stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Xcas

Xcas
Xcas pystyy ratkaisemaan differentiaaliyhtälöt
Xcas (avoin lähdekoodi) on matemaattiseen käyttöön tarkoitettu tietokoneohjelma. Xcas on pohjimmiltaan käyttöliittymä, joka on Microsoft Windows-, Apple MacOS- ja Linux / Unix -tietokoneiden algebra-järjestelmä (CAS). Giac kirjoitetaan ohjelmointikielellä C++.
OS

Microsoft Windows-, Apple MacOS- ja Linux / Unix
Features

Xcas voi ratkaista yhtälöt ja piirtää kaavioita.
Komennot (otteita)

Yhtälö: solve(yhtälö,x)
Integraalifunktio: int(funktio,x)
Differentiaaliyhtälö: desolve(y'=k*y,y)
Lähde:
Historia

Xcas ja Giac ovat avoimen lähdekoodin hankkeita, joita Bernard Parisse johti Joseph Fourier -yliopiston Grenoblen (Isère) Ranskassa vuodesta 2000 lähtien. Xcas ja Giac perustuvat aiempaan Erable-hankkeen kokemukseen.
Michèle Arnaud

| Michèle Arnaud> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Micheline Caré
Syntynyt: 18. maaliskuuta 1919 Toulon, Ranskan kolmas tasavalta
Kuollut: 30. maaliskuuta 1998 (79 vuotta) Maisons-Laffitte, Île-de-France, Ranska
Ammatti:  laulaja, tuottaja
Lapset:  Dominique Walter, Florence Gruere
Muusikko
Taiteilijanimi:  Michèle Arnaud 
Aktiivisena:  1952-1978
Tyylilajit:  chanson
Levy-yhtiöt:  EMI
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Michèle Arnaud (oik. Micheline Caré 18. maaliskuuta 1919 – 30. maaliskuuta 1998) oli ranskalainen laulaja. Arnaud opiskeli Pariisissa valtiotiedettä ja esiintyi samoihin aikoihin kabareeravintoloissa, kuten Le Taboussa ja La Rose Rougessa.
Vuonna 1956 Arnaud edusti Luxemburgia kaikkien aikojen ensimmäisessä Eurovision laulukilpailussa. Tuona vuonna jokainen maa lähetti kilpailuun kaksi kappaletta, ja Arnaud esitti molemmat Luxemburgin edustuskappaleet, "Ne crois pas" ja "Les amants de minuit". Tuona vuonna vain voittaja julkaistiin, eikä Arnaudin esittämien kappaleiden sijoituksia tiedetä.
11. heinäkuuta 1962 Arnaud esiintyi kaikkien aikojen ensimmäisessä suorassa satelliittilähetyksessä Ranskasta Yhdysvaltoihin. Arnaudille myönnettiin kunnialegioonan kunniamerkki ja Ordre des Arts et des Lettresin kunniamerkki.
Michèle Arnaudin lapsia olivat laulaja Dominique Walter ja valokuvaaja Florence Gruere.
Xecutioner’s Return

| Xecutioner's Return Obituary |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 2006–2007
 Julkaistu: 27. elokuuta 2007
 Tuottaja(t): Obituary
 Tyylilaji: death metal
 Kesto: 49.30
 Levy-yhtiö: Candlelight
Obituaryn muut julkaisut
| Frozen in Time 2005 | Xecutioner's Return 2007 | The Best of Obituary 2008 |
Xecutioner’s Return on amerikkalaisen death metal -yhtyeen Obituaryn seitsemäs studioalbumi, joka julkaistiin 27. elokuuta 2007. Albumin nimi on johdettu Obituaryn alkuperäisestä bändin nimestä joka oli Xecutioner. Se oli myös ensimmäinen albumi sitten Cause of Death -albumin joka levytettiin ilman kitaristi Allen Westiä.
Kappaleet

Face Your God – 2.56
Lasting Presence – 2.12
Evil Ways – 2.57
Drop Dead – 3.35
Bloodshot – 3.25
Seal Your Fate – 2.30
Feel the Pain – 4.31
Contrast the Dead – 7.01
Second Chance – 3.28
Lies – 3.32
In Your Head – 4.31
Kokoonpano

John Tardy – laulu
Ralph Santolla – soolokitara
Trevor Peres – rytmikitara
Frank Watkins – basso
Donald Tardy – rummut
Arvostelut

About.com:
AllMusic:
Blabbermouth:
Desibeli.net:
Imperiumi: 7½/10
Soundi:
Aiheesta muualla

Xecutioner’s Return discogs.com-sivustolla (englanniksi)
Albumi Xecutioner’s Return Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Obituary
| --- | --- |
Studioalbumit:  Slowly We Rot • Cause of Death • The End Complete • World Demise • Back from the Dead • Frozen in Time • Xecutioner’s Return • Darkest Day • Inked in Blood • Obituary • Dying of Everything
EP:t:  Don’t Care • Left to Die
Kokoelmat:  Anthology • The Best of Obituary
Livealbumit:  Dead
DVD:t:  Frozen Alive • Live Xecution in Bad Berka 2008
Katso myös:  Death • Deicide • Six Feet Under • Andrew W.K.
Mollberg

Mollberg on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Eira Mollberg (s. 1957), teatteriohjaaja ja kirjailija, Rauni Mollbergin tytär
Janne Mollberg (s. 1981), jalkapalloilija
Johannes Mollberg, juontaja, toimittaja ja näyttelijä
Rauni Mollberg (1929–2007), elokuva- ja televisio-ohjaaja, akateemikko
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Vuohilammi (Keuruu, pohjoinen)

| Vuohilammi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Keuruu
Koordinaatit:  62°20′37″N, 24°27′33″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Pihlajaveden reitin valuma-alue (35.48)
Laskujoki:  suo-oja 
Järvinumero:  35.483.1.028
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  171,4 m  
Rantaviiva:  0,569 km  
Pinta-ala:  1,955 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiVuohilammi 
Vuohilammi  on Keski-Suomessa Keuruulla Simsiön kylän lähellä sijaitseva lampi. Samalla paikalla on toinenkin saman niminen lampi, joista tämä on niistä se pohjoisin lampi.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 2,0 hehtaaria, se on 250 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 550 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Pihlajaveden reitin valuma-alueella (35.48), jonka Pihlajaveden alueeseen (35.483) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 171,4 metriä mpy.
Mollia

| Mollia |
| --- | --- |
 Mollia
 Koordinaatit: 45°49′03″N, 8°01′53″E 
Valtio:   Italia
Alue:  Piemonte
Maakunta:  Vercelli
Hallinto:  
 – Kaupunginjohtaja:  Claudio Romagnoli
Pinta-ala:  
 – Maa:  13,92 km²
Korkeus:  880 (min. 840 - maks. 2 500) m
Väkiluku (2015):  95
 – Väestötiheys:  6,83 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
Postinumero:  13020
Suuntanumero(t):  0163
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Mollia on kunta Pohjois-Italiassa Vercellin maakunnassa Piemonten alueella. Mollian naapurikunnat ovat Boccioleto, Campertogno, Rima San Giuseppe ja Riva Valdobbia.
Vuk Karadžić

Vuk Stefanović  Karadžić (1787-1867)
Vuk Karadžićin synnyinkoti
Vuk Stefanović Karadžić (serb. Вук Стефановић Караџић; 6. marraskuuta (J: 26. lokakuuta) 1787 Tršić – 7. helmikuuta 1864 Wien) oli serbialainen kirjailija ja lingvisti. Hän on merkittävin serbian kirjakielen uudistaja.
Vuonna 1818 Karadžić julkaisi serbian kielen kieliopin, joka loi pohjan nykyisille serbian, kroatian ja bosnian kielille (tunnettiin aikaisemmin yhdessä nimellä serbokroaatti). Karadžić standardisoi kieleen kyrilliset aakkoset, jotka noudattavat tiukasti fonetiikan periaatteita. Karadžićin tunnettu motto oli  "Пиши као што говориш и читај како је написано" (Piši kao što govoriš, čitaj kao što je napisano, Kirjoita niin kuin puhutaan, lue niin kuin se on kirjoitettu). Hän myös etäännytti serbian kirjakieltä serbialaisesta ja venäläisestä kirkkoslaavista ja toi sitä lähemmäksi kansan kieltä.
Karadžić julkaisi myös perinteisiä serbialaisia kertomuksia, serbialaista eeppistä runoutta ja sanakirjoja, jotka hän kokosi kiertäessään Balkanilla. Hän käänsi Uuden testamentin serbiaksi.
Elämäkerta > Varhainen elämä

Karadžićin vanhemmat olivat Stefan ja Jegda (omaa sukuaan 'Zrnić'), ja hän syntyi Tršićin kylässä lähellä Loznicaa Serbiassa, joka tuolloin kuului Ottomaanien valtakuntaan. Hänen perheensä oli peräisin Drobnjacista, ja hänen äitinsä oli syntynyt Ozrinićissa Nikšićissä (nykyään Montenegrossa). Hänen perheessään oli korkea lapsikuolleisuus, joten hän sai nimen Vuk ('susi'), jotta noidat ja pahat henget eivät vahingoittaisi häntä (perinteisesti nimi 'Vuk' annettiin vahvistamaan kantajaansa).
Elämäkerta > Koulutus

Vuk Karadžić oli onnekas ollessaan sukua Jevta Savić Čotrićille, ainoalle lukutaitoiselle paikalliselle, joka opetti hänet lukemaan ja kirjoittamaan. Karadžić jatkoi opiskeluaan Loznicassa Tronošan luostarissa. Hän oppi siellä kalligrafiaa jossa hän käytti ruokoa kynän sijaan ja ruutiliuosta musteena. Oikean paperin sijaan hän oli onnekas, jos löysi patruunan kääreitä. Luostarissa Karadžićin aika meni suurimmaksi osaksi karjasta huolehtimiseen, eikä aikaa juuri jäänyt opiskelemiseen, joten hänen isänsä vaati häntä palaamaan kotiin. Sillä välin oli vuonna 1804 Ottomaanien valtakuntaa vastaan puhjennut kapina. Epäonnistuttuaan pyrkimyksissään päästä Sremski Karlovcin lukioon, jonne 19-vuotias Karadžić oli liian vanha, hän muutti Petrinjaan, jossa hän oli muutaman kuukauden opiskelemassa latinaa ja saksaa. Myöhemmin hän muutti Belgradiin tavatakseen arvostetun tutkijan Dositej Obradovićin ja pyytääkseen häneltä tukea opintoihinsa, mistä Obradović kieltäytyi. Pettynyt Karadžić matkusti Jadariin ja alkoi työskennellä Jakov Nenadovićin kirjurina. Kun Belgradin yliopisto (tunnetaan paremmin nimellä Grande École tai Velika skola) perustettiin, Karadžić oli yksi sen ensimmäisistä opiskelijoista.
Elämäkerta > Myöhempi elämä ja kuolema

Pian Karadžić kuitenkin sairastui ja matkusti Pestiin ja Novi Sadiin saamaan hoitoa jalkaansa siinä onnistumatta.  Karadžić palasi myöhemmin Serbiaan, mutta ottomaanien hävittyä kapinallisille vuonna 1813 hän joutui muuttamaan Wieniin. Siellä hän tapasi kokeneen, slavistiikasta kiinnostuneen kielitieteilijän Jernej Kopitarin. Kopitarin vaikutus auttoi Karadžićia serbian kielen ja ortografian uudistamisessa. Toinen tärkeä vaikuttaja oli Sava Mrkalj.
Vuosina 1814 ja 1815 Vuk julkaisi kaksi osaa teoksestaan "Srpske Narodne" (suom. Serbialaiset kansanlaulut). Myöhemmin teosta julkaistiin neljä, sitten kuusi, ja lopulta yhdeksän osaa. Laajoina painoksina julkaistut laulut herättivät huomiota Euroopassa ja Amerikassa. Goethe kuvaili niiden olevan "erinomaisia" ja "vetävän vertoja Salomonin Laulujen laululle".
Karadžić jatkoi laulujen keräämistä 1830-luvulle saakka. Hän saapui Montenegroon syksyllä 1834. Huonovointisuutensa vuoksi hän vietti talven Kotorinlahdella ja palasi keväällä 1835. Kotorinlahdella asuessaan Karadžić tapasi Risanissa syntyneen Vuk Vrčevićin. Vrčevićistä tuli Karadžićin uskollinen työtoveri, joka lähetti keräämiään kansanlauluja ja -tarinoita Karadžićille Wieniin useiden vuosien ajan. Toinen yhtä ahkera Karadžićin avustaja oli Boka Kotorskasta kotoisin oleva pappi Vuk Popović. Vrčević ja Popović olivat molemmat Vukin epäitsekkäitä avustajia etnografisen, kansanperinteisen ja leksikaalisen materiaalin kokoamisessa.
Suurin osa Karadžićin teoksista oli julkaisukiellossa Serbiassa ja Itävallassa Miloš Obrenovićin hallinnon aikaan. Poliittisesta näkökulmasta katsoen Obrenović piti Karadžićin teoksia potentiaalisena uhkana useasta syystä. Yksi niistä oli joidenkin teosten sisältö, jonka oli mahdollista herättää kansassa isänmaallisuutta ja vapaudentahtoa, ja saada heidät nousemaan turkkilaisia vastaan. Tästä puolestaan olisi ollut haittaa Obrenovićille, joka oli hiljattain onnistunut neuvottelemaan rauhan ottomaanien kanssa.
Montenegrossa Njegošin painokoneessa ei käytetty vanhentunutta "kovaa merkkiä"; toisin sanoen, se noudatti Karadžićin ortografiaa. Obrenović paheksui Njegošin päätöstä luopua merkistä, joka oli aiheuttanut erimielisyyttä, myös kirkolliseen hierarkiaan liittyen. Karadžićin teokset saivat kuitenkin osakseen arvostusta ja tunnustusta muualla, etenkin Venäjällä. Venäjän keisari Aleksanteri I myönsi Karadžićille täyden eläkkeen vuonna 1826.
Karadžić kuoli Wienissä. Hänellä oli tytär, taidemaalari ja kirjailija Mina Karadžić ja poika, upseeri Dimitrije Karadžić. Hänen luunsa siirrettiin Belgradiin vuonna 1897 ja haudattiin kunnianosoituksin Dositej Obradovićin viereen.
Työt > Kielelliset uudistukset

Karadžić uudisti serbian kirjakieltä ja standardisoi serbian kyrillisen aakkoston tiukan foneettisen periaatteen mukaan, joka perustui saksan kieleen ja Jan Husin tšekin kielen aakkostoon. Karadžićin uudistukset nykyaikaistivat serbian kirjakieltä ja etäännyttivät sitä serbialaisesta ja venäläisestä kirkkoslaavista lähemmäksi kansan puhetta, erityisesti itäisen Hertsegovinan murretta, jota hän itse puhui. Karadžić oli Đuro Daničićin ohella vuoden 1850 Wienin kirjallisuussopimuksen tärkeimmät serbialaiset allekirjoittajat. Sopimus oli itävaltalaisten viranomaisten rohkaisema, ja se loi pohjan serbian kielelle, monille sen muodoille, joita serbit käyttävät nykyään Serbiassa, Montenegrossa, Bosnia ja Hertsegovinassa ja Kroatiassa. Karadžić käänsi Uuden testamentin serbiaksi, joka julkaistiin 1868.
Vukovialainen vaikutus tuntui kielessä vuosisadan loppuun asti. Sitä ennen serbit saavuttivat itsenäisyyden vuonna 1878, ja kansallinen kulttuuri alkoi kukoistaa Belgradissa ja Novi Sadissa. Huolimatta Wienin sopimuksesta serbit kehittivät ekavialaisen aksentin, jota puhuttiin heidän kahdessa kulttuurisessa pääkaupungissaan ja jota myös serbien suuri enemmistö puhui.
Työt > Kirjallisuus

Kielellisten uudistustensa lisäksi Karadžić myös edisti suullista kirjallisuutta, jossa hän käytti lähteenä talonpoikaiskulttuuria. Talonpoikaisen kasvatuksensa vuoksi hän samastui voimakkaasti talonpoikaiseen suulliseen kirjallisuuteen, ja hän kokosi kansanlauluja, satuja ja sanontoja. Vaikka Karadžić ei liene pitänytkään talonpoikaiselämää romanttisena, hän kuitenkin piti sitä serbialaisen kulttuurin olennaisena osana. Hän keräsi useita nidoksia kansan proosaa ja runoutta, johon kuuluu kirja hänen yli sadasta lapsena oppimastaan lyyrisestä ja eeppisestä laulusta, jotka hän kirjoitti muistiin ulkomuistista. Hän myös julkaisi ensimmäisen kansankielisen serbian sanakirjan. Hän sai töihinsä melko vähän rahallista apua ja eli ajoittain köyhyydessä, vaikka ruhtinas Miloš Obrenović myönsi hänelle eläkkeen hänen elämänsä viimeiseksi yhdeksäksi vuodeksi. Joissakin tapauksissa Karadžić salasi sen tosiasian, että hän ei vain kerännyt kansanrunoutta suullisen kirjallisuuden pohjalta, vaan myös kirjoitti puhtaaksi muiden Sremin alueen keräilijöiden käsin kirjoitettuja laulukirjoja.
Työt > Ei-kielelliset työt

Kirjallisten ansioidensa lisäksi Vuk Karadžić antoi panoksensa Serbian antropologialle, johon hän yhdisti sen aikaisen etnografian. Hän jätti jälkeensä muistiinpanoja ihmiskehon fyysisistä muodoista etnografisten muistiinpanojen lisäksi. Hän otti käyttöön kirjakieleen rikkaan terminologian ruumiin osista (aina päästä varpaisiin). Näitä termejä käytetään edelleen niin tieteessä kuin arkikielessä. Hän antoi muiden asioiden lisäksi oman tulkintansa kytköksistä ympäristön ja asukkaiden välillä, johon kuuluu osat ravinnosta, asuinoloista, hygieniasta, sairauksista ja hautaamistavoista. Tämä puoli Vuk Karadžićista on vähemmän tunnettua.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vuk Karadžić Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Vuk Stefanović Karadžić
Vuk Karadžićin muistomerkki Belgradissa.
Käännös suomeksi
Monday

Wikisanakirjassa on tähän liittyvä sananselitys: .
Monday (suom. maanantai) voi tarkoittaa:
Monday Magazine, viikoittain ilmestyvä lehti Victoriassa, Brittiläisessä Kolumbiassa, Kanadassa
Monday (yhtye), suomalainen yhtye
"Monday", The Jamin kappale albumilta Sound Affects
"Monday", Orbitalin kappale albumilta Orbital
"Monday", Wilcon kappale albumilta Being There
Monday, vuoden 2020 draamaelokuva
Sukunimi

Carl Monday, yhdysvaltalainen uutistoimittaja
Kenny Monday (s. 1961), yhdysvaltalainen painija
Rick Monday (s. 1945), yhdysvaltalainen baseball-pelaaja
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Monday”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Zərdabin piirikunta

Zərdabin piiri Azerbaidžanin kartalla.
Zərdabin piirikunta (azer. Zərdab rayonu, ven. Зардобский район, Zardobski raion) on paikallishallintoalue Azerbaidžanissa. Vuonna 1935 perustetun piirin pinta-ala on 860 neliökilometriä. Asukkaita on 53 000 henkeä (vuonna 2010).
Zərdabin piiri sijaitsee Azerbaidžanin keskiosan tasankoseudulla. Se rajoittuu pohjoisessa Ucarin, idässä Kürdəmirin, etelässä İmişlin, Beyləqanin ja Ağcabədin sekä lännessä Bərdən ja Ağdaşin piireihin. Etelärajalla virtaa Kurajoki.
Piirin keskus on Zərdabin kaupunki, josta on 231 kilometriä maan pääkaupunkiin Bakuun. Toinen merkittävämpi paikkakunta on Bəyimlin taajama. Kuntia on yhteensä 41 ja kyliä 40. Kaupunkiväestön osuus on 21,1 % (vuonna 2010). Vuoden 1999 väestönlaskennan mukaan 99,8 % asukkaista on azereja.
Seudun pääelinkeino on maatalous, joka on keskittynyt viljan ja puuvillan viljelyyn.
Paikallislehtenä ilmestyy Əkinçi (”Kyntäjä”).
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Zərdabin piirin sivusto (azeriksi)
Azerbaidjan: Territorial and administrative units (azeriksi), (englanniksi), (venäjäksi)
Azerbaidžanin piirikunnat ja kaupungit
| --- | --- |
Piirikunnat:  Ağcabədi • Ağdam • Ağdaş • Ağstafa • Ağsu • Apšeron • Astara • Babək* • Balakən • Bərdə • Beyləqan • Biləsuvar • Cəbrayıl • Cəlilabad • Culfa* • Daşkəsən • Füzuli • Gədəbəy • Goranboy • Göyçay • Göygöl • Hacıqabul • İmişli • İsmayıllı • Kəlbəcər • Kəngərli* • Kürdəmir • Laçın • Lənkəran • Lerik • Masallı • Neftçala • Oğuz • Ordubad* • Qax • Qazax • Qəbələ • Qobustan • Qubadlı • Quba • Qusar • Saatlı • Sabirabad • Şabran • Şahbuz* • Salyan • Şamaxı • Samux • Sədərək* • Şəki • Şəmkir • Şərur* • Siyəzən • Şuşa • Tərtər • Tovuz • Ucar • Xaçmaz • Xızı • Xocalı • Xocavənd • Yardımlı • Yevlax • Zaqatala • Zəngilan • Zərdab
Kaupungit:  Baku • Gəncə • Lənkəran • Mingəçevir • Naftalan • Nahitševan* • Şəki • Şirvan • Sumqayıt • Xankəndi • Yevlax
Tähdellä * merkityt piirikunnat ja kaupungit kuuluvat Nahitševanin autonomiseen tasavaltaan.
Molla Nəsrəddin

Molla Nəsrəddinin kansikuva vuodelta 1909: ”Voitte opettaa mitä tahansa paitsi luonnontieteitä.”
Molla Nəsrəddin oli vuosina 1906–1931 ilmestynyt azerinkielinen kuvitettu pilalehti. Sen nimi perustuu itämaisiin kansantarinoihin, joiden sankarina toimii samanniminen ovela ja sanavalmis mullah.
Lehden perustaja ja pitkäaikainen toimittaja oli kirjailija Cəlil Məmmədquluzadə. Se ilmestyi Tbilisissä kevääseen 1912 saakka sekä uudelleen vuosina 1913–1914 ja 1917. Vuonna 1921 Məmmədquluzadə julkaisi lehteä Täbrizissä. Vuodesta 1922 lähtien se ilmestyi Bakussa. Kahdeksansivuisen viikkolehden avustajina toimivat muun muassa runoilijat Sabir, Əli Nəzmi, Əliqulu Qəmküsar, näytelmäkirjailija Əbdürrəhim Haqverdiyev, säveltäjä Üzeyir Hacıbəyov ja romaanikirjailija Məmməd Səid Ordubadi. Taidokkaita pilakuvia piirsivät Tbilisissä asuneet saksalaiset Oscar Schimmerling ja Joseph Rotter sekä myöhemmin taiteilija Əzim Əzimzadə.
Voimakkaan uudistusmielinen Molla Nəsrəddin pyrki muuttamaan yhteiskuntaa satiirin keinoin. Sen vakioaiheita olivat Azerbaidžanin asema Venäjän ja Iranin puskurivyöhykkeenä, Iranin šaahien ja Venäjän tsaarien kolonialistiset asenteet, azerisivistyneistön halveksuva suhtautuminen kansallisuuteensa ja kieleensä, naisen asema patriarkaalisessa yhteiskunnassa, tavallisten ihmisten köyhyys, turvattomuus ja terveydenhoidon puute, muslimipapiston fanaattisuus ja tekopyhyys, virkamiesten korruptio, rahvaan takapajuisuus, lukutaidottomuus ja tietämättömyys. Poliittisen linjansa takia lehti joutui usein viranomaisten ja papiston vainon kohteeksi. Sillä oli suuri vaikutus Taka-Kaukasian, Iranin, Turkin ja Keski-Aasian lehdistön sekä yhteiskunnallisen ajattelun kehitykseen.
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Zorron merkki (vuoden 1974 elokuva)

| Zorron merkki> The Mark of Zorro |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Don McDougall
Käsikirjoittaja:  Brian Taggert
Tuottaja:  Rodrick Paul
Säveltäjä:  Dominic Frontiere
Kuvaaja:  Jack Woolf
Leikkaaja:  William Martin
Pääosat:   Frank Langella  Ricardo Montalban  Gilbert Roland  Yvonne De Carlo  Louise Sorel 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  20th Century Fox Television American Broadcasting Company
Kesto:  78 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Zorron merkki (engl. The Mark of Zorro) on vuonna 1974 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen seikkailuelokuva. Brian Taggertin käsikirjoittamassa ja Don McDougalln ohjaamassa elokuvassa Zorroa esittää Frank Langella.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Frank Langella  | … |  Don Diego / Zorro   |
|  Ricardo Montalban  | … |  kapteeni Esteban   |
|  Gilbert Roland  | … |  Don Alejandro Vega   |
|  Yvonne De Carlo  | … |  Isabella Vega   |
|  Louise Sorel  | … |  Inez Quintero   |
Aiheesta muualla

Zorron merkki Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Whitehorse

| Whitehorse |
| --- | --- |
 Yukonjoki ja Whitehorsen keskustaa
 Whitehorse
 Koordinaatit: 60°43′00″N, 135°03′00″W 
Valtio:  Kanada
Territorio:  Yukon
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  416,54 km²
Väkiluku (2016):  25 085
 – Väestötiheys:  60,2 as./km²
 
 www.city.whitehorse.yk.ca 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Whitehorse on Kanadan Yukonin territorion pääkaupunki. Vuoden 2016 väestönlaskennan mukaan sen asukasluku oli 25 085.
Maantiede

Whitehorse sijaitsee Alaska Highway -tien varrella noin 87 kilometrin päässä Brittiläisen Kolumbian rajasta Yukonjoen länsirannalla noin 600 metriä leveässä jokilaaksossa.
Historia

Ennen eurooppalaisten siirtolaisten saapumista Whitehorsen aluetta asuttivat Pohjois-Amerikan alkuperäiskansat. Arkeologisissa tutkimuksissa on löydetty merkkejä ihmisistä Whitehorsessa 2 500 vuoden takaa. Tuolloiset asukkaat lienevät olleet Whitehorsen ja sen lähialueen nykyisten heimojen, kuten tlingitien, tagishien ja tutchonien esi-isiä.
Klondiken kultaryntäyksen aikana Whitehorsesta tuli merkittävä pysähdyspaikka. Se sijaitsee Yukon-joen kohdassa, jossa jokea pitkin matkaavien on ohitettava Miles Canyon ja the Whitehorse Rapids. Nimensä Whitehorse on saanut mahdollisesti joen koskien vaahtopäistä, jotka ovat ehkä muistuttaneet valkoisten hevosen harjaa. Kiinteää asutusta muodostui vuonna 1900, jolloin paikalle vedettiin rautatie. Rautatien omisti Whitehorsea kehittänyt White Pass and Yukon Route -yhtiö, joka operoi myös joella kulkeneita laivoja vuoteen 1954 saakka. Vuonna 1935 aloitti puolestaan toimintansa postiliikennettä välittänyt British Yukon Aviation -lentoyhtiö. Liikenneyhtiöt eivät kuitenkaan riittäneet kultakuumeen laannuttua, vaan Whitehorsen asukasmäärä putosi noin kahdestatuhannesta 750:n vuoteen 1941 mennessä.
Whitehorsen merkitys kasvoi jälleen toisen maailmansodan aikana. Kanadan kaakkoisosiin tuotiin 30 000 amerikkalaista ja kanadalaista työntekijää rakentamaan kiitoteitä, sekä sodan jälkeen valmistunutta Alaska Highway -maantietä. Kaupunkiin rakennettiin myös öljynjalostamo ja öljyputki Norman Wellsistä. Vuonna 1953 Yukonin territorion pääkaupunki siirrettiin Whitehorseen Dawson Citystä.
Talous

Whitehorse on kärsinyt monien alueen kaivosten sulkemisesta. Suuri Faron kaivos sulkeutui vuonna 1998. Kaivostoiminta on kuitenkin elpynyt jonkin verran 1990-luvun aikana. Nykyisin tärkeitä aloja ovat julkishallinto ja turismi. Tuhannet Alaskaan matkustavat turistit kulkevat Whitehorsen kautta. Talviturismia ajatellen kaupungissa järjestetään myös tapahtumia, kuten Yukon Quest -koiravaljakkokisat.
Väestö

Selvästi yli puolet Yukonin asukkaista asuu Whitehorsen kaupungissa. Sen asukasluku oli vuoden 2016 väestönlaskennan mukaan 25 085 ja vuoden 2011 vastaavan laskennan mukaan 23 276.
Valtaosa kaupungin asukkaista puhui vuonna 2016 äidinkielenään englantia. Englannilla oli 20 440 puhujaa ja Kanadan toisella virallisella kielellä ranskalla 1 060. Muita kuin kahta virallista kieltä puhui äidinkielenään 2 825 henkilöä. Suurin yksittäinen vieras kieli oli tagalog (730 puhujaa).
Vuoden 2016 väestönlaskennassa kysyttiin myös Kanadalaisten etnistä taustaa. Whitehorsessa suurimmat ryhmät olivat englantilaiset (7 520), kanadalaiset (6 800), skotit (6 260), irlantilaiset (5 100), saksalaiset (3 815) ja ranskalaiset (3 695). Alkuperäiskansoihin (intiaanit, inuitit ja métisit) kuului 4 530 henkilöä. Kanadassa muut kuin valkoiset ja alkuperäisasukkaat käsittäviin näkyviin vähemmistöihin kuului 2 665 henkilöä ja heistä suurin ryhmä olivat filippiiniläiset (1 045).