Mauritius
Historia > Itsenäisyys

Mauritius sai itsenäisyyden 1968, ja ensimmäiseksi pääministeriksi nousi Seewoosagur Ramgoolam. Sykloni Claudette iski Mauritiukselle vuoden 1979 lopulla. Seuraavana vuosikymmenen alussa saaren talouteen vaikutti sokerin maailmanhintojen putoaminen. Poliittisen epävakauden seurauksena hallinto alkoi toteuttaa menestyksekästä talouden monipuolistamisohjelmaa.
Ramgoolam johti maata pääministerinä sen vuoteen 1982, jolloin hän hävisi vaalit vasemmistolaiselle koalitiolle. Mauritiuksen työväenpuolueen johtajana ollut Ramgoolam oli rakentamassa Mauritiukselle afrikkalaisittain ainutlaatuista hyvinvointia, ja häntä on sanottu kansakunnan isäksi. Vuonna 1983 hänet valittiin Mauritiuksn kenraalikuvernööriksi, joka oli seremoniallinen valtionpäämiehen virka silloin, kun maa oli vielä itsenäistymisen jälkeenkin muodollisesti Britannian monarkin alaisuudessa..
Mauritius päätti 1991 siirtyä monarkiasta tasavaltalaisuuteen. Ensimmäiseksi presidentiksi äänestettiin vuonna 1992 Cassam Uteem. Vuonna 2002 hän erosi, koska ei halunnut allekirjoittaa uusia terrorisminvastaisia lakeja. Hänen sijalleen nousi Karl Offman. Mauritiuksen ensimmäisen pääministerin Seewoosagur Ramgoolamin poika Navin Ramgoolam oli Mauritiuksen pääministerinä vuosina 1995–2000 ja uudelleen vuodesta 2005. Anerood Jugnauth oli pääministerinä vuodesta 2000 ja lokakuussa 2003 hänet valittiin presidentiksi.
Mauritiuksen itsenäisyyden ajan pahimmat levottomuudet syttyivät vuonna 1999. Taustalla oli Mauritiuksen köyhimpien, jotka kuuluivat pääosin kreoleihin, osattomuus taloudellisesta kehityksestä. Mellakoiden käynnistäjänä toimi kreolilaulajan kuolema vankilassa.
Vuoden 2010 vaaleissa pääministeri Navin Ramgoolamin johtama hallitus sai vaalivoiton ja hänen johtamansa työväenpuolueen PTR johtama allianssi sai 41 parlamentin 62 paikasta. Ideologinen vastakkainasettelu vallitsi pääministeri Ramgoolamin ja presidentti Jugnauthin välillä. Presidentti Jugnauth oli toiminut aiemmin pääministerinä vuosina 1982–1995 ja 2000–2003.
Jugnauth erosi presidentin virasta vuonna 2012 palatakseen puoluepolitiikkaan, ja hänen seuraajakseen uudeksi presidentiksi valittiin parlamentin puhemies Kailash Purryag. Joulukuussa 2014 Anerood Jugnauth taas nousi Mauritiuksen pääministeriksi, sillä hänen johtamansa  Alliance Lepep -koalitio oli saanut maan parlamenttivaaleissa murskaavan vaalivoiton.
Vuonna 2015 presidentiksi valittiin kasvitieteilijä Ameenah Gurib, josta tuli Mauritiuksen ensimmäinen naispresidentti. Maaliskuussa 2018 hän erosi, koska häntä syytettiin taloudellisista väärinkäytöksistä. Hän itse kiisti syyllistyneensä väärinkäytöksiin. Joulukuussa 2019 Mauritiuksen parlamentti valitsi yksimielisesti uudeksi presidentiksi pääministerin ehdotuksesta Pritivirajsing Roopunin.
Tammikuussa 2017 pääministeri Anerood Jugnauth erosi virastaan 86-vuotiaana ja nimesi seuraajakseen poikansa Pravind Jugnauthin. Oppositio protestoi tätä vallanvaihtoa, mutta presidentti totesi vallanvaihdon hyväksyttäväksi ja perustuslain mukaiseksi. Vallanvaihto kuitenkin korosti Mauritiuksen politiikan perhedynastioiden merkitystä.
YK:n alainen Kansainvälinen oikeusistuin (ICJ) totesi tammikuussa 2019, että ennen Mauritiuksen itsenäistymistä vuonna 1968 tehty päätös irrottaa Mauritiuksen hallinnollisesta kokonaisuudesta saaret, joilla on Yhdysvaltain sotilastukikohta Diego Garcia, oli kansainvälisen oikeuden vastainen. Mauritiuksen pääministeri Pravind Jugnauth vaati Britanniaa noudattamaan oikeuden selkeää päätöstä ja luovuttamaan saaret Mauritiuksen hallintaan.
Marraskuun 2019 vaaleissa pääministeri Pravind Jugnauthin johtama koalitio sai taas selkeän vaalivoiton ja Jugnauth jatkaa edelleen pääministerinä. Koalition johtava puolue oli pääministerin MSM (Militant Socialist Movement), joka nykyään käytännössä edustaa keskusta-vasemmistolaista politiikkaa ja jonka kannattajakunnan ydin on Mauritiuksen hinduväestö, joka muodostaa noin puolet kansasta. MSM oli muodostanut vuoden 2019 vaaleihin koalition pienempien puolueiden kanssa nimellä Alliance Morisien, ja koalitio sai vuonna 2019 parlamentin paikoista 63% ja kaikista äänistä 37%. Mauritiuksen työväenpuolueen johtama koalitio sai 22% paikoista ja 34% äänistä. Mauritiuksen militanttiliike (MMM) sai 13% paikoista ja 20% äänistä.