stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Neuvostoliiton ministerineuvoston puheenjohtaja
Puheenjohtajat > Ministerineuvoston puheenjohtajat

| Puheenjohtaja (syntynyt–kuollut) | Puheenjohtaja (syntynyt–kuollut) | Virkakausi |
| --- | --- | --- |
|  | Josif Stalin   (1878–1953) | 15. maaliskuuta 1946 – 5. maaliskuuta 1953 |
|  | Georgi Malenkov   (1902–1988) | 6. maaliskuuta 1953 – 8. helmikuuta 1955 |
|  | Nikolai Bulganin   (1895–1975) | 8. helmikuuta 1955 – 27. maaliskuuta 1958 |
|  | Nikita Hruštšov  (1894–1971) | 27. maaliskuuta 1958 – 15. lokakuuta 1964 |
|  | Aleksei Kosygin  (1904–1980) | 15. lokakuuta 1964 – 23. lokakuuta 1980 |
|  | Nikolai Tihonov   (1905–1997) | 23. lokakuuta 1980 – 27. syyskuuta 1985 |
|  | Nikolai Ryžkov   (1929–2024) | 27. syyskuuta 1985 – 26. joulukuuta 1990 |
Puheenjohtajat > Neuvostoliiton pääministeri

| Puheenjohtaja (syntynyt–kuollut) | Puheenjohtaja (syntynyt–kuollut) | Virkakausi |
| --- | --- | --- |
|  | Valentin Pavlov   (1937–2003) | 14. tammikuuta 1991 – 22. elokuuta 1991 |
Neuvostoliiton talouskomitean ja talousliiton pääministeri

| Puheenjohtaja (syntynyt–kuollut) | Puheenjohtaja (syntynyt–kuollut) | Virkakausi |
| --- | --- | --- |
|  | Ivan Silajev   (s. 1930–2023) | 6. syyskuuta 1991 – 26. joulukuuta 1991 |
Optimaalinen valuutta-alue

Optimaalinen valuutta-alue on taloustieteessä maantieteellinen alue, jonka laajentaminen tai pienentäminen aiheuttaisi enemmän haittaa kuin hyötyä, kun käytössä on yksi valuutta.
Optimaalisen valuutta-alueen teoria määrittelee optimaaliset olosuhteet valuutta-alueiden fuusioille tai uusien valuutta-alueiden luomiselle. Teorian Kehitti Robert Mundell vuonna 1961. Optimaalisen valuutta-alueen kriteerit ovat seuraavat:
Symmetriset shokit: Alueen taloudet kokevat samankaltaisia taloudellisia shokkeja, mikä mahdollistaa yhteisen rahapolitiikan tehokkaan toiminnan. Symmetriset shokit tarkoittavat, että taloudelliset häiriöt vaikuttavat samalla tavalla kaikkiin alueen osiin, jolloin yhteinen rahapolitiikka voi vastata näihin shokkeihin yhtenäisellä tavalla.
Työvoiman liikkuvuus: Korkea työvoiman liikkuvuus alueen sisällä auttaa sopeutumaan taloudellisiin muutoksiin. Jos työttömyys kasvaa yhdessä osassa aluetta, työntekijät voivat helposti muuttaa toiseen osaan, missä on työvoimapulaa. Tämä joustavuus vähentää tarvetta paikallisille valuutan devalvaatioille tai rahapolitiikan muutoksille.
Palkka- ja hintajoustot: Palkkojen ja hintojen joustavuus auttaa alueen talouksia sopeutumaan taloudellisiin häiriöihin ilman valuuttakurssien muutoksia. Joustavat palkat ja hinnat voivat mukautua kysynnän ja tarjonnan muutoksiin, mikä stabiloi taloutta.
Finanssipoliittinen integraatio: Yhteinen tai hyvin koordinoitu finanssipolitiikka auttaa tasoittamaan alueellisia taloudellisia eroja. Finanssipoliittinen integraatio voi tarjota taloudellista tukea alueilta, joilla on taloudellisia vaikeuksia, ja näin tukea koko valuutta-alueen vakautta.
Taloudellinen avoimuus: Korkea aste taloudellista integraatiota ja avoimuutta alueen maiden välillä helpottaa yhteisen valuutan toimivuutta. Vapaakauppa ja taloudellinen yhteistyö vähentävät valuuttakurssien tarvetta ja edistävät taloudellista kasvua.
Los Angeles Rams

| Los Angeles Rams |
| --- | --- |

Lempinimet:  Mob-Squad
Perustettu:  1937
Entiset nimet:  Cleveland Rams (1937–1945)  Los Angeles Rams (1946–1994)  St. Louis Rams (1995–2015)
Kotikenttä:  Cleveland Municipal Stadium (1937, 1939–1941, 1944–1945)  Shaw Stadium (1938)  League Park (1942)  Los Angeles Memorial Coliseum (1946–1979) (2016–2019)  Anaheim Stadium (1980–1994)  Busch Stadium (alkukausi 1995)  Edward Jones Dome (loppukaudesta 1995–2015) Trans World Dome (1995–2000)  Dome at America’s Center (2001)  SoFi Stadium (2020–)
– kaupunki:  Inglewood, Kalifornia
Maskotti:  Rampage
Värit:  Kulta, sininen ja valkoinen
Omistaja:  Stan Kroenke
Toimitusjohtaja:  Les Snead
Päävalmentaja:  Sean McVay
Saavutukset
Liigamestaruudet:  4 *NFL:n mestaruudet 1945, 1951
Super Bowlit:  2 (1999, 2021)
Konferenssin mestaruudet:  8 *NFL National: 1950, 1951 NFL Western: 1955  NFC: 1979, 1999, 2001, 2018, 2021
Divisioonan mestaruudet:  19 *NFL West: 1945, 1949 NFL Coastal: 1967, 1969  NFC West: 1973, 1974, 1975, 1976, 1977, 1978, 1979, 1985, 1999, 2001, 2003, 2017, 2018, 2021, 2024
Liigahistoria
NFL aloitusvuosi:  1937
Divisioonahistoria:  Western Division (1933–1949)  National Conference (1950–1952)  Western Conference (1953–1969) Coastal Division (1967–1969)  National Football Conference (1970–) NFC West (1970–)
Infobox OKNimi-testi OK: 
Los Angeles Rams on vuonna 1936 perustettu amerikkalaisen jalkapallon ammattilaisjoukkue, jonka kotipaikka on Inglewood, Kalifornia. Los Angeles Rams pelaa National Football Leaguen National Football Conference-sarjassa. Rams pelaa kotiottelunsa SoFi Stadiumilla.
Rams on voittanut kaksi NFL:n mestaruutta (1945 ja 1951) ja kaksi Super Bowlia (1999 ja 2022).
Seuran omistaja on Stan Kroenke. Los Angeles Rams oli vuonna 2023 Forbesin listauksessa maailman viidenneksi arvokkain urheiluseura 6,9 miljardin dollarin arvolla.
Historia

Rams aloitti NFL:ssä vuonna 1937 Clevelandissa Ohion osavaltiossa. Vuonna 1946 nimi vaihtui Los Angeles Ramsiksi, kun joukkue muutti Los Angelesiin Kalifornian osavaltioon. Vuonna 1980 Rams säilytti nimensä, kun joukkue muutti Los Angeles Memorial Coliseum -stadionilta Anaheim Stadiumille Anaheimiin, Kaliforniaan. Vuonna 1995 joukkue siirtyi St. Louisiin, jossa se pelasi 66 000 hengen Edward Jones Dome -stadionilla. 2016 joukkueen Los Angelesiin siirtymisen jälkeen joukkue pelasi Los Angeles Memorial Coliseumissa, kunnes uusi areena valmistui.
Tammikuussa 2016 NFL päätti joukkueen siirtämisestä takaisin Los Angelesiin, jonne joukkue siirtyi pelaamaan kaudeksi 2016.
Historia > Super Bowl LVI

Los Angeles Rams voitti NFC:n mestaruusottelussa San Francisco 49ersin maalein 20–17 ja täten pääsylipun Super Bowliin. Los Angeles Rams otteli Super Bowl LVI:ssa Cincinnati Bengalsia vastaan. Ottelu pelattiin 13. helmikuuta 2022 SoFi Stadiumilla, Ingelwoodissa, Kaliforniassa. Los Angeles Rams voitti Cincinnati Bengalsin maalein 23–20. Joukkueen valmentaja Sean McVay on kaikkien aikojen nuorin valmentaja, joka on johtanut joukkueensa Super Bowliin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Los Angeles Rams Wikimedia Commonsissa
Los Angeles Ramsin viralliset kotisivut
Los Angeles Memorial Coliseum oli Ramsin Kotiareena vuoteen 2019 asti.
Veronica Pimenoff

| Veronica Pimenoff |
| --- | --- |
 Nuori Veronica Pimenoff vuonna 1965.
Henkilötiedot
Syntynyt: 7. kesäkuuta 1949 (ikä 75) Helsinki
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  kirjailija, psykiatri
Kirjailija
Tuotannon kieli: suomi
Tyylilajit:  proosa
Aiheet:  yhteiskunnalliset, moraaliset ja tieteelliset teemat
Esikoisteos:  Pohjoiset pelit
Palkinnot
 Valtion kirjallisuuspalkinto 1985,  Pohjois-Karjalan taidepalkinto 1999, Pro Finlandia 2009 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Irene Veronica Pimenoff (s. 7. kesäkuuta 1949 Helsinki) on suomalainen kirjailija, antropologi ja psykiatri.
Kirjallinen tuotanto

Pimenoff kirjoitti aluksi ruotsiksi, mutta kaikki keskeiset teoksensa hän on kirjoittanut suomeksi. Hän julkaisi jo 15-vuotiaana eroottisen proosatekstin Ryhmä 1965 -antologiassa. Hänen esikoisromaaninsa oli Pohjoiset pelit (1970), jonka päähenkilö jättää kaiken entisen seuratessaan ajan muodikkaita, vasemmistopainotteisia oppeja. Seuraavissa romaaneissaan hän tarkasteli muun muassa suomalaisen yhteiskunnan rakennemuutosta ja Euroopan rautaesiripun sortumista.
Pimenoffin kirjallinen läpimurto oli kuitenkin vasta vuonna 1984 julkaistu romaani Loistava Helena, jossa hän kuvaa taitavasti kaunokirjallisin keinoin esimerkiksi naisen ja tieteen suhdetta, sukupuolten epätasa-arvoa sekä yksilön moraalisia ja eettisiä valintoja. Vuonna 1995 julkaistussa romaanissaan Risteilijät Pimenoff käsittelee puolestaan ihmisen riippuvuutta teknologiasta ja tämän luomaa pysyvää uhkaa modernin ihmisyhteisön elämälle. Romaani Maa ilman vettä (1999) virittää väittelyn kahden naisen ja samalla maailmassa yhä nykyäänkin selvänä näkyvän kahtiajaon – alistavien ja alistettujen – välille. Romaanit Loistava Helena, Risteilijät ja Maa ilman vettä olivat kukin Finlandia-palkintoehdokkaana. Sen jälkeen Pimenoff on julkaissut romaanin C (2005), jossa hän kuvaa voimia, jotka murentavat ja korruptoivat Euroopan yhteiskunnallista kehitystä. Teos on Pariisiin sijoittuva moraalis-psykologinen draama, jonka kerrontatyylin juuret voidaan jäljittää Thomas Mannista alkaneeseen eurooppalaiseen perintöön.
Pimenoff voidaan lukea aateromaanin harvinaiseksi suomalaiseksi edustajaksi Hannu Salaman ja Marja-Leena Mikkolan ohella. Hän käsittelee romaaneissaan yhteiskunnallisia ja moraalisia teemoja sekä ja tieteen ja tutkijan etiikkaa. Pimenoff onkin saanut eettisen kirjailijan leiman. Kriitikot ovat kiinnittäneet huomionsa muun muassa hänen teostensa vaikeasisältöisyyteen, teoreettisuuteen sekä henkilökuvien ja repliikkien ohuuteen. Toisaalta hänen tuotantoaan on luonnehdittu älylliseksi, haastavaksi ja pohdiskelevaksi. Pimenoffin edustamalle eettis-älylliselle tyylilajille on vaikea löytää vertailukohteita suomalaisesta kirjallisuudesta. Sen sijaan hänen tuotantonsa on arvioitu poikkeuksellisen eurooppalaiseksi ja kytkeytyvän Manner-Euroopan älylliseen traditioon. Hänen teostensa maailmaa on luonnehdittu myös joiltakin osin postmoderniksi.
Työura

Pimenoff on toiminut lääkärinä Lapinlahden sairaalassa Helsingissä 1989–1990 ja ylilääkärinä Pohjois-Karjalan keskussairaalassa 1991–2001. Hän on kirjoittanut monia artikkeleita lääketieteellisiin aikakauslehtiin ja toiminut Suomen Lääkärilehden kolumnistina. Hän on saanut myös Duodecim-lehden kirjoituspalkinnon vuonna 1994.
Lääkärinkoulutuksestaan huolimatta Pimenoff on arvostellut kärkevästi lääketiedettä sanoen sen kontrolloivan ja ohjaavan yksilöiden elämää sekä yhteiskunnallista päätöksentekoa. Hänen mukaansa useimmissa Euroopan rikkaissa maissa lääketiede on perinyt uskonnon paikan. Pimenoff on kritisoinut myös muun muassa WHO:n määritelmää terveydestä, sillä hänen mukaansa sen mukana lääketieteellistetään kaikki, mikä ihmistä kiusaa.
Perhe

Veronica Pimenoffin isä on ensimmäisen suomenkielisen Koraanin kääntäjänä tunnettu Georg Pimenoff.
Romaanit

Pohjoiset pelit.  Helsinki:  Tammi, 1970.
Maailman myötä ja vastaan.  Helsinki:  Tammi, 1978.  ISBN 951-30-3940-4
Pimeän pihan piilot.  Helsinki:  Tammi, 1982.  ISBN 951-30-5730-5
Loistava Helena.  Helsinki:  Tammi, 1984.  ISBN 951-30-6142-6
Risteilijät: Jäätäviä keskusteluja ja peliä koneiden kanssa.  Helsinki:  Tammi, 1995.  ISBN 951-31-0664-0
Kunniakirja.  Helsinki:  Tammi, 1997.  ISBN 951-31-1023-0
Maa ilman vettä.  Helsinki:  Tammi, 1999.  ISBN 951-31-1528-3
C. Kudelma.  Helsinki:  Tammi, 2005.  ISBN 951-31-3396-6
Sankarin seisaus: Kertauksia, vertauksia.  Helsinki:  Tammi, 2010.  ISBN 978-951-31-5659-6
Aiheesta muualla

Veronica Pimenoff Prosak-proosaklubilla. Kirjastokaista-video.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Alankomaat 
Henkilöt:  Uppslagsverket Finland 
Muut:  IdRef
Tahdotko mut tosiaan

| ”Tahdotko mut tosiaan” Popeda |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: H.Ö.N.Ö.
 B-puoli: ”Pelkosenniemen poika”
 Julkaistu: 16. toukokuuta 1994
 Tuottaja(t): Costello Hautamäki Markku Petander
 Tyylilaji: rock
 Kesto: 03.40
 Levy-yhtiö: Poko Rekords
Popedan muut singlet
| ”Hjulapataa” 1993 | ”Tahdotko mut tosiaan” 1994 | ”Paperitähdet” 1999 |
Tahdotko mut tosiaan on suomirockyhtye Popedan kappale ja single vuoden 1994 studioalbumilta H.Ö.N.Ö.. Kappale julkaistiin CD-singlenä 16. toukokuuta 1994.
Kappaleen on säveltänyt yhtyeen silloinen bassokitaristi Markku Petander, ja kappaleen sanat on kirjoittanut Kolmas Nainen -yhtyeen laulaja Pauli Hanhiniemi. Kappale on yksi Popedan tunnetuimmista ja suosituimmista, ja yhtye soittaa sen edelleen jokaisessa konsertissaan. 
Popedan pisimmälle studioalbumille H.Ö.N.Ö. koottiin kaikkiaan 17 kappaletta, joista nimenomaan "Tahdotko mut tosiaan" nousi koko albumin valovoimaisimmaksi. Yhtyeen silloisen rumpalin Kari Holmin mukaan koko kappale pelasti albumin, ja auttoi sitä ylittämään kultalevyrajan heinäkuussa 1995.
Kappaleen alkuperäisellä, Petanderin säveltämällä ja äänittämällä demonauhalla rumpuja soitti sessiomuusikko Ari Toikka  , demon rumpuosuudet päätyivät myös albumille. Koko kappale on pitkälti Petanderin demo jonka Mustajärvi lauloi uudestaan.
Singlen toinen kappale "Pelkosenniemen poika" oli alun perin tarkoitettu laulettavaksi Ari “Raaka-Arska” Tuomiselle, yhtyeen pitkäaikaiselle tuttavalle ja roudarille. Hieman maatalousaiheisen ja kantaa ottavan kappaleen lauluvastuu siirtyi kuitenkin yhtyeen kitaristi Costello Hautamäelle. Kappaleen nimi on viittaus Pelkosenniemeltä kotoisin olevaan Hanoi Rocks-yhtyeen kitaristiin, Andy McCoyhyn.
Kappaleet

Tahdotko mut tosiaan – 3.40 (säv. ja sov. Markku Petander, san. Pauli Hanhiniemi)
Pelkosenniemen poika – 3.35 (säv. ja sov. Costello Hautamäki, san. Mikko Saarela)
Kokoonpano

Pate Mustajärvi – laulu
Costello Hautamäki – kitara ja laulu (kappale 2)
Markku Petander – bassokitara
Jukka Järvinen – koskettimet
+
Ari Toikka – rummut
Johanna Tukiainen

| Johanna Tukiainen |
| --- | --- |
 Johanna Tukiainen joulukuussa 2010.
Henkilötiedot
Syntynyt: 29. heinäkuuta 1978 (ikä 46) Helsinki
Kansalaisuus:   Suomi
Ammatti:  tanssija, malli, laulaja, juontaja, bloggaaja
Vanhemmat:  Markku Tukiainen, Marja Tukiainen
Siviilisääty:  Eronnut
Puoliso:  Arto Länsman (2011)
Aiheesta muualla
Kotisivu
Mia Mari Johanna Tukiainen (s. 29. heinäkuuta 1978 Helsinki) on suomalainen julkisuuden henkilö. Hän on työskennellyt muun muassa mallina, tanssijana, juontajana ja laulajana, kirjoittanut blogia sekä esiintynyt useissa tosi-tv-ohjelmissa. Tukiainen nousi julkisuuteen Suomen ulkoministerin Ilkka Kanervan eron aiheuttaneen tekstiviestikohun myötä vuonna 2008.
Taustaa ja koulutus

Tukiainen kasvoi uskonnollisessa perheessä, johon kuuluivat ekonomivanhemmat Markku ja Marja Tukiainen sekä Johannan kolme nuorempaa sisarusta Julia, Jasmine ja Joel. Tukiaiset asuivat Helsingin Laajasalossa viettäen aikaa myös perheen vapaa-ajan kodissa Varkaudessa. Tukiaisen vanhemmat ja kaksi nuorinta sisarusta ovat asuneet 1990-luvun lopusta lähtien Ruotsissa, jossa he ovat kuuluneet Livets Ord -seurakuntaan. Tukiaisen sisko Julia Tukiainen, joka esiintyi usein julkisuudessa isosiskonsa kanssa, kuoli diabetekseen 30-vuotiaana vuonna 2013. 
Toinen sisar Jasmine Tukiainen kuoli elokuussa 2021 32-vuotiaana. Hänet tunnettiin esiintymisistään tosi-tv-sarjoissa Maatilan prinsessa (2013) sekä Martina ja hengenpelastajat (2014).
Tukiainen harrasti lapsuudessaan tanssia sekä suoritti pianotutkinnon Itä-Helsingin musiikkiopistossa.
Tukiainen kirjoitti ylioppilaaksi Laajasalon lukiosta vuonna 1997 arvosanalla eximia cum laude approbatur. Lukion jälkeen hän opiskeli kieliä Uppsalan yliopistossa Ruotsissa, draamaa Pasadena City Collegessa Los Angelesissa ja matkailualaa Porvoon matkailuinstituutissa. Tukiainen valmistui Cosmetica-Norris -meikkaaja- ja maskeeraajakoulusta Espanjassa vuonna 2000 ja työskenteli muun muassa Joe Blasco -konsulenttina Stockmannin Helsingin keskustan tavaratalossa. Sittemmin Tukiainen on opiskellut myös sosiaali- ja terveysalaa Helsingin Diakonia-ammattikorkeakoulussa, kaupallista alaa Haaga-Helia ammattikorkeakoulussa ja liiketaloutta Helsinki Business Collegessa suorittamatta mistään tutkintoa.
Ura > Missi, malli

Tukiainen oli lapsimallina Always-mallitoimistossa Helsingissä. 1990-luvun puolivälissä hän alkoi osallistua erilaisiin malli- ja missikilpailuihin Suomessa, mukaan lukien Seuran Aurinkotyttö Hymyn Hymytyttö 1998-, 7 Päivää -lehden Tähtityttö 1998-, Rantatyttö 2000- ja Iltalehden Vuoden Kesätyttö 2000 -kilpailut.lähde?
Ura > Tanssija

Tukiainen aloitti striptease-tanssijana 2000-luvun alussa esiintyen Gentlemen's Club -stripteaseklubilla Helsingissä sekä satunnaisesti muissa paikoissa ulkomailla. Lisäksi Tukiainen on toiminut yökerhojen esitanssijana.lähde?
Ura > Dolls Dancers

Vuonna 2003 Tukiainen perusti oman Dolls Dancers -yrityksensä, jonka kautta hän alkoi suunnitella, tuottaa ja toteuttaa eroottisia tanssiesityksiä sekä juonto-, pr- ja mallikeikkoja. Yrityksen keskiössä oli Glamour Dolls -tanssiryhmä, joka esiintyi vaihtelevilla kokoonpanoilla ravintoloissa, yökerhoissa, tapahtumissa ja yksityistilaisuuksissa ympäri Suomea sekä satunnaisesti myös Miamissa, jossa Tukiainen lomaili usein 2000-luvun puolivälissä.
Tukiainen alkoi hakeutua vahvemmin myös julkisuuteen esiintyen erilaisissa televisio-ohjelmissa ja viihdemedian kuvauksissa ja haastatteluissa yksin sekä yhdessä siskonsa ja tanssiryhmänsä kanssa. Näistä alkuvaiheen mediaesiintymisistä mainittakoon televisioesiintymiset tosi-tv-ohjelmassa SubMarine (SubTV, 2003) ja Mirja Pyykön parisuhdeohjelmassa Jos (YLE TV1, 24.4.2004) sekä lehtijutut Hymyssä ("Rohkea tanssiryhmä vain vartalomaalaus yllään", 12/2003), Exitissä ("Dolls valloittaa Suomea", 2/2004), Imagessa ("Millainen on modernin pin up -tytön oloasu", 10/2005) ja Seiskassa ("Seksikkäät tanssijasisarukset Julia ja Johanna valloittavat Amerikkaa – Pian nakuilemme kaksin Playboyssa!", 18/2006). Tukiainen esiintyi myös useiden yhtyeiden, kuten Sash!:n ja A-Tyypin musiikkivideoilla sekä siskonsa kanssa Kullervo Koiviston ohjaamassa pornoelokuvassa Uivelot, joskaan ei sen seksikohtauksissa.
Ura > Tekstiviestikohu ja koko kansan julkisuus

Maaliskuussa 2008 Hymy-lehti kertoi, että Suomen pitkäaikaisin kansanedustaja ja silloinen ulkoministeri Ilkka Kanerva oli lähettänyt Tukiaiselle "ehdottelevia ja flirttailevia" tekstiviestejä yli 200 kappaletta, ja tiedotti julkaisevansa viestit seuraavassa numerossaan. Tukiainen halusi estää viestien julkaisun ja haki asiaan oikeuden päätöstä turvaamistoimen kautta, mutta oikeus ei kuitenkaan estänyt viestien julkaisua ja ne julkaistiin alkuperäisten suunnitelmien mukaan Hymyn seuraavassa numerossa.
Tekstiviesteistä nousi suuri mediakohu, jota kommentoivat sekä Suomen pääministeri Matti Vanhanen että Suomen tasavallan presidentti Tarja Halonen. Kohua selostettiin ympäri maailmaa, jopa kansainvälisillä uutiskanavilla, kuten BBC:llä ja CNN:llä. Kohun seurauksena Kanerva erosi ulkoministerin tehtävistään.
Tukiainen paljasti vuonna 2017 Hymy-lehden maksaneen hänelle 5 000 euroa Ilkka Kanervan tekstiviestien julkaisemisesta.
Tukiaisesta tuli sittemmin jatkuvan, jopa päivittäisen mediahuomion kohde.
Ura > Keikkakiertueita

Tukiainen jatkoi uraansa tanssijana, mutta myös laulajana. Tukiainen on tehnyt keikkakiertueita ympäri Suomea esiintyen baareissa, ravintoloissa, yökerhoissa sekä suuremmissa tapahtumissa. Keikoillaan Tukiainen on tanssinut, laulanut ja stripannut minkä lisäksi hän on vastaillut yleisön kysymyksiin sekä järjestänyt erilaisia kilpailuja.
Ura > Musiikki

Tukiainen on levyttänyt useita singlejä.
Lööppijulkkis (CD-single, heinäkuu 2009)
Professori Heikkerö feat. Johanna Tukiainen: Hei Johanna (CD-single+video, kesäkuu 2011)
Muut kappaleet
4-ever (toukokuu 2013)
I’ll Be Waiting (toukokuu 2013)
Apinamies (Julia ja Johanna Tukiainen) (2011)
SEXX (19. syyskuuta 2010)
Liz Harlow: I Get It In (feat. Johanna Tukiainen) (lokakuu 2010)
Some Day (marraskuu 2009)
Ura > Tv-ohjelmat

Vuonna 2009 Tukiainen esiintyi hetken aikaa 24 tuntia vuorokaudessa pyörivässä netti-TV-ohjelmassa Tuksu-TV, jota esitettiin Hymy-lehden kotisivuilla.
Vuonna 2011 Tukiainen esiintyi TV5-kanavan Tuksu menee naimisiin -ohjelmassa, jossa seurattiin Tukiaisen ja hänen tulevan aviomiehensä Arto Länsmanin valmisteluja tuleviin häihinsä Suomen Lapissa. Ohjelmaa seurasi televisiosta yhteensä 222 000 katsojaa, ja se nousi kanavan historian toiseksi katsotuimmaksi ohjelmaksi. Pian ohjelman jälkeen Länsman jätti erohakemuksen, jonka hän veti kuitenkin myöhemmin takaisin. Tämän jälkeen Tukiainen jätti oman erohakemuksensa ja pariskunnan avioero astui voimaan joulukuussa 2011.
Vuonna 2012 Tukiainen esiintyi siskonsa Julia Tukiaisen kanssa TV5-kanavan Tallinna-tosi-tv-sarjan jaksoissa, joissa seurattiin siskosten lomamatkaa Virossa. Samana vuonna Tukiainen esiintyi myös Johanna Tukiainen: Vuosi elämästäni -ohjelmassa, jossa seurattiin Tukiaisen elämää tämän häiden jälkeen. Pian ohjelman esityksen jälkeen Tukiainen ilmoitti hakevansa tuotantoyhtiöltä korvauksia kunnianloukkauksesta tai sopimusrikkomuksesta, koska ohjelman sisältö ei Tukiaisen mukaan ollut sopimusten mukainen. Syyttäjä päätti marraskuussa 2013 lopettaa esitutkinnan, koska näyttöä rikoksesta ei ollut.
Tukiainen on vuosien varrella esiintynyt myös monissa muissa televisio-ohjelmissa haastateltavana, kuten Maria!- ja Tuomas Enbuske Talk Show -keskusteluohjelmissa. Yle TV1 teki vuonna 2017 Perjantai-dokkari -sarjaan Tukiaisesta lyhytdokumentin Mutta minulta puuttuu rakkaus.
Ura > Blogi

Tukiainen on kirjoittanut elämästään blogia 7 Päivää -lehden nettisivuilla vuosina 2011–2015. Tukiainen on antanut useita haastatteluja lehden printtiversioon sekä matkustanut lehden kustannuksella myös maailmalla.
Oikeudenkäynnit

Tukiainen on vuosien varrella ollut usein asianomistajana sekä syytettynä eri oikeudenkäynneissä.
Tukiainen tuomittiin elokuussa 2010 neljän kuukauden ehdolliseen vankeuteen kolmesta pahoinpitelystä ja haitanteosta virkamiehelle sekä tammikuussa 2011 ehdolliseen vankeuteen ja oheissakkoihin törkeästä rattijuopumuksesta, virkamiehen vastustamisesta ja väärän henkilötiedon antamisesta. Näiden lisäksi Tukiainen tuomittiin joulukuussa 2011 edellisenä kesänä tapahtuneesta pahoinpitelystä sakkoihin. Toukokuussa 2013 Tukiainen tuomittiin käräjäoikeudessa 60 päivän ehdottomaan vankeuteen jälleen pahoinpitelystä ja saman vuoden elokuussa 60 päiväsakkoon pahoinpitelystä. Syyskuussa 2013 Tukiainen tuomittiin 45 päivän ehdottomaan vankeuteen vuonna 2011 tapahtuneista pahoinpitelyistä.
Lokakuussa 2014 Tukiainen tuomittiin Hyvinkään käräjäoikeudessa kesällä 2013 tapahtuneesta rattijuopumuksesta sataan päiväsakkoon. Maaliskuussa 2015 Helsingin käräjäoikeus tuomitsi Tukiaisen kolmen kuukauden ja 20 päivän pituiseen ehdottomaan vankeuteen vuosina 2013–2014 tehdyistä pahoinpitelystä, pahoinpitelyn yrityksestä, haitanteosta virkamiehelle, kolmesta laittomasta uhkauksesta ja kunnianloukkauksesta. Tukiainen valitti päätöksestä hovioikeuteen, joka alensi tuomion 110 tunniksi yhdyskuntapalvelua.
Helmikuussa 2016 Tukiainen tuomittiin maksamaan olympiauimari Jani Sievisen entiselle vaimolle Susanna Ingerttilälle 2500 euroa kunnianloukkauksesta ja 1600 euroa sitä seuranneista ansionmenetyksistä Tukiaisen vihjailtua Facebookissa Ingerttilän syyllistyneen hänen pahoinpitelyynsä. Helmikuussa 2017 Tukiainen tuomittiin Helsingin käräjäoikeudessa eläinsuojelurikkomuksesta 20 päiväsakkoon. Hän oli toistuvasti laiminlyönyt koiriensa hoidon.
Huomionosoitukset

Helsingin Sanomien lukijaäänestyksissä Johanna Tukiainen on valittu Vuoden julkkikseksi vuosina 2008 ja 2010. Lisäksi Tukiainen on ollut monena vuonna Googlen haetuimpien suomalaisten julkisuuden henkilöiden joukossa.
Paljastuskirja

Kesäkuussa 2013 Tukiaisesta julkaistiin paljastuskirja Koko kansan Johanna – Paljastuksia kulissien takaa, josta Tukiainen kertoi tehneensä rikosilmoituksen. Juttua oli tarkoitus käsitellä Seinäjoen käräjäoikeudessa vuonna 2019, mutta se peruttiin asianosaisten vetäydyttyä siitä.