stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Metanoli
Vaikutukset elimistössä

Metanoli hapettuu elimistössä myrkyllisiksi formaldehydiksi ja muurahaishapoksi:
2 CH3OH + O2 → 2 CH2O + 2 H2O (formaldehydiksi)
2 CH2O + O2 → 2 HCOOH (muurahaishapoksi)
2 HCOOH + O2 → 2 CO2 + 2 H2O (hiilidioksidiksi)
Metanolin nauttiminen jo pieninä määrinä voi aiheuttaa sokeutumisen, ja paljon ihmisiä kuolee metanolin nauttimiseen päihteenä. Metanolin myyminen nautittavana alkoholina on rikollinen teko, josta voidaan tuomita sakko- tai vankeusrangaistukseen. Pontikan valmistuksessa on perinteisesti heitetty ensimmäiset tisleet pois, koska metanolin etanolia alhaisemman höyrystymislämpötilan vuoksi ensimmäisten tisleitten metanolipitoisuus on myöhempiä korkeampi. Laimentamattoman metanolin haju ja maku on pistävämpi kuin etanolin, jota ei erota laimennettuna.
Ei ole tarkkaa tietoa siitä, kuinka suuri annos metanolia on pitkällä aikavälillä myrkyllistä. Yhdysvaltain ympäristönsuojeluvirasto EPA on asettanut suosituksensa suurimmasta sallitusta suun kautta nautitusta metanolista arvoon 0,5 mg/kg/vrk.
Makeutusaineena käytettävästä aspartaamin hajoamistuotteena syntyy metanolia, mutta ei ole osoitettu syntyykö sitä elimistössä ja imeytyykö se verenkiertoon.
Akuutti metanolimyrkytys jaetaan kolmeen vaiheeseen: 1) humala, 2) asidoosi ja 3) keskushermoston, näköhermon ja silmän verkkokalvon vaurioitumiseen. Ensimmäinen vaihe eli humalatila alkaa yleensä nopeasti. Asidoosi ja silmien ja keskushermoston vaurioiden kehittyminen vie enemmän aikaa, se voi viedä jopa 1–1,5 vuorokautta. Metanolimyrkytyksen oireita ovat humala, pyörrytys, heikkous, vapina, päänsärky, pahoinvointi, raju oksentelu, vatsan ja lantion alueen kovat kivut sekä erilaiset näköhäiriöt. Metanoli voi aiheuttaa pienenäkin annoksena (4–15 ml) pysyvän sokeuden. Verkkokalvovaurioita esiintyy vain ihmisillä ja apinoilla.
Metanoli imeytyy hyvin ruoansulatuskanavasta ja höyrynä keuhkoista jakautuen elimistön vesitilaan. Sen pitoisuus on suuri silmän lasiaisessa sekä näköhermossa. 5–10 prosenttia metanolista erittyy muuttumattomana virtsaan ja hengitysilmaan ja 90–95 prosenttia metaboloituu maksassa formaldehydiksi ja edelleen muurahaishapoksi. Metanolin poistumisnopeus elimistöstä on viidesosa etanolin vastaavasta. Tämän takia pienetkin toistuvat metanoliannokset aiheuttavat aineen kumulatiivisen kertymisen elimistöön.
Metanoli imeytyy ihon läpi ja suurista määristä aiheutuu myrkytys.
Metanolin hapettumistuotteista muurahaishappo aiheuttaa vaikean metabolisen asidoosin ja formaldehydi estää solujen entsyymitoimintaa. Verkkokalvon vaurioiden arvellaan syntyvän joko formaldehydin suorana toksisena vaikutuksena tai koska metanoli sitoutuu hemoglobiiniin ja solujen hengitysentsyymien rautaan, jolloin runsaasti happea käyttävä verkkokalvo kärsii hapenpuutteesta.
Vaikutukset elimistössä > Hoito

Akuuttia metanolimyrkytystä hoidetaan estämällä myrkyllisten metaboliittien muodostumista. Tämä voidaan tehdä antamalla etanolia infuusiolla siten, että sen pitoisuus veressä on 1,0–1,5 ‰ 2–5 vrk:n ajan, jolloin se kilpailee metanolin kanssa hapettavasta entsyymistä, alkoholidehydrogenaasista. Alkoholidehydrogenaasin estäjällä (4-metyylipyratsolilla eli fomepitsolilla) voidaan estää metanolin metaboliaa. Metanolin erittymistä diureesiin voidaan tehostaa antamalla furosemidia tai mannitolia. Myös suuret foolihappoannokset nopeuttavat sen erittymistä. Tärkeimpänä hoitotoimenpiteenä pidetään hemodialyysiä metanolin ja sen metaboliittien poistamiseksi elimistöstä, se korjaa samalla myös asidoosia.
Metanolimyrkytykset Suomessa

Ennen vuotta 1989 metanolipohjaisia aineita ei saanut ostaa kuin poliisin myöntämällä luvalla, mikä käytännössä lopetti aineen kaupan miltei kokonaan. 1980-luvulla metanolin aiheuttamia myrkytyskuolemia sattui Suomessa pari-kolme vuodessa, mutta vuoden 1989 jälkeen 30–40 vuodessa. EU:iin liittymisen jälkeen vuoteen 2011 mennessä Suomessa metanoli oli tappanut viranomaisten mukaan 431 ihmistä. Sen jälkeen metanolia sisältävät tuotteet siirrettiin lukkojen taakse ja vuosittain on kuollut kymmenkunta ihmistä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Viranomaiskeinot tehoavat: metanolikuolemat kääntyivät laskuun 2010-luvulla Tukesinfo.
Metanolin kansainvälinen kemikaalikortti
OVA-ohje
Kemian työsuojeluneuvottelukunta (KETSU): Metanoli
Terveysportti, metatesaurus: Metanoli
PubChem: Methanol (englanniksi)
Human Metabolome Database: Methanol (englanniksi)
KEGG: Methanol (englanniksi)
ChemBlink: Methanol (englanniksi)
Toxin and Toxin Target Database (T3DB): Methanol (englanniksi)
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Methanol (englanniksi)
Pherobase: Floral Compound – methanol (englanniksi)
Pherobase: Semiochemical – methanol (englanniksi)
The Methanol Institute (englanniksi)
Alkoholit
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| metanoli | etanoli | propanoli | butanoli | pentanoli | heksanoli | heptanoli | oktanoli | nonanoli | dekanoli | undekanoli | dodekanoli |
| CH3OH | C2H5OH | C3H7OH | C4H9OH | C5H11OH | C6H13OH | C7H15OH | C8H17OH | C9H19OH | C10H21OH | C11H23OH | C12H25OH |
Metanolia valmistetaan katalyysireaktiossa hiilimonoksidista ja vedystä.
Aphrodite’s Child

Aphrodite’s Child oli vuosina 1967–1972 toiminut kreikkalainen progressiivinen rockyhtye.
Yhtyeen tunnetuimmat jäsenet olivat basisti-laulaja Demis Roussos ja kosketinsoittaja Vangelis Papathanassiou, jotka molemmat olivat kuuluisia Kreikassa jo ennen yhtyettä. Sekä Demis Roussos että paremmin pelkästään etunimellään tunnettu Vangelis tekivät yhtyeen hajoamisen jälkeen menestyksekkään uran. Aphrodite’s Childin kaksi muuta jäsentä olivat rumpali Loukas Sideras ja kitaristi Anargyros Koulouris.
Yhtyeen kappaleista tunnetaan parhaiten ”Rain and Tears” vuodelta 1968. Suomeksi sen esittää Markku Suominen nimellä ”Jäljet jää kyynelten” Juha Vainion sanoittamana. Lea Laven teki version nimellä ”Rakkaus kaunistaa” Chrisse Johanssonin sanoittamana.
Albumit

End of the World (1968)
It’s Five O’Clock (1969)
666 (1972)
Apuvelvoite

Apuvelvoite eli sivuvelvoite on sopimuksen aikaansaama velvollisuus, jonka tarkoituksena on edistää päävelvoitteena olevaa suoritusta. Pohjoismaissa apuvelvoitteita ei säännellä eikä niillä ole oikeusseuraamuksia. Apuvelvoitteen rikkomisesta voi seurata vain vahingonkorvaus tai sopimuksen purku. Apuvelvoitteen noudattamatta jättämistä ei useinkaan pidetä olennaisena sopimusrikkomuksena. Apuvelvoitteita ovat
tiedonantovelvollisuus
myötävaikutusvelvollisuus
velkojan velvoitteet
ilmoitus- ja reklamaatiovelvollisuudet, jotka johtuvat sopimusoikeuden lojaliteettiperiaatteesta
huolenpitovelvollisuus toisen omaisuudesta irtaimen kaupassa
kuitin luovutusvelvollisuus suorituksen vastaanottamisesta tai saamisen lakkaamisesta
vastapuolelle syntyviä vahinkoja estävät suojeluvelvoitteet esimerkiksi sopimusta täytettäessä.
Apuvelvoite voi olla sopimuksen purkuperusteena esimerkiksi silloin, kun puretaan työsopimus tai koneenvuokrasopimus. Työsopimus voidaan purkaa muun muassa työvelvoitteen laiminlyönnin, työntekijän päihtymyksen tai törkeän käytöksen vuoksi (työsopimuslaki, 55/2001, 7:2). Huoneenvuokrasopimus voidaan purkaa vaikkapa maksamattomuuden, häiritsevän elämän tai huoneiston huonon hoidon vuoksi (laki asuinhuoneiston vuokrauksesta, 481/1995, 61 § ja laki liikehuoneiston vuokrauksesta, 482/1995, 48 §). Sopimuksen purkamista ei yleensä voi estää diskulpaatiolla eli todistamalla, ettei sopimuksen noudattamatta jääminen ole johtunut velallisen tahallisuudesta tai tuottamuksesta.
Perkojärvi

| Perkojärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa‎
Kunnat:  Sastamala
Koordinaatit:  61°25′58″N, 22°56′30″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Heinijärven valuma−a (35.135)
Laskuoja:  suo-oja Aliseen Heinijärveen
Järvinumero:  35.135.1.005
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  108,6 m  
Pituus:  280 m  
Leveys:  180 m  
Rantaviiva:  0,722 km  
Pinta-ala:  2,836 ha  
Saaria:  ei saaria
 fiPerkojärvi 
Perkojärvi on Pirkanmaalla Sastamalan Karkussa Heinijärvellä sijaitseva järvi.
Maantiede

Perkojärven pinta-ala on 2,8 hehtaaria ja sen pituus on 280 metriä ja leveys 150 metriä. Se sijaitsee pohjois-eteläsuuntaisen kalliomurroksen länsipuolella. Laaksossa virtaa vesistöalueen pääuoma Heinijärvenoja. Järven rantaviiva on 0,72 kilometriä pitkä ja ranta on puoliksi moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa ja puoliksi metsäistä suota tai avosuota. Järvi on autio eikä sen rantaan tule teitä.
Vesistösuhteita

Perkojärvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Kokemäenjoen alueen (35.1) Kuloveden alueella (35.13), jonka Heinijärven valuma-alueeseen (35.135) se kuuluu. Järveen on johdettu yksi suo-oja ja sen laskuojaa on johdettu laaksoon, jossa vedet laskevat Aliseen Heinijärveen. Järven vedenpinnan korkeus on 108,6 metriä mpy.
Historiaa

Vuonna 1930 julkaistussa Tyrvään seudun taloudellisessa kartassa on järven laskuojan varressa keltaisella merkittyjä peltomaita tai niittyjä. Niiden sijainti sopisi nykykartoissa oleviin suoalueisiin..
Hjalmar Appelgren-Kivalo

| Hjalmar Appelgren-Kivalo> Hjalmar Appelgren |
| --- | --- |
 Hjalmar Appelgren-Kivalo vuonna 1920.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Hjalmar Appelgren
Syntynyt: 5. huhtikuuta 1853 Hyrynsalmi
Kuollut: 26. heinäkuuta 1937 (84 vuotta) Helsinki
Kansalaisuus:  suomalainen
Koulutus ja ura
Instituutti:  Helsingin yliopisto
Tutkimusalue:  arkeologia
Otto Hjalmar Appelgren-Kivalo (vuoteen 1906 Appelgren; 5. huhtikuuta 1853 Hyrynsalmi – 26. heinäkuuta 1937 Helsinki) oli Suomen valtionarkeologi. Aarne Äyräpään mukaan hän oli Suomen ensimmäinen täysimittainen muinaisjäännösten kaivaja.
Hjalmar Appelgren-Kivalo valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi vuonna 1884. Valmistumisensa jälkeen hänet nimitettiin yliopiston historialliskansatieteellisen museon amanuenssiksi. Toimen ohessa Appelgren-Kivalo toimi myös Suomen muinaismuistoyhdistyksen sihteerinä lähes koko kauden 1885–1898. Tänä aikana hän oli mukana perustamassa vuosikirjoja Suomen museo sekä Finskt museum.
Kun yliopiston museo yhdistettiin eräiden muiden museoiden kanssa vuonna 1893 muinaistieteellisen toimikunnan alaiseksi Valtion historialliseksi museoksi (nyk. Suomen kansallismuseo), Appelgren-Kivalo nimitettiin toimikunnan konservaattoriksi. Vuonna 1915 Hjalmar Appelgren-Kivalo nimitettiin J. R. Aspelinin kuoltua valtionarkeologiksi. Tässä tehtävässä hän toimi eläkkeelle jääntiinsä saakka vuoteen 1926.
Professorin arvonimi Appelgren-Kivalolle myönnettiin vuonna 1922.
Hjalmar Appelgren-Kivalon puoliso vuodesta 1893 oli soitonopettaja Linda Elisabeth Elmgren (1868–1894). Heidät on haudattu Helsingin Hietaniemen hautausmaalle.
Schengenin sopimus

| Schengenin sopimus |
| --- | --- |

Allekirjoitettu:  14. kesäkuuta 1985
Allekirjoituspaikka:  Schengen, Luxemburg
Voimaantulopäivä:  26. maaliskuuta 1995
Osapuolet
Alkuperäiset allekirjoittajat:    Alankomaat   Belgia   Länsi-Saksa   Luxemburg   Ranska 
Allekirjoittajat:    Alankomaat   Belgia   Bulgaria   Espanja   Islanti   Italia   Itävalta   Kreikka   Kroatia   Latvia   Liechtenstein   Liettua   Luxemburg   Malta   Norja   Portugali   Puola   Ranska   Romania   Ruotsi   Saksa   Slovakia   Slovenia   Suomi   Sveitsi   Tanska   Tšekki   Unkari   Viro 
Schengenin sopimus
  Schengenin sopimuksessa olevat EU-jäsenvaltiot  Schengenin sopimuksessa olevat muut kuin EU-jäsenvaltiot  Liittyvät myöhemmin  Sopimuksen ulkopuolella
Schengenin sopimus säätelee ihmisten liikkuvuutta rajojen yli sopijamaiden välillä. Sopimukseen kuuluu 29 eurooppalaista maata: Norja, Islanti, Sveitsi, Liechtenstein ja kaikki Euroopan unionin maat Kyprosta ja Irlantia lukuun ottamatta.
Sopimusta soveltavat valtiot muodostavat niin sanotun Schengen-alueen, jolla on yhteinen rajavalvonta ja jonka sisällä ihmisten liikkuminen tapahtuu ilman järjestelmällisiä tarkastuksia. Näiden valtioiden myöntämät viisumit ovat voimassa koko Schengen-alueella. Amsterdamin sopimuksen lisäpöytäkirjan myötä Schengenin sopimuksesta on tullut osa Euroopan unionin sopimuskokonaisuutta.lähde?
Matkustaminen Schengen-alueella

Vaikka matkustusasiakirjoja ei tarkistetakaan rajoilla, Schengen-alueella matkustavien on pidettävä mukanaan ne matkustusasiakirjat, joita kukin Schengen-maa vaatii, ja tarvittaessa matkustajan on kyettävä todistamaan henkilöllisyytensä ja kansalaisuutensa viranomaisille. Lisäksi esimerkiksi lentoliikenteen turvallisuusmääräykset edellyttävät, että lentoyhtiöiden tulee tarkastaa matkustajien henkilöllisyys.lähde?
Valtiot voivat palauttaa rajatarkastukset tilapäisesti, jos yleinen järjestys tai kansallinen turvallisuus sitä edellyttävät. Näin teki esimerkiksi Suomi kesällä 2005 yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailujen aikana.lähde?
SIS eli Schengen Information System

Rajamuodollisuuksien sijaan viranomaisvalvonnan tukena on tietojärjestelmä (SIS), johon tallennetaan tietoja varastetuista tavaroista, etsintäkuulutetuista henkilöistä ja kadonneista henkilötodistuksista. Tietojärjestelmää käyttävät sopijamaiden poliisit, rajavartijat, pakolaisviranomaiset ja tulliviranomaiset. Lisäksi Irlannilla ja Yhdistyneellä kuningaskunnalla on pääsy järjestelmään.lähde?
Tietojen laajamittaisesta vaihdosta sovittiin 27. toukokuuta 2005 aluksi seitsemän maan kesken. Sopimusneuvottelut alkoivat vuoden 2004 Madridin pommi-iskujen jälkeen. Kesäkuussa 2007 asiaa koskevasta niin sanotusta Prümin sopimuksesta tuli EU-säännös Schengenin jäsenmaissa.lähde?
Sopijamaat > Sopimuksen allekirjoittaneet maat

Sopimuksen allekirjoitti viisi Euroopan valtiota, Alankomaat, Belgia, Luxemburg, Ranska ja Saksa 14. kesäkuuta 1985 Luxemburgissa Schengenin pikkukaupungissa, Ranskan ja Saksan rajojen tuntumassa. Tarkemmin sopimuksen soveltamisen yksityiskohdista ja takeista sovittiin 19. kesäkuuta 1990 ja sopimusta alettiin soveltaa vasta vuonna 1995.lähde?
Allekirjoittaneet

| Valtio | Allekirjoitti sopimuksen (vuosi) | Ratifioi sopimuksen (vuosi) |
| --- | --- | --- |
|  Alankomaat  Belgia  Luxemburg  Länsi-Saksa  Ranska | 1985 | 1995 |
|  Italia | 1990 | 1997 |
|  Espanja   Portugali | 1992 | 1995 |
|  Itävalta | 1995 | 1997 |
|  Kreikka | 1992 | 2000 |
|  Islanti  Norja  Ruotsi  Suomi  Tanska | 1996 | 2001 |
|  Latvia  Liettua  Malta  Puola  Slovakia  Slovenia  Tšekki  Unkari  Viro | 2004 | 2007 |
|  Sveitsi | 2004 | 2008 |
|  Liechtenstein | 2008 | 2011 |
|  Kroatia | 2011 | 2023 |
|  Bulgaria | 2005 | 2024 |
|  Romania | 2005 | 2024 |
Kroatia
Lisäksi Monaco, San Marino ja Vatikaani ovat Schengenin alueen sisällä eivätkä ylläpidä rajamuodollisuuksia, vaikka eivät olekaan allekirjoittaneet sopimusta. Näillä mailla on kahdenkeskiset sopimukset rajanaapuriensa kanssa, jotka ovat Schengenin sopimusmaita. Itävalta on ilmoittanut irtautuneensa väliaikaisesti Schengenin sopimuksesta Euroopan unionia koettelevan siirtolaiskriisin vuoksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Schengenin sopimus Wikimedia Commonsissa
Wikiuutisissa on aiheeseen liittyvä uutinen: Schengen-alueeseen liittyi yhdeksän uutta maata (21.12.2007)
Valtioneuvoston yhteenveto
Ulkoasiainministeriön ilmoitus Schengenin säännöstön soveltamisesta Finlex. Valtiosopimukset: 23/2001
Schengenin sopimukset ja Suomi (Arkistoitu – Internet Archive) Eurooppa-tietoa 170/1998
Schengenin tietojärjestelmä, EFFI
Schengenin sopimus Yle Elävä arkisto
Apsû

Apsû (sumeriksi abzu tai engur) on Kaksoisvirtainmaan mytologiassa maanalainen veden lähde, josta kaikki vesi myytin mukaan saa alkunsa. Vanhimman Sumerin kaupungin Eridun Abzun temppeli oli nimeltään E-abzu. Muun muassa Sumerin maailman luonut Enki-jumala eli ennen ihmisten luomista apsûssa.
Apsû jumalana

Sumerien mytologiassa Abzu on paikka, jossa jumalatar Nammu muovaili ensimmäisen ihmisen savesta.
Babylonialaisessa luomiskertomuksessa Enuma Elišissä Apsû esiintyy jumalana, maailman luojana. Hän oli miespuolinen makeanveden jumala ja suolaisen veden jumalatar Tiamatin puoliso ja Ean, Mardukin isän isä.  Heillä oli myös poika Kingu, joka on luomiskertomuksen ihmisen syntyä käsittelevissä osissa keskeisessä asemassa. Enuma Elišin alku kuuluu:
»Kun taivaan korkeudet eivät vielä olleet nimetyt,
Ja kun maa alapuolella ei vielä kantanut nimeä,

Ja ikiaikainen Apsû, joka synnytti ne,

Ja kaaos, Tiamat, kumpaisenkin äiti
Heidän vetensä sekoittuivat keskenään...» 
(Enuma Eliš, ensimmäinen taulu)
Apolloperhoset

| Apolloperhoset |
| --- | --- |
 sinisilmäapollo (Parnassius hardwickii)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Päiväperhoset Papilionoidea
Heimo::  Ritariperhoset Papilionidae
Alaheimo::  Apolloperhoset Parnassiinae  Duponchel, 1835
Tribukset ja suvut
 Parnassiini turkinapollot Archon  apollot Parnassius  aroapollot Hypermnestra  Zerynthiini idänkirjoapollot Allancastria  kirjoapollot Zerynthia  jouhiapollot Sericinus  ritariapollot Luehdorfia  tuonensiivet Bhutanitis 
Katso myös
   Apolloperhoset Wikispeciesissä   Apolloperhoset Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Apolloperhoset (Parnassiinae) on ritariperhosten heimoon kuuluva päiväperhosten alaheimo. Siihen kuuluu maailmanlaajuisesti noin 70 perhoslajia, joista lähes 50 kuuluu sukuun Parnassius.
Apolloperhoset eroavat varsinaisista ritariperhoslajeista mm. huulirihmojen ja nilkkojen anatomisten piirteiden perusteella.
Alaheimon lajit ovat kooltaan keskikokoisia tai suuria. Usein lajit ovat siipiensä pohjaväriltään valkoisia, mutta myös muita värejä löytyy, etenkin suvun Parnassius ulkopuolella. Lisäksi etusiiven kärkiosassa on tyypillisesti läpikuultava alue, joka saattaa lajista riippuen kattaa suuren osan siiven pinta-alasta. Siipien muoto on melko pyöreä ja joillakin lajeilla takasiiven takareunassa on lisäksi taaksepäin suuntautuneita kannuksia. Monilla lajeilla toukka elää jollakin piippuruohokasvilla (Aristolochiaceae). Osalla lajeista ravintokasvina toimii jokin maksaruoho- (Crassulaceae) tai unikkokasvi (Papaveraceae).
Vaikka joukossa on muutama laajaltikin levinnyt laji, useimpien alaheimon lajien levinneisyys rajoittuu huomattavan pienille maantieteellisille alueille. Apolloperhoset ovat tyypillisesti vuoristolajeja, tai niitä tavataan muuten karuissa ja kylmissä ympäristöissä. Äärimmäisenä esimerkkinä himalajanapollo (Parnassius epaphus), jonka on todettu elävän Himalajalla jopa 6000 m:n korkeudessa. Koska etenkin vuoristoissa maaston muodot tuottavat esteitä perhosten liikkumiselle, populaatiot eriytyvät nopeasti toisistaan ja alaheimossa yleisenä piirteenä on lajien paikallisten populaatioiden merkittävä ulkonäöllinen vaihtelu. Useat lajit onkin jaettu pieniin maantieteellisesti rajoittuneisiin ja ulkonäöllisesti hieman toisistaan poikkeaviin alalajeihin, joilla on monesti elinalueellaan uhanalainen asema. Osaa lajeista uhkaa jopa häviäminen.
Levinneisyydeltään lajit ovat leimallisesti palearktisia eli apolloperhoslajeja tavataan Euroopassa, Aasiassa sekä Saharan pohjoispuolisessa Afrikassa. Lisäksi muutamia Parnassius-suvun lajeja tavataan Pohjois-Amerikan tundralla ja vuoristoissa. Lajirunsaus on selvästi suurin Aasian vuoristoissa ja monien siellä pienillä maantieteellisillä alueilla elävien lajien elintavat tunnetaan varsin huonosti. Euroopassa lajeja on yhdeksän.
Aiheesta muualla

paljon kuvia lajeista ja alalajeista (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q773859  Wikispecies: Parnassiinae  BioLib: 51279  BugGuide: 23998  Fauna Europaea: 440674  Fauna Europaea (new): 56536603-c792-4136-b03e-c95d3030a50b  iNaturalist: 207786  ITIS: 694099  NBN: NHMSYS0000503634  NCBI: 42290  Paleobiology Database: 245027
Arandat

Arandat (× Aranda) on kämmekkäkasveihin (heimo Orchidaceae) kuuluva risteymäsuku, joka on syntynyt sukuihin Arachnis ja Vanda kuuluvien lajien risteydyttyä. Arandoja käytetään koristetarkoituksiin leikkokukkina.
Suezin kanava

Suezin kanavan sijainti ja satelliittikuva alueesta.
Suezin kanava ([suets-], arab. قناة السويس‎, Qanā al-Suways) on Egyptissä Siinain niemimaan länsipuolella sijaitseva kanava, joka yhdistää Välimeren ja Punaisenmeren ja mahdollistaa siten vesiliikenteen Euroopasta Aasiaan ilman Afrikan ympäripurjehdusta. Varsinaisen 162,25 km pitkän kanavan päätepisteet ovat Port Said Välimeren rannikolla ja Suez Punaisellamerellä. Myöhemmin rakennetut lähestymiskanaalit (22 km kanavan pohjoisessa ja 9 km eteläisessä päässä) ovat lisänneet kokonaispituuden 193,3 kilometriin. Vuonna 2015 vanhan kanavan rinnalle valmistui uusi kanava, joka mahdollistaa kanavan käyttämisen molempiin suuntiin samanaikaisesti.
Kanavan läpi kulkee 12 prosenttia kansainvälisestä kaupasta. Päivittäisen rahdin arvo on noin 5,1 miljardia dollaria lännen suuntaan ja 4,6 miljardia dollaria itään.
Historia > Rakentaminen

Ranskalaisen Ferdinand de Lessepsin yhtiö Compagnie universelle du canal maritime de Suez aloitti kanavan rakennustyöt 25. huhtikuuta 1859, ja ne saatiin päätökseen vuonna 1869. Kanavan suunnitteli itävaltalainen insinööri Alois Negrelli ja sen omisti Egyptin hallitus ja Ranska. Ensimmäinen laiva kulki kanavaa pitkin 17. helmikuuta 1867, ja viralliset avajaiset pidettiin 17. marraskuuta 1869. Kanavatyömaalla työskenteli arviolta 1,5 miljoonaa egyptiläistä, joista kuoli töiden aikana noin 125 000. Useimpien kuolleiden kuolinsyy oli kolera.
Historia > Avajaisista eteenpäin

Kanavayhtiö sai omistusoikeuden kanavaan 99 vuodeksi. Ismail pašša myi velkojen vuoksi Egyptin osuuden kanavasta vuonna 1875 Britannialle 4 000 000 punnalla. Britit siirtyivät suojelemaan kanavaa vuonna 1882. Vuonna 1888 britit julistivat Suezin kanavan Britannian protektoraatiksi, ja armeijan joukkoja lähetettiin vartioimaan kanavaa.
Britannian ja Egyptin välisessä sopimuksessa 1936 Britannia sai kaikki valtuudet hallita kanavaa. Vuonna 1951 Egypti sanoi irti sopimuksen. Sopimuksen ehtoina Yhdistyneen kuningaskunnan piti vetää joukkonsa kanava-alueelta vuoteen 1954 mennessä.
Vastalauseena Egyptin neuvostomieliselle ulkopolitiikalle Yhdysvallat, Britannia ja Maailmanpankki päättivät lakata avustamasta Assuanin padon rakentamista. Egypti kansallisti kanavan 26. heinäkuuta 1956 presidentti Gamal Abdel Nasserin johdolla. Seurauksena oli viikon pituinen Suezin kriisi, ja Britannia, Ranska ja Israel hyökkäsivät maahan. Sodan seurauksena kanava oli suljettuna kuukausia. YK:n päätöksen jälkeen kanavasta tuli heinäkuussa 1958 Yhdistyneen arabitasavallan omaisuutta, ja se avattiin 1. syyskuuta 1958 syväykseltään 10,67-metrisille laivoille. Suomi osallistui kriisin ratkaisemiseen vuosina 1956–1957 rauhanturvaajakomppanialla, jossa palveli yhteensä 437 miestä. Suomi oli ensimmäinen maa, jonka Nasser hyväksyi osallistumaan operaatioon.lähde?
Vuonna 1967 käydyn kuuden päivän sodan jälkeen kanava pysyi suljettuna 5. kesäkuuta 1975 asti. Ennen sulkemista kanavaa pitkin voivat kulkea täydessä lastissa kantavuudeltaan 110 000 tonnin säiliöalukset.lähde?
Kanavan liikenne seisahtui kokonaan myös 14. maaliskuuta 1952, kun viisi laivaa ajoi hiekkamyrskyssä karille. Vuoden 1954 viimeisenä päivänä laivan törmääminen siltaan esti taas liikennöinnin kanavaa pitkin. Vuonna 2001 M/S Fagr (ex. Viking 1) kaatui ja upposi myrskyssä. Vuonna 2021 konttialus Ever Given ajoi poikittain kanavan yhdistetyllä osuudella ja esti liikennöinnin molempiin suuntiin kuudeksi päiväksi. Pääsyä kanavan läpi jonotti yli 400 alusta, kunnes suma saatiin puretuksi 3. huhtikuuta 2021. Ever Givenin laskettiin pidättelevän 9,6 miljardin dollarin arvosta kauppaa päivässä, mikä vastasi 400 miljoonan dollarin eli 3,3 miljoonan tonnin edestä rahtia tunnissa.