Mercedes-Benz 630
Hopeanuoli-nimi (1932)

Saksalle kilpa-autojen kansallisvärien määrittelyssä jaettu valkoinen alkoi jo 1920-luvulla korvautua hopean eri sävyillä (myös maalaamaton metallipinta) kilpailuissa, joiden järjestäjät vaativat kansallisvärin käyttöä, sillä valkoinen ja hopea ovat heraldiikan tinktuureina samoja. Hopeanuoli-käsite taas syntyi Berliinin AVUS-radalla 2.8.1932 käydyssä kansainvälisessä kilpailussa (talouslaman vuoksi edellinen Saksan Grand Prix oli järjestetty vuonna 1926), kun selostajakuuluisuus tri Paul Laven luonnehti satatuhatpäisen berliiniläisyleisön kuullen "hopeiseksi nuoleksi" Manfred von Brauchitschin voittoisaa, Stuttgartin yliopistossa aerodynaamikkaa opiskelleen vapaaherra Reinhard von Koenig-Fachsenfeldin suunnittelemaa, cannstattilaisen Vetter-koripajan valmistamaa, 25% pienemmän ilmavastuksen virtaviivaisella korilla 15 km/t suuremman nopeuden saavuttavalla Mercedes-Benz SSKL:ää (Ludvigsen, Karl; Schrader, Halwart: Die Deutsche Rennsportgeschichte-kirjasta). Kilpa-auto oli valmistunut niin myöhään, ettei sen kori ollut ehtinyt saada maalipintaa, vaan oli jätetty metallin väriseksi. Vetter-korittajan mekaanikko Willy Zimmer oli samasta syystä joutunut kaahaamaan SSKL:llä ilman valolaitteita Stuttgartista Berliiniin, jotta se voisi osallistua kilpailuun. Edellisvuoden 186 km/t kierrosnopeuden sijaan aerodynaaminen kori tuotti koeajoissa 215 km/t vauhdin. Harjoitusajot paljastivat joitain keskeneräisen korin ongelmia, ja itse tallipäällikkö Alfred Neubauer ihaili Zimmerin poikkeuksellisia taitoja korjata ne . Myös SSKL:n renkaiden kulutuspinta ei kestänyt osittain kallistetun radan ja suurten nopeuksien rasitusta, joten kilpailua varten piti valmistaa uusi rengassarja ohuemmilla kulutuspinnoilla .
Kilpailu käynnistyi kello 16, ja ensi kierroksilla kilpailijajoukko ajoi vielä tiiviissä rykelmässä, mutta pian usea kuuluisuus kuten Sir Malcolm Campbell joutui keskeyttämään. 15 kierroksen kilpailun alussa Maseratilla ajava René Dreyfus johti, mutta kuudenteen kierrokseen mennessä kärkikaksikko Rudolf Caracciola Maseratilla ja von Brauchitsch Mercedes-Benzillä menivät menojaan. Brauchitsch nousi berliiniläisenä katsojien suosikiksi: ulkomaisen auton vuoksi "petturiksi" nähdyn Carraciolan kevyt Maserati oli etulyöntiasemassa radan mutkaisilla osuuksilla, kun Brauchitschilla oli suurempi suoranopeus. Maalissa ero oli vaivaiset 3,6 sekuntia Brauchitschin eduksi: hän oli saavuttanut 194,4 km/t keskinopeuden, kun Carracciolan edellisvuoden kilpailun keskinopeus oli ollut 185 km/t.
Voittoisa kilpa-auto sai kilpailuun yli 200 000 katsojan joukolla saapuneelta yleisöltä aerodynaamisen korin muotoja pilkkaavan Gurke- saks. kurkku (vihannes)-liikanimen. Iskevä käsite "hopeinen nuoli" saavutti pian laajaa kansansuosiota: vuonna 1934 itse Rudolf Carraciola luonnehti uutta W25-kilpuriaan "hopeanharmaaksi projektiiliksi".  Samainen kirja esittelee toki myös tutumman legendan, jonka mukaan eräästä samanlaisesta W25-kilpurista jouduttiin yön yli poistamaan pohja- ja pintamaalit (arvioidut 7,5 kg) hopeiseen metallipintaan asti, jotta se ei ylittäisi sääntöjen määräämää 750 kg-rajaa: lähdekirjoitus huomauttaa kuitenkin, ettei painoraja ollut voimassa kyseisessä Eifelrennen-kilpailussa.
Vuonna 1934 urheilullisen W06-sarjan valmistus loppui. Sen korvaajat erikoistuivat joko siviilimarkkinoiden (500K-540K (W29) 1934-1939) tai kilpaurheilun (Hopeanuolet) saralle, eivätkä kilpamallit olleet enää tieliikennekelpoisiksi muutettavissa, tai edes varakkaimman ostajan muitta mutkitta hankittavissa. Aiheesta muualla-osion video kertoo miten Adolf Hitlerin aloitteesta Hopeanuolet liitettiin sittemmin osaksi Natsi-Saksan Propagandakoneistoa, ja kuinka kilpa-autojen tekninen ylivoimaisuus syntyi 1930-luvun suurten rahasummien satsauksella. Mercedes-Benz Classicin kattava lähdekirjoitus ei uskalla antaa sarjasta SS-SSK-SSKL tarkkoja valmistusmääriä: kilpa-autoissa ei liene ollut tavatonta jälkiasentaa tehokkaampaa tai jatkokehiteltyä tekniikkaa vanhempiin versioihin. Sarjan huikea kilpailumenestys jääkööt purettavaksi erillisessä, urheilu- ja kilpaversioita esittelevässä artikkelissa. Sarjan SSK-versiossa myös Mercedes-Benzin yksinkertainen kolmisakarainen tähtimerkki molemmin puolin jäähdytinkiilaa vaihtui laakerinlehtikranssinsa keskellä valkoisella emalipohjalla sijaitsevalla tähtimerkillä olevaksi (Kuva: SSKL tuotemerkin uudella sijoituksella; rekisteröity 18.2.1925 tuotemerkiksi yhdistämällä Daimler- ja Benz-logot: nykyinen rengastettu tähti alkuperäisversiossaan jo Benz & Cie:n aikana vuonna 1909), ja tuotemerkki sijoitettiin siinä keskellä jäähdytintä.