stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Varjottomat

| Varjottomat> Gölgesizler |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Hasan Ali Toptaş
Kieli:  turkki
Julkaistu:  1995
Sivumäärä:  226
Suomennos
Suomentaja:  Tuula Kojo
Kustantaja:  Otava
Julkaistu:  2008
Sivumäärä:  253
ISBN:  978-951-1-22072-5
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Varjottomat on turkkilaisen kirjailijan Hasan Ali Toptaşin romaani. Alkuteos Gölgesizler ilmestyi vuonna 1995[lähde? ], ja se oli Toptaşin läpimurtoteos. Tuula Kojon suomennos julkaistiin vuonna 2008 Otavan kustantamana.
Alkuteoksen kansikuva.
Romaani on hyvin sadunomainen mutta realistisesti esitetty kertomus vuoristokylästä, josta kylänvanhin sanoo, että se "on kauempana Jumalasta ja valtiosta kuin yksikään toinen kylä". Tarinan keskeinen hahmo on musta hevonen, joka "juoksi kuin raivopää läähättäen ja hirnuen aivan uskomattomalla äänellä". Tarinassa turkkilaisessa maalaiskylästä katoaa asukkaita. Kylänvanhin yrittää selvittää katoamistapauksia. Yksi kuitenkin katoaa lähtemättä mihinkään, muuttumalla saavuttamattomaksi ja olemattomaksi. Tarinassa on aineksia itämaisesta satuperinteestä, ja sen avulla kirjoittaja luo surrealistisen maailman turkkilaiseen kylään. Absurdi tarina pysyy koossa tarinan taitavalla kuljettamisella, sanavalinnoilla ja siihen kudotuilla elämänviisauksilla., vaikka yltyy välillä painajaismaiseksi kauhutarinaksi. Jos lukija hyväksyy sen, että mikään ei ole niin varmaa kuin epävarma, tarina vie hänet mukanaan. Turkkilaisen kirjallisuuden keskeinen teema, kysymys ”Kuka minä olen, kuulunko itään vai länteen”, sisältyy myös Varjottomiin.
Toptaşin heittäytymistä vaativan teoksen satumaailmaan eivät pääse sisään kaikki kriitikotkaan, vaan osa kokee, että teos "kohoaa ilmaan ja lopulta häviää raskaaseen, ahdistavaan unenomaisuuteensa"
Toptaşia on sokkeloissa tarinaa kuljettavana kirjoittajana verrattu Borgesiin ja Kafkaan. Hänen tekstiään ei saa pitää pelkkänä allegoriana vaan se sisältää paljon enemmän. Joku kriitikko kuitenkin nostaa teoksen yhteydessä esiin Turkin köyhyyden ja kansantalouden epätasainen jakautuneisuuden. Ansio ja kiitos kohdistuvat myös kirjan kääntäjälle Tuula Kojolle, joka kääntää suoraan turkista ilman välikieltä ja on ansioitunut myös Orhan Pamukin kääntäjänä.
Teos on Turkissa saanut palkintoja. Vuonna 2009 ensi-iltansa sai Ümit Ünalin ohjaama kirjaan perustuva elokuva Gölgesizler. Kirjan suomennos on julkaistu EU:n kulttuuriohjelman tuella.
Aiheesta muualla

Suna-Marija Önder: Romaani tavoittaa olemattomuutta. Kiiltomato.net, 2.3.2009.
Vuopaja

Vuopaja tarkoittaa Lapin murteella umpeutunutta joenuomaa sekä syvää ja kapeaa lahtea. Vuopaja-liitettä käytetäänkin monien vesistöjen nimissä, esimerkiksi Keinuvuopaja Rovaniemellä.
Violent J

Violent J vuonna 2017.
Violent J (oikealta nimeltään Joseph Frank Bruce, s. 28. huhtikuuta 1972, Detroit, Michigan) on yhdysvaltalainen Insane Clown Posse -yhtyeen toinen jäsen (toinen jäsen Shaggy 2 Dope), vapaapainija ja yksi Psychopathic Records-levy-yhtiön ja Juggalo Championship Wrestling-painipromootion (JCW) perustajista. ICP:n ohessa Violent J on tehnyt myös kaksi soololevyä.
Elämä

Bruce lapsuus kului suhteellisen köyhissä oloissa, sillä hän joutui elämään lähinnä  löydettyjen vaatteiden ja tölkkiruokien avulla. Muutettuaan Oak Parkin esikaupunkiin, Bruce tutustui Utsleriin ja ajautuivat mukaan jengielämään. Silloin he ihastuivat rap-musiikkiin ja vuonna 1989 he julkaisivat  ensimmäisen singlen nimeltä "Party at the Top of the Hill" nimimerkillä JJ Boys. 90-luvun alussa Bruce päätyi  mukaan  myös ammattipainiin, ennen kuin perusti  Inner City Posse-yhtyeen yhdessä Utslerin ja hänen veljensä Johnin kanssa. Vuonna 1991 he julkaisivat yhden levyn Bass-Ment Cuts Psychopathic Recordsin kautta, jonka he olivat perustaneet yhdessä managerin Alex Abbissin kanssa ennen kuin heistä tuli kuuluisa Insane Clown Posse-yhtye. Bruse on aktiivisesti osallistunut eri showpaini-promootioissa, mutta eniten perustamassa Juggalo Championship Wrestling-promootiossa. Hän on otellut myös yhdessä Shaggy 2 Dopen kanssa joukkueena.
Diskografia

Wizard Of The Hood (2003)
The Shining (2008)
Bloody Sunday (2023)
Virolahden bunkkerimuseo

| Virolahden bunkkerimuseo |
| --- | --- |

Tyyppi:  Sotahistoriallinen museo, museo 
Osoite:  Vaalimaantie 1318, 49960 Ala-Pihlaja  
Sijainti:  Virolahti 
Koordinaatit:  60°34′23″N, 27°35′38″E
 fiVirolahden bunkkerimuseo 
Virolahden bunkkerimuseo on  valtatie 7:n varrella Haminasta noin 20 kilometriä Virojoelle päin sijaitseva sotahistoriallinen museo. Museo on Salpapolku-retkeilyreitin varrella. Sen perustivat Virolahden kunta ja paikalliset sotaveteraanijärjestöt vuonna 1980.
Museon perusnäyttelyn nimi on "Salpalinja alkaa Virolahdelta". Se kertoo vuosina 1940–1941 sekä vuonna 1944 tehdyistä Suomen itärajan kantalinnoitustöistä Suomenlahdelta Sallaan ja kenttälinnoitustöistä Sallasta Pohjoiselle jäämerelle.
| Salpalinjan kohdenumero | Käyttötarkoitus | P-I-K-koordinaatit (KKJ) | WGS 84-koordinaatit | Kuvaus | Lisätietoja |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 111 | konekivääriammunta kahdesta paikasta, majoitus 20 sotilaalle | 67,1812-35,3310-35 |  |  | ovella panssarintorjuntasuoja |
| 112 | samaa kokonaisuutta 111:n kanssa | 67,1812-35,3310-35 |   |  |  |
| 113 | majoitus 40 sotilaalle | 67,1844-35,3270-40 |   |  |  |
| 147 | panssarintorjunta, konekivääriammunta ja majoitus 40 sotilaalle | 67,1824-35,3276-40 |   |  |  |

Museo on auki kesäisin 1.6.- 31.8. kello 10-18, muulloin tilauksesta.
Vi kommer i krig

| Vi kommer i krig Bob Malmström |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 9. syyskuuta 2016
 Tuottaja(t): Teemu Aalto, Mathias Lillmåns
 Tyylilaji: hardcore punk, thrash metal
 Levy-yhtiö: Playground Music
Bob Malmströmin muut julkaisut
| Kejsarsnitt (EP) 2015 | Vi kommer i krig 2016 | Segla med satan (EP) 2022 |
Vi kommer i krig on suomenruotsalaisen hardcore punk -yhtye Bob Malmströmin kolmas studioalbumi. Se julkaistiin 9. syyskuuta 2016 levymerkillä Playground Music. Albumi on edeltäjäänsä nähden enemmän metallimusiikkiin kallellaan.
Albumin nauhoitukset alkoivat heinäkuussa 2016, ja niistä julkaistiin kolmiosainen videomuotoinen studiopäiväkirja. Kappaleesta ”Manchuriets slavar” julkaistiin musiikkivideo.
Vastaanotto

Albumi sai hyvän vastaanoton. Imperiumin Jesse Ryhänen antoi albumille arvosanan 7–/10, ja sanoi albumin olevan jokseenkin tasapaksu monipuolisuudestaan huolimatta. Myös Kaaoszinen Jyri Kinnari nosti arviossaan monipuolisuuden esille, ja piti erityisesti kevyiden, jopa popahtavien kertosäkeiden yhdistämisestä raskaaseen musiikkiin. Hän sanoi kappaleiden eroavan toisistaan tarpeeksi pitääkseen mielenkiinnon yllä, ja yhtyeen kehityskaaren olevan hyvä.
Kappaleet

Finska är inget språk, det är ett symptom – 2.39
Vänsterunga – 2.06
Manchuriets slavar – 2.56
Dra åt Helvete och dö – 2.44
Min egen hjälte – 2.33
Den bättre hatsången – 3.05
Gatorna är våra – 2.54
Sluta! – 1.48
Panzerdivision Malmström – 3.01
Lejonet och gasellen – 2.59
Tryffelsvin – 2.58
Imperiet – 4.47
Kokoonpano

Carolus Aminoff – laulu
Olof Palmén – kitara
Carl Johan Langenskiöld – bassokitara
Wilhelm Wahlroos – rummut
Kokoonpano > Tuotanto

Teemu Aalto – tuottaja, äänittäjä, miksaaja, masteroija
Mathias Lillmåns – tuottaja, äänittäjä
Caspar David Friedrich – grafiikka
Palmån & Langenskiöld – grafiikka
Niko Mönkkönen – valokuvat
Erica Löfman – layout
Arvostelut

Imperiumi.net: 7–/10
Kaaoszine: 8.5/10
Vilho Pöntynen

Vilho Pöntynen (11. toukokuuta 1891 Säkkijärvi – 19. helmikuuta 1976 Helsinki) oli suomalainen metsätieteilijä.
Henkilöhistoria

Pöntysen vanhemmat olivat maanviljelijä Juhana Pöntynen ja Katrina Mutru ja puoliso vuodesta 1921 Aili Irene Järvinen. Hän tuli ylioppilaaksi 1912 Helsingin maanviljelyslyseosta ja suoritti metsänhoitotutkinnon 1915, jolloin hänestä tuli myös metsäkonduktööri, ja filosofian kandidaatin tutkinnon 1920. Maatalous- ja metsätieteiden tohtoriksi hän väitteli 1931. Pöntynen työskenteli useissa erilaisissa metsänarvioimistehtävissä ja Evon metsäopiston johtajana 1933–1938. Hän oli myös useiden alansa komiteoiden ja toimikuntien jäsen. Pöntynen oli vuosina 1938–1950 Helsingin yliopiston yksityismetsätalouden apulaisprofessori, dosentti 1951–1960 ja vuosina 1950–1960 Metsäntutkimuslaitoksen professori. Hän johti valtakunnallisia puun käytön tutkimuksia.
Julkaisuja

Tutkimuksia kuusen esiintymisestä alikasvoksina Raja-Karjalan valtionmailla, 1929, väitöskirja
Suomen puunjalostusteollisuuden raaka-aineen käyttö vuosina 1911–1929, 1931
Höyryalusten polttopuun kulutus, 1932
Koivutukkien todelliset kuutiomäärät, 1933
Suomen puunjalostusteollisuus raaka-aineen käyttäjänä vuosina 1925-1935, 1936
Kuusipaperipuun hinnoista Pohjoismaissa, 1936
Metsänhoito maatiloilla, 1943 ja 1945
Suomen puun käyttö ja metsätase, 1948, Nils Osaran ja E. E. Erkkilän kanssa
Tutkimuksia Helsingin polttoainehuollosta, 1954
Veikselinhaffin taistelu

Veikselinhaffin taistelu (puol. Bitwa na Zalewie Wiślanym tai Zatoka Świeża) käytiin 15. syyskuuta 1463, jolloin Preussin liittokunta ja Puolan yhdistynyt laivasto kukistivat Saksalaisen ritarikunnan laivaston.
Saksalaisen ritarikunnan suurmestarin Ludwig von Erlichshausenin johtama laivasto pyrki auttamaan Veikselin varrella sijaitsevaa piiritettyä Mewen (Gniew) kaupunkia. Vaikka torjuneella yhdistyneellä laivastolla oli vähemmän aluksia, sillä oli Hansa-liiton jäsenenä purjehduskokemusta ja se sai siten kuitenkin voiton ja Veikselin hallinnan.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Battle of Vistula Lagoon
Veikselinhaffi

Gdanskinlahti ja Veikselinhaffi.
Landsat-kuva.
Veikselinhaffi (puol. Zalew Wiślany, ven. Калинингра́дский зали́в, Kaliningradski zaliv, saks. Frisches Haff) on osittain Puolaan, osittain Venäjän Kaliningradin alueeseen kuuluva haffi (laguuni) Itämeren kaakkoisosassa. Vuoteen 1945 Veikselinhaffi kuului Saksaan (Itä-Preussiin). 70 km:n pituinen Veikselin kynnäs erottaa haffin Gdańskinlahdesta. Haffi on yhteydessä Gdanskinlahteen pohjoisosastaan Baltijskinsalmen kautta. Veikselinhaffiin laskevista joista tärkeimmät ovat  Veikselin sivuhaara Nogat sekä Venäjän puolelta laskeva Pregola (Pregel). Laguunin vesi on käytännössä makeata.
Suurimmat satamakaupungit ovat Venäjän Kaliningrad haffin koilliskolkassa sekä Baltijsk sen suulla. Puolalaisia satamakaupunkeja ovat Elbląg, Braniewo, Tolkmicko, Frombork, Sztutowo, Krynica Morska ja Nowa Pasłęka.
Voikkoväri

Voikkovärit on hevosen väriryhmä, jossa pohjaväriä haalistaa voikkogeeni CCr. Geeni on epätäydellisesti vallitseva, joten homotsygootit voikot ovat huomattavasti heterotsygootteja voikkoja vaaleampia.
Heterotsygootti voikko

Heterotsygooteilla voikoilla voikkogeeni vaalentaa selvästi ruskeaa väriä sekä peitinkarvassa että jouhissa, mutta mustaa huomattavasti vähemmän; erityisesti mustat jouhet voivat jäädä täysin mustiksi.
Rautiaspohjainen voikko on yksinkertaisesti voikko. Ruunikkopohjainen voikkoväri on ruunivoikko, mustapohjainen mustanvoikko. Ruunivoikot näyttävät lähinnä karvaltaan keltaisenruskeilta ruunikoilta, ja ne on aiemmin yleensä rekisteröity hallakoiksi. Mustanvoikot ovat melko vaikeita tunnistaa: ne ovat jouhiltaan lähinnä mustia, karvaltaan tavallisesti harmahtavan tummanruskeita, ja voivat sekoittua tummanruunikoihin tai hiirakoihin.
Voikko (rautiaanvoikko) tamma rautiaan varsansa kanssa
Ruunivoikko newforestinponi
Mustanvoikko missourinfoxtrotter
Homotsygootti voikko

Koska voikkogeeni on epätäydellisesti vallitseva, molemmilta vanhemmiltaan sen perinyt hevonen vaalenee kauttaaltaan lähes puhtaan valkoiseksi. Aikaisemmin tällaisia hevosia on kutsuttu virheellisesti albiinoiksi (joita hevosissa ei lainkaan tunneta), nykyään nimitys on lähinnä kermanvärinen tai valkovoikko.
Valkovoikoilla hevosilla on vaaleansiniset silmät sekä vaaleanpunainen iho. Silmien värin vuoksi ne on toisinaan tunnettu nimellä blue-eyed cream (BEC) eli sinisilmäinen voikko, lähinnä erotuksena joskus hyvin vaaleiksi jäävistä tavallisista voikoista. Valkovoikkoja yksilöitä ei hyväksytä monissa varsinkaan poniroduissa (esimerkiksi newforestinponi ja gotlanninruss), vaikka voikot sinänsä yleensä hyväksytään. Valkovoikon hevosen pohjaväriä on tavallisesti vaikea määrittää pelkän ulkonäön perusteella, mutta rautiaspohjainen kermanvärinen tunnetaan nimellä cremello, ruunikkopohjainen perlino (jolla jouhet ja jalat ovat yleensä hiukan tummemmat kuin muu karva) ja mustapohjainen smoky cream.
Esiintyminen

Varsinaisten voikkovärien esiintyminen on monessa hevosrodussa ollut pitkään epäselvä asia, koska tunnusomaisen näköiset ruunivoikot on vanhastaan erityisesti poniroduissa yleensä kirjattu "hallakoiksi", ja toisaalta voikot ja liinaharjaiset vaaleanrautiaat ovat sekoittuneet keskenään. Nykytietämyksen perusteella voikkogeenin läsnäolon paljastaa ei-toivottujen valkovoikkojen yksilöiden syntyminen rotuun, kun taas niiden täydellinen puuttuminen on yleensä ottaen merkki siitä, ettei geeniä rodussa esiinny. Toisaalta esimerkiksi suomenhevosella voikkogeeni on 1900-luvun alkupuolen jalostusvalintojen vuoksi harvinaistunut siinä määrin, että nykypäivänä tunnetaan vain yksittäisiä samaan sukuun kuuluvia voikkoja eikä valkovoikkoja yksilöitä tiedetä olleen olemassa ainakaan vuosikymmeniin ennen kuin kesällä 2010 syntyi ilmeisesti pitkästä aikaa ensimmäinen valkovoikko suomenhevosvarsa.
Voikkovärejä esiintyy suomenhevosen lisäksi muiden muassa eestinhevosilla, connemaranponeilla, newforestinponeilla, walesinponeilla, gotlanninrusseilla, islanninhevosilla, shetlanninponeilla, vuonohevosilla (voikonhallakot), englannintäysiverisillä, lusitanoilla ja puoliverisillä sekä quarterhevosilla, tennesseenwalkereilla ja suurimmalla osalla muistakin yhdysvaltalaisista ratsuroduista. Kaikissa näistä roduista voikkovärejä ei kuitenkaan virallisesti tunneta, vaan voikkoväriset yksilöt rekisteröidään lähinnä rautiaiksi tai ruunikoiksi. Valkovoikot yksilöt ovat lähes kaikissa roduissa ei-toivottuja ja kantakirjaan kelpaamattomia.
Rotuihin joissa voikkovärejä ei muunlaisista käsityksistä huolimatta esiinny kuuluvat muiden muassa haflinger ja arabianhevonen. Voikoilta joskus hyvinkin paljon näyttävät puhdasrotuiset arabit ja haflingerit ovat liinaharjaisia vaaleanrautiaita, ruunivoikon näköiset arabit puolestaan vaaleita ruunikoita.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Voikkoväri Wikimedia Commonsissa
Valkovoikko eli kermanvärinen hevonen
Veikselinkirsikka

| Veikselinkirsikka |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Rosales
Heimo::  Ruusukasvit Rosaceae
Suku::  Tuomet Prunus
Laji::  mahaleb
Kaksiosainen nimi
 Prunus mahaleb  L. 
Katso myös
   Veikselinkirsikka Wikispeciesissä   Veikselinkirsikka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Veikselinkirsikka (Prunus mahaleb) on Prunus-sukuun kuuluva ruusukasvi (Rosaceae). Se on peräisin Turkista ja Lähi-idästä. Veikselinkirsikan siemenestä valmistetaan mahlebi-nimistä maustetta, jota käytetään edelleen näillä alueilla. Mauste on saanut jonkin verran jalansijaa myös kreikkalaisessa keittiössä kenties Kyproksen vaikutuksesta. Mauste sisältää kumariinia, joka säännöllisesti nautittuna on maksalle myrkyllistä.
Virginie De Carne

Virginie De Carne vuonna 2013.
Virginie De Carne (s. 1977) on entinen belgialainen lentopalloilija ja nykyinen lentopallovalmentaja. Peliurallaan De Carne tunnettiin yhtenä Euroopan parhaista hakkurin peliroolin pelaajista. Ennen uransa päätöstä vuonna 2011 hän ehti voittaa muun muassa Belgian, Sveitsin ja Espanjan mestaruuden sekä Italian, Belgian, Sveitsin ja Espanjan cupin. Lisäksi De Carne pelasi Venäjän liigassa. Myös De Carnen henkilökohtaiset meriitit peliuralta ovat huippuluokkaa: Mestarien liigan paras pistenainen, CEV-cupin paras syöttäjä, Italian liigan paras syöttäjä.  De Carne valittiin uransa aikana myös Belgian sekä Sveitsin liigan parhaimmaksi pelaajaksi. Vuoden 2009 EM-kisoissa hän oli kisojen toiseksi paras pistenainen.
Suomessa De Carne pelasi naisten Mestaruusliigassa kaudet 2009-2011 LP Viestin paidassa voittaen kaksi SM-kultaa. Hänet valittiin 2011 kauden naisliigapelaajaksi. Belgialaispelaajan peliura päättyi kauteen 2011. De Carne voitti LP Viestissä kaksi Suomen mestaruutta. Yhden kauden tauon jälkeen De Carne palasi kuitenkin lentopallokentille ja pelasi kauden 2012-13 Italian lentopalloliigassa Igor Gorgonzola Novarassa. Vuonna 2013 hänen peliuransa päättyi lopullisesti ja belgialainen aloitti valmennusuransa toimimalla Salon Viestin päätoimisena juniorivalmennuspäällikkönä. Keväällä 2016 naisten lentopalloliigassa pelaava LP Kangasala ilmoitti pestanneensa De Carnen päävalmentajakseen. Sopimus kattaa vuodet 2016-2018.
Virginie

| Virginie |
| --- | --- |
 Virginie (Annika Poijärvi) ja Albert Edelfelt (Johannes Korpijaakko).
Ohjaaja:  Heidi Köngäs
Käsikirjoittaja:  Tove Idström
Perustuu:  Anna Kortelaisen romaaniin Virginie! (2002)
Tuottaja:  Anneli Pallas Tiina Uosukainen
Säveltäjä:  Anna-Mari Kähärä
Kuvaaja:  Hannu Kettunen
Leikkaaja:  Jorma Höri
Pääosat:   Saana Hyvärinen  Johannes Korpijaakko  Annika Poijärvi  Jussi Vatanen 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Yleisradio
Ensi-ilta:  14. joulukuuta 2009
Kesto:  74 minuuttia
Alkuperäiskieli:  suomi ranska
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Virginie on Heidi Könkään ohjaama draama- ja televisioelokuva, joka ensiesitettiin 14. joulukuuta 2009 Yle TV1:n Kotikatsomo-ohjelmapaikalla. Se perustuu Anna Kortelaisen romaaniin Virginie! (2002).
Elokuva kertoo suomalaisen taidemaalarin Albert Edelfeltin sekä hänen mallinaan toimineen Virginien välisen rakkaustarinan.
Viskuri

Viskuri voi tarkoittaa seuraavia:
vesiviskuri, höyryveturien vedentäyttölaite
viskuri eli tuultaja, vanhemmassa koneistetussa maataloudessa viljan esipuhdistajan tehtävät hoitanut maatalouskone
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Viskuri”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Venus Express

Venus Express Venuksen kiertoradalla (piirros).
Venus Express on Euroopan avaruusjärjestön ensimmäinen Venus-luotain. Luotain laukaistiin marraskuussa 2005. Missio päättyi 30. syyskuuta 2015.
Idea Venus-luotaimesta syntyi vuonna 2001, jolloin tavoitteena oli toteuttaa luotain Mars Expressin satelliittirungolle.
Luotain

Suurin ero Venus ja Mars Expressin välillä on Venus-luotaimen lämpösuunnittelussa, tietoliikennejärjestelmässä ja tehojärjestelmässä johtuen Marsin ja Venuksen erilaisista kiertoradoista. Venus on kaksi kertaa lähempänä Aurinkoa kuin Mars – siten Auringon lämmittävä vaikutus on nelinkertainen, kuten myös sähkötehon tuotanto aurinkopaneeleilla.
Luotain > Tekniikkaa

Avaruusaluksen massa: 1 244 kg (ml. 104  kg instrumentteja)
Avaruusaluksen mitat: 1,65 m x 1,7 m x 1,4 m
Rakettimoottorin työntövoima: 415 N
Asennonsäätötrustereiden (8 kpl) työntövoima: 10 N
Ajoainetankkien koko: 2 x 267 litraa
Aurinkopaneelien pinta-ala: 5,7 m², joka tuottaa 1 100 W
Litiumparistojen (3 kpl) varaus: 24 ampeerituntia
Italialainen Alenia Spazio suunnitteli ja valmisti luotaimen. Patria on suunnitellut ja valmistanut luotaimen tehonsäätöjärjestelmän Tampereella.
Luotain > Instrumentit

ASPERA-4 (Ruotsi): ASPERA (Analyzer of Space Plasmas and Energetic Atoms), lentänyt Neuvostoliiton Phobos-luotaimilla ja ESAn Mars Expressillä. Mittaa aurinkotuulta ja Venuksen ionosfääriä. Suomen Ilmatieteen laitos osallistui tämän laitteen toteutukseen.
MAG (Itävalta): Rosettan magnetometrin uusi versio.
PFS (Italia): PFS (Planetary Fourier Spectrometer) on kehitetty Mars Expressin laitteesta. Mittaa Venuksen kaasukehää.
Spektrometrin havaintoihin kuuluu Venuksen ohuen otsonikerroksen todentaminen
SPICAV (Ranska): SPICAV (Spectroscopy for Investigation of Characteristics of the Atmosphere of Venus) on kehitetty Mars Expressin laitteesta. Mittaa Venuksen kaasukehää.
VeRa (Saksa): VeRa (Venus Express Radio Science) mittaa Venuksen kaasukehää.
VIRTIS (Ranska/Italia): VIRTIS (Visible and Infrared Thermal Imaging Spectrometer) on versio Rosettan laitteesta.
VMC (Saksa): VMC (Venus Monitoring Camera) on uusi laite, kamera.
Lento

Luotain laukaistiin 9. marraskuuta 2005 klo 05.33 Suomen aikaa Baikonurin kosmodromilta. Kantorakettina oli Sojuz-Fregat.
Luotain laukaistiin suoraan kohti Venusta, ja lennon aikana tarvittiin vain yksi radankorjaustoimenpide. Lento Venukseen kesti 150 vuorokautta. Venus Express jarrutti rakettimoottorillaan saavuttaakseen Venuksen kiertoradan. Luotain saavutti Venuksen kiertoradan 11. huhtikuuta 2006. Alun perin luotaimen oletettiin toimivan noin kahden Maan vuoden ajan. Sen käyttöikää jatkettiin kuitenkin useasti.
Luotaimen hallinta menetettiin marraskuussa 2014 aluksen pudotessa syvemmälle kaasukehään.  Tehtävä päättyi vuonna 2015.
Lento > Tieteellinen toiminta

Venus Express tutki Venuksen kaasukehää ja pilviä sekä mittasi Venuksen pintaa.
Venus Expressin mittalaitteita ei suunniteltu tekemään havaintoja kaasukehän sisässä. Lennon loppuvaiheessa luotaimen ollessa Venuksen kaasukehässä voitiin kuitenkin havainnoida kaasukehää luotaimen kiihtyvyysantureiden avulla, kun kaasukehä ilmajarrutti luotainta.
Lento > Elämän etsiminen Maasta

Luotainta käytetään myös elämän etsimiseen Maasta. Tarkoituksena on selvittää, miten Maan kokoisia planeettoja kannattaa elämää etsittäessä havaita; kun tiedetään, mitä etsiä, on helpompi kehittää menetelmiä. Luotaimen ottamissa kuvissa Maa on alle yhden pikselin kokoinen, jolloin minkäänlaiset rakenteet eivät erotu. Kuvista on löydetty esimerkiksi elämälle tärkeiden veden ja hapen spektriviivat mutta ei vielä varmoja todisteita elämästä Maapallolla.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
ESAn Venus Express-sivut. (englanniksi)
Varjoyrtit

| Varjoyrtit |
| --- | --- |
 Idänvarjoyrtti eli varjoyrtti  (Pachysandra terminalis)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Buxales
Heimo::  Puksipuukasvit Buxaceae
Suku::  Varjoyrtit Pachysandra  Michx.
Katso myös
   Varjoyrtit Wikispeciesissä   Varjoyrtit Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Varjoyrtit (Pachysandra) on puksipuukasvien (Buxaceae) heimoon kuuluva pieni kasvisuku. Sukuun kuuluu kolmesta viiteen lajia.
Suvun lajeista idänvarjoyrttiä eli varjoyrttiä (Pachysandra terminalis) käytetään maanpeitekasvina.
Lajeja

Pachysandra axillaris
Pachysandra procumbens – lännenvarjoyrtti
Pachysandra terminalis – idänvarjoyrtti eli varjoyrtti
Aiheesta muualla

Laji.fi: Varjoyrtit (Pachysandra)
iNaturalist: Varjoyrtit (Pachysandra)
ITIS: Pachysandra (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Pachysandra (englanniksi)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Pachysandra (englanniksi)
In the Shadow of the Moon

| In the Shadow of the Moon |
| --- | --- |

Ohjaaja:  David Sington Christopher Riley
Tuottaja:  Duncan Copp Christopher Riley Sarah Kinsella John Battsek Julie Goldman
Säveltäjä:  Philip Sheppard
Kuvaaja:  Clive North
Leikkaaja:  David Fairhead
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdistynyt kuningaskunta
Tuotantoyhtiö:  Discovery Films FilmFour Passion Pictures
Levittäjä:  Vertigo Films Netflix
Ensi-ilta:  2006
Kesto:  100 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
In the Shadow of the Moon on brittiläinen Apollo-ohjelman kuulentoja käsittelevä dokumenttielokuva vuodelta 2007. Se koostuu arkistomateriaalista ja kuussa tai sen kiertoradalla käyneiden haastatteluista.