stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jaan Rekkor
Lapsuus ja nuoruus

Hõredan kylässä syntynyt Rekkor kävi koulunsa Märjamaan kauppalassa, mistä hän jatkoi Tarton yliopistoon ja edelleen Viron musiikki- ja teatteriakatemiaan näyttelijäopintojen pariin. Rekkor valmistui 1982.
Teatteriura

Rekkor aloitti näyttelijänuransa Endla-teatterissa Pärnussa 1982. Vuonna 2005 hän aloitti Eesti Draamateaterin palveluksessa. Rekkorin ensimmäinen roolitehtävä Draamateaterissa oli Othellon nimiosa. Rekkor on jatkanut uraansa kumpaisenkin teatterin riveissä.
Endla-teatterissa Rekkorin rooleja ovat olleet muun muassa James Tyrone (Saatuse heidikute kuu, 1989), Don Juan (Don Juan, 1990), Tolari (Parvepoisid, 2002) ja Heinrich IV (Heinrich IV, 2012).
Elokuva- ja televisiotyöt

Rekkorin ensimmäinen merkittävä filmirooli oli Jaanus Roog elokuvassa Nipernaadi (1983). Teoksen ohjasi Kaljo Kiisk. Vuonna 1986 hän näytteli Jaan Kreuksin roolin niin ikään Kiiskin ohjaamassa elokuvassa Saja aasta pärast mais. Vuonna 1989 Rekkor näytteli Peeter Kängseppin roolin Jüri Sillartin ohjaamassa historiallisessa draamassa Äratus, joka kertoo Neuvostoliiton väestönsiirtoihin liittyneestä Operaatio Priboista.
Vuonna 1992 Rekkor näytteli Munan roolin Mati Põldren ohjaamassa elämäkerrallisessa draamassa Need vanad armastuskirjad, joka kertoo muusikko Raimond Valgresta. Vuonna 1997 hän näytteli Hardi Volmerin ohjaamassa historiallisessa komediassa Minu Leninid. 2000-luvulla Rekkor näytteli muun muassa komediassa Röövlirahnu Martin ja draamakomediassa Koer, lennuk ja laulupidu. Rasmus Merivoon ohjaamassa musiikkikomediassa Buratino Rekkor teki Carabas Barabasin roolin.
2010-luvulla Rekkor on näytellyt muun muassa fantasiaelokuvassa Väikelinna detektiivid ja valge daami saladus sekä draamassa Polaarpoiss.
Televisiossa Rekkor debytoi 1995 herra Saulin roolissa minisarjassa Wikmani poised. Vuonna 2001 hän näytteli Martin roolin suomalaisessa minisarjassa Vaarallista kokea. Vuosina 2006–2007 Rekkor näytteli Rein Pihelgas -nimistä rikoskomissaariota rikossarjassa Ohtlik lend sekä vuosina 2010–2013 samaa hahmoa Ain Prosan ohjaamassa komediallisessa rikossarjassa Kättemaksukontor. Lisäksi Carmen Mikiver näytteli Rein Pihelgan vaimoa Ivia molemmissa sarjoissa. Hyvin verrattavissa Kotikatu ja Uusi päivä -sarjojen Mirja Mäkimaahan.
Inferno 28

| Inferno 28 |
| --- | --- |

Suurin pituus (LOA):  8,45 m
Vesilinjan pituus (LWL):  6,85 m
Leveys:  2,91 m
Syväys:  1,50 m
Paino:  3200 kg
Kölipaino:  1170 kg
LYS:  1,12
Inferno 28 on Håkan Södergrenin suunnittelema purjevene. Inferno 28 on yksi Tallberg Nautican myymää Inferno-sarjaa. Inferno 28 on valmistettu Kalajoella Tabasco Marine Ky -veistämöllä. Samoista muoteista on tehnyt myöhemmin Saint 28 -purjeveneet paimiolainen Saintboats Oy. Nimi Inferno juontaa juurensa Tallberg Nautican mainostoimiston vetäjän Kreikan matkalta, jossa oli Inferno-niminen yökerho. Inferno 28 tuli markkinoille 1986 ja oli tuolloin aikakauteen nähden hyvin edistyksellinen vene. Vene on retkivene, mutta se on myös nopea purjehtia pitkän maston ja suuren purjepinta-alansa ansiosta. Veneen sisätilat on avarat veneen koko huomioiden. Keula- ja peräkajuutassa ei ole ovia, mutta veneessä on erillinen ovellinen WC. Nukkumapaikkoja veneessä on kaksi keulassa, kaksi perässä ja yksi salongin oikeanpuoleisella sohvalla. Vasemmanpuoleinen sohva on alle kaksi metriä pitkä ja näin ollen ei sovellu kuin lapselle. Käytännössä veneellä voi retkeillä helposti neljä henkilöä. Veneen avotila on sisätiloihinsa verrattuna ahdas. Penkeissä on suojaisat selkänojat, mutta niiden päällä on hieman hankala istua veneen kallistuessa. Avotila ei myöskään ole kovin syvä sillä takakajuutta rajoittaa sitä.
Purjehdusominaisuudet

Vene on purjehdusominaisuuksiltaan nopea ja eloisa. Veneessä on suhteellisen korkea masto, noin 14 metriä veden pinnasta, mutta kuitenkin matala köli, jonka syväys on vain 1,5 metriä. Vene pyrkii nousemaan tuuleen varsinkin kun käytetään etupurjeena suurikokoista genuaa (28,8 m2). Veneessä on suhteellisen matala reivikynnys noin 6 m/s, eikä venettä kannatakaan ajaa liian suurilla purjeilla. Veneen kallistaessa yli 30 astetta, joutuu pinnalla kampeamaan aika paljon vastaan, jolloin veneen vauhti hidastuu. Yli 30 asteen kallistuman jälkeen vene mielellään kääntyy tuuleen, kun peräsin ei enää pidä (broach). Veneen vauhti ei reivatessa laske vaan kovalla tuulella reivattu vene etenee nopeammin kuin reivaamaton. Infernot ovat nopeiden purjeveneiden maineessa, mutta 28 on enemmän retkivene eikä niin nopea kuin sen sisarukset 26 29 31 ja 33.
Rakenne

Veneen runko on laminoitu lasikuidusta. Kyljissä on täyteaineena balsa, joka ylettyy hieman vesirajan alapuolelle. Veneen pohja on umpilaminaattia ja pohjan palkisto on laminoitu kiinni runkoon. Pilssikaivoa veneessä ei ole, mutta lattian alla on tilaa ja kölin kohdalla on pieni syvennös. köli on kiinnitetty pultein suurin aluslevyin, joista osa on vierekkäin. Veneessä on kaksi vanerista laipiota, jotka on laminoitu runkoon kiinni. Kannessa on väliaineena divinylicell solumuovi ja kansi on kiinnitetty massalla ja pulteilla pohjaan yhdessä alumiinisten parraslistoin. Runko on laadukkaasti tehty, tukeva eikä nitise kovassakaan kelissä. Sisustuksessa on käytetty runsaasti tiikkiä ja tiikkivaneria. Köli on valettu raudasta ja peräsin on ns. lapiotyyppinen kääntösäteeltään täydet 180 astetta.
Takila ja purjeet

Veneessä on tyypillinen kannella seisova 7/8 osa-takila. Mastossa on yhdet taaksepäin kallistetut saalingit, joten veneessä ei tarvitse käyttää barduunoita(ajovantteja), mutta niitäkin on asennettu parantamaan etupurjeen muotoa. Veneessä väitetään olevan notkea masto, mutta se on kuitenkin edeltäjäänsä (29) huomattavasti jämäkämpi. Veneitä on toimitettu itsejalustavalla fokalla(pieni keulapurje), mutta vantit kiinnittyvät veneen kannelle eivätkä kylkiin, jolloin veneessä voidaan käyttää täysikokoista genuaa.
Moottori

Veneen yleisin ensiasennusmoottori on Volvo Penta 2001. Moottori on yksisylinterinen dieselmoottori ja siinä on 9 hevosvoimaa. Moottori on hieman tehoton nykysuositusten mukaan veneen koko huomioidein. Moottoreissa on käytetty Volvon 120 S-vetolaitetta, mutta myös akselivetoisia on tehty. Joissain veneissä on hieman tehokkaampi moottori, 12,5 hevosvoimainen Mitshubishi Ekström.
Lähteet ja  koepurjehdukset

Vene on koepurjehdittu suomalaisissa veneilylehdissä ainakin kolmesti:
Venelehti 7/1986 koepurjehdus
Venelehti 10/1986 vertailu
Venemestari 7/2008 koepurjehdus
Itsenäisyyspäivä

Itsenäisyyspäivä voi viitata seuraaviin:
valtion itsenäiseksi julistautumisen vuosipäivä, jota juhlitaan useissa maissa, useimmiten itsenäiseksi julistautuneen maan kansallispäivä
Suomen itsenäisyyspäivä 6. joulukuuta
Viron itsenäisyyspäivä 24. helmikuuta
Yhdysvaltain itsenäisyyspäivä 4. heinäkuuta
Jom ha'atsma'ut, Israelin itsenäisyyspäivä ijar-kuun viidentenä päivänä
Itsenäisyyspäivä, Kapasiteettiyksikkö-yhtyeen albumi
Iso Syrjälammi

| Iso Syrjälammi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Jämsä
Koordinaatit:  62°07′57″N, 25°15′35″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Iso Rautaveden alue (14.52)
Laskujoki:  oja Pieneen Syrjälammiin 
Järvinumero:  14.528.1.002
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  133,7 m  
Pituus:  180 m  
Leveys:  160 m  
Rantaviiva:  0,576 km  
Pinta-ala:  2,369 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiIso Syrjälammi 
Iso Syrjälammi tai Syrjälampi on Keski-Suomessa Jämsässä Sahloisten lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 180 metriä pitkä, 160 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 2,4 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 600 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Jämsän reitin valuma-alueen (14.5) Iso Rautaveden alueella (14.52), jonka Vuojanjoen valuma-alueeseen (14.528) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 133,7 metriä mpy.
Infernum

| Infernum> Tiedot |
| --- | --- |
Toiminnassa:  1992–
Tyylilaji:  black metal
Kotipaikka:   Wrocław, Puola
Jäsenet:  Exterminus   Wolf   Tom Balrog  
Entiset jäsenet:  Grzegorz Jurgielewicz   Rob Darken   Maciej "Capricornus" Dąbrowski   Charon   Necromanticus  
Levy-yhtiö:  Witching Hour Production   Astral Wings Records   Sound Riot Records  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Infernum on Puolan Wrocławissa vuonna 1992 perustettu black metal -yhtye.
Infernumin ensimmäinen demo oli The Dawn Will Never Come (1993). Muutaman kuukauden päästä julkaistiin toinen, Damned Majesty. Vuonna 1994 ilmestyi ensimmäinen täyspitkä albumi Taur-Nu-Fuin. Sittemmin yhtyeen aktiivisuus hiipui, mutta se perustettiin uudelleen 2002.
Laulaja-kitaristi Grzegorz Jurgielewicz teki itsemurhan huhtikuussa 2004. Yhtye päätti kuitenkin jatkaa. Se solmi lokakuussa 2005 levytyssopimuksen Sound Riot Recordsin kanssa, ja helmikuussa 2006 ilmestyi uusi albumi The Curse.
Jäsenet > Nykyiset

" Exterminus" - kitara,kosketinsoittimet
" Wolf " aka "Bael V.B"  - basso myös (Baphomets Throne)
" Tom Balrog" - rummut (1992-1994) ex(Oppressor) moderni nimetä (Baphomets Throne)
Jäsenet > Entiset

Grzegorz Jurgielewicz "Anextiomarus" - Säveltäjä, laulu, kitara (1992-2004) (Graveland)
"Rob Darken" - kosketinsoittimet (session) (1993-1996)
"Capricornus" - rummut (1994-1996)
"Charon" - rummut (2002-2009)
"Necromanticus" - kitara (2002-2009)
Diskografia > Studioalbumit

Taur-Nu-Fuin (1994)
When The Light Has Died  (1995) (puutteellinen märkiä)
The Curse (2006)
Diskografia > Demot

The Dawn Will Never Come (1993)
Damned Majesty (1993) Witching Hour Production
Aiheesta muualla

Viralliset sivut (englanniksi)
Infernum na Myspace
Itsenäisyyspuolue (täsmennyssivu)

Itsenäisyyspuolue voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Itsenäisyyspuolue, suomalaisen Kansalaisliitto-pienpuolueen nimi vuoteen 2019
Itsenäisyyspuolue, Suomessa 1960-luvulla toiminut pienpuolue
Itsenäisyyspuolue, islantilainen puolue
Itsenäisyyspuolue, marokkolainen puolue
Itsenäisyyspuolue, 1884 perustettu unkarilainen puolue
Muita

Yhdistyneen kuningaskunnan itsenäisyyspuolue, brittiläinen puolue
Viron itsenäisyyspuolue, lakkautettu virolainen puolue
Alaskan itsenäisyyspuolue, Yhdysvaltain Alaskassa toimiva puolue
Puerto Ricon itsenäisyyspuolue, Yhdysvaltain Puerto Ricolla toimiva puolue
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Itsenäisyyspuolue”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Jackson Irvine

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Jackson Alexander Irvine
Syntymäaika: 7. maaliskuuta 1993
Syntymäpaikka: Melbourne, Australia
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 189 cm
Seura
Seura: St. Pauli
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2009 | Frankston Pines |  |  |
| 2012–2015 | Celtic |  |  |
| 2013–2014 | →  Kilmarnock |  |  |
| 2014–2015 | → Ross County |  |  |
| 2015–2016 | Ross County |  |  |
| 2016–2017 | Burton Albion |  |  |
| 2017–2020 | Hull City |  |  |
| 2021 | Hibernian |  |  |
| 2021– | St. Pauli |  |  |
Maajoukkue
| 2013– | Australia | 47 | (6) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 6.9.2022.
Jackson Alexander Irvine (s. 7. maaliskuuta 1993 Melbourne) on australialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Saksan 2. Bundesliigassa pelaavaa St. Paulia. Hän on edustanut Australian jalkapallomaajoukkuetta vuodesta 2013.
Irvine saapui Eurooppaan skotlantilaisen Celticin junioreihin vuonna 2010. Syyskuussa 2012 hän pelasi Celticin edustusjoukkueessa ainoaksi siinä seurassa jääneen valioliigaottelunsa. Hän jatkoi valioliigauraansa Skotlannissa Kilmarnockin ja Ross Countyn joukkueissa, pelasi vuosina 2016–2020 Englannin mestaruussarjassa Burton Albionissa ja Hull Cityssä sekä palasi vuonna 2021 Skotlantiin Hibernianin joukkueeseen. Kesällä 2021 hän siirtyi saksalaisseura St. Pauliin.
Irvine pelasi vuonna 2011 Skotlannin alle 19-vuotiaiden maajoukkueessa mutta siirtyi sitten edustamaan Australiaa. Hän pelasi alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuissa 2013 avauskokoonpanossa Australian kaikki kolme ottelua. Hän pelasi Australian A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran lokakuussa 2013 ystävyysottelussa Kanadaa vastaan. Hän pelasi kaksi ottelua Maanosaliittojen cupissa 2017 ja tuli MM-kilpailuissa 2018 vaihdosta kentälle Australian kaikissa kolmessa ottelussa. Aasian-mestaruuskilpailuissa 2019 hän pelasi joukkueensa kaikki viisi ottelua ja ensimmäistä lukuun ottamatta täydet minuutit. Hän on pelannut elokuun 2022 loppuun mennessä 47 A-maaottelua, joista 30 ottelua avauskokoonpanossa, ja tehnyt niissä kuusi maalia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jackson Irvine Wikimedia Commonsissa
Australian joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2018
1 Ryan |
2 Degenek |
3 Meredith |
4 Cahill |
5 Milligan |
6 Jurman |
7 Leckie |
8 Luongo |
9 Juric |
10 Kruse |
11 Nabbout |
12 Jones |
13 Mooy |
14 Maclaren |
15 Jedinak |
16 Behich |
17 Arzani |
18 Vukovic |
19 Risdon |
20 Sainsbury |
21 Petratos |
22 Irvine |
23 Rogic |
Valmentaja Van Marwijk
Australian joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2022
1 Ryan |
2 Degenek |
3 Atkinson |
4 Rowles |
5 Karačić |
6 Tilio |
7 Leckie |
8 Wright |
9 Maclaren |
10 Hrustic |
11 Mabil |
12 Redmayne |
13 Mooy |
14 McGree |
15 Duke |
16 Behich |
17 Devlin |
18 Vukovic |
19 Souttar |
20 Deng |
21 Kuol |
22 Irvine |
23 Goodwin |
24 King |
25 Cummings |
26 Baccus |
Valmentaja Arnold
Intiimit tunnustukset

| Intiimit tunnustukset> Confidences trop intimes |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Patrice Leconte
Käsikirjoittaja:   Jérôme Tonnerre  Patrice Leconte 
Tuottaja:  Alain Sarde
Säveltäjä:  Pascal Estève
Kuvaaja:  Eduardo Serra
Leikkaaja:  Joëlle Hache
Pääosat:   Sandrine Bonnaire  Fabrice Luchini  Michel Duchaussoy 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Ranska
Levittäjä:  Paramount Vantage
Ensi-ilta:  2004
Kesto:  106 min
Alkuperäiskieli:  ranska
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Intiimit tunnustukset (Confidences trop intimes) on vuonna 2004 ensi-iltansa saanut Patrice Leconten ohjaama ranskalainen draamaelokuva. Leconte laati käsikirjoituksen yhdessä Jérôme Tonnerren kanssa.
Juoni

Nainen on menossa ensimmäistä kertaa psykologin vastaanotolle, mutta hämärässä käytävässä erehtyy ovesta ja tapaakin veroneuvojan. Keski-ikäinen mies hämmentyy naisen alkaessa kertoa hänelle aviollisista ristiriidoistaan eikä pian enää kehtaa keskeyttää tätä. Pian nainen huomaa erehdyksensä, mutta jatkaa tapaamisia ja alkaa avautua turvallisen tuntuiselle nahjukselle seksuaalisista fantasioistaan.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Sandrine Bonnaire  | … |  Anna   |
|  Fabrice Luchini  | … |  William   |
|  Michel Duchaussoy  | … |  tri Monnier   |
|  Anne Brochet  | … |  Jeanne   |
|  Gilbert Melki  | … |  Marc   |
Arvioita

Turun Sanomien Tapani Maskulan mukaan ilmaisultaan ja aiheeltaan kovin ahtaaksi rajattu elokuva ei yllä Leconten aiempien elokuvien Monsieur Hire (1989) ja Tyttö sillalla (1999) tasolle. Valtaosa kohtauksista tapahtuu ummehtuneessa toimistohuoneessa, jossa kaksi päähenkilöä käy keskusteluja. Ne kuvataan enimmäkseen lähikuvina, jotka eivät silti juurikaan paljasta kasvoista ilmeneviä mielenliikkeitä.
Institut d’études politiques de Paris

| Institut d’études politiques de Paris |
| --- | --- |
  

Perustettu:  1872
Tyyppi:  Julkinen
Rehtori:  Bénédicte Durand (ad interim)
Henkilökunta:  3 909 (2021)
Opiskelijoita:  14 000 (2021)
Sijainti:  Pariisi,  Ranska
Sivusto:  www.sciences-po.fr
Institut d’études politiques de Paris (Sciences Po Paris) on ranskalainen vuonna 1872 perustettu korkeakoulu, joka toimii Pariisissa.
Koulussa on mahdollista opiskella valtiotieteitä, hallintoa, taloutta, geopolitiikkaa ja yhteiskuntatieteitä.
Kuuluisia valmistuneita

Michel Camdessus, ranskalainen ekonomisti ja hallintovirkamies
Hélène Carrère d’Encausse, ranskalainen Venäjän historiaan erikoistunut historioitsija
Vincent Chalvon-Demersay, ranskalainen televisioanimaatioiden tuottaja
François Hollande, Ranskan 24. presidentti
Emmanuel Macron, Ranskan 25. presidentti
René Rémond, ranskalainen historioitsija ja politologi
Dominique Strauss-Kahn, ranskalainen sosialistipoliitikko
Simone Veil, ranskalainen poliitikko, joka selvisi holokaustista Auschwitzista
Kuuluisia professoreita

Bruno Latour, ranskalainen filosofi, antropologi ja tieteensosiologi
Andreï Makine, venäläinen kirjailija
Pekka Sutela, suomalainen taloustieteilijä
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Virallinen kotisivu
Intianviheltäjäsorsa

| Intianviheltäjäsorsa |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumalliset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Sorsalinnut Anseriformes
Heimo::  Sorsat Anatidae
Suku::  Viheltäjäsorsat Dendrocygna
Laji::  javanica
Kaksiosainen nimi
 Dendrocygna javanica  (Horsfield, 1821) 
Katso myös
   Intianviheltäjäsorsa Wikispeciesissä   Intianviheltäjäsorsa Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Intianviheltäjäsorsa (Dendrocygna javanica) on aasialainen sorsalintu.
Levinneisyys

Intianviheltäjäsorsaa tavataan Etelä- ja Kaakkois-Aasiassa. Lajin kannaksi arvioidaan 200 000–2 000 000 yksilöä. Sen kannankehitys on laskeva, mutta lajin ei uskota olevan vaarassa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Itsenäisyyspuolue (1960-luku)

Itsenäisyyspuolue oli Suomessa 1960-luvun jälkipuoliskolla toiminut pieni oikeistopuolue.
Puolueen perustaja oli diplomi-insinööri Aare Leikola, joka oli toiminut 1950-luvulla Suomen Kansanpuolueen kansanedustajana ja siirtynyt sitten Vapaamielisten Liittoon. Kun nämä kaksi puoluetta vuonna 1965 yhdistyivät Liberaaliseksi Kansanpuolueeksi (LKP), Leikolan johtama Vapaamielisten Liiton sisäinen ryhmä vastusti voimakkaasti yhdistymistä ja Vapaamielisten Liiton lakkauttamista ja päätti siksi perustaa oman puolueen. Itsenäisyyspuolue ilmoitettiin perustetuksi 25. marraskuuta 1965 eli jo noin kuukautta ennen LKP:n perustavaa kokousta, ja sen puheenjohtajaksi valittiin Leikola, varapuheenjohtajaksi professori Erkki Halme ja puoluesihteeriksi varatuomari Keijo Lausala.
Itsenäisyyspuolue vastusti muun muassa LKP:n ohjelman maatalouspoliittista osaa ja kannatti Suomen maatilojen lukumäärän ja viljellyn peltoalan huomattavaa supistamista sekä maataloustukien alasajoa. Puolue kannatti vapaaseen markkinatalouteen perustuvaa ”järkevää kansallista talouspolitiikkaa”. Leikolan mukaan puolue vastusti sitä, että Paasikiven–Kekkosen linjan varjolla diskriminoitiin sisäpolitiikassa ”määrättyjä henkilöitä”. Hänen mukaansa puolue ei myöskään hyväksynyt täydellistä uskonnonvapautta, koska silloin olisi sallittava myös ”alkukantaisten kansojen” uskonnolliset rituaalit, eikä ”yhteiskunnallis-poliittista ja aatteellista vapautta”, joka taas olisi merkinnyt ”kommunismin ja sen seuraamusten siunaamista”. Puolue esitti huolensa sosialismin leviämisestä ja kannatti itsenäistä ulkopolitiikkaa.
Itsenäisyyspuolue osallistui vuoden 1966 eduskuntavaaleihin vaaliliitossa kokoomuksen ja LKP:n kanssa ja asetti ehdokkaita kahdessa vaalipiirissä, mutta se sai koko maassa vain 513 ääntä. Vuoden 1968 presidentinvaaleissa Itsenäisyyspuolueella oli yksi valitsijamiesehdokas kokoomuksen Matti Virkkusta kannattaneiden RKP:n edustajien listalla, ja äänisaalis oli vain 105. Jäseniä puolueessa oli vain joitain kymmeniä.
Leikola johti puoluetta kevääseen 1969, jolloin hänen seuraajakseen tuli aiempi varapuheenjohtaja Halme. Puoluesihteeriksi valittiin hieman myöhemmin Olavi Asikainen. Saman vuoden lopulla presidentti Urho Kekkosen kriitikkona tunnettu toimittaja Kauko Kare valtasi kannattajineen Itsenäisyyspuolueen ja äänestytti itsensä sen johtoon. Kareen aikomuksena oli tehdä siitä uuden puoluelain mukainen rekisteröity puolue, joka voisi asettaa ehdokkaita vuoden 1970 eduskuntavaaleihin, mutta hanke ei toteutunut. Puolue lopetti tämän jälkeen toimintansa, mutta Kare perusti sen seuraajaksi vuonna 1971 Itsenäisyyden Puolesta -nimisen kansalaisjärjestön.
Jackson Kelly

Jackson Kellyn ulkomuoto
Jackson Kelly on kitaravalmistaja Jacksonin valmistama explorer-tyyppinen sähkökitara. Sitä on käyttänyt muun muassa Megadethin entinen kitaristi Marty Friedman.
Muotoilu

Kitaran on suunnitellut australialainen Heaven-yhtyeen kitaristi Kelly Bradford.
Jackson Kelly Bass

Kellystä on myös tehty nelikielinen bassokitara.
Jalen Rose

| Jalen Rose |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Jalen Anthony Rose
Syntynyt: 30. tammikuuta 1973 (ikä 51) Detroit, Michigan
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Koripalloilija
Pelipaikka:  Heittävä takamies
Pituus:  203 cm
Paino:  98 kg
NBA-varaus:  13. varaus, 1994 Denver Nuggets
Pelaajaura
Seurajoukkueet
1994–1996 1996-2002 2002-2003 2003-2006 2006 2007:   Denver Nuggets  Indiana Pacers  Chicago Bulls  Toronto Raptors  New York Knicks  Phoenix Suns
Aiheesta muualla
www.jalenrose.com
Jalen Anthony Rose (s. 30. tammikuuta 1973, Detroit, Michigan) on yhdysvaltalainen entinen koripalloilija, pelipaikaltaan heittävä takamies. Hän pelasi 13 vuotta kestäneellä ammattilaisurallaan kuudessa eri NBA-joukkueessa.
Ennen ammattilaisuraansa Rose oli osa Michiganin yliopiston kuuluisaa "Fab Fivea", johon kuuluivat myös vuoden 1993 ykkösvaraus Chris Webber, Juwan Howard, Jimmy King ja Ray Jackson.
Ilmalan varikko

Ilmalan varikko (liikennepaikka Ilmala ratapiha, lyh. Ilr) on VR-Yhtymän varikkoalue Pohjois-Pasilassa Helsingissä. Se rajoittuu lännessä Postin lajittelukeskukseen, etelässä Hakamäentiehen, idässä Veturitiehen ja pohjoisessa Postipuiston asuinalueeseen. Alueen koko on noin 60 hehtaaria, ja sillä sijaitsee noin 65 kilometriä raiteita. Työntekijöitä alueella on noin 800 henkilöä. Ilmalan varikolla hoidetaan suurin osa kaukojunaliikenteen henkilöjunien huolloista sekä koko Helsingin lähiliikenteen kaluston huolto.
Historia

Varikko on rakennettu soiselle maaperälle 1960- ja 1970-lukujen vaihteessa. Samalla paikalla oli aluksi ampumarata, sitten VR:n kaatopaikka, joka myöhemmin siirtyi Helsingin kaupungin yleiseksi kaatopaikaksi vuonna 1949. 1940-luvulla alueelle alettiin suunnitella VR:n henkilöliikenteen varikkoaluetta. Kaatopaikkatoiminta lakkautettiin vuonna 1963, ja varikon rakennustyöt aloitettiin 1967. Ensimmäiseksi alueelle rakennettiin työmaaraide lokakuussa 1968, joka erkani rantaradasta vähän ennen Ilmalan rautatieasemaa. Vuonna 1970 otettiin käyttöön sähkömoottorijunahalli A1. Ennen varikon valmistumista sähkömoottorijunat oli huollettu Pasilan ratapihalla hinaamalla ne sinne dieselveturilla. Vuonna 1971 valmistui sähköjunahalli B1, vuonna 1975 kaukojunahalli ja 1976 veturitalli 1. Vaunujen huolto siirtyi Helsingin ratapihalta Ilmalaan kun uudet vaunuhallit valmistuivat Ilmalaan 1976–1978. Vuonna 1979 valmistui dieselmoottorijunahalli 1 ja vuonna 1980 dieselveturitalli 2. Varikkoa oli rakennettu yhteensä 13 vuotta ja se vihittiin käyttöön lopulta 10.6.1980.
Valmistumisen jälkeen varikkoa on useasti laajennettu. Vuonna 2006 varikolla aloitettiin VR:n ja Liikenneviraston yhteistyöprojekti, jossa varikon asetinlaitteet ja turvalaitetekniikka uudistettiin. Myös alueen raiteistoa, ratapihavalaistusta sekä varikkotiet kunnostettiin. Lisäksi alueella laajennettiin kaukojunahallia sekä rakennettiin uudet huoltotasot kauko- ja lähijunille. Projekti maksoi noin 185 miljoonaa euroa ja se valmistui vuonna 2012.