Blonde on Blonde
Nauhoitus > Nashville

Näihin aikoihin Dylan päätti, että maisemanvaihdos voisi tehdä hyvää hänen tilanteessaan. Tuottaja Bob Johnstonilla oli jonkin verran kokemusta nauhoittamisesta Columbian studioilla Nashvillessa, Tennesseessa, missä hän oli työskennellyt Grady Martinin ja Floyd Cramerin kaltaisten veteraanien kanssa. ”He olivat erinomaisia muusikoita, mutta tottuneet työskentelemään tietyllä tavalla,” Johnston muistelee. ”Pyydän heitä soittamaan tämän tai tuon kappaleen, ja he sanovat ’Ei käy, en halua soittaa sitä.’ He eivät suostuneet soittamaan mitään, mitä eivät halunneet soittaa”. Johnston tunsi myös monia muita muusikoita, kuten Jerry Kennedyn, Wayne Mossin, ja Kenny Buttreyn, jotka olivat muuttaneet Nashvilleen Floridasta ja tai muualta etelästä. ”Aloin käyttää heitä demosessioissa [Nashvillessa] ja pidin heistä.” Johnston lennätti yhden näistä muusikoista, Charlie McCoyn, New Yorkiin ’’Highway 61 Revisited’’ -albumin nauhoituksiin. Hän myös sanoi Dylanille, että tämän kannattaisi joskus kokeilla nauhoittamista Nashvillessa. Dylan ei vastannut, mutta hänen managerinsa Albert Grossman, ja Columbia Recordsin johtaja Bill Gallagher, jotka kuulivat tämän keskustelun, tulivat Johnstonin luokse ja uhkasivat erottaa tämän, jos hän mainitsisi Dylanille vielä sanankin Nashvillesta. Syyksi he ilmoittivat sen, että heillä on jo nyt liikaa suosiota.
Dylan ei kuitenkaan unohtanut Johnsonin ehdotusta. Hän päättikin yrittää nauhoittamista Nashvillesa. ”En painostanut häntä millään tavalla,” Johnston muistelee. ”Vein hänet Nashvilleen, koska hän oli itse pyytänyt sitä.”[lähde? ]
Ensimmäiset nauhoitukset Columbian studioilla Nashvilessa pidettiin 14. tammikuuta, 1966. Al Kooperin lisäksi Dylan ja Johnston palkkasivat kitaristi ja basisti Charlie McCoyn, kitaristi Wayne Mossin, kitaristi ja basisti Joe Southin ja rumpali Kenny Buttreyn. ”Kun hän [Dylan] tuli sisään ... hän kysyi, haittaisiko meitä pieni odottelu. He olivat pysähtyneet lentokentällä Richmondissa ja hänellä ei ollut mahdollisuutta viimeistellä materiaaliaan ... Niinpä me kaikki menimme ulos ja jätimme koko studion hänelle. Hän oli siellä lopulta [kirjoittamassa] kuusi tuntia.”[lähde? ]
Ensimmäisessä Nashvillessa pidetyssä sessiossa nauhoitettiin kolme kappaletta, joista ”Fourth Time Around” ja ”Visions of Johanna” onnistuivat hyvin ja nämä otot päätyivät lopulta albumille. ”Leopard-Skin Pill-Box Hat” -kappaleesta ei sen sijaan onnistuttu nauhoittamaan tyydyttävää versiota.
Seuraavana päivänä Dylan piti pidemmän session, joka kesti aina helmikuun 16. päivän aamutunneille saakka. Tästä huolimatta ensimmäinen varsinainen laulu nauhoitettiin vasta kello neljältä aamulla. Tuolloin nauhoitettu kappale oli surrealistinen ”Sad-Eyed Lady of the Lowlands.”
Seuraavat nauhoitukset pidettiin 17. helmikuuta. ”Stuck Inside of Mobile with the Memphis Blues Again” -kappaleesta saatiin nauhalle onnistunut otos, joka päätyi myöhemmin levylle.
Nauhoituksiin tuli tauko, kun Dylan lähti Nashvillesta soittaakseen The Hawksin kanssa muutaman konsertin, mutta hän palasi takaisin maaliskuussa ja nauhoitukset jatkuivat. Tällä kertaa hänellä oli kahdeksan kappaletta, jotka olivat valmiita nauhoitettaviksi. Al Kooperin mukaan Dylan vietti suurimman osan vapaa-ajastaan hotellihuoneessaan hiomassa sävellyksiään. Hän opetti Kooperille kappaleitaan pianolla, jotta voisi itse keskittyä sanoitustensa kirjoittamiseen ja jotta hänen ei itse tarvitsisi soittaa pianoa. Sitten Kooper voisi opettaa kappaleen yhtyeelle, ennen kuin Dylan edes saapuisi studioon.
Maaliskuun kahdeksantena päivänä nauhoitettiin lopulliset versiot kappaleista ”Absolutely Sweet Marie,” ”Just Like A Woman,” ja ”Pledging My Time”. Seuraavana pidettiin vielä yksi kymmenennen päivän aamuun asti kestänyt sessio, jossa nauhoitettiin ”Most Likely You Go Your Way (And I’ll Go Mine),” ”Temporary Like Achilles,” ”Rainy Day Women #12 & 35,” ”Obviously Five Believers,” ”I Want You,” ja ”Leopard-Skin Pill-Box Hat.” Näistä kaikista kappaleista saatiin onnistuneet otot, jotka päätyivät albumille.
Dylan oli erittäin tyytyväinen Nashvillessa tehtyihin nauhoituksiin ja kun hän oli huhtikuussa Los Angelesissa  valvomassa Blonde on Blonde -albumin lopullista miksausta, hänellä oli tarpeeksi kappaleita tupla-albumiin.
”Blonde on Blonde -albumilla pääsin lähemmäs päässäni kuulemaani ääntä kuin koskaan,” Dylan sanoi vuosia myöhemmin, vuonna 1978.