stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Bockscar
Nagasakiin tehdyn atomipommituslennon miehistö

Lentomiehistö C-15 (Great Artisten vakituinen miehitys):
Maj. Charles ”Chuck” W. Sweeney, koneen (sekä hyökkäyksen) komentaja
Kapt. Charles Donald ”Don” Albury, apuohjaaja (vakiomiehistön päällikkö)
Vänr./alil. Fred J. Olivi, toinen apuohjaaja (vakiomiehistön kakkospilotti)
Kapt. James van Pelt, suunnistaja
Kapt. Kermit K. Beahan, pommittaja
Vääp. John D. Kuharek, lentomekaanikko
Värv. kers. Ray Gallagher, ampuja - apumekaanikko
Kers. Edward Buckley, tutkaoperaattori
Kers. Abe Spitzer, radisti
Kers. Albert ”Pappy” Dehart, taka-ampuja
Atomiaseen käyttöön liittyvä henkilöstö

Lisäksi läsnä atomiaseen käyttöön liittyvänä henkilöstönä, Nagasakin atomipommihyökkäyksessä:
Kom.kapt. Frederick ”Dick” L. Ashworth (laivasto), aseistaja
Luutn. Philip M. Barnes (laivasto), apuaseistaja
Luutn. Jacob ”Jake” Beser, tutkahäirintä - ELSO-upseeri
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
http://www.nationalmuseum.af.mil/factsheets/factsheet.asp?id=527 (konetyyppi B-29:n tekn. tietoja)
http://www.nationalmuseum.af.mil/factsheets/factsheet.asp?id=3358 (lyhyttä esittelyä kyseisestä koneyksilöstä)
http://www.flyingmag.com/photo-gallery/photos/b-29-superfortress-bockscar%5Bvanhentunut+linkki%5D (sis. 18 kpl valokuvia; Fat Manin pudotuksesta 2 vrk kuluttua)
http://www.mphpa.org/classic/CG/CG_09C2.htm (Arkistoitu – Internet Archive)
http://www.pacificwrecks.com/aircraft/b-29/44-27297.html
http://www.airforcemag.com/MagazineArchive/Pages/2011/July%202011/0711nagasaki.aspx
http://www.atomicarchive.com/Photos/Tinian/image2.shtml (korkealaatuinen kuva lentomiehistöstä C-15)
Käännös suomeksi
Kaakkois-Aasian maiden yhteistyöjärjestö

| Association of Southeast Asian Nations |
| --- | --- |
  Perhimpunan Bangsa-bangsa Asia Tenggara indones.  សមាគមន៏ប្រជាជាតិអាស៊ីអាគ្នេយ khmer  ສະມາຄົມປະຊາຊາດແຫ່ງອາຊີຕະເວັນອອກສຽງໃຕ້ lao  Persatuan Negara-negara Asia Tenggara malaiji  အရှေ့တောင်အာရှနိုင်ငံများအသင်း burm.  தென்கிழக்காசியமைப்பு tamili  สมาคมประชาชาติแห่งเอเชียตะวันออกเฉียงใต้ thai  Kapisanan ng mga Bansa sa Timog-Silangang Asya tagalog  Hiệp hội các quốc gia Đông Nam Á vietn.  东南亚国家联盟 kiin.  

Perustettu:  1967
Päämaja:  Jakarta, Indonesia
Jäsenet:  10 jäsenvaltiota
Viralliset kielet:  englanti
Pääsihteeri:  Lim Jock Hoi ( Brunei)
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kaakkois-Aasian maiden yhteistyöjärjestö eli ASEAN (engl. Association of Southeast Asian Nations) on Kaakkois-Aasiassa vuonna 1967 perustettu yhteistyöjärjestö. Perustajajäseniä olivat Malesia, Thaimaa, Indonesia, Singapore ja Filippiinit, jotka olivat huolissaan kommunismin vallan kasvusta läheisessä Vietnamissa. Nykyisin jäseniä ovat perustajien lisäksi Brunei, Kambodža, Laos, Myanmar ja Vietnam. Papua-Uusi-Guinea on tarkkailijajäsen ja Itä-Timor ehdokasjäsen, joka toivoi saavansa täyden jäsenyyden vuoden 2006 huippukokouksessa.
Vuoden 1976 huippukokouksessa Balissa järjestö perusti myös taloudellista yhteistyötä organisoivan ohjelman. Valtiot tapaavat vuosittain. Vuonna 1992 jäsenmaat perustivat Kaakkois-Aasian vapaakauppa-alueen AFTA:n.
Jäsenmaat

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Maa | Pääkaupunki | Liittyi |
|  Malesia | Kuala Lumpur | 8. elokuuta 1967 |
|  Indonesia | Jakarta | 8. elokuuta 1967 |
|  Filippiinit | Manila | 8. elokuuta 1967 |
|  Singapore | Singapore | 8. elokuuta 1967 |
|  Thaimaa | Bangkok | 8. elokuuta 1967 |
|  Brunei | Bandar Seri Begawan | 7. tammikuuta 1984 |
|  Vietnam | Hanoi | 28. heinäkuuta 1995 |
|  Laos | Vientiane | 23. heinäkuuta 1997 |
|  Myanmar | Naypyidaw | 23. heinäkuuta 1997 |
|  Kambodža | Phnom Penh | 30. huhtikuuta 1999 |
Jäsenmaat > Ehdokasmaat

Fidži
Itä-Timor
Papua-Uusi-Guinea
Jäsenmaat > ASEAN+3-maat

Etelä-Korea
Japani
Kiina
Jäsenmaat > ARF-maat

Australia
Bangladesh
Euroopan unioni
Etelä-Korea
Intia
Itä-Timor
Japani
Kanada
Kiina
Mongolia
Pakistan
Papua-Uusi-Guinea
Pohjois-Korea
Uusi-Seelanti
Venäjä
Yhdysvallat
Jäsenmaat > ASEAN:in kokoukset

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| Vuosi | Ajankohta | Maa | Paikka |
| 1976 | 23.–24.2.1976 |  Indonesia | Bali |
| 1977 | 4.–5.8.1977 |  Malesia | Kuala Lumpur |
| 1987 | 14.–15.12.1987 |  Filippiinit | Metro Manila |
| 1992 | 27.‒29.1.1992 |  Singapore |  |
| 1995 | 14.‒15.12.1995 |  Thaimaa | Bangkok |
| 1998 | 15.‒16.12.1998 |  Vietnam | Hanoi |
| 2001 | 5.‒6.11.2001 |  Brunei | Bandar Seri Begawan |
| 2002 | 4.‒5.11.2002 |  Kambodža | Phnom Penh |
| 2003 | 7.‒8.10.2003 |  Indonesia | Bali |
| 2004 | 29.‒30.11.2004 |  Laos | Vientiane |
| 2005 | 12.‒14.12.2005 |  Malesia | Kuala Lumpur |
| 2006 | 11.‒14.1.2007 |  Filippiinit | Metro Cebu |
| 2007 | 18.‒22.11.2007 |  Singapore |  |
| 2009 | 27.2.–1.3.2009 10.–11.4.2009 |  Thaimaa | Cha Am, Hua Hin Pattaya |
| 2009 | 23.10.2009 |  Thaimaa | Cha Am, Hua Hin Pattaya |
| 2010 | 8.–9.4.2010 |  Vietnam | Hanoi |
| 2010 | 28.–31.10.2010 |  Vietnam | Hanoi |
| 2011 | 7.–8.5.2011 |  Indonesia | Jakarta |
| 2011 | 14.–19.11.2011 |  Indonesia | Bali |
| 2012 | 3.–4.4.2012 |  Kambodža | Phnom Penh |
| 2012 | 17.–20.11.2012 |  Kambodža | Phnom Penh |
| 2013 | 24.–25.4.2013 |  Brunei | Bandar Seri Begawan |
| 2013 | 9.–10.10.2013 |  Brunei | Bandar Seri Begawan |
| 2014 | 10.–11.5.2014 |  Myanmar | Naypyidaw |
| 2014 | 10.–12.11.2014 |  Myanmar | Naypyidaw |
| 2015 | 26.–27.4.2015 |  Malesia | Langkawi |
| 2015 | 18.–22.11.2015 |  Malesia | Kuala Lumpur |
Pääsihteerit

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Maa | Nimi | Kausi |

|  Indonesia | Hartano Dharsano | 1976–1978 |
|  Indonesia | Umarjadi Njotowijono | 1978 |
|  Malesia | Ali bin Abdullah | 1978–1980 |
|  Filippiinit | Narciso G. Reyes | 1980–1982 |
|  Singapore | Chan Kai Yau | 1982–1984 |
|  Thaimaa | Phan Wannamethee | 1984–1986 |
|  Brunei | Roderick Yong | 1986–1989 |
|  Indonesia | Rusli Noor | 1989–1993 |
|  Malesia | Datuk Ajit Singh | 1993–1998 |
|  Filippiinit | Rodolfo C. Severino | 1998–2003 |
|  Singapore | Ong Keng Yong | 2003–2008 |
|  Thaimaa | Surin Pitsuwan | 2008–2013 |
|  Vietnam | Lê Lương Minh | 2013–2017 |
|  Brunei | Lim Jock Hoi | 2018– |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kaakkois-Aasian maiden yhteistyöjärjestö Wikimedia Commonsissa
Kaakkoismurteet

Osa kaakkoismurteiden puhuma-alueesta on merkitty karttaan numerolla 7 (vaalenpunainen alue). Kartasta puuttuvat Karjalankannaksen alue, Laatokan Karjala ja Inkeri.
Kaakkoismurteet eli niin sanottu Karjalan murre on Kaakkois-Suomessa puhuttava suomen kielen murreryhmä. Ennen toista maailmansotaa kaakkoismurteita puhuttiin koko Karjalankannaksen alueella, Laatokan Karjalassa ja Inkerinmaalla. Nykyään inkeriläismurretta taitavat vain jotkut vanhat inkerinsuomalaiset.
Kaakkoismurteet voidaan jakaa neljään eri pääryhmään: varsinaisiin kaakkoismurteisiin, Lemin seudun välimurteisiin eli lounais-Saimaan murteisiin, Sortavalan seudun välimurteisiin ja Inkerin suomalaismurteisiin. Murreryhmä on syntynyt muinaiskarjalan kielestä, johon sekoittui suomen länsimurteiden ainesta. Kaakkoismurteita niitä puhutaan ja puhuttiin alueilla, jotka ennen keskiajan rajanmuutoksia, kuten Pähkinäsaaren rauhaa vuonna 1323 tai 1500- ja 1600-lukujen rajansiirroksia kuuluivat muinaiseen Karjalaan.lähde?
Kaakkoismurteille ominaista ovat muun muassa läheisyys karjalan kieleen ja inkeroisen kieleen; lähes kaikissa alamurteissa esiintyvät mie- ja sie-persoonaronominit; yleiskielen d:n vastineena on kato; yleinen loi-monikko; liudennuksen esiintyminen ja runsaslukuiset venäjästä lainatut sanat. Sisämaan kaakkoismurteissa, paitsi ensi tavun, myös jälkitavujen avarat vokaalit ovat diftongiutuneet samantapaisesti kuin karjalan kielessä, esimerkiksi suom. aa, kaakkoism. oa, ua, esimerkiksi sanoissa loat'imoa / luat'imua ('puhumaan'), ven(n)iese ('veneeseen; veneensä'). Savolaismurteista kaakkoismurteet erottaa muun muassa välivokaalien eli svaa-vokaalin puuttuminen, diftongireduktion puuttuminen ja vokaaliyhtymien -ea ja -eä muuntuminen (korkea → korkia; pimeä → pimiä) valtaosassa alamurteita.lähde?
Murrealue

Kaakkoismurteiden historiallinen puhuma-alue ulottuu Virolahdelta, Miehikkälästä ja Luumäeltä Karjalankannaksen kautta Inkerinmaalle. Pohjoisimpia pitäjiä ovat Savitaipale, Taipalsaari, Ruokolahti ja Parikkala.lähde? Ne pitäjät, joissa suomen kielen kaakkoismurteita puhutaan tai puhuttiin, ovat aakkosjärjestyksessä seuraavat:
Antrea, Harlu, Heinjoki, Hiitola, Jaakkima, Johannes, Joutseno, Jääski, Kanneljärvi, Kaukola, Kirvu, Kivennapa, Koivisto, Kuolemajärvi, Kurkijoki, Käkisalmi, Lahdenpohja, Lavansaari, Lappeenranta, Lemi, Lumivaara, Luumäki, Metsäpirtti, Miehikkälä, Muolaa, Nuijamaa, Parikkala, Pyhäjärvi vpl, Rautjärvi, Rautu, Ruokolahti, Räisälä, Saari, Sakkola, Savitaipale, Seiskari, Simpele, Sortavala, Suomenniemi, Säkkijärvi, Taipalsaari, Terijoki, Tytärsaari, Uukuniemi, Uusikirkko, Vahviala, Valkjärvi, Viipuri, Virolahti, Vuoksela, Vuoksenranta, Ylämaa ja Äyräpää sekä kaksikielinen Impilahti ja ensisijaisesti karjalankieliset Salmi, Suistamo ja Suojärvi.
Murrepiirteet

Kaakkoismurteiden tunnusmerkkejä ovat:
Murrepiirteet > Tyypillisiä itämurteiden piirteitä

Äännepiirteitä:
Yleiskielen d:n vastineena kato tai siirtymä-äänne
paan, poan, puan 'padan', lehen, syvän, ve(j)än 'lehden, sydän, vedän'
Yleiskielen ts:n vastineet
metsä : metsän (Kannaksella ja Inkerissä)
messä : messän (Viipurin puolessa ja Vuoksenlaaksossa)
mettä : metän (murteiston länsireunassa)
mehtä : mehtän (Luoteis-Laatokan murteissa)
Pitkän a:n/ä:n edustus
maa, pää (Suomenlahden rannoilla eli Länsi-Kannaksella, Viipurin puolessa ja Inkerin äyrämöismurteissa)
moa, peä / mua, piä (Saimaan etelärannalla, Laatokan rannikolla, myös Inkerin savakkomurteissa)
Diftongit uo, yö, ie eivät avarru
tuop, syöp, viep 'tuo, syö, vie' yksikön 3. persoonan preesens
Konsonanttien yleisgeminaatio, murrealueen länsireunaa lukuun ottamatta
sannoo, makkaa
Sortavalan seudulla erikoisgeminaatio
paimennii 'paimenia' ihmissii 'ihmisiä'
Liudennus (puuttuu Länsi-Kannaksen rantamurteista)
kot’, ves’, män’, pal’jas/pal’l’as, kuor’, tuoh’, lähetʹtʹii
Yksikön 3. persoonan pääte on labiaalistunut e-vartaloisissa verbeissä kuten karjalan kielessäkin sekä savolais- ja eteläpohjalaismurteissa
tulloo/tulluo, 'tulee', männöö/männyö 'menee', laskoo/laskuo 'laskee' jne.
Muoto-opillisia piirteitä:
Eksessiivimuodot (erosijamuotoja): siint, kotont, ulkont 'siitä, kotoa, ulkoa', pois paimenent  '(jäi) pois paimenen työstä'
Niin sanottu loi-monikko, joka puuttuu murrealueen läntisimmistä osista
taloloi(ta) 'taloja', tyttölöil(l)e 'tytöille'
Sanastopiirteitä:
Monikon persoonapronomineissa diftongi yö:
myö, työ, hyö 'me, te, he'; meijen/mein, teijen/tein, höijen/heijen/hein
mennä-verbin vartalossa ä-vokaali: männä : mänen : männöö / männyö
Murrepiirteet > Ominaispiirteitä

Äännepiirteitä:
Ensimmäisen tavun lyhyen vokaalin venyminen tai triftongiutuminen on kaksitavuisissa sanoissa yleistä
jok(i) : joo,e / juoi 'joki : joen'
saaje, soaje, suaje : sattee, sattie, satie satee 'sade : sateen'.
Inessiivin päätteet: maas, metsäs, (miu) tuvassain 'tuvassani'
Jälkitavujen vokaalienvälinen h esiintyy useissa alamurteissa omistusliitteiden edellä
etehein 'eteeni', tupaheis 'tupaasi' (illatiivimuoto), kotiheena 'kotiinne'; muita h:n esiintymätapauksia ovat esimerkiksi jokahine 'jokainen', alahal 'alhaalla', ylähäl 'ylhäällä'
Jälkitavujen pitkien vokaalien diftongiutuminen Saimaan etelärannalla sekä osin keskiaikaisen karjalan kielen alueella Itä-Kannaksella ja myös koko Itä-Inkerissä
talluo, makkoamoa / makoamoa / makkuamua, venniese, sannuo / sanuo, näkkyö / näkyö, karkoa 'taloon, makaamaan, veneeseen, sanoo, näkee, karkaa'
Vokaaliyhtymien ea/eä edustuu
korkia, pimiä (Viipurin seuduilla, länsireunallaselvennä ja Inkerissä)
korkii, pi(m)mii (pohjoisissa alamurteissa)
Länsi-Kannaksella savolaismurretyyppinen korkee, pimmee
Vahvavartaloisuus taivutuksessa, erityisesti lounaisosassa (esimerkiksi Virolahti−Luumäki), mistä loi-monikko puuttuu
peltoil, tyttöile, kaikkiis paikkois
Konsonanttiyhtymät sk ja st astevaihtelussa kuten karjalan kielessä
koski : kosen, isen 'isken', uskoo 'uskoa/uskoo', uson 'uskon'
pessä, juossa 'pestä, juosta'; (sie) peset, juokset
Yksikön persoonapronomineissa diftongi ie:
mie, sie; minnuu, minuu, miul; sinnuu, sinuu, siul; miuta, siuta (Lappee); miuva; siuva (länsireunaselvennä); hää, heä, hiä
Yksikön 3. persoonan preesensin pääte on määrätapauksissa -p
tuop, viep, heitäip, karkeloip '(hän) tuo, vie, heittäytyy, karkelee'.
Myös monikon 3. persoonan päätteessä on pitkä vokaali
preesensissä: tulloot, jättäät, tulluot, jätteät/jättiät 'tulevat, jättävät'
imperfektissä: tulliit, jättiit 'tulivat, jättivät'.
Loppuvokaalin (varsinkin a:n, ä:n ja i:n) kato
kirkos 'kirkossa', yhten päivän 'yhtenä päivänä', puol' viiś 'puoli viisi'
Vokaalin kato aktiivin 2. partisiipin tunnuksesta, kuten inkeroisessa ja viron kielessä: 
antant 'antanut', ei kuult 'ei kuullut', tult  'tullut', hää mänt 'hän meni',
Omistusliitteiset muodot: issäi(ń) 'isäni', issäiś 'isäsi', issään / isäse(n) 'isänsä'
Kysymyspartikkeli ei useimmissa murteissa liity suoraan konsonanttivartaloon, vaan ainoastaan vokaalivartaloon: tulluok(s)? tuleeko, pojatik(s)? pojatko
Loppukahdennuksen puuttuminen suurimmassa osassa aluetta
tule_tänne, ei tie_miel' männä 'ei tee mieli mennä'
Sanastopiirteitä:
Kaikille tai useimmille kaakkoismurteille on yhteistä, että vanhaa perussanastoa on runsaahkosti muun muassa maanviljelyksessä ja rakentamisessa:
atra 'hankoaura', ojat 'hankoauran aisat', otra ohra, liina hamppu, silta 'lankkulattia' ja niin edelleen.
Murrepiirteet > Muita eroavaisuuksia savolaismurteista

Äännepiirteitä:
i-, u-, y-loppuiset diftongit eivät redusoidu (paitsi Sortavalan seudun murteissa)
poika, köyhä, laulu
Välivokaalia eli svaavokaalia ei esiinny (paitsi Sortavalan seudun murteissa)
jalka, silmä, vanha.
Alaryhmät > Varsinaiset kaakkoismurteet

Varsinaiset kaakkoismurteet jaetaan kahteen pääryhmään: savakko- ja äyrämöismurteisiin ja edelleen ne voi jakaa lähes pariinkymmeneen paikallismurteeseen. Suomessa puhtaimpia äyrämöismurteita puhuttiin Länsi-Kannaksella ja tyypillisimpiä savakkomurteita Itä-Kannaksella Pähkinäsaaren rauhan rajan itäpuolella. Suomenpuoleisen Karjalankannaksen väestö evakuoitiin toisessa maailmansodassa muualle Suomeen ja asutettiin ympäri maata. Varsinaiset kaakkoismurteet elävät ja siirtyvät uusille sukupolville lähinnä vain Suomen Etelä-Karjalassa. Nykyisin yleiskielen ja toisaalta myös savolaismurteiden vaikutus on voimakas.lähde? Länsi-Kannaksen murteiden perinteisiä puhuma-aloja ovat Heinjoen, Jääsken, Kivennavan, Koiviston, Lappeeen, Lavansaaren, Luumäken, Miehikkälän, Uudenkirkon, Viipurin maalaiskunnan ja Virolahden pitäjät. Itä-Kannaksen murteiden perinteisiä puhuma-aloja ovat Joutsenon, Käkisalmen, Lumivaaran, Pyhäjärven, Raudun, Ruokolahden ja Räisälän pitäjät.
Kaakkoismurteet kulttuurissa

Väinö Linnan Tuntemattoman sotilaan hahmoista Antti Rokka ja Suden Tassu puhuvat kaakkoismurretta, joka oli kirjallisuudessa yleisesti käytettyä Suomenlahden rannikon äyrämöismurretta. Se on kieliasultaan paljon lähempänä yleiskieltä kuin sisämaan kaakkoismurteet, joista ei ole lainkaan laajemmin tunnettuja kaunokirjallisia käyttöesimerkkejä.lähde?
Turritopsis dohrnii

| Turritopsis dohrnii |
| --- | --- |
 Lajin meduusavaihe
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Polttiaiseläimet Cnidaria
Luokka::  Polyyppieläimet Hydrozoa
Lahko::  Varsipolyypit Anthoathecata
Heimo::  Oceaniidae
Suku::  Turritopsis
Laji::  dohrnii
Kaksiosainen nimi
 Turritopsis dohrnii  (Weismann, 1883) 
Katso myös
   Turritopsis dohrnii Wikispeciesissä   Turritopsis dohrnii Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Turritopsis dohrnii on pieni, biologisesti kuolematon polyyppieläinlaji, joka elää trooppisten alueiden vesistöissä. Se on yksi esimerkki harvoista eläimistä, jotka kykenevät palautumaan täysin sukukypsymättömään tilaan. Laji tunnetaan sen harvinaislaatuisista ominaisuuksista, jonka vuoksi lajin meduusavaihetta on kutsuttu "kuolemattomaksi meduusaksi".
Turritopsis-suvun taksonomia on vielä vakiintumaton, mutta siihen kuuluu mahdollisesti kymmenen lajia. Aiemmin suurin osa näistä luokiteltiin samaan lajiin nimen Turritopsis nutricula alle. 2000-luvun tutkimukset ovat kuitenkin paljastaneet, että Koillis-Atlantin, Välimeren, Uuden-Seelannin ja Japanin polyyppieläimet eivät olekaan samaa lajia. Välimeressä elävä biologisesti kuolematon Turritopsis-laji tunnetaan siksi nykyään nimellä Turritopsis dohrnii.
Elämänkierto ja kuolemattomuus

Yleensä polyyppieläinten elämänkiertoon kuuluvat vuorottelevat polyyppi- ja meduusavaiheet. Meduusan hedelmöittyneistä munista kehittyy planula-toukkia. Näistä taas kehittyy meren pohjassa polyyppeja, joista muodostuu kahdessa päivässä meduusoita. Nuoret meduusat saavuttavat sukukypsyyden muutamassa viikossa (20 °C:ssa kehittyminen kestää 25–30 päivää, 22 °C:ssa 18–22 päivää).
Normaalisti meduusat kuolevat lisäännyttyään. Turritopsis dohrnii kykenee kuitenkin kääntämään kehityksensä meduusasta takaisin polyypiksi muuttamalla solutyyppiään transdifferentioinnilla. Näin se on biologisesti kuolematon, mutta voi toki muiden eläinten tavoin kuolla vahingoittumalla.lähde?
Okkultismi

Evelyn de Morgan, The Love Potion, 1903.
Okkultismi eli salaoppi tai salatiede tarkoittaa taikuuden tai salaisten oppien avulla tavoiteltavaa tietoa tai tähän tietoon perustuvaa uskonnollista tai mystistä oppisuuntaa.
Okkultismin määritelmä

Okkultismina voidaan pitää sellaista henkistä oppia ja toimintaa, jonka sisältöä tai menetelmiä ei ole päästetty yleiseen tietoon. Sanalla esoteerisuus on samankaltainen merkitys, ja usein niitä käytetään synonyymeina. Okkultismilla voidaan viitata mihin tahansa salassa harjoitettuun maagiseen tai yliluonnolliseen taitoon, kun taas esoteerinen sisältää ajatuksen erityisestä pelastavasta tiedosta (gnosis) tai yksilön sisäisestä muutoksesta (valaistuminen).
Yleensä okkultismilla ymmärretään melko laveaa joukkoa oppeja ja menetelmiä, joiden avulla niiden harjoittajat yrittävät salatun tiedon ja taidon, esimerkiksi magian, avulla käyttää hyväkseen yliluonnollisia voimia tai päästä yhteyteen tuonpuoleisen kanssa. Perinteisesti okkulttista tietoa on voinut saada salaseuroissa tai jonkin mestarin oppilaana (eli adeptina), mutta nykyään aiheeseen on mahdollista tutustua myös okkulttisen kirjallisuuden avulla.
Eräs teosofinen määritelmä okkultismista on, että se on ”erilaisista lähteistä koostuva maailmankuva, jonka jokainen sen harjoittaja itse kokoaa itselleen. Okkultisti pyrkii tutkimaan maailmaa yliaistillisin keinoin, sitten kun on kehittynyt luomansa maailmankuvan tavoitteiden mukaiseksi”.
Historia

Okkultismin alku voidaan tieteen kannalta nähdä varhaisten metsästäjä-keräilijäkulttuurien šamanismissa, jossa šamaanin tiedot ja taidot siirtyivät suullisesti hänen oppilaalleen. Muinoin muun muassa egyptiläisiä pappeja ja kaldealaisia maageja on pidetty salaisen tiedon haltijoina. Antiikin aikana etenkin ennustaminen oli yleistä. Kirjoitetut tiedot periytyivät renessanssin ajan Eurooppaan pääosin arabialaisten tekstien kautta. Näistä etenkin vuonna 1471 latinaksi käännetty Corpus Hermeticum vaikutti käsitykseen magian jumalallisuudesta, erotuksena keskiajan mustaan magiaan. Vuonna 1492 Espanja ja Portugali karkottivat juutalaiset maasta, minkä seurauksena myös monet esoteeriset aatteet levisivät muualle Eurooppaan.
Kirkko suhtautui okkultismiin, etenkin noituuteen välillä hyvinkin ankarasti, ja tämä ilmeni etenkin keskiajan jälkeen noitavainoina. Sen sijaan astrologisia symboleja on sisällytetty myös osaksi varhaisia kirkkorakennuksia, ja muun muassa alkemia säilyi pitkään hallitsijoiden suojeluksessa. Tieteen ja alkemian tiet erosivat lopullisesti vasta 1700-luvun loppupuolella.
1700-luvulla okkultismi teki Euroopassa uutta tuloaan muun muassa ruusuristiläisyyden muodossa, ja 1800-luvulla se tuli suuren yleisön ulottuville etenkin Eliphas Lévin ja H. P. Blavatskyn teosten myötä. Tieteen kehittymisen myötä syntyi myös lukuisia okkulttiseen perinteeseen pohjautuvia käsityksiä, joista suuri osa on myöhemmin luokiteltu näennäistieteiksi.
Historia > Okkultismi nykyään

Okkultismin perinne eli pitkään suppeissa alakulttuureissa, kuten spiritualismissa, antroposofiassa, teosofiassa ja parapsykologiassa, mutta viime vuosikymmeninä kiinnostus sitä kohtaan on kasvanut.
1900-luvulla syntyneistä okkulttisista liikkeistä tunnetuimpia ovat wicca-uskonto ja satanismi, ja nykyään myös monet vanhemmat salatieteet, kuten astrologia, ovat suosittuja. Nykyinen okkultismi sisältää oppeja melko laajalta alueelta, mutta suuri osa okkultismin käsitteistä on kaikille okkulttisille suuntauksille yhteisiä. New Age -liikkeen esoteeris-okkultistinen perinne on saanut vaikutteita muun muassa uusgnostilaisuudesta. Länsimaiseen okkultismiin vaikuttaneita tunnettuja teoksia ovat esimerkiksi Corpus Hermeticum, Kuningas Salomon avain, Mutus liber, De occulta philosophia, Atalanta fugiens ja kabbalistien Zohar.
Salaisten oppien ja menetelmien katsotaan usein okkultistien piirissä, esimerkiksi teosofiassa, olevan jumalallista alkuperää ja paljon ihmiskunnan historiaa vanhempaa tietoa. Etenkin useissa okkulttisissa salaseuroissa painotetaan okkulttisen tiedon tärkeyttä ja totuusarvoa sillä, että se on säilynyt pienessä piirissä muuttumattomana ja muilta varjeltuna sukupolvelta toiselle.
Okkulttisia oppeja

Okkulttisia oppeja niiden harjoittajat nimittävät usein myös hermeettisiksi tai esoteerisiksi tieteiksi. Okkultismiin liittyviä käsityksiä ja oppeja ovat muun muassa spiritualismi, okkulttinen symboliikka ja kabbala. Länsimainen okkultismi on saanut paljon vaikutteita teosofisesta liikkeestä, jonka vaikutuksesta siihen ovat vakiintuneet käsitykset ihmisen sisäisen olemuksen monikerroksisuudesta, karmasta, jälleensyntymisestä ja henkisestä kehityksestä. Okkultismissa käytetään hyväksi myös matematiikkaa ja geometriaa. Muun muassa alkuluvut, pii ja ympyrän neliöiminen ovat olleet okkultistien mielenkiinnon kohteina yhtä lailla kuin tieteenkin. Esoteerisuus korostaa pääsyä salaiseen pelastavaan tietoon eli gnosikseen. Se voi koostua yleisesti tunnetuista symbolisista järjestelmistä kuten astrologia, kabbala tai tarot. Niiden lisäksi on olemassa salaisia tai vihkiytymättömiltä varjeltuja tekniikoita, kuten sisäinen alkemia tai teurgia.
Perinteisesti länsimaiseen okkultismiin on luettu kuuluvaksi neljä okkulttista tiedettä: astrologia, numerologia, alkemia ja magia. Itämaiseen okkultismiin kuuluvat muun muassa mystiikka, joogafilosofia, Yijing (Wade-Giles: I ching) ja fengshui. Heprealainen numerologia eli gematria sekä tarot kuuluvat myös okkulttisiin menetelmiin.
Okkulttisia oppeja > Okkulttiset periaatteet

Okkultisti pyrkii tutkimaan todellisuutta tai vaikuttamaan siihen okkulttisten periaatteiden kautta, joita okkulttisissa tieteissä ovat esimerkiksi ”samanlainen parantaa samanlaista” (homeopatia), ”niin ylhäällä kuin alhaalla” (magia) tai ajatus kaikkeuden perusvoimista eli prinsiipeistä, joiden fyysisiä vastaavuuksia voidaan etsiä ja käyttää hyväksi halutun vaikutuksen aikaansaamiseksi ilmiömaailmassa.