stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Meghan Black

| Meghan Black> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Meghan Carey Black
Syntynyt: 2. joulukuuta 1978 (ikä 45)  West Vancouver, Brittiläinen Kolumbia
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Aktiivisena:  1998–
Merkittävät roolit:  Rogue (X-Men: Evolution) Kat Deosdade (Edgemont)
Aiheesta muualla
IMDb 
Meghan Carey Black (s. 2. joulukuuta 1978 West Vancouver, Brittiläinen Kolumbia) on kanadalainen näyttelijä, joka tunnetaan televisiosarjoista X-Men: Evolution ja Edgemont.
Ennen näyttelijäuraansa Black elätti itseään myymällä veitsiä.
Martti Kaila

Professori Martti Kaila luennoimassa
Martti Eero Kaila (vuoteen 1906 Johansson; 24. helmikuuta 1900 Helsinki – 21. kesäkuuta 1978 Helsinki) oli suomalainen psykiatri, Lapinlahden sairaalan ylilääkäri 1948–1967 ja professori.
Kailan vanhemmat olivat arkkipiispa Erkki Kaila ja Aina Maria Drake ja puoliso vuodesta 1936 sairaanhoitaja Edit (Edda) Hedvig Söderlund. Hän tuli ylioppilaaksi Porvoon suomalaisesta yhteiskoulusta 1918 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1927. Tohtoriksi Kaila väitteli 1946. Kaila toimi Helsingin yliopistossa mielitautiopin professorina 1948–1967.
Kaila oli myös yhteiskunnallisena vaikuttaja. Hän kuului Suomen A-klinikkasäätiön perustajajäseniin. Hän opetti useita lääkärisukupolvia ja luennoi maailmalla keksityistä uusista käsitteistä, kuten suggestiosta ja Sigmund Freudin opeista. Kailan omat tutkimukset koskivat enimmäkseen nuorisorikollisuutta. Kailan uraan kuului tutkimustyön ohella monia erilaisia asiantuntijatehtäviä, ja hän oli useiden alansa yhdistysten ja järjestöjen ja niiden johtoelinten jäsen. Sotilasarvoltaan Kaila oli lääkintakapteeni (1940).
Suomen Psykiatriyhdistys myöntää vuosittain Martti Kaila -palkinnon ansiokkaasta väitöskirjatyöstä Psykiatriyhdistyksen jäsenelle.
Julkaisuja

Mielitaudit. 1935.
Nuorisorikollisuuden syyt yksilötutkimuksen valossa. 1946 (väitöskirja).
Sinnessjukdomarna. 1957.
Psykiatrian historia lääketieteen yleiskehityksen ja kulttuurihistorian valossa.  WSOY 1966. (Perustuu Helsingin yliopistossa pidettyihin Studia generalia -luentoihin.)
Kirjallisuutta

Achté, Kalle: ”Kaila, Martti (1900–1978)”, Suomen kansallisbiografia, osa 4, s. 684.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2004.  ISBN 951-746-445-2.  / Teoksen verkkoversio.
Aiheesta muualla

Kaila, Martti hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Mindel

Mindeljokea Mindelheimin kaupungin kohdalla.
Mindel on hiukan alle 80 kilometriä pitkä joki Baijerissa, eteläisessä Saksassa. Se saa alkunsa Kaufbeurenin länsipuolelta Allgäun alueella ja virtaa likimain pohjoisen suuntaan. Siihen laskevia sivujokia ovat Flossach ja Kammel. Mindel itse laskee Tonavaan Gundremmingenissä lähellä Günzburgia. Joen varrella sijaitsevat Mindelheimin, Burgaun ja Thannhausenin pikkukaupungit.
Mindelistä on saanut nimensä 480 000–430 000 vuoden takainen Alppien jäätiköitymisvaihe; katso Elster-jääkausi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mindel Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Mindel
Käännös suomeksi
Moment of Silence

|  Moment of Silence |
| --- | --- |

Kappaleen tiedot
Esittäjä(t):  Ovidiu Anton
Säveltäjä(t):  Ovidiu Anton
Sanoittaja(t):  Ovidiu Anton
Euroviisutiedot
Vuosi:  2016
Maa:  Romania
Kieli:  englanti
Sanat:  sanoitus
Moment of Silence on Ovidiu Antonin esittämä kappale, jonka piti edustaa Romaniaa vuoden 2016 Eurovision laulukilpailussa Ruotsin Tukholmassa.
EBU ilmoitti  22. huhtikuuta 2016, että Romania diskataan kisoista maksamattomien jäsenmaksujen takia. Rästiin jääneitä maksuja oli noin 16 miljoonaa Sveitsin frangia.
Momentti

Momentti voi tarkoittaa seuraavia:
momentti, fysiikassa useita varsinkin pyörimisliikkeeseen liittyviä suureita
momentti, erityisesti voiman momentti
momentti, lakipykälän alakohta
momentti, tilastotieteellinen käsite
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Momentti”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Patruuna

Patruunan rakenne: 1. luoti 2. hylsy 3. ruuti 4. hylsyn kanta 5. nalli
Revolverin ja pistoolin patruunoita.
Patruuna on tuliaseissa käytettävä ampumatarvikekokonaisuus, jossa ammus – joko luoti tai kranaatti – ruutipanos ja nalli on liitetty toisiinsa. Tavallisesti liittäminen on toteutettu hylsyn avulla. Tykkien patruunoista käytetään nimitystä patruunalaukaus.
Käsiaseiden patruunat voidaan jakaa kahteen kategoriaan: keski- ja reunasytytteiset. Erona näissä on se, ettei reunasytytteisissä ole erillistä nallia, vaan nallimassa on puristettu hylsyn onton reunan sisälle.
Patruuna koostuu nykyisin hylsystä, nallista, ruutipanoksesta ja ammuksesta. Haulikon patruunassa on myös välitulppia ja erilaisia sulkimena käytettäviä osia.
Hylsy

Patruunan pääkomponentti on hylsy, joka tavallisimmin valmistettu syvävetämällä ja sorvaamalla messinkiseoksesta. Hylsyjä ja niiden osia valmistetaan myös teräksestä, pahvista tai muovista. Haulikon patruunassa hylsy voi olla kokonaan muovinen.
Hylsyn tehtävänä on koota patruunan osat yhdeksi komponentiksi, toimia tiivisteenä patruunapesässä laukaisun aikana ja toimia lämmöneristeenä syötettäessä uusi patruuna jo valmiiksi kuumaan patruunapesään. Hylsyjen valmistus on pitkälle automatisoitua, mutta silti hylsy on muihin patruunan osiin verrattuna kallis ja siksi ne kilpa- ja metsästyskäytössä käytetään uudelleen useita kertoja. Vaativassa tarkkuusammunnassa parhaat tulokset saavutetaan nimenomaan käytettyjä hylsyjä itse jälleenladaten[lähde? ]. Hylsy jää laukaistaessa aseen patruunapesään ainakin hetkellisesti, se ei siis lennä luodin mukana vaan poistetaan erikseen.
Myöskään hylsy ei ole välttämätön osa: patruunan ruuti voidaan valmistaa niin kovaksi, että luoti ja nalli voidaan kiinnittää siihen ilman hylsyä. Viime aikojen suurin mielenkiinto on nimenomaan kohdistunut hylsyttömän ammuksen valmistamisen. Yritykset ovat kariutuneet tiiviysongelmaan ja siihen, että tarvittavasta nallista on jäänyt metallinkappaleita piippuun tai patruunapesään haittaamaan seuraavaa laukaisua. Lisäksi koska hylsyä ei ole ollut lämmöneristeenä, ovat em. patruunat olleet herkkiä nk. itsesytytykselle.
Reunasytytteisten patruunoiden materiaalivahvuuden tulee olla riittävän heikko, että iskuri saa lyötyä patruunan pohjan reunan sisään. Kasaan puristuva osa patruunaa sytyttää hylsynkannan sisällä olevan nallimassan, joka sytyttää ruudin.
Ammus

Ammus tai ammukset (esim. haulit) on sijoitettu hylsyn etuosaan. Ammuksella on maalivaikutuksen ohella toinen tehtävä: kiväärin patruunoissa tiiviisti hylsyyn kiinnitetty luoti estää ruudin kastumisen. Luodit ovat tavallisimmin messinkivaippaisia ja lyijytäytteisiä, mutta etenkin sotilaskäytössä täytteenä voi olla teräs- tai kovametallisydän tai räjähdysainetta. Luodin "kuorta" kutsutaan tavallisimmin vaipaksi raaka-aineesta riippumatta ja täytettä sydämeksi.
Nalli

Nalli on pääsääntöisesti sijoitettu hylsyn takaosaan. Nalli on messinkikuorinen ja sen sisältämä iskuherkkä räjähdysaine syttyy nallipiikin iskun vaikutuksesta. Nallin räjähtäminen sytyttää ruudin.
Eräs nykyään kadonnut patruunatyyppi on ns. piikkisytytyspatruuna, jossa aseen iskuvasara löi patruunan pohjasta sojottavaan piikkiin, joka sytytti hylsyn sisällä olevan nallimassan – 1800-luvun lopulla varsinkin Belgiassa valmistettiin suuria määriä näitä patruunoita käyttäviä halpoja taskurevolvereita, jotka ovat Suomessakin suhteellisen yleisiä.
Ruuti

Ruuti on yleisnimi patruunoiden sisältämälle ajoaineelle. Käsiaseiden patruunoissa käytetty ruuti on rakenteeltaan jauhetta, jonka kidekoko on pieni ja hyvin säännönmukainen. Tykkien patruunoissa käytetty ruuti voi olla muodoltaan esimerkiksi putki- tai jyväruutia. Palaessaan ruudit synnyttävät korkeapaineisia kaasuja, jotka työntävät hylsyyn kiinnitetyn luodin aseen piippuun ja edelleen piipusta ulos. Palonopeus on niin suuri, että luoti tai haulit saavuttavat tavallisesti 300–1 200 m/s välillä olevia nopeuksia aseesta ja käyttötarkoitukseen valitusta patruunasta riippuen.
Kaikissa patruunoissa ei ole erillistä ruutia, vaan jo käytöstä poisjääneissä nk. salonkikivääreissä luoti sai liike-energiansa pelkän nallin vaikutuksesta.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Paukkukokoelma, Suomen Kuvalehti, 04.05.1935, nro 18, s. 24, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Samuli Valtari : Nykyaikainen patruuna pitkäaikaisen kehityksen tulos, Hakkapeliitta, 06.06.1939, nro 23, s. 13, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Merchant Taylors' School

Merchant Taylors' School
Merchant Taylors' School on Sandy Lodgessa, Lontoon luoteisosassa sijaitseva yksityiskoulu (public school). Koulun perusti vuonna 1561 Merchant Taylors' Company of London, räätäleiden perustama yhdistys.
Merchant Taylors' School sijaitsi vuoteen 1875 asti Suffolk Lanella, jolloin se muutti Charterhouse Squarelle. Koulun ensimmäinen rehtori oli Richard Mulcaster. Merchant Taylors' Schoolin maineikkaimpiin oppilaisiin kuuluu runoilija Edmund Spenser, The Faerie Queene -runoelman kirjoittaja. Koulun vuonna 1662 perustettu kirjasto tunnetaan arvokkaasta harvinaisten kirjojen kokoelmastaan. Muualla Englannissa on toiminut myös muita samannimisiä, eri ammattialojen yhdistysten perustamia kouluja.
Merchant Taylors' School on yksi alkuperäisistä niin sanotuista suurista yksityiskouluista, ja yksi niistä seitsemästä yksityiskoulusta, jotka mainitaan vuoden 1868 Public Schools Actissa. Muut perinteiset suuret yksityiskoulut ovat Charterhouse School, Eton College, Harrow School, Rugby School , St Paul's School, Shrewsbury School, Westminster School ja Winchester College.
Michael Zorc

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 25. elokuuta 1962
Syntymäpaikka: Dortmund, Länsi-Saksa
Pelipaikka: puolustava keskikenttä
Pituus: 183 cm
Junioriseurat
1969-1978:  TuS Eving-Lindenhorst
1978-1981:  Borussia Dortmund
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1981-1998 |  Borussia Dortmund | 463 | (131) |
Maajoukkue
| 1982-1983 |  Länsi-Saksa U21 | 2 | (0) |
| 1992-1993 |  Saksa | 7 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 18. joulukuuta 2014.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 18. joulukuuta 2014.
Michael Zorc (s. 25. elokuuta 1962 Dortmund) on saksalainen uransa jo päättänyt jalkapalloilija. Hän toimii nykyisin Bundesliiga-seura Borussia Dortmundin urheilutoimenjohtajana. 183 senttimetriä pitkän oikeajalkaisen Zorcin pelipaikka oli puolustava keskikenttäpelaaja.
Seurajoukkueura

Zorc edusti koko ammattilaisuransa samaa seuraa, Borussia Dortmundia. Hän pelasi seuran paidassa vuodesta 1981 vuoteen 1998 asti. Suurimpia Zorcin saavuttamia menestyksiä ovat muun muassa Mestareiden liigan voitto kaudella 1996-1997, kaksi Bundesliigan mestaruutta kausilla 1994-1995 ja 1995-1996 sekä Intercontinental Cup vuonna 1997 ja DFB-Pokal kaudella 1988-1989. Zorc pelasi Dortmundin paidassa 463 Bundesliiga-ottelua viimeistellen 131 maalia. Lopetettuaan vuonna 1998 Zorcista tuli vielä samana vuonna Dortmundin urheilutoimenjohtaja, jossa roolissa hän on voittanut kolmesti Saksan mestaruuden. Zorc toimii tuossa roolissa yhä.
Maajoukkueura

Zorc pelasi Länsi-Saksan nuorten maajoukkueissa ja on pelannut myös sen B-maajoukkueessa. Saksan jalkapallomaajoukkueessa Zorc pelasi seitsemän ottelua vuosina 1992-1993, mutta ei ollut joukkueen kokoonpanossa MM- tai EM-kilpailuissa.
Käännös suomeksi
Michael von der Heide

| Michael von der Heide |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 16. lokakuuta 1971 (ikä 52)
Ammatti:  laulaja, näyttelijä
Muusikko
Tyylilajit:  popmusiikki ja swing 
Soittimet:  piano 
Aiheesta muualla
www.michaelvonderheide.ch
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Michael von der Heide (s. 16. lokakuuta 1971 Sveitsi) on sveitsiläinen muusikko, laulaja ja näyttelijä. Hän edusti Sveitsiä Eurovision laulukilpailussa 2010 kappaleella Il pleut de l'or, mutta ei päässyt kilpailun semifinaalista jatkoon.
Hän osallistui vuonna 1999 Saksan euroviisukarsintoihin kappaleella Bye Bye Bar ja sijoittui 5. sijalle.
Diskografia > Albumit

Michael von der Heide (1996)
30° (1998)
Tourist (2000)
Frisch (2003)
Helvetia (2003)
2pièces (2005)
Freie Sicht (2005)
Aiheesta muualla

Michael von der Heiden virallinen kotisivu (ranskaksi) (saksaksi)
Markku Heikkinen (dokumenttiohjaaja)

| Markku Heikkinen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1966 Kajaani
Ammatti:  dokumenttiohjaaja, radiotoimittaja
Ohjaaja
Aktiivisena:  1993–
Palkinnot
 Sexpo ry:n Valentine-palkinto  Tampereen elokuvajuhlien nuorisopalkinto  Tampereen elokuvajuhlien erikoispalkinto  Elokuvataiteen valtionpalkinto  DocPoint-festivaalin yleisöpalkinto ja Kriitikon valinta -palkinto 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Markku Heikkinen (s. 1966 Kajaani) on suomalainen dokumenttielokuvien käsikirjoittaja ja ohjaaja, kolumnisti ja radiotoimittaja. Heikkinen on suorittanut taiteen maisterin tutkinnon Taideteollisessa korkeakoulussa.
Työt

Markku Heikkinen on toiminut freelancer-radiotoimittajana Yleisradiossa vuodesta 1986 alkaen. Heikkinen on ohjannut noin 20 dokumenttielokuvaa. Hänelle myönnettiin elokuvataiteen valtionpalkinto vuonna 2015.
Heikkisen ensimmäinen ohjaustyö Veres (1993) kertoo HIV-positiivisesta tanssijasta Janne Väänäsestä. Iltatähti (2004) on kuvaus Heikkisen omasta perhehistoriasta. Dokumenttielokuva Talvivaaran miehet (2015) kertoo kainuulaisesta kaivosyhtiöstä, sen työntekijöistä ja heidän työnsä merkityksestä. Ei tietä kotiin -elokuvassa (2017) päähenkilö Charles, Suomeen pakolaisena tullut kongolainen, palaa Kongon ja Ruandan rajalla sijaitsevalle pakolaisleirille tapaamaan perhettään.
Luottamustehtävät

Markku Heikkinen valittiin Kajaanin kaupunginvaltuustoon (Sdp) kuntavaaleissa 2012. Hän erosi kaupunginvaltuustosta joulukuussa 2014. Hän on ollut seurakuntaneuvoston jäsen Alppilan ja Paavalin seurakunnissa Helsingissä.
Filmografia (valikoima). Ohjaaja ja käsikirjoittaja, ellei toisin mainittu.

Veres (1993)
City on minun (1993). Käsikirjoitus ja ohjaus yhdessä Gilbert Granholmin kanssa.
Suomen kuningatar (1994). Sexpo ry:n Valentine-palkinto (1995).
Poikakulta (1995). Tampereen elokuvajuhlien nuorisopalkinto.
Hei, me mekkoillaan (1995)
Ristiriita (1996)
Kiltti anarkisti (1997)
Yhteinen salaisuutemme (1998)
Iltatähti (2004). Käsikirjoitus yhdessä Jan Forsströmin kanssa.
70-luvun sekahaku (2005). Dokumenttisarja yhdessä Ari Matikaisen kanssa.
Zavtra – huomenna: Iloista antajaa Jumala rakastaa (2006). Käsikirjoitus ja ohjaus yhdessä Ari Matikaisen kanssa.
Punklandia (2008). Dokumenttisarja yhdessä Ari Matikaisen kanssa.
Poikien bisnes (2009)
Laskettu aika (2009)
Ukko ja akka (2010)
All Boys (2010). DVD-levitys: Kanada, Yhdysvallat, saksankielinen Eurooppa.
Love & Lust (2010)
Kansakunnan kuokkavieraat (2011). Dokumenttisarja yhdessä Ari Matikaisen kanssa.
Perukka (2013)
Talvivaaran miehet (2015). Tampereen elokuvajuhlien erikoispalkinto (2015).
Olipa kerran seminaari (2015)
Ecce Homo (2016)
Ei tietä kotiin (2017). DocPoint-elokuvafestivaalin katsojien suosikki ja Kriitikon valinta (2018).
Laulumies (2018)
Aikansa eläneet (2020).
Armotonta menoa (2022). Käsikirjoittaja ja taustatyön tekijä Susanna Helkeen ohjaamassa elokuvassa.
10 kirjettä tulevaisuuteen (2023). Yksi elokuvan tehneen Poikkeustila-työryhmän ohjaajista ja käsikirjoittajista.
Radio-ohjelmat

Huttuset (halvalla menee) (1989–1992). Puhelinohjelmaparodia yhdessä Nadja Nowakin kanssa.
Hiljaiset miehet. Yhdessä Ilpo Jaakolan kanssa. Radio Suomi.
Yöradio (1990-luvulta 2000-luvulle). Radio Suomi.
Puhelinlangat laulaa. Yhdessä Maija-Kaarina Salorannan kanssa. Radio Suomi.
Markku Heikkinen Kainuun aatelinen. Yle Radio 1.
Aiheesta muualla

Knuuti, Karoliina: Markku Heikkinen ja Talvivaaran miehet – "Kukaan ei ensin halunnut olla tekemisissä median kanssa, puhumattakaan elokuvakamerasta." Film-O-Holic.com.  20.2.2015. Viitattu 3.4.2020.
Patronen, Sirpa: Palkittu dokumenttiohjaaja teki lyhytfilmin laulavasta isästään Kirkko & Kaupunki.  15.12.2015. Viitattu 3.4.2020.
Moltustranda

| Moltustranda |
| --- | --- |
 Moltustranda vuonna 2012.
 Moltustranda
 Koordinaatit: 62°17′36″N, 5°37′26″E 
Valtio:  Norja
Lääni:  Møre ja Romsdal
Kunta:  Herøy
Pinta-ala:  
 – Maa:  0,6 km²
Väkiluku (2022):  438
 – Väestötiheys:  730 as./km²
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Moltustranda on taajama Herøyn kunnassa Møren ja Romsdalin läänissä Norjassa. Taajaman pinta-ala on 0,6 neliökilometriä ja asukasluku 438 vuonna 2022.
Moises Arias

| Moisés Arias |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 18. huhtikuuta 1994 (ikä 30) New York City, New York, USA
Näyttelijä
Aktiivisena:  2005–
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Moisés Arias  (s. 18. huhtikuuta 1994 New York City, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on tunnettu Disney Channelin televisiosarjasta Hannah Montana, jossa hän esittää Ricoa. Hänen veljensä Mateo Arias on myös näyttelijä.
Filmografia

| Vuosi | Nimi | Rooli | Huom>  |
| --- | --- | --- | --- |
| 2005 | Everybody Hates Chris | Lapsi | cameorooli |
| 2006 | Zackin ja Codyn viiden tähden elämää | Randall | Vieraileva rooli |
| 2006 | Nacho Libre | Juan Pablo |  |
| 2006 | Water and Power | Gibby; Gabby; Deer Dancer | Stage |
| 2006 | Disney Channel Games | oma itsensä | Punainen joukkue |
| 2006 | Hannah Montana | Rico Suave | 1, 2, 3 ja 4 tuotantokausi |
| 2007 | Disney Channel Games | oma itsensä | Punainen joukkue |
| 2007 | The Perfect Game | Mario | Production |
| 2007 | S.O.S. (musiikkivideo Jonas Brothersille) | lapsi, joka varastaa Joe Jonasin tyttöystävän | cameorooli |
| 2008 | Beethovenin kuudes | Billy |  |
| 2009 | Sisäinen sankari | Andre | Disney Channel Original Movies |
| 2009 | Waverly Placen velhot | Maxin omatunto | 3. tuotantokausi |
| 2013 | Itse ilkimys 2 | Antonio |  |
| 2013 | The Kings Of Summer | Biaggio |  |
| 2013 | Ender’s Game | Bonzo Madrid |  |
| 2015 | The Stanford Prison Experiment | Anthony Carroll |  |
| 2016 | Ben-Hur | Junior |  |
| 2016 | The Land | Dismas |  |
| 2017 | Kong: Pääkallosaari | cameorooli |  |
| 2017 | Pitch Perfect 3 | Pimp-Lo |  |
| 2019 | Five Feet Apart | Poe |  |
| 2019 | The Wall of Mexico | Cokestraw |  |
| 2019 | Monos | Bigfoot |  |
| 2020 | Blast Beat | Mateo Andres |  |
| 2020 | The King of Staten Island | Igor |  |
| 2021 | Jockey | Gabriel Boullait |  |
| 2022 | American Murderer | Kyle Wallace |  |
| 2022 | Samaritan | Reza Smith |  |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Moises Arias Wikimedia Commonsissa
Moisio (Salo)

Moisio on Salon kaupunginosa, joka rajoittuu Salonjokeen, Inkerinkatuun, Uskelankatuun, Salonkatuun ja seututiehen 110.
Moision etelä- ja itälaidat ovat kerrostaloasutusta. Kaupunginosan keskiosissa on omakotitaloja, joista vanhimmat ovat 1920-luvulta. Moision pohjoisosa on koulukeskuksen aluetta.
Historia

Historiallinen Moision kylä on sijainnut Salonjoen Moisionkosken varrella. Keskiajalla kylä muodostui kahden kantatilan, Pohjantalon ja Meritalon, ympärille. Salon kauppala perustettiin Moision eteläpuolelle 1887 ja 1900-luvun alussa Moisioon alkoi syntyä esikauppala-alue, joka liitettiin Uskelasta Saloon vuonna 1932.
Moisioon sijoitettiin kauppalan kaatopaikka, mutta alue myöhemmin kaavoitettiin ja muutettiin kasvavan kauppalan kaupunginosaksi.
Palvelut

Alueella sijaitsevat Moision koulu ja Uskelan koulun Anjalankadun yksikkö, sekä Meritalon museo.
Moision koulu
Max Georg von Twickel

Max Georg von Twickel (22. elokuuta 1926 – 28. marraskuuta 2013) oli saksalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Münsterin hiippakuntaan Michael Keller 6. elokuuta 1952, ja hänet nimitettiin Münsterin vihkipiispaksi sekä Luguran titulaaripiispaksi 18. tammikuuta 1973. Piispaksi vihkiminen seurasi 24. helmikuuta. Pääkonsekraattorina toimi Heinrich Tenhumberg, jota avustivat Heinrich Baaken ja Laurenz Böggering.
Von Twickel jäi eläkkeelle 6. heinäkuuta 2001.
Meghan Agosta

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Meghan Agosta Vancouverissa 2010. |  Meghan Agosta Vancouverissa 2010. |  Meghan Agosta Vancouverissa 2010. |  |
Maa:   Kanada
Naisten jääkiekko
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Torino 2006 |  |  |
|  Kultaa | Vancouver 2010 |  |  |
|  Kultaa | Sotši 2014 |  |  |
|  Hopeaa | Pyeongchang 2018 |  |  |
| MM-Kilpailut  | MM-Kilpailut  | MM-Kilpailut  |  |
|  Kultaa | Kanada 2007 |  |  |
|  Kultaa | Yhdysvallat 2012 |  |  |
|  Hopeaa | Kiina 2008 |  |  |
|  Hopeaa | Suomi 2009 |  |  |
|  Hopeaa | Sveitsi 2011 |  |  |
|  Hopeaa | Kanada 2013 |  |  |
|  Hopeaa | Kanada 2016 |  |  |
|  Hopeaa | Yhdysvallat 2017 |  |  |
Meghan Agosta (ent. Agosta-Marciano, s. 12. helmikuuta 1987 Windsor, Ontario) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa hyökkääjänä. Hän on Kanadan maajoukkueen pelaajana voittanut olympialaisissa kolme kultaa ja yhden hopean sekä MM-kilpailuissa kaksi kultaa ja kuusi hopeaa.
Agosta voitti olympiakultaa Torinossa 2006, Vancouverissa 2010 ja Sotšissa 2014 sekä saavutti olympiahopeaa Pyeongchangissa 2018. Vuoden 2010 olympialaisissa hän voitti maali- ja pistepörssin ja hänet valittiin turnauksen arvokkaimmaksi pelaajaksi, parhaaksi hyökkääjäksi sekä tähdistökentällisen jäseneksi. Myös vuoden 2014 olympialaisissa hänet valittiin tähdistökentälliseen. Agosta on voittanut maailmanmestaruuden vuosina 2007 ja 2012 sekä saavuttanut MM-hopeaa vuosina 2008, 2009, 2011, 2013, 2016 ja 2017.
Agosta edusti Mercyhurstin yliopistoa vuosina 2006–2011 ja Montréal Starsia vuosina 2011–2013. Tämän jälkeen hän on keskittynyt maajoukkuepeleihin ja poliisin töihin Vancouverissa. Hän voitti CWHL:n mestaruuden eli Clarkson Cupin vuonna 2012.
Aiheesta muualla

Meghan Agostan kotisivut