stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Wojciech Krzemiński

| Wojciech Krzemiński |
| --- | --- |
 Wojciech Krzemiński vuonna 2011
Henkilötiedot
Syntynyt: 20. toukokuuta 1933 Varsova, Puola
Kuollut: 5. elokuuta 2017 (84 vuotta)
Kansalaisuus:  puolalainen
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Varsovan yliopisto
Instituutti:  Nicolaus Copernicus Astronomical Center (NCAC), Carnegie instituutin observatoriot
Tutkimusalue:  astrofysiikka
Wojciech Krzemiński (20. toukokuuta 1933 Varsova – 5. elokuuta 2017) oli puolalainen tähtitieteilijä ja Puolan tiedeakatemiaan (PAN) Nikolaus Kopernikuksen tähtitieteellisen keskuksen professori. Hän toimi pitkään Carnegie Institution for Science -tiedejärjestössä.
Krzemiński oli eräs varhaisia kataklysmisten muuttujien tutkijoita yhdessä Bohdan Paczyńskin ja Józef Smakin kanssa. Hän teki vuonna 1961 tarkkoja havaintoja U Geminorum -kaksoistähtijärjestelmästä ja muista kääpiönovista. Hän havaitsi U Geminorumin kirkkauden muuttuvan voimakkaasti 4 tunnin, 14 minuutin ja 15 sekunnin jaksossa. Krzemińskin alkuperäinen malli selitti kirkkauden muutosten pitkin havaittua valokäyrää valkoisen kääpiön epätasaisesti hehkuvalla pinnalla, joka johtuisi kumppanista virtaavasta materiaalivirrasta. Tämä malli ei kuitenkaan sopinut myöhempiin havaintoihin. Järjestelmän oikean mallin antoi Józef Smak, joka selitti kaksoistähtijärjestelmän äkillisten kirkkauden muutosten johtuvan valkoisen kääpiön ympärille muodostuvan kertymäkiekon epävakauksista.
Krzemiński löysi röntgenpulsari Centaurus X-3:n näkyvän seuralaisen, joka tunnetaan nykyisin hänen mukaansa nimettynä Krzemińskin tähtenä.
Hän oli myös eräs ensimmäisistä tähtitieteilijöistä, joka tulkitsi oikein AM Herculis -tähtien luonteen.
Käännös suomeksi
Vaarallinen juhannus

| Vaarallinen juhannus> Farlig midsommar |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Tove Jansson
Kuvittaja:  Tove Jansson
Kansitaiteilija:  Tove Jansson
Kieli:  ruotsi
Genre:  satu
Kustantaja:  Schildts
Julkaistu:  1954
Suomennos
Suomentaja:  Laila Järvinen
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  1957
Sivumäärä:  140
ISBN:  951-0-19580-4
Sarja: Muumit
Edeltävä:  Muumipapan urotyöt
Seuraava:  Taikatalvi
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Vaarallinen juhannus (ruots. Farlig midsommar) on Tove Janssonin kirjoittama ja kuvittama viides muumikirja, joka julkaistiin ensi kerran ruotsiksi vuonna 1954 ja suomeksi kolme vuotta myöhemmin.
Maria Lindberg on ohjannut kirjan pohjalta animaatioelokuvan Muumi ja vaarallinen juhannus (2008).
Schildts julkaisi kirjan ruotsinkielisen alkuteoksen Farlig midsommar vuonna 1954. Suomeksi kirja ilmestyi WSOY:n kustantamana vuonna 1957 nimellä Vaarallinen juhannus. Vaarallinen juhannus on julkaistu vuonna 1988 suomeksi myös WSOY:n kustantamana äänikirjana, jonka lukijana toimi Tytti Paavolainen.
Teos on käännetty monelle muullekin kielelle, kuten englanniksi, ranskaksi, italiaksi, saksaksi, hepreaksi, venäjäksi, tšekiksi, norjaksi ja islanniksi.
Kirjan kaikki alkuperäiset kuvituspiirrokset on talletettu Muumimuseoon.
Juoni

Muumilaakson lähellä purkautuu tulivuori, mikä saa aikaan vedenpaisumuksen ja valtavan tulvan. Muumit joutuvat Muumitaloon veden saartamiksi. Veden noustessa muumiperhe pakenee kelluvaan rakennukseen, jonka he uskovat olevan jonkun eriskummallinen talo. Heidän asetuttuaan taloksi kuitenkin selviää, että kyseessä on itse asiassa teatteri. Teatterista löytyy yksi asukas, ärsyyntynyt teatterirotta Emma. Muumipeikko ja Niiskuneiti kiipeävät läheiseen puuhun nukkumaan, ja Muumipappa kiinnittää köydellä ja kepillä puun teatteriin. Tästä ärsyyntyneenä Emma irroittaa kepin ja teatteri jatkaa matkaa.
Aamulla Muumipeikko ja Niiskuneiti huomaavat teatterin kadonneen, ja järkytyksestä toivuttuaan kävelevät maihin. Jälleen ajelehtivassa teatterissa muumiperhe miettii, mitä heille on voinut tapahtua. Kun teatteri ajaa karille, Pikku Myy putoaa yli laidan ja joutuu virran viemäksi.
Nuuskamuikkunen onkii Myyn ompelukorissa maihin. He saapuvat erääseen puistoon, joka oli täynnä kieltojulisteita ja jota vartioivat Puistonvartija ja Puistotäti. Puistossa on myös lapsia heidän valvonnassaan. Nuuskamuikkunen päättää tehdä tilit Puistonvartijan kanssa selviksi kylvämällä puistoon juhannuksena itäviä hattivatin siemeniä ja repimällä sieltä kaikki kieltojulisteet irti. Vastentahtoisesti hän ottaa puistossa olleet lapset mukaansa.
Muumipeikko ja Niiskuneiti tapaavat juhannusta yksin viettävän Viljaanan, joka on Emman edesmenneen miehen sisarentytär, ja jäävät juhlimaan hänen kanssaan. He tekevät juhannuskokon Nuuskamuikkusen irroittamista kieltojulisteista, mutta poliisi saapuu pidättämään kolmikon epäillen heitä kieltojulisteiden irroittamisesta. Teatterilla Muumipappa päättää kirjoittaa näytelmän Emman avulla, jotta perheen erkaantuneet jäsenet löytäisivät kotiin. Saatuaan lentolehtisistä tiedon tulevasta ensi-illasta, sinne lähtevät Nuuskamuikkunen, Pikku Myy ja lapset. Myös vanginvartijan serkku vapauttaa Muumipeikon, Niiskuneidin ja Viljaanan, ja perhe palaa teatterilla yhteen.
Tarina muualla > Animaatiot

Vuosina 1977–1982 tehdyssä puolalais-itävaltalaisessa pala-animaatiosarjassa Muumien maailma on useita Vaaralliseen juhannukseen perustuvia jaksoja. Maria Lindberg ohjasi vuonna 2008 pitkän animaatioelokuvan Muumi ja vaarallinen juhannus, jossa käytettiin kyseisen televisiosarjan restauroitua materiaalia. Myös Muumilaakson tarinoita -animaatiosarjan jaksot ”Laineilla lipuva teatteri”, ”Kadonneet lapset” ja ”Jälleen yhdessä” perustuvat kirjan tapahtumiin. Eroja tämän sarjan ja kirjan välillä on jonkin verran. Sarjassa ei esimerkiksi ole ollenkaan mukana Miskaa, Homssua, eikä näissä jaksoissa myöskään Mymmelin tytärtä, mutta Nipsu sen sijaan on lisätty tarinaan.
Vuonna 1960 valmistuneen länsisaksalaisen nukkesarjan Die Muminfamilie toisen tuotantokauden kuusi jaksoa perustuvat Vaaralliseen juhannukseen. Myös tästä versiosta on jätetty pois Miska, Homssu ja Mymmelin tytär, ja heidän tilalleen on lisätty Nipsu, Hemuli ja Piisamirotta.
Vuoden 2019 animaatiosarjassa Muumilaakso on hyödynnetty Vaarallisen juhannuksen juonta jaksoissa ”Kelluva teatteri”, ”Kultainen häntä” ja ”Nuuskamuikkunen ja Puistonvartija”, mutta juonelliset muutokset ovat suurempia ja tapahtumat on erotettu erillisiksi tarinoiksi, jotka eivät liity toisiinsa.lähde?
Tarina muualla > Näytelmät

Tove Janssonin vuonna 1958 helsinkiläiselle Lilla Teaternille käsikirjoittama muuminäytelmä Troll i kulisserna perustui Vaaralliseen juhannukseen, joskin siitä oli jätetty pois muut muumiperheen jäsenet paitsi Muumipeikko. Janssonin vuonna 1974 Ilkka Kuusiston säveltämään Muumioopperaan laatima tarina perustuu myös samaan juoneen, mutta siinä kelluva teatteri on vaihdettu kelluvaksi oopperaksi.
Tarina muualla > Kuvaelmat

Taidegraafikko Tuulikki Pietilä on tehnyt kaksi kolmiulotteista muumikuvaelmaa, jotka perustuvat Vaarallinen juhannus -kirjan tapahtumiin. Näistä ensimmäinen on Nuuskamuikkunen ja orpolapset (1984). Teoksen kuriositeettina on puinen kulttifiguuri, jonka Tove Jansson on saanut lahjaksi enoltaan. Eno oli löytänyt sen merestä.
Toinen kirjaan pohjautuva kuvaelma on Salaperäinen teatteri -triptyykki (1984–1985). Siinä on kolme osaa: Primadonnan pukuhuone, Puvustoateljee ja Näyttämötarpeisto. Molemmat teokset kuuluvat tamperelaisen Muumimuseon kokoelmaan.
Tarina muualla > Postimerkit

Vaarallinen juhannus -kirjan kuvituksiin perustuvia postimerkkejä on julkaistu Suomessa vuosina 1992, 1994 ja 2000. Erilaisia merkkejä on kuusi, ja ne kaikki on suunnitellut Pirkko Vahtero.
Lokakuussa 1992 ilmestyneessä Vaarallinen juhannus -merkissä on yleiskuva teatterista, jossa muumit esittävät näytelmää. Merkin nimellisarvo on 2,10 markkaa, ja sitä on ollut mahdollista käyttää postimaksuna vuosina 1992–2011. Merkki on ollut osa muumiaiheista neljän postimerkin vihkoa, joka on julkaistu Helsingissä järjestetyn Nordia-postimerkkinäyttelyn kunniaksi. Vihkoa on painettu miljoona kappaletta.
Tammikuussa 1994 on julkaistu postimerkki, jossa esiintyvät Nuuskamuikkunen, Pikku Myy ja orpolapset. Kyseessä on 1. luokan ikimerkki, jota on painettu kuusi miljoonaa kappaletta.
Maaliskuussa 2000 on julkaistu neljä erilaista Vaarallinen juhannus -merkkiä, joissa on kuvattu 1) Nuuskamuikkunen; 2) Nuuskamuikkunen ja orpolapset; 3) teatterirotta Emma ja muumiperhe sekä 4) Puistonvartija, Puistotäti ja hattivatit. Merkit ovat 1. luokan ikimerkkejä, ja jokaista on tehty miljoona kappaletta.
Aiheesta muualla

Vaarallinen juhannus WSOY:n sivustolla
Muumit
| --- | --- |
Hahmot:  Muumipeikko  Muumimamma  Muumipappa  Nuuskamuikkunen  Pikku Myy  Nipsu  Niiskuneiti  Niisku  Haisuli  Hattivatit  Mörkö  Hemuli  Vilijonkka  Mymmeli  Noita  Aliisa  Tuu-tikki  Surku  Poliisimestari  Tiuhti ja Viuhti  Piisamirotta  Hosuli  Juksu  Fredrikson 
Paikat:  Muumilaakso  Muumitalo 
Kirjat:  Muumit ja suuri tuhotulva  Muumipeikko ja pyrstötähti  Taikurin hattu  Muumipapan urotyöt  Vaarallinen juhannus  Taikatalvi  Näkymätön lapsi ja muita kertomuksia  Muumipappa ja meri  Muumilaakson marraskuu 
Kuvakirjat:  Kuinkas sitten kävikään?  Kuka lohduttaisi Nyytiä?  Vaarallinen matka  Outo vieras Muumitalossa 
Televisiosarjat:  Die Muminfamilie (1959) jaksot  Muumipeikko (1969) jaksot  Mūmin (1969) jaksot  Shin Mūmin (1972) jaksot  Mumindalen (1973) jaksot  Muumien maailma (1978) jaksot  Muumilaakson tarinoita (1990) hahmot  jaksot  Muumilaakso (2019) hahmot  jaksot 
Elokuvat:  Muumipeikko ja pyrstötähti (1992)  Muumi ja vaarallinen juhannus (2008)  Muumi ja punainen pyrstötähti (2010)  Muumit Rivieralla (2014)  Muumien taikatalvi (2017)  Muumipeikko ja pyrstötähti (2021)  Muumipapan urotyöt – Erään nuoren Muumin seikkailut (2021) 
Lyhytelokuvat:  Kuka lohduttaisi Nyytiä?  Kuinkas sitten kävikään? 
Sarjakuva: Muumipeikko (sarjakuva)
Videopelit:  Muumit piilosilla  Muumit meren aalloilla  Suuri Muumijuhla  Muumit ja Taikurin hattu  Muumit ja Näkymätön lapsi  Moomin’s Tale  Muumit ja Taikatalvi  Muumit ja Taikalamppu  Muumipappa kalassa  Muumit ja Salaperäiset huudot  Muumit ja Suuri syysjuhla  Nuuskamuikkunen – Muumilaakson melodia 
Lautapelit:  Muumien hillojahti  Muumien purnukkajahti  Muumipeli 
Muuta:  Muumimaailma  Muumimuseo  muumimuki  Luettelo Muumimukeista
Björkens

| Björkens |
| --- | --- |
 Björkens syksyllä 2021
Osoite:  Suitiantie 638, 02570 Siuntio
Sijainti:  Barråsa, Siuntio, Uusimaa
Rakennustyyppi:  Torppa
Valmistumisvuosi:  1800-luvun alku
Runkorakenne:  Hirsi
Julkisivumateriaali:  Laudoitus
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Björkens on Siuntiossa, Uudellamaalla sijaitseva vanha 1800-luvun alussa rakennettu torppa ja täten yksi Siuntion vanhimmista yhä pystyssä olevista torpista. Torppa sijaitsee Barråsan kylässä, Barråsan koulun naapurissa pellon laidalla, Barråsan vedenottamolle vievän tien varrella.
Vuonna 2021 Björkensin 1,40 hehtaarin kiinteistö tuli myyntiin 135 000 eurolla. Torppaa myytiin purettavaksi tai kunnostettavaksi.
Historia ja arkkitehtuuri

Björkensin torppa on rakennettu 1800-luvun alussa Suitian linnan maille. Se on yksi viimeisistä 1800-luvun torpista, joita Siuntiossa on enää jäljellä. Hirsirakenteinen torppa on T-kirjaimen mallinen ja kaksikerroksinen. Sen alinta kerrosta ympäröi vanhat kuusi ruutuiset ikkunat. Torppaan käydään sisään pariovista, joiden heti vasemmalta puolelta nousee portaikko ullakkokerrokseen. Björkensissa on säilynyt sisällä vanha leivinuuni sekä vanhat pönttöuunit. Rakennuksessa on yksi savupiippu.
Torpan puutarhassa on vanhoja omenapuita ja marjapensaita sekä vanha kaksikerroksinen hirsiaitta.
Björkens vuoden 2024 lopussa.
Joni Pellikka

| Joni Pellikka> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 26. syyskuuta 1985 (ikä 39) Liminka
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  Showpainija, tubettaja, striimaaja
Muut tiedot
Lempinimet:  Ioni
Aktiivisena:  2021–
Joni "Ioni" Pellikka (s. 26. syyskuuta 1985 Liminka) on suomalainen striimaaja, tubettaja ja showpainija. Hänet tunnetaan YouTubessa ja Twitchissä kanavastaan Ionisaatio. Pääkanavansa lisäksi Pellikka tekee sisältöä kanaville Ionisaatio Gaming ja Ionisaatio Klipit.
Showpaini

Pellikka kiinnostui showpainista vuosituhannen vaihteessa, kun televisiossa pyöri amerikkalaisen WWE:n showpainiohjelmat Raw ja Smackdown. Pellikka muutti Helsinkiin 28-vuotiaana, kun huomasi Porvoossa järjestettävän showpainikoulutuksen ja kymmenen kuukautta myöhemmin hän oli valmis esiintymään FCF Wrestling -yhdistyksen showpainitapahtumissa. Hän otti käyttöön kehänimen Ioni. Vuoden 2019 joulukuussa Ioni saavutti FCF Wrestlingin Suomen mestaruuden. Ioni piti FCF:n suomenmestaruutta hallussaan 9 kuukauden ajan, kunnes hävisi sen Juhana Karhulalle.
Viime vuodet Pellikka on ollut showpainista tauolla muun muassa perheenlisäyksen johdosta. Pellikka on kertonut, että harkitsee kehään paluuta ennen kuin täyttää 40-vuotta. Lisäksi Pellikka on vaikuttanut muun muassa Suomen Showpainiliitto ry:n hallituksessa viisi vuotta, joista kaksi viimeisintä vuotta puheenjohtajana.
Youtube

Pellikka aloitti tubettamisen vuonna 2021 ja julkaisi aluksi showpaini-aiheisia videoita. Sittemmin hän on tullut tunnetuksi pelivideoistaan, erityisesti GeoGuessr-pelistä tehtyjä videoita on katseltu paljon. Pellikka pelaa striimeissään myös esimerkiksi erilaisia simulaattori- ja kauhupelejä ja julkaisee niistä leikattuja videoita pelikanavalleen ja leikkaamattomia kokonaisuuksia Ionisaatio Klipit -kanavalle. Pääkanavallaan Pellikka julkaisee paljon Tier list -tyyppisiä arvosteluja erilaisista asioista, mutta toisinaan myös muunlaista sisältöä.
Pellikka on julkaissut myös musiikkia. Hänen ensimmäinen kappaleensa Tupoksen ABC julkaistiin YouTubessa lokakuussa 2023 ja myöhemmin se tuli kuunneltavaksi myös Spotify-musiikkipalveluun. Kappaletta on kuunneltu lokakuuhun 2024 mennessä YouTubessa ja Spotifyssa yhteensä noin 25 tuhatta kertaa.Tammikuussa 2025 hänen kanavillaan on yhteensä noin 42 tuhatta tilaajaa.
Lauri Lepistö

| Lauri Lepistö> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 19. syyskuuta 1996 (ikä 28)
Uran tiedot
Seura:  Jämin Jänne
Laji:  maastohiihto 
Maailmancup
Kaudet:  2016−
Paras sijoitus:  12.
 Tietolaatikko päivitetty 10. maaliskuuta 2024 
Lauri Lepistö (s. 19. syyskuuta 1996) on suomalainen maastohiihtäjä. Hän edustaa Jämin Jännettä. Aikaisemmin hän edusti Kouvolan Hiihtoseuraa.
Lepistö kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran Rukalla marraskuussa 2016. Ensimmäisen maailmancupin pisteensä hän saavutti oltuaan 29:s Otepään perinteisen hiihtotavan sprintissä tammikuussa 2019. Parhaimmillaan hän on sijoittunut 12:nneksi Oslon 50 kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähtökilpailussa maaliskuussa 2024.
Lepistö on saavuttanut Kouvolan Hiihtoseuran joukkueessa SM-viestikultaa Taivalkoskella 2018 sekä viestihopeaa Rukan SM-kisoissa 2015 ja Imatralla 2016. Jämin Jänteen edustajana hän saavutti SM-viestihopeaa 2024. Parisprintin Suomen-mestaruuden hän voitti Ristomatti Hakolan kanssa 2024 ja 2025. Hän saavutti perinteisen hiihtotavan sprintin SM-pronssia 2021 ja 2023. 20 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa hän sai SM-pronssia 2024.
Alle 20-vuotiaiden MM-kisoissa Romaniassa 2016 hän hiihti pronssia 10 kilometrin perinteisen hiihtotavan kisassa. Oberstdorfin MM-kisoissa 2021 hän sijoittui 50 kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähtökilpailussa 36:nneksi ja 30 kilometrin yhdistelmäkilpailussa 52:nneksi.
Marianne North

| Marianne North |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 24. lokakuuta 1830
Kuollut: 30. elokuuta 1890 (59 vuotta)
Taiteilija
Ala:  maalaustaide; kasvi- ja eläinaiheet
Marianne North (24. lokakuuta 1830 – 30. elokuuta 1890) oli brittiläinen taidemaalari, joka maalasi lähinnä kasviaiheita. Hän teki maalausmatkoja viidelle eri mantereelle ja kävi 17:ssä eri maassa. Hän kuvasi maalauksissaan kasveja ja eläimiä niiden omassa elinympäristössään, mikä tekee töistä merkittäviä: tuohon aikaa kasvikuvat piirrettiin valkoiselle taustalle, eikä värivalokuvausta ollut vielä keksitty. Matkoillaan North myös keräsi kasveja sekä löysi kuusi uutta kasvia ja antoi näin oman osuutensa kasvitieteille.
Tausta

Marianne Northin isä Frederick North oli Hastingsiä edustava parlamentin ylähuoneen jäsen. Frederick North oli myös liikemies, ja perhe matkusteli muun muassa muualla Euroopassa ja Lähi-idässä. Frederick Northilla oli laaja tuttavapiiri, ja hän tunsi myös Kew Gardensin johtajan William Jackson Hookerin. Marianneen vaikutti suuresti William Hookerin poika Joseph Dalton Hooker, joka seurasi isäänsä Kew’n johtajana. Joseph Hookerin tuki ja tunnustus olivat tärkeitä Marianne Northin matkoilla, ja tämä kannusti Northia myös jatkamaan kasvimaailman tutkimista.
Kew Gardensissa vierailu muutti Northin elämän. Hän oli 25-vuotias ja päätti siitä pitäen omistautua kasvien maalaamiselle, sillä hän koki sen tuovan elämäänsä onnellisuutta. Omistautumisessaan hän oli jopa pakkomielteinen: hän maalasi noin tuhat taulua elinaikanaan. Hän ei kiinnittänyt matkoillaan juurikaan huomiota paikallisiin ihmisiin tai alueen politiikkaan.
Matkat ja maalaukset

Kuten 1700–1800-luvuilla oli tapana, Marianne North ei saanut muodollista koulutusta vaan oli kotiopetuksessa. Hän oli kuitenkin luonnostaan lahjakas piirtäjä. Maalaustunteja hänelle antoi kuningatar Viktorian kukkamaalari Valentine Bartholomew.
Northin isä kuoli 1870 (lähteestä riippuen 1869, 1870 tai 1871). Sen jälkeen North matkusteli maailmalla yksin, mikä oli epätavallista tuohon aikaan. Hän kuitenkin saattoi matkailla perimänsä varallisuuden ja laajan sosiaalisen verkon ansiosta. Siitä huolimatta tuohon aikaan matkailu ei olisi ollut mahdollista ilman suosittelukirjeitä.
North matkusteli ensin 1860-luvulla isänsä kanssa pitkin Eurooppaa ja Lähi-itää. Myöhemmillä matkoilla Joseph Dalton Hookerin tuki oli tärkeä. Vuosina 1871–1873 Marianne matkusti Pohjois-Amerikassa, Jamaikalla ja Brasiliassa. Heti perään, vuosina 1873–1877, seurasi maailmanympärimatka: kohteina olivat Kalifornia, Japani, Borneo, Jaava ja Ceylon. Vuosina 1878–1879 taas oli vuorossa perinpohjainen matka Intiaan. Kun Charles Darwin ehdotti Norhille, että tämän tulisi maalata  Australian kasvillisuutta, ja hän lähti reissuun saman tien vuonna 1880. Samalla matkalla hän kävi myös Uudessa-Seelannissa ja Borneolla, ja kotiin hän palasi Kalifornian kautta. Vuosina 1882–1883 matkakohteena oli puolestaan Etelä-Afrikka. Viimeisen matkansa North teki Chileen 1884–85.
Elämän viimeiset vuodet

Avioliittoa North piti kammottavana ajatuksena, "kamalana kokeena", joka muutti naisen lähinnä yläluokkaiseksi palvelijaksi. Vaikka hänen sisarensa avioituivat ja hänellä itselläänkin riitti kosijoita, hän uhmasi aikansa tapoja ja pysyi naimattomana, ja säilytti näin itsenäisyytensä. Viktoriaanisen ajan laki mahdollisti naimattomalle, varoissaan olevalle naiselle kohtalaisen mahdollisuuden päättää itse asioistaan, sillä hänellä oli selvästi enemmän oikeuksia kuin avioituneella naisella, kuten oikeus omaan omaisuuteensa. Lain mukaan aviovaimon omaisuus, keho, mahdolliset tulot ja perheen lapset kuuluivat aviomiehelle. Mies oli ikään kuin vaimon holhooja, ja vaimon oli alistuttava miehensä päätösvaltaan. Vasta vuonna 1893 aviovaimon oikeudet lain edessä alkoivat olla yhtä hyvät kuin naimattomalla naisella. Avioitumisen sijaan North pysytteli leskeksi jääneen isänsä kumppanina ja oli hänen luotettunsa. Marianne North ihaili isäänsä ja piti häntä parhaana ystävänään.
North asettui Alderleyyn Gloucestershireen matkojensa jälkeen vuonna 1886. Matkat kasvien luonnollisille elinpaikoille eivät olleet mitenkään helppoja ja vaativat oman veronsa. North oli kärsinyt murtuneista luista, influenssasta, lavantaudista ja reumakuumesta. Vuoden 1888 jälkipuoliskolla hänelle tuli maksavaivoja, mutta hän toipui niistä osittain vuoden sisällä. Terveys kuitenkin petti uudelleen, ja North kuoli 59-vuotiaana 1890.
Vaikutus ja tyyli

Toisista viktoriaanisen ajan kukkamaalareista poiketen North maalasi kasveja ja eläimiä niiden luonnollisissa elinpaikoissa, jolloin kuviin tuli mukaan niiden elinympäristö. Kun värivalokuvausta ei vielä ollut olemassa, yksityiskohtaiset ja värikkäät maalaukset tallensivat katsojille ainutlaatuisen tilaisuuden nähdä kaukaistakin luontoa. Northin maalaustyyli olikin värikäs ja voimakas. Museoihin säilötyt kasvinäytteet haalistuivat ajan kanssa, mutta maalaukset säilyttivät loistonsa. Kuvien voimallisuuteen ja säilymiseen vaikutti myös se, että North käytti öljyvärejä. Hienolle naiselle sopivampaa olisi ollut maalata vesiväreillä. Vesiliukoiset värit kuitenkin soveltuivat huonosti Mariannen työhön useimmiten kosteassa ilmanalassa.
Hän kiinnitti matkoillaan huomiota myös siihen, että ihmisen vaikutus vaaransi jo tuolloin monien lajien olemassaolon. Moni Northin maalaamista lajeista on sittemmin jo kadonnut.
Northia voi kuvata myös kasvitieteilijäksi siinä mielessä, että hän löysi joitain kasvilajeja, jotka olivat olleet Euroopassa ennestään tuntemattomia siihen asti. Erityisen paljon vaivaa North näki löytääkseen kannukasveja, joista Nepenthes northiana on nimetty hänen mukaansa. Joseph Dalton Hooker nimesi yhden kasvisuvun Marianne Northin kunniaksi nimellä Northia. Hänen mukaansa ovat saaneet nimensä myös jotkut yksittäiset kasvit, kuten betelpalmulaji Areca northiana, kriinumlaji Crinum northianum ja soihtuliljalaji Kniphofia northiana. Näistä Kniphofia northianan hän maalasi Etelä-Afrikan Grahamstownissa ja toi sitten mukanaan Kew’hun. Naisten kasvitiede yleensä katsottiin vain harrasteluksi, ei vakavasti otettavaksi kasvitieteeksi. Esimerkiksi Royal Society otti ensimmäisen kerran naisen jäsenekseen vasta 1955, 65 vuotta Northin kuoleman jälkeen.
Marianne North Gallery

Northin maalauksia oli vuonna 1879 esillä näyttelyssä Lontoossa, minkä jälkeen hän sai idean asettaa maalaukset näytteille Kew Gardensiin. North lahjoitti maalauskokoelmansa puutarhalle ja lupasi rakennuttaa kokoelmaa varten gallerian, jos Kew’n johtaja Joseph Hooker asettaisi maalaukset sinne näytille. The Marianne North Gallery avattiin 9. heinäkuuta 1882. Galleria on Britannian ainoa vain yhden naisen taidetta esittelevä museo.
Galleriassa on lattiasta kattoon Marianne Northin maalauksia, yhteensä niitä on 833 eli valtaosa hänen tuotannostaan. Taiteilija oli itse suunnitellut kaavion, jonka perusteella teokset on seinille aseteltu. Kaksikerroksinen, punatiilinen rakennus restauroitiin 2008 ja samalla maalaukset konservointiin. Projektin yhteydessä löytyi toisen maalauksen takaa yksi uusi maalaus, jota ei ollut nähty yli 120 vuoteen.
North olisi halunnut avata gallerian yhteyteen myös kahvion, jossa olisi tarjoiltu teetä ja kahvia vierailijoille. Hooker ei kuitenkaan suostunut pyyntöön. Asia meni jopa parlamenttiin ja Downing Streetille asti, mutta siihen ei tullut muutosta. Niinpä North sitten asetti yhden sisäänkäyntioven yläpuolelle maalauksen kahvipensaasta ja toisen yläpuolelle teepensaasta. Marianne North vastaanotti kuningatar Viktorialta kirjeen ennen viimeistä matkaansa. Kuningatar pahoitteli, ettei ollut virallista tapaa, jolla Northia olisi voitu kiittää hänen anteliaisuudestaan.
Kuvagalleria

Seychellienkaijat, jo 1800-luvulla sukupuuttoon kuollut kaijalaji, noin 1883–84.
Thismia neptunis, 1869.
Mangostanin kukkia ja hedelmiä, ennen vuotta 1890.
Maalaus Santiagosta, 1884.
Olearia argophylla, 1880.
Kummitussirkat ja "Leaf-insects" (Phylliidae), noin 1870.
Marianne North Gallery