stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hannah Macleod

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hannah Macleod |  Hannah Macleod |  Hannah Macleod |  |
Naisten maahockey
Maa:   Iso-Britannia
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Rio de Janeiro 2016 |  |  |
|  Pronssia | Lontoo 2012 |  |  |
Maa:   Englanti
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Rosario 2010 |  |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Lontoo 2015 |  |  |
|  Hopeaa | Boom 2013 |  |  |
|  Pronssia | Manchester 2007 |  |  |
|  Pronssia | Amstelveen 2009 |  |  |
|  Pronssia | Mönchengladbach 2011 |  |  |
| Kansainyhteisön kisat  | Kansainyhteisön kisat  | Kansainyhteisön kisat  |  |
|  Pronssia | Delhi 2010 |  |  |
Hannah Louise Macleod (s. 9. kesäkuuta 1984 Boston) on brittiläinen, maajoukkuetasolla myös Englantia edustanut maahockeypelaaja ja olympiavoittaja.
Macleod voitti Ison-Britannian maajoukkueessa olympiakultaa Rio de Janeirossa 2016 sekä saavutti olympiapronssia Lontoossa 2012. Englannin maajoukkueen pelaajana Macleod on saavuttanut MM-pronssia vuonna 2010. Champions Trophyssa saavutuksina on hopeaa vuonna 2012 Ison-Britannian joukkueessa ja pronssia vuonna 2010 Englannin joukkueessa. EM-kilpailuissa hän on voittanut kultaa vuonna 2015 ja saavuttanut hopeaa vuonna 2013 sekä pronssia vuosina 2007, 2009 ja 2011. Kansainyhteisön kisoissa hän on saavuttanut pronssia vuonna 2010.
Macleod on pelannut Englannin maajoukkueessa 88 maaottelua ja tehnyt niissä kymmenen maalia. Ison-Britannian joukkueessa hän on esiintynyt 65 kertaa ja tehnyt kahdeksan maalia. Pelipaikaltaan hän on hyökkääjä.
HK Riga 2000

| HK Riga 2000 |
| --- | --- |
Perustettu:  2000
Lakkautettu:  2009
Kaupunki:  Riika
Kotiareena:  Inbox.lv ledus halle
Sarjataso:  Latvijas Atklatais cempionats (2000–2008) Ekstraliga (2008–2009) Lisäksi: Itä-Eurooppa (2000–2004) Ekstraliga (2004–2006)
Mestaruudet:  Latvia: 5
Hopeaa:  Latvia: 2 Itä-Eurooppa: 2
Pronssia:  Latvia: 1 Ekstraliga: 1
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
HK Riga 2000 oli latvialainen jääkiekkoseura. Sen kotipaikka oli Riika, ja seura oli toiminnassa vuosina 2000–2009. Tuona aikana seura voitti Latvian mestaruuden viidesti.
Historia

HK Riga 2000 perustettiin vuonna 2000. Sen runkona toimi lakkautettu Juniors Riika. Seura voitti ensimmäisenä vuotenaan Latvian mestaruuden. Seura osallistui myös Itä-Euroopan jääkiekkoliigaan sarjan lakkauttamiseen saakka 2004. Toisen mestaruutensa HK Riga 2000 voitti kauden 2003–2004 päätteeksi.
Itä-Euroopan jääkiekkoliigan lopetettua HK Riga 2000 pelasi Valko-Venäjän Ekstraligassa kaksi kautta, joiden jälkeen seura keskittyi pelkästään Latvian pääsarjaan. HK Riga 2000 oli Latvian mestari neljä kertaa putkeen 2004, 2005, 2006 ja 2007.
Kaudeksi 2008–2009 HK Riga 2000 siirtyi ainoastaan Ekstraligaan. Seura aloitti myös farmiyhteistyön uuden KHL-joukkueen Dinamo Riian kassa. Kausi jäi seuran viimeiseksi sillä seura oli ajautunut talousvaikeuksiin ja sen toiminta ajettiin alas. Useat seuran pelaajista siirtyi Dinamo Riian organisaatioon.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: de:HK Riga 2000
Käännös suomeksi
HMS Aurochs

| HMS Aurochs |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Vickers Armstrong, Barrow-in-Furness
Kölinlasku:  21. kesäkuuta 1944
Laskettu vesille:  28. heinäkuuta 1945
Palveluskäyttöön:  7. helmikuuta 1947
Poistui palveluskäytöstä:  myyty romutettavaksi 7. helmikuuta 1967
Loppuvaihe:  romutettu helmikuussa Troonissa Skotlannissa
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 360 t (pinnalla) 1 590 t (sukelluksissa)
Pituus:  89,46
Leveys:  6,81 m
Syväys:  5,51 m
Koneteho:  2 300 hv (dieselmoottori) 1 250 hv (sähkömoottori)
Nopeus:  18,5 solmua (pinnalla) 8 solmua (sukelluksissa)
Miehistöä:  61
Aseistus
Aseistus:  1 x QF 4"/L40 Mk XXII -tykki 3 x Vickers .303 konekivääriä 1 x Oerlikon 20 mm 10 x 21" (533 mm) torpedoputkea 26 x miinaa
HMS Aurochs (viirinumero P426, noin vuodesta 1951 alkaen S26 ja vuodesta 1961 S73) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Amphion-luokan sukellusvene toisen maailmansodan jälkeen.
Valmistus

Alus tilattiin 7. huhtikuuta 1943 vuoden 1943 laivasto-ohjelmassa Vickers-Armstongilta, missä köli laskettiin 21. kesäkuuta 1944. Alus laskettiin vesille 28. heinäkuuta 1945 ja valmistui 7. helmikuuta 1947, jolloin se oli varustettu käyttöönotetulla snorkkelilla.
Palvelus

Alus oli vuodesta 1949 alkaen Kanadan laivaston mukana sijoituspaikkanaan Halifax sekä Australian laivastossa. Se palasi viimeisen kerran 1960-luvun alussa kotimaahan.
Aurochsin kunto tarkastettiin syyskuussa 1964, jolloin se todettiin korjauskelvottomaksi eikä modernisoitua aloitettu. Alus myytiin romutettavaksi 7. helmikuuta 1967 ja romutettiin Troonissa Skotlannissa.
Heikki Ylinen

Heikki Ylinen  (21. elokuuta 1818 Kuortane – 15. helmikuuta 1887 Kuortane) oli suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies.
Talollinen Heikki Ylisen vanhemmat olivat Johannes ja Anna Ylinen ja puoliso Elisabeth Ylinen. Heikki Ylinen oli talonpoikaissäädyssä Alavuden tuomiokunnan edustaja valtiopäivillä 1867. Hän oli valtiopäivillä säädyn yksityisen valitusvaliokunnan jäsen.
Hannes Raikkala

Veli Lauri Johannes (Hannes) Raikkala (14. kesäkuuta 1897 Pori – 25. marraskuuta 1977 Helsinki) oli suomalainen eversti. Raikkala toimi Pohjois-Hämeen suojeluskuntapiirin I alueen (Tampere) aluepäällikkönä 1933-1940. Jatkosodan aikana hän oli JR 36:n komentajana kesäkuusta 1941 maaliskuuhun 1942 ja JR 8:n komentajana kesäkuusta 1942 joulukuuhun 1942.
Teoksia

Suojeluskuntain historia III. Kamppaileva kansa. Määrätietoista rakennustyötä rauhanvuosina 1930–1944 sekä sotavuodet 1939-1944. Hata, Helsinki 1964, 2. painos 1966
Toimitustöitä

Vapautemme vartiossa : kuvateos suojeluskuntajärjestöstä vv. 1917-1944 ; toimittaneet Julius Lagus, Tauno Karilas, Hannes Raikkala. Hata, Helsinki 1967
Suomennoksia

Rühle von Lilienstern : Ryhmä : harjoitusesimerkkejä jalkaväkiryhmän taistelukouluutusta varten maailmansodan viimeisten kokemusten perusteella. Satakunnan kirjateollisuus, Pori 1923
Rühle von Lilienstern ja V. Cochenhausen : Jalkamies : harjoitusesimerkkejä yksityisen miehen taistelukoulutusta varten maailmansodan viimeisten kokemusten perusteella ; saksalaisesta alkulähteestä mukaillen suomentanut Hannes Raikkala. Sotilaskäsikirjoja n:o 2. Satakunnan kirjateollisuus, Pori 1924
Vesa-Matti Loirin diskografia

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
 Vesa-Matti Loiri vuonna 2011.
Julkaisut
| ↙Studioalbumit | 34 |  |
| ↙Kokoelmat | 13 |  |
| ↙EP:t | 1 |  |
| ↙Singlet | 15 |  |
Tämä artikkeli käsittelee Vesa-Matti Loirin diskografiaa.
Albumit

4+20 (Finnlevy,  1971)
Vesku Suomesta (Finnlevy,  1972)
Veskunoita (Finnlevy,  1973)
Merirosvokapteeni Ynjevi Lavankopoksahdus (Satsanga,  1974)
Vesku Helismaasta (Finnlevy,  1977)
Eino Leino (Gold Disc,  1978)
Ennen viimeistä maljaa (Gold Disc,  1980)
Eino Leino 2 (Gold Disc,  1980)
Vesa-Matti Loiri tulkitsee Oskar Merikannon lauluja (Gold Disc,  1981)
Täällä Pohjantähden alla (Gold Disc,  1983)
Lasihelmipeli (Gold Disc,  1984)
Eino Leino 3 (Gold Disc,  1985)
Naurava kulkuri (Flamingo,  1986)
Voi hyvä tavaton (Flamingo,  1987)
Pim peli pom (Flamingo,  1988)
Sydämeeni joulun teen (Flamingo,  1988)
Unelmia (Flamingo,  1989)
Seitsemän kertaa (Flamingo,  1990)
Keikalla (Flamingo, 1990)
Kullervo, ooppera (Ondine, 1992)
Vesa-Matti Loiri (Flamingo,  1994)
Kaksin (Flamingo,  1995)
Uuno Kailas (Octopus,  1995)
Rurja (Finnlevy,  1997)
Sydämeeni joulun teen (Finnlevy,  1998)
Kirkkokonsertti (Warner Finland,  2000)
Eino Leino 4 – Päivän laskiessa (Warner Music Finland,  2001)
Ystävän laulut (Warner Music Finland,  2003)
Ystävän laulut II (Warner Music Finland,  2004)
Ivalo (Warner Music Finland,  2006)
Inari (Warner Music Finland,  2007)
Kasari (Warner Music Finland,  2008)
Hyvää puuta (Warner Music Finland,  2009)
Skarabee (Warner Music Finland,  2010)
Ville ja Valle (Sony Music, 2013)
Tuomittuna kulkemaan (Warner Music Finland,  2013)
Runoilijan tie (Warner Music Finland, 2015
Pyhät tekstit (Warner Music Finland,  2016)
Livealbumit

Kolmastoista huhtikuuta (Emsalö Music,  2024)
Kokoelmat

Laulu on iloni ja työni (Finnlevy,  1973)
Lankon tanko (ja muita askelmia) (Love Records,  1977)
Vesa-Matti Loiri – Parhaat palat (Finnlevy,  1980)
12 kauneinta laulua (Gold Disc,  1981)
Loiri ja Mikko Alatalo: Suomalainen tähtiparaati (Valitut Palat,  1984)
Kauneimmat lauluni (Gold Disc,  1986)
Kultainen kansio (Flamingo,  1987)
Kultaiset korvarenkaat (Mars,  1987)
Vesa-Matti Loiri (Safir,  1988)
Parhaat (Gold Disc,  1988)
Spede – Simo – Vesku: Hurja joukko (Scandia,  1988)
Vesku Helismaasta / Laulu on iloni ja työni (Safir,  1990)
Tunnelmoiden (Flamingo,  1990)
Eino Leino & Eino Leino 2 (Flamingo,  1991)
Veskun parhaat (Valitut Palat,  1991)
Junnun ja Veskun parhaat (Valitut Palat,  1991)
Lapin kesä (Oodi,  1992)
Lauluja rakastamisen vaikeudesta (AMT,  1994)
20 suosikkia – Lapin kesä (Fazer Records,  1996)
20 suosikkia – Saiskos pluvan (Fazer Records,  1996)
Vesku Suomesta – Parhaat (WEA,  2001)
Vesku Suomesta – Kaikki parhaat (WEA,  2001)
Naurava Kulkuri – Huumorinkukkia (WEA,  2008)
Eino Leino 3 / Eino Leino 4 (WEA,  2009)
Kasari / Ivalo (WEA,  2009)
Skarabee / Hyvää puuta (WEA,  2011)
Lauluni aiheet I (WEA,  2012)
Lauluni aiheet II (WEA,  2012)
Lauluni aiheet III (WEA,  2012)
Kaikkien aikojen Loiri (WEA,  2014)
Loiri & Samuli Edelmann: Kohtaamisia (Valitut Palat,  2015)
Suuret suomalaiset: Vesa-Matti Loiri – 80 klassikkoa (Warner Music Finland,  2016)
Hyvää puuta & Tuomittuna kulkemaan (Warner Music Finland,  2019)
EP:t

Simoploiri (1969) (EP-levy Simo Salmisen kanssa)
Vain elämää (2015)
Singlet

Saiskos pluvan? / Voiku onnistus! (1968)
Kun portin aukaisen / Aamuhetki kullan kallis (1968)
Lankon tanko / Vie minut minne tahdot (1969)
Sinua, sinua rakastan / Nocturne  (1968)
Kohtalokas samba / Konstan parempi valssi (1968)
Heititpäs huulen / Jos kuusi kertaa sun pyssys laukeaa (1969)
Valtakunnallinen toveruusviikko / Voi saasta! (1970)
Syyslaulu / Ajatukset (1970)
Itkevä huilu / Mummon kaappikello (1971)
Brontosauruksen yö / Joka pojalla on siivet (1972)
Vain pieni kansanlaulu / Hyvää, hyvää iltaa (1972)
Roudari Roope ja Hengari Hertta / Uuno Turhapuro (1973)
Farma soi / Homma käy, kun on vehkeet (1973)
Rakastunut rampa / Nelman teema (1975)
Laivat puuta, miehet rautaa / Rakovalkealla (1977)
Kun muistelen / Laulajan laulu (1978)
Huilumies / Vie minut valoon (1980)
Ukkolaan / Spain (1982)
Naurava kulkuri / Lääketieteen opiskelijan epätoivo (1986)
Varpunen jouluaamuna / Valkea joulu (1986)
Jouluaamu / Poikien kuoro (1987)
Vaiennut viulu / Blues for Friends (1987)
Sydämeeni joulun teen / Ave Maria (1988)
Laskevan auringon maa (1989)
Maailma on kaunis / Nuku, nuku lapsi (1989)
Rempallaan / Väliaikainen (1991)
On elämä niin ihanaa / Vain laulun luoja antoi (1994)
Nauravan kulkurin paluu (Flamingo,  1995)
Kun minä saisin / Kallen kihlapolkka (1997)
Ja vuodet ne käy yhä vaikeammiks / Legenda (2001)
Meksikon pikajuna (2001)
Vanhoja poikia viiksekkäitä / Kauhea kankkunen (2003)
Tästä asti aikaa (2006)
Kun olet poissa (2006)
Kaiken nähnyt (2009)
Hyvää puuta (2009)
Tuomittuna kulkemaan (2012)
Alla ruosteisen kuun (2013)
Anna soida (2014)
Lapin kesä ft Robin (2015)
Teidän lapsenne (2016)
Eilen kun mä tiennyt en (2016)
Heikki Wirtanen (toimittaja)

Heikki Kalle Kustaa Wirtanen (7. lokakuuta 1947 Vaasa – 13. helmikuuta 2002 Jyväskylä) oli suomalainen toimittaja.
Hän kävi koulunsa Vaasassa. Valmistuttuaan Vaasan lyseosta ylioppilaaksi hän siirtyi opiskelemaan Tampereen yliopistoon. Hän toimi vuosina 1980–1985 Hankasalmen Sanomien päätoimittajana. Hän toimi myös sanomalehti Keskisuomalaisen pakinoitsijana ja käytti nimimerkkiä Tuplawee.
Wirtanen on haudattu vanhempiensa hautaan Vaasan Uudelle hautausmaalle.
Grenoble Foot 38

Grenoble Foot 38 on ranskalainen jalkapalloseura, joka on perustettu vuonna 1917. Seuran miesten edustusjoukkue pelaa kaudella 2022–2023 toiseksi korkeimmalla sarjatasolla, Ligue 2:ssa.
Saavutukset

Ligue 2-mestaruudet (2): (1960, 1962)
Nationalin mestaruus: (2001)
CFA:n mestaruus: (2017)
Aiheesta muualla

Joukkueen viralliset sivut (ranskaksi)
Hector Barbossa

| Hector Barbossa |
| --- | --- |

Näyttelijä:  Geoffrey Rush
Esiintymiset:  Pirates of the Caribbean
Henkilötiedot
Sukupuoli:  mies
Ammatti:  merirosvokapteeni
Palvellut laivoilla:  Musta Helmi Hai Peng Queen Anne’s Revenge  HMS Providence
Brethren-luokitus:  Yksi merirosvopäälliköistä
Aseet:  puukko säilä käsikranaatit pistooli
Palkkio:  10000 Guineaa
Hyökätyt laivat:  HMS Interceptor HMS Endeavour Lentävä hollantilainen
Perhe:  Carina Smyth (tytär)
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hector Barbossa on Pirates of the Caribbean -elokuvissa esiintyvä merirosvokapteeni, jota näyttelee Geoffrey Rush.
Barbossa on tavallinen merirosvo, ilkeä, mutta älykäs. Toisinaan hän jymähtää Jackin valheisiin, toisinaan ei. Barbossa ei ajattele aina asioita loppuun saakka. Hänellä on myös aika sarkastinen ja kieroutunut huumorintaju.
Elämäkerta

Barbossa oli alun perin Jack Sparrow’n yliperämies Mustalla helmellä, mutta sitten hän nosti kapinan Jackiä vastaan saadakseen merirosvolaivan itselleen. Näin Barbossasta tuli elokuvan Pirates of the Caribbean: Mustan helmen kirous ajaksi kapteeni. Jack saa elokuvan aikana apua Will Turnerilta anastaakseen laivansa takaisin, sillä Jack ei ole kertonut Willille ihan kaikkea ja Will haluaa pelastaa ihastuksensa kuvernöörin tyttären, Elizabethin. Barbossa on yksi kirouksen saaneista merirosvoista, jonka Jack elokuvan lopuksi tappaa yhdessä Willin avustuksella.
Toisen elokuvan lopussa paljastuu että Tia Dalma alias Kalypso on herättänyt Barbossan henkiin. Barbossan on tarkoitus opastaa muut löytämään Krakenin kitaan joutunut Jack Sparrow. Hänellä on lemmikkiapina, jonka hän nimesi Jackiksi kiusatakseen alkuperäistä Jackiä. Löydettyään Jackin, kaikki näkevät, että Barbossa ja Jack tulevat kinastelemaan vielä pitkään. Vielä elokuvan Pirates of the Caribbean: Maailman laidalla lopussa, Jack pihistää Barbossalta navigaatiokartat, jotka johtavat nuoruudenlähteelle. Barbossa itse varasti vastineeksi Mustan helmen Jackiltä.
Neljännessä elokuvassa paljastuu että Barbossa menetti Mustan helmen taistelussa Mustapartaa vastaan. Barbossa menetti miehistönsä, mutta selvisi itse amputoimalla jalkansa. Barbossa liittyi kuningas George II:n laivastoon ja sai haltuunsa kaapparilaiva HMS Providencen, jonka merenneidot upottivat Whitecap Bayssa. Myöhemmin Jack auttoi häntä taistelussa Mustapartaa vastaan. Tämän jälkeen Barbossa saa Mustaparran miekan ja laiva Queen Anne’s Revengen haltuunsa.
Viidennessä elokuvassa Barbossalla on Queen Anne's Revengen lisäksi oma laivasto. (Tosin Paholaisen kolmiosta paennut kapteeni Armando Salazar tuhoaa sitä). Hän joutuu Salazarin uhkaamana, henkensä uhalla jahtaamaan ja toimittamaan Salazarille kapteeni Jack Sparrown. Barbossa tosin vedättää Salazaria ja lyöttäytyy Jackin matkaan. Hän käyttää Mustaparralta saamaansa taikamiekkaa vapauttamaan Mustan helmen ulos pullosta. Viidennen elokuvan lopussa selviää, että Barbossalla on tytär, jonka hän sai yhdessä Margaret Barbossan kanssa, ja jonka hän hylkäsi lastenkodin portaille äidin kuoltua ja lähti itse merille. Viidennen osan lopussa kapteeni Hector Barbossa menehtyy, pudottauduttuaan alas ankkurin ketjusta, pelastaakseen tyttärensä hengen.
Hanswurst

Franz Schuch Hanswurstin asussa.
Hanswurst on vanha groteski saksalainen teatterihahmo, joka on kehittynyt keskiajan narrista ja englantilaisen renessanssinäytelmän ilveilijätyypeistä. Hanswurst esiintyy ensi kerran 1519 Sebastian Brantin Das Narrenschiffn alasaksalaisessa versiossa. Hanswurst-nimisen huvinäytelmän on kirjoittanut 1700-luvulla vaikuttanut saksalainen kirjailija Karl Gottlieb von Windisch.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hanswurst Wikimedia Commonsissa
HMS Active (1911)

| HMS Active |
| --- | --- |
 HMS Active

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Pembroken telakka
Kölinlasku:  27. heinäkuuta 1910
Laskettu vesille:  14. heinäkuuta 1911
Palveluskäyttöön:  joulukuu 1911
Poistui palveluskäytöstä:  myyty romutettavaksi 21. toukokuuta 1920
Tekniset tiedot
Uppouma:  3 440 t (standardi) 4 000 t (max)
Pituus:  124 m
Leveys:  12,6 m
Syväys:  4,75 m
Koneteho:  18 000 hv
Nopeus:  25 solmua
Miehistöä:  321-325
Aseistus
Aseistus:  10 × 4"/L50 (102 mm) BL Mk VIII tykkiä 4 × QF 3 naulan Hotchkiss -tykkiä 2 × 18" torpedoputkea
HMS Active oli Britannian kuninkaallisen laivaston Active-luokan tiedusteluristeilijä, joka palveli ensimmäisessä maailmansodassa.
Palvelus

Active liitettiin palvelukseen otettaessa lippulaivaksi Harwichiin] sijoitettuun 2. hävittäjälaivueeseen, jonka tehtävänä oli Englannin kanaalin itäpään meriliikenteen suojaaminen. Alus liitettiin 1915 Suureen laivastoon (engl. Grand Fleet), jonka mukana se otti osaa Skagerrakin taisteluun. Alus selvisi taistelusta ja se liitettiin myöhemmin samana vuonna johtoalukseksi Portsmouthiin sijoitettuun 4. hävittäjälaivueeseen. Alus siirrettiin 1917 Queenstowniin ja edelleen samana vuonna Välimeren laivastoon. Active myytiin 21. toukokuuta 1920 romutettavaksi.
Hailuodon vanha kirkko

Hailuodon vanha kirkko.
Kirkko tuhoutui tulipalossa vuonna 1968.
Hailuodon vanha kirkko oli yksi Suomen vanhimmista puisista kirkkorakennuksista Hailuodon saarella Perämerellä. Sen rakentaminen aloitettiin 1610-luvulla ja saatiin päätökseen vuonna 1620. Rakennus oli 17,8 metrin pituinen ja yhdeksän metrin levyinen tukipilarikirkko, jonka länsitorni oli pystytetty rakennuksen länsipäädyn päälle. Kirkko oli koristeltu maalauksin, mutta maalarin nimi ei ole tiedossa. Koristelu uudistettiin vuonna 1659, jolloin maalaukset teki kirkkomaalari Christian Wilbrandt.
Seurakunnan kasvaessa rakennus kävi ahtaaksi, joten vuonna 1686 kirkkoa pidennettiin lähes seitsemällä metrillä. Sittemmin kirkon torni oli päässyt kallistumaan, ja se korjattiin vuonna 1730. Seurakunnan varat eivät tuolloin riittäneet koko kirkon kunnostamiseen. Vuonna 1760 kirkon viereen rakennettiin erillinen kellotapuli.
Kirkko restauroitiin vuosina 1964–1966, jolloin muiden muassa otettiin esille vanhat seinämaalaukset. Kirkko tuhoutui kellotapulista alkunsa saaneessa tulipalossa 2. elokuuta 1968. Tuhoutuneen kirkon tilalle valmistui uusi kirkko vuonna 1972. Uudessa kirkossa on esillä vanhasta kirkosta pelastettua esineistöä.
Vanhan kirkon portaat ja kivijalka ovat nähtävillä Hailuodon hautausmaan uuden kirkon puoleisessa päässä. Perustus on toiminut kesäkirkkona.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hailuodon vanha kirkko Wikimedia Commonsissa
Hailuoto
| --- | --- |
Kylät ja alueet:  Kirkonkylä · Huikku · Järventakusta · Koivukylä · Marjaniemi · Ojakylä · Pöllä · Santonen · Ulkokarvo · Vaski
Vesistöt ja vesialueet:  Haaralampi · Hannuksenlampi · Hannuksenrantalampi · Iso Sunijärvi · Kaakkurijärvi · Kangasjärvi · Kaunislampi · Kestinperä · Kurajärvi · Maasyvänlahti · Mäntylampi · Nuottajärvi · Ojakylänlahti · Pajuperänlampi · Pikku Sunijärvi · Pitkäjärvi · Potinlahti · Riestenkulju · Simpukkalampi · Syväkulju · Valkjärvi · Ämmänarkku
Muuta Hailuotoon liittyvää:  Hailuotolaiva · Hyypänmäki · Kirkko · Vanha kirkko · Hiidenniemen pooki · Keskiniemen pooki · Kotiseutumuseo · Luotokeskus · Merisilta-lautta · Meriluoto-lautta · Marjaniemen majakka · Retkeilyreitit · Hailuodon lentokenttä · Hailuodon Panimo
Valkovuokko

| Valkovuokko |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 
Suomessa::  Elinvoimainen
 
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Koppisiemeniset Angiospermae
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Lahko::  Ranunculales
Heimo::  Leinikkikasvit Ranunculaceae
Alaheimo::  Ranunculoideae
Tribus::  Anemoneae
Suku::  Vuokot Anemone
Laji::  nemorosa
Kaksiosainen nimi
 Anemone nemorosa  L. 
Katso myös
   Valkovuokko Wikispeciesissä   Valkovuokko Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Valkovuokko (Anemone nemorosa, syn. Anemonoides nemorosa) on monivuotinen, Euroopassa laajalle levinnyt leinikkikasvi. Suomessa valkovuokko liitetään äitienpäivään ja kukinnan edistymistä seurataan leskenlehden ja sinivuokon tavoin kevään ensimmäisiin kuuluvana kukkivana luonnonkasvina. Valkovuokko on Suomessa rauhoitettu Kainuun, Pohjois-Pohjanmaan ja Lapin maakunnissa.
Valkovuokko on Uudenmaan maakuntakukka. Se sisältää muiden leinikkikasvien tavoin myrkyllisiä yhdisteitä.
Ulkonäkö ja koko

Monivuotinen valkovuokko kasvaa 8–30 senttimetriä pitkäksi. Varsi on pysty, harvakarvainen tai kalju ja haaraton. Juurakko on ruskea, pitkä ja haaroittuva, minkä ansiosta valkovuokko leviää helposti. Varhain kuihtuvia, pitkäruotisia aluslehtiä on yksi tai kaksi. Aluslehdet kasvavat juurakosta joko yksittäin tai muutaman lehden ryhminä. Aluslehtien lapa on kolmeosainen ja jopa 15 cm leveä. Lehdykät ovat leveähköjä, kaksi- tai kolmejakoisia tai -halkoisia sekä hampaisia. Varsilehdet ovat aluslehtiä pienempiä, ja ne ovat varressa tavallisesti kolmen lehden kiehkurana. Ruoti on lyhyt, tavallisesti 1–2 cm pitkä. Valkovuokon kukka, joka on valkoinen, joskus punertava tai jopa punainen, sijaitsee yleensä yksittäin varren latvassa. Kukkaperä on 2,5–7,5 cm pitkä, ja kukka 2,5–4 cm leveä. Kukan kehä on teriömäinen. Kehälehtiä on tavallisimmin kuusi tai seitsemän kappaletta. Ne ovat ulkopinnaltaan kaljuja tai joskus tyviosasta vähäkarvaisia. Heteet ovat keltaisia. Suomessa valkovuokko kukkii touko-kesäkuussa. Hedelmistö koostuu nuokkuvista 4–5 mm pitkistä pähkylöistä, jotka ovat karvaisia ja lyhytotaisia. Pähkylät kypsyvät jo keskikesällä, minkä jälkeen koko kasvi kuihtuu pois.
Suomessa kasvavat myös valkovuokon lähisukulaiset keltavuokko (A. ranunculoides) ja alppivuokko (A. trifolia). Näistä valkovuokko muistuttaa erityisesti alppivuokkoa. Molempien kukka on valkoinen, mutta alppivuokolla kukinnon heteet ovat valkoiset. Tärkein ero lajien välillä löytyy lehdistä; alppivuokon lehdet muodostuvat kolmesta ehyestä, sahalaitaisesta lehdykästä, eivätkä ne ole valkovuokon tapaan liuskoittuneet. Suomessa alppivuokko on kuitenkin hyvin harvinainen, eikä sitä ole tavattu kuin Asikkalassa ja Hollolassa. Keltavuokko on erotettavissa valkovuokosta helposti kukkien värin perusteella, mutta kukattomien yksilöiden erottaminen toisistaan voi olla vaikeaa.
Valkovuokon ja alppivuokon (A. nemorosa × trifolia) sekä valkovuokon ja keltavuokon risteymiä eli ternivuokkoja (A. nemorosa × ranunculoides) esiintyy lajien yhteisillä kasvupaikoilla.
Talvehtiminen

Valkovuokko on ruohokasvi. Kuten useimmilla ruohokasveilla, valkovuokon maanpäälliset osat kuolevat talven aikana. Kuten kielolla, valkovuokon talvehtiva osa on maavarsi.
Levinneisyys

Valkovuokko on eurooppalainen laji, jota tavataan Pohjois-Espanjasta ja Britteinsaarilta Länsi-Venäjälle ja -Ukrainaan. Pohjoisessa lajia tavataan Fennoskandiaan keskiosiin asti, etelässä levinneisyysalue rajoittuu Keski-Italiaan, Pohjois-Kreikkaan ja Bulgariaan.
Suomessa valkovuokkoa tavataan Etelä-Lapissa saakka. Eteläisessä Suomessa valkovuokko on erittäin yleinen ja esiintyy laajoina kasvustoina. Toukokuussa etelä- ja lounaisrannikon valoisat sekametsät ovat täynnä valkovuokkoja. Erittäin runsaasti lajia kasvaa hemiboreaalisella kasvillisuusalueella Suomen etelärannikolla, erityisesti Ahvenanmaalla, Varsinais-Suomessa ja Uudellamaalla. Valkovuokko kasvaa myös koko eteläboreaalisella alueella harvinaistuen etelästä pohjoiseen mentäessä. Jyväskylän korkeudelle tultaessa laji on jo harvinaisempi kuin etelässä, vaikkakaan se ei ole mikään harvinaisuus. Suomenselän suoalueilla ja Kainuussa sitä ei enää tavata, vaikkakin Pohjanlahden rannikolta löytyy vielä pari esiintymää. Pohjois-Pohjanmaan ja Lapin maakunnissa, jotka ovat kasvillisuudeltaan joko keski- tai pohjoisboreaalista aluetta, laji on jo harvinainen ja siksi myös rauhoitettu.