stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sidi Bou Said
Huomattavia rakennuksia > Museo ja galleriat

Kunnallinen taidegalleria sijoitettiin alun perin Dar Lasramin vanhoihin talleihin. Siitä tehtiin myöhemmin paroni Erlangerin museo, jossa oli pysyvästi esillä paronin Espanjasta hankkimia arabialais-andalusialaisen musiikin soittimia ja hänen taulujaan sekä hänen ja hänen perillistensä vähitellen keräämiä taide-esineiden kokoelmia.  Tunisian itsenäistyttyä se muutettiin ensin lasten savipajaksi ja myöhemmin näyttelyhalliksi, jossa esitellään sekä tunisialaisten että ulkomaalaisten taiteilijoiden teoksia.
Paikkakunnalla on useiden taiteilijoiden ateljeita ja myös taidegallerioita. Ammar-Farhat'n gallerian perusti Abdelaziz Gorgi vuonna 1988. Azzedinen Alaïan galleria on hänen entisessä asuintalossaan, Hamadi Cherifin vuonna 1979 perustama Galerie Cherif Fine Art hänen isänsä entisessä kotitalossa.
Café des Délices, illalla
Aukio Café des Nattesin edustalla.
Näkymä Sidi Bou Saidista Paul Sibran maalaamana. Narbonnen taide- ja historiallisen museon kokoelmista.
Huomattavia rakennuksia > Kahvilat

Sidi Bou Said tunnetaan myös kahviloistaan, joiden terassit ovat tunisilaisten suuresti arvostamia lepopaikkoja.  Niistä tunnetuimpia ovat:
Café Halia eli Café des nattes sijaitsee paikkakunnan keskuksessa. Se oli alun perin moskeijan sisäänkäynti, jossa paikalliset muusikot iltaisin pitivät malouf-konsertteja. Kahvila oli suosittu jo ennen kun Tunisia vuonna 1881 joutui Ranskan vallan alaisuuteen.
Café du Nadhour, kukkulan huipulla sijaitsevan majakan yhteydessä, jonne asiakkaat kokoontuvat kuuntelemaan suosittua tarinankertojaa, fdaouita.
Café de Sidi Chaabane (eli Café des Délices), perustettu 1960-luvun lopulla ja josta aukeaa ainutlaatuinen näkymä Tunisinlahdelle
Café de la place du village.
Huomattavia rakennuksia > Kharja

Joka vuosi elokuun puolenvälin aikoihin järjestetään mysteerijuhla, Kharja, jota seuraa paikkakunnan koko väestö. Siinä kaikkialta Tunisiasta saapuneet erilaiset uskonnolliset veljeskunnat järjestävät kulkueita osoittaakseen kunniaa ja rukoillakseen siunausta (barakah) Sidi Bou Saidille.
Kuvia

Karthagon palatsi (Tunisian presidentin palatsi) Sidi Bou Saidista katsottuna
Kuja Sidi Bou Saidissa
Café de Nattes ja matkamuistimyymälöitä
Café des delices yöllä
Tunisin lahti yöllä
Sidi Bou Said pilvisellä säällä
Katunäkymä Sidi Bou Saidista
Sidi Bou Said yöllä
Asukkaista ja matkailijoita Sidi Bou Saidissa
Näkymä kukkulan huipulta merelle
TGM:n Sidi Bou Saidin asema
Sidi Bou Saidin satama
Sidi Bou Saidin keskusta vuonna 1889
Karthagon ja Sidi Bou Saidin historiallisia kohteita esittävä kartta vuodelta 1985
Sidi Bou Saidin rakennuksia nähtynä Dar El Annabin museon parvekkeelta
Nykyisin museona toimivan Dar El Annabin sisätiloja
Ennajma Ezzhara, Arabialaisen ja Välimeren musiikin keskus
Kharja vuonna 2015.
Sangis

| Sangis |
| --- | --- |
 Sangis
 Koordinaatit: 65°51′26″N, 23°29′25″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Norrbottenin lääni
Maakunta:  Norrbotten
Kunta:  Kalix
Väkiluku (31.12.2023):  487
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Sangis on taajama Kalixin kunnassa Norrbottenin läänissä samannimisessä historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 487 asukasta vuoden 2023 lopussa.
Enon seurakunta

| Enon seurakunta |
| --- | --- |

 tunnus :  sijainti 
 Enon kirkko
Tunnustuskunta:  evankelis-luterilainen
Hiippakunta:  Kuopion hiippakunta
Rovastikunta:  Joensuun rovastikunta
Seurakuntayhtymä:  Joensuun seurakuntayhtymä
Pääkirkko:  Enon kirkko
Perustettu:  1857
Jäsenmäärä:  3 687 (2023)
– Osuus asukkaista:  64,2 %
Kirkollisvero:  1,50 %
Kirkkoherra:  Kati Peltola
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Enon seurakunta on Joensuun Enossa, Pohjois-Karjalassa toimiva Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta. Seurakunta kuuluu Kuopion hiippakuntaan ja Joensuun rovastikuntaan. Seurakunnan kirkkoherra on Kati Peltola. Joensuun seurakuntayhtymään kuuluvat lisäksi myös Joensuun seurakunta, Pielisensuun seurakunta, Pyhäselän seurakunta, Rantakylän seurakunta ja Vaara-Karjalan seurakunta.
Kirkot

Enon kirkko
Kirkkoherrat

Armi Rautavuori 2004–2021
Markku Koistinen (vt. kirkkoherra) 2021–2022
Kati Peltola 2022–
Jacob Wilhelm Nordan

| Jacob Wilhelm Nordan |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 23. helmikuuta 1824 Kööpenhamina, Tanska
Kuollut: 11. huhtikuuta 1892 (68 vuotta) Kristiania, Norja
Ammatti:  arkkitehti
Arkkitehti
Koulutus:  Tanskan kuninkaallinen taideakatemia
Merkittävät työt:  mm. Sofienbergin kirkko
Jacob Wilhelm Nordan (23. helmikuuta 1824 Kööpenhamina, Tanska – 11. huhtikuuta 1892 Kristiania, Norja) oli tanskalaissyntyinen Norjassa vaikuttanut arkkitehti. Hän opiskeli Kööpenhaminan taideakatemiassa ja muutti valmistuttuaan Norjaan, jossa suunnitteli muun muassa suuremman määrän kirkkoja kuin kukaan toinen arkkitehti. Myös Nordanin poika Victor Nordan oli arkkitehti.
Kuvia

Møllergatan koulu (1861)
Oslon entinen pääpoliisiasema, Møllergata 19 (1866)
Sofienbergin kirkko (1877)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jacob Wilhelm Nordan Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Norja 
Taiteenala:  KulturNav
Filosofiset mietelmät

Filosofiset mietelmät on vuonna 1910 julkaistu suomennettu lyhennelmä Francis Baconin kirjoittamasta englanninkielisestä alkuteoksesta Essays. Alkuteos, joka julkaistiin vuonna 1597, on eräänlainen käytännöllisen elämänviisauden käsikirja. Suomentaja on Elof Kristianson.
Rantakylän seurakunta

| Rantakylän seurakunta |
| --- | --- |

 tunnus :  sijainti 
 Rantakylän kirkko
Tunnustuskunta:  evankelis-luterilainen
Hiippakunta:  Kuopion hiippakunta
Rovastikunta:  Joensuun rovastikunta
Seurakuntayhtymä:  Joensuun seurakuntayhtymä
Pääkirkko:  Rantakylän kirkko
Perustettu:  1983
Jäsenmäärä:  9 353 (2023)
– Osuus asukkaista:  64,2 %
Kirkollisvero:  1,50 %
Kirkkoherra:  Ari Autio
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Rantakylän seurakunta on evankelis-luterilainen seurakunta Joensuussa. Sen alue käsittää Rantakylän, Mutalan ja Utran; alue on kaistale Pielisjoen ja Kajaanintien välissä. Jäseniä oli vuoden 2023 lopulla 9 353. Rantakylän seurakunta kuuluu Joensuun seurakuntayhtymään, ja siihen kuuluvat myös kuuluvat myös Joensuun, Pielisensuun, Vaara-Karjalan, Enon ja Pyhäselän seurakunnat.
Kirkot

Rantakylän kirkko (1981)
Utran pystyhirsinen kirkko (1895)
Mutalan kirkko-seurakuntatalo (1965–2019)
Kirkkoherrat

Pertti Kettunen 1983–2008
Tuomo Käyhkö 2008–2018
Ari Autio 2019–
Alexander Graham Bell

| Alexander Graham Bell |
| --- | --- |
 Alexander Graham Bell
Henkilötiedot
Syntynyt: 4. maaliskuuta 1847 Edinburgh, Skotlanti, Ison-Britannian ja Irlannin yhdistynyt kuningaskunta
Kuollut: 2. elokuuta 1922 (75 vuotta) Nova Scotia, Kanada
Ammatti:  tiedemies, keksijä
Muut tiedot
 Nimikirjoitus
Alexander Graham Bell (3. maaliskuuta 1847 Edinburgh, Skotlanti, Ison-Britannian ja Irlannin yhdistynyt kuningaskunta – 2. elokuuta 1922 Nova Scotia, Kanada) oli skotlantilainen tiedemies ja keksijä. Hänet tunnetaan parhaiten puhelimen keksijänä ja tunnetuksi tekijänä, joskin italialainen Antonio Meucci keksi vastaavan laitteen jo Belliä aikaisemmin.
Elämä

Bell syntyi Edinburghissa Skotlannissa. Hänen isänsä oli puhefysiologian tutkija ja kuurojen puheopetukseen erikoistunut Alexander Melville Bell (1819–1905).  Alexanderilla oli kaksi veljeä, jotka kuolivat tuberkuloosiin. Sekä hänen äitinsä että vaimonsa olivat kuuroja. Bell muutti myöhemmin perheensä mukana Kanadaan ja otti sittemmin Yhdysvaltojen kansalaisuuden. Bell on haudattu vaimonsa kanssa Kanadan Nova Scotiaan.
Koulutus

Bell opiskeli Edinburghin Royal High Schoolissa, mutta hän erosi koulusta 15-vuotiaana. Bell opiskeli Weston House Academy -oppilaitoksessa Elginissä Skotlannissa ja myöhemmin Edinburghin yliopistossa.
Ura keksijänä

Bell muutti Kanadaan 23-vuotiaana vuonna 1870. Bellin perhe hankki maatilan Brantfordista, Ontariosta. Bell muutti Bostoniin vuonna 1871 ja alkoi työskennellä kuurojen opettajana. Bell avasi ”Äänen fysiologian ja mekaanisen puheen koulun” lokakuussa 1872. Hänen kuuluisin oppilaansa oli Helen Keller. Seuraavana vuonna  Bellistä tuli ”äänen fysiologian professori” Bostonin yliopistossa. Bell tutki ääntä ja suunnitteli pianon, joka toimi sähköisesti. Vuonna 1874 Bellin tutkimustyö harmonisen telegrammin (puhelimen) parissa sujui menestyksekkäästi Bostonin uudessa laboratoriossa ja kotona Kanadassa. Kilpailu puhelimen patenttioikeuksista oli kovaa. Western Union Companyn johtaja Orton oli tehnyt sopimuksen keksijöiden Thomas Edisonin ja Elisha Grayn kanssa. Bell esitteli oman versionsa puhelimen toiminnasta ja sai rikkaiden sijoittajien Gardiner Hubbardin ja Thomas Sandersin hyväksynnän. Hänelle myönnettiin yhdysvaltalainen patentti puhelimen keksimisestä vuonna 1876. Bell Telephone Company -yhtiö perustettiin vuonna 1877.
Bell oli myös kehittämässä metallinpaljastinta vuonna 1881.
Ilmailun saralla Bell teki kokeita leijoilla ja ilmaa raskaammilla lentokoneilla. Hän alkoi suunnitella lentokoneita vuonna 1891. Vuonna 1907 hän perusti Aerial Experiment Association (AEA) -järjestön. AEA rakensi ilmajäähdytteisen lentokoneen, joka lensi Pohjois-Amerikan ensimmäisen julkisen lennon 12. maaliskuuta 1908. Bell oli läsnä uuden Silver Dart -lentokoneen esittelyssä 23. helmikuuta vuonna 1909, jolloin sillä lennettiin ensimmäinen Kanadassa lennetty lento. Bellin AEA-yhtiö kehitti myös siivekeohjausta.
Bell oli lukenut William E. Meachamin artikkelin kantosiipialuksista. Hän piti kantosiipialusta merkittävänä keksintönä ja ryhtyi kehittelemään sitä. Bellin yhtiön HD-4-kantosiipialus saavutti kymmenen vuotta kestäneen vesikulkuneuvojen nopeusennätyksen 114,04 km/h vuonna 1919.
Bell teki paljon työtä National Geographic Societyn hyväksi sekä kuurojen lasten parissa. Hän neuvoi muun muassa Helen Kellerin vanhemmat Anne Sullivanin luokse.
Huomionosoituksia

Lukuisia kappaleita Bellin kirjoituksia on Yhdysvaltain kongressin kirjastossa ja Alexander Graham Bell instituutissa, Cape Bretonin yliopistossa Nova Scotiassa. Vuonna 1880 Bell vastaanotti Volta-palkinnon 50 000 frangia. Vuonna 1940 Yhdysvaltain Postilaitos julkaisi postimerkin Bellistä. Tammikuussa 1915 Bell puhui ensimmäisen mantereen yli kantaneen puhelun, Bellin puhuessa New Yorkista ja Thomas A. Watsonin vastaanottaessa puhelun San Franciscossa. Graham Bellin saari Frans Joosefin maalla on nimetty Bellin mukaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Alexander Graham Bell Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii  Leopoldina  Scopus 
Taiteenala:  MusicBrainz  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  NARA  SNAC  IdRef
Alarum

| Alarum> Tiedot |
| --- | --- |
Toiminnassa:  1992–
Tyylilaji:  progressiivinen metalli, tekninen death metal, fuusiojazz
Kotipaikka:  Melbourne, Victoria, Australia
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Mark Palfreyman, basso, laulu   Scott Young, kitara   John Sanders, kitara  
Levy-yhtiö:  Willowtip Records, (2004–)  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Alarum on australialainen progressiivista metallia ja teknistä death metalia yhdistelevä yhtye, joka muodostettiin Melbournessa vuonna 1992. Yhtyeen ensimmäinen albumi Fluid Motion julkaistiin omatoimisesti vuonna 1998. Seuraaja, Eventuality... julkaistiin Willowtip Recordsin toimesta Australiassa ja Yhdysvalloissa lokakuussa 2004. Euroopassa levy julkaistiin Earache Recordsin kautta kesäkuussa 2005. Yhtye oli kiertueella Necrophagistin, Arsisin, Cattle Decapitationin ja Neuraxisin kanssa huhti-kesäkuussa 2006. Tämän jälkeen se keikkaili Obituaryn kanssa Isossa-Britanniassa ja Irlannissa. Yhtyeen kolmas albumi Natural Causes julkaistiin Australiassa ja Yhdysvalloissa lokakuussa 2011 ja Euroopassa tammikuussa 2012.
Jäsenet > Nykyiset jäsenet

Mark Palfreyman - basso, laulu (1995-)
Scott Young - kitara (1995-2007, 2103-)
John Sanders - kitara, taustalaulu (2011-)
Jäsenet > Entiset jäsenet

Ryan Williams - live-kitara (2009-2011), kitara (2011-2013)
Mark Evans - kitara, kitarasyntetisaattori (1992-2011)
Matthew Racovalis - rummut (1992-2007)
Rob Brens - rummut (20017-2015)
Luke Morris - laulu (1994)
Lester Perry - basso
Diskografia > Studioalbumit

Fluid Motion (1998,  Prey Music)
Eventuality... (2004,  Willowtip Records, Earache Records)
Natural Causes (2011)
Aiheesta muualla

Alarum Encyclopaedia Metallumissa (englanniksi)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala :  MusicBrainz 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Alarum_(band)
Käännös suomeksi
Mayflower

| Mayflower |
| --- | --- |
 Mayflower Plymouthin satamassa, William Halsallin maalaus vuodelta 1882.
Tyyppi:  Karakki
Lippuvaltio:   Englanti
Kotipaikka:  Mahdollisesti Essex
Omistaja:  Christopher Jones (¼ omistaja)
Vesillelasku:  1609 tai aiemmin
Status:  Todennäköisesti romutettu 1624
Tekniset tiedot
Pituus:  yli 30 m
Leveys:  7,70 m
Matkustajia:  102
Miehistö:  yli 30
Mayflower oli laiva, joka kuljetti 102 puritaania Plymouthista Englannista Pohjois-Amerikkaan syksyllä 1620. Matka kesti yli kaksi kuukautta, ja sen pituus oli noin 3 000 kilometriä.
Perille saavuttuaan Mayflowerilla tulleet pyhiinvaeltajat perustivat Uuden-Englannin ensimmäisen pysyvän siirtokunnan Massachusettsin rannikolle. Ensimmäisten kuukausien aikana siirtokuntaa koetteli korkea kuolleisuus. Selvittyään talven yli puritaanit omaksuivat seudun intiaaneilta monia tärkeitä taitoja, joiden avulla pystyivät vahvistamaan Plymouthin siirtokuntaa.
Mayflower saapui takaisin Englantiin toukokuussa 1621. Tämän jälkeen alus teki vielä yhden matkan Ranskaan, mutta se päätyi romutettavaksi vuonna 1624.
Tietoja laivasta

Mayflowerin rakennuspaikka ja -aika eivät ole tarkalleen tiedossa, mutta todennäköisesti alus rakennettiin Harwichissa Essexin kreivikunnassa vuonna 1609 tai hieman aiemmin. Ominaisuuksiltaan Mayflower oli aikakautensa tyypillinen kauppa-alus ja laivatyypiltään kolmimastoinen karakki. Etu- ja päämasto olivat täystakiloidut. Karakkien tapaan se oli kyllin vakaa ja tilava tekemään pitkiäkin merimatkoja. Sen vetoisuus oli 180–200 tonnia. Mayflowerin korkeat, linnamaiset rakenteet suojasivat miehistöä ja matkustajia mutta hidastivat laivan liikkumista vastatuuleen. Navigointilaitteisiin kuuluivat muun muassa kompassi, astrolabi, tiimalasi, kvadrantti ja jaakobinsauva. Aluksen keskinopeus oli noin 125 kilometriä päivässä. Ranskalaisten ja espanjalaisten mahdollisten merihyökkäysten varalta alus oli varustettu 12 kanuunalla.
Historia > Mayflowerin alkuvuodet

Mayflowerin komentajana toimi vuodesta 1609 eteenpäin Christian Jones, joka aikakirjoissa mainitaan myös yhdeksi aluksen omistajista. Jonesin komennossa Mayflower teki monia edestakaisia matkoja läpi kanaalin. Vuosina 1613–1616 aluksesta on useita havaintoja Thamesilla, ja aluksen mukana tulleet viinilastit viittaavat sen tekemiin matkoihin Euroopan johtaviin viininvalmistusmaihin Espanjaan, Ranskaan ja Portugaliin. Laivan tiedettiin myös kuljettaneen espanjalaista suolaa ja etikkaa Norjaan ja tehneen valaanpyyntimatkan Grönlantiin.
Historia > Matka yli Atlantin

1600-luvun alussa puritaanien radikaalit pyhiinvaeltajien ryhmät halusivat eroon eurooppalaisten kirkkojen vaikutuspiiristä. Englannin kuninkaan Jaakko I:n myöntämällä luvalla heille suotiin mahdollisuus purjehtia Amerikkaan vuonna 1620. Mayflower valittiin kuljettamaan puritaanit Atlantin yli. Maastamuuttajien ryhmään kerättiin 102 matkustajaa, joista puolet tuli Hollannin Leideniin paenneista pyhiinvaeltajista ja toinen puoli brittiläisistä puritaaneista.
Mayflower lähti Plymouthin satamasta 6. syyskuuta 1620. Matka alkoi ”suotuisissa tuulissa”, mutta ilmat muuttuivat nopeasti ja monet matkustajat kärsivät merisairaudesta. Purjehdus kesti hieman yli kaksi kuukautta ja oli kaikille matkaan osallistuneille vastenmielinen kokemus. Aluksella ei ollut liikkumatiloja niin suurelle määrälle matkustajia. Saadakseen yksityisyyttä monet eri suvut rakensivat itselleen pieniä eristettyjä hyttejä laivan välikannelle. Matkan aikana suolavesi valui ylemmältä kannelta hytteihin, joihin oli matkustajien lisäksi ahdettu heidän jokapäiväiset käyttötavaransa.
Mayflowerin tukirakennelmat olivat kovilla, mutta puusepän avulla alus onnistuttiin pitämään kasassa. Laivalääkäri oli ylityöllistetty jatkuvien sairauksien vuoksi. Komentaja Jones aikoi luopua matkasta ja kääntyä takaisin Englantiin mutta jatkoi suostuttelujen jälkeen matkaa. Vain kaksi ihmistä menehtyi, mutta monet matkustajista olisivat kuolleet, mikäli matka olisi jatkunut pidempään.
Historia > Uudella mantereella

Mayflower saapui Cape Codiin nykyiseen Massachusettsiin marraskuun lopulla 1620 tehtyään matkaa noin 3 000 mailia. Tuulelle altis niemenkärki ei vaikuttanut sopivalta asuinpaikalta siirtokunnalle, ja alus jatkoi matkaansa Patuxet-nimiseen paikkaan, jonne matkustajat päättivät perustaa Plymouthin siirtokunnan. Rakennustyöt kuitenkin viivästyivät, sillä suurin osa matkustajista oli kuumetaudissa, ja Mayflower joutui toimimaan sairaalalaivana. Joulupäivänä 1620 osa matkustajista ja miehistöstä aloitti ensimmäisen rakennuksen pystyttämisen, ja paikalle nousi tyypillinen englantilaisten maanviljelijöiden käyttämä savimaja.
Pyhiinvaeltajat olivat kuitenkin varustautuneet huonosti talven varalle, eikä siemenien istutus onnistunut routaiseen maaperään. Seuraavien kuukausien aikana tullut nälänhätä heikensi siirtolaisten asemaa, ja kevääseen mennessä monet olivat kuolleet.
Maaliskuun lopulla pyhiinvaeltajat tutustuivat kahteen englantia puhuvaan paikalliseen intiaaniin, jotka kertoivat, että Patuxet oli autioitunut eurooppalaisten kauppiaiden ja kalastajien mukana tulleiden kulkutautien surmattua suurimman osan väestöä. Nuorempi intiaaneista, joka tunnettiin nimellä Squanto, oli siepattu 1610-luvun alussa brittiläiseen alukseen ja kuljetettu Lontooseen. Monien vaiheiden kautta hän oli päätynyt takaisin synnyinseudulleen ja oli valmis auttamaan siirtolaisia. Squanto toimi siirtolaisten tulkkina ja esitteli näiden johtajat paikallisten wampanoagien vaikutusvaltaiselle päällikölle Massasoitille. Tämä ystävyyssuhde osoittautui puritaanien tulevaisuuden kannalta elintärkeäksi. Intiaanit opettivat heitä metsästämään ja kalastamaan ja näyttivät, miten kuolleita sillejä käytettiin lannoitteena onnistuneen maissisadon takaamiseksi.
Historia > Viimeiset vuodet

5. huhtikuuta 1621 Mayflower aloitti paluumatkansa vajaalla miehistöllä. Aliperämies, pursimies ja kokki sekä 12 muuta miehistön jäsentä olivat menehtyneet ankaran talven aikana. Laivan ruumaan oli kerätty painolastiksi Uuden-Plymouthin satamasta suuri määrä kiviä. Voimakas länsituuli, joka oli menomatkalla hidastanut Mayflowerin etenemistä, kuljetti aluksen puolta lyhyemmässä ajassa takaisin. Mayflower saapui Lontooseen toukokuun ensimmäisen viikon aikana vuonna 1621.
Saman vuoden aikana Jones ehti kuljettaa Mayflowerilla vielä yhden suolalastin Ranskaan. Hänen vointinsa ei kuitenkaan ollut palannut ennalleen Uudessa-Plymouthissa vietetyn ankaran talven jälkeen, ja hän kuoli keväällä 1622.
Mayflower jäi seisomaan Thamesjoelle kahden seuraavan vuoden ajaksi. Vuonna 1624 alus todettiin nopeasti lahoavaksi hylyksi, jonka omistajat, Jonesin leski mukaan lukien, määräsivät arvioitavaksi muutamalle laivanrakentajalle ja merimiehelle. Mayflowerin hinnaksi saatiin tuolloin 128 puntaa, joka oli vajaa kuudesosa sen alkuperäisestä arvosta vuodelta 1609. Aluksen kohtalo on tuntematon tästä eteenpäin, mutta todennäköisesti se romutettiin. Erään lähteen mukaan Mayflowerista puretut puurakenteet ostettiin eräästä laivanromuttamosta ja kuljetettiin Buckinghamshireen, jossa niitä käytettiin ladon rakentamiseen. Mayflowerin lato on nykyään matkailunähtävyys.
Mayflower-niminen alus lähti Lontoosta Plymouthin siirtokuntaan myös vuonna 1629 ja kuljetti mukanaan 35 matkustajaa. Kysymyksessä oli kuitenkin eri laiva, sillä Mayflower oli paljon käytetty aluksen nimi.
Mayflower II

Vuosina 1955–1956 rakennettiin Devonissa Englannissa Mayflower II, joka oli näköismalli vuonna 1620 pyhiinvaeltajia kuljettaneesta aluksesta. Myös aluksen sisustus pyrki noudattamaan tarkkaan alkuperäistä mallia. Mayflower II:n kapteeniksi valittiin kokenut merenkävijä Alan Villiers, joka suuntasi aluksensa Atlantin yli huhtikuussa 1957. Samalla purjelaivan miehistö pääsi kokemaan millaista oli purjehtia Jaakko I:n aikaisella aluksella. Ensimmäisen kahden viikon ajan laivan laatikkomainen muoto aiheutti käytöksellään ongelmia miehistölle, mutta oikeaoppinen myrskypurjeen käyttö vakaannutti aluksen kulun kovassakin merenkäynnissä.
Sittemmin laivasta on tullut suosittu matkailukohde Massachusettsissa, ja se on valittu monien kansallisten ja valtiollisten juhlien pitopaikaksi. Kiitospäivänä vuonna 1970 Russell Meansin johtamat Amerikan intiaaniliikkeen (AIM) jäsenet valtasivat Mayflower II:n vastalauseena Yhdysvaltojen hallituksen kyvyttömyydelle hoitaa Amerikan intiaanien asioita.
Joulukuussa 2012 Mayflower II hinattiin kuivatelakalle, jossa sen runkorakenteita ja laudoitusta vahvistettiin.
Mayflowerin sopimus 1620 (Jean Leon Gerome Ferrisin maalaus)
Pyhiinvaeltajien maihinnousu (Michele Felice Cornèn maalaus)
Mayflowerin lato.
Mayflower II kuvattuna Plymouthissa Massachusettsissa 2006.
Vapaan Syyrian armeija

| Vapaan Syyrian armeija الجيش السوري الحر‎ |
| --- | --- |
 Vapaan Syyrian armeijan lippu.
Perustettu:  elokuu 2011
Toiminta-alue:    Syyria
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Vapaan Syyrian armeija (arab. الجيش السوري الحر‎, lyh. FSA) on eräs Syyrian kapinallisryhmien katto-organisaatio. Sen perustivat armeijasta karanneet upseerit elokuussa 2011.
FSA oli syntymästään asti riitainen ja hajanainen organisaatio. Sen merkitys Syyrian sisällissodassa väheni, kun islamistit perustivat omia järjestöjään.lähde?
Perustaminen

Ryhmän perusti seitsemän maan puolustusvoimista loikannutta upseeria , jotka liittoutuivat vastarintaliikkeen kanssa taistelemaan Bašar al-Assadin hallintoa vastaan. Ryhmän muodostuminen ilmoitettiin 29 heinäkuuta 2011 internetvideona jossa univormuiset loikkarit kutsuivat muita sotilaita loikkaamaan ja liittymään heihin. 17. tammikuuta 2012 sen muonavahvuudeksi ilmoitettiin 40 000 miestä, kukin yhtenäisen johdon alaisuudessa.
Luonne

FSA koostui alusta asti monista paikallisista yksiköistä. Sisällissodan alkuvuosina moni kapinallisryhmä sanoi toimivansa FSA:n lipun alla, vaikka ei ollut järjestön johdon komennossa. FSA:n merkitys pieneni melko nopeasti. Syynä tähän oli islamististen taistelijaryhmien nousu.lähde?
Ulkomaalainen tuki ja rahoitus

Ryhmän komentaja on vaatinut ulkovaltojen ilmaiskuja Syyrian strategisiin kohteisiin. Vapaan Syyrian armeija kärsi vuonna 2012 vakavasta asepulasta.
Vapaan Syyrian armeijaa rahoittaa etupäässä Saudi-Arabia, Qatar ja Yhdistyneet Arabiemiraatit. Maita yhdistää Syyrian virallisen hallinnon vastustus. Yhdysvallat ilmoitti huhtikuussa 2012 myös liittyvän kapinallisryhmää suoraan varustavien ja rahoittavien valtioiden joukkoon. Kesäkuussa 2013 Yhdysvallat ilmoitti antavansa suoraa sotilaallista apua kapinallisarmeijalle, koska Syyrian hallitus käyttää kemiallisia aseita.