stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vili Vilperi (vuoden 1993 animaatiosarja)
Suomenkielinen tuotanto (Yleisradion jälkiäänitys)

Lähde:
| --- | --- |
Ohjaus:: Irja Hämäläinen
Suomennos:: Maija Rantanen ja Jertta Ratia-Kähönen
Laulujen suomennos:: Kirsti Luova
Alkutunnuksen laulu:: ”Hei, hei, Vilperi!”, esittäjä: Eija Ahvo Toisella tuotantokaudella laulu on sanoitettu uudelleen.
Lopputunnuksen laulu:: ”Olen Vilperi” (1. tuotantokausi), esittäjä: Eija Ahvo  ”Vilperiä naurattaa” (2. tuotantokausi), esittäjä: Matti Laitinen
Äänittäjät::  Ari Lyytikäinen  Anssi Tamminen  Taru Levomäki (1. tuotantokausi)  Veijo Lehti (2. tuotantokausi)  Timo Hintikka (2. tuotantokausi)  Matti Nuotio (2. tuotantokausi)  Reetta Lehto (2. tuotantokausi) 
Miksaus::  Pekka Heinonen (1. tuotantokausi)  Anssi Tamminen (2. tuotantokausi)
Juminda

Sijainti.
Juminda on niemimaa Viron pohjoisrannikolla Tallinnasta itään. Jumindan pituus on liki 13 kilometriä ja leveys kuusi kilometriä.
Jumindalla sijaitsee muistomerkki niille noin 16 000 hukkuneelle neuvostosotilaalle ja virolaiselle siviilille, jotka kuolivat 68 aluksen mukana saksalaisten ja suomalaisten laskemaan miinakenttään toisen maailmansodan aikaisessa Tallinnan evakuoinnissa elokuussa 1941.
Muuta

Jumindassa oli vuosina 1942–1944 suomalaisen 44. ilmavalvontakomppanian valvonta-asema.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Juminda Wikimedia Commonsissa
Saksan 250. jalkaväkidivisioona

| 250>  jalkaväkidivisioona |
| --- | --- |

Toiminnassa:  20. heinäkuuta 1941 – 20. lokakuuta 1943
Valtio:   Saksa
Puolustushaarat:   Maavoimat
Aselajit:  jalkaväki
Lempinimi:  Sininen divisioona
Sodat ja taistelut:  Toinen maailmansota
250. jalkaväkidivisioona (saks. 250. Infanterie-Division) oli toisessa maailmansodassa Saksan maavoimien jalkaväkiyhtymä, joka koottiin vapaaehtoisista espanjalaisista. Se tunnetaan nimellä sininen divisioona (esp. División Azul). Divisioona sai jopa oman mitalin kunnostauduttuaan Leningradin piirityksessä 1943.
Perustaminen

Divisioonan muodostamista ehdotti Espanjan johtaja Francisco Francon luotetuin neuvonantaja ja Espanjan ulkoministeri Ramón Serrano Súñer. Joukko muodostettiin, jotta Espanja välttyisi sodanjulistukselta länsiliittoutuneille sen jälkeen kun Saksa hyökkäsi Neuvostoliittoon vuonna 1941. Vapaaehtoisten rekrytointi alkoi 28. kesäkuuta ja divisioonaan ilmoittautui suuri joukko falangistien kannattajia. Espanjan asevoimat halusi säilyttää divisioonan valvonnan eikä luovuttanut vastuuta falangisteille, minkä seurauksena vakinaisessa palveluksessa olevia upseereita sijoitettiin sen johtotehtäviin ja joukkoihin liitettiin vakituisen armeijan rivisotilaita.
Divisioona muodostettiin espanjalaisista ja muutamasta sadasta portugalilaisesta vapaaehtoisesta. Perustamispäivänä Grafenwoehrin koulutuskeskuksessa 20. heinäkuuta 1941 sen vahvuus oli 14 000 sotilasta.
Historia

Divisioona lähetettiin pian perustamisen jälkeen itärintamalle Novgorodiin pohjoiseen armeijaryhmään, jonka mukana se osallistui taisteluihin Novgorodin–Leningradin ja Ilmajärven alueilla vuoden 1941 lopulta alkuvuoteen 1942. Divisioonalla oli suuri merkitys torjuttaessa puna-armeijan talvihyökkäystä, jolloin se kärsi 8 000 sotilaan tappiot kaatuneina, haavoittuneina, vangittuina ja paleltuneina.
Saatuaan täydennyksiä Espanjasta divisioona siirrettiin Olhavan alueelle, missä se osallistui toiseen Laatokan taisteluun tammi-helmikuussa 1943 menettäen 3 200 sotilasta. Taistelussa fusilieeripataljoona menetti 90 prosenttia vahvuudestaan, mutta divisioona piti asemansa torjuen puna-armeijan hyökkäyksen. Divisioona osallistui Leningradin piirityksen valvontaan lokakuuhun 1943, jolloin Franco pyysi divisioonan kotiuttamista. Divisioona lakkautettiin virallisesti 20. lokakuuta 1943. Noin puolet divisioonan henkilöstöstä jatkoi kuitenkin palvelustaan Waffen-SS:ssä sodan loppuun.
Komentajat

Divisioonankomentajat:
kenraalimajuri Agustin Muñoz Grandes 20. heinäkuuta 1941 – 13. joulukuuta 1942
kenraaliluutnantti Emilio Esteban-Infantes Martin 13. joulukuuta 1942 – 20. lokakuuta 1943
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
The 250. Infanterie-Division by Jason Pipes
Spanish Blue Division Awards (Arkistoitu – Internet Archive)
Divisioonan organisaatio elokuussa 1941.
Fédération équestre internationale

| Kansainvälinen ratsastajainliitto> Fédération équestre internationale |
| --- | --- |

 FEI:n pääkonttori Lausannessa.
Laji:  ratsastus
Tyyppi:  urheilujärjestö
Toimialue:  kansainvälinen
Lyhenne:  FEI
Perustettu:  1921
Sijainti:   Lausanne, Sveitsi
Presidentti:  Ingmar De Vos
Jäsenyydet:   Kansainvälinen olympiakomitea 
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Fédération équestre internationale (tunnetaan parhaiten lyhenteellä FEI, englanniksi International Federation for Equestrian Sports) eli Kansainvälinen ratsastajainliitto on ratsastusurheilun kansainvälinen kattojärjestö. Suomen ratsastajainliitto (SRL) on FEI:n suomalainen jäsenjärjestö. FEI hallinnoi monin eri tavoin useita yleisimpiä kilparatsastusurheilun lajeja.
FEI:n päämaja sijaitsee Sveitsin Lausannessa. FEI perustettiin vuonna 1921, jolloin jäsenmaina olivat Belgia, Italia, Japani, Norja, Ranska, Ruotsi, Tanska ja Yhdysvallat. Nykyään järjestöön kuuluu 132 jäsenmaata. FEI on järjestänyt ratsastuksen maailmanmestaruuskilpailuita neljän vuoden välein vuodesta 1990 lähtien. FEI:n nykyisenä puheenjohtajana toimii Ingmar De Vos, joka aloitti tehtävässä vuonna 2014.
FEI hyväksymät lajit

FEI hallinnoi kilpailuja ja määrää kansainvälisten kilpailujen säännöt ratsastusurheilun lajeissa, joissa kilpaillaan kansainvälisesti. Sen alaisuuteen eivät kuitenkaan kuulu hevospoolo eikä laukkaurheilu.
FEI hyväksymät lajit > Olympialajit

Kouluratsastus
Esteratsastus
Kenttäratsastus
FEI hyväksymät lajit > Muut kansainväliset kilpalajit

Valjakkoajo (1970 alkaen)
Matkaratsastus (1982 alkaen)
Vikellys (1983 alkaen)
Lännenratsastus (reining, 1990 alkaen)
Vammaisratsastus (siirtyi 2006 Kansainvälinen Paralympiakomitean IPC:n alaisuudesta FEI-lajiksi)
FEI hyväksymät lajit > Alueelliset kilpalajit

Hevospallo
Tent pegging (2004 alkaen)
Aiheesta muualla

FEI:n viralliset sivut
Keskustan armeijaryhmä

| --- | --- |
 Wehrmachtin armeijaryhmät 1 
Itärintama : 
Pohjoinen armeijaryhmä: 
Keskustan armeijaryhmä: 
Etelän armeijaryhmä: 
Armeijaryhmä A: 
Armeijaryhmä B: 
Armeijaryhmä Don: 
Armeijaryhmä Etelä-Ukraina: 
Armeijaryhmä Pohjois-Ukraina: 
Armeijaryhmä Kuurinmaa: 
Armeijaryhmä Veiksel: 
Länsirintama : 
Armeijaryhmä A: 
Armeijaryhmä B 1940: 
Armeijaryhmä B 1943–1945: 
Armeijaryhmä C: 
Armeijaryhmä D: 
Armeijaryhmä G: 
Armeijaryhmä H: 
Balkan : 
Armeijaryhmä E: 
Armeijaryhmä F: 
Pohjois-Afrikka  : 
Armeijaryhmä Afrikka: 
Armeijaryhmä Tunisia2 : 
 Office of United States Chief of Counsel For Prosecution of Axis Criminality: AFFIDAVIT TO ACCOMPANY MEMORANDUM ON THE GERMAN GENERAL STAFF AND HIGH COMMAND Last-Modified: 1999/11/17. Nizkor Project. Viitattu 1.4. 2007. (englanniksi)  Steen Ammentorp: Ziegler, Heinz, General of Artillery generals.dk. Viitattu 1.4. 2007. (englanniksi) : 
Keskustan armeijaryhmä (saks. Heeresgruppe Mitte) oli  toisessa maailmansodassa Saksan maavoimien yhtymä, joka oli yksi kolmesta operaatio Barbarossassa Neuvostoliittoon hyökänneestä saksalaisesta armeijaryhmästä. Alkuperäinen Keskustan armeijaryhmä lyötiin operaatio Bagrationissa kesällä ja syksyllä 1944. Keskustan armeijaryhmä nimettiin 15. tammikuuta 1945 uudelleen Pohjoisen armeijaryhmäksi ja armeijaryhmä A uudelleennimettiin Keskustan armeijaryhmäksi. Alkuperäinen Keskustan armeijaryhmä motitettiin Königsbergiin ja tuhottiin 6.–9. huhtikuuta 1945 Königsbergin taistelussa.
Perustaminen

Armeijaryhmä perustettiin 22. kesäkuuta 1941 nimeämällä uudelleen armeijaryhmä B komentajanaan Fedor von Bock.
Historia

Saksa ja sen liittolaiset ylittivät 22. kesäkuuta Neuvostoliiton rajan operaatio Barbarossan alkaessa. Keskustan ryhmän tavoitteena oli puna-armeijan Valko-Venäjän alueen joukkojen lyöminen ja Smolenskin valtaaminen. Tavoitteensa saavuttaakseen ryhmä teki nopean saarrostavan iskun kahdella panssariryhmällä ja tavoitteen tuli olla saavutettuna marraskuun puoleen väliin mennessä. Lisäksi ryhmän tuli tukea pohjoista ja etelän armeijaryhmää.
Marsalkka Fedor von Bockin johtamaan armeijaryhmään kuului hyökkäyksen alkaessa 4. ja 9. armeija sekä 2. ja 3. panssariryhmä sekä niitä tukeva 2. ilma-armeija. Elokuun puoleen väliin mennessä ryhmä oli tuhonnut edessään olleet puna-armeijan joukot Białystokin ja Minskin sekä Smolenskin taisteluissa. Pelkästään Minskistä otettiin noin 300 000 sotavankia.
Hyökkäystä kohti Moskovaa jatkettiin 30. syyskuuta, mutta syksyn sateiden kuravelliksi muuttamilla teillä eteneminen hidastui. Marraskuussa alkoi talvi, joka aiheutti kesävarusteissa olevalle Saksan armeijalle suuria ongelmia. Marraskuun lopulla hyökkäys pysähtyi Kremlin tornien näkyessä.
Historia > Talvi 1941–1942

Puna-armeijan vastahyökkäys alkoi 6. joulukuuta, mikä työnsi 4. huhtikuuta mennessä armeijaryhmän 200 kilometrin päähän Moskovasta Rževin tasangolle, jolta kuitenkin edelleen kyettiin uhkaamaan Moskovaa. Tasangon hallinnasta käytiin ajoittain kiivaita taisteluita.
Komentajat

22. kesäkuuta 1941 Fedor von Bock
19. joulukuuta 1941 Günther von Kluge
lyhyen aikaa joulun alla  Günther Blumentritt
12. lokakuuta 1943 Günther Blumentritt
28. kesäkuuta 1944 Walter Model
16. elokuuta 1944 Georg Hans Reinhardt
17. tammikuuta 1945 Ferdinand Schörner
Käännös suomeksi
Japanin ja Neuvostoliiton hyökkäämättömyyssopimus

Yōsuke Matsuoka allekirjoittaa viisivuotisen hyökkäämättömyyssopimuksen Moskovassa 1941.
Japanin ja Neuvostoliiton hyökkäämättömyyssopimus solmittiin 13. huhtikuuta 1941 Moskovassa. Sopimuksen tarkoituksena oli taata Neuvostoliitolle se, että mikäli Neuvostoliitto joutuisi Saksan kanssa sotaan, Japani ei hyökkäisi Itä-Aasiassa Neuvostoliittoa vastaan. Japanin ja Neuvostoliiton välit olivat alkaneet kiristyä vuonna 1936 ja Neuvostoliitto oli ryhtynyt toimittamaan Guomindangille hävittäjiä ja vapaaehtoisia lentäjiä vastustaakseen Japanin pyrkimyksiä Koillis-Kiinassa. Maat olivat käyneet lisäksi Halhin-Golin taistelut vuonna 1939, minkä Japani oli hävinnyt.
Japanille hyökkäämättömyyssopimus merkitsi takuuta siitä, ettei Neuvostoliitto hyökkää Itä-Aasiasta Japania vastaan tai Mantšuriaan, vaan Japanille jää mahdollisuus selvittää välit Kiinan kanssa omaksi voitokseen Neuvostoliiton asettumatta voimakkaasti Kiinan puolelle.
Sopimus tehtiin viisivuotiseksi kestämään vuoteen 1946. Jaltan konferenssissa 1945 Britannia, Yhdysvallat ja Neuvostoliitto kuitenkin sopivat, että Neuvostoliitto voisi ottaa haltuunsa Kuriilit ja Etelä-Sahalinin, mikäli se yhtyisi Japanin vastaiseen sotaan. Saksan antauduttua Neuvostoliitto liittyi sotaan Japania vastaan 9. elokuuta 1945. Japani antautui jo 14. elokuuta, ja Neuvostoliitto otti koko Kuriilien saariston haltuunsa 5. syyskuuta mennessä. Alueesta muodostettiin Habarovskin aluepiirin kuulunut Etelä-Sahalinin piiri vuonna 1947. Toimenpidettä sanottiin Neuvostoliitossa ja sanotaan Venäjällä taisteluksi Mantšuriasta tai Mantšurian operaatioksi. Länsimaissa brittiläisten historioitsijan mukaan tapahtumaa sanotaan myös elokuun myrskyksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Japanin ja Neuvostoliiton hyökkäämättömyyssopimus Wikimedia Commonsissa
Etelä-Mantšurian rautatieyhtiö

Asia-suurnopeusjuna
Etelä-Mantšurian rautatieyhtiö (jap. 南満州鉄道株式会社, Minami Manshū Tetsudō Kabushiki-gaisha tai 満鉄 Mantetsu) oli Japanin keisarikunnan hallitsema rautatieyhtiö, joka liikennöi 1 128 kilometrin pituista merkittävää rautatietä Kiinalle kuuluneessa Mantšuriassa vuosina 1906–1945. Keskeisin osa siitä oli Kiinan itäiseen rautatiehen liittynyt ratayhteys, joka ulottui Port Arthurin satamakaupungista Liaotungin niemimaalta aina Changchuniin.
Kartta Mantšurian rautatieverkostosta vuodelta 1945, jossa Etelä-Mantšurian rautatieyhtiön osuus merkittynä punaisella.
Kyseessä oli alun perin Kiinan itäisen rautatien sivurata, jonka Venäjä rakennutti Kiinan kanssa tekemänsä sopimuksen pohjalta vuosina 1898–1903. Venäjän–Japanin sodan jälkeen Venäjä joutui vuonna 1905 luovuttamaan Japanille sivuradan Changchuniin asti. Sivuradan pohjoisin osa, joka yhtyi Harbinissa Kiinan itäiseen rautatiehen, jäi Venäjälle. Japanilaiset perustivat Etelä-Mantšurian rautatieyhtiön vuonna 1906 hallinnoimaan rataa. He rakensivat myös yhteydet Mukdeniin (nykyään Shenyang) ja Dandongiin. Muita rautatieyhteyden varrella olevia kaupunkeja olivat muun muassa Dalian, Anshan ja Fushun.
Etelä-Mantšurian rautatieyhtiö oli Mantšurian suurin yritys, ja se yhdisti sisämaan raaka-ainevarat satamiin. Varsinaisen toimintansa lisäksi yhtiö harjoitti kaupungeissa julkista rakentamista, satamien kehittämistä sekä hiili- ja rautakaivostoimintaa, muuta infrastruktuurin kehittämistä sekä maatalouteen liittyviä kokeiluja. Toisen maailmansodan päätteeksi Kiinan tasavalta kansallisti yhtiön.
Yhtiön rautatiellä 1931 tapahtunut pommiräjähdys oli alkusyynä japanilaisten vuosien 1931–1932 Mantšurian valtaamiselle ja Mantšukuon valtion julistamiselle. Mantšukuon aikana rautatieyhtiön toiminta laajeni entuudestaan ja se sai myös julkiselle hallinnolle kuuluneita tehtäviä. Toisen maailmansodan lopussa vuonna 1945 Neuvostoliitto valtasi Mantšurian ja japanilainen rautatieyhtiö ajettiin alas. Neuvostoliitto luovutti myöhemmin itse radan Kiinalle.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Etelä-Mantšurian rautatieyhtiö Wikimedia Commonsissa
Wilhelm Tell (jousiammuntaseura)

Wilhelm Tell on vuonna 1951 perustettu helsinkiläinen jousiammunnan erikoisseura. Seuran puheenjohtajana kaudella 2017–2018 toimii Robert Koski. Seurassa on noin 200 jäsentä.
Vuonna 1958 Wilhelm Tellin jousiampujat Tapio Rautavaara, Olavi Kallionpää ja Väinö Ansala voittivat Suomelle tähtäinjousen tauluammunnan joukkuemaailmanmestaruuden. Anna-Liisa Tuuttu voitti taljajousen Euroopan-mestaruuden Oulussa vuonna 2002.
Seuran edustajista tähtäinjousen tauluammunnan henkilökohtaisen Suomen-mestaruuden ovat voittaneet miehistä Ansala 1956, Veikko Virta 1957, Kallionpää 1959, Olli Tahvonen 1975 ja Jukka Inkeri 1976 sekä naisista Paula Virta 1963, 1967 ja 1970, Satu Toivakka 1989 sekä Laura Kourula 2009. Joukkuemestaruuden Wilhelm Tellin miehet ovat voittaneet vuosina 1956–1959 ja 1975–1976 sekä naiset 1956, 1958–1960, 1962–1963, 1968, 1972 ja 1989. Maastoammunnan vaistoluokassa Pekka Mertanen on voittanut kuusi sekä Kyllikki Ansala ja Anneli Immonen viisi henkilökohtaista Suomen-mestaruutta. Paula Virta on tauluammuntamestaruuksiensa lisäksi voittanut seitsemän henkilökohtaista mestaruutta maastoammunnan merkkiluokassa.
Aiheesta muualla

Vuorenpää, Teemu: Kultaisia omenoita ja osumia vuodesta 1951 : jousiammuntaseura Wilhelm Tell 1951-2021.  Wilhelm Tell ry, 2021.  ISBN 978-952-94-5089-3
Pyhän Ruusukon kilta

Pyhän Ruusukon kilta on 1400-luvun lopulla syntynyt katolinen dominikaanien ylläpitämä hengellinen kilta (latinaksi confraternitas). Sen jäsenet rukoilevat koko ruusukon, eli sen kaikki 15 "salaisuutta" viikoittain, mutta tässä epäonnistuminen ei ole synti. Lisäksi jäsenet sisällyttävät killan muut jäsenet rukouksiinsa. Muita jäsenyysvelvoitteita ei ole. Nykyisellään myös ei-katolilainen, joka haluaa rukoilla ruusukkoa ja liittyä jäseneksi, suositellaan otettavaksi jäsenkandidaatiksi.
Aiheesta muualla

The Rosary Confraternity Rosary Confraternity, Yhdistynyt kuningaskunta
Confraternity of the Holy Rosary Confraternity of the Most Holy Rosary, itäinen USA
The Rosary Centre Home of the Confraternity of the Rosary, läntinen USA
Ken Kelly

Ken W. Kelly  (19. toukokuuta 1946 – 3. kesäkuuta 2022) oli yhdysvaltalainen taiteilija. Taiteilija Frank Frazetta oli hänen opettajansa uransa alkuvaiheilla. Kelly piirsi sarjakuvista esimerkiksi Conan barbaaria. Kansikuvitusta hän teki esimerkiksi Coheed and Cambrialle, Rainbow’lle, Kissille, Manowarille, Satanic Warmasterille ja Alabama Thunderpussylle. Hän teki myös maalauksia elokuvista, piirrosarjoista ja kirjoista. Kelly maalasi myös norjalaisen Kiss-faniklubin, Kiss Army Norwayn tunnusmerkin.lähde?
Työt musiikkialalla

Rainbow - Rising (1976)
Kiss - Destroyer (1976)
Kiss - Love Gun (1977)
Manowar - Fighting the World (1987)
Manowar - Kings of Metal (1988)
Manowar - The Triumph of Steel (1992)
Manowar - Louder Than Hell (1996)
Manowar - Warriors of the World (2002)
Manowar - Gods of War (2007)
Manowar - Hammer of the Gods (2009)
Coheed and Cambria - Good Apollo, I'm Burning Star IV, Volume Two: No World for Tomorrow (2007)
Alabama's Thunderpussy - Open Fire (2007)
Ace Frehley - Space Invader (2014)
Satanic Warmaster - Aamongandr (2022)
Aiheesta muualla

Ken Kellyn verkkosivut (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Israel  Yhdysvallat  Tšekki 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Muut:  Europeana
Suomen käsipalloliitto

| Suomen käsipalloliitto> Finlands Handbollförbund |
| --- | --- |

Laji:  käsipallo
Toimialue:  kansallinen lajiliitto
Lyhenne:  SKPL
Perustettu:  1941
Päämaja:  Valimotie 10
Sijainti:  Helsinki, Suomi
Toiminnanjohtaja:  Päivi Mitrunen
Jäsenyydet:   IHF  Suomen Olympiakomitea 
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Suomen käsipalloliitto (SKPL) on vuonna 1941 perustettu suomalaisen käsipalloilun kattojärjestö. Sen tehtävänä on hallinnoida suomalaista joista erityisesti Suomen käsipallomaajoukkuetta, käsipallon SM-liigaa sekä muuta kansallista kilpailu- ja edustustoimintaa. Suomen käsipalloliiton nykyisenä toiminnanjohtajana toimii Päivi Mitrunen.
Talous

Suomen Käsipalloliitto on saanut vuosina 2018–2023 Opetus- ja kulttuuriministeriön yleisavustusta liikuntaa edistävien järjestöjen toimintaan yhteensä noin 1 811 000 euroa. Vuosittainen tuki on ollut vuodesta 2022 lähtien 325 000 euroa.
Aiheesta muualla

Suomen käsipalloliiton kotisivut
Luettelo suomalaisista shakkikerhoista

Tämä on luettelo Suomen Shakkiliittoon kuuluvista shakkikerhoista.
Akaan Shakki (AkaaS)
CC Nokia
Espoon Shakkikerho (ESK)
Etelä-Vantaan Shakki (EtVaS)
Gambiitti, Vantaa
Hartolan Shakkikerho (HartSK)
Heinolan Shakkikerho (HeinSK)
Helsingin Shakkiklubi (HSK)
Helsinki Street Chess (HSC)
Hyvinkään Shakkikerho (HyvSK)
Hämeenlinnan Shakkikerho (HämSK)
Intellekt, Helsinki (Int)
Itä-Helsingin Shakkikerho (I-HSK)
Jakobstads Schackklubb (JakSK)
Joensuun Shakkikerho (JoeSK)
Jyväs-Shakki, Jyväskylä (JyS)
Jämsän Shakkiseura (JämSS)
Järvenpään Shakkikerho (JärvSK)
Kangasalan Shakkikerho (KSK)
Kankaanpään Shakkikerho (KankSK)
Karjaan Ura (KarjUra)
Kemin Työväen Shakkikerho (KemTS)
Kirkkonummen Shakkikerho (KirkSK)
Kokkolan Shakkikerho (KokkSK)
Kulttuuri-Shakki -58, Helsinki (KS-58)
Kuopion Shakinystävät (KSY)
Kurikan Visa (KurVi)
Kymen Shakki, Kotka (KymS)
Käpylän Shakkikerho, Helsinki (KäpSK)
Lahden Shakki (LahS)
Lappeenrannan Shakkikerho (LprSK)
Lauttasaaren Suomalainen Shakkikerho, Helsinki (LauttSSK)
Leppävaaran Sisu, Espoo (LeppSi)
Loimaan Shakkikerho (LoimSK)
Maakunnan Sakki, Ilmajoki (MaSa)
Matinkylän Shakkikerho, Espoo (MatSK)
Shakkikerho Meriratsut, Helsinki (Me-Ra)
Mikkelin Shakkikerho (MikkSK)
Shakkikerho Moukat, Tampere
Mäntän Shakkikerho (MäntSK)
Nurmijärven Shakkikerho (NurmSK)
Norppa Shakkikerho, Imatra
Oulun Shakkiseura (OSS)
Paimion Shakkikerho (PaimSK)
Porin Shakinystävät (PSY)
Porvoon Shakkikerho (PorvSK)
Päivölän Shakkisiirtelijät, Valkeakoski (Pässi)
Raahen Linnoitus (RaahLi)
Rauman Shakinystävät (RSY)
Salon Shakkikerho (SalSK)
Savonlinnan Shakkikerho (SavSK)
Seinäjoen Shakkikerho (SeinSK)
Shakkilaakso, Oulainen (Shlaakso)
Shakkiseura Aatos-85, Helsinki (Aatos)
Tammer-Shakki, Tampere (TammerSh)
Tunturi-Lapin Shakki, Muonio (TuntLapSh)
Turun Shakinystävät (TSY)
Turun Shakkikaverit (TuSKa)
Turun Työväen Shakkikerho (TuTS)
Töysän Shakkikerho (TöysSK)
Uudenkaupungin Shakkikerho (UudSK)
Vaasan Shakkiseura (VSS)
Vammalan Shakkikerho (VammSK)
Varkauden Tarmon Shakkikerho
Vihdin Shakkikerho (VihdSK)
Shakkikerho X, Helsinki (X)
Åminnefors Schackklubb, Raasepori
Entisiä shakkikerhoja

Aitoon Shakkikerho
Caissa
Corner-Shakki
Espoon Shakki -78
Etelä-Kaarelan Shakkikerho
Forssan Shakkikerho
Gambiitti, Helsinki
Haapajärven Shakkiseura
Haminan Shakkikerho
Hangon Shakkiklubi
Hangon Työväen Shakkikerho
Helsingin Rautatieläisten Shakkikerho
Helsingin Shakkimiehet
Helsingin Työväen Shakkikerho
Helsingin Yleinen Shakkiseura
Hervannan Shakki
Hämeenlinnan Työväen Shakkikerho
Iisalmen Shakkikerho
Ilmajoen Shakkikerho
Impulssi
Isojoen Shakkikerho
Juankosken Shakkikerho
Jyväskylän Shakkikerho
Kajaanin Shakkikerho
Karhulan Työväen Shakkikerho
Karstulan Shakkikerho
Kauhavan Shakkimiehet
Kemijärven Shakkikerho
Kokemäen Shakkikerho
Kotkan Shakkikerho
Kotkan Työväen Shakkikerho
Kouvolan Shakkikerho
Kuopion Shakkikerho
Kurun Shakkikerho
Kyrönmaan Shakkikerho
Lahden Shakkikerho
Lahden Työväen Shakkikerho
Lamminpään Shakkimiehet (Tampere)
Lappeenrannan Shakkimiehet
Lapuan Shakkiseura
Lohjan Shakkikerho
Lopen Shakkikerho
Loviisan Shakkikerho
Luonetjärven Shakkikerho
Multian Shakkikerho
Mäntsälän Shakkikerho
Parkanon Ponteva
Parkanon Shakkikerho
Pasilan Veturimiesten Shakkikerho (Helsinki)
Penninki ry:n Shakkikerho
Pieksämäen Shakkikerho
Pietarsaaren Shakkikerho
Puruveden Shakkikerho, Kesälahti
Pylkönmäen Shakkikerho
Pälkäneen Shakinharrastajat
Rantasalmen Shakkikerho
Riihimäen Shakinystävät
Ruoveden Shakki
Rupushakki
Shakkikerho Fischer (Helsinki, SKF)
Siikaisten Shakkikerho
Sodankylän Shakkikerho
Someron Shakkikerho
Sulkavan Shakkikerho
Suomalainen Shakkikerho (Helsinki)
Sysmän Shakinharrastajat
Tampereen Lentokonetehtaan Shakkikerho
Tampereen Rautatieläisten Shakkikerho (Taraus)
Tampereen seudun shakkipiiri
Tampereen Shakinystävät
Tampereen Työväen Shakkikerho
Tampereen Yritys ry:n shakkijaosto
Tikkakosken Shakkikerho
Toijalan Shakkikerho
Vaasan Työväen Shakkikerho
Valmet Oy:n Shakkikerho (Tampere)
Vantaan Työväen Shakki
Varkauden Shakkikerho
Veikkolan Veikot
Viialan Shakkikerho
Viipurin Shakkiklubi
Viitasaaren Shakinharrastajat
Virtain Shakki
Ylistaron Shakkikerho
Äänekosken Huima
Äänekosken Shakkikerho
Aiheesta muualla

Suomen Shakkiliiton jäsenseurat
Kansallinen vallankumousarmeija

| Kansallinen vallankumousarmeija |
| --- | --- |

Toiminnassa:  1925–1947
Valtio:  Kiinan tasavalta
Puolustushaarat:  maavoimat
Rooli:  puolustushaara
Kansallinen vallankumousarmeija oli kiinalaisen Kuomintang-puolueen (KMT) sotilaallinen yksikkö vuosina 1925–1947. Se oli myös Kiinan tasavallan virallinen armeija KMT-puolueen valtavuosina. Tasavallan asevoimiin kuuluivat myös ilmavoimat ja laivasto.
Historia

Kansallinen vallankumousarmeija organisoitiin aluksi Neuvostoliiton avustuksella Kiinan yhdistämistä varten sotaherrojen aikakaudella. Armeija taisteli muun muassa toisessa Kiinan–Japanin sodassa ja Kiinan sisällissodassa Kansan vapautusarmeijaa vastaan. Vapautusarmeijan joukot taistelivat tosin vallankumousarmeijan rinnalla toisessa Kiinan–Japanin sodassa, mutta irtautuivat niistä hieman sodan päättymisen jälkeen. Kuomintangin vallan päättyessä 1947 vallankumousarmeija nimettiin uudelleen Kiinan tasavallan asevoimiksi, jolloin vallankumousarmeijasta tuli sen suurin aselaji, Kiinan tasavallan armeija.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kansallinen vallankumousarmeija Wikimedia Commonsissa