stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Talousvesi
Aiheesta muualla

Talousvesi, Vesilaitosyhdistys (VVY) (Arkistoitu – Internet Archive)
Terveydensuojelu, Sosiaali- ja terveysministeriö (Arkistoitu – Internet Archive)
Talousvesi, Sosiaali- ja terveysalan lupa- ja valvontavirastosta (Valvira) (Arkistoitu – Internet Archive)
Puhdas vesi, Terveyden ja hyvinvoinnin laitos (THL) (Arkistoitu – Internet Archive)
Vesilaitosten veden laatu, Suomen ympäristökeskus
Talousvesitutkimukset, Elintarviketurvallisuusvirasto (Evira)[vanhentunut linkki]
Vesiakatemia yliopisto- ja AMK-opiskelijoille: pelimuotoinen oppimateriaali veden laadusta ja käsittelystä
Vesikoulu alakoulun 5-luokkalaisille ja yläkoulun 7- tai 8-luokkalaisille sekä opettajan materiaalipaketti juomavedestä, sen valmistuksesta ja jakelusta Suomessa
Theodor Scheinin

Theodor Mikael Scheinin (4. joulukuuta 1924 Helsinki – 25. maaliskuuta 2006) oli suomalainen kirurgi ja professori.
Scheininin vanhemmat olivat taidekauppias Moses Scheinin ja Esther Scheinin. Hän tuli ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta normaalilyseosta 1942 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1951. Lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi Scheinin väitteli 1958. Hän toimi valmistuttuaan lääkärinä useiden eri sairaaloiden kirurgisilla osastoilla, Oulun lääninsairalan kirurgian apulaisylilääkäri hänestä tuli vuonna 1963. Scheinin oli Helsingin yliopiston kirurgian professori 1971–1989 ja dosentti 1990–1993. Hänen tutkimusalaansa oli varsinkin verenkierto- ja hengityselinkirurgia.
Scheinin ja professori Krister Höckerstedt tekivät vuonna 1982 Suomen ja Pohjoismaiden ensimmäisen maksan siirtoleikkauksen.
Aiheesta muualla

Kuka kukin on 1978 (Runeberg.org)
Eoin MacNeill

Eoin MacNeill noin vuonna 1916.
Eoin MacNeill (15. toukokuuta 1867 Glenarm, Antrimin kreivikunta – 15. lokakuuta 1945 Dublin) oli irlantilainen historiantutkija ja vallankumouksellinen nationalistinen poliitikko. Hän toimi vuonna 1913 perustettujen Irlannin vapaaehtoisjoukkojen esikuntapäällikkönä ja yritti estää vuoden 1916 pääsiäiskapinan aloittamisen, koska piti sitä ennenaikaisena.
Varhaisempi ura

MacNeill oli lähtöisin keskiluokkaisesta katolisesta perheestä ja opiskeli Irlannin kuninkaallisessa yliopistossa. Hän aloitti nuorena virkamiesuran oikeuslaitoksessa mutta omistautui vuodesta 1887 iirin kielen tutkimiselle. Hän perusti vuonna 1893 yhdessä Douglas Hyden ja eräiden muiden kanssa irlantilaisen kulttuuriperinnön ja iirin vaalimiselle omistetun Conradh na Gaeilge -järjestön. MacNeill oli sen ensimmäinen sihteeri vuoteen 1897 ja sen julkaiseman An Claidheamh Soluis -lehden ensimmäinen päätoimittaja vuosina 1899–1901. Hän mullisti Irlannin varhaishistorian tutkimuksen esittäessään arvion, että 400-lukua varhaisempaa aikaa koskeneet kirjalliset lähteet eivät olleet aitoja. Hänet nimitettiin vuonna 1909 Irlannin varhaishistorian professoriksi University College Dubliniin.
Irlannin vapaaehtoisjoukot ja pääsiäiskapina

MacNeill julkaisi 1. marraskuuta 1913 An Claidheamh Soluisissa artikkelin ”The North began”, jossa hän kehotti Irlannin nationalisteja kokoamaan puolisotilaalliset vapaaehtoisjoukot unionistien perustamien Ulsterin vapaaehtoisjoukkojen vastapainoksi. Tämä johti Irlannin vapaaehtoisjoukkojen perustamiseen 25. marraskuuta samana vuonna, ja MacNeillista tuli niiden esikuntapäällikkö. Joukkojen päätarkoituksena oli turvata Irlannin itsehallintolain eli home rulen toteutuminen, mutta maanalainen Irlannin tasavaltalaisveljeskunta (IRB) aikoi käyttää niitä separatistiseen kapinaan ja onnistuikin saamaan monia miehiään keskeisiin asemiin organisaation johdossa. MacNeill kuului maltillisiin separatisteihin. Irlannin vapaaehtoisjoukkojen jäsenmäärä nousi pian 170 000:een, ja huhtikuussa 1914 perustettiin myös naisille suunnattu sisarjärjestö Cumann na mBan. Vapaaehtoisjoukot kuitenkin hajosivat syyskuussa 1914 pääosan seuratessa John Redmondia, ja MacNeill jäi johtamaan noin 10 000 miestä käsittäneitä tynkäjoukkoja, jotka koostuivat enimmäkseen jyrkistä tasavaltalaisista.
Ensimmäisen maailmansodan aikana MacNeillin päätavoitteena oli pitää Irlannin vapaaehtoisjoukot valmiudessa, jotta niitä ei voitaisi riisua aseista, ja hän valmistautui torjumaan yritykset toteuttaa Irlannissa kutsuntoja tai peruuttaa luvattu itsehallinto. Hän oli valmis myös johtamaan separatistista kapinaa, mutta ei katsonut ajankohdan olevan oikea. IRB:hen kuuluneet vapaaehtoisjoukkojen johtajat kuitenkin suunnittelivat hänen tietämättään kapinan alkavaksi pääsiäissunnuntaina 1916. MacNeill sai kuulla suunnitelmasta kolme päivää etukäteen. Tuolloin hänelle esitettiin salainen asiakirja, jonka mukaan Irlannin brittihallinto oli määrännyt vapaaehtoisjoukkojen johtajat pidätettäviksi. Asiakirja oli todellisuudessa IRB:n väärennös, jonka tarkoituksena oli MacNeillin ja muiden epäröijien taivuttelu kapinasuunnitelman taakse. MacNeillin mielestä joukot eivät olleet valmiita, mutta Patrick Pearse, Thomas MacDonagh ja Sean MacDiarmada vakuuttivat hänelle suuren aselastin olevan tulossa. Kun MacNeill sai pääsiäislauantaina kuulla mainitun saksalaisilta tilatun aselastin uponneen mereen, hän antoi viime hetkellä määräyksen perua kapina. Kapina aloitettiin tästä huolimatta, mutta MacNeillin peruutusmääräyksen seurauksena se käynnistyi vain Dublinissa. MacNeill ei ottanut osaa kapinaan, mutta siitä huolimatta hän joutui kapinan kukistamisen jälkeen sotaoikeuteen. Hänet tuomittiin elinikäiseen pakkotyörangaistukseen, mutta hän vapautui yleisellä armahduksella kesäkuussa 1917.
Myöhempi ura

MacNeill liittyi myöhemmin Sinn Féin -puolueeseen, ja hänet valittiin Britannian parlamenttiin vuoden 1918 vaaleissa sekä Derryn että Irlannin kansallisen yliopiston edustajana. Vuonna 1921 hänet valittiin sekä Pohjois- että Etelä-Irlannin parlamentteihin. Hän toimi Irlannin tasavaltalaishallituksen valtiovarainministerinä keväällä 1919 ja teollisuusministerinä vuosina 1919–1921. Irlannin itsenäisyyssodan aikana MacNeill oli brittien vankina marraskuusta 1920 kesäkuuhun 1921. Hän tuki Ison-Britannian ja Irlannin sopimusta ja toimi Irlannin vapaavaltion väliaikaisen hallituksen opetusministerinä syksyllä 1922 sekä vuosina 1923–1925. Hän oli myös parlamentin eli Dáil Éireannin jäsenenä vuosina 1919–1927, ensin Sinn Féinin ja vuodesta 1923 Cumann na nGaedhael -puolueen edustajana. Vuosina 1921–1922 hän oli puhemiehenä.
MacNeill edusti Irlannin vapaavaltiota vuosina 1924–1925 toimineessa rajakomissiossa, jonka oli määrä neuvotella uusiksi Irlannin ja Pohjois-Irlannin välisen rajan kulku. Kun tietovuoto paljasti marraskuussa 1925, että komission rajaehdotus ei juuri muuttaisi kiisteltyä rajaa, MacNeill erosi sekä komissiosta että Irlannin hallituksesta. Hän putosi parlamentista seuraavissa vaaleissa. Sen jälkeen MacNeill vetäytyi politiikasta ja omisti loppuikänsä Irlannin historian tutkimiselle sekä erilaisten historia-alan seurojen ja komiteoiden puheenjohtajuudelle. Hän jäi eläkkeelle professorinvirastaan vuonna 1941.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Eoin MacNeill Wikimedia Commonsissa
Etelänharmaalokki

| Etelänharmaalokki |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Rantalinnut Charadriiformes
Heimo::  Lokit Laridae
Suku::  Lokit Larus
Laji::  michahellis
Kaksiosainen nimi
 Larus michahellis  Naumann, 1840 

Katso myös
   Etelänharmaalokki Wikispeciesissä   Etelänharmaalokki Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Etelänharmaalokin muna.
Etelänharmaalokki (Larus michahellis) on harmaa isokokoinen lokki. Joskus sitä pidetään aroharmaalokin alalajina Larus cachinnans michahellis.
Koko ja ulkonäkö

Etelänharmaalokki muistuttaa harmaalokkia. Rotevampi, isonokkaisempi; käsisulkien kuviointi hieman erilainen. Nuoruuspuku harmaalokkimainen. Aikuisen etelänharmaalokin (eli ”keltajalkalokin”) erottaa helpoiten harmaalokista jalkojen väristä: harmaalokilla punertavanharmaat ja etelänharmaalokilla kirkkaan keltaiset.
Levinneisyys

Etelänharmaalokki pesii Välimerellä, ja vaeltaa ruoan ja sääolojen perässä talvella. Sitä on harhautunut todella harvoin itäiseen Pohjois-Amerikkaan. Suomesta kahdeksan havaintoa, kaikki 2000-luvulta.
Aiheesta muualla

Etelänharmaalokki Lintukuva-verkkopalvelussa
Theodor Sederholm

Theodor Sederholm.
Claes Theodor Sederholm (9. tammikuuta 1832 Mäntsälä – 21. elokuuta 1881 Helsinki) oli suomalainen kirjakauppias, kirjankustantaja, toimittaja ja kirjailija. Hän käytti nimimerkkejä Nils Thomas, Nisse ja ts.
Sederholmin vanhemmat olivat Mäntsälän Saaren kartanon omistaja Clas Jakob Sederholm ja Johanna Fredrika Eek. Hän kävi Porvoon yläalkeiskoulua ja lukiota päästen ylioppilaaksi vuonna 1851. Sederholm opiskeli ranskan kieltä Sveitsissä 1857–1858. Hän toimi kirjakauppiaana ja kirjankustantajana Helsingissä vuodesta 1858 alkaen. Sederholm osti Öhmanin kirjakaupan ja sai samalla oikeudet J. L. Runebergin teosten kustantamiseen. Hän avasi sitten kirjakaupan Pohjois-Esplanaadin varrella ja vuonna 1862 hän perusti myös oman kirjapainon Annankadulle. Edistysmielisenä työnantajana tunnettu Sederholm laati säännöt vuonna 1869 perustetulle Helsingin Kirjaltajien Lukuyhdistykselle (Typografernas Läseförening), joka oli Suomen ensimmäinen ammattiyhdistys.
Sederholm oli Helsingin yliopiston konsistorin vt. amanuenssina vuosina 1863–1866 ja vakinaisena amanuenssina 1866–1876. Hän oli myös Taideteollisuuskoulun opettajana 1871–1874.
Sederholm oli vuodesta 1858 lähtien naimisissa Maria Kristina Sofia Blomqvistin kanssa, jonka isä Helsingin yliopiston oppineisuuden historian professori, kirjastonhoitaja Alexander Blomqvist. Heillä oli kahdeksan lasta, joista tunnettuja olivat geologi Jakob Johannes Sederholm (1863–1934) ja tilintarkastaja Edvin Sederholm (1874–1951).
Teoksia

Smärre dikter och berättelser. Finska litteratur-sällskapet, Helsingfors 1858
Carlo Goldoni: Lilla kusin från Kuusamo: lustspel i en akt. Sederholm, Helsingfors 1861 (vapaa ruotsinnos italiankielisestä alkuteoksesta L'osteria della posta)
I Finland: berättelser 1: Löjtnant Klingas dotter; Farbror Mårtens Helsingforsresa; Den vilda rosen. Theodor Sederholms tryckeri, Helsingfors 1863
I Finland: berättelser 2: Klas Borgelins sjelfbiografi; Hedvig Stålarm; Fantasins gyckel; Unge Görans rese-äfventyr. Theodor Sederholms tryckeri, Helsingfors 1865
I Finland: berättelser 3: Städerskan; En skalds öden och missöden; Fältprostens gossar. Theodor Sederholms tryckeri, Helsingfors 1867
Toyota Previa

Toyota Previa on Toyotan valmistama tila-automallisto, jota myydään muun muassa Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa. Japanissa vastaava auto on nimeltään Toyota Estima ja Australiassa Toyota Tarago.
Previa Mk. I (1990–1999)

| Ensimmäinen sukupolvi |
| --- | --- |
 Ensimmäisen sukupolven Toyota Tarago Australiassa.
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Japani
Valmistaja:  Toyota Motor Corporation
Valmistusvuodet:  1990–1999
Muut nimet:  Toyota Estima (Japani) Toyota Tarago (Australia)
Luokka:  M-segmentti
Tekniset tiedot
Mitat
Pituus:  4 750 mm
Leveys:  1 803 mm
Ensimmäisen sukupolven Previassa oli liukuovi takamatkustajille vain toisella puolella. Nelisylinterinen moottori on erikoisesti sijoitettu osittain etupenkkien alle, jolloin keula on saatu lyhyeksi. Kaikki huollettavat laitteet, kuten laturi ja jäähdytysjärjestelmä, ovat konepellin alla. Tämä rakenne mahdollistaa hyvän painojakauman, joka parantaa ajo-ominaisuuksia. Ongelmana on kuitenkin se, että moottoria ei voida vaihtaa isompaan, koska samaa rakennetta ei käytetä muissa Toyotan automalleissa. Tämä oli suuri ongelma, kun mallia yritettiin viedä Yhdysvaltojen markkinoille, jossa asiakkaat halusivat isompia moottoreita, koska olivat tottuneet niihin. Toyota kuitenkin ratkaisi ongelman lisäämällä autoon Roots-tyyppisen mekaanisen ahtimen, jolloin moottorista saatiin tehoa 168 hevosvoimaa ja vääntöä 278 Nm.
Previasta oli olemassa taka- ja nelivetoiset versiot. Moottori on 2,4-litrainen, nelisylinterinen 135 hevosvoiman JIS-moottori. Vaihteistovaihtoehtoina oli 4-portainen automaatti tai 5-vaihteinen manuaali. Previassa oli istuinpaikat joko 7:lle tai 8:lle riippuen varustelutasosta ja penkkien sijoittelusta.
Yhdysvalloissa Previaa myytiin vuosien 1991 ja 1997 välillä. Yhdysvaltoihin Previat tuotiin Euroopasta kilpailemaan muun muassa Chrysler Town and Countryn, Dodge Caravanin ja Plymouth Voyagerin kanssa. Yhdysvaltain markkinoilta Previa poistui ensimmäisen mallin jälkeen, ja sen korvasi perinteisemmin suunniteltu Toyota Sienna.
Japanissa oli myytävänä myös pienempiä versioita nimillä Toyota Estima Emina ja Toyota Estima Lucida.
Previa Mk. II (2000–2005)

| Toinen sukupolvi |
| --- | --- |
 Toisen sukupolven Toyota Previa
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Japani
Valmistaja:  Toyota Motor Corporation
Valmistusvuodet:  2000–2005
Muut nimet:  Toyota Estima (Japani) Toyota Tarago (Australia)
Luokka:  M-segmentti
Tekniset tiedot
Mitat
Pituus:  4 750 mm
Leveys:  1 790 mm
Uusi Previa on hieman edeltäjäänsä pitempi ja kapeampi. Siinä on molemmilla puolilla liukuovet ja paikat 6:lle, 7:lle tai 8:lle matkustajalle varustelusta ja penkkisijoittelusta riippuen. Euroopassa myytävät mallit ovat saatavilla sekä bensa- että dieselmoottoreilla. Dieselmoottori on 2,0-litrainen, ja siinä on tehoa 116 hevosvoimaa. Bensamoottori on 2,4-litrainen ja 156-hevosvoimainen. Molemmissa malleissa on 5-vaihteinen manuaalivaihteisto vakiona, mutta lisävarusteeksi bensamalliin saa 4-portaisen automaatin. Previa on osoittautunut teknisesti luotettavaksi tila-autoksi ja pitää jälleenmyyntiarvonsa poikkeuksellisen hyvin.
Vuoden 2003 Euro NCAP -kolaritestistä Previa sai tulokseksi neljä tähteä viidestä.
Previa Mk. III (2006–)

| Kolmas sukupolvi |
| --- | --- |
 Kolmannen sukupolven Toyota Tarago
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Japani
Valmistaja:  Toyota Motor Corporation
Valmistusvuodet:  2006–
Muut nimet:  Toyota Estima (Japani) Toyota Tarago (Australia)
Luokka:  M-segmentti
Tekniset tiedot
Mitat
Pituus:  4 795 mm
Leveys:  1 800 mm
Kolmannen sukupolven Toyota Previa on saatavilla Japanin, Australian, Hongkongin ja Taiwanin markkinoilla. Japanissa autoa myydään edelleen nimellä Toyota Estima ja Australiassa Toyota Tarago. Autosta on myös saatavilla hybridimalli Japanin ja Hongkongin markkinoilla. Previa on saatavissa 2,4- tai 3,5-litraisella moottorilla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Toyota Previa Wikimedia Commonsissa
Vuoden 2016 facelift
Euselachii

| Euselachii |
| --- | --- |
 Ptychodus mortoni
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Rustokalat Chondrichthyes
Alaluokka::  Euselachii  Hay, 1902
Alaryhmät
 Katso teksti 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Euselachii on rustokalojen alaluokka, joka sisältää leveäsuiset (rauskut ja hait) ja niiden sukupuuttoon kuolleet sukulaiset. Se on toinen kahdesta rustokalojen alaluokasta, toinen on koppapäiset (Holocephali).
Luokittelu

Alaluokka: Euselachii
Suku: †Acronemus
Lahko: †Protacrodontiformes
Osaluokka: †Hybodonta
Lahko: †Hybodontiformes
Osaluokka: Leveäsuiset (Elasmobranchii)
Timo Teerisuo

Timo Ilari Teerisuo (13. helmikuuta 1935 Helsinki – 16. toukokuuta 1992 Helsinki) oli suomalainen musiikkitieteilijä, hallintomies ja toimittaja.
Teerisuo opiskeli musiikkitiedettä Helsingin yliopistossa sekä musiikinteoriaa Sibelius-Akatemiassa ja jatkoi opintojaan Wienissä ja Lontoossa. Hän väitteli filosofian tohtoriksi vuonna 1970 aiheenaan Aarre Merikannon ooppera Juha.
Teerisuo työskenteli Sibelius-Akatemiassa vuosina 1961–1968 ja Suomen Kansallisoopperassa 1961–1964 sekä Teostossa tiedotuspäällikkönä (1970–1972) ja apulaisjohtajana (1972–); samalla hän toimi Luovan säveltaiteen edistämiskeskuksen asiamiehenä vuodet 1970–1986. Hän kuului myös musiikkilehti Rondon perustajiin ja toimi muun muassa Kauppalehden musiikkiarvostelijana ja -toimittajana. Hän hoiti useita musiikkialan luottamustehtäviä.
Julkaisuja

Teerisuo, Timo: Aarre Merikannon ooppera Juha.  (Väitöskirja)  Helsinki:  Helsingin yliopisto, 1970.
Mäkinen, Timo – Nummi, Lassi – Teerisuo, Timo (toim.): Kuvastimessa ...durch einen Spiegel... Joonas Kokkonen: Juhlakirja Joonas Kokkoselle 13.11.1981.  Savonlinna:  Savonlinnan kirjapaino, 1981.  ISBN 951-95745-1-4.
Eustace Ruikku

Eustace Clarence Ruikku (engl. Eustace Clarence Scrubb) on C. S. Lewisin Narnian tarinat -kirjasarjan päähenkilöitä. Hänestä kerrotaan kirjoissa Kaspianin matka maailman ääriin sekä Hopeinen tuoli, ja lisäksi hän on sivuhahmo Narnian viimeisessä taistelussa. Elokuvassa Narnian tarinat: Kaspianin matka maailman ääriin (2010) Eustacea esittää Will Poulter.
Rooli

Eustace on vanhempiensa Haroldin ja Albertan ainut lapsi. Vanhemmat ovat sivistyneitä, kasvissyöjiä, ehdottoman raittiita eivätkä tupakoi. Eustacella ei ole ystäviä ja hän lukee ahkerasti kirjoja. Eustace on heikko, mutta hän rakastaa toisten komentelua ja aikoo käyttää hyväkseen kaikki tilaisuudet päästäkseen kiusaamaan serkkujaan Lucya ja Edmundia, jotka ovat tulossa kylään kesälomalla. Lucy ja Edmundkaan eivät pidä Eustacesta, joten he eivät ole kovin iloisia lomanviettopaikastaan. Eustace on kuullut serkkujensa puhuvan Narniasta, mutta hän ei usko toisen maailman olemassaoloon.
Pilkatessaan Lucya ja Edmundia, seinällä oleva taulu imaisee kaikki kolme lasta sisäänsä.selvennä He putoavat mereen, ja heidät nostetaan laivalle, jolla purjehtii Lucyn ja Edmundin vanha tuttava, kuningas Kaspian. Eustace on kauhuissaan eikä voi käsittää mihin on joutunut. Hän kuvittelee voivansa kiusata Riipitsiip-hiirtä mielensä mukaan, se kun on häntä huomattavasti pienempi, mutta Eustace saa kokea yllätyksen, kun Riipitsiip sivaltaa häntä miekallaan.
Eräällä saarella Eustace lähtee omille teilleen välttyäkseen myrskyssä vaurioituneen laivan korjaamiselta. Palatessaan rantaan hän kuitenkin erehtyy suunnasta ja päätyy laaksoon, jossa hän näkee kuolevan lohikäärmeen. Kun alkaa sataa, Eustace menee ainoaan näkösällä olevaan suojaan, lohikäärmeen luolaan. Nukahtaessaan hän muuttuu lohikäärmeeksi. Ensin hän tuntee helpotusta, koska nyt hänen ei tarvitse pelätä enää mitään. Pian hän kuitenkin tajuaa yksinäisyytensä, ja sen, kuinka ihmiset pelkäävät häntä. Rannalla ihmiset aikovat hyökätä lohikäärmeen kimppuun, mutta Lucy tunnistaa serkkunsa. Lohikäärmeenä ollessaan Eustacen luonne muuttuu, ja hän auttaa innokkaasti muita. Hän jopa ystävystyy Riipitsiip-hiiren kanssa. Eräänä yönä Aslan muuttaa Eustacen takaisin ihmiseksi. Kun lapset lopulta palaavat kotiin, Eustace saa kuulla pääsevänsä vielä Narniaan, mutta liiaksi kasvaneet Lucy ja Edmund eivät enää.
Trinity College (Oxford)

| Trinity College |
| --- | --- |
  

Perustettu:  1555
Opiskelijoita:  308
Jatko-opiskelijoita:  121
Sijainti:  Oxford, Englanti  Yhdistynyt kuningaskunta
Osoite:  Broad Street Oxford OX1 3BH
Yhteistyö:  Churchill College (Cambridge)
Sivusto:  www.trinity.ox.ac.uk
Trinity College, Oxford.
Trinity College on yksi Oxfordin yliopiston 38 collegesta. Sen perusti vuonna 1555 katolilainen Sir Thomas Pope, joka kouluttautui lakimieheksi ja nousi vaikutusvaltaiseen asemaan kuningas Henrik VIII:n aikana. Hän toimi Henrik VIII:n lakkauttamien luostarien pesänhoitajana ja vaurastui. Hän päätti perustaa collegen samalla paikalla aiemmin sijainneen Durham Collegen rakennuksiin. Pope sai collegelleen kuninkaallisen erioikeuden kuningatar Marialta vuonna 1555. Popen toiveissa oli ollut, että collegen opiskelijat olisivat muistaneet häntä messuissa hänen kuolemansa jälkeen. Pope kuoli vailla elossa olevia jälkeläisiä vuonna 1559, jolloin Englannin hallitsijaksi oli jo noussut Elisabet I ja Englanti oli palannut protestanttiseksi.
Durham College oli sijainnut Trinity Collegen paikalla vuodesta 1286 Englannin uskonpuhdistukseen saakka. Siellä olivat opiskelleet durhamilaiset benediktiinimunkit. Durham College oli omistettu pyhälle Cuthbertille, Neitsyt Marialle sekä Pyhälle Kolminaisuudelle. Näistä viimeksi mainittu ilmeisesti antoi nimen Thomas Popen perustamalle Trinity Collegelle.
Kuuluisia alumneja

Richard Francis Burton, tutkimusmatkailija
Joyce Cary, kirjailija
Cyril Norman Hinshelwood, fysikaalinen kemisti
James Stuart, kruununtavoittelija
Jeremy Thorpe, liberaalipuolueen poliitikko
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Trinity College (Oxford) Wikimedia Commonsissa
Oxfordin yliopiston colleget
All Souls
Balliol
Brasenose
Christ Church
Corpus Christi
Exeter
Green Templeton
Harris Manchester
Hertford
Jesus
Keble
Kellogg
Lady Margaret Hall
Linacre
Lincoln
Magdalen
Mansfield
Merton
New
Nuffield
Oriel
Pembroke
Queen’s
St Anne’s
St Antony’s
S Catherine’s
St Cross
St& Edmund Hall
St Hilda’s
St Hugh’s
St John’s
St Peter’s
Somerville
Trinity
University
Wadham
Wolfson
Worcester
Eustache Deschamps

| Eustache Deschamps> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1346 Vertus, Marne, Ranska
Kuollut: noin 1407
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: ranska
Tuotannon kieli: ranska
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Eustache Deschamps eli Morel (1346 Vertus, Marne, Ranska – noin 1407) oli pohjoisranskalainen runoilija. Hän oli merkittävin Guillaume de Machaut'n välittömistä seuraajista. Hän oli hovin runoilija, virkamies ja luottamushenkilö. Hänen tuotantonsa oli laaja, se käsitti noin 1 500 runoa, joista tuhatkunta on balladeja. Hän laati ensimmäisen ranskankielisen runousopin Art de dictier (1392)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Eustache Deschamps Wikimedia Commonsissa
Turn Blue

| Turn Blue The Black Keys |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : tammikuu 2013 – helmikuu 2014
 Julkaistu: 9. toukokuuta 2014
 Tuottaja(t): Danger Mouse The Black Keys
 Tyylilaji: garage rock, psykedeelinen rock, bluesrock
 Kesto: 45.11
 Levy-yhtiö: Nonesuch
Listasijoitukset
  1.  1.  1.
The Black Keysin muut julkaisut
| El Camino 2011 | Turn Blue 2014 | ”Let’s Rock” 2019 |
Singlet albumilta Turn Blue
 ”Fever” Julkaistu: 24. maaliskuuta 2014  ”Turn Blue” Julkaistu: 14. huhtikuuta 2014  ”Bullet in the Brain” Julkaistu: 30. kesäkuuta 2014  ”Gotta Get Away” Julkaistu: 19. elokuuta 2014  ”Weight of Love” Julkaistu: 27. tammikuuta 2015
Turn Blue on The Black Keysin kahdeksas studioalbumi, joka julkaistiin 9. toukokuuta 2014. Albumi nousi listaykköseksi Yhdysvalloissa, Australiassa ja Kanadassa, jonka lisäksi se ylsi viiden parhaan joukkoon yhteensä kymmenessä maassa. Turn Bluelta julkaistiin singlenä viisi kappaletta.
Kappaleet

|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Kesto |  |  |  |  |  |  |  |
| 1. | Weight of Love | 6.50 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | In Time | 4.28 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Turn Blue | 3.42 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Fever | 4.06 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Year in Review | 3.48 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Bullet in the Brain | 4.15 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | It’s Up to You Now | 3.10 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Waiting on Words | 3.37 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | 10 Lovers | 3.33 |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | In Our Prime | 4.38 |  |  |  |  |  |  |  |
| 11. | Gotta Get Away | 3.02 |  |  |  |  |  |  |  |
|  |  | 45.11 |  |  |  |  |  |  |  |
Arvostelut

The Guardian:
Pitchfork: 5,8/10
Rolling Stone:
Soundi:
Euran rautatieasema

Euran rautatieasema (lyh. Eu) on lakkautettu rautatieliikennepaikka lakkautetulla Kiukainen–Säkylä-radalla. Asema avattiin 3. huhtikuuta 1913 noin kilometrin päähän Euran kirkosta. Asemarakennus oli valmistunut vuonna 1912, ja sitä laajennettiin myöhemmin. Henkilöliikenne lakkautettiin koko rataosalta 1. syyskuuta 1953. Miehitys lopetettiin vuonna 1960 ja liikennepaikka lakkautettiin 26. toukokuuta 1968. Asemarakennus purettiin vuonna 1982.