stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ontelokranaatti
Taistelukäyttö ja vastatoimet

Taistelutoiminnassa ontelokranaatilla pyritään puhkaisemaan esimerkiksi kohteena olevan ajoneuvon panssarointi. Syntyneestä reiästä suihkuaa sisätiloihin suurella paineella sirpaleita ja sulaa metallia, jotka aiheuttavat vammoja miehistölle yhdessä painevaikutuksen kanssa. Osuma ammusvarastoon tai polttoainesäiliöön tuhoaa yleensä kohteen. Koska suihku on varsin kapea, se voi myös läpäistä panssarivaunun aiheuttamatta suurempia vaurioita.
Osumakulma ja panssarin muotoilu vaikuttavat ontelokranaatin läpäisyyn mutta vähemmän kuin iskuammuksen. Esimerkiksi läpäisyn ollessa molemmille 200 millimetriä panssariterästä 90°:n kulmassa, ontelokranaatti läpäisee 45°:n kulmassa 162 mm ja iskuammus 112 mm.
Ontelopanoksia ja nuoliammuksia vastaan panssarivaunut voidaan suojata eri tavoin, yleisimmin reaktiivipanssarilla, aktiivipanssarilla tai muuta aktiivista suojausta käyttäen. Peruspanssarin kasvattaminen johtaa liian suureen vaunun painoon. Reaktiivipanssari on metalli- tai komposiittilaatikko, jonka sisältämä flegmatisoitu räjähdysaine syttyy ontelopanosiskusta lähettäen suihkua vastaan metalli- tai komposiittilevyjä. Nämä sotkevat suihkun etenemistä ja kuluttavat sen läpäisykykyä merkittävästi. Panssarointia voidaan käyttää vain varsinaisissa panssarivaunuissa, joiden peruspanssari on riittävä jälkiläpäisyä ajatellen. Se muodostaa vaaratekijän vaunun ympärillä olevalle miehistölle. Nykyisin esimerkiksi RPG-7-ontelokranaatti voidaan varustaa kaksoiskärjellä (PG-7VR) jonka ensimmäinen kärki tuhoaa reaktiivipanssarin ja seuraava kärki läpäisee panssarin.
Ontelopanos on lentovaiheessaan verrattain helppo torjua nykytekniikalla esimerkiksi lähettämällä sitä vastaan erilaisia heitteitä, kuten esimerkiksi venäläinen Arena. Järjestelmä edellyttää nopeita tutkia ja kehittynyttä muuta elektroniikkaa. Ontelopanoksen teho riippuu voimakkaasti sytytysetäisyydestä. Tätä ominaisuutta voidaan hyödyntää torjunnassa monin tavoin, kuten esimerkiksi ruotsalainen Stridsvagn 103, jonka etuosaan, ennen panssarointia, on sijoitettu terästangoista rakennettu ”aitapuskuri”.
Muita sovellusalueita

Suomen puolustusvoimat käyttävät ontelokranaatista sovellettua routapanosta avustamaan muun muassa poteron kaivamista talvella. Tällöin suunnattu räjähdysvaikutus ohjataan maata kohti, jolloin kuuma kuparisuihku tekee maahan syvyydeltään vähintään 40 cm kokoisen kuopan. Tämän jälkeen aukkoon asetetaan TNT-panos, joka kuopassa räjähtäessään rikkoo tehokkaasti roudan sen ympäriltä helpottaen kaivamista huomattavasti. Räjähdysaineena routapanoksissa käytetään usein aniittia. Pohjamiina ja kylkimiina toimivat eri periaatteella, niissä ei synnytetä kärkisuihkua, vaan kärkikartiosta muodostetaan ”ammus”, minkä nopeus on noin 2 000 m/s. Tästä ampumatarvikkeesta käytetään myös nimitystä räjähtämällä muotoutuva ammus (EFP).
Aiheesta muualla

Saksalaiset onteloammukset toisessa maailmansodassa. Militarian Maailma nro. 2. Pohjois-Kymenlaakson asehistoriallisen yhdistyksen jäsenlehti.
Anas Hajjar

| Anas Hajjar |
| --- | --- |
 Anas Hajjar heinäkuussa 2016.
Henkilötiedot
Syntynyt: 22. lokakuuta 1969  Damaskos, Syyria
Kuollut: 7. joulukuuta 2022 (53 vuotta)
Titteli:  imaami
Muut tiedot
Uskonto:  islam
Mohamed Anas Hajjar  (22. lokakuuta 1969 Damaskos, Syyria – 7. joulukuuta 2022 Helsinki) oli Suomen islamilaisen yhdyskunnan imaami Hänet valittiin tehtävään 9. marraskuuta 2010 edellisen imaamin Khodr Chehabin kuoltua. Anas Hajjar toimi Muslimiveljeskunnan johtajana Suomessa. Hajjar toimi Suomen Islamilainen Neuvosto (SINE) yhdistyksen puheenjohtajana vuosina 2012–2015.
Hajjar muutti Suomeen vuonna 1988, ja alkoi kaksi vuotta myöhemmin opiskella lääketiedettä. Ennen opintojen vanhentumista hän toimi lääkäriharjoittelijana sekä lääkärinsijaisena ja sen jälkeen hän toimi muun muassa Katriinan sairaalassa Vantaalla ATK-asiantuntijana.
Anas Hajjar kertoi edustavansa maltillista islamilaista linjaa. Hän edisti uskontodialogia Suomen Islamilaisessa Neuvostossa ja uskontoyhteistyöjärjestö USKOT-foorumissa. Hän esiintyi vuonna 2010 Yleisradion tv-ohjelmassa Muslimielämää. Hajjar halusi vahvistaa islamilaisen lain asemaa. Homoseksuaaliset teot olivat hänen mukaansa syntiä. Hän ei vastustanut varkaan käden katkaisemista, jos varas saa varastamattakin syödäkseen.
Hajjar kuului Helsingin suurmoskeija -hankkeen taustasäätiön hallitukseen. Hajjarin mukaan moskeijahanke oli myöhässä ja hänen mielestään pääkaupunkiseudulle tarvittiin jopa viisi suurta moskeijaa.
Aiheesta muualla

Anas Hajjarin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Kansallisbiografia  Biografiasampo
Hedvig Paqvalin

Hedvig Sophia Paqvalin, myöhemmin Ulner (s. 1739) oli ruotsalainen runoilija. Hän avioitui Adam Ulnerin kanssa, joka oli Turussa jalkaväkirykmentin kirjuri. Hänen vanhempansa olivat asessori Hans Gustaf Paqvalin ja Anna Juliana Beckman. Hän oli vuonna 1767 Uppsalassa perustetun Apollini Sacra -nimisen seuran jäsen. Seura oli Utile Dulcin tytärseura. Hän kirjoitti hautajaisrunon arkkipiispa Samuel Troiliuksen muistoksi.
Man sällan stora Ljus i lilla verlden ser

Försynens starka hand,

Som stiftar högsta lagar

Till Rikens växt och fall, utstakar sätt och dagar,

Att oskuld styrka ge, att göra sällt ett land,

Befaller då och då de stora snillen vakna

Som stadga tidens lopp,

Som lefva ej för sig, men för det helga hopp,

Hvartill de rustas ut och himmelsk kraft ej sakna.



Sig strax de låta se

Som gnistor elden hysa,

De kännas lätt igen, så snart de börja lysa;

De fläktas derför upp, att verlden dager ge.

Så med TROILIUS var. Han sig ej kunde dölja.

En skicklighet, en drift,

En flit, ett vett, ett mod, från vaggan til Hans grift,

Man nogsamt varse blef med allt Hans väsend följa.



Af dygd de rena prof

Man i Hans insigt sporde

Alldeles Honom värd, sin stora lycka giorde.

Men jag ej smickra lärdt, det görs ej här behof.

Vårt Zion, till hvars lof Han Biskops-stafven förde,



Hans öma nit har sedt,

Han sielf sin minnesstod i tiden har beredt,

Till nåd för Ädel ätt Han ADOLPH FREDRIC rörde.



Det lindrar Rikens brist

Till deras trefnad länder [leder till välbefinnande],

Att Himlen uppväckt hog i Hieltesinnen tänder,

Vårt Sverge klagans värdt ett sådant nu har mist.

Ej slika Ämnen städs til lika mängd upprinna.

Som med cometer sker;

Man sällan stora Ljus i lilla verlden ser;

I Sverge allt för snart de tyckas nu försvinna.



Så hårda Himmels bud

Ej annat än förskräcka.

I alla slagna bröst sorg, rop och suckar väcka.

Fast Svenska Israël kan lita på sin Gud,

Med största skäl det dock sin Arons död begråter;

Sin hegla styres Man.

Låt Milda Allmagt, då vår önskan blifva san,

Att i Hans värda rum Hans like finnes åter!



Din nåd vi ljufligt se

För Sverges framtid råda:

Så låt det stierne fall ej flera andra båda,

Som skymma bort vår dag, och FREDRIC sorger ge.

Nej! låt de dyra Ljus, som nu ibland oss tindra

Få länge stråla än;

Och när Du släcker dem, tänd nya upp igen:

Att brist på stora Män, ej må vår välmagt hindra.
Greta Peck

Greta miehensä Gregoryn kanssa 1940-luvulla.
Greta Peck (Greta Konen, synt. Eine Matilda Kukkonen; 25. tammikuuta 1911 Helsinki – 19. tammikuuta 2008 Beverly Hills, Kalifornia, Yhdysvallat) oli amerikansuomalainen, joka Suomessa tunnettiin erityisesti näyttelijä Gregory Peckin ensimmäisenä puolisona. Greta Peckin ensimmäinen puoliso oli Charles Rice.
Kukkosen perhe muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1913. Greta Peck otti nimen Greta nuorena Yhdysvalloissa, sillä hänen silloinen opettajansa ei osannut lausua tämän oikeaa nimeä, Eine. Hän avioitui Peckin kanssa 1942, ja avioliitto kesti vuoteen 1955. Heillä oli kolme poikaa, Jonathan, Stephen ja Carey. Gretan ja Gregoryn vanhin poika, televisiotoimittajana työskennellyt Jonathan teki itsemurhan vuonna 1975 ollessaan 30-vuotias.
Greta Peck toimi uransa eri vaiheissa kampaajana, kiinteistövälittäjänä ja liikealalla sekä harjoitti hyväntekeväisyyttä muun muassa sotaveteraanien hyväksi, mistä hänelle myönnettiin vuonna 1967 Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan ensimmäisen luokan mitali. Hän oli myös Suomalais-amerikkalaisen kauppakamarin kunniajäsen. Suomi College myönsi hänelle vuonna 1994 kunniatohtorin arvon. Greta osasi vielä vanhuksenakin puhua suomea, joskaan ei niin hyvin kuin asuessaan Suomessa. Greta yllätti pari kertaa hänestä kirjaa tehneet Erkki ja Ilona Kannon toteamalla lauseita heille selkeällä suomen kielellä.
Kirjallisuutta

Greta Peck, teoksessa Erkki ja Ilona Kanto: Miten Hollywood valloitetaan? Suomalaisella sisulla menestystä tavoittelemassa – tositarinoita showmaailman mekasta. Karisto 2001. Sivu 42–48. ISBN 951-23-4162-X.
Markku Paasonen

Markku Paasonen vuonna 2007
Markku Paasonen (s. 14. marraskuuta 1967 Oulu) on suomalainen runoilija. Hän on julkaissut kaksi runokokoelmaa, kolme proosarunoteosta, romaanin Pienet kalat syövät suuria kaloja (2014) sekä proosateoksen Suurenmoinen huviretki (2019). Proosarunoteos Voittokulku toi Paasoselle kirjallisuuden valtionpalkinnon vuonna 2002, ja Lauluja mereen uponneista kaupungeista oli vuoden 2007 Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkinnon ehdokkaana. Paasosta on luonnehdittu proosarunon mestariksi ja vanhan runomuodon uudistajaksi.
Paasonen on opiskellut filosofiaa ja teologiaa. Hän on opettanut kirjoittamista Oriveden Opistossa ja Kriittisessä korkeakoulussa.
Teokset

Aurinkopunos.  Helsinki:  WSOY, 1997.  ISBN 951-0-22218-6
Verkko.  Helsinki:  WSOY, 1999.  ISBN 951-0-23937-2
Voittokulku.  Helsinki:  Tammi, 2001.  ISBN 951-31-2194-1
Lauluja mereen uponneista kaupungeista.  Helsinki:  Teos, 2005.  ISBN 951-851-057-1
Tulevassa maailmassa.  Helsinki:  Teos, 2010.  ISBN 978-951-851-250-2
Pienet kalat syövät suuria kaloja.  Helsinki:  Teos, 2014.  ISBN 978-951-851-568-8
Suurenmoinen huviretki.  Helsinki:  Teos, 2019.  ISBN 978-951-851-861-0
Lykätty salamurha.  Helsinki:  Teos, 2023.  ISBN 978-952-363-340-7
Kaikki on tuhoutunut. Helsinki: Teos, 2023 ISBN 978-952-363-397-1
Palkinnot ja ehdokkuudet

J.H. Erkon runopalkinto 1997
Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkintoehdokkuus 1997
Nuoren Voiman avustajapalkinto 1997
Tanssiva karhu -palkinnon ehdokkuus 1998 ja 2000
Einari Vuorela -palkintoehdokkuus 2000
Kirjallisuuden valtionpalkinto 2002
Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkinnon ehdokkuus 2007
Valtion kirjallisuustoimikunnan viisivuotinen taiteilija-apuraha 2010
Tiiliskivi-palkintoehdokkuus 2015
Jarkko Laine -palkintoehdokkuus 2015
Runeberg-palkintoehdokkuus (longlist) 2019
Aiheesta muualla

Markku Paasosen runoja Electric Verses -verkkoantologiassa
Markku Paasonen Teoksen sivuilla
A Constantly Turning Baroque
Markku Paasonen Prosak-proosaklubilla, Kirjastokaista-video
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Muut:  IdRef
Loimaa

| Loimaa |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 
 Loimaan rautatieasemalla pysähtyvät kaikki rataosan junat.
Sijainti:  60°51′05″N, 023°03′30″E
Maakunta:  Varsinais-Suomen maakunta
Seutukunta:  Loimaan seutukunta
Kuntanumero:  430
Hallinnollinen keskus:  Loimaan keskustaajama
Perustettu:  1921
– kaupungiksi:  1969
Kuntaliitokset:  Loimaan kunta (2005) Mellilä (2009) Alastaro (2009)
Kokonaispinta-ala:  851,85 km² 135:nneksi suurin 2022 
– maa:  848,06 km²
– sisävesi:  3,79 km²
Väkiluku:  15 304 72:nneksi suurin 31.12.2024 
– väestötiheys:  18,05 as./km² (31.12.2024)
Ikäjakauma:  2020 
– 0–14-v.:  13,6 %
– 15–64-v.:  55,7 %
– yli 64-v.:  30,7 %
Äidinkieli:  2023 
– suomenkielisiä:  94,2 %
– ruotsinkielisiä:  0,2 %
– muut:  5,6 %
Kunnallisvero:  8,4 % 216:nneksi suurin 2025 
Työttömyysaste:  8,1 % (6/2023) 
Kaupunginjohtaja:  Jari Rantala
Kaupunginvaltuusto:  37 paikkaa
  2021–2025   • Kesk.   • Kok.   • PS   • MLYL   • Vas.   • SDP   • KD:   11 6 6 5 4 4 1
www.loimaa.fi
Infobox OKNimi-testi OK: 
Loimaa (vanh. ruots. Loimijoki) on Varsinais-Suomessa sijaitseva kaupunki ja Loimaan seutukunnan keskus. Loimaan kunta yhdistettiin silloiseen Loimaan kaupunkiin 1. tammikuuta 2005, jolloin Loimaan vaakunaksi tuli entisen Loimaan kunnan vaakuna. Alastaro ja Mellilä liitettiin Loimaaseen 1. tammikuuta 2009, jolloin kaupunki sai nykyiset rajansa. Metsämaa on liitetty Loimaan kuntaan jo vuonna 1976. Loimaan naapurikunnat ovat Huittinen, Humppila, Koski Tl, Marttila, Oripää, Punkalaidun, Pöytyä, Somero, Säkylä ja Ypäjä.
Loimaan seutukuntaan kuuluvat Loimaan lisäksi Aura, Koski Tl, Marttila, Oripää, ja Pöytyä. Näistä Aura ja Pöytyä ovat Turun työssäkäyntialuetta, ja myös Kosken ja Marttilan suhde Loimaaseen on enemmän hallinnollinen kuin toiminnallinen. Vahvemmin Loimaan vaikutuspiirissä ovat Oripää ja itäinen naapuri Ypäjä, joka kuuluu Kanta-Hämeen maakuntaan ja Forssan seutukuntaan.
Maantiedettä ja maisemia

Maisemat Loimaalla ovat suurelta osin savitasankoa, josta suuri osa on raivattu pelloksi. Vaihtelua maisemaan tuovat kaksi harjujaksoa, saveen uurtuneet jokiuomat, kalliosydämiset moreenimäet ja paikoin suot, joihin kuuluu muun muassa Eksyssuo Kosken, Someron ja Ypäjän rajalla. Laaksoista toinen seurailee Loimaan rajoja lännessä ja toinen pohjoisessa, entisen Metsämaan kunnan alueella, missä pinnanmuodot ovat hieman länttä vaihtelevampia. Pohjoisessa valtatie 2 kulkee pitkin harjua noin 15 kilometrin matkan Humppilan Venäjän ja Loimaan Leppijärven välillä. Kantatien 41 varrella Alastaron länsiosassa maisemaa hallitsee Koskelta ja Mellilästä Säkylään ulottuvaan harjujaksoon liittyvä Virttaankankaan harjualue.
Loimaan keskustan, Hirvikosken ja Alastaron taajamien läpi virtaa Tammelasta alkunsa saava ja Huittisissa Kokemäenjokeen laskeva Loimijoki, jonka vesi on alueen savimaiden takia väriltään ruskeaa. Alastarolla siihen laskee Loimaan pohjoisosien ja Metsämaan kirkonkylän halki virtaava Loimijoen suurin sivujoki Kojonjoki, joka saa alkunsa Forssan Koijärvestä. Etelästä Loimijokeen laskee Alastarolla Mellilästä alkunsa saava Niinijoki ja lähellä Hirvikoskea Loimaan Joenperän kylästä alkunsa saava Petäjoki. Järviä on vain muutamia lähinnä harjujen liepeillä.
Historiaa

Historiallisesti Loimaa on osa Satakuntaa, ja maakuntansa reuna-alueena se asutettiin suhteellisen myöhään. Aina 1800-luvulle asti se oli talonpoikainen maanviljelysalue, jossa ei ollut juurikaan muita elinkeinoja tai teollisuutta.
1400-luvun tiedoissa Loimijoki esiintyy kirjoitusasuissa Lodhma-, Lodmajoki, ja myös paikkakunnan nimi lienee siis ollut keskiajalla *Loδma, josta se kehittyi asuun Loima. 1500-luvulla myös naapuripitäjä Tammela tunnettiin nimellä Loimo. Nimien kantasana on yhdistetty itämurteissa ja karjalan kielessä tunnettuun sanaan lotma 'notko, painanne'.
Kun Turku–Toijala-rautatie valmistui vuonna 1876, se antoi piristysruiskeen koko Loimaan seudulle. Rautatie toi mukanaan uutta taloudellista toimintaa, joka sysäsi teollisuuden kehittymisen alkuun. Loimaalle rakennettiin rautatieasema heti radan valmistumisen yhteydessä, ja sen ympärille kasvoi 1900-luvun alkuun mennessä kaupungin nykyinen keskusta. Loimaan asemanseutu erotettiin omaksi kauppalakseen vuonna 1921 ja se sai kaupunkioikeudet vuonna 1969. Samoihin aikoihin valmistui myös nykyinen valtatie 9. Valtatie 2 kulki ennen nykyisen linjauksensa valmistumista Loimaan keskustan kautta.
Viimeistään rautatie liitti historiallisesti Satakuntaan kuuluneen Loimaan entistä enemmän Turun vaikutuspiiriin niin, että Loimaa on Suomen nykyisessä maakuntajaossa jo vakiintunut osa Varsinais-Suomea. Lienee mahdotonta määritellä tarkalleen sitä, milloin Loimaa on ”siirtynyt” maakunnallisesti Satakunnasta osaksi Varsinais-Suomea. Esimerkiksi 1960-luvulla julkaistussa Uudessa Tietosanakirjassa mainitaan jokseenkin ristiriitaisesti, että (silloinen) Loimaan kauppala kuuluu Ala-Satakuntaan, mutta (silloinen) Loimaan maalaiskunta sen sijaan Varsinais-Suomeen.
Samassa teoksessa Loimaan ruotsinkieliseksi nimeksi mainitaan Loimijoki. Nimi perustuu Loimaan seudulla virtaavaan samannimiseen jokeen. Nykyään Loimaalla ei kuitenkaan ole enää virallista ruotsinkielistä nimeä.
Väestö > Väestönkehitys

Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kaupungin väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako vastaa tilannetta 1. tammikuuta 2017, eli luvuissa ovat mukana myös Loimaaseen liitetyt Loimaan kunta, Alastaro ja Mellilä.
| Loimaan väestönkehitys 1980–2020 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1980 | 1980 |    | 18 612 | 18 612 |
| 1985 | 1985 |    | 18 564 | 18 564 |
| 1990 | 1990 |    | 18 457 | 18 457 |
| 1995 | 1995 |    | 18 042 | 18 042 |
| 2000 | 2000 |    | 17 585 | 17 585 |
| 2005 | 2005 |    | 17 300 | 17 300 |
| 2010 | 2010 |    | 16 916 | 16 916 |
| 2015 | 2015 |    | 16 468 | 16 468 |
| 2020 | 2020 |    | 15 843 | 15 843 |
Lähde: Tilastokeskus.
Väestö > Ikäjakauma

Vuonna 2015 kaikkien Loimaan kaupungin asukkaiden keski-ikä oli 46 vuotta. Postinumeroalueittain katsottuna iäkkäimmät asukkaat väkilukuun suhteutettuna olivat Orisuon alueella, jossa keski-ikä on 53 vuotta. Asukkaista nuorimmat elävät Kojonkulman alueella, jossa keski-ikä on 40 vuotta.
Väestö > Maahanmuutto

Vuonna 2018 Loimaalla asui noin 500 ulkomaalaistaustaista henkilöä, mikä tarkoittaa 3 % osuutta koko väestöstä. Suurimpia etnisiä ryhmiä olivat Venäjän ja entisen Neuvostoliiton alueelta muuttaneet (n. 160 henkilöä) ja virolaiset (n. 110 henkilöä).
Palvelut

Loimaan keskustassa on palveluita ja kerrostaloja, mutta kävelymatkan päässä keskustasta alkavat omakotitalot. Jonkin verran ydinkeskustaa on hiljentänyt suurmyymälöiden nouseminen keskustan länsilaidalle Turusta Tampereelle johtavan valtatie 9:n varteen. Syksyllä 2012 keskustaan avattiin Prisma ja K-Citymarket, loppuvuodesta 2015 avattiin Lidl, jonka viereisiin kiinteistöihin muutti samoihin aikoihin Tokmanni ja vuoden 2016 keväällä Jysk, sekä keväällä 2019 keskustaan avattiin Motonet. Lisäksi keskustassa ja muissa taajamissa toimii useampi K-Market ja Alastarolla edellisen lisäksi Sale.
Palvelut > Terveyspalvelut

Loimaan pääterveysasema sijaitsee kaupungin keskustassa. Terveysasemia on lisäksi Alastarolla. Varsinais-Suomen sairaanhoitopiirin alainen Tyks Loimaan sairaala toimii keskustassa pääterveysaseman yhteydessä.
Palvelut > Koulutus

Vuonna 2022 perusopetukseen osallistuu Loimaalla noin 1 530 oppilasta. Kaupungin oppilaitoksiin kuuluvat kuusi ala-astetta (Asemanseudun koulu, Kauhanojan koulu, Keskuskoulu, Kirkonkylän koulu, Metsämaan koulu ja Niinijoen koulu) sekä kaksi yläastetta (Puistokadun koulu ja Hirvikosken yhtenäiskoulu). Lounais-Suomen koulutuskuntayhtymä Novidan alaisia oppilaitoksia ovat Loimaan lukio sekä useasta eri toimipisteestä muodostuva Loimaan aikuis- ja ammattiopisto. Muita opetuksen tarjoajia ovat Loimaan evankelinen kansanopisto sekä Loimaan Seudun Musiikkiopisto, joka järjestää musiikin ja tanssin perusopetusta.
Urheilu

Alueen urheiluseuroista tunnetuimpiin kuuluvat Lentopallon Mestaruusliigassa pelaava ja Suomen Mestaruuden 2024 voittanut Hurrikaani-Loimaa, Ykköspesis-seura Loimaan Palloilijat ja Korisliigassa pelaava Loimaan Korikonkarit Bisons. Muita loimaalaisia seuroja ovat Loimaan Jankko, jonka toimintaan kuuluu yleisurheilu, hiihto, ampumahiihto, suunnistus ja lentopallo, jääkiekkoseura Loimaan Rockets sekä lähinnä yleisurheilusta ja voimailusta tunnetut Loimaan Leisku ja Loimaan Voima.
Tuulensuun kaupunginosassa sijaitsevassa urheilukeskuksessa on muun muassa kaupungin liikuntahalli, jäähalli, pesäpallo- ja jalkapallostadionit.
Päätöksenteko

Kaupungin päätöksentekoa sääntelevät muun muassa kuntalaki ja hallintolaki. Loimaan kaupunginjohtajana on toiminut joulukuusta 2008 puoluepoliittisesti sitoutumaton Jari Rantala.
Päätöksenteko > Kaupunginvaltuusto

Loimaan kaupunginvaltuusto on kaupungin ylin päättävä elin. Kaupunginvaltuuston vastuulla ovat kaupungin toiminta ja talous, ja se määrää muun muassa kunnallis- ja kiinteistöveroprosentit.
Kaupunginvaltuuston suurimmat valtuustoryhmät ovat Keskustan valtuustoryhmä yhdellätoista valtuutetulla, Kokoomuksen ja Kristillisdemokraattien valtuustoryhmä seitsemällä valtuutetulla sekä Perussuomalaisten ja sitoutumattomien valtuustoryhmä kuudella valtuutetulla. Valtuustoon nousi viidellä valtuutetulla pitkästä aikaa puolueista riippumaton, vuoden 2021 kuntavaaleja varten perustettu valitsijayhdistys nimeltään Meidän Loimaa -yhteislista.
Kaupunginvaltuuston puheenjohtajana toimii Tarja Mäki-Punto-Ristanen (Kok+KD). Valtuuston 1. varapuheenjohtajana toimii Olavi Ala-Niissilä (Kesk). Valtuuston 2. varapuheenjohtajana toimi kahden ensimmäisen vuoden ajan Pasi Markula (MLYL) ja kahden jälkimmäisen vuoden ajan Timo Lahtinen (PS+SIT). Valtuuston 3. varapuheenjohtajana toimii Timo Tamminen (SDP).
Päätöksenteko > Kaupunginhallitus

Loimaan kaupunginhallitukseen kuuluu 11 jäsentä kaupunginvaltuustosta, joista jokaisella on henkilökohtainen varajäsen. Kaupunginvaltuuston puheenjohtajistolla on kaupunginhallituksen kokouksissa puhe- ja läsnäolo-oikeus.
Kaupunginhallituksen puheenjohtajana toimii Teija Ek-Marjamäki (Kesk), 1. varapuheenjohtajana Anne Onnela (Kok+KD) ja 2. varapuheenjohtajana Marke Tissari (SDP). Hallituksen toimikausi kestää koko vaalikauden eli neljä vuotta.
Seurakunnat

Vuoden 2018 aluejaon mukaan Loimaalla on seuraavat Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunnat:
Loimaan seurakunta
Alastaron kappeliseurakunta
Mellilän kappeliseurakunta
Metsämaan kappeliseurakunta
Seurakunnat > Entiset seurakunnat

Seuraavassa luettelossa on mainittu historiallisella ajalla lakkautetut seurakunnat Loimaan kaupungin nykyisellä alueella:
Alastaron seurakunta (liitetty Loimaan seurakuntaan 2009)
Kanta-Loimaan seurakunta (yhdistetty Loimaan kaupunkiseurakunnan kanssa Loimaan seurakunnaksi 2005)
Loimaan kaupunkiseurakunta (yhdistetty Kanta-Loimaan seurakunnan kanssa Loimaan seurakunnaksi 2005)
Mellilän seurakunta (liitetty Loimaan seurakuntaan 2009)
Metsämaan seurakunta (liitetty Kanta-Loimaan seurakuntaan 2000)
Seurakunnat > Herätysliikkeet sekä muut kirkko- ja uskontokunnat

Kirkon sisäisistä herätysliikkeistä paikkakunnalla toimii vanhan Loimaan, Mellilän ja Alastaron alueilla evankelisuus, jonka lisäksi vanhoillislestadiolainen Forssa-Loimaan Rauhanyhdistys toimii Loimaalta käsin. Paikkakunnalla on myös Suomen evankelisluterilaiseen lähetyshiippakuntaan kuuluva Hyvän Paimenen luterilainen seurakunta.
Muita kirkkokuntia edustaa helluntaiherätykseen kuuluva Loimaan helluntaiseurakunta. Lisäksi Suomen vapaakirkon Forssan vapaaseurakunnalla on säännöllistä toimintaa Loimaalla. Suomen ortodoksisen kirkon Turun ortodoksinen seurakunta järjestää Loimaalla jumalanpalveluksia.
Muita uskontokuntia edustavat ainakin Jehovan todistajat, joilla on Loimaalla seurakunta sekä buddhalaisuus, jota edustavalla Buddhalainen Dharmakeskus -yhteisöllä on Tiibetin taiteen keskus -niminen retriittikeskus Alastaron Ylhäisissä.
Aluejako > Kaupunginosat

Loimaalla on seuraavat kaupunginosat:
| --- | --- |
 Keskusta (1)  Tuulensuu (2)  Peltoinen (3)  Hulmi (4)  Suopelto (6)  Myllykylä (7) :  Vesikoski (8)  Kartanonmäki (9)  Juva (10)  Taati (11)  Ferraria (12)  Niittukulma (13) 
Näiden lisäksi on olemassa 5. kaupunginosa ja 14. kaupunginosa, joille ei ole annettu muuta nimeä.
Aluejako > Maarekisterikylät

Juva, Kemppilä, Mäenpää, Peltoinen, Vesikoski
Alastaron Mäenpää, Eura, Haara, Haaroinen, Haitula, Hartoinen, Hattula, Hirvikoski, Hurskala, Inkilä, Joenperä, Karhula, Karsattila, Kauhanoja, Kesärlä, Klokkarla, Kojonperä, Krekilä, Kuninkainen, Kurittula, Kuttila, Köyliö, Lappijoki, Levälä, Lähde, Niemi, Onkijoki, Pahikainen, Pappila, Pappinen, Piltola, Puujalkala, Raikkola, Seppälä, Sieppala, Torkkala, Vesikoski, Vilvainen
Anninen, Auvainen, Hennijoki, Hintsala, Ilola, Kankare, Kojo, Koski, Lauroinen, Mälläinen, Männistö, Mökköinen, Niinijoensuu, Oripää, Pispala, Reitola, Sikilä, Suutarla, Tammiainen, Vahvala, Vammala, Virttaa, Vuolle, Vännilä, Ämmäinen
Isoperä, Mellilä, Pesänsuo, Vähäperä
Kallio, Korpi, Majanoja, Metsämaa.