stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jukka Parkkari

| Jukka Parkkari |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 23. heinäkuuta 1945 (ikä 79)
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  toimittaja, kirjailija
Vanhemmat:  Nestori Parkkari, Elli Parkkari
Kirjailija
Äidinkieli: suomi
Tuotannon kieli: suomi
Aiheet:  agenttitarinat
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Jukka Parkkari (s. 23. heinäkuuta 1945) on suomalainen toimittaja ja kirjailija. Hän työskenteli Kansan Uutisissa vuodesta 1971 toimittajana, toimituspäällikkönä ja KU Viikkolehden päätoimittajana yhteensä 37 vuotta. Eläkkeelle jäätyään hän on kirjoittanut vakoiluaiheisia romaaneja.
Parkkari on kotoisin Helsingin Kalliosta. Hänen vanhempansa Nestori Parkkari ja Elli Parkkari olivat kommunisteja ja viettivät vuosia vankilassa ennen kuin vapautuivat 1944. Parkkari sanoo saaneensa ”ratkaisevan rokotuksen neuvostotouhua vastaan” lomamatkalla Sotšiin 1958. Parkkari oli Sadankomitean johtokunnan jäsen mutta suoritti kuitenkin aseellisen palveluksen, koska ”tulevaa aleniuslaista sosialismia piti osata myös puolustaa”. Hän innostui armeijasta, aseista ja vakoilusta, ja niistä tuli myös hänen kaunokirjallisia aiheitaan.
Parkkari oli SDNL:n jäsenenä järjestämässä Vietnam-mielenosoitusta Yhdysvaltain ulkoministerin Dean Ruskin vieraillessa Suomessa 1966.
Palkinnot ja tunnustukset

Valtion journalistipalkinto 2010
sotilasansiomitali
Vapaudenristi
Teokset

Suopon agentin Usko Kyykän seikkailut, Fanzine, 1984 – (Pahkasika spesiaalialbumi 2). ISBN 951-9287-12-4
Usko Kyykkä ja Shanghai-Lili, piirroskuv.: Heikki-Pekka Miettinen. Banana, 1987 - (Pahkasika-spesiaali 7). ISBN 951-96045-0-2
Mannerheim ja ihmissyöjätiikeri, Timo Mäkelä ja Jukka Parkkari. Arktinen Banaani, 2006 ISBN 952-5602-42-7.
Usko Kyykän paluu, piirroskuvat: Heikki-Pekka Miettinen. Johnny Kniga, 2008 ISBN 978-951-0-34079-0.
Jos vaan hiihdettäs, Matti – Timpan piirroksia 2000–2009 piirroskuvat: Timppa, uutistaustat: Jukka Parkkari. Arktinen banaani, 2009. ISBN 978-952-5768-32-9.
Manu, Mara, Tarja ja mä – Suomen poliittisen historian käännekohtia 1991–2009, kuvitus: Timo Mäkelä, käsikirjoitus: Jukka Parkkari. Arktinen banaani, 2009 ISBN 978-952-5768-31-2.
Suoraan hevosen suusta – romaani vakoilusta ja vastavakoilusta 1990-luvun Suomessa, Arktinen Banaani, 2010 ISBN 978-952-5768-77-0.
Vastarannan vakoilija – romaani sotilastiedustelusta 1990-luvun Suomessa, Arktinen banaani, 2011 ISBN 978-952-270-007-0.
Kontrolli parempi, Arktinen banaani, 2013 ISBN 978-952-270-127-5.
Putin, Vladimir Putin – romaani vakoilusta ja vastavakoilusta 1990-luvun lopulla, Arktinen Banaani, 2014 ISBN 978-952-270-140-4.
Veljemme Viro – romaani vakoilusta ja vastavakoilusta 1990-luvun lopulla, Arktinen Banaani, 2014 ISBN 978-952-270-167-1.
Käskystä, rouva ylipäällikkö – romaani vakoilusta ja vastavakoilusta 2000-luvun alussa, Arktinen Banaani, 2015 ISBN 978-952-270-213-5.
Santahaminan salaisuudet. Arktinen Banaani, 2015. ISBN 978-952-270-238-8
Rakkaani, terroristi: romaani sotilaallisesta vakoilusta ja vastavakoilusta 2001-2002. Arktinen Banaani, 2016 ISBN 978-952-270-255-5.
Väärän lipun alla: romaani sotilaallisesta vakoilusta ja vastavakoilusta 2002-2003. Arktinen Banaani, 2016 ISBN 978-952-270-299-9.
Reikäjuusto: romaani sotilaallisesta vakoilusta ja vastavakoilusta Suomessa 2003. Arktinen Banaani, 2017 ISBN 978-952-270-327-9.
Salpalinjan sankarit: romaani vakoilusta ja vastavakoilusta vuonna 2004. Arktinen Banaani, 2017. ISBN 978-952-270-360-6.
& Vesa Anttonen Vakoilukirja: totta ja tarua tiedustelusta, & Vesa Anttonen. Arktinen Banaani, 2018 ISBN 978-952-270-408-5.
Vakoojaksi syntynyt: romaani vakoilusta ja vastavakoilusta Suomessa 1944-91. Arktinen Banaani, 2018  ISBN 978-952-270-406-1.
Saippuakauppias: romaani vakoiluoperaatiosta Suomessa vuonna 2004. Arktinen Banaani, 2018 ISBN 978-952-270-383-5.
Raharouva. Helsinki: Arktinen Banaani, 2019 Arktinen Banaani, (ilmestyy 5-2019) ISBN 978-952-270-415-3
Lupa tappaa. Arktinen Banaani, 2020. ISBN 978-952-270-428-3.
Paperitiiketit. Arktinen Banaani, 2021. ISBN 978-952-270-470-2.
Vagharinvinttikoira

| Vagharinvinttikoira> Avaintiedot |
| --- | --- |
Alkuperämaa:   Intia
Määrä:  harvinainen
Alkuperäinen käyttö:  vartiointi
Nykyinen käyttö:  vahti- ja metsästyskoira
Muita nimityksiä:  Vaghari Dog, Vaghari, Segugio dell'India Centroccidentale a Pelo Corto
FCI-luokitus:  ei FCI-rotu
Ulkonäkö
Paino:  35 kg
Säkäkorkeus:  50-60 cm
Väritys:  keltainen, ruskea, musta tai mustaruskea
Vagharinvinttikoira on intialainen koirarotu. Sillä ei ole FCI:n tunnustusta.
Ulkonäkö

Rotu on kookas ja muistuttaa ulkoisesti englanninvinttikoiraa tai sileäkarvaista salukia. Kuono on pitkänomainen ja korvat riippuvat (alaspäin kaartuvat). Silmät ovat kirkkaat. Häntä kaartuu normaalisti selän ylle, mutta suoristuu metsästäessä. Säkäkorkeus on 50-60 cm ja paino noin 35kg. Karvapeite on lyhyt, ohut ja kiiltävä; väriltään keltaisenruskea, ruskea, musta tai edellä mainittujen värien yhdistelmä.
Luonne ja käyttäytyminen

Vagharinvinttikoira puolustaa vartioimaansa leiriä niin aggressiivisesti, että siellä vierailua pidetään vaarallisena.
Alkuperä

Saurashtrassa Gujaratin osavaltiossa elävä vaghari-paimentolaisheimo kasvattaa rotua. Sen tehtävä on vartioida leirejä tunkeilijoita vastaan, mutta sitä käytetään myös villisian, kauriin, sakaalin ja suden metsästykseen. Toisinaan sillä metsästetään myös pienriistaa, kuten villikaniineja. Sillä on niin hyvä hajuaisti, että se sopii myös haavoittuneen eläimen jäljitykseen. Toisinaan koirat harhautuvat laumassa metsästysretkille ilman omistajiaan, ja yhdessä ne kykenevät tappamaan jopa leopardin.
Eero Pasanen

Eero Pasanen (23. lokakuuta 1947 Helsinki – 8. lokakuuta 2013 Helsinki) oli suomalainen rikoskirjailija. Hän kirjoitti 13 romaania, joiden päähenkilö oli rikostarkastaja Martti Kononen. Pasanen oli koulutukseltaan tekniikan tohtori ja siviiliammatiltaan ennen eläkkeelle jäämistään 2011 Helsingin kaupungin liikenneviraston tutkija.
Teoksessaan Kononen ja kiväärimurhaaja Pasanen ottaa kantaa Helsingin Munkkiniemessä tapahtuneeseen lapsen yliajoon. Kirjojen ydin on oikeamielisyys, eivätkä rikostarkastajaa vauhdittaneet muut motiivit, kuten henkilökohtaiset edut. Kirjojen tapahtumapaikat olivat hänelle tuttuja Helsinkiä ja Kruununhakaa, ja henkilöihin hän sijoitti työtovereitaan.
Teokset

Ajonopeudet ja jalankulkijan turvallisuus, Teknillinen korkeakoulu, 1991. ISBN 951-22-0487-8 (väitöskirja)
Kunnes tuli Kononen, Like 1994
Kononen vaihtaa kapakkaa, Like 1997
Kononen käy kuumana, Like 1999
Kolmen Koon Kononen, Like 2001 - sisältää kolme edellistä romaania ja kaksi uutta novellia
Kononen ja contract killer, Like 2002
Kononen ja kiväärimurhaaja, Like 2003
Kononen ja kolmen kopla, Like 2005
Kononen ja naulamurhaaja, Like 2007
Kononen ja kidnappajat, Like 2007)
Kononen ja keltainen ruusu, Like 2008
Kononen ja yövieraat, Like 2009
Kononen käyttää järkeä, Like 2011
Kononen ja kunniavelka, Like 2013
Vaarallinen lahko

Vaarallinen lahko tai tuhoisa kultti on uskonnollinen yhteisö, jonka johdon toimet aiheuttavat välittömästi tai välillisesti huomattavaa fyysistä, taloudellista tai henkistä vahinkoa ainakin osalle ryhmän jäsenistä tai ryhmän ulkopuolisille. Yleensä vaaralliset lahkot ainakin joskus tappavat tai vammauttavat ihmisiä eri syistä. Syynä tähän voi olla rituaali tai ulkoisen/sisäisen vastustuksen kitkeminen. Lähes kaikki tunnetuimmat ihmisiä surmanneet nykyiset vaaralliset lahkot ovat olleet eristäytyneitä maailmanloppua odottaneita pienehköjä ryhmiä, joilla on vakavia ristiriitoja ryhmän pahana pitämän ulkomaailman kanssa.
Monesti vaarallinen lahko tai sen johto toimii lain, yleisesti hyvinä pidettyjen eettisten normien tai hyvän tavan vastaisesti, ja luo omaan aatemaailmaansa pohjautuvat säännöt, joita se valvoo tiukan kurin avulla. Vaarallinen lahko saattaa julkisesti mustamaalata ja peitetysti häiritä vastustajiaan. Se antaa vääriä tietoja ulkopuolisille ja/tai jäsenilleen. Lahko aloittaa melko tavanomaisena uskonnollisena yhteisönä, mutta ajan myötä ryhmän johdon asenne ulkomaailmaa kohtaan muuttuu kielteisemmäksi. Ilmestyy ryhmän sisäisiä ristitiitoja ja taistelu ulkomaailman kanssa. Ulkomaailman ennakkoluuloinen ja äärimmäisen kielteinen, ryhmää ymmärtämätön suhtautuminen kärjistää useissa tapauksissa ristiriitoja. Osaltaan myös tämä saattaa ajaa lahkon johdon väkivaltaan ja/tai itsetuhoon.
Vaarallinen lahko voi pahimmillaan ajaa jäsenensä joukkoitsemurhaan/-murhaan, kuten tapahtui esimerkiksi Jonestownissa Guayanassa 1978, jossa sadat Kansan Temppeli -lahkon jäsenet joutuivat juomaan myrkkyä.
Vaarallinen lahko voi myös saada kannattajansa kieltämään itseltään tai huollettavaltaan lääkärinhoidon, joka olisi elämän pelastamisen kannalta välttämätöntä. Se saattaa myös vaatia ei-uskovien perheenjäsenten tai ystävien hylkäämistä ja eristäytymistä yhteiskunnasta. Jotkut, niin sanotut huijarilahkot keräävät rahaa jäseniltään lupaamalla ensin jäsenilleen mahdottomia asioita.
Vaarallinen lahko eristäytyy maailmasta ja luo omat lakinsa

Vaarallinen lahko ei useinkaan joko historiansa alussa tai muuten ulospäin näytä vaaralliselta, ja se saattaa värvätä jäseniään muun muassa avustustoiminnan avulla. Usein värvätty otetaan ystävällisesti vastaan, tällöin puhutaan rakkauspommituksesta.lähde? Lahkon varjopuolet selviävät ajan kuluessa.
Vaarallisella lahkolla tai ainakin joillakin sen jäsenistä on usein hyvin liukuva käsitys siitä, mikä on oikein ja mikä väärin. Lahkon johtajan mielestä oikein saattaa olla kaikki se, joka edistää lahkon toimintaa, vaikka se olisi laitonta tai hyvän tavan vastaista. Uskonyhteisön etu on aina yksilön etua merkittävämpi, ja yhteisö saattaa sekaantua muun muassa yksilön rahankäyttöön ja seksielämään.
Usein vaarallisella lahkolla on karismaattinen johtaja, jonka julistaman sanoman mukaan vain lahkolaiset ovat hyviä, muu maailma ja yhteiskunta on läpeensä paha. Tämän takia lahko yleensä eristäytyy ulkomaailmasta. Lahkosta ei saa erota, koska silloin paha henki tai muu tuhon aiheuttaja uhkaa. Lahko pyrkii harhaanjohtavalla tiedotuksella ja salailulla peittämään järjestön todellisen luonteen "ulkopuolisilta ymmärtämättömiltä". Toisaalta mielenhallintaa harjoittava lahko saattaa huijata ja "aivopestä" jäseniään valheellisella propagandalla, niin että tavallinen lahkon rivijäsen ei tiedä niitä asioita, joita lahkon johto tietää. Tämä saattaa näkyä erilaisina vihkimyksen tasoina. Jäseniä saatetaan värvätä väärien tietojen ja puolitotuuksien avulla. Tärkeimmät asiat selviävät vasta asiaan vihkiytyneille. Vaarallinen lahko saattaa sisäisesti valvoa jäseniään vaikka urkkijoiden ja ilmiantajien avulla.
Vaarallinen lahko saattaa käyttää tai on valmis käyttämään väkivaltaa, koska sen johtajien mielestä tarkoitus pyhittää keinot. Yksi lähes varma vaarallisen lahkon tuntomerkki on, että se hankkii jossain vaiheessa aseita. Näitä lahko voi käyttää taistelussa ulkomaailmaa vastaan kuten Korkein totuus, jäsentensä vartioinnissa kuten Kansan Temppeli, petturien eliminoinnissa kuten Auringon temppeli. Monesti vaarallinen lahko uskoo maailmanlopun olevan pian käsillä, ja saattaa uskoa aseita tarvittavan lopunaikojen kaaoksessa.
Vaarallinen lahko saattaa hankkia varoja toimintaansa laittomin tai muuten epäeettisinä pidetyin keinoin.
Vaarallisen lahkon piirteitä

Useinkaan samassa lahkossa tai kultissa eivät esiinny kaikki nämä piirteet, mutta ainakin joitain.
Vaarallisen lahkon piirteitä > Mustavalkoinen, johtajakeskeinen maailmankuva

Johtaja ja johtajat ovat aina oikeassa, johtajaa on aina toteltava.
Vain liikkeen opit ovat oikeita ja ne ovat arvostelun yläpuolella.
Kaikki tai ei mitään -periaate: jos haluaa kehittyä henkisesti, on otettava kaikki, mitä liike tarjoaa.
Kriittisen ajattelun kieltäminen ja siitä syyllistäminen, asiallistakaan ryhmän toimintaan liittyvää kritiikkiä ei suvaita.
Pelottelu: vain liikkeen sisällä voi pelastua.
Vaarallisen lahkon piirteitä > Eristäytyminen ja vieraantuminen maailmasta

Jäsenen eristäminen ulkomaailmasta: entiset kokemukset ovat arvottomia, jäsenen on pakko muuttaa yhteisöön.
Jäsen joutuu eroamaan perheestään, muuttamaan kultin olinpaikkaan.
Kultti linnoittautuu esimerkiksi syrjäiselle maatilalle ja siellä pidetään järjestystä aseiden avulla.
Lahkon tietyt piirteet ovat äärimmäisen korostuneita, esimerkiksi lopun ajan odotus tai vaikka pelastavan avaruusaluksen tulon odottaminen.
Jäseniä painostetaan hylkäämään kaikki yhteydet ystäviin tai perheenjäseniin, jotka kritisoivat ryhmää tai muuten uhkaavat sen kontrollia jäseneen.
Vaarallisen lahkon piirteitä > Raskaat taloudelliset ja työvaatimukset

Jäseniä painostetaan hankkimaan lahkoon uusia jäseniä.
Jäsenten on ponnisteltava raskaasti ryhmän toiminnan edistämiseksi, jolloin jäseniin kohdistuu suuri taloudellinen tai työrasitus. Omaisuus on luovutettava yhteisölle, on maksettava kymmenysveroa, tehtävä testamentti yhteisön hyväksi, on tehtävä runsaasti palkatonta työtä lahkon eteen, varoja hankitaan laittomasti, kalliita kursseja varten on otettava velkaa.
Vaarallisen lahkon piirteitä > Hyvän tavan vastainen ja/tai laiton toiminta

Kultissa esiintyy rikollista toimintaa ja/tai oikeusjutuilla yritetään estää kriittisen, lahkoa arvostelevan ja totuudenmukaisen tiedon levitys.
Lahkon jäsenet eivät saa ottaa tarpeellista lääkitystä/muuta hoitoa tai joutuvat aliravitsemuksen tilaan.
Ryhmän jäseniä pahoinpidellään ja uhkaillaan, sekä estetään poistumasta lahkon alueelta.
Ryhmä uhkailee ulkopuolisia ryhmän arvostelijoita,  ja vaikkapa ryhmästä eronneita entisiä jäseniään.
Ryhmä painostaa tai pakottaa jäseniään näiden tahdon vastaisiin suhteisiin tai seksuaalisiin toimiin tai rajoituksiin, esimerkiksi selibaattiin, suhteisiin määrättyjen jäsenten kanssa tai jäsenten pakottaminen aborttiin.
Vallankäyttö on pääasia ja kultin johtaja saattaa ohjata jäsenet joukkoitsemurhaan.
Ryhmän johdon harjoittama tiedotus on hyvin harhaanjohtavaa, se muun muassa saattaa antaa kuvan onnellisesta elämästä lahkon sisällä kuten esim. Kansan temppeli, jossa myös tehtailtiin todisteita ihmeparantumisia.
Kirjallisuutta

Appelsin, Ulla: Lapsuus lahkon vankina: Leevi K. Laitisen tarina.  Helsinki:  WSOY, 2010.  ISBN 978-951-0-35976-1
Lauerma, Hannu: Usko, toivo ja huijaus: Rohkaisusta johdattelun kautta psykoterroriin.  Helsinki:  Duodecim, 2006.  ISBN 951-656-201-9
Ruoho, Aila: Päästä meidät pelosta : Hengellinen väkivalta uskonnollisissa yhteisöissä.  (Käytännöllisen teologian pro gradu -tutkielma)  Helsinki:  Helsingin yliopisto, 2010.  Teoksen verkkoversio Viitattu 7.9.2020.
Aiheesta muualla

Pauli Juusela: Vitsaa säästämättä lapsisaarnaajaksi[vanhentunut linkki]. Vantaan Lauri 29.4.2010.
Pauli Juusela: Suljettu uskonyhteisö sitouttaa ensin rakkaudella, sitten paljastuu totuus – ”Johtajaa ei saa kyseenalaistaa, niskuroitsija eristetään”  Kirkko ja Kaupunki 10.5.2022.
Passacaglia

Passacaglia (ranskaksi passacaille, espanjaksi passacalle tai pasacalle) on hidas 3/4-tahtilajissa esitetty hovitanssi, jonka nimi tulee espanjan kielen sanoista pasear (kävellä) ja calle (tie). Tämä viittaa tanssin alkuperään: espanjalaiset kitaristit improvisoivat laulujen säkeistöjen välille kadensseja, joiden aikana he saattoivat astella yleisön joukossa.
Myöhemmin passacagliasta kehittyi soitinmusiikin muoto, joka perustuu muuttumattomana toistuvaan melodiakulkuun. Passacaglia on läheistä sukua chaconnelle, jonka toistuva melodia voi kuitenkin esiintyä muuallakin kuin bassolinjassa.
Kirjallisuutta

Sadie, Stanley (toim.): The New Grove Dictionary of Music and Musicians, II Ed., New York, Grove, 2001 (korjattu laitos 2002), ISBN 0-333-60800-3
Parijuovamakrilli

| Parijuovamakrilli |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Alalahko::  Scombroidei
Heimo::  Makrillit Scombridae
Suku::  Grammatorcynus
Laji::  bilineatus
Kaksiosainen nimi
 Grammatorcynus bilineatus  (Rüppell, 1836) 
Katso myös
   Parijuovamakrilli Wikispeciesissä   Parijuovamakrilli Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Parijuovamakrilli (Grammatorcynus bilineatus) on ahvenkalojen lahkoon kuuluva makrillikala. Se sekoitetaan usein sukulaiseensa haimakrilliin, (Grammatorcynus bicarinatus).
Koko ja ulkonäkö

Parijuovamakrilli kasvaa enimmillään metrin pituiseksi ja 3,5 kg:n painoiseksi. Parijuovamakrillin pää ja vartalo ovat selän puolelta vaaleansinisiä ja vatsan puolelta vaaleankeltaisia. Ensimmäinen selkäevä on valkoinen, muut evät ovat tummanharmaita tai mustia.
Levinneisyys

Parijuovamakrillia on Intian valtameren ja läntisen Tyynenmeren kala. Sen levinneisyysalue ulottuu Punaiseltamereltä itään Andamaanienmerelle asti ja edelleen Australian pohjoisrannikon, Marshallinsaarten ja Fidžisaarten subtrooppisiin ja trooppisiin vesiin.
Parijuovamakrilli elää yleensä suurina parvina riuttojen läheisissä matalissa vesissä. Se laskeutuu harvoin yli 15 metriin.
Ravinto

Parijuovamakrilli on nopealiikkeinen petokala, joka syö monenlaisia kaloja ja äyriäisiä, mieluiten kuitenkin sardiineja ja sardelleja.
Kalastus

Parijuovamakrillin pyynnillä ei ole suurta taloudellista merkitystä, mutta virkistyskalastajat kalastavat sitä mielellään.
Lajin liha on mureaa ja maukasta mutta tuoksahtaa hieman ammoniakille. Hajun saa pois käsittelemällä kala sitruunamehulla ennen kypsentämistä. Kala on hyvin rasvainen, minkä takia se sopii hyvin savustettavaksi tai ja hiillostettavaksi. Parijuovamakrillia myydään tuoreena, pakastettuna ja säilykkeenä. Se tarjoillaan pääasiassa pannulla paistettuna, uunissa kypsennettynä, savustettuna tai hiillostettuna.
Aiheesta muualla

Grammatorcynus bilineatus FishBase. R. Froese ja D. Pauly (toim.). (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q232970  AFD: Grammatorcynus_bilineatus  BOLD: 258824  CoL: 3H62V  FishBase: 104  GBIF: 5208588  iNaturalist: 187458  IRMNG: 10148524  ITIS: 202060  IUCN: 170358  NCBI: 372801  OBIS: 278434  Open Tree of Life: 808599  WoRMS: 278434
Aleksei Parštšikov

| Aleksei Parštšikov |
| --- | --- |
 Aleksei Parštšikov 2008.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1954 Olga, Neuvostoliitto
Kuollut: 2009 (54–55 vuotta) Köln, Saksa
Kansalaisuus:  Neuvostoliitto, Venäjä
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: venäjä
Tuotannon kieli: venäjä
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Aleksei Parštšikov (1954 Olga, Neuvostoliitto – 2009 Köln, Saksa) oli venäläinen runoilija.
Parštšikovin isä oli professori. Parštšikov asui lapsena Ukrainassa ja opiskeli Moskovassa Gorkin kirjallisuusinstituutissa. Hänen runonsa edustavat avantgardea. Hänen esikoiskokoelmansa Dneprovski avgust ilmestyi 1987.
Suomennetut runot

Uudenvuoden rivit (Novogodnije strotški), suom. Jukka Mallinen, Kulttuurivihkot 1982: nro 2
Parštšikovin runojen suomennoksia on lisäksi antologiassa Päämäärä vie meitä ympyrää: uuden venäläisen avantgarderunouden antologia, toim. ja suom. Jukka Mallinen, Helsinki: Tamara-press 1989 ISBN 951-8994-01-3
Erämaa (Pustynja)
Kissa
Kollit (Koty)
Miinus-laiva (Minus-korabl)
Rahat: Kun kuljin Kamennyi-siltaa (Dengi: 1)
Rahat: Meillä on aavistus (Dengi: 2)
Rahat: Niin harppasin laiturilta "kolme" (Dengi: 3)
Rahat: Ja minä ymmärsin (Dengi: 4)
Rahat: Näillä kuvioilla (Dengi: 5)
Rahat: Ne lensivät rikkauksia väännellen (Dengi: 6)
Rahat: Aavistuksen kuviot! (Dengi: 7)
Rahat: Salaatin värinen kolmonen (Dengi: 8)
Rahat: Päämäärä vie meitä ympyrää (Dengi: 9)
Rahat: Historia on säkki (Dengi: 10)
Rupisammakot (Elegija)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Aleksei Parštšikov Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  IdRef
Patsas

Walter Runebergin vuonna 1888 valmistunut Pietari Brahen patsas Turussa.
Patsas on jalustallinen veistos, joka on yleensä suhteellisen suurikokoinen ja näkyvälle julkiselle paikalle sijoitettu. Ne kuvaavat tavallisesti henkilöä tai toimivat muistomerkkinä. Pientä (ihmisaiheista) patsasta sanotaan figuriiniksi. Myös rintakuva on patsas.
Rakennusteknisenä elementtinä patsas tarkoittaa pystysuoraa kannatinrakennelmaa, yleensä pilaria tai pylvästä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Patsaat Wikimedia Commonsissa
Panzerkampfwagen V Panther

| Panther Sonderkraftfahrzeug 171 |
| --- | --- |
 Panther Ausf G
Aseen tyyppi:  Keskiraskas panssarivaunu
Alkuperämaa:   Saksa
Palvelushistoria
Palvelusvuodet:  1943–1945 (Saksa)
Valtion käytössä:   Saksa  Ranska  Unkari
Sodissa:  toinen maailmansota
Valmistushistoria
Suunniteltu:  1942–1943
Valmistajat:  MAN
Hinta:  n. 117 000 valtakunnanmarkkaa lähde?
Valmistusvuodet:  1943–1945
Valmistusmäärä:  n. 6 000 kpl
Eri versiot:  Ausf. D Ausf. A (A2) Ausf. G
Tekniset tiedot
Paino:  44,8 t
Pituus:  8,66 m
Leveys:  3,42 m
Korkeus:  2,99 m
Miehistö:  5 (ajaja, radisti, johtaja, ampuja, lataaja)
Panssarointi:  15–120 mm
Pääaseistus:  1 × 7,5 cm KwK 42 L/70
Muu aseistus:  2 × MG-34-konekivääriä
Moottori:  Maybach HL230 P30 V-12
Teho:  690 hv (515 kW)
Polttoaineen määrä:  bensiini
Jousitus:  vääntövarsijousitus
Toimintasäde:  250 km
Huippunopeus:  55 km/h (varhaiset mallit) 46 km/h (myöhäisemmät mallit)
Panzerkampfwagen V Panther tai intendentuuritunnukseltaan Sonderkraftfahrzeug 171 on Saksassa toisen maailmansodan aikana kehitetty keskiraskas panssarivaunu. Se otettiin käyttöön vuoden 1943 keskivaiheilla. Adolf Hitler määräsi 27. helmikuuta 1944 vaunun nimeksi pelkästään Panther. Hitlerin käskyn jälkeen virallisissa yhteyksissä vaunusta käytettiin muun muassa nimityksiä Panzerkampfwagen Panther ja Panther. Intendentuuritunnus Sd.Kfz. 171 säilyi kuitenkin käytössä sodan loppuun saakka.
Panther painoi 44,8 tonnia ja siinä oli paksuimmillaan 120 millimetrin panssarointi tykin asekilvessä, pitkäputkinen 75 millimetrin tykki, kahdesta kolmeen 7,92 millimetrin konekivääriä ja viiden hengen miehistö. Pantherin valmistus päättyi Saksan hävittyä sodan keväällä 1945. Panthereita eri versioineen ehdittiin valmistaa kaikkiaan 5 796 kappaletta.