stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Machine Head (albumi)
Historia > Uusintapainokset ja tribuuttialbumit

Vuonna 1997 Machine Headista ilmestyi 25-vuotisjuhlapainos. Se sisältää kaksi CD-levyä: ensimmäinen CD sisältää Roger Gloverin remiksaukset albumin kappaleista ja toinen CD alkuperäisen albumin remasteroituna. Lisäksi mukana on 28-sivuinen vihkonen, jossa Robert Simon ja Roger Glover kertovat albumin nauhoittamisesta. Aiemmin julkaistuilla Deep Purple in Rockin ja Fireballin uusintapainoksilla oli ollut bonuskappaleina vaihtoehtoisia ottoja ja ennen julkaisemattomia kappaleita. Suurin osa Machine Headin sessioiden äänitteistä oli kuitenkin tuhottu ja jäljellä olivat vain masternauhat. Bonusraitoina 25-vuotispainoksella ovat ”Never Beforen” B-puolena julkaistu ”When a Blind Man Cries” sekä kvadrofoniset versiot kappaleista ”Maybe I’m a Leo” ja ”Lazy”.
Vuonna 2012 ilmestyi viiden levyn 40th Anniversary Edition. Ensimmäisellä levyllä on remasteroitu versio alkuperäisestä albumista, toisella levyllä Roger Gloverin remixit vuodelta 1997, kolmannella levyllä kvadrofoninen miksaus ja neljännellä levyllä vuoden 1972 In Concert -konserttitaltiointi. Viides levy on audio-DVD.
Vuonna 2012 ilmestyi myös tribuuttialbumi Re-Machined, jolla Machine Headin kappaleita esittävät muun muassa Carlos Santana, The Flaming Lips ja Iron Maiden. Metallica esittää lisäksi ”When a Blind Man Criesin”.
Kuvaus albumista > Musiikkityyli

Kokeellisemman Fireballin jälkeen Deep Purple palasi Machine Headilla vuoden 1970 albuminsa Deep Purple in Rockin suoraviivaisempaan tyyliin. Machine Head ei kuitenkaan ole yhtä raskas kuin In Rock, vaan aiempaa hillitympi.
AllMusic-sivusto mainitsee Machine Headin tyylilajeiksi hard rockin ja heavy metalin. Monissa kappaleissa on lisäksi vaikutteita bluesista. BBC:n Sid Smithin (2007) mukaan Machine Head tunnetaan ennen kaikkea raskasrock-albumina, mutta sillä on sävyjä myös popista, rockista ja jopa funkista. Tom Moonin (2008) mukaan Deep Purple erottautui aikakauden muista heavy-yhtyeistä svengaavalla, jazz-vaikutteisella soittotyylillään sekä monimutkaisilla, teknisesti haastavilla sooloillaan. Nykyään Deep Purplen tyyliä ei aina pidetä metallimusiikkina, vaikka yhtyeen vaikutus genreen onkin laajalti tunnustettu.
Blackmoren mukaan Machine Headin kappaleista kuusi oli hänen säveltämiään ja kaksi Gloverin. Seitsemän albumiraidan ohella Blackmore ilmeisesti laski mukaan singlen B-puoleksi päätyneen ”When a Blind Man Criesin”. Gillan kirjoitti sanoitukset Gloverin avustuksella, yleensä vasta kun kappaleen pohjat oli jo äänitetty. Kappaleet viimeisteltiin yhdessä, minkä vuoksi säveltäjäksi merkittiin koko yhtye.
Deep Purplen jäsenet olivat vaikeista äänitysolosuhteista huolimatta tyytyväisiä Machine Headiin. Blackmoren henkilökohtaisia suosikkeja olivat ”Highway Star” ja ”Smoke on the Water”, ja kokonaisuutena hän piti albumia selvästi Fireballia parempana. Jon Lordin mukaan Machine Head oli Deep Purplen In Rockilla kehittämän tyylin täydellistymä. Hän kuitenkin arvioi yhtyeen jääneen musiikillisesti paikoilleen ja katsoi, että seuraavalla albumilla olisi uudistumisen aika.
Kuvaus albumista > Kappalemateriaali

Avauskappale ”Highway Star” on vauhdikas rock-kappale, joka kertoo nopeista autoista ja kauniista naisista. Blackmore ja Lord soittavat kappaleessa Bach- ja Mozart-vaikutteiset soolot. Kappale muistuttaa Deep Purplen kahden edellisen albumin avausraitoja ”Speed King” ja ”Fireball”. Tarinan mukaan kappale olisi syntynyt Blackmoren ja Gillanin improvisaationa, kun keikkabussissa ollut toimittaja kysyi, miten yhtye teki kappaleita. Todellisuudessa kappaletta oli esitetty useissa konserteissa jo ennen toimittajan kysymystä. Seuraava kappale ”Maybe I’m a Leo” on hitaampi ja Ian Paice soittaa siinä jatkuvasti muuttuvaa rumpukomppia. Tyylillisesti se edustaa bluesrockia. ”Pictures of Home” on nopeatempoinen rock-kappale, jonka sanoitukset kertovat yksinäisyydestä ja koti-ikävästä. Tekstissä mainitaan Montreux’n ”vuoret, kotkat ja lumi”; kotkia yhtye ei tosin todellisuudessa nähnyt. Blackmoren ja Lordin lisäksi myös Glover ja Paice soittavat kappaleessa soolot. A-puolen päättää ”Never Before”, joka on blues- ja funk-vaikutteinen rock-kappale. Hammond-urkujen ohella Lord soittaa kappaleessa sähköpianoa. Yhtyeen jäsenet pitivät kappaletta tarttuvana ja se julkaistiin Machine Headin ensimmäisenä singlenä.
B-puolen avaava ”Smoke on the Water” oli ainoa albumin kappaleista, joka äänitettiin Le Pavilionissa. Sen alkuperäinen nimi oli ”Title #1”. Laulu äänitettiin vasta Grand Hotelissa, ja sanoitukset kertovat Casinon tulipalosta ja Machine Headin äänittämisestä. Kappale muistetaan ennen kaikkea kitarariffistään, joka on yksi rock-historian tunnetuimmista. Yhtye itse ei kuitenkaan pitänyt kappaletta erityisen hyvänä ja se oli jopa jäädä levyltä kokonaan pois. ”Lazy” alkaa phaser-efektoidulla Hammond-introlla. Itse kappale on nopeatempoinen, kolmimuunteinen blues, jossa Gillan laulamisen lisäksi soittaa huuliharppua. Pitkiä improvisoituja osuuksia sisältävä sävelmä oli ensimmäisiä Machine Headille tehtyjä kappaleita. Päätösraita ”Space Truckin’” on tieteisteemainen boogie, jonka lopussa Gillan kiljuu kovaa ja korkealta. Kappaleen sanoituksissa ei ole juurikaan järkeä, mikä Gloverin mukaan oli tietoinen yritys jäljitellä 1950-luvun rock & roll -sanoituksia. Albumiversion pituus on viitisen minuuttia, mutta konserteissa kappale venyi jopa yli puoleen tuntiin.
Machine Headin äänityksistä jäi yli rauhallinen bluesballadi ”When a Blind Man Cries”. Se julkaistiin ”Never Before” -singlen B-puolena maaliskuussa. Kappaletta ei ollut alkuperäisellä albumilla, mutta se on mukana monilla Machine Headin CD-uusintapainoksilla.
Kuvaus albumista > Nimi ja kansitaide

»Olisi puuduttavaa kiittää erikseen kaikkia albumin tekoon osallistuneita, mutta yksi mies ansaitsee tulla nimetyksi – Claude Nobs jota ilman ja niin edelleen. Tämä albumi on kiitollisuudella omistettu hänelle.» 
(Sisäkansien omistuskirjoitus.)
Nimi ”Machine Head” tarkoittaa kitaran ja eräiden muiden kielisoittimien virityspäätä. Kansitaidetta varten yhtyeen ja albumin nimet prässättiin kiiltävään metallilevyyn. Levyä käytettiin sen jälkeen peilinä, jonka kautta yhtyeestä otettiin valokuva. Tarkkaan katsomalla myös valokuvaaja erottuu kannesta.
Sisäkansissa on valikoima valokuvia yhtyeen jäsenistä, nauhoituksista ja palavasta Casinosta. Nobsia esittävä valokuva otettiin kasinon vielä palaessa, mikä näkyy hänen ahdistuneessa ilmeessään. Kuvat valitsi Roger Glover yhtyeen managerin Tony Edwardsin kanssa. Muut jäsenet eivät vaivautuneet paikalle, joten Gloverista on sisäkannessa eniten kuvia. Alkuperäisen vinyylin mukana tuli paperiarkki, johon oli painettu käsin tehdyllä kalligrafialla kirjoitetut sanoitukset.
Yhdessä sisäkansien valokuvassa näkyy käsin kirjoitettu lappu, jossa mainitaan ”One Just Before Midnight” -niminen kappale. Kyseessä oli ”Maybe I’m a Leon” työnimi. Lopullisen nimensä kappale sai vasta äänityksien lopulla, kun Gillan kirjoitti valmiiseen sävellykseen sanoitukset.
Vastaanotto

| Vastaanotto> Arvostelupisteet.Julkaisu | Vastaanotto> Arvostelupisteet.Pisteet |
| --- | --- |
AllMusic Eduardo Rivadavia: 
The All-Music Guide to Rock Tom Graves: 
Christgau’s Record Guide Robert Christgau: B
Daily Vault Christopher Thelen: A
Musichound Rock Gary Graff: 
Only Solitaire George Starostin: 12 / 15
Record Collector Terry Staunton: 
Sputnikmusic ”Sunsinger”: 
Zagat Survey Music Guide Betsy Andrews & Randi Gollin:
Vastaanotto > Aikalaisarviot

Billboard kirjoitti tuoreeltaan julkaistussa arvostelussa Deep Purplen häälyneen koko uransa ajan supertähteyden rajamailla: ”Viimeisimmän julkaisunsa myötä yhtye voi vihdoin saavuttaa vaikean tavoitteensa.” Aiempien albumien ongelmana oli niiden sortuminen ylilyönteihin, mutta Machine Head tasapainoilee onnistuneesti raskaan rockin ja taiteellisuuden välillä.
Rolling Stone julkaisi toukokuussa 1972 Lester Bangsin kirjoittaman ylistävän arvostelun. Bangsin mukaan Deep Purplen ensimmäiset albumit ja erityisesti yhtyeen omat kappaleet olivat varsin tylsää kuunneltavaa. Tuoreemmilla albumeillaan yhtye on kuitenkin kehittänyt raivoisan ja äänekkään tyylin, joka tekee siitä yhden parhaista ”raskaista bändeistä”. Bangsin mukaan albumilla on pelkkiä klassikkokappaleita, jotka ”vetävät lujaa turpaan”. Hän kuitenkin kritisoi ”banaaleja” sanoituksia vaikka myöntääkin, että ”rock ’n’ rollissa latteudet ovat puolet huvista”.
Hit Paraderin syyskuussa julkaistun arvostelun mukaan albumin ”koneellinen” (’machine’) nimi kuvaa sen sisältöä hyvin. ”Musiikillinen ultraväkivalta käy yhtyeeltä vaivattomasti. Rokkareista kovimmille ja Deep-friikeille.” Robert Christgau kirjoitti levyoppaassaan ”arvostavansa bändin kaahailua”. Blackmore soittaa aiempaa hillitymmin, mitä Christgau piti myönteisenä kehityksenä. Osa kitaralikeistä kuulostaa tosin epäilyttävästi siltä, että Blackmore on lainannut ne muilta lontoolaisilta muusikoilta.
Vastaanotto > Jälkimaine

Machine Headia pidetään usein Deep Purplen parhaana albumina ja uran huippuhetkenä. Mika Järvisen (2018) mukaan ”Machine Head onnistui taltioimaan Purplen ytimekkäimmillään. Albumi on yhtenäinen kokonaisuus ja se on pitkälti sen ansiota, että kerrankin Deep Purplella oli – – mahdollisuus tehdä koko albumi alusta loppuun kerralla. Olosuhteet olivat karut, mutta bändillä oli hyvä henki, ja Gillanin sairausloma oli tehnyt hyvää bändin keskinäisille suhteille, kun kaikki olivat saaneet hengähdystauon toisistaan. Myös Martin Birch oli ensimmäistä kertaa mukana äänityksissä ensimmäisestä päivästä viimeiseen ja sekin kuului lopputuloksessa.”
Machine Headilla oli merkittävä rooli varhaisen metallimusiikin kehityksessä. Kerrang! valitsi sen vuonna 1989 kaikkien aikojen 35. parhaaksi heavy metal -albumiksi. Tom Gravesin (1995) mukaan kyseessä oli ”1970-luvun heavy metalin määritellyt albumi”. AllMusicin Eduardo Rivadavia kirjoittaa, että Machine Head, Led Zeppelinin neljäs albumi ja Black Sabbathin Paranoid muodostavat ”englantilaisen hard rockin ja heavy metalin epäpyhän kolminaisuuden”, jota myöhemmät metalliyhtyeet ovat sittemmin väsymättä jäljitelleet. Toisaalta Simon Robinson huomauttaa vuoden 1997 uusintapainoksen esipuheessa, että vaikka Machine Head nousee usein esiin kun puhutaan Deep Purplen merkityksestä metallimusiikille, oli vuoden 1970 Deep Purple in Rock selvästi aggressiivisempi ja vuoden 1971 Fireball innovatiivisempi. Tom Moon (2008) taas on huomauttanut, että Machine Headin suosituin kappale ”Smoke on the Water” on samalla albumin vähiten kunnianhimoinen sävellys.
Machine Head on eräs 1001 Albums You Must Hear Before You Die -kirjassa esitellyistä levytyksistä. Suomenkielisessä laitoksessa Machine Head on korvattu kotimaisella albumilla. Tuhannen merkittävimmän musiikkialbumin joukkoon Machine Headin nostavat myös Zagat Survey Music Guide (2003) ja Tom Moonin 1,000 Recordings to Hear Before You Die (2008).
Konserttikiertue

Deep Purple teki tammikuussa 1972 eli jo ennen Machine Headin julkaisua Pohjois-Amerikan-kiertueen, jonka lämmittelijänä toimi Uriah Heep. Helmikuussa yhtye konsertoi Pohjois-Euroopassa ja kävi ensimmäistä kertaa myös Suomessa. Konsertit vetivät suuria, etupäässä teineistä ja nuorista aikuisista koostuneita yleisöjä, mutta esimerkiksi Suomessa aikuisemmat ammattikriitikot suhtautuivat Deep Purplen musiikkiin ja esiintymiseen varsin kielteisesti. Kehuja saivat lähinnä jäsenten soittotaidot, kun taas musiikkia arvosteltiin tyylitajuttomaksi ja tunteettomaksi ja esiintymistä rutinoituneeksi.
Maaliskuussa Deep Purple mainosti uutta albumiaan BBC:n Sounds of the Seventies -ohjelmassa. Tanskan televisio puolestaan esitti vuonna 1973 Machine Headin kiertueella taltioitua puolituntista ohjelmaa. Radio- ja televisioesiintymisten kautta Deep Purple tavoitti sellaista yleisöä, joka ei käynyt sen konserteissa. Juuri uuden teknologian hyödyntäminen markkinoinnissa nosti Machine Headin valtavirran suosioon.
Maaliskuussa yhtye aloitti uuden Pohjois-Amerikan-kiertueen lämmitelijänään Buddy Miles. Jäsenten välit olivat jälleen tulehtuneet, ja huhtikuussa antamassaan haastattelussa Blackmore arvioi yhtyeen hajoavan vuoden sisällä. Erityisen huonot olivat Blackmoren ja Gillanin välit. Pian kiertueen alkamisen jälkeen Blackmore sairastui hepatiittiin. Managerien vaatimuksesta konsertteja yritettiin jatkaa sessiokitaristi Randy Californian kanssa. Hänen soittotyylinsä ei kuitenkaan soveltunut Deep Purplelle ominaiseen nopeatempoiseen rockiin, ja kiertue peruutettiin yhden Californian kanssa soitetun konsertin jälkeen. Toukokuulle suunnitellut Japanin-konsertit siirrettiin elokuulle.
Tauon aikana Glover ja Paice tuottivat amerikkalaisyhtye Elfin ensimmäisen albumin. Kesällä Deep Purple jatkoi Blackmoren sairastumisen vuoksi peruuntunutta Pohjois-Amerikan-kiertuetta. Konsertit olivat menestyksekkäitä ja varmistivat yhtyeen lopullisen läpimurron. Heinäkuussa yhtye alkoi äänittää seuraavaa albumiaan Who Do We Think We Area. Elokuussa yhtye teki ensimmäisen Japanin-kiertueensa. Konsertit äänitettiin ja niistä koostettiin livealbumi Made in Japan.
Machine Headin kappaleista ”Highway Star” ja ”Lazy” tulivat konserttien ohjelmistoon jo syyskuussa 1971. ”Highway Star” toimi yleensä aloituksena. ”Lazy” korvasi varhaisemman sävellyksen ”Mandrake Root” ja oli pitkä konserttien lopetuskappale. Tammikuussa 1972 eli heti Machine Headin äänitysten valmistuttua ohjelmistoon tuli lisäksi ”Space Truckin’”, joka korvasi Fireball-albumin kappaleen ”No No No”. ”Maybe I’m a Leo” ja ”Never Before” esitettiin BBC:n ohjelmassa mutta ei tavallisissa konserteissa. ”Smoke on the Wateria” yhtye alkoi esittää toukokuussa.
Kappaleet

Kaikkien kappaleiden kirjoittajiksi on merkitty koko yhtye eli Ritchie Blackmore, Ian Gillan, Roger Glover, Jon Lord ja Ian Paice.
| --- | --- |
 A-puoli Highway Star – 6.08  Maybe I’m a Leo – 4.52  Pictures of Home – 5.08  Never Before – 4.00 :  B-puoli Smoke on the Water – 5.42   Lazy – 7.24  Space Truckin’ – 4.35
Kappaleet > 25th Anniversary 2CD Edition (1997)

| --- | --- |
 CD 1 (Remixes) Highway Star – 6.39 (remix)  Maybe I’m a Leo – 5.26 (remix, hieman erilainen kitarasoolo)  Pictures of Home – 5.22 (remix, alkuperäinen rumpuintro)  Never Before – 3.59 (remix)  Smoke on the Water – 6.18 (remix, erilainen kitarasoolo, hieman erilaiset sanat)  Lazy – 7.33 (remix, hieman erilaiset sanat)  Space Truckin’ – 4.52 (remix)  When a Blind Man Cries – 3.33 (remix) :  CD 2 (Remastered) Highway Star – 6.08  Maybe I’m a Leo – 4.52  Pictures of Home – 5.08  Never Before – 4.00  Smoke on the Water – 5.42  Lazy – 7.24  Space Truckin’ – 4.35  When a Blind Man Cries – 3.32  Maybe I’m a Leo – 4.59 (quadrofoninen miksaus)  Lazy – 6.55 (quadrofoninen miksaus)
Kokoonpano

Ritchie Blackmore – soolokitara
Ian Gillan – laulu, huuliharppu kappaleessa 6
Roger Glover – bassokitara
Jon Lord – kosketinsoittimet
Ian Paice – rummut
Aiheesta muualla

Machine Head (albumi) Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Machine Head (albumi) Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
| n k Deep Purple |
| --- | --- |
 Ian Gillan  Steve Morse  Don Airey  Roger Glover  Ian Paice   Entiset jäsenet: Jon Lord  Ritchie Blackmore  David Coverdale  Glenn Hughes  Joe Lynn Turner  Rod Evans  Nick Simper  Tommy Bolin  Joe Satriani 
Studioalbumit:  Shades of Deep Purple  The Book of Taliesyn  Deep Purple  Deep Purple in Rock  Fireball  Machine Head  Who Do We Think We Are  Burn  Stormbringer  Come Taste the Band  Perfect Strangers  The House of Blue Light  Slaves and Masters  The Battle Rages On  Purpendicular  Abandon  Bananas  Rapture of the Deep  Now What?!  Infinite  Whoosh!  Turning to Crime  =1 
Livealbumit:  Concerto for Group and Orchestra  Made in Japan  Made in Europe  Last Concert in Japan  Live in London  Scandinavian Nights  Nobody’s Perfect  In the Absence of Pink: Knebworth ’85  Come Hell or High Water  King Biscuit Flower Hour Presents: Deep Purple in Concert  California Jamming  Mk III: The Final Concerts  Live at the Olympia ’96  Gemini Suite Live  In Concert with The London Symphony Orchestra  Total Abandon: Australia ’99  Live at the Rotterdam Ahoy  This Time Around – Live in Tokyo  The Soundboard Series  Inglewood – Live in California  Kneel & Pray  Space Vol 1 & 2  Perks and Tit  Just Might Take Your Life  Live in Stockholm  Live in Montreux 1969  Live in Paris 1975  Live in Europe 1993  Live at Montreux 1996  Live in Denmark 1972  Live at Montreux 2006 
Kokoelmat:  Purple Passages  Mark I & II  The Early Years  24 Carat Purple  When We Rock, We Rock, and When We Roll, We Roll  The Mark II Purple Singles  Deepest Purple: The Very Best of Deep Purple  The Anthology  Powerhouse  The Singles A’s & B’s  30 Very Best of Deep Purple  Days May Come: The 1975 Rehearsals, Volume 1  1420 Beachwood Drive: The 1975 Rehearsals, Volume 2  Listen, Learn, Read On  The Platinum Collection 
Videot:  Concerto for Group and Orchestra  Special Edition EP  Live in Concert 1972/73  California Jam / Live in California 74  Rises Over Japan  Come Hell or High Water  Bombay Calling – Live in India 1995  Live at Montreux 1996  Live at the Royal Albert Hall  Total Abandon  New, Live & Rare  Perihelion  Live Encounters 
Muuta:  Blackmore’s Night  Black Sabbath  Dixie Dregs  Living Loud  Gary Moore  Rainbow  Trapeze  Whitesnake 
 diskografia  luettelo kappaleista 
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet :  MusicBrainz release group 
Rolling Stones Mobile Studio.
Machine Headin mainosjuliste vuodelta 1972.
Vinyylilevyn aukeavat sisäkannet.
Ian Gillan Pohjois-Amerikan-kiertueen aikana.
Adaridi

Adaridi Suomen ilmailumuseossa.
Adaridi AD 3 oli venäläisen insinööri Boris Adaridin Suomessa suunnittelema ja rakennuttama puurakenteinen, yksimoottorinen ja ylätasoinen moottorilentokone.
Kehitys ja käyttö

Boris Adaridi tarjosi suunnittelemansa kevytrakenteisen koneen piirustuksia Ilmailuvoimille toukokuussa 1923. Ilmailuvoimien esikunta hyväksyi suunnitelman yhden kevytrakenteisen koneen rakentamisesta, ja prototyypin rakennustyöt aloitettiin syksyllä 1923 Ilmailutelakalla Santahaminassa. Kone valmistui seuraavan vuoden keväällä, ja sen ensilento lennettiin 17. huhtikuuta 1924. Ensilennon suoritti Suomen ilmailuvoimissa tuolloin palvellut ensimmäisen maailmansodan hävittäjälentäjä, saksalainen yliluutnantti E. Thuy. Thuy piti koneen lento-ominaisuuksia tyydyttävinä, mutta totesi koneen moottorin olevan liian heikkotehoinen, josta johtuen kone pyrki sakkaamaan kaarron aikana. Koneen rakennetta muutettiin Thuyn lausunnon perusteella siten, että laskutelinettä siirrettiin eteenpäin koneen painopisteen saamiseksi oikeaan kohtaan.
Ilman rekisteritunnusta jäänyt kone oli kokeilukäytössä Utissa kesästä 1924 alkaen Hävittäjäeskaaderilla (myöhemmin Maalentoeskaaderi) vuoteen 1931. Sen käyttö oli hyvin vähäistä, konetta ei muutosten jälkeen saatu enää ilmaan. Konetta säilytettiin lentoyritysten jälkeen käyttämättömänä ensin Utissa ja myöhemmin Vesivehmaalla, josta se siirrettiin Ilmailumuseoyhdistyksen näyttelyyn ja myöhemmin entisöitäväksi. Kone on nykyään näytteillä entisöitynä Suomen ilmailumuseossa.
Tekniset tiedot > Yleiset ominaisuudet

Pituus: 5,3 m
Kärkiväli: 11,6 m
Siipien pinta-ala: 13,5 m²
Korkeusperäsimen pinta-ala: 2,5 m²
Korkeusvakaimen pinta-ala: 0,56 m²
Sivuperäsimen pinta-ala: 0,6 m²
Lentopaino: 260 kg
Voimalaite: 3-sylinterinen, ilmajäähdytteinen Salmson-tähtimoottori, teho 12 hv.
Tekniset tiedot > Suoritusarvot

Huippunopeus: 106 km/h
Laskunopeus: 35 km/h
Teoreettinen lakikorkeus: 4 000 m.
Adenosyylihomokysteinaasi

SAH hydrolase tetramer, Human.
Adenosyylihomokysteinaasi eli S-adenosyylihomokysteiinihydrolaasi on entsyymi, joka katalysoi S-adenosyylihomokysteiinin hydrolyysiä homokysteiiniksi ja adenosiiniksi. Entsyymi toimii osana metioniinin aineenvaihduntaa ja vaikuttaa metylaatioreaktioihin.
Adenosyylihomokysteinaasin entsyyminumero on EC 3.3.1.1 ja CAS-numero 9025-54-1.
Rakenne ja mekanismi

Adenosyylihomokysteinaasi on oligomeeri. Ihmisellä entsyymi on tetrameeri eli koostuu neljästä alayksiköstä. Jokainen alayksikkö sisältää sitoutumiskohdan sekä S-adenosyylihomokysteiinille että koentsyyminä toimivalle NAD+:lle. NAD+-molekyylin sitoutumiskohdan aminohappojärjestys vaihtelee hieman alayksiköittäin ja substraatin sitoutumiskohdassa on samansuuntaisia β-laskoksia. Tärkeitä aminohappoja substraatin ja koentsyymin sitoutumiselle ja entsyymin toiminnalle ovat muun muassa asparagiinihappo, lysiini ja histidiini.
Adenosyylihomokysteinaasin katalysoima reaktio on tasapainoreaktio, ja tasapaino on S-adenosyylihomokysteiinin puolella. Elimistössä hydrolyysituotteiden adenosiinin ja homokysteiinin aineenvaihdunta muiksi tuotteiksi on kuitenkin hyvin nopeaa, joten tasapaino siirtyy hydrolyysin puolelle. Entsyymiin sitoutunut NAD+-molekyyli hapettaa substraatin hydroksyyliryhmän karbonyyliryhmäksi. Tämän jälkeen tapahtuu protonin irrotus ja homokysteiini irtoaa. Tämän jälkeen tapahtuu konjugaattiadditio eli Michael-additio ja muodostuu 3-ketoadenosiini, jonka hapetuksen yhteydessä muodostunut NADH pelkistää adenosiiniksi.
Biologinen rooli

S-adenosyylihomokysteiiniä muodostuu tuotteena useissa metylaatioreaktioissa. Se on useiden S-adenosyylimetioniinista riippuvaisten metyylitrasferaasien inhibiittori. Täten adenosyylihomokysteinaasin toiminnalla on tärkeä rooli näiden reaktioiden säätelyssä. Nisäkkäillä adenosyylihomokysteinaasi on myös ainoa entsyymi, joka tuottaa homokysteiiniä, jota hyödynnetään kysteiinin biosynteesissä.
Adenosyylihomokysteinaasia ohjaavan geenin missense-mutaatio johtaa entsyymin puutostilaan. Puutostilan seurauksena plasman metioniinin, S-adenosyylimetioniinin, S-adenosyylihomokysteiinin, kreatiinikinaasin alaniiniaminotransferaasin ja aspartaattiaminotransferaasin pitoisuudet ovat koholla. Puutostila aiheuttaa psykomotoristen kykyjen heikkoa kehittymistä, myelopatiaa ja aivojen kehittymisen hidastumista eli myelinaatiota.
Aiheesta muualla

EC 3.3.1.1 - adenosylhomocysteinase Brenda (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Adenosylhomocysteinase, EC 3.3.1.1 (englanniksi)
Adobe PageMaker

| Adobe PageMaker |
| --- | --- |

Kehityshistoria
Vakaa versio:  9. heinäkuuta 2001
Tiedot
Ohjelmistotyyppi:  Julkaisuohjelma
Alusta:  Windows Macintosh
Aiheesta muualla
Adobe PageMaker Verkkosivusto
Adobe PageMaker (aiemmin Aldus PageMaker) on Adobe Systemsin Macintosh ja Microsoft Windows -alustoille julkaisema julkaisuohjelma. Ohjelmiston viimeisin versio 7.0 julkaistiin 9. heinäkuuta 2001.
Historia

Ensimmäisen version PageMakerista kehitti Aldus Corporation Macintosh 128K -alustalle ja sen sanotaan olleen alustan läpimurtosovellus, joka myös aloitti työpöytäjulkaisemisen alan.
Ohjelmisto julkaistiin heinäkuussa 1985 ja yhdessä Macintoshin graafisen käyttöjärjestelmän ja LaserWriterin kanssa julkaisuohjelmistojen käyttö muuttui WYSIWYG-tyyppiseksi. Julkaisualustaksi profiloitumisella oli merkittävä vaikutus Applen menestykseen työasemamarkkinoilla.
Vuonna 1994 Adobe Systems osti Alduksen, jolloin PageMaker siirtyi Adoben haltuun. Adobe myy PageMakeria edelleen, mutta PageMaker-nimisen ohjelman kehitys on lakkautettu. Adoben vastaava tuote PageMakerin seuraajana on Adobe InDesign.
Aiheesta muualla

PageMakerin sivut Adoben sivuilla
Kokoelma PageMaker -aiheisia sivustoja (Arkistoitu – Internet Archive)
Artikkeli PostScriptin ja PageMakerin historiasta
Helsinki Rockettes

Rockettes kauden 2009–2010 lyhytohjelmassaan.
Rockettes vuoden 2012 Suomen-mestaruuskilpailuissa.
Rockettesin kauden 2009–2010 vapaaohjelma
Helsinki Rockettes on Helsingin Taitoluisteluklubin (HTK) senioritasolla kilpaileva muodostelmaluistelujoukkue, joka perustettiin vuonna 1984 ja joka on Suomen vanhin muodostelmaluistelujoukkue. Helsinki Rockettesin valmentajana toimii Kaisa Arrateig (o.s. Nieminen).
Menestys

Joukkue on voittanut kymmenen senioreiden Suomen mestaruutta sekä MM-kultaa vuosina 2008, 2010 ja 2011. Lisäksi Rockettes on voittanut neljä MM-hopeaa sekä kuusi MM-pronssia.