stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jessica Brown Findlay
Ura

Brown Findlayn ensimmäinen isompi elokuvasuoritus oli vuonna 2011 Emelia Conan-Doylen rooli elokuvassa Albatross. Hänet nähtiin Rachelin roolissa tv-sarjassa Misfits kahdessa jaksossa vuosina 2009 ja 2011. Vuonna 2010 alkoi tv-sarja Downton Abbey, jossa hän esiintyi vuoteen 2012 asti oikeudentuntoisena ja edistyksellisenä Lady Sybilinä. Vuonna 2014 hän näytteli Beverly Penniä elokuvassa Talvinen tarina ja vuonna 2015 hän esiintyy Paul McGuiganin elokuvassa Victor Frankenstein.
Suomessa Brown Findlay on nähty muun muassa kahdessa TV-minisarjassa. Hän esitti yhtä päähenkilöä Alaisia Kate Mossen romaanista Labyrintti tehdyssä kaksiosaisessa tv-sarjassa vuonna 2012. Sarjassa näyttelivät myös John Hurt, Emun Elliott, Tom Felton ja Katie McGrath. Kolmiosaisessa sarjassa Jamaica Innin majatalo (2014) Brown Findlay esitti myös pääosaa, tätinsä luo karuun sukulaistaloon asumaan päätyvää Mary Yellania. Sarjan muissa rooleissa nähtiin muun muassa Joanne Whalley Maryn tätinä, tämän aviomiehenä Joss Merlyninä Sean Harris ja Jossin veljenä Jeminä Matthew McNulty. Vuonna 2018 valmistuneessa elokuvassa Kirjallinen piiri perunankuoripaistoksen ystäville hän näytteli Elisabeth McKennaa.
Yksityiselämä

Brown Findlay sanoo olevansa taikauskoinen, ja että siitä tulee aina sanomisia. Nuorempana hän esimerkiksi pidätti hengitystään, jos autolla ajettiin sellaisen talon ohi, jossa hän ei suin surminkaan olisi halunnut asua. "Jos olisimme ajelleet ympäriinsä vaikkapa sellaisessa paikassa kuin Slough – naamani olisi muuttunut siniseksi." Hän välttelee astumista viemärinkansille ja hänen täytyy koputtaa kolmasti ennen näyttämölle astumista. "Kolmonen on onnenlukuni. Kerrankin kun menin koe-esiintymiseen, minulla oli vuoronumero 333. Ja sain siihen asti parhaan roolini ikinä!"
Aiheesta muualla

Jessica Brown Findlay Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Jezebelle

Jezebelle tunnetaan myös nimellä Jezebelle of the Fiery Eyes on DC Comicsin sarjakuvissa esiintyvä supersankaritar. Gerry Conwayn ja Don Newtonin luoma hahmo esiintyi ensimmäisen kerran New Gods #12:ssa heinäkuussa 1977. Hän oli sarjan toinen naishahmo Big Bardan jälkeen. Hän esiintyi tarinoissa New Gods #12-19 ja Adventure Comics #459-460, jotka jatkoivat tarinaa sen jälkeen, kun New Gods peruutettiin. Nämä julkaisut olivat lähes kokonaan Gerry Conwayn ja Don Newtonin kirjoittamia. Hahmo esiintyi viimeisen kerran Death of the New Gods #2 tarinassa joulukuussa 2007.
Taustaa

Jezebelle on yksi Uusista Jumalista ja Apokolipsilla syntynyt mutantti. Hän oli kerran Granny Goodnessin oppilaita, mutta ei Female Furiesin jäsen. Ulkonäöltään kaunis sini-ihoinen, keltasilmäinen ja purppuranpunahiuksinen Jezebelle kuvattiin aina olleen haluton tappamaan, joten kun hänet vangittiin taistelussa New Genesiksen kanssa, hän loikkasi mielellään heidän puolelleen. Ylivertaisten fyysisten ominaisuuksien ja taistelutaitojen lisäksi Jezebelle voi laukaista lämpösäteitä silmistään, lentää ja selviytyä suojaamattomana kylmässä, ilmattomassa avaruudessa. Hänestä tuli myöhemmin Orionin ystävä ja liittolainen.
New Gods vol. 3 #1 esitteli hänen kuolemansa, jonka aiheutti yksi Necrominan "huomisen lohkoista", mutta myöhemmin hänet nähtiin muiden oletettavasti kuolleiden Uusien Jumalten Foragerin ja Highfatherin rinnalla Seven Soldiers: Mister Miraclen rajoitetussa sarjassa vuodelta 2006.
Jessica Andrews

Jessica Andrews.
Jessica Danielle Andrews (s. 29. joulukuuta 1983) on yhdysvaltalainen countrylaulaja.
Jessica Andrews syntyi Huntingdonissa, Tennesseessä, Jessie ja Vicki Andrewsin tyttäreksi. Hän oli vasta 16-vuotias saadessaan debyyttialbuminsa Heart Shaped Worldin (1999) julkaistuksi. Albumin suurin hitti oli single "Unbreakable Heart", joka nousi Yhdysvaltain countrylistan 24. sijalle.
Vuonna 2001 ilmestyi toinen albumi Who I Am, jonka suurin hittisingle "Who I Am" nousi countrylistan ykköseksi ja Billboard Hot 100:n 28. sijalle. Hänelle myönnettiin samana vuonna Academy of Country Musicin "parhaan uuden naislaulajan" palkinto.
Andrewsin kolmas albumi Now ilmestyi keväällä 2003, ja hän on sittemmin työstänyt neljättä albumia Ain't That Life. Laulaja on kihloissa kollegansa Marcel Chagnonin kanssa.
Diskografia > Albumit

Heart Shaped World (1999)
Who I Am (2001)
Now (2003)
Ain't That Life
Diskografia > Singlet

"You Go First" (1999)
"I Will Be There For You" (1999)
"Unbreakable Heart" (2000)
"I Do Now" (2000)
"Who I Am" (2001)
"Helplessly, Hopelessly" (2001)
"Karma" (2002)
"There's More to Me Than You" (2003)
"Good Time" (2003)
"The Marrying Kind" (2005)
"Summer Girl" (2005)
"Everything" (2008)
Diskografia > Musiikkivideot

| Vuosi | Kappale | Ohjaaja(t) |
| --- | --- | --- |
| 1999 | ""I Will Be There for You" | Brent Hedgecock |
| 1999 | "You Go First (Do You Wanna Kiss)" | Trey Fanjoy |
| 1999 | "Unbreakable Heart" | David Rogan |
| 2000 | "Who I Am" | Jon Ragel |
| 2001 | "Helplessly, Hopelessly" | Steven Goldmann |
| 2001 | "Karma" | Steven Goldmann |
| 2003 | "There's More to Me Than You" | Adolfo Doring |
| 2003 | "There's More to Me Than You" (ballad) | Adolfo Doring |
| 2003 | "Good Time" | Trey Fanjoy |
Aiheesta muualla

Viralliset sivut (englanniksi)
Ilse van Velzen

| Ilse van Velzen> Henkilötiedot.Ohjaaja |
| --- | --- |
Tunnetuimmat ohjaukset:  Bush Kids, Return To Angola, Fighting the Silence, Weapon of War
Aiheesta muualla
IMDb 
Ilse van Velzen (s. 11. lokakuuta 1980 Delft) on hollantilainen dokumenttielokuvien ohjaaja ja tuottaja. Hänellä on yhdessä sisarensa Femke van Velzenin kanssa Ifproductions-niminen tuotantoyhtiö.
Van Velzenien pyrkimyksenä on paljastaa kehittyvissä maissa tapahtuvia epäoikeudenmukaisuuksia. Heidän dokumenttielokuvansa Weapon of War on osa Yleisradion Dokumenttiprojektin kolmasulottuvuus.fi-ohjelmistoa.
Aiheesta muualla

Weapon of War -elokuvan sivut
Ifproductions
Jeff Saibene

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 13. syyskuuta 1968 (ikä 56)
Syntymäpaikka: Keispelt, Luxemburg
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 170 cm
Seura
Seura:  Neuchâtel Xamax
Tehtävä: päävalmentaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1985–1986 |  Union Luxemburg |  |  |
| 1986–1989 |  Standard Liège | 7 | (0) |
| 1989–1993 |  FC Aarau | 49 | (3) |
| 1993–1994 |  BSC Old Boys | 38 | (9) |
| 1994–1995 |  FC Monthey |  |  |
| 1995–1998 |  FC Aarau | 72 | (0) |
| 1998–1999 |  FC Locarno |  |  |
| 1999–2002 |  Swift Hesperange |  |  |
Maajoukkue
| 1986–2001 |  Luxemburg | 63 | (0) |
Valmennusura
2001–2004:  Luxemburg (apuv.)
2006–2007:  FC Thun (apuv.)
2007:  FC Thun
2007–2009:  FC Aarau (apuv.)
2009:  FC Aarau
2010–2011:  Luxemburg U21
2011–2015:  FC St. Gallen
2015–2017:  FC Thun
2017–2018:  Arminia Bielefeld
2019–2020:  FC Ingolstadt
2020–2021:  FC Kaiserslautern
2021–2022:  Racing
2022–:  Neuchâtel Xamax

Jeff Saibene  (s. 13. syyskuuta 1968) on luxemburgilainen jalkapallovalmentaja ja entinen keskikenttäpelaaja. Elokuusta 2022 lähtien hän on toiminut Neuchâtel Xamaxin päävalmentajana.
Ura pelaajana

Kotimaassaan Union Luxembourgin joukkueessa 1985 uransa aloittanut Saibene siirtyi 1986 Belgiaan Standard Liègen joukkueeseen, jossa ura ei kuitenkaan ottanut tulta alleen ja kolmen kauden aikana hän pelasi vain seitsemän ottelua. 1989 Saibene siirtyi FC Aarauhun. Hän pelasi vuosia Sveitsissä edustaen Aarauta kahteen otteeseen. 1999 hän palasi kotimaahansa pelaten FC Swift Hesperangessa kolme kautta. Hän lopetti uransa vuonna 2002.
Luxemburgin maajoukkueessa Saibene pelasi vuosina 1986–2001 kaikkiaan 64 maaottelua onnistumatta kertaakaan maalinteossa.
Ura pelaajana > Meriitit pelaajana

Luxemburgin cup: 1986
Sveitsin mestaruus: 1993
Ura valmentajana

Saibene aloitti valmennusuransa Luxemburgin maajoukkueen apulaisvalmentajana vuonna 2001. Allan Simonsenin jätettyä päävalmentajan tehtävänsä vuonna 2004 myös Saibene jätti tehtävänsä. Vuonna 2006 hän siirtyi FC Thunin apulaisvalmentajaksi ja Heinz Peischlin potkujen jälkeen maaliskuussa 2007 Saibene nousi loppukaudeksi Thunin päävalmentajaksi.
Kesällä 2007 Saibene palasi FC Aarauhun apulaisvalmentajaksi. Yhdessä puolalaisen Ryszard Komornickin Saibene luotsasi Aaraun kahdesti perättäin Sveitsin superliigan viidenneksi.  Komornickin lähdettyä seurasta kauden 2008/09 jälkeen Saibene nousi päävalmentajaksi. Pesti päättyi kuitenkin lyhyeen Aaraun juututtua liigan hännille ja luxemburgilainen sai potkut jo lokakuussa 2009.
Aarau-pestinsä jälkeen Saibene toimi Luxemburgin U21-maajoukkueen päävalmentajana, kunnes siirtyi maaliskuussa 2011 FC St. Gallenin peräsimeen.  Saibenen johdolla St. Gallen voitti kaudella 2011/12 Challenge Leaguen mestaruuden ja nousi takaisin pääsarjaan, josta se oli keväällä 2011 pudonnut. Luxemburgilaisen alaisuudessa St. Gallen menestyi hyvin ja kaudella 2012/13 kolmossija toi paikan Eurooppa-liigaan. Parempaa menestystä ei enää Saibenen alaisuudessa tullut, kausi 2013/14 päättyi seitsemänteen sijaan ja kaudella 2014/15 sijoitus oli pykälää parempi. Elokuussa 2015 Saibene oli pisimpään samassa seurassa työskennellyt Sveitsin liigan päävalmentaja.  Ennätys ei kuitenkaan pelastanut luxemburgilaista potkuilta, jotka seura hänelle antoi syyskuun alussa 2015.
Kuukausi St. Gallenista saamiensa potkujen jälkeen Saibene palasi FC Thunin päävalmentajaksi.  Saibene luotsasi Thunin kaudella 2015/16 Sveitsin liigassa kuudenneksi. Maaliskuussa 2017 Saibene jätti Thunin ja siirtyi Saksan 2. Bundesliigan DSC Arminia Bielefeldin päävalmentajaksi. Saibenen johdolla Arminia säilytti sarjapaikkansa pisteen erolla karsintaviivaan. Kaudella 2017/18 Saibene johdatti Arminian 2. Bundesliigassa neljänneksi, mikä oli joukkueen paras sijoitus sitten 2000-luvun alun. Eroa nousukarsintaan jäi lopulta kahdeksan pistettä. Kaudella 2018/19 menestys oli jälleen heikompaa ja sarjan alempaan keskikastiin pudonnut Arminia erotti Saibenen joulukuussa 2018.
Kesällä 2019 Saibene allekirjoitti kaksivuotisen sopimuksen Saksan 3. Ligaan pudonneen FC Ingolstadtin kanssa. Hän sai potkut heikkojen esitysten vuoksi maaliskuussa 2020.
Lokakuussa 2020 Saibenesta tuli FC Kaiserslauternin päävalmentaja. Kaiserslauternin tulokset 3. Ligassa olivat heikkoja ja Saibene erotettiin jo tammikuussa 2021.
Kesäkuussa 2021 Saibene palasi valmennustehtäviin kotimaahansa Racingin päävalmentajaksi. Saibene luotsasi Racingin Luxemburgin cup-mestariksi kaudella 2021/22. Saibene jätti tehtävänsä menestyksestä huolimatta kauden jälkeen.
Elokuussa 2022 Saibene palasi valmentamaan Sveitsiin, kun hänestä tuli Challenge Liigassa putoamiskamppailuun vajonneen Neuchâtel Xamaxin päävalmentaja.
Ura valmentajana > Meriitit valmentajana

Luxemburgin cup: 2022
Challenge Liiga: 2012
Jalkaväkirykmentti 35 (jatkosota)

| Jalkaväkirykmentti 35 |
| --- | --- |
Toiminnassa:  1941 - 1944
Valtio:   Suomi
Puolustushaarat:  Maavoimat
Aselajit:  Jalkaväki
Jalkaväkirykmentti 35 (JR 35) oli jatkosodan aikainen Lounais-Suomen sotilasläänin  perustama Suomen maavoimien jalkaväkirykmentti. Rykmentti liitettiin 1. divisioonaan.
Perustaminen

Varsinais-Suomen suojeluskuntapiiri perusti rykmentin joukot seuraavasti:
Esikunta perustettiin Liedossa
I Pataljoona (I/JR 35)
Pataljoonan esikunta Lieto
1. Komppania Tarvasjoki
2. Komppania Marttila
3. Komppania Turun läänin Koskella
4. Komppania ja Kranaatinheitinjoukkue Paimio
II Pataljoona (II/JR 35)
Pataljoonan esikunta, 8. Komppania sekä Kranaatinheitinjoukkue Pöytyä
5. Komppania Oripää
6. Komppania Alastaro
7. Komppania Vampula
III Pataljoona (III/JR 35)
Pataljoonan esikunta ja Kranaatinheitinjoukkue Mellilä
9. Komppania, 10. Komppania sekä 12. Komppania Loimaa
11. Komppania Metsämaa
13. Komppania eli Kranaatinheitinkomppania (13.K/JR 35) Littoinen
14. Komppania eli Tykkikomppania (14.K/JR 35) Kyrö
Kolonna/Jalkaväkirykmentti 35 (Kol./JR 35) Lieto
Puolustusvoimien materiaalitilanne oli jatkosodan alkaessa huomattavasti parempi kuin talvisodan alussa, mutta aivan kaikilta osin ei rykmentin määrävahvuuksia saavutettu.
Komentajat

Rykmentinkomentajina olivat:
everstiluutnantti Lauri Ruotsalo 17. kesäkuuta - 21. joulukuuta 1941
majuri Veikko Ryynänen 21. joulukuuta 1941 - 24. helmikuuta 1942 (sijainen)
everstiluutnantti Ossi Savolahti 24. tammikuuta - 24. helmikuuta 1942 (väliaikainen)
everstiluutnantti (everstiksi 6. elokuuta 1942) Sulo Eero Laaksonen 25. helmikuuta 1942 - 16. marraskuuta 1944
Keskittäminen

Jalkaväkirykmentti 35:n keskítysalueeksi määrättiin Lahti. Rykmentin esikunta ja esikuntakomppania lähtivät Liedosta 22. kesäkuuta junalla Lahteen. Seuraavina päivinä lähti loppuosa rykmentistä:
I Pataljoona Paimiosta, lukuun ottamatta 3. Komppaniaa, joka liittyi III Pataljoonan kuljetukseen Mellilässä.
II Pataljoona ja 14. Komppania Kyröstä lukuun ottamatta 5. ja 6. Komppaniaa, jotka kuormattiin Loimaalla ja 7. Komppaniaa, joka liittyi III Pataljoonan kuljetukseen Ypäjällä
III Pataljoona lähti Mellilästä, Loimaalta ja Ypäjältä.
13. Komppania lähti Littoisista Turkuun ja kulki esikunnan mukana Lahteen
Rykmentissä palvelleita

Rykmentissä palveli mm. kapteeni Paavo Kairinen, joka tuli myöhemmin tunnetuksi asekätkennästä ja asepalveluksesta Yhdysvaltojen armeijassa, jossa Kairinen yleni everstiksi. Turun Radio on haastatellut JR35 palvelleita sotaveteraaneja maatalousneuvos Eeri Hyrkköä ja Paavo Kairista 6.7.1994. Maanviljelyneuvos ja 1970-luvun lopun puolustusministeri Taisto Tähkämaa oli JR35:n riveissä Tali-Ihantalan taisteluissa kesällä 1944.. 
Myös Suomen tasavallan 9. presidentti Mauno Koivisto kuului rykmenttiin. Koivisto siirtyi rykmenttiin vuonna 1942. Vasta helmikuussa 1944 Koivisto siirtyi Lauri Törnin johtamaan jääkärikomppaniaan..
Aiheesta muualla

Kotiranta, Veikko: Vieljärveltä Ihantalaan III/JR 35 jatkosodassa.  Loimaa:  Kustannus HD, 2002.  ISBN 951-98881-4-4.
Pietilä, Arto (toim): Mars, eteenpäin!.  Loimaa:  Kustannus HD, 2006.  ISBN 952-5556-18-2.
Pietilä, Arto (toim): Koukkamiehet kolmella kannaksella.  Kustannus HD, 2004.  ISBN 952-5556-03-4.
Pietilä, Arto: Puna-armeijaa pysäyttämään - Koukkamiehet kuoleman lohkolla.  Kustannus HD, 2005.  ISBN 952-5556-08-5.
Pietilä, Arto (toim): Hurja Rykmentti tositoimissa.  Loimaa:  Kustannus HD, 2007.  ISBN 978-952-5556-31-5.
Irina Malgina

| Mitalit> Maa:   Venäjä.Naisten ampumahiihto.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Venäjä.Naisten ampumahiihto.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Venäjä.Naisten ampumahiihto.MM-kilpailut  | Maa:   Venäjä> Naisten ampumahiihto. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Pokljuka 2006 | Sekaviesti |  |
Irina Malgina (s. 8. kesäkuuta 1973 Murmansk) on uransa päättänyt venäläinen ampumahiihtäjä. Hän voitti maailmanmestaruuden vuonna 2006 Pokljukassa sekaviestissä. Anterselvan MM-kilpailuissa 2007 hän oli sprintissä 39:s, takaa-ajossa 43:s ja sekaviestissä yhdeksäs. Maailmancupissa hän voitti yhden osakilpailun kaudella 2006–2007 Östersundissa normaalimatkalla kauden avauskilpailussa. Yhteensä Malgina osallistui 63:een maailmancupin osakilpailuun sijoittuen parhaimmillaan kokonaistuloksissa 26:nneksi kaudella 2001–2002.
Irina Kuleša

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Irina Kuleša |  Irina Kuleša |  Irina Kuleša |  |
Maa:   Valko-Venäjä
Naisten painonnosto
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Lontoo 2012 | painonnosto 75kg |  |
Irina Kuleša (ven. Ирина Михайловна Кулеша, 26. kesäkuuta 1986 Brest, Valko-Venäjä) on valkovenäläinen painonnostaja ja olympiamitalisti. Seuratasolla Kuleša edustaa Dynamo Brestiä. Hän on edustanut maataan olympiatasolla kaksi kertaa. Pekingissä 2008 hän sijoittui neljänneksi ja seuraavissa olympialaisissa Lontoossa 2012 hän paransi sijoitustaan yhdellä pykälällä voittaen pronssisen mitalin naisten painonnoston 75 kilon sarjassa.
Hämeenlinnan rauhanyhdistys

| Hämeenlinnan rauhanyhdistys |
| --- | --- |
Sijainti:  Lumitähdenkatu 2 13270 Hämeenlinna
Seurakunta:  Hämeenlinnan rauhanyhdistys ry (SRK)
Rakentamisvuosi:  2012
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Hämeenlinnan rauhanyhdistys on Hämeenlinnassa sijaitseva rukoushuone ja toimintatalo. Se edustaa vanhoillislestadiolaista herätysliikettä, jonka kattojärjestö on Suomen Rauhanyhdistysten Keskusyhdistys. Rauhanyhdistyksen keskeisintä toimintaa ovat seurojen järjestäminen, joita järjestetään keskiviikkoisin, lauantaisin ja sunnuntaisin omalla toimitalolla.
Hämeenlinnan rauhanyhdistys on perustettu vuonna 1964. Rauhanyhdistyksen nykyinen toimitalo sijaitsee Siirin kaupunginosassa ja on otettu käyttöön vuonna 2012. Arkisin toimitalolla toimii päiväkoti. Vuonna 2022 Hämeenlinnan rauhanyhdistyksellä oli 261 jäsentä.
Jelena Korikova

| Jelena Korikova> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Jelena Jurjevna Korikova
Syntynyt: 12. huhtikuuta 1972 (ikä 52) Tobolsk, Tjumen, Venäjä
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Merkittävät roolit:  Anna Anastasia
Aiheesta muualla
IMDb 
AllMovie
Jelena Jurjevna Korikova (ven. Елена Юрьевна Корикова, s. 12. huhtikuuta 1972 Tobolsk) on venäläinen näyttelijä. Hän on näytellyt Moskovan teatterissa, televisio-ohjelmissa ja elokuvissa. Hän on myös tehnyt mallin töitä.
Ensimmäisen kerran hän näytteli elokuvassa Ha-bi-as-sy (Ха-би-ас-сы) vuonna 1989. Suomessa hänet tunnetaan venäläisen Anastasia-telenovelan Annana. Vuonna 1998 Jelena, hänen poikansa Arseni (s. 1993) ja miehensä Maksim Osadsi muuttivat Yhdysvaltoihin, jossa he asuivat kolme vuotta. Heti Anastasian kuvausten loputtua vuonna 2004 Jelenan ja Maksimin kymmenen vuotta kestänyt suhde päättyi. Arseni on Jelenan luokkatoverin ja ensimmäisen aviomiehen Dmitri Rošinin poika.
Elena laulaa ja on esiintynyt monien artistien videoissa. [lähde? ]
Filmografiaa

Venäjäksi:
1989 Ха-би-ас-сы
1992 Я обещала, я уйду
1993 Три сестры (Tri sestry; kolme siskoa)
1993 Проклятие Дюран
1995 Барышня-крестьянка
1995 Колечко золотое, букет из алых роз
1997 Приятель покойника
1998 Му-му (Mu-mu)
2000 Алиса в подземелье (Alisa v podzemele; Alisa ihmemaassa)
2000 Тайны дворцовых переворотов
2001 Черная комната
2001 Гипноз (Gipnos; hypnoosi)
2003 Бедная Настя (Bednaja Nastja, suom. Anastasia)
2004 Шпионске игры (vaarallisia pelejä)
2006 Шпионские игры2 (vaarallisia pelejä 2)
2006 Капитанские дети
2007 Velocity
Aiheesta muualla

Jelena Korikova Anastasia-televisiosarjan sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Jelena Korikova Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
http://www.peoples.ru/art/cinema/actor/korikova/ (venäjäksi)
Ilmari Piilonen

Onni Ilmari ”Illu” Piilonen (5. kesäkuuta 1917 Sumiainen – 9. lokakuuta 1999 Konginkangas) oli suomalainen Konginkankaalla asunut pienviljelijä ja sotainvalidi joka näytteli monissa Mikko Niskasen elokuvissa.
Piilosella oli pientila Konginkankaan Koivulassa, Lapinnimen rannalla. Hänen vaimonsa kuoli varhain ja Piilonen jäi yksin huoltamaan kuutta lastaan. Hän oli elokuvaohjaaja Mikko Niskasen ystävä, oli mukana rakentamassa Niskasen ateljeekotia Käpykoloa Konginkankaalle, toimi illanvietoissa viulua soittavana pelimannina sekä kulki Niskasen mukana matkoilla Suomessa ja ulkomailla. Niskanen teki hänestä Ruotsin televisiolle 12 minuutin pituisen lyhytelokuvan Illu, Rantojen Keisari. Piilonen esiintyi myös Mikko Niskasen vuonna 1973 ohjaaman neliosaisen Pienviljelijöitä dokumenttisarjan kolmannessa osassa Pellot paketissa.
Elokuva- ja tv-rooleja

Laulu tulipunaisesta kukasta (1971), tukkilainen sekä muusikko Illu ja Risti duon mandoliininsoittaja
Kahdeksan surmanluotia (1972), riistapäällikkö
Pulakapina (1977), piirieläinlääkäri Engelberg
Odotus (1980), sepitteellinen lyhytelokuva alkoholin vaaroista liikenteessä
Tullivapaa avioliitto (1980), soittaja laiturilla
Rauta-aika (1982), seppä
Hiussiirre

Yllä: karvatuppia vastaanottava alue ennen leikkausta. Alla: leikkauksen jälkeen.
Hiussiirre tarkoittaa kosmeettista kirurgista karvatuppien siirtämistä joltain kehon jonnekin toiseen kohtaan. Tekniikkaa voidaan esimerkiksi käyttää miestyyppisen kaljuuntumisen peittämiseen, jolloin kaljuuntumiselle geneettisesti vastustuskykyiseltä eli normaalisti kaljuuntumatta jäävältä alueelta kuten takaraivosta siirretään hiustuppia (joista hiukset kasvavat) kaljuun kohtaan. Hiussiirteitä voidaan käyttää myös ennallistamaan silmäripsiä, kulmakarvoja, viiksiä, partaa, häpykarvoitusta ja arpien aiheuttamia kaljuja kohtia. Yleensä kolmesta viikosta kuukauteen hiustensiirron jälkeen siirretyt hiukset alkavat pudota, mikä on normaalia. Mutta kolmen tai neljän kuukauden kuluttua hiukset kasvavat takaisin.
Leikkaus suoritetaan paikallispuudutuksella ja potilas voi lähteä leikkauksen jälkeen samana päivänä kotiin.
Nykyään karvatuppia istutetaan vastaanottoalueelle useina kokonaisia karvatuppia sisältävinä pieninä iholeikkeinä, eli grafteina, toisin kuin esimerkiksi ihosiirteessä, jossa suikale ihoa kokonaisuudessaan istutetaan vastaanottoalueelle.
Rajoitukset

Leikkaus suoritetaan 20–30-vuotiaille vain, jos hiustenlähtö on muuttunut hidastunut ja tasaantunut nopeasta helpommin ennustettavaksi, sillä liian nuorena tehty leikkaus voi johtaa myöhemmällä iällä luonnottoman näköiseen lopputulokseen: erityisesti huonosti suunniteltu hiusraja voi kaljuuntumisen edetessä ja henkilön vanhentuessa jäädä reunalta viivamaisen tiheäksi, vaikka sen takana on suuri kalju alue. Vanhat tekniikat ja taitamaton kirurgi voivat myös johtaa huonoon lopputulokseen.
Siirto- ja vastaanottoalueen hiusten ja ihon tulee myös olla keskenään yhtenevän värisiä. Luonnostaan kiharat hiukset parantavat lopputulosta. Siirrettävissä olevien karvatuppien määrä ja kaljun kohdan suuruus myös rajoittavat sitä, sopiiko henkilö leikkaukseen vai ei: liian suurta aluetta ei voida peittää liian vähäisin siirtokelpoisin karvatupin.
Hiussiirre ei sovi välttämättä aktiivisen, eli yhä kaljuuntumista aiheuttavan alopecia areatan hoitoon, sillä se on autoimmuunisairaus, jossa keho hyökkää siirtoalueen karvatuppien kimppuun tuhoten ne. Muita hiustenlähtösairauksia, joihin siirteet eivät sovi ovat muun muassa diskoidi punahukka, karvatuppien punajäkälä ja psoriasis.
Verenhyytymissairaudet, huonosti parantuvat haavat, diabetes ja henkilön keholle ominainen tapa muodostaa arvista keloidisia, voivat estää hiustensiirron.
Nykyiset tekniikat > Ennen leikkausta

Potilaan kehotetaan olemaan käyttämättä muun muassa verenohentajia (esimerkiksi varfariini ja aspiriini), verenvuotoa lisääviä E- ja B-ryhmän vitamiinilisiä, leikkausalueen verenkiertoa heikentävää nikotiinia (supistaa verisuonia) ja verta ohentavaa alkoholia useita päiviä tai viikkoja ennen leikkausta. Ennen leikkausta ei tule käyttää verenkiertoa heikentävää kofeiinia, jota sisältävät muun muassa kahvi, tee ja kolajuomat. Myös muut lääkkeet, ravintolisät tai ruoat voivat vaikuttaa leikkaukseen. Joitakin edellä mainittuja aineita tulee olla käyttämättä myös jonkin aikaa leikkauksen jälkeen.
Vaaleita hiuksia voi olla vaikeaa leikata tarkasti, joten vaaleahiuksisen potilaan saatetaan kehottaa värjäämään hiuksensa tummaksi useampaa päivää ennen leikkausta. Juuri ennen leikkausta hiukset pestään antiseptisellä liuoksella, esimerkiksi jodatulla povidonilla (Betadinellä).