stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Emmylou Harris
Ura > Nousu country folkin huipulle

Harrisin taustalla oli nyt oma yhtye Angel Band ja levysopimus Reprise Recordsin kanssa. Harris meni vuonna 1977 naimisiin Pieces of the Sky -albumin tuottaneen Brian Ahernin kanssa. Tämä tuotti myös kymmenen seuraavaa Harrisin albumia. Harrisin toinen levy Elite Hotel (1976) nosti hänet Yhdysvaltain johtaviin country folk -esiintyjiin. Hän voitti siitä Grammy-palkinnon parhaana countrymusiikin naisesiintyjänä. Kaksi albumin singleistä nousi myös listakärkeen.
Harrisin 1970-luvun albumeita olivat Luxury Liner (1977), Quarter Moon in a Ten Cent Town (1978), Profile: The Best of Emmylou Harris (1979) ja Blue Kentucky Girl (1979). Viimeksi mainitusta hän voitti toisen Grammynsä. Harris jätti odottaessaan toista lastaan vuonna 1979 keikkailun, mutta julkaisi joulualbumin Light of the Stable. Harris julkaisi vuonna 1980 akustisen bluegrass-albumin Roses in the Snow ja aiemmilta levyiltä poisjätetyistä kappaleista koostuneen Evangelinen (1981). Harrisin ura kääntyi hieman laskuvaiheeseen, kun hänen yhtyeestään useampi lähti soolouralle ja hänen liittonsa Ahernin kanssa alkoi säröillä. He erosivat vuonna 1983, ja Harris muutti Nashvilleen. Harrisin albumit Cimarron (1981) ja White Shoes (1982) eivät olleet menestyneet.
Ura > Uusi suunta

Harris yhdisti 1980-luvun puolivälissä voimansa laulaja-lauluntekijä Paul Kennerleyn kanssa. Harrisin seuraava albumi oli semiomaelämäkerrallinen The Ballad of Sally Rose (1985), joka myi keskinkertaisesti mutta joka oli käänteentekevä Harrisin omalle uralle. Hänen musiikissaan alkoi kuulla omintakainen sekoitus poppia, folkia, gospelia, bluesia ja perinteistä countryä. Harris ja Kennerley menivät vuoden 1985 kiertueen jälkeen naimisiin.
Harris julkaisi sooloalbumien Thirteen (1986) ja The Angel Band (1987) jälkeen yhteistuotannon Trio (1987), jolla olivat mukana Dolly Parton ja Linda Ronstadt. Albumista tuli Harrisin myydyin, ja sillä oli useita menestyskappaleita. Trion jälkeen sooloalbumin Bluebird (1988). Harrisin 1990-luvun ensimmäiset levytykset olivat Brand New Dance (1990) ja Duets, joka oli kokoelma Harrisin vanhoja hittejä. Harrisin uran toinen konserttitallenne oli At the Ryman (1992). Seuraavana vuonna hän lähti Repreiselta Asylum Recordsille ja erosi Kennerleystä.
Harris julkaisi Asylumille albumit Cowgirl’s Prayer (1993) ja Songs of the West (1994). Vuonna 1996 ilmestynyt Wrecking Ball oli kokeellisempi kuin Harrisin aiemmat albumit. Sen tuotti Daniel Lanois, ja se oli rock-painotteinen. Albumi menestyi kaupallisesti, ja Harris palkittiin siitä parhaan nykyfolk-albumin Grammyllä. Albumin julkaisukiertueen yhteydessä Harris vieraili ensi kertaa myös Suomessa ja konsertoi Vanhalla ylioppilastalolla Helsingissä elokuussa 1996.
Wrecking Ballia seurasivat vuosina 1998 ja 1999 Spyboy, Trio II ja Western Wall: The Tucson Sessions. Trio II oli tehty taas yhteistyössä Dolly Partonin ja Linda Ronstadtin ja Western Wall Ronstadtin kanssa.
Harrisin vuonna 2000 julkaistu Red Dirt Girl oli viiteen vuoteen ensimmäinen albumi, jolla oli kokonaan uutta materiaalia. Sillä oli mukana muun muassa Bruce Springsteen, Patti Scialfa ja Dave Matthews. Stumble into Grace ilmestyi vuonna 2003, ja elokuvan Ystäväni Winn-Dixie soundtrackille Harris teki yhteistyötä Shawn Colvinin ja Rachel Portmanin kanssa.
Harris valittiin vuonna 2008 Country Music Hall of Fameen. Kolme vuotta myöhemmin hän julkaisi albumin Hard Bargain, joka oli kunnianosoitus Harrisin vanhalle mentorille Gram Parsonsille. Rodney Crowellin kanssa tehty duettoalbumi Old Yellow Moon (2013) voitti parhaan Americana-albumin Grammyn. Harris ja Crowell levyttivät yhdessä myös albumin The Traveling Kind (2015).
Levytykset > Soololevyt

Gliding Bird (Jubilee) 1969
Pieces of the Sky (Reprise/Warner Bros.) 1975
Elite Hotel (Reprise/Warner Bros.) 1975
Luxury Liner (Warner Bros.) 1977
Quarter Moon in a Ten Cent Town (Warner Bros.) 1978
Blue Kentucky Girl (Warner Bros.) 1979
Light of the Stable (joululevy) (Warner Bros.) 1979
Roses in the Snow (Warner Bros.) 1980
Evangeline (Warner Bros.) 1981
Cimarron (Warner Bros.) 1981
Last Date (live) (Warner Bros.) 1982
White Shoes (Warner Bros.) 1983
The Ballad of Sally Rose (Warner Bros.) 1985
Thirteen (Warner Bros.) 1986
Angel Band (Warner Bros.) 1987
Bluebird (Reprise/Warner Bros.) 1989
Brand New Dance (Reprise/Warner Bros.) 1990
At the Ryman (live with The Nash Ramblers) (Warner Bros.) 1992
Cowgirl's Prayer (Elektra/Warner Bros.) 1993
Wrecking Ball (Asylum/Warner Bros.) 1995
Spyboy (live) (Eminent) 1998
Red Dirt Girl (Nonesuch/Warner Bros.) 2000
Stumble into Grace (Nonesuch/Warner Bros.) 2003
All I Intended to Be  2008
Hard Bargain 2011.
Levytykset > Kokoelmat

Profile - The Best of Emmylou Harris (Warner Bros.) 1979
Profile II - The Best of Emmylou Harris (Warner Bros.) 1984
Duets (Warner Bros.) 1990
Portraits (3 levyn boksi) (Warner Bros.) 1996
Anthology (2 levyn boksi) (Warner Bros.) 2001
Return of the Grievous Angel: A Tribute to Gram Parsons – "She" The Pretendersien kanssa, "Sin City" Beckin kanssa; "Juanita" Sheryl Crowin kanssa sekä "Return of the Grievous Angel" Ryan Adamsin kansa.
The Very Best of Emmylou Harris: Heartaches and Highways (Rhino Entertainment) 2005
Brokeback Mountain – "A Love That Will Never Grow Old", joka voitti Golden Globe-palkinnon parhaasta alkuperäisestä laulusta 2005
Songbird: Rare Tracks and Forgotten Gems 2007.
Levytykset > Muiden artistien kanssa

Trio (Dolly Partonin ja  Linda Ronstadtin kanssa), (Warner Bros.) 1987
Other Voices, Other Rooms (Nanci Griffithin kanssa), (Elektra) 1993
Teatro (Willie Nelsonin kanssa), (Island) 1996
Trio 2 (Dolly Partonin ja  Linda Ronstadtin kanssa) (Elektra) 1999
Western Wall: The Tucson Sessions (Linda Ronstadtin kanssa) (Elektra) 1999
"Resplendent" (Bill Mallonee and Vigilantes of Love -yhtyeen kanssa) levyllä Audible Sigh (Compass) 2000
"Lost on the River" ja "Alone and Forsaken"  (Mark Knopflerin kanssa) levyllä Timeless: A Tribute to Hank Williams (Universal) 2001
"Comin' Around" (Steve Earlen kanssa) Earlen levyllä The Revolution Starts Now (Artemis Records) 2004
"We Are Nowhere and It's Now," "Old Soul Song (For the New World Order)," ja "Landlocked Blues" (Conor Oberstin kanssa) levyllä I'm Wide Awake, It's Morning by Bright Eyes. (Saddle Creek) (2005)
All the Roadrunning (Mark Knopflerin kanssa) 2006.  Mercury Records.
Real Live Roadrunning (Mark Knopflerin kanssa), marraskuussa 2006
Old Yellow Moon (Rodney Crowellin kanssa) 2013
The Traveling Kind (Rodney Crowellin kanssa) 2015
The Complete Trio Collection (Dolly Partonin ja Linda Ronstadtin kanssa) 2016.
Jääpallon maailmanmestaruuskilpailut 2004

Jääpallon maailmanmestaruuskilpailut 2004 olivat kautta aikain 24. Jääpallon maailmanmestaruuskilpailut. Mukana oli yhteensä 11 joukkuetta, A-sarjassa 5 ja B-sarjassa 6 joukkuetta. Kisat jaettiin kahden järjestäjämaan kesken, A-sarja pelattiin Ruotsissa ja B-sarja Unkarissa.
Maailmanmestaruuden voitti Suomi, mestaruus oli maan historian ensimmäinen. Ensimmäisen ja toistaiseksi myös ainoan jääpallon maailmanmestaruuden voitti joku muu maa kuin Ruotsi tai Venäjä, tai sen edeltäjä Neuvostoliitto. Västeråsissa pelattu loppuottelu ratkesi jatkoajalla. Ruotsi karkasi ottelun toisella puoliajalla jo kolmen maalin johtoon, mutta Suomi kiri tasoihin. Jatkoajalla ratkaisevan maalin teki Sami Laakkonen.
A-sarja

|  Joukkue   |  O |  V |  T |  H |  TM  |  PM  |  ME  |  P  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Ruotsi | 4 | 3 | 1 | 0 | 31 | 12 | +19 | 7 |
|  Venäjä | 4 | 2 | 0 | 2 | 22 | 14 | +8 | 4 |
|  Suomi | 4 | 2 | 0 | 2 | 13 | 20 | -7 | 4 |
|  Kazakstan | 4 | 1 | 1 | 2 | 16 | 31 | -15 | 3 |
|  Norja | 4 | 0 | 2 | 2 | 16 | 21 | -5 | 2 |
Mitalistijoukkueet

| --- | --- |
Kultaa::  Suomi  Pasi Hiekkanen,  Timo Oksanen,  Petteri Lampinen,  Ville Aaltonen, Markus Hiukka,  Kimmo Huotelin,  Vesa Vuokila, Samuli Niskanen,  Janne Väkiparta,  Mika Mutikainen,  Jarno Väkiparta, Marko Miinala, Iivo Wegelius,  Sami Laakkonen,  Ari Holopainen,  Mikko Aarni, 
Hopeaa::  Ruotsi  Andreas Bergwall, Daniel Kjörling,  Stefan Jonsson, Marcus Bergwall,  Anders Östling,  Anders Bruun, Göran Rosendahl, Daniel Eriksson,  Henrik Hagberg, Stefan Erixon,  Andreas Eskhult, Stefan Söderholm, Magnus Muhrén,  Patrik Nilsson, Patrik Södergren, Michael Carlsson
Pronssia::  Venäjä  Vjatšeslav Rjabov,  Aleksandr Jevtin,  Aleksei Štšeglov,  Oleg Tšubinski, Dmitri Popov,  Sergei Dubinin,  Aleksandr Tjukavin, Aleksei Mjasojedov, Sergei Bolšakov, Jevgeni Švetsov, Dmitri Saveljev,  Vjatšeslav Morzovik, Sergei Obuhov, Sergei Lomanov,  Ivan Maksimov, Anatoli Suzdalev
B-sarja

| Jääpallon MM-kilpailujen B-sarja 2004 |
| --- | --- |

Joukkueet:  6
Isäntämaa:  Unkari
Kaupungit:  Budapest
Ajankohta:  25.2.-28.2.2004
Ottelut:  17
Maalit:  118 (6,94 per ottelu ottelua kohti)
MM-kilpailujen B-sarja pelattiin ensimmäistä kertaa eri maassa kuin A-sarjan MM-kilpailut. Isäntämaana toimi Unkari, ja kaikki ottelut pelattiin Budapestissa. Mukana oli kuusi maata, isäntämaa Unkarin lisäksi Valko-Venäjä, USA, Kanada, Alankomaat ja Viro. Sarjassa pelattiin yksinkertainen sarja, jonka jälkeen kaksi parasta pelasivat loppuottelun noususta A-ryhmän MM-kilpailuihin seuraavaksi kaudeksi. A-ryhmään nousi USA, joka voitti loppuottelussa Valko-Venäjän.
|  Joukkue   |  O |  V |  T |  H |  TM  |  PM  |  ME  |  P  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Yhdysvallat | 5 | 5 | 0 | 0 | 42 |  5 | +37 | 10 |
|  Valko-Venäjä | 5 | 3 | 0 | 2 | 15 | 13 | +2 | 6 |
|  Kanada | 5 | 2 | 1 | 2 | 20 | 13 | +7 | 5 |
|  Unkari | 5 | 2 | 1 | 2 | 14 | 19 | -5 | 5 |
|  Viro | 5 | 2 | 0 | 3 | 12 | 20 | -8 | 4 |
|  Alankomaat | 5 | 0 | 0 | 5 |  2 | 35 | -33 | 0 |
B-sarja > Loppuottelu

USA nousi A-sarjaan.
Lopputulokset

| Sija | Joukkue |
| --- | --- |
:  Suomi
:  Ruotsi
:  Venäjä
4.:  Kazakstan
5.:  Norja
6.:  Yhdysvallat
7.:  Valko-Venäjä
8.:  Unkari
9.:  Kanada
10.:  Viro
11.:  Alankomaat
Aiheesta muualla

Sweden vs Finland - Bandy WC 2004 Final Overtime Goal YouTube.
Jääpallon MM Suomeen Yle Elävä Arkisto.
Jääpallon maailmanmestaruuskilpailut
1957
1961
1963
1965
1967
1969
1971
1973
1975
1977
1979
1981
1983
1985
1987
1989
1991
1993
1995
1997
1999
2001
2003
2004
2005
2006
2007
2008
2009
2010
2011
2012
2013
2014
2015
2016
2017
2018
2019
2020
2022
2023
2025
Saskatoon Blades

| Saskatoon Blades |
| --- | --- |

Perustettu:  1964
Kaupunki:   Saskatoon, Saskatchewan
Kotiareena:  SaskTel Centre
– kapasiteetti:  15 100
Sarjataso:  WHL
Konferenssi:  Itäinen
Divisioona:  Itäinen
Värit:                     
Toimitusjohtaja:   Colin Priestner
Päävalmentaja:   Dan DaSilva
Infobox OKNimi-testi OK: 
Saskatoon Blades on juniorijääkiekkojoukkue, joka pelaa WHL:n itäisessä divisioonassa. Se pelaa Saskatoonissa SaskTel Centrerissä, johon mahtuu 15 100 katsojaa.
Historia

Saskatoon Blades perustettiin vuonna 1964, ja se pelasi Saskatchewan Junior Hockey Leaguessa. Kaudella 1966-1967 joukkue oli mukana perustamassa Western Hockey Leaguea ja siirtyi sinne pelaamaan. Se on sarjan perustajajoukkueista ainoa yhä siellä pelaava. Joukkue vietti useita vuosia vanhassa Saskatoon Arenassa, jossa he rakensivat vahvan fanipohjan ja kehittivät monta huippupelaajaa. Vuonna 1988 he muuttivat Saskatchewan Placeen (nykyään Credit Union Centre) ja isännöi Memorial Cup -turnausta toukokuussa 1989. He pääsivät turnauksessa finaaliin asti, mutta hävisivät lopulta Swift Current Broncosille. He hävisivät WHL:n finaalin myös 1992 ja 1994 Kamloops Blazersille seitsemässä pelissä. Joukkue ei ole koskaan voittanut Ed Chynoweth Cupia. Sillä on CHL-joukkueista pisin aika mestaruudesta.
Joukkueen omistaa tällä hetkellä Brodskyn perhe. He ovat olleet valtavan menestyksen lähtöportilla. Koko heidän olemassaolonsa ajan he ovat käyneet kovaa kilpailua Regina Patsin ja Prince Albert Raidersin kanssa.
Ennen kauden 2005-2006 alkua pitkäaikainen maskotti Helmutt (antropomorfinen koira) jäi eläkkeelle, ja joukkue päätti hankkia tilalle maskotin, joka saisi joukkueelle myös nuorempia faneja. He ottivat käyttöön lumimies Poke Checkin, joka on vieläkin joukkueen maskotti.
Kaudella 2008-2009 Saskatoon teki historiaa, kun se ansaitsi WHL-ennätyksen. Joukkue nousi tasoihin Calgary Hitmenin kanssa eniten yhdellä kaudella saaduissa voitoissa WHL:n historiassa (28). Tällä kaudella Blades voitti ensimmäisen idän divisioonan mestaruuden vuoden 1994 jälkeen.
Kun joukkue voitti maaliskuun yhdeksäs päivä 2011 Brandon Wheat Kingsin se varmisti ensimmäisen kerran WHL:n mestaruuden. Se ansaitsi Scotty Munro Memorial Trophyn, jonka saa runkosarjan voittamisesta.
Joukkue kaudella 2024–2025

| Maalivahti |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| # |  | Pelaaja | Hanskakäsi | Syntymävuosi | Syntymäpaikka |
| 30 |  | Ryley Budd | L | 2008 | Calgary, Alberta, Kanada |
| 33 |  | Ethan McCallum | L | 2006 | Brandon, Manitoba, Kanada |
| 35 |  | Evan Gardner | L | 2006 | Fort St. John, Brittiläinen Kolumbia, Kanada |
| Puolustajat |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| # |  | Pelaaja | Kätisyys | Syntymävuosi | Syntymäpaikka |
| 2 |  | Ben Saunderson (C) | L | 2004 | Carberry, Manitoba, Kanada |
| 3 |  | Jordan Martin | R | 2007 | Abbotsford, Brittiläinen Kolumbia, Kanada |
| 4 |  | Brayden Klimpke | L | 2007 | Calgary, Alberta, Kanada |
| 13 |  | Isaac Poll | R | 2007 | White City, Saskatchewan, Kanada |
| 21 |  | Grayden Siepmann | R | 2004 | Windsor, Ontario, Kanada |
| 29 |  | Liam Eisnor | L | 2008 | Edmonton, Alberta, Kanada |
| 37 |  | Jack Kachkowski | R | 2007 | St. Albert, Alberta, Kanada |
| 52 |  | Morgan Tastad | L | 2006 | Loreburn, Saskatchewan, Kanada |
| Hyökkääjät |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| # |  | Pelaaja | Kätisyys | Pelipaikka | Syntymävuosi | Syntymäpaikka |
| 9 |  | Zac Olsen | R | KH | 2008 | Calgary, Alberta, Kanada |
| 11 |  | Hudson Kibblewhite | R | OLH | 2007 | Vernon, Brittiläinen Kolumbia, Kanada |
| 14 |  | Colten Worthington | L | VLH | 2007 | Brandon, Manitoba, Kanada |
| 18 |  | Kohen Lodge | L | VLH | 2008 | Red Deer, Alberta, Kanada |
| 20 |  | Tyler Parr (A) | R | OLH | 2005 | La Salle, Manitoba, Kanada |
| 23 |  | Rowan Calvert (A) | L | VLH | 2005 | Moose Jaw, Saskatchewan, Kanada |
| 25 |  | Cooper Williams | L | KH | 2008 | Calgary, Alberta, Kanada |
| 26 |  | Hayden Harsanyi | L | KH | 2007 | Calgary, Alberta, Kanada |
| 27 |  | Hunter Laing | R | KH | 2006 | Kelowna, Brittiläinen Kolumbia, Kanada |
| 29 |  | Tanner Scott | L | VLH | 2004 | Sherwood Park, Alberta, Kanada |
| 32 |  | František Dej | L | KH | 2005 | Bratislava, Slovakia |
| 72 |  | William James | R | OLH | 2006 | Calgary, Alberta, Kanada |
| 77 |  | Kazden Mathies | L | VLH | 2007 | Martensville, Saskatchewan, Kanada |
| 86 |  | David Lewandowski | L | KH | 2007 | Düsseldorf, Saksa |
Lähde: EliteProspects
Joukkueenjohto

Päävalmentaja: Dan DaSilva
Apuvalmentaja: Jerome Engele
Apuvalmentaja: Wacey Rabbit
Apuvalmentaja: Andrew Sarauer
Maalivahtivalmentaja: Jeff Harvey
Videovalmentaja: Braedan Dahl
Fysiikkavalmentaja: Blaine Whyte
Kehitysvalmentaja: Christine Bumstead
Kehitysvalmentaja: Dustin Kohn
Huoltopäällikkö: Brady Lake
Puheenjohtaja & Toimitusjohtaja: Colin Priestner
Apulaistoimitusjohtaja: Steve Hildebrand
Kykyjenetsinnänjohtaja: Dan Tencer
Lähde: EliteProspects
Maineikkaat pelaajat > NHL:ssä pelanneet

Bernie Federko on ainoa joukkueessa pelannut Hockey Hal, of Fameen valittu.
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  Dennis Abgrall  Brent Ashton  Blair Atcheynum  Mike Babcock  Frank Banham  Wade Belak  Ryan Bonni  Bob Bourne  Dave Brown  Murray Brumwell  Jeff Buchanan  Lindsay Carson  Blair Chapman  Kelly Chase  Rich Chernomaz  Tim Cheveldae  Wendel Clark  Pat Conacher  Barry Cummins  Larry DePalma  Bruce Eakin  Jerry Engele  Martin Erat  Garnet Exelby  Bernie Federko  Perry Ganchar  |  Michael Garnett  Randy Gilhen  Colton Gillies  Brian Glynn  Lee Goren  Mike Green  Mike Greenlay  Marc Habscheid  Bill Hajt  Curtis Hamilton  Neil Hawryliw  Dale Henry  Bob Hoffmeyer  Bill Hogaboam  Braden Holtby  Doug Horbul  Darcy Hordichuk  Randy Ireland  Grant Jennings  Terry Johnson  Kevin Kaminski  Ryan Keller  Dean Kennedy  Anton Khudobin  Orest Kindrachuk  Ralph Klassen  Joey Kocur  |  Roger Kortko  Don Kozak  Dave Kryskow  Lane Lambert  James Latos  Kirby Law  Grant Ledyard  Curtis Leschyshyn  Dave Lewis  Ron Loustel  Steve MacIntyre  Keith Magnuson  Norm Maracle  Richard Matvichuk  Chris McAllister  Brad McCrimmon  Todd McLellan  Jim McTaggart  Bill Oleschuk  Dave Parro  George Pesut  Warren Peters  Gerry Pinder  Pat Price  Terry Ruskowski  Larry Sacharuk  |  Don Saleski  Terran Sandwith  Cory Sarich  Brayden Schenn  Bobby Schmautz  Scott Scissons  Devin Setoguchi  Brent Severyn  Duncan Siemens  Todd Simpson  Brian Skrudland  Randy Smith  Martin Sonnenberg  Brent Sopel  Lee Sorochan  Daryl Stanley  David Struch  Todd Strueby  Ken Sutton  Ryan Tobler  Rocky Trottier  Tony Twist  Shaun Van Allen  Russ Walker  Rhett Warrener  Fred Williams  Clarke Wilm  Mark Wotton  Trent Yawney  |
Maineikkaat pelaajat > Jäädytetyt numerot

7 Brent Ashton
10 Brian Skrudland
12 Bob Bourne
22 Wendel Clark
24 Bernie Federko
Valmentajat

Burns McDonald 1964–65
George Agar 1964–70
George Senick 1969–70*
Jackie McLeod 1970–79
Jerry Engele 1979–80
Lorne Frey 1980–81
Daryl Lubiniecki 1981–84
Marcel Comeau 1984–89
Terry Ruskowski 1989–91
Lorne Molleken – 1991–95
Donn Clark – 1995–98
Willie Desjardins – 1998*
Brad McCrimmon – 1998–00
Kevin Dickie – 2000–04
Jamie Reeve – 2003–04*
Lorne Molleken – 2004–
* = Valmentaja sai potkut, sairastui tai lähti joukkueesta.
Aiheesta muualla

Saskatoon Bladesin verkkosivut (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Saskatoon Blades
| Itäinen konferenssi | Itäinen konferenssi | Läntinen konferenssi | Läntinen konferenssi |
| --- | --- | --- | --- |
| Itäinen | Keskinen | B.C. | U.S. |
| Brandon Wheat Kings | Calgary Hitmen | Kamloops Blazers | Everett Silvertips |
| Moose Jaw Warriors | Edmonton Oil Kings | Kelowna Rockets | Portland Winterhawks |
| Prince Albert Raiders | Kootenay Ice | Prince George Cougars | Seattle Thunderbirds |
| Regina Pats | Lethbridge Hurricanes | Vancouver Giants | Spokane Chiefs |
| Saskatoon Blades | Medicine Hat Tigers | Victoria Royals | Tri-City Americans |
| Swift Current Broncos | Red Deer Rebels |  |  |
Käännös suomeksi
Mare Fecunditatis

Mare Fecunditatis
Mare Fecunditatis (Hedelmällisyyden meri) on halkaisijaltaan 840-kilometrinen Kuun meri. Se sijaitsee itäpuolella sitä kuun puolikasta, joka näkyy Maahan päin.
Georges Dubois (kuvanveistäjä)

| Mitalit> Maa:   Ranska.Taidelajit. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Ranska.Taidelajit. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Ranska.Taidelajit. Olympialaiset  | Maa:   Ranska> Taidelajit. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Tukholma 1912 | Kuvanveisto |  |
Georges Dubois (1865–1934) oli ranskalainen kuvanveistäjä ja olympiamitalisti.
Dubois loi vuonna 1900 Luxembourgin puistoon monumentin Frédéric Chopinin kuoleman 50. vuosipäivän muistolle. Vuonna 1912 hän voitti hopeamitalin Tukholman olympialaisissa työstään, joka oli malli modernin stadionin sisäänkäynnistä.
Nils

| Nils |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  6. joulukuuta
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Niilo, Niko
Vastineita eri kielissä:  Niels, Nicolas, Nikolai
Nimen alkuperä:  Nikolaus
Infobox OKNimi-testi OK: 
Nils on ruotsalainen, myös suomen­ruotsalaisilla yleinen miehen etunimi, kansain­välisen Nikolaus-nimen lyhentymä. Tanskassa nimi esiintyy muodossa Niels.. Saamelaisalueella nimi esiintyy muodossa Niiles, saameksi Niillas.
Suomessa nimi Nils on vuoden 2019 loppuun mennessä annettu 7 459 miehelle sekä alle 15 naiselle. Nilsin nimipäivä on suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan 6. joulukuuta, joka myös suomen­kielisen kalenterin mukaan on Nikolaus-nimen muunnelmien kuten Niilon ja Nikon nimipäivä.
Kuvitteellisia Nilsejä

Nils Holgersson, Peukaloinen, Selma Lagerlöfin romaanissa Peukaloisen retket villihanhien seurassa
Nimen muita merkityksiä

Nils Master, Finlandia Uistin-yhtiön tavaramerkki
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nils Wikimedia Commonsissa
Osama bin Ladenin kuolema

Osama bin Laden "Daily Pakistan" -lehden haastettelussa vuonna 1997.
Osama bin Laden, islamistijärjestö al-Qaidan perustaja, kuoli Abbottabadissa, Pakistanissa varhain toukokuun 2. päivän aamuna vuonna 2011. Yhdysvaltain keskustiedustelupalvelu CIA:n johdolla suoritetun ja koodinimen Operaatio Neptunuksen keihäs (Operation Neptune Spear) saaneen yhteisoperaation suoritti Yhdysvaltain merivoimien sodankäynnin kehitysryhmään (DEVGRU tai SEAL Team Six) kuuluva Navy SEALs-ryhmä apunaan Yhdysvaltain maavoimien johtama erityisoperaatioiden lennostorykmentti (160th Special Operations Aviation Regiment) sekä CIA:n toimijoita.
Hyökkäykseen lähdettiin Afganistanista ja se vietiin päätökseen Osama bin Ladenin linnoitetussa turvatalossa Bilalin alueella Abbottabadissa (Pakistan). Iskun jälkeen amerikkalaiset joukot veivät bin Ladenin ruumiin mukanaan Afganistaniin tunnistusta varten ja vievät sen sieltä lentotukialus  USS Carl Vinsoniin joka oli  Arabianmerellä jossa  Bin Ladenin ruumiille suoritettiin islamilainen hautausseremonia  ja hänen ruumiinsa haudattiin mereen. Al-Qaida vahvisti toukokuun 6. päivänä verkkosivuillaan tapahtuneen ja se vannoi kostavansa johtajansa kuoleman. Myös toiset sotaisat pakistanilaisryhmät, kuten Tehrik-i-Taliban Pakistan julistivat rankaisevansa Yhdysvaltoja ja Pakistania siitä, etteivät ne estäneet operaatiota.
Uutinen Osama bin Ladenin kuolemasta herätti Yhdysvalloissa yleistä hyväksyntää ja sitä pitivät tervetulleena myös kansainväliset järjestöt, kuten Yhdistyneet kansakunnat, Nato ja Euroopan unioni, sekä suuri joukko eri maiden hallituksia
, mutta esimerkiksi Hamasin johtaja Ismail Haniyeh tuomitsi sen. Toiset, kuten ihmisoikeusjärjestö Amnesty International pohtivat operaation laillisia ja eettisiä näkökulmia, esimerkiksi sitä, ettei aseetonta bin Ladenia otettu kiinni elävänä. Myös päätös olla julkaisematta yleisön nähtäväksi valokuva- tai DNA-todisteita bin Ladenin kuolemasta herätti ristiriitaisia tunteita.