stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pragmatismi
Pragmatismi filosofian eri aloilla > Metafysiikka

James ja Dewey olivat mitä suurimmassa määrin empiristejä: heille kokemus on lopullinen koe ja samalla se, mitä tulee selittää. He olivat tyytymättömiä tavalliseen empirismiin, koska Humea seuranneessa perinteessä empiristit ovat olleet taipuvaisia pitämään kokemusta pelkästään yksittäisinä aistimuksina. Pragmatisteille tämä oli empirismin hengen vastaista: meidän tulisi pyrkiä selittämään kaikki, minkä saamme kokemuksen kautta, mukaan lukien asioiden väliset yhteydet ja merkitys, sen sijaan että selittäisimme ne pois ja asettaisimme aistitiedon lopulliseksi todellisuudeksi. Radikaali empirismi, tai Deweyn sanoin välitön empirismi, haluaa antaa paikan merkitykselle ja arvoille sen sijaan, että selittäisi ne pois subjektiivisina lisäyksinä kiitävistä atomeista koostuvaan todellisuuteen.
F. C. S. Schillerin ensimmäinen teos Riddles of the Sphinx julkaistiin ennen kuin hän tuli tietoiseksi tuolloin Yhdysvalloissa suosiotaan kasvattaneesta pragmatismista. Teoksessa Schiller kannatti materialismin ja absoluuttisen metafysiikan väliin sijoittuvaa metafysiikkaa. Schiller katsoi, että näiden kahden selitysmallin, joita voi verrata siihen mitä William James kutsui voimakastahtoiseksi empirismiksi ja hellämieliseksi rationalismiksi, välisen jaon tuloksena mekanistinen naturalismi ei voi saada selkoa filosofian tutkimusalueen ”korkeammista” puolista (kuten vapaa tahto, tietoisuus, tarkoitus, universaalit, Jumala), kun taas abstrakti metafysiikka ei voi saada selkoa maailmamme ”alemmista” piirteistä (epätäydellisyys, satunnaisuus, muutos, fysikaalisuus). Vaikka Schiller ei kuvaa selvästi, millainen tämä hänen tavoittelemansa välimaasto olisi, hän ehdottaa metafysiikkaa tutkimusta auttavaksi työkaluksi ja katsoo sen olevan arvokasta ainoastaan niin kauan, kuin se todella auttaa todellisuuden selittämisessä.
1900-luvun jälkipuoliskolla Stephen Toulmin esitti, että tarve tehdä ero todellisuuden ja vaikutelmien välille nousee ainoastaan selitysmallin sisällä, ja siksi ei ole mieltä kysyä mistä ”perimmäinen todellisuus” koostuu. Hänen jälkeensä samanlaisen ajatuksen on esittänyt postanalyyttinen filosofi Daniel Dennett, jonka mukaan jokainen joka haluaa ymmärtää todellisuutta joutuu omaksumaan erityisen asenteen ja hyväksymään sekä todellisuuden ”syntaktiset” piirteet (kuten kiitävät atomit) että tästä nousevat ”semanttiset” ominaisuudet (kuten merkitykset ja arvot).
Radikaali empirismi antaa mielenkiintoisia vastauksia kysymyksiin tieteen rajoista, jos sellaisia on olemassa, merkityksen ja arvojen luonteesta, sekä reduktionismin sovellettavuudesta. Nämä kysymykset ovat näkyvästi esillä esimerkiksi väittelyissä tieteen ja uskonnon suhteista, joissa saatetaan olettaa, että tiede alentaa kaiken merkityksellisen pelkästään fysikaaliksi ilmiöiksi. Suurin osa pragmatisteista olisi tästä eri mieltä.
Pragmatismi filosofian eri aloilla > Mielenfilosofia

Sekä John Dewey (teoksessaan Nature and Experience, 1929) että Richard Rorty (teoksessaan Philosophy and the Mirror of Nature) esittivät, että suuri osa mielen ja ruumiin suhteesta käytävistä väittelyistä johtuvat pelkästään käsitteellisistä sekaannuksista. He katsoivat sen sijaan, ettei ole tarvetta pitää mieltä erillisenä ontologisena kategoriana.
Pragmatismi filosofian eri aloilla > Etiikka

Pragmatismi ei tee eroa käytännölliseen ja teoreettiseen järkeen, eikä ontologista eroa tosiasioihin ja arvoihin. Sekä tosiasioilla että arvoilla on kognitiivinen sisältö: tieto on jotain mitä meidän tulisi uskoa, arvot taas ovat hypoteeseja siitä, mitkä teot ovat hyviä. Pragmatistinen etiikka on yleisesti ottaen humanistista, koska se ei katso moraalilla olevan muuta koetinta kuin se, mikä on tärkeää meille ihmisinä. Sen perusajatus on melko suoraviivainen: hyviä arvoja ovat ne, joille meillä on hyvät syyt. Tällainen pragmatistinen etiikka on vanhempaa kuin esimerkiksi Jerome Schneewindin ja John Searlen ajattelu, joka painottaa myös arvojen ja tosiasioiden samankaltaisuuksia.
William Jamesin esittämää käsitystä etiikasta luennossaan The Will to Believe on usein pidetty virheellisesti puheenvuorona relativismin ja irrationalismin puolesta. Realistisemmin hän katsoo, että etiikkaan sisältyy aina tietty määrä luottamusta tai uskoa, emmekä voi aina odottaa riittävää todistusaineistoa, kun teemme moraalisia päätöksiä.
Klassisista pragmatisteista John Dewey kirjoitti laajimmin moraalista ja demokratiasta. Artikkelissaan Three Independent Factors in Morals hän pyrki yhdistämään moraalin kolme perusnäkökulmaa: oikea, hyve ja hyvä. Hän katsoi, että kaikki kolme tarjoavat merkityksellisiä tapoja tarkastella moraalisia kysymyksiä ja että näiden kolmen näkökulman välillä on sellainen mahdollisuus ristiriitoihin, jota ei aina voida ratkaista.
Dewey myös arvosteli jaottelua keinoihin ja päämääriin, mikä oli hänen mukaansa vastuussa jokapäiväisen työelämämme ja koulutuksemme huonontumisesta, kun sekä työelämä että koulutus nähdään vain keinoina päästä päämääriin. Dewey painotti työn merkityksellisyyttä ja koulutusta elämänä, ei pelkästään elämään valmistautumisena.
Dewey vastusti monia muita aikansa filosofisia suuntauksia, ennen kaikkea Alfred J. Ayerin emotivismia. Dewey kuvitteli mielessään etiikan kokeellisena tutkimusalana, ja katsoi, ettei arvoja voida luonnehtia parhaiten tuntemuksina tai imperatiiveina, vaan hypoteeseina siitä, mitkä teot johtavat tyydyttäviin lopputuloksiin. Tästä seuraa myös, että koska emme aina ole varmoja siitä mitä haluamme, tai emme tiedä onko se mitä haluamme jotain mikä tyydyttäisi meitä parhaiten, etiikka on erehtyväinen hanke.
Pragmatismi filosofian eri aloilla > Estetiikka

John Deweyn Taide kokemuksena, joka perustui William Jamesin Harvardin yliopistossa pitämiin luentoihin, oli pyrkimys osoittaa [Taide|taiteen]], kulttuurin ja jokapäiväisen kokemuksen eheys ja koskemattomuus. Deweylle taide on tai sen pitäisi olla osa jokaisen luovaa elämää eikä pelkästään valittujen taiteilijoiden etuoikeus. Hän painotti myös, että yleisö oli muutakin kuin vain passiivinen vastaanottaja. Deweyn taidenäkemys oli askel poispäin Immanuel Kantin transsendentaalista estetiikasta, joka painotti taiteen ainutlaatuista luonnetta ja esteettisen arvostelman puolueetonta ja tasapuolista luonnetta.
Pragmatismi filosofian eri aloilla > Uskonnonfilosofia

Sekä Dewey (teoksessaan A Common Faith) että James (teoksessaan Uskonnollinen kokemus) ovat tutkineet sitä asemaa, mikä uskonnolla voi olla nykyaikaisessa yhteiskunnassa. Jamesille jokin asia oli totta vain siinä määrin kun se toimii. Siksi esimerkiksi väittämä, että rukous kuullaan, voi toimia filosofisella tasolla mutta se (1) ei auta todellisuudessa toteuttamaan rukouksessa anottuja asioita (2) voidaan paremmin selittää viittaamalla sen lievittävään vaikutukseen kuin siihen, että rukoukset todella kuultaisiin. Siten pragmatismi ei ole antiteististä mutta ei myöskään apologeettistä.
Jamesin mukaan pragmatismi on panteistinen filosofia.
Yhteydet muuhun nykyfilosofiaan

1900-luvulla loogisella empirismillä, behaviorismilla, funktionalismilla ja arkikielen filosofialla on kaikilla ollut yhtäläisyyksiä pragmatismin kanssa. Kuten pragmatismi, looginen empirismi tarjoaa merkityksen todentamiselle tunnusmerkit, joiden on tarkoitus vapauttaa meidät ”metafysiikan hölynpölystä”. Looginen empirismi ei kuitenkaan painota toimintaa samoin kuin pragmatismi. Pragmatistit eivät myöskään yleensä käytä merkitykselle antamaansa maksiimia rajatakseen kaiken metafysiikan pois hölynpölynä. Pragmatismia on usein sovellettu metafyysisten oppien korjaamisessa tai empiirisesti todennettavissa olevien oppien muodostamisessa metafysiikan täydellisen hylkäämisen sijasta.
Arkikielen filosofia on lähempänä pragmatismia kuin muuta kielifilosofiaa, koska se on luonteeltaan nominalistista ja koska se keskittyy kielen laajempaan toimintaan ympäristössään sen sijaan että tutkisi abstrakteja suhteita kielen ja siitä erotetun todellisuuden välillä.
Pragmatismilla on yhteyksiä myös prosessifilosofiaan. Monet pragmatistien ajatuksista ovat kehittyneet vuoropuhelussa sellaisten filosofien kuin Henri Bergson ja Alfred North Whitehead kanssa. Heitä ei yleensä lueta pragmatisteiksi, koska he ovat monissa muissa asioissa eri mieltä pragmatistien kanssa.
Arvostelu

Vaikka monet myöhemmät pragmatistit, kuten W. V. O. Quine, olivat tosiasiassa analyyttisiä filosofeja, klassisen pragmatismin kiivain vastustus on tullut analyyttisen filosofian suunnalta. Erityisesti Bertrand Russell tunnettiin herjaavista hyökkäyksistä hänen pelkkänä tietoteoreettisena relativismina ja lyhytnäköisenä praktikalismina pitämäänsä ajattelua kohtaan. Realistit eivät voineet useinkaan ymmärtää, kuinka pragmatistit saattoivat kutsua itseään vakavissaan empiristeiksi tai realisteiksi, ja katsoivat pragmatistisen tieto-opin olevan vain naamioitua idealismia.
Fenomenologi Edmund Husserl arvosteli psykologismia, pragmatistisen tietoteorian kriittistä puolta, teoksessaan Prolegomena zur reinen Logik. Matemaatikko Gottlob Frege, analyyttisen filosofian perustaja, teki samoin teoksessaan Grundgesetze der Arithmetik. Husserl väitti Wienin luennoissaan, että psykologia ei voinut naturalistisen luonteensa vuoksi saavuttaa kuvaa hengen elämästä. Pragmatistit ovat päinvastaista mieltä.
Pragmatismi kärsi myös toisenlaisesta arvonalennuksesta: koska analyyttinen filosofia kasvatti suosiotaan ja oli luonteeltaan ahistoriallista, klassiset pragmatistit unohdettiin ja heidät kuvattiin kuolemansa jälkeen usein irvikuvina. Tämä pätee erityisesti Schilleriin. Hänen töistään ei ole saatavilla juurikaan muiden kirjoittamia toissijaisia lähteitä, eikä hänen omia teoksiaankaan ole painettu paljon. Jotkut katsovat Schillerin olevan yksi niistä filosofeista, joka antoi pragmatismille huonon maineen liioitellulla retoriikallaan ja puolustamalla pragmatismin karkeaa muotoa.
Richard Rortyn uuspragmatismia ovat arvostelleet relativistiseksi sekä uusklassiset pragmatistit, kuten Susan Haack, että monet analyyttiset filosofit. Rortyn varhaiset analyyttiset teokset eroavat kuitenkin hänen myöhemmistä teoksistaan, joiden jotkut – Rorty itse mukaan lukien – katsovat olevan lähempänä kirjallisuuskritiikkiä kuin varsinaista filosofiaa. Suurin osa arvostelusta on suuntautunut tähän Rortyn myöhempään ajatteluun.
Markus Lammenrannan tieto-opin oppikirjassa esitetään pragmatismin ongelmaksi, että käytännöllset seikat eivät saa aikaan totena pitämistä. Emme pysty pitämään tosina tiedollisesti perusteettomia väitteitä, vaikka meillä olisi hyvät käytännön syyt siihen, esimerkiksi vaikka saisimme uskomisesta hyvin suuren summan rahaa. Näin ollen käytännölliset perusteet eivät voisi olla hyviä perusteita uskoa, koska niiden perusteella uskominen ei ole mahdollista eikä tähän voi sen takia olla velvollisuuttakaan.
Pragmatisteja > Klassiset pragmatistit (1850–1950)

Charles Sanders Peirce (1839–1914), amerikkalaisen pragmatismin perustaja, joka kirjoitti useista aloista matemaattisesta logiikasta ja semiotiikasta psykologiaan.
William James (1842–1910), paitsi filosofi myös merkittävä psykologi ja uskonnonfilosofi, ensimmäinen joka yhdistettiin laajalti pragmatismiin
John Dewey (1859–1952), merkittävä kasvatusfilosofi, joka kutsui pragmatismiaan instrumentalismiksi.
F. C. S. Schiller (1864–1937), yksi aikansa merkittävimmistä pragmatisteista, nykyään usein unohdettu.
Pragmatisteja > Klassiset pragmatistit (1850–1950) > Varhaisia pragmatisteja ja pragmatismiin liittyviä ajattelijoita

George Herbert Mead (1863–1931), filosofi ja sosiaalipsykologi.
Ralph Waldo Emerson (1803–1882), amerikkalainen protopragmatisti.
Josiah Royce (1855–1916), Jamesin työtoveri, joka sovelsi pragmatismia idealistiseen uushegeliläiseen metafysiikkaan.
George Santayana (1863–1952), ei useinkaan luettu varsinaiseksi pragmatistiksi, sovelsi pragmatistisia menetelmiä naturalismiin.
Pragmatisteja > Klassiset pragmatistit (1850–1950) > Lähellä pragmatismia vaikuttaneita

Giovanni Papini (1881–1956), italialainen esseisti.
Giovanni Vailati (1863–1909), italialainen analyyttinen ja pragmatistinen filosofi.
Pragmatisteja > Uusklassiset pragmatistit (1950–)

Sidney Hook (1902–1989), Deweyn oppilas.
Isaac Levi (s. 1930), soveltanut pragmatismia päätösteoreettisesta näkökulmasta.
Susan Haack (s. 1945), määritellyt foundherentismin.
Larry Hickman, tekniikanfilosofi ja Dewey-tutkija.
David Hildebrand, kannattanut Deweyn näkemyksiä.
Pragmatisteja > Analyyttiset, uus- ja muut pragmatistit (1950–)

Willard van Orman Quine (1908–2000), pragmatistinen filosofi, joka tunnetaan ennen kaikkea kielifilosofiasta, logiikasta ja matematiikan filosofiasta.
Clarence Irving Lewis (1883–1964).
Richard Rorty, varhaisilta ajatuksiltaan pragmatistinen, myöhemmiltä ajatuksiltaan taipuvaisuutta relativismiin.
Hilary Putnam, monella tavoin Rortyn vastakohta.
Richard Shusterman, taiteenfilosofi.
Stephen Toulmin, Wittgensteinin oppilas.
Pragmatisteja > Muita pragmatisteja > Oikeuspragmatisteja

Oliver Wendell Holmes, Jr., Yhdysvaltain korkeimman oikeuden tuomari.
Stephen Breyer, Yhdysvaltain korkeimman oikeuden tuomari.
Richard Posner, yhdysvaltalainen tuomari.
Pragmatisteja > Muita pragmatisteja > Pragmatisteja laajassa merkityksessä

Karl-Otto Apel
Frank P. Ramsey
Nicholas Rescher
Wilfrid Sellars
Cornel West.
Kirjallisuutta

Dewey, John: Filosofian uudistaminen.  ((Reconstruction in Philosophy, 1919.) Suomentanut Tuukka Perhoniemi)  Tampere:  Vastapaino, 2011.  ISBN 978-951-768-317-3.
Dewey, John: Pyrkimys varmuuteen. Tutkimus tiedon ja toiminnan suhteesta.  ((The Quest for Certainity. A Study of the Relation of Knowledge and Action, 1929.) Suomentanut Pentti Määttänen)  Helsinki:  Gaudeamus, 1999.  ISBN 951-662-767-6.
Dewey, John: Taide kokemuksena.  ((Art as Experience, 1934.) Suomentaneet Antti Immonen & Jarkko S. Tuusvuori)  Tampere:  Niin & näin, 2010.  ISBN 978-952-5503-47-0.
Eerola, Eero: Pragmatistinen merkitysteoria: Humen ongelman ratkaisu?.  Helsinki Jyväskylä:  Minerva, 2007.  ISBN 978-952-492-009-4.
James, William: Pragmatismi. Uusi nimi eräille vanhoille ajattelutavoille.  ((Pragmatism. A New Name for Some Old Ways of Thinking, 1907.) Suomentanut Antti Immonen)  Tampere:  Eurooppalaisen filosofian seura, 2008.  ISBN 978-952-5503-30-2.
Kilpinen, Erkki & Kivinen, Osmo & Pihlström, Sami (toim.): Pragmatismi filosofiassa ja yhteiskuntatieteissä.  Helsinki:  Gaudeamus, 2008.  ISBN 978-952-495-006-0.
Määttänen, Pentti: Filosofia. Johdatus peruskysymyksiin.  Gaudeamus, 2003.  ISBN 951-662-633-5.
Määttänen, Pentti: Toiminta ja kokemus. Pragmatistista terveen järjen filosofiaa.  Helsinki:  Gaudeamus, 2008.  ISBN 978-952-495-087-9.
Peirce, Charles S.: Johdatus tieteen logiikkaan ja muita kirjoituksia.  (Valinnut ja suomentanut Markus Lång)  Tampere:  Vastapaino, 2001.  ISBN 951-768-080-5.
Pihlström, Sami & Rolin, Kristina & Ruokonen, Floora (toim.): Käytäntö.  (Suomen filosofisen yhdistyksen tutkijakollokvio Helsingissä 10.–11.1.2002)  Helsinki:  Yliopistopaino, 2002.  ISBN 951-570-531-2.
Pihlström, Sami: Usko, järki ja ihminen. Uskonnonfilosofisia esseitä.  Helsinki:  Suomalainen teologinen kirjallisuusseura, 2001.  ISBN 952-9791-41-0.
Pihlström, Sami: Filosofin käytännöt. Pragmatismin perinteen vaikutus suomalaisessa filosofiassa 1900-luvulla.  Helsinki:  Unipress, 2001.  ISBN 951-579-129-4.
Pihlström, Sami: Kokemuksen käytännölliset ehdot. Kantilaisen filosofian uudelleenarviointia.  Helsinki:  Yliopistopaino, 2002.  ISBN 951-570-532-0.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Charles S. Peirce Studies. (englanniksi)
Hookway, Christopher: Pragmatism The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Immonen, Antti & Tuusvuori, Jarkko S.: 1800-luvun filosofiset renessanssit Yhdysvalloissa. Niin & näin 2/1999.
Kilpinen, Erkki, Paavola, Sami & Bergman, Mats: Kriittisiä merkintöjä klassisen pragmatismin perinnöstä. Niin & näin 2/1999.
Pihlström, Sami: Kun analyyttinen filosofia amerikkalaistui. Niin & näin 2/1999.
Pihlström, Sami: Pragmatismi Logos-ensyklopedia. Filosofia.fi.
1900-luvun filosofiset koulukunnat
| --- | --- |
Analyyttinen filosofia:   Positivismi  Pragmatismi  Looginen empirismi 
Mannermainen filosofia:   Hermeneutiikka  Fenomenologia  Eksistentialismi  Strukturalismi  Jälkistrukturalismi  Postmodernismi 
Marxilainen filosofia:   Frankfurtin koulukunta  Radikaalifeminismi 
Muut:   Tomismi  Uustomismi 
Pragmatismin perustaja Charles S. Peirce.
William James.
Hilary Putnamin mukaan pragmatismia kuvaa ennen kaikkea antiskeptisismin ja fallibilismin yhdistäminen.
S/S Kristianiafjord

| S/S Kristianiafjord |
| --- | --- |

Omistaja:  Den Norske Amerikalinje
Rakennustelakka:  Birkenhead, Yhdistynyt kuningaskunta
Neitsytmatka:  4. kesäkuuta 1913
Status:  haaksirikkoutui 1917
Tekniset tiedot
Bruttovetoisuus (GT):  10 669
Hyttipaikkoja:  1 098
Sisaralukset:  S/S Bergensfjord
S/S Kristianiafjord oli Den Norske Amerikalinje -varustamon höyrylaiva, joka liikennöi vuodesta 1913 Norjan ja New Yorkin välillä. Se oli aikansa suurin norjalainen matkustaja-alus sisaraluksensa S/S Bergensfjordin ohella. Alus ajoi karille Cape Racen edustalla 15. heinäkuuta 1917. Kaikki matkustajat pelastuivat, mutta laiva tuhoutui. Se korvattiin S/S Stavangerfjordilla.
S/S Kristianiafjord vuodelta 1913 olevan pilapiirroksen aiheena.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta S/S Kristianiafjord Wikimedia Commonsissa
Sanitarium

Sanitarium voi tarkoittaa seuraavia:
Sanitarium, vuoden 1998 videopeli
Sanitarium, vuoden 2013 kauhuelokuva
"Welcome Home (Sanitarium)", vuoden 1986 kappale Metallicalta
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Sanitarium”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Trail of Tears

Trail of Tears voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Kyynelten tie
Trail of Tears, norjalainen metalliyhtye
Trail of Tears, Billy Ray Cyrusin albumi
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Trail of Tears”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
The Party

| The Party |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Sally Potter
Käsikirjoittaja:  Sally Potter
Tuottaja:   Kurban Kassam  Christopher Sheppard 
Kuvaaja:  Aleksei Rodionov
Leikkaaja:   Emilie Orsini  Anders Refn 
Pääosat:   Kristin Scott Thomas  Timothy Spall  Patricia Clarkson  Bruno Ganz  Cherry Jones  Emily Mortimer  Cillian Murphy 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Britannia
Tuotantoyhtiö:   Adventure Pictures  Oxwich Media 
Levittäjä:  Picturehouse Cinemas Cirko Film
Ensi-ilta:   2017-02-1313. helmikuuta 2017 (Berliinin elokuvajuhlat, Saksa)  2017-09-1616. syyskuuta 2017 (Rakkautta ja anarkiaa -elokuvajuhlat, Suomi)  2017-10-1010. lokakuuta 2017 (Lontoon elokuvajuhlat, Britannia)  2017-10-1313. lokakuuta 2017 (Britannian teatteriensi-ilta)  
Kesto:  71 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
The Party (engl. The Party) on vuonna 2017 ensi-iltansa saanut Sally Potterin käsikirjoittama ja ohjaama brittiläinen mustan komedian lajiin kuuluva elokuva, jonka pää- ja sivuosissa ovat Kristin Scott Thomas, Timothy Spall, Patricia Clarkson, Bruno Ganz, Cherry Jones, Emily Mortimer ja Cillian Murphy.
Mustavalkoisena kuvattu The Party sai maailmanensi-iltansa vuoden 2017 Berliinin elokuvajuhlilla, missä Sally Potter oli ehdokkaana pääkilpailussa parhaan elokuvan Kultaisen karhun saajaksi. Näyttelijöistä Kristin Scott Thomas palkittiin roolisuorituksestaan parhaan naispääosan Evening Standardin palkinnolla ja Patricia Clarkson parhaan naissivuosan BIFA:lla.
Juoni

Oppositiopuolueen idealistipoliitikko Janet (Kristin Scott Thomas) on juuri nimitetty Britannian varjohallituksen terveysministeriksi. Janetin ja hänen aviomiehensä Billin (Timothy Spall) kotiin kokoontuu lähimpiä ystäviä juhlimaan sivistyneesti pienimuotoisiin juhliin tuoretta ylennystä. Paikalle saapuu kyyninen, realistinen ja suustaan piikikäs April (Patricia Clarkson) saksalaisen aviomiehensä, henkiparantajana työskentelevän Gottfriedin (Bruno Ganz) kanssa. Lesbopari, sukupuolentutkimuksen professori Martha ja kokkina työskentelevä Jinny (Cherry Jones ja Emily Mortimer), tulee paikalle suoraan raskaustestistä. Ilman vaimoaan paikalle saapuva kiireinen pankkiiri Tom (Cillian Murphy) taas helpottaa oloaan huumeilla. Jokainen vieras tuo oman dramaattisen lisänsä juhlaan, joka alkaa kuohuvalla ja päättyy aseen heilutteluun.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Kristin Scott Thomas  | … |  Janet   |
|  Timothy Spall  | … |  Bill   |
|  Patricia Clarkson  | … |  April   |
|  Bruno Ganz  | … |  Gottfried   |
|  Cherry Jones  | … |  Martha   |
|  Emily Mortimer  | … |  Jinny   |
|  Cillian Murphy  | … |  Tom   |
Tuotanto

The Party kuvattiin kahdessa viikossa Lontoossa. Elokuvan tuotantoyhtiöinä olivat Adventure Pictures ja Oxwich Media.
Julkaisu ja vastaanotto

The Party -elokuvan Britannian ensi-ilta oli Lontoon elokuvajuhlilla 10. lokakuuta 2017 ja teatteriensi-ilta 13. lokakuuta 2017. Picturehouse Entertainment oli elokuvan teatterilevittäjänä Britanniassa. Suomessa elokuva sai ensi-iltansa Rakkautta ja anarkiaa -elokuvajuhlilla Helsingissä 16. syyskuuta 2017. The Party on tuottanut maailmanlaajuisesti lähes 4,2 miljoonan dollarin lipputulot.
The Party on saanut elokuvakriitikoilta myönteisen vastaanoton. Rotten Tomatoes -sivuston mukaan 85 prosenttia kriitikoista on antanut elokuvalle positiivisen arvosanan 7,0/10 keskiarvolla. Keräys perustuu 92 arviointiin. 1 382 käyttäjästä 63 prosenttia on antanut elokuvalle myönteisen arvosanan 3,5/5 keskiarvolla. Metacritic-sivuston mukaan 29 arvostelun perusteella elokuva on saanut 72 pistettä sadasta mahdollisesta. Metacriticin kuusi käyttäjää on antanut elokuvalle keskiarvon 6,8/10. Internet Movie Databasen 7 236 käyttäjää on antanut elokuvalle keskiarvon 6,7/10.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta The Party Wikimedia Commonsissa
The Partyn virallinen sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
The Party Internet Movie Databasessa (englanniksi)
The Party Elonet.
The Party AllMoviessa. (englanniksi)
The Party Rotten Tomatoes -sivustolla (englanniksi)
The Party Metacriticissä (englanniksi)
Timothy Spall, Patricia Clarkson, Cillian Murphy, Sally Potter, Bruno Ganz ja Kristin Scott Thomas elokuvan maailmanensi-illassa vuoden 2017 Berliinin elokuvajuhlilla
Sanin piiri

Sanin piiri Malin kartalla.
Sanin piiri (ransk. Cercle de San) on paikallishallintoalue Malin Ségoun alueella. Sen pinta-ala on 7 262 neliökilometriä. Asukkaita on 334 900 henkeä.
Sanin piiri rajoittuu pohjoisessa Ségoun alueen Macinan ja Moptin alueen Djennén piireihin, idässä Tominianin piiriin, etelässä Sikasson alueen Koutialan ja Yorosson piireihin sekä lännessä Blan ja Ségoun piireihin. Seutu kuuluu Sudanin alueeseen. Sen läpi virtaa Nigerin sivujoki Bani.
Piiriin kuuluu Sanin kaupunki ja 24 maalaiskuntaa: Baramandougou, Dah, Diakourouna, Diéli, Djéguena, Fion, Kaniegué, Karaba, Kassorola, Kava, Moribala, N’Goa, Niamana, Niasso, N’Torosso, Ouolon, Siadougou, Somo, Sourountouna, Sy, Téné, Teneni, Tourakolomba ja Waki. Hallinnollinen keskus on San. Kyliä on yhteensä 421.
Asukkaat ovat etupäässä bambaroita, boboja (bwa), fulbeja, miniankoja ja markoja. Lisäksi on bozoja, dogoneja ja soninkeja. Uskontoja ovat islam, kristinusko ja animismi.
Sanista on päällystetyt maantieyhteydet Bamakoon, Moptiin ja Koutialaan. Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, riisi, durra, maissi, fonio, pavut, maapähkinä ja puuvilla. Kotieläimiä ovat naudat, vuohet, lampaat, aasit, siat ja hevoset. Lisäksi harjoitetaan kaupankäyntiä ja käsityöammatteja. Teollisuutta edustaa yksi meijeri.