stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Perälahti (Kangasala)

| Perälahti |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Kangasala
Koordinaatit:  61°28′36″N, 24°17′22″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Längelmäveden alue (35.72)
Laskujoki:  oja Hangaslahteen 
Järvinumero:  35.729.1.002
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  84,6 m  
Rantaviiva:  0,66 km  
Pinta-ala:  2,343 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiPerälahti 
Perälahti  on Pirkanmaalla Kangasalla Sahalahden kirkonkylässä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 2,3 hehtaaria ja se on 250 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Se sijaitsee Kirkkojärven ja Längelmäveden välissä Maamonvuoren juurella. Lammella ei ole kartan mukaan saaria ja se on autio. Sen rantaviivan pituus on 650 metriä ja sen lähiympäristössä sijaitsee neljä maatilaa. Lammelle ei tule teitä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Längelmäveden alueella (35.72), jonka Myllyojan valuma-alueeseen (35.729) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 84,6 metriä mpy. Lampeen on johdettu kolme johto-ojaa peltoaukealta ja sen oma lasku-uoma on perattu oja Hangaslahden järveen. Hangaslahdesta pääsee Myllyojaa myöten Längelmäveden Isoniemenselälle.
Historiaa

Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa järvi oli Kangaslahden peräosa (merkitty tosin torpan nimeksi), kun Längelmäveden pinta oli huomattavasti nykyistä korkeammalla. Kangaslahti yhtyi nykyiseen Kirkkojärveen (Iso Laks Sjö) johtavaan salmeen pohjoiseen työntyvänä haarana. Längelmäveden vedenpinta laski Kaivannon kanavan rakenteiden pettäessä vuonna 1830, jolloin vedenpinta aleni noin kaksi metriä  ja lahtikin maatui. Lahdenperälle jäi jäljelle kosteikko ja sen keskelle pieni lampi, jota kutsutaan Perälahdeksi. Vuoden 1957 peruskartassa oli lammen ympäristö kosteikkoa, jonne oli johdettu kolme metsä- ja pelto-ojaa. Kosteikkoa on myöhemmin kuivatettu perkamalla yhdysojaa ja siitä on raivattu peltomaata.
Smith/Kotzen

| Smith/Kotzen Adrian Smith ja Richie Kotzen |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : Turks- ja Caicossaarilla helmikuussa 2020
 Julkaistu: 26. maaliskuuta 2021
 Formaatti: CD, LP
 Tuottaja(t): Richie Kotzen ja Adrian Smith
 Tyylilaji: rock
 Kesto: 47.18
Listasijoitukset
  41. (albumilista)    7. (fyysinen albumilista)
Adrian Smithin ja Richie Kotzenin muut julkaisut
|   | Smith/Kotzen 2021 |   |
Smith/Kotzen on brittiläisen kitaristi Adrian Smithin ja yhdysvaltalaisen kitaristi Richie Kotzenin yhdessä levyttämä studioalbumi, joka on julkaistu 26. maaliskuuta 2021. Albumin tuottivat Kotzen ja Smith, ja sen miksasi Kevin Shirley.
Adrian Smith ja Richie Kotzen äänittivät albumin vuoden 2020 helmikuussa Turks- ja Caicossaarilla. He soittavat yhdessä lähes kaikki albumilla kuultavat instrumentit, lukuun ottamatta muutaman albumin kappaleen rumpuosuuksia; kappaleessa ”Solar Fire” soittaa Smithin Iron Maiden -yhtyetoveri Nicko McBrain, ja kappaleissa ”You You Don’t Know Me”, ”I Wanna Stay” ja ”‘Til Tomorrow” puolestaan Kotzenin pitkäaikainen yhteistyökumppani Tal Bergman.
Smith ja Kotzen kirjoittivat albumin kaikki yhdeksän kappaletta yhdessä. Albumi edustaa musiikilliselta tyyliltään 1970-luvun perinteistä rockia, jossa yhdistyvät vaikutteet bluesista, hard rockista sekä perinteisestä rhythm and bluesista.
Albumin kappaleista avausraita ”Taking My Chances” julkaistiin singlenä 10. joulukuuta 2020. Kappale julkaistiin myöhemmin myös musiikkivideona 27. tammikuuta 2021.
Kappalelista

|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Kesto |  |  |  |  |  |  |  |
| 1. | Taking My Chances | 4.46 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Running | 4.19 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Scars | 6.18 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Some People | 4.22 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Glory Road | 4.54 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Solar Fire | 4.29 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | You Don’t Know Me | 7.14 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | I Wanna Stay | 5.13 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | ‘Til Tomorrow | 5.39 |  |  |  |  |  |  |  |
Steve Konowalchuk

| Steve Konowalchuk> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 11. marraskuuta 1972 (ikä 51) Salt Lake City, Utah
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  vasen laitahyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  185 cm
Paino:  88 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1992–2006
Seurat:  Washington Capitals (NHL) Colorado Avalanche (NHL)
NHL-varaus:  58. varaus, 1991 Washington Capitals
| Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten jääkiekko.World Cup  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten jääkiekko.World Cup  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten jääkiekko.World Cup  | Maa:   Yhdysvallat> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | World Cup 1996 |  |  |
| Nuorten MM-kilpailut  | Nuorten MM-kilpailut  | Nuorten MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Saksa 1992 |  |  |
Steven Konowalchuk (s. 11. marraskuuta 1972 Salt Lake City, Utah, Yhdysvallat) on uransa lopettanut yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä.
Washington Capitals varasi Konowalchukin vuoden 1991 NHL:n varaustilaisuudessa kolmannella kierroksella varausvuorolla 58.
Konowalchuk debytoi NHL:ssä kaudella 1991–1992 hänet varanneessa Washingtonissa pelaten yhden ottelun runkosarjassa. Seuraavalla kaudella Konowalchuk teki 36:ssa runkosarjan ottelussa tehopisteet 4+7=11. Konowalchuk pelasi Washingtonissa kolmetoista kautta vuosina 1991–2004 ja toimi joukkueen kapteenina kaudet 2001–2003.
22. lokakuuta 2003 Konowalchuk kaupattiin Colorado Avalancheen vaihdossa Bates Battagliaan ja Jonas Johanssoniin. Konowalchuk pelasi Coloradossa kaksi kautta ennen kuin ilmoitti lopettavansa uransa sydänongelmien takia syyskuussa 2006.
Konowalchuk toimi vuodesta 2009 alkaen Joe Saccon apuvalmentajana Coloradossa, kunnes siirtyi vuonna 2011 juniorisarja WHL:ssä pelaavan Seattle Thunderbirdsin päävalmentajaksi.
Stadium of Light

| Stadium of Light |
| --- | --- |

Rakennuksen tiedot
Sijainti:  Sunderland, Englanti
Koordinaatit:  54°54′51.90″N, 1°23′17.43″W
Avattu:  1997
Omistaja:  Sunderland AFC
Kenttä:  Nurmi
Kustannukset:  27 miljoonaa puntaa + 7 miljoonaa laajennukseen
Käyttäjät
 Sunderland AFC 
Katsojakapasiteetti
 48 707 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Stadium of Light on jalkapallostadion Sunderlandissa, Englannissa ja se avattiin vuonna 1997. Noin 49 000-paikkainen Stadium of Light on Sunderlandin kotistadion. Stadionilla on pelattu myös kaksi Englannin maajoukkueen ottelua.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kuvia BBC:n sivuilla
Englannin Valioliigan stadionit kaudella 2014–2015
Anfield
Boleyn Ground
Britannia Stadium
City of Manchester Stadium
Emirates Stadium
Goodison Park
KC Stadium
King Power Stadium
Liberty Stadium
Loftus Road
Old Trafford
St James’ Park
St Mary’s Stadium
Selhurst Park
Stadium of Light
Stamford Bridge
The Hawthorns
Turf Moor
Villa Park
White Hart Lane
Stadiumx

| Stadiumx> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Ammatti:  DJ:t, musiikkituottajat
Muusikko
Aktiivisena:  2009–
Tyylilajit:  progressiivinen house, electro house, future house
Levy-yhtiöt:  Protocol Recordings, Armada Music, TurnItUp Muzik, OneLove, Spinnin’ Records
Aiheesta muualla
Kotisivut
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Stadiumx on unkarilainen DJ-tuottajaduo, joka soittaa ja tuottaa progressiivista housemusiikkia. Duon jäsenet ovat David (Dávid Nagy) ja Sully (Zsolt Milichovszki). Heidät tunnetaan parhaiten vuonna 2014 julkaistusta kappaleesta "Howl At The Moon" josta tuli Nicky Romeron avustuksella kansainvälinen menestys. Oman tuotantonsa lisäksi he ovat tehneet miksauksia muun muassa David Guettan, Cash Cashin ja Sultanin kappaleille.
Diskografia > Singlet

Howl At The Moon (Taylr Reneen kanssa) (2014)
Rollerkraft (Muzzaikin kanssa) (2014)
Ghost (Tom Swoon kanssa, mukana Rico & Miella) (2014)
Wonderland (mukana Angelika Wee) (2015)
Time Is On Your Side (Dzaskon kanssa, mukana Delaney Jane) (2015)
Glare (Metrushin kanssa) (2015)
Harmony (Nicky Romeron kanssa) (2015)
Mombasa (2016)
So Much Love (Muzzaikin kanssa) (2016)
Another Life - Official Balaton Sound 2016 Anthem (Baha & Markquisin kanssa, mukana Delaney Jane) (2016)
Deeper (Syskeyn kanssa) (2016)
MASS (Metrushin kanssa) (2016)
I Feel It All (Dzaskon kanssa) (2017)
Last Night A D.J. Saved My Life (Muzzaikin kanssa) (2017)
The Fall (mukana Bishop) (2017)
Those Were The Days (Marc Scibilian kanssa) (2017)
Spacebird (Metrushin kanssa) (2017)
It's Not Right But It's Okay (2017)
Dangerous Vibes (Going Deeperin kanssa, mukana MC Flipside) (2018)
Thinking Of You (2018)
Legend (2018)
Do It Again (Metrushin kanssa, mukana BISHØP) (2018)
Rise (Nicky Romeron kanssa, mukana Matluck) (2018)
Want You (2018)
Overload (Minguen kanssa) (2019)
Love You Forever (Nicky Romeron kanssa, mukana Sam Martin) (2019)
Getting Late (mukana Bishøp) (2019)
Touch My Soul (2019)
Where Are You Now (2019)
We Are Life (Sebastian Wiben kanssa, mukana Mingue) (2019)
Sweet Harmony (Luxin kanssa) (2020)
Käännös suomeksi
Soodavesi

Lasi soodavettä.
Soodavesi (tunnetaan myös hiilihapotettuna vetenä) on vettä, johon on liuennut hiilidioksidikaasua paineen alla. Joissain näissä on lisäaineita kuten natriumkloridia, natriumbikarbonaattia tai vastaavaa. Suurin osa soodavedestä myydään pulloissa mineraalivetenä ja hiilihappoa sisältävinä juomina kuten virvoitusjuomina. Soodavettä on kuitenkin helppo valmistaa myös kotona.
Terveysvaikutukset

Tutkimusten mukaan soodavedellä näyttää olevan vain vähän vaikutusta terveyteen. Vaikka hiilihapotettu vesi on hieman hapanta, tämän happamuuden kuitenkin neutralisoi sylki.
Soodavesi saattaa lisätä ärtyneen suolen oireita kuten muun muassa turvotusta sekä ilmavaivoja hiilidioksidin vapautumisen takia ruoansulatuskanavassa. Soodavedellä ei tosin ole vaikutusta refluksitautiin. On alustavaa näyttöä siitä, että hiilihapotettu vesi saattaa helpottaa ummetusta, jos ihminen on kärsinyt halvauksesta. Joissakin soodavesissä on lisättyä natriumia, jolloin ne voivat olla ongelmallista niille, joilla on vähäsuolainen ruokavalio. [lähde? ]
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Soodavesi Wikimedia Commonsissa
Sirens

Sirens voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Seireenit (Sirens), John Duiganin ohjaama elokuva vuodelta 1994
Sirens – petoksen jäljet (Sirens), John Sacret Youngin ohjaama televisioelokuva vuodelta 1999
Sirens, Savatagen albumi vuodelta 1983
Sirens, Astarten albumi vuodelta 2004
Sirens, May Jailerin julkaisematon demoalbumi vuosilta 2005–2006.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Sirens”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Sorel-Tracy Éperviers

| Sorel-Tracy Éperviers |
| --- | --- |

Perustettu:  1996
Entiset nimet:  Saint-Gabriel Blizzard (1996–1998) Joliette Blizzard (1998–2002) Joliette Mission (2000–2002) Saint-Jean-sur-Richelieu Mission (2002–2004) Sorel Mission (2004–2008) Ei toiminut (2008–2010) Sorel-Tracy GCI (2010–2011) Sorel-Tracy HC Carvena (2011–2013) Sorel-Tracy Éperviers (2013– ) 
Kaupunki:  Sorel-Tracy, Quebec
Kotiareena:  Colisée Cardin
Sarjataso:  LNAH
Värit:                
Toimitusjohtaja:  Christian Deschênes
Päävalmentaja:  Francis Breault
Omistaja:  Christian Deschênes Grégory Dupré Steven Low Yanick Lévesque Jean-Guy Poirier Sylvain Descheneaux Alain Brousseau Jean-François Cartier 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Sorel-Tracy Éperviers on kanadalainen jääkiekkoseura, joka on kotoisin Sorel-Tracysta Quebecista. 
Se pelaa LNAH-liigaa.
Aiheesta muualla

Sorel-Tracy Éperviersin verkkosivut (ranskaksi)
Standardikirjasto

Standardikirjasto (engl. Standard library) on tietotekniikassa ohjelmointikielen mukana tuleva kokoelma yleisesti käytettyjä aliohjelmia tai luokkia. Standardikirjasto sisältää samat aliohjelmat valmistajasta riippumatta. Tämä mahdollistaa sen, että standardikirjastoa käyttävä ohjelma toimii samalla tavalla riippumatta siitä kenen valmistajan kirjastoa käytetään.
Eri ohjelmistokielien standardikirjastot ovat erilaisia ja sisältävät eri asioiden toteutuksia.
Songdo

Songdo on kaupunki Etelä-Koreassa. Se sijaitsee Incheon maakunnassa Soulin naapurissa. Songdo on älykaupungin pioneeri.
Songdo on rakennettu mereltä vallatulla maa-alueelle. Sen rakentaminen aloittiin 2001, ja sen piti valmistua 2015 mutta valmistuminen on hidastunut. Vuoteen 2018 mennessä kaupunkiin oli muuttanut vain 100 000 asukasta - kolmannes suunnitellusta määrästä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Songdo Wikimedia Commonsissa
St. Lawrence

St. Lawrence eli Saint Lawrence tarkoittaa seuraavia asioita:
St. Lawrence, joki Pohjois-Amerikassa
St. Lawrence, lahti Atlantin valtameressä
St. Lawrencen vesitie (Saint Lawrence Seaway)
St. Lawrencen kansallispuisto, kansallispuisto Kanadassa
St. Lawrence, Alaskaan kuuluva saari Beringinmeressä
USS St.Lawrence, yhdysvaltalainen sotalaiva 1800-luvulla
St. Lawrence, golfkenttä Lohjalla
St Lawrence Ground, krikettikenttä Canterburyssä, Englannissa
Pyhä Laurentius (engl. St. Lawrence), Rooman kirkon diakoni.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”St. Lawrence”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Steve Lacy

| Steve Lacy |
| --- | --- |
 Steve Lacy esiintymässä vuonna 1976.
Henkilötiedot
Syntynyt: 23. heinäkuuta 1934
Kuollut: 4. kesäkuuta 2004 (69 vuotta)
Ammatti:  muusikko, säveltäjä
Muusikko
Taiteilijanimi:  Steve Lacy 
Aktiivisena:  1956–2004
Tyylilajit:  jazz, dixieland, free jazz
Soittimet:  saksofoni
Levy-yhtiöt:  BYG Actuel, Candid Records ja ESP-Disk 
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Steven Norman ”Steve” Lackritz eli Lacy (23. heinäkuuta 1934 – 4. kesäkuuta 2004) oli yhdysvaltalainen jazz-saksofonisti, joka soitti pelkästään sopraanosaksofonia.
Lacy syntyi New Yorkissa juutalaiseen sukuun. Hän vaihtoi piano-opinnot sopraanosaksofoniin kuultuaan Sidney Bechet’tä. Hän aloitti uransa dixielandin soittajana, mutta löysi jo pian avantgarden. Hän tuli tunnetuksi varsinkin Thelonious Monkin tuotantoa tulkitsemalla; usein hänen kanssaan teki tällä alueella yhteistyötä pasunisti Roswell Rudd. Hän myös sävelsi itse.
Lacy vieraili Euroopassa ensimmäistä kertaa vuonna 1965. Tuon Kööpenhaminan-matkan jälkeen hän siirtyi Italiaan, jossa hän perusti oman kvartettinsa Enrico Ravan, Johnny Dyanin ja Louis Moholon kanssa. Pikaisesti New Yorkiin palattuaan hän palasi Italiaan ja asettui vuonna 1970 Pariisiin, jossa hän eli lähes koko loppuikänsä.
1970–1990-luvuilla Steve Lacy tuli tunnetuksi varsinkin sekstettinsä kanssa tekemistään levytyksistä. Sekstettiin kuuluivat aluksi muun muassa saksofonisti Steve Potts, pianisti Bobby Few ja sellisti-laulaja Irene Aebi, ja myöhempiä jäseniä olivat muun muassa basisti Jean-Jacques Avenel ja rumpali John Betsch. Kiinnostus runouteen näkyy ajoittain myös hänen musiikissaan. Sekstettinsä ulkopuolella hän teki usein yhteistyötä pianistien Eric Watsonin ja Mal Waldronin kanssa.
Lacy palasi Yhdysvaltoihin vuonna 2002. Hän aloitti opettamisen New England Conservatory of Musicissa, mutta sairastui elokuussa 2003 maksasyöpään, johon hän kuoli 4. kesäkuuta 2004 69 vuoden iässä.
Aiheesta muualla

Steve Lacyn muistokirjoitus Helsingin Sanomissa[vanhentunut linkki]
Sininen taivas

| Sininen taivas> Blue Sky |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Tony Richardson
Käsikirjoittaja:   Rama Laurie Stagner  Arlene Sarner  Jerry Leichtling 
Tuottaja:  Robert H. Solo
Säveltäjä:  Jack Nitzsche
Kuvaaja:  Steve Yaconelli
Pääosat:   Jessica Lange  Tommy Lee Jones  Powers Boothe 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Orion Pictures Corporation
Levittäjä:  Artisan Entertainment Netflix
Ensi-ilta:  1994
Kesto:  101 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sininen taivas (Blue Sky) on vuonna 1994 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen romanttinen draamaelokuva. Sen on ohjannut Tony Richardson, jolle elokuva jäi viimeiseksi ennen kuolemaansa. Elokuvan pääosissa näyttelevät Jessica Lange, Tommy Lee Jones, Powers Boothe, Carrie Snodgress, Amy Locane ja Chris O’Donnell.
Sininen taivas -elokuvan tapahtumat sijoittuvat vuoteen 1962. Se kertoo armeijan insinööriupseerista, josta oma suorapuheisuus ja vaimon maanis-depressiivinen käyttäytyminen ovat tehneet hänestä armeijan hylkiön. Elokuva valmistui jo vuonna 1991, mutta alkuperäisen elokuvayhtiön konkurssi siirsi elokuvan ilmestymisen vuoteen 1994.
Jessica Lange palkittiin roolistaan parhaan naispääosan Oscarilla ja Golden Globella.
Rooliluettelo

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Jessica Lange  | … |  Carly Marshall   |
|  Tommy Lee Jones  | … |  Hank Marshall   |
|  Powers Boothe  | … |  Vince Johnson   |
|  Carrie Snodgress  | … |  Vera Johnson   |
|  Amy Locane  | … |  Alex Marshall   |
|  Chris O'Donnell  | … |  Glenn Johnson   |
|  Mitchell Ryan  | … |  Ray Stevens   |
|  Dale Dye  | … |  eversti Mike Anwalt   |
|  Tim Scott  | … |  Ned Owens   |
|  Annie Ross  | … |  Lydia   |
|  Anna Klemp  | … |  Becky Marshall   |
|  Timothy Scott  | … |  Ned Owens   |
Lähde:
Aiheesta muualla

Ramon, Alex: Blue Sky: the 1990s nuclear drama that won Jessica Lange her second Oscar British Film Institute – BFI.  19.1.2021. Viitattu 11.7.2022. (englanniksi)
McCarthy, Todd: Blue Sky Variety.  12.9.1994. Viitattu 11.7.2022. (englanniksi)
Ebert, Roger: Blue Sky RogerEbert.com.  16.9.1994. Viitattu 11.7.2022. (englanniksi)
Smite and Ignite

| Smite and Ignite Pentakill |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 3. kesäkuuta 2014 (Digi) Kesäkuu 2014 (CD)
 Formaatti: CD, Digitaalinen lataus
 Tyylilaji: Heavy Metal
 Kesto: 29.25
 Levy-yhtiö: RIOT
Smite and Ignite on kuvitteellisen heavy metal-yhtye Pentakillin debyyttialbumi. Sen julkaisi RIOT Records digitaalisesti ladattavana 3. kesäkuuta 2014 ja julkaistiin CD:nä muutaman viikon kuluttua digitaalisen version julkaisuajankohdasta. Albumi sisältää yhteensä kahdeksan kappaletta, jotka on nimetty League of Legends-peliin sisällytettyjen keräilyesineiden ja avusteiden pohjalta. Albumi sisältää esimerkiksi Jørn Landen ja ZP Theartin lauluesityksiä sekä Derek Sherinianin instumentaalisia esityksiä. "Smite and Ignite" ei ole onnistunut pääsemään lainkaan listoille.
Kappaleet

Lightbringer – 4.56
Deathfire Grasp – 4.00
Ohmwrecker – 5.18
Last Whisper – 3.37
The Hex Core – 4.33
The Prophecy – 0.47
Thornmail – 3.43
Orb of Winter – 3.31
Arvostelut

Metal Observer: 5/10
Metal Temple: 5/10
Suliskongen

Suliskongen
| --- | --- |
Sijainti:  Nordland,  Norja
Vuoristo:  Skandit
Korkeus merenpinnasta:  1 908 m
Prominenssi:  1 009  m 
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Suliskongen (myös Sulitjelmakongen) on Nordlandin läänin toiseksi korkein vuori, Fausken kunnassa, Norjassa. Huipun korkeus merenpinnan tasosta on 1 908 metriä. Se on osa Skandien vuoristoa ja sijaitsee lähellä Ruotsin rajaa.
Sulima

| Sulima |
| --- | --- |
 Sulima
 Koordinaatit: 6°58′10″N, 11°34′30″W 
Valtio:   Sierra Leone
Maakunta:  Eteläinen maakunta
Piirikunta:  Pujehunin piirikunta
Aikavyöhyke:  UTC-5
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Sulima on kaupunki Sierra Leonen äärimmäisessä etelässä. Kaupunki sijaitsee Moa-joen suulla. Alun perin kauppapaikkana 1800-luvulla toimineella Sulimalla on suuri väestö naapurimaasta Liberiasta muuttaneita pakolaisia.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Sulima, Sierra Leone
Stusnäs

Stusnäs on maarekisterikylä Kemiönsaaren kunnassa. Kylä sijaitsee kunnan länsiosassa Dragsfjärdissä.
Stusnäs muodostuu kylän kantatilan Västergårdin maista. Kylässä on kantatilan lisäksi muutama 1930-luvun merenrantahuvila. Stusnäs sijaitsee Genbölen pohjoispuolella Norrfjärdenin itärannalla. Osa kylän rannoista on suojeltu. Valtaosa Stusnäsin alueesta on metsää peltojen sijoittuessa Västergårdin ympärille.
Sook-Yin Lee

Sook-Yin Lee
Sook-Yin Lee on kanadalainen muusikko, näyttelijä ja mediapersoona. Hänet tunnetaan parhaiten Shortbus-elokuvan pääroolista.
Lee oli 1990-luvulla laulajana vancouverilaisessa vaihtoehtorock-yhtyeessä Bob's Your Uncle. Kun yhtye hajosi, Lee lähti soolouralle. Hän julkaisi useita sooloalbumeja ja näytteli teatteri-, elokuva- ja televisioprojekteissa.
Lee työskenteli VJ:nä MuchMusic-kanavalla vuosina 1995–2001. Hän juonsi muun muassa päivittäistä vaihtoehtomusiikin ohjelmaa The Wedge. Vuonna 2002 hänet valittiin juontamaan CBC Radio Onen populaarikulttuuriohjelmaa Definitely Not the Opera.
Vuonna 2003 hän päätyi keskelle kiistaa, kun CBC uhkasi erottaa hänet, koska hänet oli otettu pääosaan John Cameron Mitchellin elokuvaan Shortbus, jossa hän harrastaa seksiä ja masturboi valkokankaalla. Kun heidän tilanteensa sai huonoa julkisuutta, ja useat tunnetut henkilöt, kuten ohjaaja Francis Ford Coppola, R.E.M.-yhtyeen Michael Stipe, näyttelijä Julianne Moore ja taiteilija-muusikko Yoko Ono tulivat heidän puolelleen, CBC luovutti.
Lee on määritellyt itsensä biseksuaaliksi.
Filmografia

Green Dolphin Beat (1994)
Bad Company (1995)
Sliders (1995, televisiosarja)
Boy Meets Girl (1998)
Hedwig and the Angry Inch (2001)
The Art of Woo (2001)
3 Needles (2005)
Shortbus (2006)
Diskografia

Lavinia's Tongue (1994)
Wigs 'n Guns (1996)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Sook-Yin Lee CBC Radion sivuilla (englanniksi)
Sook-Yin Lee Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Peugeot Speedfight

Peugeot Speedfightin ajovalot
Peugeot Speedfight 2
Peugeot Speedfight on ranskalaisen Peugeot'n valmistama skootterimalli, jota myydään myös moposkootterina.
Historia

Peugeot Speedfight tuli markkinoille vuonna 1997. Tunnusomaista modernille Peugeotille oli yksipuolinen Single Arm -etujousitus. Uudelle vuosituhannelle tultaessa konseptia päivitettiin tuoreemmaksi uusilla väreillä, uudella etuvaloumpiolla halogeenivaloineen sekä mittariston, keulan ja perän tyylittelyllä. Näillä muutoksilla päivitetty malli Speedfight 2, esiteltiin ensimmäisen kerran vuonna 2000.
Tekniikka

Speedfightia valmistetaan 50-kuutioisella mopokoneella ja 100-kuutioisella kevariluokan moottorilla. 50cc-malli on saatavilla nestejäähdytteisenä (Liquid cooled/LC) sekä ilmajäähdytteisenä (Air cooled/AC). Kevytmoottoripyöräksi luokiteltavaa 100-kuutioista valmistetaan vain ilmajäähdytteisenä. Moottorit ovat Peugeotin omaa tuotantoa ja jäähdytystapaa sekä iskutilavuutta lukuun ottamatta lähes identtisiä. Kaasuttimena on kaikissa malleissa Gurtner, 50cc-malleissa 12,5mm ja 100cc-mallissa 17,5mm. Mopomallin vakiopääsuutinkoko on vaihdellut noin välillä 50-70. Speedfightin voimansiirto on skootterityyliin CVT-tyyppinen eli variaattori, johon kuuluu etuvariaattori rullineen, hihna ja keskipakokytkin vastapainejousineen. Mopomallin tehoja on rajoitettu pakoputken hukkaputkella sekä vaikutukseltaan mitättömällä ilmanoton kuristuksella. Nopeus on säädetty 45 kmh-rajan sisälle variaattorin rullakuppiin kiinnitetyllä rajoitinlevyllä, joka poikkeaa yleisesti moposkoottereistä käytetystä, variaattorin liukuholkin päälle sijoittuvasta sormusmaisesta rajoittimesta. Painoa skootterilla on 99-101 kg mallista riippuen. Vanteet ovat alumiinia ja kooltaan 12-tuumaiset.