stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Miehitetty Mars-lento
Mars-lennon psykologiaa

Venäläinen Biolääketieteellinen instituutti IBMP ja ESA aloittivat 2008 pitkän avaruuslennon psykologisia ja lääketieteellisiä vaikutuksia arvioivan Mars-500 -tutkimuksen, jossa vapaaehtoiset koehenkilöt asuivat Mars-alusta jäljittelevässä suljetussa tilassa. Heinäkuussa 2009 kuusimiehinen koemiehistö päätti 105 vuorokautta kestäneen harjoituksen ja 4. marraskuuta 2011 päättyi kesäkuussa 2010 alkanut ja 520 vuorokautta kestänyt tutkimusohjelman viimeinen, täysipituinen eristysjakso.
Vuonna 2011 päättyneen eristysjakson analyysi paljasti neljän kuudesta jäsenestä kärsineen erilaisista lievistä ongelmista jakson aikana, kuten vuorokausirytmin muuttumisesta, univaikeuksista ja lievästä masennuksesta. Tutkijoiden mukaan tulokset herättävät epäilyksiä miehistön toimintakyvystä todellisella Mars-lennolla. Vuonna 2013 todettiin juuri unihäiriöiden olevan suurin riskitekijä. Ahtaassa tilassa pidetyt miehistöt riitelevät helposti.
Elokuussa 2015 alkoi Havaijilla vuoden kestävä koe, missä kuusi tutkijaa sulkeutui 11 metriä halkaisijaltaan olevaan kupoliin. Kupolista poistuessaan he käyttävät aina avaruuspukua.
Mars-lennon ratoja

Perinteinen luotainten käyttämä rata Marsiin on lähellä Hohmannin siirtorataa, joka on Maan ja Marsin ratojen välissä oleva puoliellipsi.
Mars-lennon ratoja > Mars-lennon matematiikkaa

Marsia kohti lähetettäneen alus Maata kiertävältä radalta. Se koostuisi isosta emäaluksesta ja laskeutumisosasta. Tarkoitus olisi ensin asettua kiertämään Marsia, ennen kuin laskeudutaan Marsiin erillisellä laskeutumisaluksella. Näin säästetään polttoainetta verrattuna siihen, että suuri matka-alus laskeutuu kokonaisena Marsiin. Laskeutuja irrotetaan emäaluksesta luultavasti ennen kuin emäalus asettuu kiertoradalle. Tämäkin säästää polttoainetta. On myös ehdotettu lentoa Marsiin suoraan ilman satelliittirataa aluksen massan pienentämiseksi.
Marsin ja Maan asemat toistuvat samoina keskimäärin 2,14 vuoden eli 780 vuorokauden välein, koska Mars kiertää Aurinkoa 1,88 vuoden jaksoissa, ja maa kiertää vuoden jaksoissa.Tällöin Mars ehtii joka Maan kierrokselle edetä hieman eteenpäin. Marsin etäisyys Auringosta on keskimäärin 1,52 AU, mutta radan soikeuden takia planeetan etäisyys vaihtelee välillä 1,38–1,66 AU. Tällöin Mars on lähimmillään meitä 56 miljoonan kilometrin eli 0,37 AU:n päässä, ja kauimmillaan 400 miljoonan kilometrin eli 2,67 AU:n päässä.
On luultavaa, että Mars-alus asettuu alussa hyvin soikealle radalle Marsia kiertämään. Tälle jarrutus vaatii noin 1,02 km/s, jos rata on alimmillaan 500 km, korkeimmillaan 52 000 km:n korkeudessa Marsin pinnasta, kiertoajalla 43,09 tuntia.
Mars-lennon ratoja > Mars-aluksen mahdollisia mittoja

Monien tutkimusten mukaan Mars-lento vaatii noin 400–1000 tonnin painoisen aluksen noston maata kiertävälle radalle, mitä luultavimmin monilla rakettilennoilla.lähde tarkemmin? Aluksen osat telakoidaan yhteen avaruudessa. On arvioitu, että Mars-lento vaatisi tähän 20 Saturnus-rakettia, noin 15-kertaisen varustemäärän verrattuna kuulentoon ja 50-kertaisen tarvikemäärän, arviolta 5,5 tonnia ilmaa, vettä, ruokaa ja muita tarvikkeita henkeä kohden. Toisen arvion mukaan lento vaatisi yli 30 sukkulalentoa. Kokemus kertoo, että 1 ihminen kuluttaa hyödykkeitä avaruusasemalla 15 kiloa päivässä, josta ilmaa, vettä ja ruokaa noin 5,6 kg.lähde? Joidenkin arvioiden mukaan Mars-aluksen on voitava kuljettaa ainakin 135 tonnia. Lisäksi tarvitaan asuinosa. Eräiden arvioiden mukaan Marsiin lähtevä kemiallinen raketti vaatii 40 minuutin ajan noin 110 000 kg:n työntövoiman.
Mars-lennolla tarvittavia nopeuslisiä eli ajotarpeita
| Mistä | Mihin | Nopeuslisä  km/s |
| --- | --- | --- |
| Maan pakonopeus (C3) | Mars siirtorata | 0,6 |
| Mars siirtorata | Mars sieppausrata | 0,9 |
| Mars sieppausrata | Deimos siirtorata | 0,2 |
| Deimos siirtorata | Deimos pinta | 0,7 |
| Deimos siirtorata | Phobos siirtorata | 0,3 |
| Phobos siirtorata | Phobosin pinta | 0,5 |
| Mars sieppausrata | Matala Marsia kiertävä rata | 1,4 |
| Matala Marsia kiertävä rata | Marsin pinta | 4,1 |
| Maan pakonopeus (C3) | Lähin Maata lähestyvä asteroidi | 0,8–2,0 |
Mars-lentosuunnitelmien historiaa

Jo 1950-luvulla ehdotettiin Orion-alusta, joka toimisi ydinräjähteillä. Pienet ydinlataukset räjähtäisivät aluksen kilven takana, mikä työntäisi alusta eteenpäin. Optimistisesti ajateltiin aluksella voitavan pistäytyä Saturnuksessa vielä 1970-luvulla, ja Mars olisi vain välipysäkki.
Venäläiset suunnittelivat Mars-lentoa pohjautuen 25 N-1-rakettiin. Raketin kehitys epäonnistui täysin, ja näin ollen suunnitelma ei päässyt alkua pidemmälle.
Kun George H. Bush ehdotti miehitettyä lentoa Marsiin osana Space Exploration Initiative (SEI) aloitetta 1989, arveltiin, että ensimmäinen miehitetty lento tapahtuisi vuoden 2020 paikkeilla. Tämä aloite ei saanut Yhdysvaltain kongressilta rahoitusta. Silloinen kustannusarvio oli 450 miljardia Yhdysvaltain dollaria.  Neuvostoliitto esitti sekä 1960-luvulla että 1980-luvulla yksityiskohtaisia suunnitelmia Mars-lennoista mutta Neuvostoliiton hajottua venäläiset ovat keskittyneet neuvottelemaan yhteisistä missioista Yhdysvaltojen kanssa.
Euroopan avaruusjärjestö ESAn tavoitteena on miehitetty lento Marsiin.
Mars-siirtokunta

2010-luvulla alettiin puhua yksisuuntaisista lennoista Marsiin. Marsiin lähetettäisiin ihmisiä ja näille hengissäpysymisen kannalta välttämätön, mutta miehistö ei voisi palata Maahan. Näin Mars-siirtokunnan perustaminen ja ensimmäinen lento Marsiin tapahtuisi samalla lennolla ja tulisi halvemmaksi kuin menopaluu Maa–Mars–Maa... Yksisuuntaisen lennon ajatukseen perustuu hollantilaisyhtiön Mars One -suunnitelma, jossa Marsiin lähetetään ensin mönkijä, sitten Mars-kapseleilla miehittämättömästi miehistön asuintilat ja tarvikkeet ja lopuksi neljä ihmistä. Nämä jäisivät Marsiin loppuiäkseen, mutta aina parin vuoden jälkeen perustetulle asemalle tulisi lisää ihmisiä ja tarvikkeita uusilla lennoilla. Mars Onen vastustajat kertovat, ettei tekniikka ole valmista ja luotettavaa Marsin asuttamista varten, ja rahoituskin saattaa ontua.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Expedition-Mars.org (Arkistoitu – Internet Archive)
RSC Energia: Concept of Russian Manned Space Navigation Development And, finally, how would the fourth phase be implemented, which foresees undertaking manned missions to the Mars? (Arkistoitu – Internet Archive)
Ionimoottorilla Marsiin pääsisi 39 päivässä (Arkistoitu – Internet Archive) Tekniikka&Talous 24.7.2009
Nasa julkisti Mars-matkalle sopivan rakettihankkeen
Matkalla Marsiin. Marsin kiertoradalle jäävässä emäaluksessa oleva miehistö kelluu painottomuudessa.
Mars-laskeutuja irtautuu Marsin kiertoradalle asettuneesta emäaluksesta. Järjestely muistuttaa kuulennoilla käytettyä kiertolais-laskeutuja-kokonaisuutta. Osa Mars-lentosuunnitelmista perustuu laskeutumiseen suoraan Marsiin polttoaineen säästämiseksi.
Mahdollinen Mars-lennon laskeutumispaikka Marsin kartalla ja kuviteltuja Mars-kävelyjen tai Mars-ajelujen reittejä.
Taiteilijan näkemys NASAn 1990-luvun lopulla suunnittelemasta Mars-lennosta nimeltä Mars design reference mission 3.0 ("Mars-lennon suunnittelussa käytetty vertailusuunnitelma 3.0".
Avaruustaiteilijan kuva Mars-autosta ja astronauteista.
Marsin maisemia Mars Pathfinder -nimisen miehittämättömän avaruusluotaimen kuvaamana.
Taiteilijan näkemys avaruusmiehistä suuren rotkon lähellä Marsissa aamulla.
Avaruusluotaimen ottama Victoria-kraatterin kuva.
Venäläisten suunnittelema, toteutumatta jäänyt TMK-avaruusalus, joka tässä kuvassa on kuviteltu kiertämään Venusta.
Taiteilijan näkemys ehkä joskus toteutuvasta Mars-siirtokunnasta, joka tuottaa ravintoaan viljelemällä kasveja kasvihuoneissa.
Miles Aircraft

Miles Aircraft oli englantilainen etenkin koulu- ja yhteyslentokoneita valmistanut lentokonetehdas, jonka perustivat Charles Powis ja Jack Phillips alun perin nimellä Philips and Powis Aircraft ja vuodesta 1943 nimellä Miles Aircraft.
Miles kehitti toisen maailmansodan jälkeen Aerovan-rahtikoneen ja Bell X-1:n englantilaisen kopion, Miles M.52. Yhtiö ajautui suoritustilaan vuonna 1947. Henkilöstö siirtyi Handley-Pagelle.
Vuonna 1948 Frederick Miles perusti F.G. Miles Limited -yhtiön, joka fuusioitui 1960-luvulla Auster Aircraft:n kanssa, jolloin syntyi Beagle Aircraft.
Lentokoneet

Yhtiön lentokoneet:
| Koodi | Nimi | Vuosi | Rakennettu, kpl |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Southern Martlet | 1929 | 6 |
|  | Metal Martlet | 1930 | 1 |
| M.1 | Satyr | 1932 | 1 |
| M.2 | Hawk | 1933 | 55 |
| M.2F-T | Hawk Major | 1934 | 64 |
| M.2E,L,U | Hawk Speed Six | 1934 | 3 |
| M.2W,X,Y | Hawk Trainer |  | 25 |
| M.3A | Falcon Major | 1934 | 19 |
| M.3B | Falcon Six | 1935 | 17 |
| M.4 | Merlin | 1935 | 4 |
| M.5 | Sparrowhawk | 1935 | 5 |
| M.6 | Hawcon | 1935 | 1 |
| M.7 | Nighthawk | 1935 | 6 |
| M.8 | Peregrine | 1936 | 2 |
| M.9 | Kestrel | 1937 | 1 |
| M.9A | Master I | 1939 | 900 |
| M.11 | Whitney Straight | 1936 | 50 |
| M.11C | M.11C |  | 1 |
| M.12 | Mohawk | 1937 | 1 |
| M.13 | Hobby | 1937 | 1 |
| M.14 | Magister | 1937 | 1.293 |
| M.14 | Hawk Trainer III |  | 52 |
| M.15 | T.1/37 | 1939 | 2 |
| M.16 | Mentor | 1938 | 45 |
| M.17 | Monarch | 1938 | 11 |
| M.18 | M.18 | 1938 | 4 |
| M.19 | Master II | 1939 | 1.699 |
| M.20 | M20 | 1940 | 2 |
| M.24 | Master Fighter | 1940 | 26 |
| M.25 | Martinet | 1943 | 1.724 |
| M.26 | "X" |  | 0 |
| M.27 | Master III | 1940 | 602 |
| M.28 | Mercury | 1941 | 6 |
| M.30 | X Minor | 1942 | 1 |
| M.33 | Monitor | 1944 | 22 |
| M.35 | Libellula | 1942 | 1 |
| M.37 | Martinet Trainer | 1946 | 2 |
| M.28 | Messenger | 1942 | 80 |
| M.33 | Monitor | 1944 | 80 |
| M.39B | Libellula | 1943 | 1 |
| M.48 | Messenger Weiterentwicklung | 1945 | 1 |
| M.52 | M.52 |  | 0 |
| M.50 | Queen Martinet |  | 65 |
| M.57 | Aerovan | 1945 | 48 |
| M.60 | Marathon I | 1945 | 42 |
| M.64 | L.R.5 | 1945 | 1 |
| M.65 | Gemini | 1945 | 170 |
| M.68 | Boxcar | 1947 | 1 |
| M.69 | Marathon II | 1949 | 1 |
| M.71 | Merchantman | 1947 | 1 |
| M.75 | Aries | 1951 | 2 |
| M.77 | Sparrowjet | 1953 | 1 |
| M.100 | Student | 1957 | 1 |
| M.105 | H.D.M.105 | 1957 | 1 |
Aiheesta muualla

http://www.miles-aircraft.com (Arkistoitu – Internet Archive)
http://www.milesaircraft.org.uk (Arkistoitu – Internet Archive)
http://www.milesaircraft.org (Arkistoitu – Internet Archive)
Wings Over Woodley, The Story of Miles Aircraft and the Adwest Group ISBN 0-946627-12-6
Mikkelin valokuvakeskus

| Mikkelin valokuvakeskus |
| --- | --- |
 Mikkelin valokuvakeskus heinäkuussa 2016.
Tyyppi:  valokuvakeskus, -museo ja näyttelytila
Osoite:  Puistokatu 3, Mikkeli
Sijainti:  Mikkeli 
Kotisivut:  www.mikkelinvalokuvakeskus.fi
Koordinaatit:  61°41′20″N, 27°15′47″E
 fiMikkelin valokuvakeskus 
   
Mikkelin valokuvakeskus on Etelä-Savossa Mikkelissä toimiva valokuvakeskus ja taidekeskus. Se järjestää näyttelyitä, koulutusta, tapahtumia, sekä tekee tutkimusta ja julkaisuja, ylläpitää digitaalisen valokuvauksen työpajaa, käsikirjastoa sekä valokuvakokoelmia. Tavoitteena on esitellä visuaalista kulttuuria ja valokuvaa monipuolisesti. Pääpaino on suomalaisessa valokuvataiteessa.
Mikkelin valokuvakeskusta hallinnoi keskuksen kannatusyhdistys Mikkelin valokuvataide ry, joka rekisteröitiin ja aloitti toimintansa 7.3.1989. Keskus toimii yhteistyössä Mikkelin kaupungin kulttuuripalveluiden ja Taiteen edistämiskeskuksen kanssa.
Historia

Mikkelin valokuvakeskuksen kannatusyhdistys, Mikkelin valokuvakeskus ry, rekisteröitiin ja aloitti toimintansa 7.3.1989. Mikkelin valokuvakeskuksen ensimmäisenä johtajana toimi Etelä-Savon taidetoimikunnan silloinen läänintaiteilija, taiteen maisteri Olli Jaatinen.
Ensimmäinen Mikkelin valokuvakeskuksen näyttely (Jukka Lehtinen: Ei pakotietä) avattiin yleisölle syyskuussa 1989. Keskuksella on järjestetty toistaiseksi yli 200 näyttelyä. Taiteilijoita ovat olleet muun muassa Ulla Jokisalo, Heli Rekula, Pentti Sammallahti, Timo Kelaranta, Sanni Seppo, Raakel Kuukka, Kari Holopainen, Petri Nuutinen, Marja Pirilä, Juha-Pekka InkinenPekka Turunen, Jukka Male, Perttu Saksa, Ilkka Halso, Aino Kannisto, Kapa, Tuula Närhinen, Jan Kaila, Pekka Elomaa, Kimmo Räisänen, Petri Anttonen, Maija Holma, Stefan Bremer, Juha Metso, Hugo Simberg ja Akseli Gallen-Kallela.
Mikkelin valokuvakeskus toimi pitkään Mikkelin keskustassa, torin laidassa. Vuosina 1989–1999 keskuksen yhteydessä toimi myös värivedostuspaja, joka muutettiin vuonna 1999 digitaaliseksi.
Keväällä 2010 valokuvakeskus siirtyi nykyisiin tiloihin Mikkelin yliopistokeskukselle, Puistokadulle, puiseen suojelurakennukseen. Mikkelin valokuvakeskus avasi ovensa yleisölle Puistokadulla 4.12.2010.
Toiminta

Mikkelin Valokuvakeskus toimii osoitteessa Puistokatu 3. Mikkelin valokuvakeskuksella on viisi galleriatilaa: Aulagalleria, Sali, Galleria I, Galleria II, Galleria III. Keskuksella on lisäksi Digipaja ja koulutus- ja kokoontumistila Kultura.
Keskuksella on noin 500 valokuvan kokoelma. Keskuksella on oma valokuvakirjojen julkaisusarja. Keskus järjestää monipuolista visuaalisen viestinnän koulutusta, lukien mukaan vuosittaisen Mediakasvatuksen kulttuuripolun nuorille.
Keskuksen toteuttamat näyttelyhankkeet

Keskus on kuratoinut ja tuottanut omia näyttelyjä, joihin useimpiin liittyy myös julkaistu kuvateos. Näyttelyt on koonnut valokuvakeskus ja suurin osa kuvista on vedostettu ja kehystetty keskuksen Digipajassa.
Veskansan tarina Leo Montosen valokuvin – The Story of the Lake People Photographed by Leo Montonen (2019)
Etelä-Savon valokuvataiteen aluenäyttely (2016)
Mikkeli - Kaupunki muutoksessa (2015)
Mikkelin valokuvakeskuksen 25-vuotisjuhlanäyttely (2014)
Etelä-Savon valokuvauksen aluenäyttely (2013)
Virne Press - Huumori suomalaisessa kuvajournalismissa (2012)
Veikko Kivimies Salmela (2011)
Muuttuva Mikkeli (2009, 2010, 2011)
Mikkelin valokuvakeskuksen 20-vuotisjuhlanäyttely (2009)
Ikiliikkuja - Sanomalehti Länsi-Savo 120 vuotta (2009)
Lyyrinen puutarha (2008)
Stereovalokuvan taika – The Magic of 3-D Photography (2007)
Arkemme kuvittajat – Kuusi suomalaista kuvajournalistia (2005)
Virne – Huumori suomalaisessa valokuvataiteessa, II osa (2002)
Virne – Huumori suomalaisessa valokuvataiteessa, I osa (2001)
Planketti. eteläsavolaista valokuvausta (2000)
Kotipaikka: Mikkelin valokuvakeskuksen 10-vuotisjuhlanäyttely (1999)
Kesä Mikkelissä (1998)
Julkaisutoiminta

Mikkelin valokuvakeskus on julkaissut tähän mennessä 13 kirjaa:
Olli Jaatinen ja Päivi-Maria Jaatinen (toim.): Veskansan tarina Leo Montosen valokuvin – The Story of the Lake People, Mikkelin valokuvakeskus. Tallinna 2019. ISBN 978-952-67721-8-9
Olli Jaatinen ja Päivi-Maria Jaatinen (toim.): Kivimiehen aika. Mikkeli 2016. ISBN 978-952-67721-7-2
Olli Jaatinen (toim.): Mikkeli - Kaupunki muutoksessa. Helsinki 2015. ISBN 978-952-67721-5-8 (fi)
Olli Jaatinen (ed.): Mikkeli - A City in Transformation. Helsinki 2015. ISBN 978-952-67721-6-5 (eng)
Pekka Elomaa & Lyhdyn työryhmä: Hyvää päivää, herra Holbein. Toimittaneet Pekka Elomaa ja Olli Jaatinen. Helsinki 2014. ISBN 978-952-93-1683-0 (fi)
Pekka Elomaa & Lyhty Workshop: Nice To Meet You Mr Holbein. Edited by Pekka Elomaa and Olli Jaatinen. Helsinki 2014. ISBN 978-952-93-1684-7 (eng)
Virne Press - Huumori suomalaisessa kuvajournalismissa. Toimittanut Olli Jaatinen. Hämeenlinna 2012. ISBN 978-952-67721-0-3
Paavo Jussi-Pekka: Ilmakuvia Mikkelistä – Bird's Eye View of Mikkeli. Toimittanut Olli Jaatinen. Kaarina 2012.
Mauri Toiviainen: Kadonnut kaupunki – Elämää 1950-luvun Mikkelissä. Toimittanut Timo Toiviainen. Hämeenlinna 2011. ISBN 978-952-92-9504-3
Veikko Kivimies Salmela. Toimittanut Olli Jaatinen. Hämeenlinna 2011. ISBN 978-952-92-9430-5
Ikiliikkuja – Sanomalehti Länsi-Savo 120 vuotta. Toimittanut Olli Jaatinen. Mikkeli 2009. ISBN 978-951-95523-5-4
Stereovalokuvan taika – The Magic of 3-D Photography. Toimittanut Olli Jaatinen. Hämeenlinna 2007. ISBN 978-952-9851-83-6
Virne – Huumori suomalaisessa valokuvataiteessa. Toimittanut Olli Jaatinen. Hämeenlinna 2002. ISBN 952-9851-44-8
Volvo S60

Volvo S60 on Volvon vuodesta 2000 lähtien valmistama ylemmän keskikokoluokan sedan-korinen automalli, joka tuli Volvo S70:n seuraajaksi. Ensimmäisen sukupolven S60:n farmarikorinen sisarmalli oli Volvo V70, toisen ja kolmannen sukupolven S60:n farmarimalli on nimeltään Volvo V60.
Volvo S60 II (2010–2018)

| Volvo S60 II |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Belgia  Kiina  Malesia  Ruotsi
Valmistaja:  Volvo
Valmistusvuodet:  2010–2018
Korimalli:  4-ovinen sedan
Luokka:  D-segmentti
Edeltäjä:  Volvo S60 I
Teknisesti samankaltaisia:  Ford Galaxy II Ford Mondeo III Ford S-Max I Land Rover Freelander 2 Volvo S80 II Volvo V60 I Volvo V70 III Volvo XC60 I
Tekniset tiedot
Pohjalevy:  Volvo P3
Moottori:  R4 R5 R6
Iskutilavuus:  1,5–3,0 l
Teho:  120–306 hv
Polttoaine:  bensiini diesel
Vetotapa:  etuveto neliveto
Vaihteisto:  6-vaihteinen manuaali 6-vaihteinen automaatti 8-vaihteinen automaatti
Toisen sukupolven S60 esiteltiin Geneven autonäyttelyssä keväällä 2010. Sen farmarikorinen rinnakkaismalli on nimeltään Volvo V60. Autot perustuvat samalle pohjalevylle kuin esimeriksi crossover-malli XC60.
Vuonna 2012 testattu Volvo V60 ansaitsi Euro NCAP -kolaritestistä täydet viisi tähteä.
Autossa on vakiona City Safety -järjestelmä, joka auttaa välttämään hidasvauhtisia peräänajoja (nopeus enintään 30 km/h). Järjestelmä otettiin käyttöön jo aiemmin XC60-mallissa. City Safety jarruttaa autoa automaattisesti, jos kuljettaja ei reagoi ajoissa tilanteeseen, jossa edessä kulkeva ajoneuvo hidastaa vauhtiaan tai pysähtyy. Lisävarusteena oli saatavana myös jalankulkijoiden havaitsemisjärjestelmä automaattisella täysjarrutuksella.
S60:n bensiinimoottorit olivat 1,5-litrainen T2 (122 hv), 1,6-litrainen T3 (152 hv) sekä 2,0-litraiset T4 (190 hv), T5 (245 hv) ja T6 (306 hv). T5 ja T6 ovat aina automaattivaihteisia. Dieselvaihtoehdot olivat puolestaan 2,0-litraiset D2 (120 hv), D3 (150 hv), D4 (190 hv) ja D5 (225 hv). Nelivetoisessa AWD-mallissa D4-moottori on 2,4-litrainen ja varustettu aina kuusiportaisella automaattivaihteistolla. T5:ssä, T6:ssa sekä D5:ssä on kahdeksanportainen automaatti. Muiden moottorien yhteydessä on kuusivaihteinen manuaali- tai automaattivaihteisto.
Geneven autonäyttelyssä keväällä 2013 esiteltiin kasvojenkohotuksen kokenut S60. Ajovaloihin tehtiin muutoksia ja ne olivat nyt yksiosaiset, kun aiemmin päiväajovalot olivat omassa valaisimessaan varsinaisen ajovaloumpion ja etusäleikön välissä. Etusäleikön kromikehys jätettiin pois ja vaakasuuntaisten ripojen määrä muuttui kolmesta neljään. Etupuskurin visuaalista ilmettä muutettiin keskiosan ilmanottoaukon korostetummalla muotoilulla.
Toisen sukupolven S60:stä esiteltiin vuonna 2015 V60:n tapaan Cross Country -malli, jonka sai etu- tai nelivetoisena. Siinä on tavallista korkeampi maavara ja koria suojaavia muoviosia. Ainoa moottorivaihtoehto oli D4.
Volvo S60 III (2018–)

| Volvo S60 III |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Kiina  Malesia  Ruotsi  Yhdysvallat
Valmistaja:  Volvo
Valmistusvuodet:  2018–
Korimalli:  4-ovinen sedan
Luokka:  D-segmentti
Edeltäjä:  Volvo S60 II
Teknisesti samankaltaisia:  Lynk & Co 09 Polestar 1 Volvo S90 Volvo V60 II Volvo V90 Volvo XC60 II Volvo XC90 II
Tekniset tiedot
Pohjalevy:  Volvo SPA
Moottori:  R4
Iskutilavuus:  2,0 l
Polttoaine:  bensiini hybridi
Vetotapa:  etuveto neliveto
Vaihteisto:  8-vaihteinen automaatti
Vuonna 2018 esitelty kolmannen sukupolven S60 oli ensimmäinen malli, jota valmistettiin Yhdysvaltain Etelä-Carolinassa sijaitsevalla Volvon tehtaalla. Se oli myös aluksi mallin ainoa valmistuspaikka. Auto perustuu samalle SPA-pohjalevylle kuin esimerkiksi sen farmarikorinen sisarmalli V60. Uusi S60 on Volvon ensimmäinen malli, johon ei ole saatavana lainkaan dieselmoottoreita.
Vuoden 2018 Euro NCAP -kolaritestistä S60 sai tulokseksi täydet viisi tähteä.
2,0-litraisesta bensiinimoottorista on valittavana neljä eri versiota: T4 (188 hv), T5 (247 hv), T6 (336 hv) ja T8 (395 hv), joista kaksi jälkimmäistä on plug-in-hybridimalleja. T8 on saatavana Polestar Engineered -mallina, jossa moottorin teho on nostettu 410 hevosvoimaan. Lisäksi jarruihin ja jousitukseen on tehty parannuksia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Volvo S60 Wikimedia Commonsissa
Volvo S60 R
Ensimmäisen sukupolven facelift-malli (2006).
Toisen sukupolven facelift-malli.
Volvo S60 Cross Country
México

| México (Ciudad de México) |
| --- | --- |

 lippu:  vaakuna
 México
 Koordinaatit: 19°24′38″N, 99°07′50″W 
Valtio:   Meksiko
Osavaltio:  Distrito Federal
Perustettu:  1325 (Tenochtitlán)
Hallinto:  
 – Hallintojohtaja:  Clara Brugada
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  733 km²
 – Metropolialue:  7 866 km²
Korkeus:  2 240 m
Väkiluku (2010):  8 555 272
 – Väestötiheys:  11 667 as./km²
 – Metropolialue:  20 116 842   (Valle de México)
 – Väestötiheys metropolialue:  2 656 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC−6
 – Kesäaika:  UTC−5
Postinumero:  01000–16999
Suuntanumero(t):  55
Lempinimi::  Ciudad de los Palacios, Ciudad de la Esperanza, Capital en Movimiento
 
 El Portal Ciudadano del Gobierno de la Ciudad de México 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
México (esp. Ciudad de México eli Meksikon kaupunki) on Meksikon pääkaupunki. Kaupungista käytetään usein myös englanninkielistä nimeä Mexico City, sillä useissa kielissä kaupungin nimi kirjoitetaan samalla tavalla tai lähes samalla tavalla kuin koko maan nimi. México on maailman suurin espanjankielinen kaupunki.
México on Amerikan mantereen vanhin edelleen pääkaupunkina toimiva kaupunki. Sen paikalla sijaitsi aikoinaan Asteekkivaltakunnan pääkaupunki Tenochtitlán. Lisäksi México on Quiton ohella ainoa Amerikan mantereen pääkaupunki, joka on mantereen alkuperäisväestön perustama.
Maantiede, luonto ja ilmasto

Kaupungin ydin sijaitsee Meksikon osavaltioista erillisellä liittovaltion alueella (Distrito Federal de México tai México, D.F.), jonka asukasluku oli vuonna 2010 noin 8,85 miljoonaa. Kaupungin pinta-ala on 1 485 neliökilometriä (Distrito Federal). Metropolialueella asui vuonna 2009 noin 21,2 miljoonaa ihmistä. México sijaitsee aiemman asteekkien pääkaupungin Tenochtitlánin paikalla.
Kaupungin keskimääräinen korkeus merenpinnasta on 2 240 metriä. Se sijaitsee ympäröivän vuoriston keskelle jäävässä maljassa, mikä pahentaa alueen vakavaa ilmansaasteongelmaa. México oli maailman pahiten saastuneita kaupunkeja 1980-luvulla. Ilmanlaatua on pyritty parantamaan monenlaisilla toimilla ja rajoituksilla, ja monien saasteiden määrät pienenivät neljäsosaansa vuosina 1992–2013. Kaupungin kasvu on kuitenkin lisännyt liikenteen määrää ja päästöjä.
Méxicon lähistöllä tapahtuu myös maanjäristyksiä. Vuonna 1985 suurta tuhoa aiheutti järistys, jonka voimakkuus oli 8,1 Richterin asteikolla. Järistyksessä kuoli yli 10 000 ihmistä. Tasan 32 vuotta edellisen tuhoisan järistyksen jälkeen Méxicoa runteli jälleen voimakas maanjäristys, voimakkuudeltaan 7,1. Järistyksessä kuoli yli 220 ihmistä. Järistys aiheutti myös Popocatépetl-tulivuoren purkauksen Pueblan osavaltiossa.
Maantiede, luonto ja ilmasto > Kasvillisuus

Kaupunki sijaitsee neotrooppisella kasvillisuusalueella. Sen kasvistosta julkaistiin vuonna 1983 tutkimus, jossa löydettiin 564 kasvilajia, muun muassa banaani, vesihyasintti, ihmeköynnöksiä ja avokado.
Hallintoalueet

México on jaettu 16 hallintoalueeseen (esp. delegación), joilla on kunnallinen itsehallinto. Hallintoalueet jakautuvat edelleen kaupunginosiin (esp. colonias). Hallintoalueet ovat:
| --- | --- |
  1. Álvaro Obregón  2. Azcapotzalco  3. Benito Juárez  4. Coyoacán  5. Cuajimalpa  6. Cuauhtémoc  7. Gustavo A. Madero  8. Iztacalco  :   9. Iztapalapa  10. Magdalena Contreras  11. Miguel Hidalgo  12. Milpa Alta  13. Tláhuac  14. Tlalpan  15. Venustiano Carranza  16. Xochimilco