stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Napontikkanen

| Napontikkanen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumalliset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Tikkalinnut Piciformes
Heimo::  Tikat Picidae
Suku::  Tikkaset Picumnus
Laji::  castelnau
Kaksiosainen nimi
 Picumnus castelnau  (Malherbe, 1862) 
Katso myös
   Napontikkanen Wikispeciesissä   Napontikkanen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Napontikkanen (Picumnus castelnau) on eteläamerikkalainen tikka. Sen esiintymisalue ulottuu Kolumbian kaakkoisesta osasta Amazonin aluetta Perun itäosiin Pucallpaan. Alfred Malherbe kuvaili lajin holotyypin Sarayacusta Ecuadorista vuonna 1862.
Moninon ilmailumuseo

Tupolev Tu-26 (Backfire)
Venäjän federaation ilmavoimien keskusmuseo sijaitsee Moninossa, minkä vuoksi se tunnetaan myös nimellä Moninon ilmailumuseo. Sen kokoelmat sisältävät neuvostoliittolaisia ja venäläisiä sotilaslentokoneita.
Museo sijaitsee 40 km:n päässä Moskovasta entisellä Moninon lentokentällä, joka oli toiminnassa vuosina 1932-1956. Museo perustettiin vuonna 1958 ja avattiin vuonna 1960. Pitkään näyttely ei ollut julkinen ainakaan ulkomaalaisille. Siellä oli esillä mm. eri suunnittelutoimistojen (OKB) salaisia prototyyppejä. Vuonna 2001 se tuli täysin julkiseksi. Venäjän lentokoneteollisuus tukee museon toimintaa.
Museossa on esillä venäläisen ilmailun kehityskaari. Kokoelmissa on noin 150 lentokonetta ja helikopteria.
Museon välittömässä läheisyydessä on Venäjän Ilmavoimien sotilasakatemia J. A. Gagarin.
Ulkomaalaisilta vierailijoilta vaaditaan etukäteen ilmoittautuminen (passitiedot).
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Museon venäjänkielinen kotisivu
http://home.wanadoo.nl/marcel32/monino1/index.html (Arkistoitu – Internet Archive)
http://aeroweb.lucia.it/~agretch/Monino/MoninoImages.html
http://www.samolet.co.uk/monino.html
Me (lehti)

| Me |
| --- | --- |
Lehtityyppi:  aikakauslehti, asiakaslehti
Julkaisija:  Kulutusosuuskuntien Keskusliitto Eka-yhtymä Tradeka Suomen Lähikauppa
ISSN:  ISSN 0025-6269
Perustettu:  1917
Lakkautettu:  2016
Päätoimittaja:  Jaana Huttunen
Kotikunta:  Helsinki
Kotimaa:  Suomi
Kieli:  suomi
Me oli edistysmielisen osuuskauppaliikkeen ja sen seuraajayritysten vuosina 1917–2016 julkaisema jäsenlehti ja myöhemmin asiakaslehti. Lehden nimenä oli Kuluttajain Lehti vuosina 1917–1957, Kuluttaja vuosina 1957–1964, Me Kuluttajat vuosina 1965–1969 ja Me vuosina 1970–2016. Lehden alkuperäinen julkaisija oli Kulutusosuuskuntien Keskusliitto (KK), viimeisinä vuosina sitä julkaisi Suomen Lähikauppa. Sen painos oli suurimmillaan noin 900 000 vuonna 2004.
Historia > Jäsenlehdestä kanta-asiakaslehdeksi

Asiakkaiden ostouskollisuus E-osuuskauppaliikkeeseen alkoi hiipua 1980-luvulla. Vaikka heikentyneet alueelliset E-osuuskaupat fuusioituivat valtakunnalliseksi Eka-yhtymäksi, sillä ei onnistuttu tuomaan uusia sitoutuneita jäseniä. Monien suomalaisten vähittäiskauppayritysten tapaan myös Ekan vähittäiskauppayhtiö Tradeka päätti rakentaa ostouskollisuusohjelmansa pelkän kanta-asiakkuuden varaan, jolloin asiakkailta ei enää edellytetty jäsenyyttä. Uusi kanta-asiakasohjelma tarvitsi myös välineen kanta-asiakkaiden lähestymistä varten. Vaikka Me-lehden imagoa rasitti 1970-luvulla hankittu poliittinen leima, se sai lopulta kelvata kanta-asiakaslehdeksi. Vuosina 1993–1995 lehti toimikin sekä jäsenlehtenä että kanta-asiakaslehtenä. Kun uusi YkkösBonus-kanta-asiakasohjelma pääsi vauhtiin, myös Me-lehti sai kymmeniä tuhansia uusia lukijoita. Vuodesta 1996 lehti päätettiin lopulta lähettää lukijoille pelkän kanta-asiakkuuden perusteella, jolloin nähtiin tarpeelliseksi linjata lehteä neutraalimmaksi ja enemmän YkkösBonus-ohjelman hyödyistä kertovaksi. Myös vähittäiskauppabrändien (Siwa, Valintatalo ja Euromarket) tukeminen nousi keskeiseksi sisältöä ohjaavaksi tekijäksi.
Vuosina 1996–2003 Tradeka ja Elanto olivat tiiviissä kaupallisessa yhteistyössä. Tänä aikana Me-lehteä ja Elanto-lehteä tehtiin yhteistyössä. Noin 60 % lehden aineistosta oli yhteistä, mutta kumpikin lehti jatkoi ilmestymistään oman nimisenään. HOK-Elanto-fuusion jälkeen Me-lehden toimitus siirtyi takaisin Tradekaan.
Vuonna 2014 Tradeka Oy:n seuraaja Suomen Lähikauppa luopui YkkösBonus-kanta-asiakasjärjestelmästä ja liittyi mukaan PINS-etuohjelmaan, jolloin Me-lehti siirtyi kertomaan uuden ohjelman hyödyistä. PINS lanseerattiin toukokuussa 2014. Kun Kesko osti Suomen Lähikaupan huhtikuussa 2016, Me-lehti päätettiin lakkauttaa. Viimeinen numero ilmestyi 8. kesäkuuta 2016.
Sisältö

Osuustoiminnallisen aineiston lisäksi kuluttajavalistus oli voimakkaasti mukana lehden ensimmäisistä numeroista alkaen. Myös pakinat, runot, novellit, kolumnit, kirja-arvostelut, pilapiirrokset ja sarjakuvat kuuluivat lehden säännölliseen aineistoon. Myöhemmin kanta-asiakasohjelmien tukeminen eri tavoin muodosti keskeisen osan lehden sisällöstä. Myös ruokaohjeet olivat vuosikausia lehden keskeistä lukemistoa. Ilmoitusaineisto koostui pääasiassa omien myymälöiden ja niihin tavaraa toimittaneiden yritysten ilmoituksista.
Me-lehteen kirjoittivat muun muassa Uuno Kailas, Arvo Salo ja Pentti Saarikoski. Kirja-arvosteluita ja kolumneja kirjoitti Eila Pennanen 1970-luvulla. Kolumnisteina olivat muun muassa Matti Mäkelä, Sirpa Kähkönen, Tommy Tabermann, Kari Hotakainen, Riikka Ala-Harja ja Anna Perho. Tommy Tabermannin Me-lehdessä julkaistuista kolumneista on koostettu kirjat Itkeä, nauraa ja rakastaa (2003–2010) sekä Perhonen paidan alla (Gummerus 2005).
Sarjakuvista pitkäaikaisimpia oli Ola Fogelbergin Pekka Puupää (1925–1952). Muita lehdessä ilmestyneitä sarjakuvia olivat 1930-luvulla muun muassa Pupu ja Pelle, Sisun pojat, Pojat, 1950-luvulla Topi Toimelias, Pikku Risto ja Kolumbus, Niilo Näppärä. 1960-luvulla Peni, Jumbo, Peppi Pitkätossu, Mirri ja kumppanit, Simasuu, Pikku Rikke ja hänen kissansa. 1970-luvulla Welho, Miiru ja Hiiru, Tom ja Jerry ja Kössi Kenguru. Mämmilä-sarjakuva ilmestyi ensimmäisen kerran yhtäjaksoisesti Me-lehdessä vuosina 1976–1983. 1980- ja 1990-luvuilla ilmestyivät muun muassa Rauno ja Siiri sekä Rieku ja Raiku.
Ilmestymistiheys

Alkuaikoina Kuluttajain lehti ilmestyi aluksi noin nelisivuisena sanomalehtenä kaksi kertaa kuukaudessa. Aikakauslehtimuotoisenakin lehti ilmestyi vielä pari kertaa kuussa, kunnes se vakiintui kuukausittain ilmestyväksi. Viimeisinä vuosina lehdessä oli myös kaksoisnumeroita (esimerkiksi tammi–helmikuu). Sivumäärät vaihtelivat 48 ja 100 välillä.
Jakelu

Kuluttajain Lehti ja sen seuraajat olivat aluksi jäsenlehtiä, jotka postitettiin osuusliikkeiden ja myöhemmin Osuuskunta Eka -yhtymän jäsenille. Vuonna 1986 lehteä siirryttiin postittamaan osoitteellisena YkkösBonus-kanta-asiakkaille. Huhtikuussa 2013 siirryttiin suorajakeluun Siwojen ja Valintatalojen lähiympäristössä. Suurimmillaan Me-lehden jakelu/painos oli vuonna 2004, jolloin se oli yli 900 000.
Palkinnot

1973 Valtion tiedonjulkistamispalkinto
Melli Maikkula

Melli Maikkula (s. 1980) on suomalainen käsikirjoittaja, ohjaaja, dramaturgi ja tuottaja.
Maikkula valmistui vuonna 2010 Taideteollisen korkeakoulun elokuvataiteen osastolta pääaineenaan elokuva- ja tv-käsikirjoitus. Hänet on palkittu muun muassa parhaan talk show’n Venlalla komediasarjasta Miitta-täti sekä Näyttämötaiteen valtionpalkinnolla yhdessä näytelmäkirjailijayhteisö Tekstin ydinryhmän kanssa.
Maikkula on käsikirjoittanut lukuisia suosittuja tv-sarjoja kuten Putousta, Pasila 2.5 – The Spin-Offia, Antti Holma Show’ta, Kimmoa ja Downshiftaajia sekä elokuvia, kuten Me Rosvolat, Naisen nimi ja Keppi.
Hänen käsikirjoittamansa lyhytelokuva Katto valittiin Cannesin elokuvajuhlien viralliseen kilpasarjaan 4843:n hakijan joukosta. Elokuva sijoittui kilpailussa toiseksi ja voitti myöhemmin myös Jussi-palkinnon.
Käsikirjoittajien Kilta ja Suomen Näytelmäkirjailijat ja Käsikirjoittajat ry valitsivat Melli Maikkulan Vuoden käsikirjoittajaksi 2020.
Maikkula on toiminut myös dramaturgin roolissa muun muassa animaatiosarjassa Muumilaakso, kauhukomediassa Helsinki Mansplaining Massacre ja komediasarjassa Pientä laittoa. Vuonna 2019 Maikkula debytoi näytelmäkirjailijana Kansallisteatterissa näytelmällään Pelle.
Filmografia > Käsikirjoittajana televisiossa

Etsijät
Jönneli, kaudet 1-2
Maanantai
Hyvät ja huonot uutiset
Kimmo
Downshiftaajat
Onnela, kaudet 1-5
Härölä
Nieminen & Lahtinen Show
Antti Holma Show
Putous
Big Bang!
Pasila 2.5 – The Spin-Off, kaudet 1-4
Äppeltjuvarna
Miitta-täti
Parasta aikaa
Filmografia > Käsikirjoittajana elokuvissa

White Trash
Keppi
Katto
Naisen nimi
Me Rosvolat
Parinvaihto
Kaukorakkaus
Filmografia > Ohjaajana televisiossa

Tarinanmetsästäjät
Hyvät ja huonot uutiset
Suomen hauskin tavis
Antti Holma Show
Filmografia > Tuottajana elokuvissa ja sarjoissa

Kiljuset!
Renki (tv-sarja)
Maanantai (tv-sarja)
Explosionen av en badring
Fasisti
Puuttuminen
Kaikki hyvin, Pekka
Aiheesta muualla

Melli Maikkula Elonetissä.
Melli Maikkula Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Nantucketin lentoasema

Nantucketin lentoasema (engl. Nantucket Memorial Airport; IATA: ACK, ICAO: KACK) on lentoasema Nantucketin saaren eteläosassa Massachusettsissa, Yhdysvalloissa. Se on Massachusettsin toiseksi vilkkain lentoasema Loganin kansainvälisen lentoaseman jälkeen.
Asema on levittäytynyt 4,9 neliökilometrin laajuiselle alueella, ja siihen kuuluu kolme asfalttipäällysteistä kiitotietä. Asemalta on lentoyhteydet muun muassa Washingtoniin, Bostoniin, New Yorkiin ja Martha's Vineyardiin, mutta osa lennoista on vain kausittaisia.
Aseman historia alkoi 1930-luvulla, kun paikallinen maanviljelijä Leslie Holm tasoitti maitaan maatalonsa eteläpuolelta lentokenttää varten. Hän muodosti ystävänsä David Raubin kanssa Nobadeer Flying Service -lentoyhtiön. Nantucketin kunta osti maat Holmilta vuonna 1941. Kunta sai samana vuonna Civil Aeronautics Administrationilta 274 000 dollaria, jotka käytettiin kahden päällystetyn kiitotien ja muihin aseman rakennustöihin. Yhdysvaltain laivasto otti aseman käyttöönsä toisen maailmansodan aikana. Sodan jälkeen se palautettiin jälleen Nantucketin kunnalle, ja vuonna 1946 se nimettiin uudelleen sodassa kuolleiden 11 nantucketilaismiehen muistolle.
Reittilennot

| --- | --- |
Lentoyhtiö: Kohteet
American Eagle : New York–LaGuardia, Washington–National
Cape Air: Boston, Hyannis, Martha's Vineyard, White Plains
Delta Connection: New York–JFK, New York–LaGuardia
JetBlue Airways: Boston, New York–JFK, Washington–National
Nantucket Airlines: Hyannis, New Bedford
Rectrix Shuttle: Hyannis
Reliant Air: Danbury, White Plains
Tradewind Aviation: Teterboro, White Plains
United  Express: Newark
Aiheesta muualla

Lentoaseman kotisivut (englanniksi)
Nantucketin lentoasema (Form 5010 PDF) (englanniksi)
JetBlue Airwaysin Embraer 190 Nantucketissa.
Nanto

| Nanto (南砺市) |
| --- | --- |
 Ainokuran gasshō-tyylisiä rakennuksia Gokayamassa
 lippu:  symboli
 Nanton sijainti Toyaman prefektuurissa
 Nanto
 Koordinaatit: 36°33′27″N, 136°52′32″E 
Valtio:  Japani
Alue:  Chūbu, Hokuriku
Prefektuuri:  Toyaman prefektuuri
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  668,64 km²
Väkiluku (11/2020):  49 567
 – Väestötiheys:  74 as./km²
 
 https://www.city.nanto.toyama.jp/ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Nanto (jap. 南砺市, Nanto-shi) on Japanin kaupunki Honshūn saarella Chūbun tai Hokurikun alueella Toyaman prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin lounaisosassa. Kaupungin alue ulottuu Oyabe- ja Shōjokien tasangolta korkealle Japanin Alpeille ja rajautuu Gifun ja Ishikawan prefektuureihin. Huomattavimpia vuorenhuippuja ovat esimerkiksi Oizurugatake, Ningyōvuori ja Kongōdōvuori. Nantossa on 49 567 asukasta (marraskuussa 2020) ja sen pinta-ala on 668,64 neliökilometriä.
Nanto on kaupunkina suhteellisen nuori, sillä se perustettiin vuonna 2004 liittämällä yhteen kahdeksan kuntaa: Fukumitsun, Fukunon, Inamin ja Jōhanan maaseutukaupungit sekä Inokuchin, Kami-Tairan, Tairan ja Togan kyläkunnat. Inami ja Jōhana kehittyivät historiallisesti buddhalaisten temppelien portineduskaupunkeina, Fukumitsu ja Fukuno markkinapaikkoina. Edo-kaudella seutu kuului Kagan daimiokuntaan ja siellä tuotettiin esimerkiksi silkkiä. Nykyisin kaupungissa on muun muassa alumiinin, rakennustarvikkeiden, pesäpallomailojen ja puukäsitöiden tuotantoa. Maaseutualueilla viljellään riisin lisäksi kakeja, taaroa ja koristekukkia.
Kaupungin eteläosassa on vuoristoinen Gokayaman alue, joka tunnetaan gasshō-zukuri-tyylisistä, jyrkkäkattoisista rakennuksistaan. Siellä sijaitsevat Ainokuran ja Suganuman kylät on hyväksytty Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 1995 osana kohdetta ”Shirakawa-gōn ja Gokayaman historialliset kylät”. Jōhanan kaupunginosa tunnetaan Hikiyama-festivaalistaan, joka on otettu vuorostaan Unescon aineettoman kulttuuriperinnön luetteloon. Valtaosa kaupungin alueesta kuuluu Hakusanin kansallispuistoon ja muihin luonnonpuistoihin. Nantoa palvelee JR Nishi-Nihonin Jōhana-linja.
Kuvia

Museo Suganuman kylässä
Fukumitsun kaupunginosaa talvella
Jōhanan hikiyama-festivaali
Zentoku-ji
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nanto Wikimedia Commonsissa
Kaupungin internetsivut (japaniksi)
Napolin tuomiokirkko

Napolin tuomiokirkko
Napolin tuomiokirkko eli Duomo on eteläitalialaisen Napolin kaupungin tärkein kirkko. Se on omistettu Pyhälle Januariukselle (ital. San Gennaro). Kirkossa säilytetään Januariuksen kuivunutta verta, joka vuosittain muuttuu nestemäiseksi. Legendan mukaan Napolia kohtaa jokin onnettomuus, ellei näin tapahdu.
Tuomiokirkko rakennettiin vuosien 1294–1323 välillä.
Vuonna 2008 kodittomiksi jääneet länsiafrikkalaiset osoittivat kirkossa mieltään kokemansa huonon kohtelun johdosta.
Aiheesta muualla

Viralliset sivut (italiaksi), (englanniksi), (ranskaksi), (japaniksi)
Nadim Thabet

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Syntymäaika: 10. lokakuuta 1984 (ikä 39)
Syntymäpaikka: Tripoli, Libya
Pelipaikka: Maalivahti
Pituus: 190 senttimetriä
Seura
Seura: ES Sahel
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
|  ?–2006 2006– 2008 2008–2009 2009–2010 | Zeramdine ES Sahel → Stade Gabèsien (laina) → Jendouba Sport (laina) → Stade Tunisien (laina) |    25 (0) |
Maajoukkue
| 2011– |  Libya | 1 (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 9. toukokuuta 2008.
Nadim Thabet (s. 10. lokakuuta 1984 Tripoli, Libya) on libyalais-tunisialainen jalkapallomaalivahti. Hän edustaa Tunisian pääsarjassa pelaavaa ES Sahelia.
Ura

Thabet aloitti uransa Zeramdinessa, josta hän siirtyi myöhemmin ES Saheliin. Kaudella 2007–2008 Thabet nousi Sahelin toiseksi varamaalivahdiksi Aymen Mathlouthin ollessa ykkösmaalivahti. Thabet siirtyi kuitenkin kesken kauden lainalle Stade Gabésieniin, jossa hän pelasi kauden loppuun asti. Kaudella 2008–2009 Thabet lainattiin Jendouba Sportiin, jossa hän oli joukkueen ykkösmaalivahtina. Jendouba Sportin pudottua kauden päätteeksi sarjatasoa alemmaksi Thabet siirtyi kesällä 2009 lainalle Stade Tunisieniin, jossa hän oli kaudella 2009-2010 varamaalivahtina.
Aiheesta muualla

Kawarji (ranskaksi)
Transfermarkt[vanhentunut linkki] (saksaksi)
Weltfussball (saksaksi)
Nadim Thabet ES Sahelin sivustolla (ranskaksi)
Napolin maakunta

| Napolin maakunta Provincia di Napoli |
| --- | --- |

 Vaakuna
 Maakunnan sijainti Italiassa
Valtio:  Italia
Alue:  Campania
Kuntia:  92
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Napoli
 – maakuntajohtaja:  Riccardo Di Palma
Pinta-ala:  1 171 km²
Väkiluku (2014):  3 127 390
 – väestötiheys:  2 671 as./km²
Symbolit:  
 – puhelintunnus:  081
Lyhenteet:  
 – postitunnus:  80121-80147 (Napoli), 80010-80079 (muu maakunta)
 – rekisterikilven tunnus:  NA
Napolin maakunta (ital. Provincia di Napoli, napolin kielellä Pruvincia 'e Nàpule) oli yksi Italian maakunnista. Maakunnan korvasi hallinnollisena alueena 1.1.2015 alkaen Napolin metropolikaupunki. Maakunnan pääkaupunki oli Napoli.
Maakunta sijaitsi Campanian alueella Italian eteläosassa. Maakunnan pinta-ala oli 1 171 neliökilometriä. Maakunnan toiminnan päättyessä vuoden 2014 lopussa se muodostui 92 kunnasta ja sen asukasluku oli 3 127 390.
Napolin maakunnan asukasluvultaan suurimmat kunnat olivat 31.12.2014:
| Kunta | Asukasmäärä  (2014) |
| --- | --- |
Napoli: 989 111
Giugliano in Campania: 120 157
Torre del Greco: 87 384
Pozzuoli: 81 769
Casoria: 78 144
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Napolin maakunta Wikimedia Commonsissa
Mikko Björk

Mikko Björk, taiteilijanimeltään Mikko, on suomalainen tanssija, laulaja, lauluntekijä, näyttelijä, graafinen suunnittelija ja yrittäjä.
Muusikko

Björk aloitti laulun harrastamisen yläasteella 12-vuotiaana ystävänsä Aleksi ”Illi” Sariolan kannustamana. Ensimmäiset nauhoitetut kappaleet on julkaistu Rähinä Recordsin Pommi 1- ja Pommi 2 -mixtapeilla.
Nykyään Björk kiertää rap-artisti Tuomas Kauhasen livekokoonpanon mukana kaikilla keikoilla ja hän toimii Kauhasen tuplaajana sekä laulajana. Björk vierailee myös Kauhasen esikoissooloalbumilla Sano vaan Tuomas kappaleissa ”Miksi naiset rakastuu renttuihin?” (orig. ja remix) sekä ”Vuoden mies” sekä vuonna 2014 julkaistulla singlellä ”Pummilla Tallinnaan”.
Tanssija

Björk aloitti b-boying-tanssin (breakdance) aktiivisen harrastuksen 16-vuotiaana kaveriporukalla.
Vuosina 1998–2003 Mikko ”Wartecs” Björk kuului Bomfunk MC’s -yhtyeen maailmankiertueen livekokoonpanoon, jossa hän oli mukana kaikilla keikoilla tanssijana ja esiintyi muun muassa seuraavissa tv-ohjelmissa ja festivaaleilla ympäri maailmaa:
MTV Europe Music Awards. Tukholma, Ruotsi (2000)
Viva Video Music Awards, Saksa (2001)
Top of the Pops, Lontoo (2000 ja 2001)
TMF Music Awards, Belgia (2001)
Parkpop Festival, Hollanti (2001)
Smash Hits Tour, Iso-Britannia (2002)
Björk on osa vuonna 1997 perustettua Illmatic Cru -breakdance-ryhmää, joka vaihtoi myöhemmin nimensä Savage Feetiksi. Ryhmään kuului Björkin lisäksi myös Elastinen ja Uniikki sekä b-boyt Hypnotic, D'Maestre, Lil'P ja Twister sekä b-girl T-flo, joka tunnetaan nykyään paremmin nimellä B-girl Taya. Vuonna 2002 Savage Feet -ryhmän aktiivijäsenet yhdistivät voimansa jyväskyläläisen MidPoint Rockers -breakdance-ryhmän aktiivijäsenten kanssa, jolloin syntyi ryhmä nimeltä Flow Mo. Vuonna 2000 sama kokoonpano (tuolloin työnimellä IMR eli Illmatic Rockers), osallistui Ruotsissa Scandinavian Battle of the Year -karsintoihin ja sijoittui 3. sijalle ja sai parhaan ryhmäshowcasen tittelin. Flow Mo on Suomen kautta aikain menestynein katutanssiryhmä, jolla on hallussaan muun muassa kuusi Suomen-mestaruutta, Freestyle Session Euroopan mestaruusfinaalien 2. sija (Lontoo 2004), ensimmäisen R16-Breakdance-ryhmäkilpailun 2. sija (Soul, Etelä-Korea 2007). Flow Mo on myös maailmanlaajuisesti tunnustettu olevan yksi vaikuttavimmista 2000-luvun alun b-boy-ryhmistä, joka toi tanssimisen ja musikaalisuuden takaisin breakdanceen.
Björk on ensimmäinen suomalainen b-boy, joka on edustanut Suomea ”Top Rock” -sarjassa kansainvälisesti arvostetun Juste Debout -katutanssitapahtuman maailman finaaleissa (Pariisi 2011).
Björk on tehnyt Kiasman URB-festivaalille kaksi soolotanssiesitystä: ”Night at the Bboy Mansion” (2002) ja ”Everyday Diary” (2004) sekä ryhmänsä Flow Mon kanssa teatteriesitykset ”3D” (2003), ”Motion as Identity-Footwork as artform” (2004), ”Ovet – behind doors” (2008) ja ”Response” (2009).
Björk on myös esiintynyt seuraavissa musiikkivideoissa:
Bomfunk MC’s – Freestyler
Bomfunk MC’s – Uprocking Beats
Bomfunk MC’s – BBoys Fly Girls
Bomfunk MC’s – Something going on
Kapasiteettiyksikkö – A-ay!
Fintelligens – Kellareiden kasvatit
Fintelligens – Ei Tekosyitä
Cheek feat. Tasis – Tuhlaajapoika
Ricky-Tick Big Band & Julkinen Sana – Julkinen Sana
Nykyään Björk opettaa omia oppilaitaan omalla tanssikoulu Saiffa / Flow Mo Dance Schoolilla Helsingin Lönnrotinkadulla sekä järjestää Saiffa Oy:n kanssa kaikki Suomen suurimmat b-boy (break) kilpailut ja tapahtumat mukaan lukien perinteiset breakin Suomen-mestaruuskilpailut.
Näyttelijä

Björk on ollut mukana Teräspallit televisio-ohjelman kahdella tuotantokaudella Piinaavan Pirun roolissa. Teräspallit alkoi Suomessa vuoden 2010 keväällä Sub-kanavalla. Ohjelman toinen kausi alkoi keväällä 2012.
Yrittäjä

Björk omistaa oman brändin ja verkkokaupan www.custompaintedsunglasses.com, jossa hän myy itse käsintehtyjä koruja sekä customoituja asusteita. Custom painted Sunglasses™ on ollut toiminnassa vuodesta 2008 alkaen.
Björk on myös osakkaana Saiffa Oy:ssä kolmen muun Flow Mon jäsenen kanssa. Saiffa Oy on katutanssin opetusta sekä tapahtumia järjestävä yritys, joka sijaitsee Helsingissä ja on ollut toiminnassa vuodesta 2010 alkaen.
Aiheesta muualla

Mikko "Wartecs" Björk Saiffan sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Custom Painted Sunglasses (Arkistoitu – Internet Archive)
Wartecs @ Kiasma URB 02 Festival
Nassim Boujellab

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 20. kesäkuuta 1999 (ikä 25)
Syntymäpaikka: Hagen, Saksa
Pelipaikka: keskikenttä
Pituus: 182 cm
Seura
Seura: Arminia Bielefeld
Pelinumero: 10
Junioriseurat
2004–2009: ASSV Letmathe
2009–2014: FC Iserlohn 46/49
2014–2018: Schalke
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2018–2020 | Schalke II | 31 | (9) |
| 2019–2023 | Schalke | 30 | (1) |
| 2021–2022 | → FC Ingolstadt (laina) | 8 | (0) |
| 2022 | → HJK (laina) | 16 | (1) |
| 2023– | Arminia Bielefeld | 13 | (1) |
Maajoukkue
|  | Marokko U17 | 3 | (0) |
|  | Marokko U20 | 2 | (0) |
| 2018 | Marokko U23 | 2 | (0) |
| 2020– | Marokko | 3 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 5. marraskuuta 2023.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 5. marraskuuta 2023.
Nassim Boujellab (arab. نسيم بوجلاب‎, Nasīm Būjallāb; s. 20. kesäkuuta 1999 Hagen, Saksa) on marokkolainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Saksan 3. Ligassa pelaavaa Arminia Bielefeldiä.
Natalja Šikolenko

| Mitalit> Maa:   Yhdistynyt joukkue.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdistynyt joukkue.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdistynyt joukkue.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Maa:   Yhdistynyt joukkue> Naisten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Barcelona 1992 | keihäänheitto |  |
Maa:   Valko-Venäjä
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Göteborg 1995 | keihäänheitto |  |
|  Pronssia | Stuttgart 1993 | keihäänheitto |  |
Natalja Šikolenko (ven. Наталья Шиколенко) eli Natallja Šykalenka (valkoven. Наталля Шыкаленка) (s. 1. elokuuta 1964 Andižan, Uzbekistan) on entinen Neuvostoliittoa ja sittemmin Valko-Venäjää edustanut keihäänheittäjä. Hän voitti olympiahopeaa vuoden 1992 kesäolympialaisissa Barcelonassa. Vuoden 1995 yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa hän voitti kultaa.
Šikolenkon pikkusisko Tatjana Šikolenko on myös menestynyt keihäänheittäjä.
Aiheesta muualla

Natalja Šikolenko Kansainvälinen yleisurheiluliitto. (englanniksi)
Naisten keihäänheiton maailmanmestarit
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Natalya Shikolenko
Käännös suomeksi
Mätikän luolan kalliomaalaus

| Mätikän luolan kalliomaalaus> Sijainti |
| --- | --- |
 Mätikän luolan kalliomaalaus
Koordinaatit:  60°34′45.72″N, 22°7′4.2″E
Valtio:  Suomi
Historia
Tyyppi:  kalliomaalaus
Huippukausi:  kivikausi
Kaupunki:  Masku
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Mätikän luolan kalliomaalaus sijaitsee Maskussa Varsinais-Suomessa. Luolassa olevan mahdollisen kalliomaalauksen löysi Tuomo Kesäläinen vuonna 2012. Sen ikää ei ole määritety ja sen sijainti näin lännessä tekee siitä poikkeuksellisen maalauksen Suomessa.