stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suomen Kansan Sinivalkoiset
Liikkeen vaiheet

| --- | --- |
Puheenjohtajat
Olavi Mäenpää: 1993–2010
Varapuheenjohtajat
Jorma Aaltonen: 
Timo Virtanen: ?–2004
Antti Salminen: 
Antero Manninen: 
Puoluesihteerit
Jorma Aaltonen: 
Väinö Kuisma: 2001–2002
Ari Laakso: ?–2010
Liikkeen vaiheet > Kansallinen Rintama

Sitoutumattomien listalta vuoden 1996 kunnallisvaaleissa Turun kaupunginvaltuustoon valitut Olavi Mäenpää ja Peter Åberg ottivat tammikuussa 1997 käyttöön nimen Kansallinen Rintama. Ensi töikseen ryhmä protestoi kaupungin lautakuntavalintoja äänestyttämällä kaikista mahdollisista paikoista. KR:n ryhmä hajosi pian ja Åberg perusti oman Turku 2000 -valtuustoryhmänsä.
Kansallisella Rintamalla oli toimisto Turussa osoitteessa Linnankatu 14. KR:n varapuheenjohtaja oli 2000-luvun alussa Arvo Ollikainen ja sihteeri oli Jorma Aaltonen. Voimailija Ilkka Nummisto oli Turun käräjäoikeuden lautamies KR:n mandaatilla.
Vuoden 2000 kunnallisvaalien jälkeen Mäenpää ryhtyi syömälakkoon, kun KR jätettiin kokonaan ilman lautakuntapaikkoja.
Vuonna 2001 Turun käräjäoikeus antoi Mäenpäälle 80 päiväsakkoa kiihotuksesta kansanryhmää vastaan. Syynä oli Kansallisen Rintaman verkkosivustolla ollut islamia solvaavasti ja vihamielisesti käsitellyt kirjoitus sekä sen yhteydessä ollut esitystavaltaan törkeä pilakuva. Kyseessä oli Suomen ensimmäinen rasistisen aineiston Internetissä levittämisestä annettu tuomio.
Liikkeen vaiheet > Suomen Kansan Sinivalkoiset

2000-luvun alussa Kansallinen Rintama oli mukana Sinivalkoinen puolue -hankkeessa, jossa vaikuttivat myös Isänmaallisen Oikeiston Väinö Kuisma sekä uuden IKL:n Matti Järviharju. Mäenpää ja Kuisma jättivät pian järjestön riitauduttuaan Järviharjun kanssa. Elokuussa 2001 KR:n nimi vaihdettiin SKS:ksi ja järjestön sihteeriksi nousi Kuisma. Järviharjun Sinivalkoinen puolue syytti SKS:ää nimensä ja noin 2 000 kannattajakortin varastamisesta, mutta se hävisi asian oikeudessa. Järviharju joutui maksamaan SKS:lle korvauksia ja oikeuskulut. Kuisma erotettiin SKS:stä jo toukokuussa 2002 ja hän perusti oman Suomi Nousee – Kansa Yhdistyy -puolueensa.[lähde? ]
Varapuheenjohtaja Timo "Betoni" Virtanen erotettiin puolueesta joulukuussa 2004. Turun kaupunginvaltuustossa Virtanen ryhtyi sitoutumattomaksi. Helmikuussa 2005 Virtanen valittiin SKS:n edustajaksi Varsinais-Suomen maakuntavaltuustoon, vaikka hän ei enää edustanut puoluetta. Mäenpää vei asian oikeuteen ja Turun hallinto-oikeus tuomitsi päätöksen lainvastaiseksi marraskuussa 2005. Korkein hallinto-oikeus vahvisti tuomion heinäkuussa 2006 ja Mäenpää nousi Virtasen tilalle maakuntavaltuustoon.
SKS:n rekisteröinti puolueeksi tuotti ongelmia. Vuonna 2002 oikeusministeriö havaitsi osan kannattajakorttien allekirjoituksista olevan silmiinpistävän samankaltaisia. KRP:n laboratorio vahvisti epäilyt. Esitutkintaa ei kuitenkaan aloitettu. Myös vuonna 2008 jätetyistä kannattajakorteista paljastui epäselvyyksiä. Tutkituista 600 kortista 225:ssä oli ongelmia ja niiden laskeminen keskeytettiin. Mäenpää syytti perussuomalaisia korttikampanjan sabotoinnista. Poliisi tutki asiaa, koska sinivalkoisten entinen aktiivi kertoi medialle, että hänet oli käsketty väärentämään kortteja. Esitutkinta keskeytettiin, koska jatkamisen kustannukset arvioitiin suuremmiksi kuin käräjöinnistä saatava hyöty. Syksyllä 2009 SKS aloitti uuden korttikampanjan, mutta ei onnistunut palaamaan puoluerekisteriin.
Maaliskuussa 2009 Mäenpää tuomittiin käräjäoikeudessa 50 päiväsakkoon kiihottamisesta kansanryhmää vastaan. Tuomio tuli eduskuntavaalien 2007 alla järjestetystä Yleisradion pienpuolueiden vaalitentistä, jossa puoluettaan edustanut Mäenpää esitti näkemyksiään muun muassa maahanmuuttajista ja pakolaisista.
Vuonna 2009 SKS kävi neuvotteluja yhdistymisestä osaksi Muutos 2011 -puoluetta. Vuoden lopussa SKS kuitenkin totesi, ettei yhdistymiselle ole perusteita. Sinivalkoisten tiedotteessa kritisoitiin Muutosta utopistisuudesta ja maahanmuuttokeskustelun vaientamisesta. SKS:n entinen puoluesihteeri Ari Laakso liittyi kannattajineen Muutokseen kesällä 2010, mutta joukko erosi jo syksyllä. Syyskuussa 2010 Olavi Mäenpää ilmoitti siirtyvänsä Vapauspuolueeseen. SKS:n Turun valtuustoryhmä vaihtoi nimensä Vapauspuolueen ryhmäksi ja Mäenpää ilmoitti SKS:n toiminnan loppuvan vähitellen. Myös Laakso ilmoitti siirtyvänsä Vapauspuolueeseen.. Vuoden 2012 kuntavaaleihin Mäenpää muodosti Sinivalkoiset – Sitoutumattomat -nimisen ehdokaslistan, eikä lähtenyt Vapauspuolueen ehdokkaaksi. Vapauspuolueen Turun valtuustoryhmä muuttui Sinivalkoisten ryhmäksi.[lähde? ]
Vaalit

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
Eduskuntavaalit
| Vuosi | Edustajat | Äänet | Äänet |
| 1995 | 0 | 2 075 | 0,07% |
| 1999 | 0 | 4 853 | 0,18% |
| 2003 | 0 | 4 579 | 0,16% |
| 2007 | 0 | 3 913 | 0,14% |
Kuntavaalit
| Vuosi | Valtuutetut | Äänet | Äänet |
| 2000 | 3 | 3 189 | 0,14% |
| 2004 | 2 | 3 173 | 0,13% |
| 2008 | 1 | 2 323 | 0,09% |
Europarlamenttivaalit
| Vuosi | Mepit | Äänet | Äänet |
| 2004 | 0 | 3 248 | 0,20% |
Suomen Kansan Sinivalkoiset osallistui omilla listoillaan eduskunta-, europarlamentti- ja kuntavaaleihin.[lähde? ]
Mäenpään johtama yhteislista osallistui eduskuntavaaleihin Varsinais-Suomen vaalipiirissä jo ennen SKS:n puolueeksi rekisteröimistä vuosina 1995 (sitoutumattomat) ja 1999 (Kansallinen Rintama). Vaaleissa 1995 ehdokkaita oli viisitoista ja 1999 kuusi. Vuonna 2003 SKS osallistui vaaleihin kolmessa vaalipiirissä (Pirkanmaa, Uusimaa ja Varsinais-Suomi). Korkeimman kannatuksensa (1,6 %) puolue sai Varsinais-Suomessa. Vaaleissa 2007 puolueella oli lista seitsemässä vaalipiirissä (Helsinki, Häme, Oulu, Pirkanmaa, Pohjois-Savo, Satakunta ja Varsinais-Suomi). Kannatus oli jälleen vahvinta Varsinais-Suomessa (1,3 %).
SKS:n puheenjohtaja Olavi Mäenpää oli Turun kaupunginvaltuuston jäsen 1993–2017. Toiminnan alkuaikoina Mäenpään ryhmittymä tunnettiin nimillä Puolueisiin Sitoutumattomat (vaaleissa 1992), Turun Parhaaksi – Yhteislista Sitoutumattomat (1996) ja Kansallinen rintama (2000). Vuonna 2000 KR sai Turussa 3 189 ääntä (4,4 %) ja kolme valtuustopaikkaa.
Vuoden 2004 kunnallisvaaleihin SKS osallistui kahdeksassa kunnassa, mutta menestystä tuli vain Turussa, jossa puolue sai 3,6 prosenttia äänistä ja kaksi valtuustopaikkaa. Mäenpää oli koko kaupungin ääniharava. Puolue oli vaaliliitossa KTP:n ja EKA:n kanssa. Turun menestys oikeutti myös yhteen paikkaan Varsinais-Suomen maakuntavaltuustossa sekä Turun seutuvaltuuskunnassa. Kunnallisvaaleihin 2008 SKS osallistui omalla yhteislistallaan neljässä kunnassa (Kokkola, Masku, Oulu, Turku). Mäenpää valittiin kaupungin- ja maakuntavaltuustoon. Kuntavaaleihin 2012 sinivalkoiset osallistuivat yhteislistoillaan ainakin Turussa, Oulussa ja Kokkolassa.[lähde? ]
Mäenpää oli taas ehdolla vuoden 2017 kuntavaaleissa ja putosi kaupunginvaltuustosta, kun sinivalkoiset jäivät ilman paikkoja. Mäenpää kuoli vuoden 2018 tammikuun lopulla.
SKS asetti ehdokkaita vuoden 2004 europarlamenttivaaleihin, mutta jäi ilman paikkoja. Julkisuudesta tuttuja ehdokkaita olivat mm. puheenjohtaja Mäenpää sekä Matti Järviharju, joka oli pari vuotta aiemmin riidellyt julkisesti Mäenpään kanssa.
SKS osallistui seurakuntavaaleihin Turun Mikaelin ja Maarian seurakunnissa vuonna 2006. Sinivalkoiset Seurakuntalaiset -listoilta ei valittu edustajia.
Aiheesta muualla

Puolueen ohjelma (Pohtiva – poliittisten ohjelmien tietovaranto)
Oravasaaren koulu

| Oravasaaren koulu |
| --- | --- |

Sijainti:  Oravasaarentie 752, Oravasaari
Rehtori:  Ari Asikainen
Luokat:  1-4
Verkkosivut
Jyväskylän kaupungin ylläpitämä Oravasaaren koulu toimii Oravasaaressa osoitteessa Oravasaarentie 752. Vuonna 1891 kyläläiset perustivat alueelle kansakoulun ja nykyinen tiilinen koulurakennus valmistui vuonna 1929. Kunnan peruskoulujärjestelmään siirtymisen myötä koulu muuttui peruskoulun ala-asteeksi 1973. Koulussa on kaksi luokkahuonetta  ja niissä opetetaan luokkia 1-4.   Oppilaita koulussa on 30.
Koulun hallinnollisena rehtorina toimii Ari Asikainen ja koulun johtajana Tarmo Laitinen.
Norwegian Cruise Line

| Norwegian Cruise Line Holdings Ltd>  |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  osakeyhtiö
Perustettu:  1966
Perustaja:  Knut Kloster Ted Arison
Avainhenkilöt:  Frank Del Rio
Kotipaikka:   Yhdysvallat (pääkonttori)
Toimiala:  meriliikenne
Tuotteet:  risteilyt
Kotisivu:  www.ncl.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Norwegian Joy.
Norwegian Jewel syyskuussa 2010.
Pride of Hawaii telakalla Saksassa juuri valmistuttuaan vuonna 2006.
Norwegian Cruise Line (NCL) on vuonna 1966 nimellä Norwegian Caribbean Line  perustettu yhdysvaltalainen risteilyvarustamo, jonka pääkonttori sijaitsee Miamissa Floridan osavaltiossa. Yhtiö on yksityinen osakeyhtiö, jonka osakkeista noin 12 % on julkisesti listattu yhdysvaltalaisessa Nasdaq-pörssissä. Vuodesta 2016 osake on mukana Nasdaq-100-indeksissä. Valtaosan yhtiön osakkeista omistavat malesialainen sijoituskonserni Genting Group (43.4%) sekä yhdysvaltalaiset pääomasijoitusyhtiöt Apollo Management (32.5%) ja TPG Capital (10.8%).
NCL tunnetaan nykyään parhaiten Freestyle Cruising -konseptistaan, jossa ei perinteisten amerikkalaisten risteilyalusten tapaan ole kiinteitä ruokailuaikoja ja -istumapaikkoja vaan kukin voi valita ruokailuaikansa ja haluamansa ravintolan oman mielensä mukaan. Laivojen ravintoloissa ole myöskään perinteisesti tiukkaa pukeutumisohjetta päivälliselle, vaan ns. Cruise Casual -pukeutuminen (hieman rennompi kuin Smart Casual, esim. shortsit, capri- ja khakihousut on sallittu) riittää useimpiin ravintoloihin ja hienompiinkin ravintoloihin vaaditaan vain Smart Casual-pukeutumista.
Yhtiöllä on myös pelkästään Yhdysvaltojen sisäiseen liikenteeseen keskittynyt tytäryhtiö, NCL America.
Historia

Yhtiön perustivat vuonna 1966 Knut Kloster ja Ted Arison, tuolloin yhtiön ainoa alus oli 830-tonninen autolautta Sunward, jolla tarjottiin edullisia Karibianmeren risteilyjä. Muutamia vuosia yhtiön perustamisen jälkeen Arison lähti yhtiöstä perustaakseen Carnival Cruise Lines -yhtiön, samalla kun Kloster hankki uusia aluksia Karibianmeren liikenteeseen. NCL kehitti alkuvuosinaan lukuisia risteilyteollisuutta muuttaneita konsepteja, muun muassa ensimmäisen lento-laiva-paketin (tuolloin nimellä Cloud 9 Cruises), joka yhdisti edulliset lennot ja risteilyn kiinteäksi paketiksi. Yhtiö on kehittänyt myös useita kokonaan uusia käyntisatamia Karibianmerelle, kuten Ocho Rios Jamaikalla, sekä hankkinut omistukseensa ensimmäisenä yksityissaaren risteilymatkustajiaan varten.
NCL nousi otsikoihin vuonna 1979 ostettuaan ranskalaisen, erityisesti Atlantin ylityksiin suunnitellun valtamerialuksen Francen ja muuttaessaan sen yli 100 miljoonan dollarin hinnalla risteilykäyttöön sopivaksi nimellä Norway. Norway oli 316-metrisenä maailman pisin matkustaja-alus 2000-luvulle saakka. NCL:n laivastoon liitettäessä laivan huomattavan suurta kokoa käytettiin hyväksi lisäämällä laivan viihdetarjontaa merkittävästi aiemmin totuttuun verrattuna ja aluksen menestys onkin osaltaan edesauttanut nykyaikaisten jättiristeilijöiden kehitystä.
Karibianmereltä yhtiö on laajentanut toimintaansa Alaskaan, Bahamalle, Eurooppaan sekä Havaijille. Vuosina 1997–2001 yhtiö toimi myös Australiassa nimellä Norwegian Capricorn Line, ennen kuin Australian toiminnot yhdistettiin pääasiassa Tyynenmeren alueella toimivaan emoyhtiöön Star Cruises:iin. NCL hankki vuonna 1998 omistukseensa Marco Polo -alusta operoimaan vuonna 1991 perustetun Orient Lines -varustamon, jonka toiminta loppui vuonna 2008, kun alus myytiin. Vuosina 2000–2003 Orient Lines -yhtiöllä oli toinenkin alus Norwegian Crownin purjehtiessa tytäryhtiön väreissä nimellä Crown Odyssey.
NCL America

Vuonna 2002 Norwegian Cruise Line osti yhdysvaltalaiselta Ingalls Shipbuilding -telakalta vuonna 2001 konkurssiin menneen varustamon, American Classic Voyages:in, vuonna 2000 tilaaman kahden risteilyaluksen sarjasta siihen mennessä valmiiksi saadut osat, jotka hinattiin Saksaan Lloyd Werft -telakalle rakennettavaksi valmiiksi. Puolivalmis runko (nyk. Pride of America) ja toisen aluksen (myöh. Pride of Hawaii, nyk. Norwegian Jade) osat olivat alun perin osa Yhdysvaltain risteilyteollisuuden elvyttämispakettia ja NCL sai rankan lobbaamisen seurauksena poikkeusluvan käyttää Yhdysvaltain sisäisessä risteilyliikenteessä kolmea (edellä mainitut sekä vuonna 1999 Saksassa rakennettu Norwegian Sky, myöh. Pride of Aloha) maan ulkopuolella rakennettua aluksta, miehistön täytyi kuitenkin olla valtaosin Yhdysvaltain kansalaisia - tästä sai alkunsa yhtiön nykyinen tytäryhtiö NCL America.
Yhdysvaltain sisäiset risteilymarkkinat eivät kuitenkaan ole maailmanlaajuisen taloustilanteen sekä alueelle 2000-luvun alkupuolella syntyneen ylitarjonnan vuoksi kehittyneet yhtiön toivomalla tavalla, eivätkä vuonna 2003 hankitut United States ja Independence ole koskaan päätyneet yhtiön Havaijin liikenteeseen NCL America -brändin alla. Vuonna 2007 yhtiö kertoi osavuosikatsauksessaan myyneensä hieman aikaisemmin Oceanic:ksi uudelleennimetyn Independencen, United States myytiin loppuvuodesta 2010 ja sen omistus siirtyi uudelle ostajalle vuonna 2011.
Vuonna 2008 NCL American laivasto kutistui yhteen alukseen, kun Pride of Hawaii ja Pride of Aloha siirrettiin lyhyen telakoinnin jälkeen emoyhtiön laivastoon uudelleennimettynä. Laivoihin rakennettiin telakoinnin aikana muun muassa Yhdysvaltain sisäisessä liikenteessä kielletyt kasinot kansainvälistä liikennettä varten. Pride of Hawaii palasi liikennöimään edellisellä nimellään Norwegian Sky ja Pride of Aloha sai nimen Norwegian Jade ja sijoitettiin ympärivuotisesti Euroopan kasvaville risteilymarkkinoille.
Laivasto > NCL

Yhtiön laivastoon kuuluu loppuvuodesta 2013 yksitoista alusta, joista yhdeksän on rakennettu 2000-luvulla, mikä tekee laivastosta yhden maailman uusimmista.
| Alus | Rakennusvuosi | Liitetty NCL:n laivastoon | Bruttovetoisuus (GT) | Lippu | Lisätietoja |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| Norwegian Sky | 1999 | 1999/2008 | 77 000 |  Bahama | Aikaisemmin Norwegian Sky (1999–2004) ja Pride of Aloha (2004–2008). |
| Norwegian Sun | 2001 | 2001 | 78 309 |  Bahama |  |
| Norwegian Star | 2001 | 2001 | 91 740 |  Bahama | Alun perin tilattu SuperStar Libra -nimisenä Star Cruises -varustamolle. |
| Norwegian Dawn | 2002 | 2002 | 92 250 |  Bahama | Alun perin tilattu SuperStar Scorpio -nimisenä Star Cruises -varustamolle. |
| Norwegian Spirit | 1998 | 2004 | 76 583 |  Bahama | Alun perin Star Cruises:illa nimellä SuperStar Leo (1998–2004). |
| Norwegian Jewel | 2005 | 2005 | 93 000 |  Bahama |  |
| Norwegian Pearl | 2006 | 2006 | 93 500 |  Bahama |  |
| Norwegian Jade | 2006 | 2008 | 93 500 |  Bahama | Alun perin Pride of Hawaii (2006–2008) |
| Norwegian Gem | 2007 | 2007 | 93 500 |  Bahama |  |
| Norwegian Epic | 2010 | 2010 | 155 873 |  Bahama | Maailman kolmanneksi suurin risteilyalus |
| Norwegian Breakaway | 2013 | 2013 | 144 017 |  Bahama |  |
| Norwegian Getaway | 2014 | 2013 | 145 655 |  Bahama |  |
| Norwegian Escape | 2015 | 2015 | 165 157 |  Bahama |  |
| Norwegian Joy | 2017 | 2017 | 167 725 |  Bahama |  |
| Norwegian Bliss | 2018 | 2018 | 189 184 |  Bahama |  |
| Norwegian Encore | 2019 | 2019 | 169 145 |  Bahama | Maailman yhdeksänneksi suurin risteilyalus |
Kaikki tulevat alukset rakennetaan Meyer Werftin telakalla Papenburgissa, Saksassa.
N.N. (2022)
N.N. (2023)
N.N. (2024)
N.N. (2025)
Kaikki tulevat alukset rakennetaan Fincantieri-telakalla Italia.
Laivasto > NCL America

| Alus | Rakennusvuosi | Liitetty NCL America:n laivastoon | Bruttovetoisuus (GT) | Lippu | Lisätietoja |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| Pride of America | 2005 | 2005 | 81 500 |  Yhdysvallat | Ensimmäinen uusi Yhdysvaltoihin liputettu risteilyalus lähes 50 vuoteen. |
Laivasto > Aikaisempaa kalustoa

MS Sunward (1966) (1966–1976)
Starward (1968–1995)
Skyward (1969–1991)
Southward (1971–1994)
Sunward II (1977–1991)
SS Norway (1979–2003)
Seaward (1988–1997, nimellä Norwegian Sea 1997–2005), romutettu Aliagassa 2022
Westward (1991–1993)
Sunward (1991) (1991–1992, 1992–1993)
Dreamward (1992–1998, nimellä Norwegian Dream 1998–2008)
Windward (1993–1996, nimellä Norwegian Wind 1996–2007)
Leeward (1995–1999)
Norwegian Crown (1996–2000, 2003–2007)
Norwegian Dynasty (1997–1999)
Norwegian Star (1997) (1997–1998)
Norwegian Majesty (1997–2009)
SS Independence (ei koskaan liikenteessä, yhtiön omistuksessa 2003–2006)
SS United States (ei koskaan liikenteessä, yhtiön omistuksessa 2003–2011)
Pride of America
S/S Norway laiturissa Bremerhavenissa vuonna 2004
Käännös suomeksi
Orihuela CF

Orihuela Club de Fútbol on jalkapalloseura, joka tulee Orihuelan kaupungista Espanjasta. Joukkue on perustettu vuonna 1993 ja se pelaa tällä hetkellä maan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Segunda División B:ssä. Sen kotistadionina toimii 5 000-paikkainen Estadio Municipal Los Arcos.
Joukkue nousi alimmalle kansalliselle sarjatasolle Tercera Divisióniin ensimmäistä kertaa kaudeksi 1997–1998. Viisi kautta myöhemmin se nousi Segunda División B:hen, mutta pelasi siellä vain yhden kauden ajan.
Aiheesta muualla

Seuran virallinen kotisivusto (espanjaksi)
Oranienburger Torin metroasema

Aseman laiturialuetta
Oranienburger Torin metroasema on metroasema Berliinissä, Berliinin metron U6-linjan varrella Naturkundemuseumin ja Friedrichstraßen asemien välillä. Asema avattiin vuonna 1923.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltävä asema: Naturkundemuseum | U6 | Seuraava asema: Friedrichstraße |
Pablo de La Llave

| Pablo de La Llave> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1773 Córdoba, Uusi-Espanja
Kuollut: heinäkuu 1833 (59–60 vuotta)  Córdoba, Meksiko
Kansalaisuus:  Meksiko
Koulutus ja ura
Tutkimusalue:  luonnon-, lintu- ja kasvitiede
Pablo de La Llave (1773 Córdoba, Uusi-Espanja – heinäkuu 1833 Córdoba, Meksiko) oli meksikolainen poliitikko, luonnontieteilijä ja katolinen pappi.
Llave syntyi varakkaaseen perheeseen Córdobassa, missä hän myös varttui aikuiseksi. Loisteliaan yliopistouran jälkeen hän meni opettajaksi Colegio Nacional de San Juan Lateranoon. Hän väitteli teologian tohtoriksi Meksikon yliopistossa.
Llave oli kuuluisa saarnamies ja käänsi myös tekstejä hepreasta. Joksikin aikaa hän muutti asumaan Pariisiin, kunnes hän sai apulaisjohtajan viran Madridin luonnonhistoriallisessa museosta. Vuosien 1811 ja 1812 aikana Llave ja José Mariano Mociño tutkivat ja järjestivät Uuden-Espanjan tutkimusmatkan aineistoa. Vuosina 1820–1821 Llave edusti Veracruzin osavaltiota Espanjan parlamentissa liberaalipuolueen edustajana.
Llave palasi Meksikoon sen annettua itsenäisyysjulistuksen. Vuonna 1823 hän toimi oikeusministerinä ja kirkollisasioiden hoitajana Agustín de Iturbiden hallinnossa. Vuonna 1824 Meksikon ensimmäinen presidentti Guadalupe Victoria nimitti Llaven kabinettiinsa. Hän toimi myös Veracruzin senaattorina. Poliittisesti Llavea on pidetty liberaalina, republikaanisen papin ja poliitikon Miguel Ramos Arizpen seuraajana.
Llave ja Juan José Martínez de Lejarza tutkivat ensimmäisinä Meksikon orkideoita. Vuonna 1824 he julkaisivat teoksen, jossa he kuvailivat noin 50 lajia.
Vuonna 1831 Llave sai johdettavakseen Meksikon luonnonhistoriallisen museon (Museo Nacional de Historia Natural de México). Vuosina 1832 ja 1833 hän julkaisi lintutieteellisiä kirjoituksia lyhyen aikaa ilmestyneessä meksikolaisessa aikakauslehdessä. Llave kuvaili ja nimesi kirjoituksissaan useita lintulajeja, joista ruostepyrstökolibri (Amazilia tzacatl) ja mayaketsaali (Pharomachrus mocinno) olivat tieteelle uusia.
Hänen nimeämien kasvien tieteellisen nimen perässä käytetään nimen jälkeen liitettävää auktorilyhennettä La Llave.
Norwegian Wood (elokuva)

| Norwegian Wood> ノルウェイの森   Noruwei no mori |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Tran Anh Hung
Käsikirjoittaja:  Tran Anh Hung
Perustuu:  Haruki Murakamin samannimiseen romaaniin
Tuottaja:   Chihiro Kameyama  Shinji Ogawa 
Säveltäjä:   Jonny Greenwood  Can 
Kuvaaja:  Mark Lee Ping Bin
Leikkaaja:  Mario Battistel
Pääosat:   Kenichi Matsuyama  Rinko Kikuchi  Kiko Mizuhara 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Japani
Levittäjä:  Tōhō Netflix
Ensi-ilta:    11. joulukuuta 2010   8. heinäkuuta 2011 
Kesto:  133 min
Alkuperäiskieli:  japani
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Norwegian Wood (jap. ノルウェイの森, Noruwei no mori) on japanilainen draamaelokuva, jonka on ohjannut Tran Anh Hung ja joka perustuu Haruki Murakamin samannimiseen romaaniin. Elokuva julkaistiin Japanissa 11. joulukuuta 2010.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Ken'ichi Matsuyama  | … |  Watanabe   |
|  Rinko Kikuchi  | … |  Naoko   |
|  Kiko Mizuhara  | … |  Midori   |
|  Tetsuji Tamayama  | … |  Nagasawa   |
|  Kengo Kora  | … |  Kizuki   |
|  Reika Kirishima  | … |  Reiko Ishida   |
|  Eriko Hatsune  | … |  Hatsumi   |
|  Shigesato Itoi  | … |  professori   |
|  Haruomi Hosono  | … |  levykaupan pitäjä   |
|  Yukihiro Takahashi  | … |  portinvartija   |
Julkaisu

Elokuva ensi-esitettiin Venetsian elokuvajuhlilla Italiassa, jossa se oli kilpailemassa Kultaisesta leijonasta. Seuraavaksi se julkaistiin Japanin elokuvateattereissa 11. joulukuuta 2010.
Julkaisu > Eurooppa

Isossa-Britanniassa elokuva julkaistiin 11. maaliskuuta 2011 ja Suomessa 8. heinäkuuta 2011. Venäjällä elokuva julkaistiin nimellä Норвежский лес 16. joulukuuta 2010.
Arvioita

Uuden Suomen Mikko Piela pitää elokuvaa varsin persoonallisen sensuellina ja tyyliteltynä kuvauksena japanilaisten nuorten aikuisten seksuaalisista ongelmista ja murheista 1960-luvulla. Hänelle tulee mieleen Oshiman Aistien valtakunta, kuitenkin siten että pornografinen aines on leikattu pois. Tran Anh Hungin väitettä pyrkimyksestä uuden elokuvan kielen luomisesta Murakamin romaanin mystisen, päähenkilön tajuntaan uppoutuvan ilmaisun välittämiseksi US-kriitikko kuitenkin pitää liioitteluna kaikesta visuaalista kauneudesta huolimatta. On tämäntapaista ennenkin nähty, Mikko Piela arvioi.
Turun Sanomien Tapani Maskula näki Norwegian Woodin riuduttavan hitaana mutta kunnianhimoisena ja kompromissittomana elokuvana, joka kuitenkin jää jälkeen Tran Anh Hungin tunnetumman teoksen Vihreän papaijan tuoksu maagisesta lumouksesta.
Aiheesta muualla

Lappelaa: Haruki Murakami: Norwegian Wood (Noruwei no mori) Lily.  31.3.2015. Viitattu 27.5.2021.
Norwegian Wood (Noruwei no mori) MTV3 Uutiset.  9.1.2012. Viitattu 27.5.2021.
Norwegian wood Cinema Mondo. Viitattu 27.5.2021.
Aiheesta muualla > Arvostelut

Kalle Karinen: Norwegian Wood (2010)  31.1.2011. Elitisti.
Aleksi Salonen: Norwegian Wood  8.7.2011. Filmgoer.fi.
Suomen Kansanterveysyhdistys

| Suomen Kansanterveysyhdistys ry |
| --- | --- |

Perustettu:  1969
Toimiala:  aatteellinen yhdistys
Kotipaikka:   Helsinki, Suomi
Toiminta-alue:  Suomi
Toiminnanjohtaja:  Maria Lyytikäinen
Aiheesta muualla
www.skty.fi
Infobox OKNimi-testi OK: 
Suomen Kansanterveysyhdistys ry – Folkhälsoföreningen i Finland rf on suomalainen eri kansanterveysjärjestöjen yhteistoimintaelin. Yhdistyksen jäsenjärjestöjä ovat Lastentautien tutkimussäätiö, Suomen Mielenterveysseura,  Suomen Sydänliitto, Vanhustyön keskusliitto.