferdinand Canth
Lapset:  7
Kirjailija
Tuotannon kieli: suomi
Aikakausi:  1878–1897
Tyylilajit:  realismi
Esikoisteos:  ”Novelleja ja kertomuksia” (1878)
Pääteokset:   Työmiehen vaimo (1885)  Hanna (1886)  Kovan onnen lapsia (1888)  ”Kauppa-Lopo” (1889)  Papin perhe (1891)  Anna Liisa (1895) 
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Kotisivut
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Minna Canth (alkujaan Ulrika Wilhelmina o.s. Johnson; 19. maaliskuuta 1844 Tampere – 12. toukokuuta 1897 Kuopio) oli suomalainen kirjailija, lehtinainen, liikenainen ja yhteiskunnallinen vaikuttaja. Kirjailijana Canth kuului suomalaisen realismin uranuurtajiin. Hän kirjoitti näytelmiä, pienoisromaaneja ja novelleja. Hän oli ensimmäinen merkittävä suomenkielinen näytelmäkirjailija ja prosaisti Aleksis Kiven jälkeen sekä ensimmäinen suomenkielinen sanomalehtinainen.
Canth oli aikansa Suomessa merkittävä mielipidevaikuttaja ja eurooppalaisten aatteiden välittäjä. Ajatusmaailmaltaan hän oli vapaamielinen nuorsuomalainen. Canth edisti naisten asemaa muun muassa tekemällä työtä tyttöjen koulutusmahdollisuuksien parantamiseksi. Hän oli suomenkielisen koulutuksen uranuurtajia.
Henkilöhistoria

Minna Canth syntyi Tampereella Puutarhakatu 8:ssa keväällä 1844. Canthin isä Gustaf Vilhelm Johnson työskenteli Finlaysonin puuvillatehtaalla mestarina ja oli vaimonsa Lovisa Ulrikan, entisen kotiapulaisen, tavoin lähtöisin köyhistä oloista. Perheessä oli myös isän mukaan nimetty poika Gustaf Vilhelm (Gusti) ja toinen tytär Augusta Katharina. Perhe asui Canthin lapsuudessa Tampereen köyhälistön kaupunginosassa, mutta erityistä puutetta ei ilmeisesti nähty. Perheen taloudellinen tilanne koheni, ja vuonna 1853 perhe muutti Kuopioon, kun isä Gustaf Vilhelm sai hoitaakseen Tampereen Lankakaupan.
Henkilöhistoria > Kuopiossa koulutielle

Kuopiossa Canth jatkoi jo Tampereella ruotsinkielisessä työläislasten Finlaysonin tehtaankoulussa alkanutta koulunkäyntiä. Kouluista ensimmäinen oli Snellmanin aloitteesta perustettu Kuopion kaupungin työväen tyttökoulu, joka oli niin sanottu lankasterikoulu, sillä siellä noudatettiin englantilaista Bell-Lancasterin opetusmenetelmää. Opetusmenetelmän huomattavin piirre oli se, että vanhemmat oppilaat ohjasivat nuorempia. Opetuskieli oli suomi. Sieltä Miinu Johnson, joka kutsui tuolloin itseään Minaksi, siirtyi Soldanin sisarusten (Aleksandra, Augusta ja Edla, joista Edla opetti häntä myöhemmin myös Jyväskylän seminaarissa) ylläpitämään ruotsinkieliseen kouluun. Tämä kolmivuotinen koulu oli tarkoitettu vain tytöille. Täältä Canth eteni vielä kolmivuotiseen ruotsinkieliseen valtion tyttökouluun Frouvasväen koulu sivistyneimpäin (herraisten) vanhempain tyttäriä varten, johon hänen ei olisi syntyperänsä takia pitänyt päästä. Kauppias Gustaf Johnsonin hyvän taloudellisen menestyksen takia näin kuitenkin tapahtui. Gustaf olisi halunnut kouluttaa myös poikansa Gustin, mutta tämä ei ollut siitä kiinnostunut.
Canthin nuoruuden ajan yhteiskunnassa tyttöjen koulutusmahdollisuuksia rajoitettiin, toisin kuin poikien, mikä ei ollut Miinan mieleen. Herraisten tyttökoulussakin tyttöjä suorastaan varjeltiin liialta tiedolta – puolet viikkotunneista omistettiin käsitöille. Silloisen käsityksen mukaan naiset eivät olisi kestäneet pitkiä koulupäiviä tai suuria vaatimuksia, vaan olisivat sairastuneet auttamatta hermoheikkouteen. Johnsonin tyttäret oppivat kuitenkin kouluissa esimerkiksi ruotsin niin hyvin, että he puhuivat sitä kotonaan ja käyttivät sitä keskinäisessä kirjeenvaihdossa.
Gustaf Johnsonin liiketoimet sujuivat hyvin, ja hänellä oli varaa pitää kaupassa apulaista tyttärensä sijaan. Canth oli tullut myös avioitumisikään, mutta avioliiton sijaan hän toivoi itsenäisen naisen uraa. Mahdollisuuden haaveeseen tarjosi Jyväskylässä vuonna 1863 alkanut kansakoulunopettajaseminaari, sillä opettajattarena nainen saattoi elättää itsensä menemättä naimisiin. Seminaarin myötä naisella oli ensimmäistä kertaa Suomessa mahdollisuus opiskella johonkin muuhun kuin kätilön ammattiin.
»Kaikki naiset älkööt tehkö käsitöitä!» 
(Kirjeestä Lucina Hagmanille 26.4.1884.)