stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Zeuksen temppeli (Olympia)
Rakennus

Temppeli sijaitsi Olympian temenos-alueen eli Altiksen eteläisen osan keskellä ja se oli rakennettu kreikkalaisille temppeleille tyypillisesti itä-länsisuunnassa. Temppeli oli peripteraalitemppeli ja edusti doorilaista tyyliä. Siinä oli 6 × 13 pylvästä eli yhteensä 34 pylvästä, ja sen kolmiportaisen jalustan eli stylobaatin koko oli noin 27,7 × 64,1 metriä. Pylväiden korkeus oli noin 10,4 metriä ja niiden halkaisija alapäässä noin 2,25 metriä. Näin temppeli oli koko Peloponnesoksen suurin temppeli ja sitä pidettiin malliesimerkkinä doorilaisesta temppelistä.
Temppeli oli rakennettu paikallisesta kalkkikivestä, jossa on paljon muun muassa simpukankuoria, ja se oli päällystetty valkoisella marmoria jäljittelevällä samoin kalkkikivestä tehdyllä stukkolla. Kattotiileissä ja muissa kattorakenteissa oli käytetty marmoria tyypillisen terrakotan sijaan. Marmori oli alun perin paroslaista ja myöhemmissä korjauksissa Pentelikon-vuoren marmoria. Temppelin naos eli cella avautui itään päin. Sen julkivisun puolella oli pronaos ja toisella puolella opisthodomos. Sekä pronaoksen että opisthodomoksen edessä oli kaksi pylvästä (distylos in antis). Idänpuoleiselle pääsisäänkäynnille nousi pitkä, kalteva luiska. Naoksessa oli kaksi seitsemän doorilaisen pylvään riviä, jotka jakoivat sen kolmeen laivaan.
Suuri Zeuksen kuvapatsas oli asetettu naokseen suurikokoiselle jalustalle ja se oli erotettu muusta tilasta aitauksella. Temppelin lattia oli koristeltu alun perin mosaiikeilla ja myöhemmin se päällystettiin marmorilla. Temppelin pronaoksen edessä oli suorakulmion muotoinen marmorein päällystetty alue, jossa Olympian kisojen voittajat seppelöitiin.
Temppelistä on jäljellä lähinnä sen perustus sekä kaatuneita ja hajonneita pylväitä. Yksi pylväistä on kunnostettu ja pystytetty merkiksi temppelin mittasuhteista.
Rakennus > Zeuksen kulttikuva

Feidiaan noin vuosina 435–430 eaa. veistämä Zeuksen kulttikuva esitti ylijumalaa istumassa valtaistuimella. Kuvapatsas oli valmistettu kullasta ja norsunluusta ja asetettu naoksen perälle. Suurikokoisen patsaan korkeus oli noin 12,4 metriä. Zeuksen vaate ja sandaalit olivat kultaisia, ja puku oli koristeltu eläimillä ja kukilla. Vaatteen peittämättömät osat oli tehty norsunluusta. Jumalan oikeassa kädessä oli samoin kullasta ja norsunluusta valmistettu siivekäs voitonjumalatar Nike ja vasemmassa kädessä valtikka, jonka päällä istui kotka. Sekä valtaistuin että patsaan jalusta oli koristeltu myyttisiä aiheita esittäneillä kuvilla, ja siinä esiintyi lukuisia jumalia, puolijumalia ja heeroksia. Valtaistuimen yläosassa oli kuvattu kolme khariittia ja kolme vuodenaikaa. Koristeluun oli käytetty myös eebenpuuta ja jalokiviä.
Kuvapatsas oli niin korkea, että istuvanakin jumalan pää lähes osui naoksen kattoon, sillä välissä oli alle metrin verran tilaa. Zeus ei siis olisi mahtunut seisomaan sisällä temppelissä, minkä huomion monet esittivät jo antiikin aikana.
Konstantinopolin perustamisen jälkeen patsas siirrettiin sinne, ja se tuhoutui todennäköisesti keisarillisen palatsin tulipalossa joko vuonna 464, 475 tai viimeistään Nika-kapinan yhteydessä vuonna 532. Tämän vuoksi patsaasta ei ole säilynyt nykyaikaan mitään. Se tunnetaan siksi, että Pausanias esittää siitä yksityiskohtaisen kuvauksen ja se esiintyy usein kuva-aiheena elisläisissä rahoissa.
Rakennus > Muu koristelu

Temppelin koristelu esitti erilaisia kreikkalaisen mytologian aiheita. Pylväiden päällä kummassakin päässä olivat päätykolmiot, joissa oli marmoriset veistosryhmät. Itäisen eli etupuolen koristelu kuvasi valmistautumista vaunuajoon Pelopsin ja Oinomaoksen välillä, ja asetelman keskellä oli Zeus. Oinomaos oli Zeuksen oikealla puolelle vaimonsa Steropen kanssa. Tämän jälkeen tulivat hevoset, joita oli neljä, sekä Oinomaoksen vaununajaja Myrtilos ja avustajat. Oikeassa kulmauksessa oli personifioitu Kladeos-joki. Zeuksen vasemmalla puolella olivat Pelops, Hippodameia sekä Pelopsin vaununajaja Sfairos (tai Killas), hevoset ja avustajat. Vasemmassa kulmassa oli personifioitu Alfeios-joki.
Läntisen eli takapuolen päätykolmion koristelu esitti kentauromakhiaa eli kentaurien ja lapiittien välistä taistelua Peirithooksen ja Deidameian häissä; tämän asetelman keskellä oli Apollon. Näiden lisäksi siinä esiintyvät mm. Eurytion, Kaineus ja Theseus. Aiheen valinta johtui mahdollisesti siitä, että Peirithoos oli Zeuksen poika ja Theseus puolestaan Pelopsin jälkeläisiä.
Pausaniaan mukaan itäpään päätykolmion veistokset olisi tehnyt Paionios ja länsipään veistokset Alkamenes.  Nykyisin kyseiset veistoskoristelut laitetaan kuitenkin Olympia-mestariksi kutsutun kuvanveistäjän nimiin.
Temppelissä oli 12 metooppia, kuusi pronaoksen ja kuusi opisthodomoksen sisäänkäynnin yläpuolella. Ne esittivät Zeuksen pojan Herakleen 12 urotyötä. Temppelin koristelua pidetään malliesimerkkeinä persialaissotia seuranneen kauden ankaran yksinkertaisesta taiteesta. Katolla kummankin päätykolmion huipulla oli akroterion-koristeena kullattu Nikeä esittänyt Paionioksen veistämä patsas. Kulmien koristeena oli kultaiset tai kullatut kolmijalat.
Temppelin säilyneet koristeosat, kuten päätykolmioryhmien osat, ovat esillä Olympian arkeologisessa museossa. Ranskalaisten alkuvaiheen kaivausten yhteydessä viemät metooppien osat ovat nykyisin Louvressa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Zeuksen temppeli Wikimedia Commonsissa
Zeuksen temppelin rauniot Olympian arkeologisella alueella.
Zeuksen temppeli (keskellä) Olympian pienoismallissa. British Museum.
Temppelin pohjapiirros.
Rekonstruktiopiirros Zeuksen kuvapatsaasta. Antoine Chrysostome Quatremère de Quincy, 1815.
Länsipään päätykolmiokoristelu. Olympian arkeologinen museo.
Suurten jumalten pyhäkkö

| Suurten jumalten pyhäkkö> Ἱερὸν τῶν Μεγάλων Θεῶν |
| --- | --- |
 Suurten jumalten pyhäkön arkeologinen alue.
Sijainti
 Suurten jumalten pyhäkkö
Koordinaatit:  40°30′2″N, 25°31′48″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Palaiópoli, Samothráki, Évros, Itä-Makedonia ja Traakia
Historia
Tyyppi:  pyhäkköalue
Ajanjakso:  700-luku eaa.–400-luku jaa.
Huippukausi:  200–100-luku eaa.
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Traakia
Kaupunki:  Samothrake
Pinta-ala:  48 560 m²
Aiheesta muualla
  Suurten jumalten pyhäkkö Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Suurten jumalten pyhäkkö (m.kreik. Ἱερὸν τῶν Μεγάλων Θεῶν, Hieron tōn Megalōn Theōn) oli antiikin aikainen pyhäkköalue Samothraken (nykyinen Samothráki) saarella Kreikassa. Se sijaitsi lähellä saaren kaupunkikeskusta Samothrakea ja oli Samothraken mysteerien eli niin kutsuttujen Suurten jumalten (Megaloi Theoi) kultin keskus. Pyhäkön arkeologinen alue sijaitsee saaren luoteisosassa lähellä rannikkoa ja Palaiópolin kylää.
Historia

Suurten jumalten kultin alkuperä oli traakialainen ja esihelleeninen eli se edelsi kreikkalaisten tuloa saarelle. Alkuperäinen hedelmällisyys- ja mysteerikultti oli omistettu Aksieros-nimiselle suurelle äitijumalattarelle tai maaäidille sekä Kadmilos-nimiselle hedelmällisyyden jumalalle. Kun aiolialaiset kreikkalaiset tekivät saaresta siirtokuntansa noin vuonna 700 eaa., he omaksuivat saarella olleen varhaisemman kultin ja muuttivat sen kreikkalaiseen muotoon, jossa palvottiin niin kutsuttua Suurta äitijumalatarta, Kybeleä ja kabiireja. Samalla paikalla jo vanhastaan ollut äitijumalattaren alttari muutettiin osaksi uutta pyhäkkökokonaisuutta.
Varhaisimmat merkit uskonnollisesta toiminnasta alueella ovat 600-luvulta eaa. Samothraken omaa kukoistuskautta oli 500-luku eaa. 400-luvulta eaa. lähtien saari oli osa Deloksen meriliittoa, ja samalla mysteerikultin maine levisi ympäri kreikkalaista maailmaa. Pyhäkköalue saavutti laajimman muotonsa hellenistisellä ja roomalaisella ajalla, jolloin se oli koko Pohjoisen Egeanmeren alueen merkittävin kulttikeskus ja mysteerikulttina hävisi merkittävyydessä ainoastaan Eleusiin mysteereille.
Monumentaalisempi rakentaminen alueella alkoi 300-luvulla eaa. ja liittyi Makedonian hallitsijoiden poliittisiin tarpeisiin. Monet merkittävät henkilöt osallistuivat mysteereihin, ja ajan kuluessa myös monet mytologian hahmot liitettiin initioitujen joukkoon. Aleksanteri Suuren vanhemmat Filippos II ja Olympias tapasivat toisensa ensimmäisen kerran Samothraken mysteerien aikana. Pyhäkköalueen suurinta kukoistuskautta olivat 200- ja 100-luvut eaa. Traakian kieltä käytettiin uskonnollisissa rituaaleissa ensimmäiselle vuosisadalla eaa. saakka. Merirosvot tuhosivat pyhäkön vuonna 84 eaa. Se korjattiin roomalaisten avulla. Pyhäkköalue ja kultti alkoivat taantua vuoden 200 maanjäristyksen jälkeen. Alue hylättiin 300-luvun lopulle tultaessa. Lopullisesti pyhäkkö tuhoutui maanjäristyksessä 500-luvulla.
Cyriacus Anconalainen (Ciriaco de' Pizzicolli) tutki paikkaa jo vuonna 1444. 15. huhtikuuta 1863 pyhäkköalueelta löydettiin tunnettu voitonjumalatar Niken patsas, joka nimettiin Samothraken Nikeksi. Varsinaiset arkeologiset kaivaukset alueella alkoivat vuonna 1866 Gustave Devillen ja Georges Ernest Coquartin johdolla. Niitä jatkoivat itävaltalaiset Alexander Conze ja Alois Hauser vuonna 1873 sekä George Niemann ja Otto Benndorf vuonna 1875. École française d’Athènes eli ranskalainen arkeologinen koulu Ateenassa jatkoi kaivauksia vuosina 1923–1927 Antoine Salac'n ja Fernand Chapouthier'n johdolla. Vuodesta 1938 kaivauksia on suorittanut New Yorkin yliopiston Institute of Fine Arts. Alueella on suoritettu myös kunnostuksia.
Kultti

Samothraken mysteerien sisältö pyrittiin pitämään salaisuutena, ja niistä tiedetään edelleen varsin vähän. Mysteerit olivat mitä todennäköisimmin avoimet kaikille, sekä vapaille että orjille, miehille että naisille, kreikkalaisille että ei-kreikkalaisille. Mysteerit eivät sijoittuneet mihinkään tiettyyn päivään. Tiedetään, että mysteereiden initiaatioon kuului kaksi vaihetta, myesis ja epopteia. Kummatkin saattoi suorittaa samana päivänä (tai yönä, sillä ainakin mysteerien loppuosa sijoittui yöaikaan). Tutkijat ovat pyrkineet selvittämään, miten initiaation eri vaiheet ovat sijoittuneet alueelta tunnistettuihin rakennuksiin.
Initiaatio alkoi todennäköisesti propylon-portilta ja jatkui tämän jälkeen teatteripiirillä. Ensimmäisen initiaatiovaiheen osanottajia kutsuttiin nimityksellä mystai (μύσται, johdettu verbistä μύω, myō, ”sulkea silmät”), samoin kuin Eleusiin mysteereissä. Tämä vaihe sijoittui eri arvioiden mukaan teatteripiirille tai Anaktoron-rakennukseen. Se on mahdollisesti pitänyt sisällään jonkinlaisen julistuksen sekä moraalisen puhdistautumisen rituaalin. Toisen initiaatiovaiheen osanottajia kutsuttiin puolestaan nimityksellä epoptai (επόπται, verbistä εφοράω, eforaō, ”valvoa”, ”havaita”, ”nähdä”). Tämä vaihe sijoittui oletettavasti joko Kuorotanssijoiden saliin tai Hieron-rakennukseen. Sen alussa on mahdollisesti suoritettu uhritoimitus.
Erään arvion mukaan ensimmäisen ja toisen vaiheen initiaation välissä initioitavat, joiden silmät oli peitetty, vaelsivat pimeydessä etsien jumalatar Harmoniaa, jonka Kadmos oli vienyt purjehtiessaan saaren ohi etsiessään Europaa. Harmonian olivat pelastaneet takaisin saarelle hänen veljensä Dardanos ja Iasion (tai Eetion), jotka olivat osa mysteerejä ja pelastivat ihmisiä mereltä. Samothraken riitti esitti jollain tavalla Kadmoksen ja Harmonian häitä, mikä sijoittui mahdollisesti Kuorotanssijoiden saliin. Harmonian etsintä vastasi Persefonen etsintää Eleusiin mysteereissä. Mysteerit lupasivat yleensä onnellisempaa elämää joko tämän- tai tuonpuoleisessa, ja tässä lupaus osallistujien pelastamisesta meren vaaroista oli Samothraken mysteerien erikoispiirre.
Lähtiessään initioidut vaikuttavat saaneen mukaansa magneettisen rautasormuksen. Useita sellaisia on löydetty pyhäkön alueelta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Suurten jumalten pyhäkkö Wikimedia Commonsissa
Samothraken pyhäkön raunioita.
Kuorotanssijoita esittävä friisi niin kutsutusta Kuorotanssijoiden salista.
Pyhäkköalueen pohjapiirros.
1–3. Hellenistisen ajan rakennuksia. 5. Miletoslaisten rakennus. 6. Neorion. 7. Juhlasali. 8. Stoa. 9. Niken lähdekaivo. 10. Teatteri. 11. Alttaripiha ja suuri alttari. 12. Votiivi­lahjojen sali. 13. Hieron. 14. Kuorotanssijoiden sali. 15. Arsinoen rotunda. 16. Anaktoron. 19. Teatteripiiri. 20. Propylon.
Arsinoeionin eli Arsinoe II:n rotundan rauniot.
Hieronin rauniot.
Syanoasetamidi

| Syanoasetamidi |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  2-syanoasetamidi
CAS-numero:  107-91-5
PubChem CID:  7898
SMILES:  C(C#N)C(=O)N
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C3H4N2O
Moolimassa:  84,082 g/mol
Sulamispiste:  118,5 °C
Liukoisuus veteen:  Veteen 130 g/l (20 °C)
Syanoasetamidi (C3H4N2O) on amideihin ja nitriileihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään valmistettaessa muita orgaanisia yhdisteitä.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa syanoasetamidi on valkoista kiteistä ainetta. Se liukenee erittäin hyvin veteen ja hieman etanoliin. Syanoasetamidia valmistetaan syanoetikkahapon tai syanoetikkahapon estereiden ja ammoniakin välisellä reaktiolla. Syanoasetamidia käytetään valmistettaessa lääkkeitä, maatalouskemikaaleja, biosideja kuten 2,2-dibromi-2-syanoasetamidia, ja väriaineita. Aikaisemmin siitä valmistettiin kuumentamalla maloninitriiliä, mutta muut prosessit ovat syrjäyttäneet tämän käytön.
Zenon Elealainen

| Zenon Elealainen> Ζήνων Ἐλεάτης |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 490 eaa.
Kuollut: 420 eaa.
Koulutus ja ura
Opettaja:  Parmenides
Zenon Elealainen (m.kreik. Ζήνων Ἐλεάτης, n. 490–420 eaa.) oli antiikin kreikkalainen esisokraattinen filosofi ja Parmenideen perustaman elealaisen koulukunnan jäsen. Zenon tunnetaan erityisesti paradokseistaan, joiden avulla hän yritti todistaa, että liikkeen, moneuden, jatkuvuuden ja äärettömyyden käsitteet ovat ristiriitaisia. Aristoteles kutsui häntä dialektiikan keksijäksi.
Elämä

Diogenes Laertios kertoo, että Zenon oli Telautagoraan poika, ja kotoisin Eleasta, Suur-Kreikkaan kuuluvasta Etelä-Italiasta. Hänestä tuli Parmenideen oppilas ja ottopoika, ja Diogeneen mukaan myös poikarakastettu.
Muuten Zenonin elämästä ei tiedetä paljoakaan varmuudella. Merkittävin tietolähde hänen elämästään on Platonin lähes sata vuotta hänen elämänsä jälkeen kirjoittama dialogi Parmenides. Siinä Platon kuvaa Parmenideen ja Zenonin Ateenaan tekemää vierailua, siihen aikaan kun Parmenides oli "noin 65-vuotias", Zenon "noin 40-vuotias" ja Sokrates "hyvin nuori mies" (Parmenides 127). Tiedetään, että Sokrates syntyi noin vuonna 470 eaa., ja jos oletetaan, että hän olisi vierailun aikaan ollut noin 20-vuotias, Zenon olisi syntynyt noin vuonna 490 eaa. Platon sanoo hänen olleen kookas ja uljas mies.
Filosofia

Zenon jatkoi opettajansa Parmenideen työtä, ja pyrki osoittamaan tämän käsitykset oikeaksi. Yhtään Zenonin kirjoituksista ei ole säilynyt kokonaisena, vaikka useat kirjoittajat tekevätkin niihin viittauksia.
Platon sanoo, että Zenonin kirjoitukset tulivat Ateenaan ensimmäistä kertaa mainitun Parmenideen ja Zenonin tekemän vierailun yhteydessä. Hän sanoo myös, että hänen teoksensa oli tarkoitettu puolustamaan Parmenideen esittämiä argumentteja. Hän kertoo, että Zenon kirjoitti ne jo nuoruudessaan, jonka jälkeen ne varastettiin ja julkaistiin hänen tietämättään. Platon laittaa Sokrateen esittämään Zenon teoksen "ensimmäisen argumentin ensimmäisen teesin" seuraavasti: "Jos oleminen on moneutta, sen täytyy olla sekä samanlaista että erilaista, ja se on mahdotonta, sillä samanlainen ei voi olla erilaista, eikä erilainen samanlaista."
Prokloksen teoksen Kommentaario Platonin Parmenideehen mukaan Zenon tuotti "ei vähemmän kuin neljäkymmentä ristiriitaisuuksia paljastavaa argumenttia". Zenonin argumentit olivat kenties ensimmäisiä esimerkkejä reductio ad absurdum -metodin käytöstä.
Filosofia > Zenonin paradoksit

Zenon tunnetaan parhaiten liikkeen mahdollisuuden kyseenalaistavista paradokseistaan, jotka perustuvat antiikin aikaisiin liikkeen, moneuden, jatkuvuuden ja äärettömyyden käsitteisiin.
Zenonin paradokseista tunnetuin lienee nimellä "Akhilleus ja kilpikonna" -tunnettu tarina. Paradoksin mukaan nopeajalkainen Akhilleus ei kilpajuoksussa kykene koskaan ohittamaan kilpikonnaa, sillä ohittaakseen Akhilleuksen on ensin juostava siihen missä kilpikonna on. Kun Akhilleus saapuu tähän paikkaan, on kilpikonna liikkunut siitä eteenpäin. Sama toistuu kilpikonnan uuden sijainnin suhteen. Näin Akhilleus ei koskaan saavuta kilpikonnaa. Toinen tunnettu paradoksi on lentävän nuolen paradoksi, jonka mukaan lentävä nuoli ei voi olla liikkeessä, koska sen on aina oltava jossain paikassa.
Zenonin paradoksien yleinen ratkaisu liittyy siihen, että teorian aksioomia (systeemiä) on rajoitettu jollakin tavalla tai aksioomat on muotoiltu väärin. Tästä syystä paradoksin olemassaolo antaa yleensä uutta tietoa systeemistä, teoriasta. Esimerkiksi Akhilleus-paradoksin ratkaisu liittyy siihen, että vaikka äärellinen matka jaettaisiin äärettömän moneen osaan, matka on silti äärellinen. Paradoksi voidaan ratkaista myös yksinkertaisesti laskemalla yhtälöiden avulla piste, missä Akhilleus ohittaa kilpikonnan.
Eino Kailan mukaan liikkeen paradoksit eivät ratkea millään kuvaustavalla, jossa liike (tai aika) hajotetaan osiin eli siirtymiseksi kohdasta A kohtaan B, koska tällöin liikkeen "liikkuminen" kadotetaan, emmekä pysty kuvaamaan pisteiden välillä tapahtuvaa siirtymistä, koska niiden välille voidaan aina kuvitella uusi piste. Kailan mukaan liike ei ole varsinaisesti siirtymistä pisteestä toiseen, eikä aika ole siirtymistä hetkestä toiseen vaan molemmat ovat katkeamattomia kontinuumeja eli jatkumoita (Valitut teokset, 1). Vasta pysähtyessään voidaan todeta mihin pisteeseen liike päättyi.
Edelleen on epäselvää, laatiko Zenon paradoksinsa todistaakseen Parmenideen olleen oikeassa, kuten tärkeimmät historialliset lähteet väittävät, vai oliko paradoksien tarkoituksena vain osoittaa nämä kreikkalaisten hyväksymät käsitteet ristiriitaisiksi.
Paradoksien tutkimista vaikeuttaa se, ettei Zenonin ilmeisesti laajasta tuotannosta ole säilynyt kuin kolme fragmenttia. Esimerkiksi Zenonin neljä kuuluisinta paradoksia, jotka on esitetty liikettä vastaan, tunnetaan vain välillisesti. Ongelmallista asian suhteen on myös se, että kaikki tärkeimmät Zenonia koskevat lähteet, jotka ovat Aristoteleen, Platonin, Simplikioksen ja Prokloksen kirjoittamia, käsittelevät hänen työtään hyvin negatiivisesti.
Filosofia > Fragmentit

Ensimmäisen Zenonilta säilyneen fragmentin mukaan kaikilla olemassa olevilla kappaleilla täytyy olla tietty leveys ja tietty syvyys ja niiden täytyy olla tietyn etäisyyden päässä.
Kirjallisuutta

Zenon Elealainen: Fragmentit ja paradoksit.  (Käännös ja saatesanat Reijo Valta)  Kurikka:  Jyväs-Ainola, 2001.  ISBN 952-5353-06-0
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
Diogenes Laertios: Zenon Elealaisen elämäkerta (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Diogenes Laertios: Zenon Elealaisen elämäkerta (kreikaksi)
Fieser, James & Dowden, Bradley (toim.): Zeno of Elea The Internet Encyclopedia of Philosophy. (englanniksi)
Palmer, John: Zeno of Elea The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Antiikin filosofia  Esisokraattinen filosofia
| --- | --- |
Miletoslaiset:   Thales  Anaksimandros  Anaksimenes 
Pythagoralaiset:   Pythagoras  Alkmaion Krotonlainen  Filolaos  Arkhytas 
Efesoslaiset:   Herakleitos 
Elealaiset:   Ksenofanes  Parmenides  Zenon Elealainen  Melissos 
Pluralistit:   Anaksagoras  Empedokles  Arkhelaos 
Atomistit:   Leukippos  Demokritos 
Sofistit:   Protagoras  Gorgias  Prodikos  Hippias 
Muita:   Ferekydes  Diogenes Apollonialainen 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 2  3  4  5  6  7  8  9  10 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii  MathSciNet  zbMATH 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  IdRef
Sydänperä

Sydänperä (joskus myös Syväperä) on kylä Mynämäen kunnan  Mietoisissa, Varsinais-Suomessa. Sydänperän naapurikyliä ovat Soukko, Aarlahti, Hietamäki, Nummi ja Antikkala. Kylä on harvaan asuttu.
Kylän kantatila sijaitsee pienellä mäellä ja kylän Mynälahden laaksossa olevat pellot ympäröivät sitä. Sydänperä oli 1500-luvun alussa yhden manttaalin suuruinen rälssi. Sittemmin se siirtyi kuninkaan perintöomaisuudeksi. Tila oli 1600-luvun puolen välin aikoihin hetken jaettuna kahtia, jolloin se toimi muun muassa kersantin virkatalona. Vuoteen 1930 asti tila oli vuokraajan viljelemä valtion kruununtila. Kylässä oli 1900-luvun alussa muutamia mäkitupalaisia ja itsellisiä. Vuonna 1929 Sydänperästä lohkottiin Järvelä-niminen tila, joka liitettiin myöhemmin osaksi Karjalan kuntaa.
Svolvær

| Svolvær |
| --- | --- |

 Svolvær
 Koordinaatit: 68°14′06″N, 14°33′49″E 
Valtio:  Norja
Lääni:  Nordland
Kunta:  Vågan
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  Kaupunki
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  2,17 km²
Väkiluku (2012):  4 230
 – Väestötiheys:  1 949 as./km²
 
 www.svolvaer.net 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Svolvær on Norjan Lofooteilla Austvågøyn saarella sijaitseva Våganin kunnan keskustaajama ja Lofoottien epävirallinen ”pääkaupunki”. Svolvær sai kaupunkioikeudet vuonna 1996. Vuonna 2012 Svolværissa oli noin 4 200 asukasta.
Lofast-tietunneliyhteys Lofooteilta mantereelle avattiin vuonna 2007, ja siitä asti  Svolværiin on päässyt autolla Evenesistä alle 2,5 tunnissa. Svolvær on myös pysähdyspaikka Hurtigruten-laivareitillä. Svolværin lentoasema on toinen Lofoottien kahdesta pienestä lentokentästä.
Turistit aloittavat usein Lofootteihin tutustumisensa Svolværista, koska sinne on suora autolauttayhteys mantereelta Skutvikista. Lauttayhteys vie noin kaksi tuntia. Lofooteille on myös kolme muuta autolauttayhteyttä: Etelässä neljän tunnin lauttamatka mantereelta Bodøstä Moskenesiin sekä pohjoisessa Vesterålenin puolella 25 minuutin lauttayhteys Melbusta Fiskebøliin ja Kaljordista Hanøyhyn.
Svolværin talot ovat tyypillisiä norjalaisia, kaksikerroksisia, koristeellisia ja värikkäitä. Kylä on ollut taiteilijoiden suosiossa ja siellä toimii edelleen useita taidegallerioita.
Svolværin kirkon ovat suunnitelleet arkkitehdit Harald Sund ja August Nielsen. Se valmistui vuonna 1934. Kirkossa on 450 istumapaikkaa ja siellä järjestetään usein konsertteja.
Media

Svolværissä on paikallislehti Våganavisan toimitus. Sanomalehti Lofotposten ilmestyy neljästi viikossa.
Kuvia

Katunäkymää
Kalan kuivausta
Svolværin kirkko
Lamholmen