stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
A. F. Airo
Myöhemmät vaiheet

Airo piti omana tietonaan paljon sellaista, mitä Mikkelissä sota-aikana tapahtui tai päätettiin, kaikki häntä haastatella yrittäneet toimittajat ja kirjailijat, muun muassa Mauri Sariola, saivat aina saman vastauksen: ”Ne asiat eivät kuulu ulkopuolisille!” Nämä tiedot Airo myös vei mukanaan hautaan.
Vuonna 1970 Otava julkaisi jatkosodan aikaisen pääministerin, vuonna 1963 kuolleen Edwin Linkomiehen muistelmat. Suomen Kuvalehti julkaisi jo ennakkoon otteita teoksesta kuusiosaisena artikkelisarjana. Linkomies kirjoitti, että Airo oli alkanut sodan aikana käyttää liikaa alkoholia, mikä oli vähentänyt marsalkka Mannerheimin arvonantoa Airoa kohtaan. Lisäksi Airo oli Linkomiehen mukaan suhtautunut kielteisesti hallituksen kevättalvella 1944 käymiin rauhantunnusteluihin Neuvostoliiton kanssa. Airo kirjoitti närkästyneen palautteen otsikolla ”Soopaa à la Linkomies” sanoen puolestaan, että Linkomies ei ollut ollut lainkaan kiinnostunut rintamatilanteesta. Airoa loukkasi myös Linkomiehen väite, että Airo olisi ollut ”nuoremman kansalliskiihkoon taipuvaisen upseeripolven henkinen johtaja”  ja hänen mukaansa ”moisen höpinän” perusteena oli hänen kymmenvuotinen kautensa Upseeriliiton puheenjohtajana.
13. syyskuuta 2003 Heinolan Maaherranpuistossa paljastettiin kuvanveistäjä Toivo Pelkosen tekemä ritarikenraali A.F. Airon muistomerkki. Muistomerkkihankkeen alullepanijana toimi Lahden sotaveteraanipiiri.
Vuonna 2004 järjestetyssä Suuret suomalaiset -äänestyksessä Airo sijoittui jaetulle 96. tilalle yhdessä laulaja Lauri Ylösen kanssa. Kumpikaan ei ollut mukana alkuperäisellä asiantuntijaraadin kokoamalla sadan suurimman suomalaisen listalla, vaan he nousivat lopulliselle listalle yleisöäänten perusteella.
Hautajaiset

Aksel Fredrik Airo kuoli 87-vuotiaana 9. päivänä toukokuuta 1985. Hänet siunattiin sotilaallisin kunnianosoituksin Helsingin Temppeliaukion kirkossa ja hänet on haudattu Ristintaipaleelle. Hänen tuhkansa kätkettiin tykinhylsyssä kotipihaan rakennettuun kalliohautaan, johon kaksi vuotta myöhemmin haudattiin myös puoliso Aino Airo.
Teokset

Liikekannallepanosalaliitto, Tampere: Omakustanne, 1947
Mannerheim-ristin ritarit, toim. A. F. Airo. Helsinki: Tuli, 1952 – Useita lisäpainoksia julk.: Martinus Christensen, 1983 alkaen ISBN 951-99495-3-4
Puolustustaisteluni v. 1947, Helsingin jääkiekkoilun kannatusyhdistys, 1979 ISBN 951-9339-00-0
Liikekannallepano. Salaliitto, Martinus Christensen, 1984 ISBN 951-99553-9-9
Kirjallisuutta

Muiden kirjoittamia teoksia Airosta
Erkki Salometsä: A. F. Airo, vaikeneva kenraali 1969
Tauno Kuosa: A. F. Airo, Legenda jo eläessään.  WSOY, 1979.  ISBN 951-0-09591-5
Juhani Ruutu: A. F. Airo : vahva vaikuttaja 1987
Martti Turtola: Aksel Fredrik Airo : taipumaton kenraali. Otava 1997, Helsinki. ISBN 951-1-13835-9
Robert Brantberg: Sotakenraalit 1998
Päivi Tapola: Kenraalien kirjeet, Tammi, 2007. ISBN 978-951-31-4012-0
Tiger of Sweden

| Tiger of Sweden |
| --- | --- |

Perustettu:  Uddevalla, Ruotsi (1903)
Perustaja:  Marcus Schwarzman, Hjalmar Nordström
Toimitusjohtaja:  Linda Dauriz (Toimitusjohtaja), Bryan Conway (Creative Director)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Tiger of Sweden on valmisvaatteisiin, jalkineisiin ja asusteisiin erikoistunut tukholmalainen muotitalo. Vuonna 1903 perustetun yrityksen käsityöperinteet ovat vahvat.
Alun perin yritys valmisti miesten valmispukuja, ja nykyään se suunnittelee vaatteita sekä miehille että naisille. Tuotteita myydään ympäri Eurooppaa, Pohjois-Amerikkaa ja Etelä-Afrikkaa.
Historia

Yrityksen perustivat Ruotsin Uddevallassa vuonna 1903 Marcus Schwarzman ja Hjalmar Nordström. Yritys tunnettiin aluksi nimellä Schwarzman & Nordström. Perustajat toivat valmispuvun idean Ruotsiin ja tekivät siten puvusta kaiken kansan vaatteen.
1920-luvulla yritys lanseerasi Tiger-nimisen pukumalliston, josta tuli niin suosittu, että yrityksen nimeksi vaihdettiin Tiger of Sweden. 1930-luvulla yrityksestä tuli Pohjois-Euroopan suurin muotimerkki, joka kasvoi nopeasti ja valmisti yli 140 000 pukua vuodessa. Kansainvälistymisen Tiger of Sweden aloitti 1960-luvulla, kun se laajensi toimintaansa Isoon-Britanniaan ja Yhdysvaltoihin. Vuosien menestyksekkään kasvun jälkeen yritys lanseerasi ensimmäisen naistenvaatemallistonsa 1990-luvulla.
Vuonna 2019 Tiger of Swedenin toimitusjohtajaksi nimitettiin Linda Dauriz, ja vuoden 2020 alussa Bryan Conwaystä tuli yrityksen muotoilujohtaja. Tällä hetkellä Conway toimii yrityksen luovana johtajana.
Tuotteet

Tiger of Swedenin valikoimassa on miesten ja naisten valmisvaatteita, jalkineita ja asusteita. Tukholman studiossa suunnitellaan neljä mallistoa vuodessa.
Vuonna 2021 Tiger of Sweden lanseerasi Lontoon muotiviikolla ensimmäisen unisex-pukunsa, jonka valmistuksessa on käytetty kestävän kehityksen mukaisia materiaaleja, somisteita ja värjäystekniikoita.
Myymälät

Tiger of Swedenillä on tällä hetkellä yli 10 000 toimipistettä Euroopassa, Pohjois-Amerikassa ja Etelä-Afrikassa. Lippulaivamyymälät sijaitsevat Tukholmassa, Kööpenhaminassa, Lontoossa, Pariisissa ja Berliinissä.
Käännös suomeksi
Walter Viitala

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Koko nimi: Walter William Viitala
Syntymäaika: 9. tammikuuta 1992
Syntymäpaikka: Helsinki, Suomi
Pelipaikka: maalivahti
Pituus: 190 cm
Junioriseurat
: PPJ
: HIFK
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2010–2015 | FC Honka | 52 | (0) |
| 2011 | → HIFK (laina) | 17 | (0) |
| 2012 | → Pallohonka | 2 | (0) |
| 2015–2017 | IFK Mariehamn | 41 | (0) |
| 2017–2018 | Viborg FF | 20 | (0) |
| 2018 | Malmö FF | 2 | (0) |
| 2019–2020 | Sandefjord | 13 | (0) |
| 2020–2022 | SJK | 8 | (0) |
| 2022–2023 | FC Inter | 19 | (0) |
Maajoukkue
| 2011–2014 | Suomi U21 | 7 | (0) |
| 2017–2019 | Suomi | 3 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 10. syyskuuta 2024.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 13. toukokuuta 2022.
Walter Viitala (s. 9. tammikuuta 1992 Helsinki) on suomalainen uransa päättänyt jalkapallomaalivahti.
Viitala aloitti uransa PPJ Eirassa ja 15-vuotiaana hän siirtyi HIFK:iin. Vuonna 2010 hän siirtyi FC Honkaan. Kaudella 2011 hän pelasi lainalla Ykkösessä HIFK:n riveissä. Marraskuussa 2014 hän teki yhden vuoden sopimuksen IFK Mariehamnin kanssa. Maarianhaminassa hän voitti Suomen cupin kaudella 2015 ja Veikkausliigan kaudella 2016. Viitala valittiin Veikkausliigan kauden 2016 parhaaksi maalivahdiksi. Joulukuussa 2016 hän teki kahden ja puolen vuoden sopimuksen Viborgin kanssa. Loppukesästä 2018 Viitala siirtyi Ruotsin suurseura Malmö FF:n riveihin, jossa hän pelasi kaksi ottelua ennen siirtoaan Norjan toisella sarjatasolla pelaavaan Sandefjordiin. Sandefjord nousi kauden päätteeksi Eliteserieniin, mutta Viitala palasi ennen kauden alkua helmikuussa 2020 Suomeen ja SJK:n riveihin kahden vuoden sopimuksella. SJK:ssa Viitala jäi kuitenkin ensimmäisellä kaudella pitkälti penkille Jesse Östin pelatessa suurimman osan otteluista. Lopulta toisen, loukkaantumisten sävyttämän kauden 2021 päätteeksi Viitala siirtyi kaksivuotisella sopimuksella FC Interiin.
Viitala päätti ammattilaisuransa kauteen 2023 ja toimii nykyään PPJ:n maalivahtivalmentajana.
Viitala oli myös vakiokasvo Suomen nuorten eri ikäkausien maajoukkueissa. Hän teki debyyttinsä A-maajoukkuessa 9. tammikuuta 2017 Marokkoa vastaan.
Karaatti

Karaatti (lyhenne ka) on jalokivien massan mittaamiseen käytetty yksikkö, suuruudeltaan 200 milligrammaa. Nykyisen suuruiseksi sen vahvisti neljäs yleinen paino- ja mittakonferenssi vuonna 1907. Aikaisemmin se on ollut eri maissa hieman eri suuri, esimerkiksi Britanniassa ja Yhdysvalloissa 205,3 mg.lähde?
Sana karaatti tulee italian kielen sanasta ”carato”, kreikan kielestä ”keration” tai arabian kielestä ”qirat”. Kaikki nämä sanat tarkoittavat johanneksenleipäpuun siementä, joita käytettiin vaakojen vastapainoina itämaisissa basaareissa. Johanneksenleipäpuun siemenien uskottiin olevan luonnostaan aina saman painoisia. Tarkkuusvaaoilla tehdyt mittaukset ovat kuitenkin osoittaneet, ettei johanneksenleipäpuun siemenen paino ole muihin kasveihin verrattuna poikkeuksellisen tarkoin vakio.
Yrjö-palkinto

Ensimmäinen Yrjö-palkinto myönnettiin marraskuussa 1967 Eero Koivistoiselle. Vasemmalla Pekka Sarmanto ja oikealla Reino Laine.
Yrjö-palkinto on Suomen Jazzliiton vuosittain ansioituneelle suomalaiselle jazzmuusikolle myöntämä palkinto. Sitä pidetään yleisesti arvostetuimpana suomalaiselle jazzmuusikolle myönnettävänä tunnustuksena. Yrjö-palkinnon saajan päättää Jazzliiton hallitus, ja palkinto jaetaan Valtakunnallisten Jazzpäivien yhteydessä. Yrjö-palkintoon ei sisälly rahaa vaan taideteos, jonka tekijä on yleensä kotoisin Jazzpäivien kulloisestakin isäntäpaikasta.
Ensimmäinen Yrjö-palkinto jaettiin 11. marraskuuta 1967 saksofonisti Eero Koivistoiselle. Vuonna 2002 Yrjö jaettiin ensimmäistä kertaa naismuusikolle, kun palkinnon vastaanotti Anna-Mari Kähärä. Rumpali Edward Vesala on ainoa muusikko, joka on saanut Yrjön kahdesti, vuosina 1972 ja 1980.
Yrjö-palkinnon voittajista koottiin vuonna 2006 Jazzliiton 40-vuotisjuhlan kunniaksi juhlaorkesteri, Iso Yrjö. Orkesteri esiintyi ympäri Suomea esittäen jäsentensä uudelleen sovitettuja sävellyksiä, ja kiertue päättyi Savoy-teatteriin, Helsinkiin Jazzliiton 40-vuotispäivänä 25. marraskuuta.
Yleisradion Jazzradio on vuodesta 2003 jakanut Varjo-Yrjön suomalaista jazzkulttuuria edistäneelle taholle.
Yrjö-palkitut

|  | Vuosi | Palkinnon saaja |
| --- | --- | --- |
| 1. | 1967 | Koivistoinen, EeroEero Koivistoinen |
| 2. | 1968 | Aaltonen, JuhaniJuhani Aaltonen |
| 3. | 1969 | Ojanen, EeroEero Ojanen |
| 4. | 1970 | Sarmanto, HeikkiHeikki Sarmanto |
| — | 1971 | - palkintoa ei jaettu |
| 5. | 1972 | Vesala, EdwardEdward Vesala |
| 6. | 1973 | Paakkunainen, ParoniParoni Paakkunainen |
| 7. | 1974 | Tolonen, JukkaJukka Tolonen |
| 8. | 1975 | Ahvenlahti, OlliOlli Ahvenlahti |
| 9. | 1976 | Kukko, SakariSakari Kukko |
| 10. | 1977 | Rössi, GusseGusse Rössi |
| 11. | 1978 | Sarmanto, PekkaPekka Sarmanto |
| 12. | 1979 | Linkola, JukkaJukka Linkola |
| 13. | 1980 | Vesala, EdwardEdward Vesala |
| 14. | 1981 | Laine, ReinoReino Laine |
| 15. | 1982 | Komppa, KariKari Komppa |
| 16. | 1983 | Lahti, PenttiPentti Lahti |
| 17. | 1984 | Björkenheim, RaoulRaoul Björkenheim |
| 18. | 1985 | Kantonen, SeppoSeppo Kantonen |
| 19. | 1986 | Lappalainen, MapeMape Lappalainen |
| 20. | 1987 | Virtanen, HäkäHäkä Virtanen |
| 21. | 1988 | Pyysalo, SeveriSeveri Pyysalo |
| 22. | 1989 | Perko, JukkaJukka Perko |
| 23. | 1990 | Linnavalli, EskoEsko Linnavalli |
| 24. | 1991 | Uotila, JukkisJukkis Uotila |
| 25. | 1992 | Rinne, TapaniTapani Rinne |
| 26. | 1993 | Johansson, MarkkuMarkku Johansson |
| 27. | 1994 | Savolainen, JarmoJarmo Savolainen |
| 28. | 1995 | Siikasaari, EerikEerik Siikasaari |
| 29. | 1996 | Rantala, IiroIiro Rantala |
| 30. | 1997 | Sarpila, AnttiAntti Sarpila |
| 31. | 1998 | Heikkinen, EskoEsko Heikkinen |
| 32. | 1999 | Mutikainen, PenttiPentti Mutikainen |
| 33. | 2000 | Päivinen, PepaPepa Päivinen |
| 34. | 2001 | Heinilä, SonnySonny Heinilä |
| 35. | 2002 | Kähärä, Anna-MariAnna-Mari Kähärä |
| 36. | 2003 | Lintinen, KirmoKirmo Lintinen |
| 37. | 2004 | Pohjola, PekkaPekka Pohjola |
| 38. | 2005 | Perkiömäki, JariJari Perkiömäki |
| 39. | 2006 | Haarla, IroIro Haarla |
| 40. | 2007 | Mäkynen, TeppoTeppo Mäkynen |
| 41. | 2008 | Innanen, MikkoMikko Innanen |
| 42. | 2009 | Viinikainen, TeemuTeemu Viinikainen |
| 43. | 2010 | Rautio, JoonatanJoonatan Rautio |
| 44. | 2011 | Dunkel, ManuelManuel Dunkel |
| 45. | 2012 | Ketola, MarkusMarkus Ketola |
| 46. | 2013 | Ikonen, KariKari Ikonen |
| 47. | 2014 | Ounaskari, MarkkuMarkku Ounaskari |
| 48. | 2015 | Krokfors, UlfUlf Krokfors |
| 49. | 2016 | Pietilä, EsaEsa Pietilä |
| 50. | 2017 | Pohjola, VerneriVerneri Pohjola |
| 51. | 2018 | Lehtonen, JussiJussi Lehtonen |
| 52. | 2019 | Paakki, RiittaRiitta Paakki |
| 53. | 2020 | Lassy, TimoTimo Lassy |
| 54. | 2021 | Hassinen, MikkoMikko Hassinen |
| 55. | 2022 | Eskola, JukkaJukka Eskola |
| 56. | 2023 | Fredriksson, LindaLinda Fredriksson |
| 57. | 2024 | Lötjönen, AnttiAntti Lötjönen |
26. helmikuuta

26. helmikuuta on gregoriaanisen kalenterin mukaan vuoden 57. päivä. Vuodesta on jäljellä 308 päivää (karkausvuonna 309).
Nimipäivät

suomalainen kalenteri: Nestori
suomenruotsalainen kalenteri: Ingvar, Ingvald
ortodoksinen kalenteri: Pirkka, Svetlana
pohjoissaamenkielinen kalenteri: Ealjá
vanhemmissa kalentereissa: Istervo, Nestor, Reinhard, Sigvard, Suometar, Torgny, Viktoria, Viktorina, Viktorinus, karkausvuosina ennen vuotta 2000 Tuija
Tapahtumia

1658 – Roskilden rauha solmittiin.
1797 – Englannin pankki laski liikkeelle ensimmäisen punnan setelin.
1815 – Napoleon Bonaparte karkasi Elbalta.
1848 – Ranskan toinen tasavalta perustettiin.
1919 – Yhdysvaltain kongressin määräyksellä suurin osa Grand Canyonista muutettiin kansallispuistoksi.
1935 – Robert Watson-Watt esitteli ensimmäisen kerran julkisesti tutkaa.
1935 – Adolf Hitler määräsi ensimmäisen maailmansodan lentäjä-ässän Hermann Göringin uudelleenorganisoimaan Luftwaffen Versailles’n rauhansopimuksen vastaisesti.
1944 – Helsingin suurpommitukset: kolmas suurpommitusyö.
1952 – Yhdistyneen kuningaskunnan pääministeri Winston Churchill ilmoitti, että Britannialla on atomipommi.
1966 – Apollo-ohjelma: AS-201:n laukaisu, Saturnus IB -raketin ensilento.
1991 – Persianlahden sota: Irakin johtaja Saddam Hussein ilmoitti Bagdadin radiossa irakilaisten joukkojen vetäytymisestä Kuwaitista.
1991 – Tim Berners-Lee esitteli ensimmäisen www-selaimen.
1992 – Vuoristo-Karabahin sota: Xocalın verilöyly.
1993 – Terrorismi: World Trade Centerin pommi-isku New Yorkissa. World Trade Centerin pohjoisen tornin alapuolelle pysäköity pakettiautopommi räjähti surmaten kuusi henkeä ja haavoittaen yli tuhatta.
1995 – Yhdistyneen kuningaskunnan vanhin investointipankki Barings Bank romahti sen jälkeen, kun osakevälittäjä Nick Leeson menetti 1,4 miljardia dollaria pörssikeinottelussa.
2001 – Taliban-liike tuhosi kaksi jättiläismäistä Buddhan patsasta Bamiyanissa Afganistanissa.
2006 – Ruotsi sai kultaa Torinon talviolympialaisten miesten jääkiekossa voitettuaan loppuottelussa Suomen.
2007 – Nelosen Jim-tv-kanava aloitti lähetykset.
Nauta

| Nauta |
| --- | --- |
 Holstein-rodun lehmä.
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläimet Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Sorkkaeläimet Artiodactyla
Heimo::  Nautaeläimet Bovidae
Alaheimo::  Naudat Bovinae
Suku::  Naudat Bos
Laji::  taurus
Kaksiosainen nimi
 Bos taurus  Linnaeus, 1758 
Synonyymit
 Bos primigenius taurus, Linnaeus, 1758 
 Nautojen lukumäärä neliökilometreittäin.
Katso myös
   Nauta Wikispeciesissä   Nauta Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Nauta (Bos taurus) on märehtiviin sorkkaeläimiin kuuluva nisäkäs. Naudan luonnonvarainen kantamuoto alkuhärkä kuoli 1600-luvulla sukupuuttoon. Siitä on kesytetty ja jalostettu viimeisten noin 9 000 vuoden aikana noin tuhat nautarotua. Maailmassa elää nykyisin yli miljardi nautaa.
Nautoja hyödynnetään karjaeläiminä. Naudasta käytetään esimerkiksi liha, maito ja nahka. Naudanlihantuotanto kuormittaa ympäristöä merkittävästi.
Alkuperä ja alalajit

Nauta on kehittynyt alkuhärästä. Alkuhärän kolme alalajia olivat euraasialainen alkuhärkä, intialainen alkuhärkä sekä pohjoisafrikkalainen alkuhärkä, joka kehittyi euraasialaisesta alkuhärästä 25 000 vuotta sitten. Viimeinen alkuhärkä kuoli Puolassa 1600-luvulla. Intialainen nauta eli seebu (Bos taurus indicus) kesytettiin intialaisesta alkuhärästä noin 9 000 vuotta sitten. Euraasialaisesta alkuhärästä kesytettiin Lähi-idässä eurooppalainen nauta (Bos taurus taurus) noin 8 000 vuotta sitten. Kolmas naudan tyyppi tai alalaji, sanga, saattoi kehittyä pohjoisafrikkalaisesta alkuhärästä, mutta mahdollisesti se on seebun ja eurooppalaisen naudan risteytys.
Kesytetyt naudat ovat pienempiä kuin alkuhärkä. Niillä on myös pienempi kallo, paksummat jalat ja suuremmat utareet.
Naudan kaksi alalajia, eurooppalainen ja intialainen nauta eli seebu, pystyvät risteytymään keskenään, ja risteymät ovat yleisiä. Seebulla on hartioissaan tunnusomainen rasvakyttyrä, ja joidenkin seeburotujen korvat roikkuvat ja niillä roikkuu leuan alla helluvainen. Seebu kestää hyvin kuumaa ilmastoa ja kuivuutta, minkä vuoksi se on yleinen lämpimissä maissa. Eurooppalainen nauta on yleinen Euroopassa ja muissa lauhkeissa ja viileissä maissa. Maailman noin tuhannesta nautarodusta seebuja on 75, ja loput ovat joko eurooppalaisia nautoja tai näiden alalajien risteymiä.
Eurooppalaista nautaa vietiin Amerikkaan vuodesta 1493 alkaen. Seebua vietiin Australiaan vuonna 1788. Uudessa-Seelannissa nautoja oli viimeistään vuonna 1814. Vuonna 2018 maailmassa arvioitiin olevan yli miljardi nautaa, joidenkin mukaan jopa 1,4 miljardia. Eniten nautoja on Intiassa (30 prosenttia kaikista naudoista) sekä Brasiliassa, Kiinassa, Yhdysvalloissa ja Euroopan unionissa. Lypsykarjaa on eniten Intiassa, Brasiliassa ja Sudanissa. Nautoja on lähes kaikkialla; vain Grönlannissa ei ole nykyisin rekisteröity yhtään nautaa, vaikka keskiajan lämpimällä kaudella niitä sielläkin oli. Joissain maissa naudan korvaavat suurelta osin paikallisiin oloihin paremmin sopeutuneet lajit, kuten Tiibetissä ja Nepalissa jakki, ja Kaakkois-Aasiassa gauri ja vesipuhveli.
Anatomia ja fysiologia

Yllä lehmän poikkileikkaus. Alla lehmän ruumiinosia: 1 pää, 2 turpa (kuono), 3 sierain, 4 turvanselkä (kuononselkä), 5 silmä, 6 otsa, 7 sarvi, 8 korva, 9 poski, 10 kurkku, 11 kaula, 12 säkä, 13 selkä, 14 lanne, 15 lonkka, 16 ristiselkä, 17 takapuoli, 18 häntä, 19 häntätupsu, 20 rinta, 21 rintapää, 22 helluvainen (riippuva kaulanahka), 23 lapa, 24 kyynärpää, 25 kyynärvarsi, 26 etupolvi, 27 vuohinen, 28 sorkka, 29 rinnanympärys, 30 kylki, 31 vatsa, 32 kuve, 33 maitosuoni, 34 utareen etuosa, 35 utareen takaosa, 36 nännit eli vetimet, 37 reisi, 38 polvi, 40 koipi, 41 kinner, 42 takasääri, 43 kyntynen.
Lehmän elopaino on rodusta riippuen 150–900 kg sekä härän ja sonnin 225–1 150 kg. Ayrshirelehmä painaa noin 400 kg ja ayrshiresonni noin 800 kg. Suomenkarjaan kuuluvan lehmän elopaino on nykyisin keskimäärin 380 kg ja sonnin 550 kg (vielä 1920-luvulla vain 120 kiloa.) Naudan poikasen eli vasikan syntymäpaino on eri roduilla 25–60 kilogrammaa. Ayrshirerodun vasikan keskimääräinen syntymäpaino on 30–35 kg ja suomenkarjan 26 kg.
Naudalla on karvapeite, joka joillain kylmien seutujen roduilla voi olla hyvinkin pitkä, mutta trooppisten seutujen roduilla lyhyt.
Monella nautarodulla on sarvet, jotka joillain roduilla ovat hyvinkin pitkät. Sonneilla on usein suuremmat sarvet kuin lehmillä. Jotkin rodut ovat luonnostaan sarvettomia, ja joiltakin naudoilta sarvet poistetaan, tai niiden kasvu estetään turvallisuussyistä.
Naudan hampaisto on samankaltainen kuin muillakin kasvissyöjänisäkkäillä. Kaikki pysyvät hampaat ovat puhjenneet viimeistään neljän vuoden iässä.
Nautanaaraalle eli lehmälle on jalostettu suuret nisät eli utareet, jotka tuottavat paljon maitoa. Utareessa on neljä nänniä.
Naudalla on hyvä kuuloaisti, ja se kuulee sekä matalampia että korkeampia ääniä kuin ihminen. Nauta myös näkee hyvin. Sen silmät ovat pään sivuilla, mikä antaa sille 300 asteen näkökentän. Nauta ei kuitenkaan näe taakseen, ja se saattaa potkaista, jos se havaitsee takanaan liikettä. Naudalla on lisäksi sokea piste turpansa edessä, ja sen binokulaarinen näkö on huonompi kuin ihmisen. Nauta ei aina erotakaan varjoja maassa olevista kuopista. Silmänsä rakenteen vuoksi nauta ei pidä kovin kirkkaista tai hämäristä paikoista. Naudan hajuaisti ja makuaisti ovat myös hyviä.
Elinikä

Lihaksi kasvatetut vasikat teurastetaan noin 18 kuukauden ikäisinä. Nauta voi elää yli 20-vuotiaaksi, mutta yleensä se teurastetaan jo nuorempana, kun se ei enää tuota tarpeeksi maitoa. Maailman vanhin lehmä eli 49-vuotiaaksi.
Käyttäytyminen

Nauta käyttää aikansa syömiseen, märehtimiseen ja lauman kanssa olemiseen. Naudat pitävät rutiineista, eivätkä juurikaan nahistele toistensa tai ihmisten kanssa. Naudat myös antavat ihmisten ja koirien ohjailla itseään vapaasti. Kuohitsemattomat sonnit voivat olla aggressiivisempia kuin kuohitut härät. Kohdatessaan uusia asioita tai kuullessaan kovia ääniä naudat yleensä hermostuvat. Emo saattaa suojella poikastaan aggressiivisesti.
Sukupuolet pidetään usein erillään toisistaan. Sekä sonneilla että lehmillä on omat hierarkiansa, ja lauman johtaja on usein sen suurin tai vanhin yksilö. Suuri lauma jakaantuu usein kahdeksi laumaksi.
Naudat ääntelevät ammumisen lisäksi monella tavalla. Eurooppalaiset naudat ääntelevät enemmän kuin aasialaiset. Ääntelyllään naudat kutsuvat poikasiaan, kumppaneitaan ja tuttujaan. Ne ääntelevät, kun niillä on kipuja, tai nälkäisinä nähdessään maanviljelijän. Joskus lehmä ammuu ilman näkyvää syytä.
Lisääntyminen

Nuorten poikimattomien lehmien eli hiehojen annetaan paritella, eli ne astutetaan ensi kerran 14–21 kuukauden ikäisinä. Nautauros eli sonni tulee siitoskykyiseksi viimeistään yksivuotiaana, mutta yleensä sitä käytetään astutukseen vasta 1,5–3 vuoden ikäisenä. Hyvin yleinen siitosmenetelmä on ihmisen suorittama siemennesteen vienti naaraan sukuelimiin eli keinosiemennys. Naaraan kiima on noin neljän viikon välein, jos hedelmöittymistä ei ole tapahtunut. Kiima palaa poikimisen eli vasikan synnyttämisen jälkeen neljän viikon kuluttua. Sonni pystyy astumaan 80–100 lehmää vuodessa ja se säilyttää siitoskykynsä 12–15-vuotiaaksi. Naaraan tiineysaika eli kantoaika on keskimäärin 280 vuorokautta eli hieman yli 9 kuukautta, ja jälkeläisiä on tavallisesti yksi kerrallaan.
Emon annetaan aluksi imettää vasikkaansa, jotta tämä saisi emoltaan immuniteettia vahvistavia vasta-aineita. Lypsykarja imettää vain muutaman päivän, mutta lihakarja 4–6 kuukautta.
Lihaksi kasvatettavat sonnit kastroidaan muutaman viikon ikäisinä, sillä muuten niiden lihaan tulee sivumaku hormonien vaikutuksesta. Moni sonni teurastetaan heti syntymän jälkeen, ja osa sonneista pidetään siitossonneina.
Ravinto

Naudat ovat märehtijöitä, ja niiden maha on neliosainen. Naudan ravinto riippuu muun muassa sen rodusta ja käyttötarkoituksesta. Vapaasti laiduntava lypsykarja käyttää kahdeksan tuntia päivässä syömiseen ja lihakarja yhdeksän tuntia. Nauta kaluaa heinän viiden sentin korkuiseksi. Syödessään nauta yleensä seisoo ja märehtiessään se lepää. Märehtiessään nauta palauttaa syömänsä ruoan suuhunsa ja jatkaa sen hienontamista. Kun nauta ei laidunna, sitä ruokitaan rehulla, johon on lisätty vitamiineja ja kivennäisaineita.
Suomen peltopinta-alasta yli puolet käytetään nautakarjatalouteen eli erityisesti nautojen rehun tuotantoon.
Käyttö

Ihminen hyödyntää nautoja moneen tarkoitukseen. Naudasta saadaan muun muassa lihaa, maitoa ja nahkaa, ja sen lannasta saadaan lannoitetta ja polttoainetta. Työjuhtana nauta voi vetää painavampaa kuormaa kuin hevonen, vaikka se onkin hevosta hitaampi. Sonneja käytetään viihteellisissä rodeossa, härkätaistelussa ja härkäjuoksussa.
Joissain kulttuureissa on rajoituksia naudanlihan syönnin suhteen. Esimerkiksi hinduille lehmät ovat pyhiä eläimiä, eikä niitä näissä kulttuureissa saa syödä. Jos ihminen noudattaa tiettyä ravitsemuksellista elämäntapaa, voi siinä olla rajoituksia naudanlihan suhteen.
Nautakarjaa voidaan hyödyntää myös perinnebiotooppien ja maiseman hoitotarkoitukseen. Parhaiten tämän tyyppiseen laiduntamiseen sopivat hiehot ja paikoitellen myös ummessa (tiineyden loppuvaiheessa oleva lehmä jota ei lypsetä) olevat lehmät.