Chris Amon

| Chris Amon |
| --- | --- |
 Amon vuonna 1973.
Henkilötiedot
Kansalaisuus:   Uusi-Seelanti
Formula 1 -ura
Aktiivivuodet:  1963–1976
Talli(t):  Reg Parnell Racing, Ian Raby Racing, Cooper, Amon, Ferrari, March, Matra, Tecno, Tyrrell, BRM, Ensign, FWRC
Kilpailuja:  108 (97 starttia)
Maailman­mestaruuksia:  0
Voittoja:  0
Palkintosijoja:  11
Paalupaikkoja:  5
Nopeimpia kierroksia:  3
MM-pisteitä:  83
Ensimmäinen kilpailu:  Monacon Grand Prix 1963
Viimeinen kilpailu:  Kanadan Grand Prix 1976
  [ Muokkaa Wikidatassa ]   
Christopher Arthur Amon (20. heinäkuuta 1943 Bulls – 3. elokuuta 2016 Rotorua) oli uusiseelantilainen Formula 1 -kuljettaja.
Chris Amon oli menestyneimpiä niistä F1-kuljettajista, jotka eivät koskaan yltäneet osakilpailuvoittoon. Amon on menestynein uusiseelantilainen kuljettaja Denny Hulmen ja Bruce McLarenin jälkeen. Hän oli todellinen epäonnen soturi, the unluckiest hero, kuten häntä kutsuttiin. Amon ajoi Formula ykkösissä 14 kautta ja osallistui kaikkiaan 96 GP-kilpailuun. Hän saavutti kolme kakkossijaa ja kahdeksan kolmossijaa, mutta ei ensimmäistäkään voittoa. Hänelle kirjattiin viisi paalupaikkaa ja kolme kilpailun nopeinta kierrosta. MM-pisteitä hän keräsi kaikkiaan 83[lähde? ].
Amon oli kaikkien aikojen nuorimpia F1-kuljettajia ajaessaan ensimmäisen GP:nsä vain 19-vuotiaana. Todellisen mahdollisuutensa hän sai 1966, kun Ferrari palkkasi lupaavan nuorukaisen Lorenzo Bandinin, Mike Parkesin ja Ludovico Scarfiottin rinnalle kaudeksi 1967.[lähde? ]
Amon nousi ensimmäistä kertaa palkintokorokkeelle Monacossa 1967. Saavutusta ei Ferrarilla juhlittu, sillä Bandini ajoi samassa kisassa rajusti ulos ja menehtyi. Loppukauden ajan Amon oli Ferrarin ainoa kuljettaja, sillä myös Parkes loukkaantui ulosajossa, ja Scarfiotti vetäytyi sarjasta. Kauden saldoksi Amonille tuli MM-sarjassa 20 pistettä ja neljäs sija, paras sijoitus hänen F1-urallaan.[lähde? ]
Seuraavalla kaudella Amon ajoi kolme paalupaikkaa perätysten, mutta yhdessäkään näistä kisoista Ferrari ei kestänyt loppuun saakka.[lähde? ]
Italian Grand Prix 1971 oli yksi kaikkien aikojen tasaisimmista, viisi ensimmäistä autoa ylitti maalilinjan 0,6 sekunnin sisällä. Chris Amon Matrallaan jäi tästä joukosta puoli minuuttia, hän oli kuudes. Hän johti kisaa jo selvästi, mutta kun hän muutama kierros ennen ruutulippua yritti repäistä visiirinsä suojakalvoa irti, koko visiiri irtosi. Hänen oli pakko hidastaa vauhtiaan, ja viisi autoa pyyhkäisi hänen ohitseen.
Amon vaihtoi tallia usein (hän ajoi kaikkiaan 12 eri valmistajan palkkalistoilla), mitä pidetään yhtenä syynä siihen, ettei hän kyennyt voittoihin. Tallipäälliköt, jotka yrittävät pitää kiinni kuljettajistaan, muistuttavat usein Chris Amonin tapauksesta pyrkiessään todistelemaan, että tallinvaihto ei kannata. Lopulta Amon perusti omankin tallin, mutta hanke epäonnistui täysin.
F1-uransa ohella Amon ajoi urheiluautoluokissa ja onnistui muun muassa pääsemään Le Mansin 24 tunnin ajon voittajien joukkoon (1966 yhdessä Bruce McLarenin kanssa). Kaudella 1976 Amon keskeytti Saksan osakilpailussa, kun hän näki Niki Laudan Ferrarin ilmiliekeissä, mistä suivaantuneena Ensignin tallipäällikkö Morris Nunn antoi hänelle potkut, mutta osallistui vielä kauden aikana Kanadan osakilpailuun, josta vetäytyi aika-ajojen onnettomuustilanteen vuoksi. Amon lopetti kilpa-autoilijan uransa vuonna 1977 ja luovutti paikkansa Yhdysvaltojen CanAm-sarjassa lupaavalle kanadalaiselle Gilles Villeneuvelle. Tämä puolestaan siirtyi Formula ykkösiin vielä saman kauden lopulla.[lähde? ]
Amon kuoli 73-vuotiaana syöpään Rotoruan sairaalassa 3. elokuuta 2016.