stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ruusukakadu
Koko ja ulkonäkö

Ruusukakadu kasvaa noin 35 cm pitkäksi ja 270–400 gramman painoiseksi. Laji on pääasiassa vaaleanpunainen. Pään töyhtö on vaaleampaa sävyä kuin muu pää, selkä, vatsa ja siipien tyvet. Muut osat siivistä ja pyrstö ovat harmaat. Nokka on sarvenvärinen, iiris tummanruskea (koiras) tai punertava (naaras) ja koivet harmaat. Nuori lintu on väreiltään aikuista himmeämpi ja sen iiris on ruskea.
Esiintyminen

Ruusukakadu elää lähes koko Australiassa alle 1 250 metrin korkeudella merenpinnasta. Tasmaniassa se on harvalukuinen. Lajin esiintymisalueen laajuus on 1–10 miljoonaa neliökilometriä, ja sen populaation koko on yli viisi miljoonaa yksilöä. Lajista tunnetaan kolme alalajia: roseicapilla Länsi- ja Pohjois-Australiassa, albiceps Tasmaniassa ja Kaakkois-Australiassa ja kuhli Pohjois- ja Itä-Australiassa.
Elinympäristö

Ruusukakadut elävät kaikkialla metsäisillä savanneilla, eukalyptusmetsissä, rannoilla ja ruohostomailla. Ne ovat yleisiä myös taajamissa, puistoissa ja puutarhoissa. Tavallisesti ne liikkuvat pareittain tai pienissä parvissa, mutta toisinaan myös satojen yksilöiden parvissa. Ne ruokailevat maassa aamuisin ja iltaisin ja viettävät päivän helteisimmät tunnit puiden ja pensaiden suojassa.
Lisääntyminen

Ruusukakadu on yksiavioinen. Pesäpuu on tavallisesti vesistön rannalla kasvava eukalyptus. Ruusukakadu tekee pesänsä puunkoloihin, jotka se verhoaa eukalyptuksen lehdillä ja munii niiden päälle 2–5, yleisimmin kolme  munaa. Haudonta-aika on 22–23 päivää ja molemmat puolisot hautovat. 6–8 viikon ikäisinä poikaset lähtevät pesästä ja emot ruokkivat niitä vielä pari-kolme viikkoa. 2–3 ensimmäistä elinvuottaan linnut viettävät suurissa parvissa.
Ravinto

Ruusukakadut syövät siemeniä, viljaa, juuria, lehtiä, silmuja sekä hyönteisiä ja niiden toukkia.
Ruususiipitulkku

| Ruususiipitulkku |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Peipot Fringillidae
Suku::  Aavikkotulkut Rhodopechys
Laji::  sanguineus
Kaksiosainen nimi
 Rhodopechys sanguineus  (Gould, 1838) 
Alalajit
 Rhodopechys sanguineus sanguineus  Rhodopechys sanguineus aliena 
Katso myös
   Ruususiipitulkku Wikispeciesissä   Ruususiipitulkku Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Ruususiipitulkku (Rhodopechys sanguineus) on paksunokkainen siemensyöjälintu.
Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on 15 cm, siipien kärkiväli 30–33,5 cm ja paino 30–50 g. Peipon kokoinen ruskean, valkoisen ja mustan kirjava pikkulintu, jonka siivillä, pyrstössä ja yläperässä vaaleanpunaista tai ruusunpunaista väriä. Nokka on paksu, vaaleanruskea. Sukupuolet ovat muuten samanvärisiä mutta koiras on juhlapuvussa kirkkaamman värinen. Nuoren linnun värit ovat himmeämmät. Äänet tuovat mieleen kangaskiurun äänen.
Esiintyminen

Alalaji sanguineus esiintyy paikkalintuna Turkissa, ja paikoin Lähi-idässä sekä niistä itään läntiseen Kiinaan. Marokon Atlasvuoristossa esiintyy alalaji aliena. Euroopan populaation koko on 600 000–1 800 000 yksilöä ja lajin kanta on elinvoimainen. Lajia ei ole tavattu Suomessa.
Elinympäristö

Pesimäaikana laji elää korkealla vuoristossa 1 700–3 300 metrin korkeudella, joskus alempana. Se viihtyy kasvittomilla jyrkillä rinteillä. Talveksi se laskeutuu alemmas.
Lisääntyminen

Pesä on maassa kivenkolossa, pensaan tyvellä, jyrkänteen hyllyllä tai ruohomättäässä. Munia on 4–5 ja muna painaa 3,1–3,5 g. Naaras hautoo 13–15 päivää. Naaras lämmittää pieniä poikasia, kunnes ne ovat noin 10 päivän ikäisiä. Molemmat puolisot ruokkivat ja hoitavat poikasia, jotka ovat lentokykyisiä noin 2-viikkoisina.
Ravinto

Ruohokasvien siemenet, lisääntymisaikana syö myös jonkin verran selkärangattomia.
Erkki Ruuhinen

Erkki Ruuhinen 2009.
Erkki Ruuhisen suunnittelema useasti palkittu Poriginal Jazz -juliste 1985, copywriter Jukka Sorjo-Smeds.
Erkki Ruuhisen suunnittelema Jörn Donnerin Mustaa valkoisella -elokuvan palkittu  juliste 1968.
Erkki Ruuhisen ja Pekka Råmanin suunnittelema juliste, hopeamitali Varsova Poster Biennale 1972 ja Brno 1974.
Erkki Ruuhinen (s. 3. syyskuuta 1943 Toivakka) on suomalainen graafinen suunnittelija ja art director. Ruuhinen on suunnitellut liikemerkkejä, logotyyppejä ja visuaalisen yrityskuvan uudistusprojekteja (corporate identity) sekä visuaalisen yrityskuvan uudistamiseen liittyvää aineistoa: käyttösovelluksia, painotuotteita, pakkauksia, julisteita, julkisivuja, mainosvaloja, mainontaa, nettisivuja, visuaalisen yrityskuvan ohjausjärjestelmiä, esitteitä ja vuosikertomuksia. Päivätyönsä ohessa Erkki Ruuhinen on myös suunnitellut elokuva- ja kulttuurijulisteita, kirjanpäällyksiä sekä typografisia ja kalligrafisia tuotteita - ja osallistunut aktiivisesti koko uransa ajan sekä kotimaisiin että kansainvälisiin kilpailuihin ja näyttelyihin.
Ruuhinen on yksi Suomen kansainvälisesti tunnetuimmista ja palkituimmista graafisista muotoilijoista. Hänen työtään on julkaistu monissa monissa kansainvälisissä kirjoissa ja ammattilehdissä. Erkki Ruuhinen on monitaitoinen suunnittelija, joka on saanut erilaisista töistään ammatillisia tunnustuksia ja palkintoja pitkällä urallaan yli 150, ja niistä yli puolet kansainvälisistä kilpailuista.
Ruuhinen toimi muotoilun taiteilijaprofessorina viisivuotiskauden 1996–2001. 
Hänet valittiin Joutsan kunnanvaltuustoon Kokoomuksen ehdokkaana vuoden 2008 vaaleissa ja hän toimi kunnanvaltuuston varapuheenjohtajana sekä kehittämistyöryhmän pyheenjohtajana.  Hän erosi Joutsan valtuustosta ja Kokoomuksesta tammikuussa 2011. Ruuhinen on ollut New Yorkin Type Directors Clubin jäsen vuodesta 1986.
Ura

Erkki Ruuhinen aloitti opintonsa Mainosgraafikkojen koulussa vuonna 1964 ja opetti samaan aikaan 1964–1965 kalligrafiaa Helsingin suomenkielisessä työväenopistossa. Ennen ammattiopintoja hän työskenteli muun muassa Yleisradion TV1:n studiossa graafikkona ja tv-ohjelmien nimien, logojen ja typografian suunnittelijana. Uransa alkuvuosina Ruuhinen työskenteli 1968–1975 mainostoimisto SEKissä suunnittelijana sekä 1975–1983 Suomen business-to-business-mainonnan pioneeriyrityksessä Anderson & Lembke Oy:ssä suunnittelijana ja osakkaana. Hän toimi graafisen suunnittelun ammattilaisten järjestön Grafian hallituksen puheenjohtajana 1969–1970 ollessaan vain 25-vuotias. Vuonna 1983 hän avasi Helsingissä visuaalisen yrityskuvan suunnitteluun erikoistuneen toimiston Erkki Ruuhinen Oy (Erkki Ruuhinen Design)  toimien sen luovana johtajana ja hallituksen puheenjohtajana. Ruuhinen lopetti yrityksensä ja aktiivisen suunnittelutyön vuonna 2011 täytettyään 68 vuotta. Ruuhinen on luennoinut visuaalisen yrityskuvan, viestinnän ja markkinoinnin integroinnista (design management) alan oppilaitoksissa (mm. Taideteollisessa korkeakoulussa, sekä Lahden ja Vantaan muotoiluinstituutissa ja Jyväskylän yliopistossa) ja alan koulutustilaisuuksissa. Hän on toiminut myös useiden ammatillisten suunnittelukilpailujen tuomaristojen jäsenenä ja puheenjohtajana.
Hän on ollut perustamassa Suomeen Vuoden huiput -kilpailua, Vuoden parhaat kampanjat -kilpailua ja Vuoden graafikon valintaa. Ruuhinen organisoi myös Hyvän typografian päivä -nimisen seminaarin, joka järjestettiin 1980-luvulla vuosittain Helsingissä typografiasta (typographic design) kiinnostuneille suunnittelijoille. Taiteilijaprofessorikautenaan hän suunnitteli yhdessä Arja Hörhammerin ja Juhani Salovaaran kanssa Find-muotoilunäyttelyn, joka avattiin samalla hetkellä 2.2.2000 kaikissa Euroopan kulttuuripääkaupungeissa, joita oli millenniumin kunniaksi yhdeksän: Helsinki, Reykjavik, Avignon, Bergen, Bologna, Bryssel, Krakova, Praha ja Santiago de Compostela.
Ruuhinen valittiin vuonna 1985 tuolloin ensimmäistä kertaa jaetun Vuoden graafikko -tunnustuksen saajaksi. Vuoden huiput -kilpailussa vuonna 1986 Ruuhinen palkittiin kilpailun pääpalkinnolla platinahuipulla numero 2. Tasavallan presidentti Martti Ahtisaari nimitti Ruuhisen muotoilun taiteilijaprofessoriksi, lasimuotoilija Oiva Toikan jälkeen, vuonna 1996 ensimmäisenä graafisen muotoilun edustajana Suomessa. Ruuhinen on saanut ansioistaan myös Muotoilun valtionpalkinnon kaksi kertaa 1969 ja 1989, sekä Pro Vinlandia -mitalin 2017.
Ruuhinen on osallistunut vuodesta 1966 alkaen graafista suunnittelua, julisteita, typografiaa ja kalligrafiaa esitteleviin näyttelyihin Euroopassa, USA:ssa, Japanissa ja Australiassa. Hänen suunnittelemia julisteita sekä typografisia ja kalligrafisia töitä on useiden ulkomaisten museoiden kokoelmissa.. Ruuhinen on lahjoittanut julistearkistonsa ja elämäntyönsä säilytettäväksi Lahden visuaalisten taiteiden museo Malvan sekä Suomen elinkeinoelämän keskusarkiston / Designarkiston kokoelmiin sekä osan kirjastostaan, yli 200 teosta, Malvan (Lahden Julistemuseon) kirjastolle.
Ura > Suunnitteluprojekteja

Ruuhinen on suunnitellut Keskon neljän päivittäistavaraketjun, K-Citymarket, K-Supermarket, K-Market ja K-Lähikauppa, visuaalisen uudistuksen vuosina 1993–1994 sekä visuaalisen yritysidentiteetin muun muassa seuraaville yrityksille: Eläkevakuutusyhtiö Ilmarinen, Labsystems Oy, Orion Diagnostica, Helsingin vesilaitos, Marja Kurki Design, Tiedekeskus Heureka, Tamperetalo, ValtraValmet, Finepress Oy, Expomark, FinnMesco sekä Jyväskylän ammattiopisto.
Ruuhinen on suunnitellut julisteet, logot ja esittelyaineiston lähes kaikkiin Jörn Donnerin ohjaamiin tai tuottamiin elokuviin. Elokuvajulisteista laajimman kansainvälisen levityksen ja huomion ovat saaneet osakseen Ingmar Bergmanin Oscar-palkitun elokuvan Fanny ja Alexander kaksi julistetta vuodelta 1982. Ruuhisen suunnitteleman julisteparin ja elokuvan nimilogon pohjalta on tehty kymmeniä versioita eri puolilla maailmaa. Ruuhisen suunnittelemat elokuvajulisteet ovat voittaneet kansainvälisissä julistekilpailuissa harvinaisen paljon palkintoja; USA:ssa ja Kanadassa 17 ja kotimaisissa kisoissakin 12, (Ruuhisen nettijulkaisu Posters, julistepalkintoja yhteensä 68, joista 21 Vuoden Parhaat Julisteet -kilpailussa, sivut 212–213.)
Elokuvajulisteita

Erkki Ruuhinen on suunnitellut julisteet seuraaviin elokuviin:
Lapualaismorsian, 1967, ohjaaja Mikko Niskanen, tuotanto Jörn Donner Productions, FJ-Filmi Oy.
Lamiel, 1967, ohjaaja Jean Aurel, tuotanto Rome-Paris Films, Films Copernic.
Kuuma kissa?, 1968, ohjaaja Erkko Kivikoski, tuotanto FJ-Filmi Oy.
Punahilkka, 1968, ohjaaja Timo Bergholm, tuotanto Jörn Donner Productions, FJ-Filmi Oy.
Mustaa valkoisella, 1968, ohjaaja Jörn Donner. tuotanto Jörn Donner Productions, FJ-Filmi Oy.
Asfalttilampaat, 1968, ohjaaja Mikko Niskanen, tuotanto FJ-Filmi Oy.
Sixtynine 69, 1969, ohjaaja Jörn Donner, tuotanto Jörn Donner Productions, FJ-Filmi Oy.
Naisenkuvia, 1970, ohjaaja Jörn Donner, tuotanto Jörn Donner Productions, FJ-Filmi Oy.
Anna, 1970, ohjaaja Jörn Donner, tuotanto Stockholm Film Ab, Jörn Donner Productions, FJ-Filmi Oy.
Pilvilinna, 1970, ohjaaja Sakari Rimminen, tuotanto FJ-Filmi Oy.
Mannerheim Suomen marsalkka, 1968, ohjaaja Kari Uusitalo, tuottaja Risto Orko Suomi Filmi Oy.
Perkele! Kuvia Suomesta 1972, ohjaajat Erkki Seiro, Jaakko Talaskivi ja Jörn Donner, tuotanto FJ-Filmi Oy.
Hellyys, 1972, ohjaaja Jörn Donner, tuotanto Jörn Donner Productions Oy.
Laukaus tehtaalla, 1973, ohjaaja Erkko Kivikoski, Jörn Donner Productions Oy.
Tre scenes med Ingmar Bergman, 1976, ohjaaja Jörn Donner, tuotanto Jörn Donner Productions Oy.
Yön sylissä, (Hemåt i natten), 1977, ohjaaja Jon Lindström, tuotanto SFI Svenska Filminstitutet.
Tabu, 1977, ohjaaja Vilgot Sjöman, tuotanto SFI Svenska Filminstitutet.
Carmen Jones, 1978, ohjaaja Otto Preminger, tuotanto 20th Century Fox.
Herra Puntila ja hänen renkinsä Matti, 1979, ohjaaja Ralf Långbacka, tuotanto Reppufilmi Oy.
Miestä ei voi raiskata, 1978, ohjaaja Jörn Donner, tuotanto Jörn Donner Productions Oy.
Erkki Ruuhisen suunnittelema Jörn Donnerin Naisenkuvia -elokuvan palkittu juliste 1969.Tulipää, 1980, ohjaajat Pirjo Honkasalo ja Pekka Lehto, tuotanto P-Kino Oy.
Korpinpolska, (Raven's Dance), 1980, ohjaaja Markku Lehmuskallio, tuotanto Sveriges Television Luleå.
Yhdeksän tapaa lähestyä Helsinkiä, 1982, ohjaajat Pekka Lehto, Pirjo Honkasalo ja Jörn Donner.
Fanny & Alexander, 1982, ohjaaja Ingmar Bergman, tuotanto SFI Svenska Filminstitutet.
Jäähyväiset, (Avskedet), 1982, ohjaaja Tuija Maija Niskanen, tuotanto SF Svensk Filmindustri Ab.
Skierri – vaivaiskoivujen maa, 1982, ohjaaja Markku Lehmuskallio, tuotanto Giron-Filmi Oy.
250 grammaa, (250 grammes a radioactive testament), 1983, ohjaajat Pirjo Honkasalo ja Pekka Lehto.
Rakkauselokuva, 1984, ohjaaja Anssi Mänttäri, tuotanto Reppufilmi Oy.
Viimeiset rotannahat, 1984, ohjaaja Anssi Mänttäri, tuotanto Reppufilmi Oy.
Dirty Story, 1984, ohjaaja Jörn Donner, tuotanto Jörn Donner Productions Oy ja SFI Svenska Filminstitutet.
Angelan sota, 1984, ohjaaja Eija-Elina Bergholm, tuotanto Jörn Donner Productions Oy.
Riisuminen, 1986, ohjaaja Lauri Törhönen, tuotanto Jörn Donner Productions Oy.
Ameriikan raitti, 1990, ohjaaja Lauri Törhönen, tuotanto Jörn Donner Productions Oy.
Palkinnot ja tunnustukset

Muotoilun valtionpalkinto 1969, 1989
Vuoden Parhaat Julisteet -kilpailu 1968, 1969, 1970, 1971, 1972, 1973, 1976, 1978, 1979, 1980, 1981, 1982, 1983, 1984, 1985, (jossa on palkittu yhteensä 21 Erkki Ruuhisen suunnittelemaa julistetta)
Hopeamitali, Brnon julistebiennale 1970, 1974
Hopeamitali, Varsovan julistebiennale 1972
Kultamitali, Rizzoli Advertising Competition, Milano, 1972
Film Expo Awards, Ottawa, 1972, palkittiin viisi  elokuvajulistetta.
Tukholma, Scanstar, Pohjoismaisen pakkaussuunnittelukilpailun palkinto 1973 Iittalan pakkaussarjalle.
Kulta-, hopea ja pronssimitalit 1975 sekä hopeamitalit 1977 ja 1979, Lahden kansainvälinen julistebiennale
Communication Arts Awards, Palo Alto, 1978
New Clio Awards, New York, 1979, 1980, 1982, 1983
Type Directors Club Awards, New York, 1982, 1983, 1984, 1985
Vuoden Parhaat Kampanjat -kilpailu, vuoden vientikampanja 1983
Vuoden graafikko, Grafia 1985
Platinahuippu, elämäntyöpalkinto, Vuoden huiput -kilpailu 1986, ja noin 40 palkintoa samassa kilpailussa 1980–90
Vuoden eurooppalainen pankkikortti, Frankfurt, 1992.
Taiteilijaprofessori 1996–2001
Erkki Ruuhisen suunnittelema juliste Punaisen Ristin katastrofiavulle, Brnon Biennalen hopeamitali 1970.Pro Finlandia -mitali 2017
Aiheesta muualla

Ruuhinen.fi/
Designer.fi
Erkkiruuhinen.fi
International Exhibition of Calligraphy: Erkki Ruuhinen Biography (Arkistoitu – Internet Archive)
Lisätietoja suunnittelijasta  https://www.designisthinking.fi/ruuhinen
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Taiteenala:  RKD Artists  ULAN 
Erkki Ruuhisen suunnittelemia logoja ja yritystunnuksia.
Erkki Ruuhisen suunnittelemat Ingmar Bergmanin Fanny & Alexander -elokuvan palkitut  julisteet 1982.
Kynsimöt

| Kynsimöt |
| --- | --- |
 Lapinkynsimö (Draba lactea)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Brassicales
Heimo::  Ristikukkaiskasvit Brassicaceae
Suku::  Kynsimöt Draba  L.
Katso myös
   Kynsimöt Wikispeciesissä   Kynsimöt Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kynsimöt (Draba) on ristikukkaiskasveihin (Brassicaceae) kuuluva kasvisuku, johon kuuluu noin 300 lajia. Suurin osa lajeita esiintyy pohjoisella pallonpuoliskolla.
Kynsimöt ovat monivuotisia tai joskus harvoin yksivuotisia, pienikokoisia kasveja. Ne ovat useimmiten karvaisia, lyhytvartisia ja lehtiruusukkellisia. Lehdet ovat ehyitä tai hammaslaitaisia. Kukat ovat useimmilla lajeilla valkoisia, joillakin myös keltaisia. Siemenet kehittyvät lyhyissä, litteissä, soikeissa ja lyhytotaisissa liduissa.
Kynsimölajeja on toisinaan vaikea erottaa toisistaan ennen litujen kehittymistä. Useat lajit myös risteytyvät keskenään.
Lajit

Suomessa tavattavia kynsimöiden sukuun kuuluvia lajeja ovat:
harmaakynsimö (Draba incana)
idänkynsimö (Draba cinerea)
isokynsimö (Draba daurica)
kalliokynsimö (Draba norvegica)
keltakynsimö (Draba nemorosa)
kultakynsimö (Draba alpina)
lapinkynsimö (Draba lactea)
lumikynsimö (Draba nivalis)
siperiankynsimö (Draba sibirica)
tunturikynsimö (Draba fladnizensis)
vallikynsimö (Draba muralis)
Lisäksi kynsimöiden sukuun voidaan lukea myös kevätkynsimö (Erophila verna, syn. Draba verna), joka on yleinen etenkin Lounais-Suomessa.
Muita Pohjoismaissa tavattavia kynsimölajeja ovat:
dovrenkynsimö (Draba dovrensis)
huiskilokynsimö (Draba corymbosa)
kalvaskynsimö (Draba oxycarpa)
karvakynsimö (Draba arctica)
lakikynsimö (Draba cacuminum )
kaitalakikynsimö (Draba cacuminum subsp. angusticarpa)
louhulakikynsimö (Draba cacuminum subsp. cacuminum)
napakynsimö (Draba micropetala)
pikkukynsimö (Draba crassifolia)
sammalkynsimö (Draba pauciflora)
takkukynsimö (Draba subcapitata)
Muita lajeja:
helokynsimö (Draba bruniifolia)
leivonkynsimö (Draba lasiocarpa)
neulakynsimö (Draba aizoides)
himalajankynsimö (Draba lanceolata)
Aiheesta muualla

Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Draba
Suomen Lajitietokeskus: Kynsimöt – Draba
Funet: Kynsimöt (Draba)
ITIS: Draba (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Draba (englanniksi)
Flora of China: Draba (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q157381  Wikispecies: Draba  APDB: 190314  APNI: 67133  BioLib: 39142  CoL: C6ZMJ  EoL: 37730  EPPO: 1DRBG  FNA: 110884  FoAO2: Draba  FoC: 110884  GBIF: 7473187  GRIN: 3959  iNaturalist: 55824  IPNI: 12547-1  IRMNG: 1083704  ITIS: 22844  NBN: NHMSYS0000458149  NCBI: 87301  NZOR: 559fd119-79e6-476d-bc7b-ac5a78d495a5  Open Tree of Life: 745922  PLANTS: DRABA  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:60436423-2  Tropicos: 40035448  VASCAN: 1108  WFO: wfo-4000012494  WoRMS: 426047
Rutajärvi (Urjala)

| Rutajärvi |
| --- | --- |

Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Urjala
Koordinaatit:  61°04′00″N, 23°27′30″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Tarpianjoen valuma-alue (35.28)
Laskujoki:  Urjalankylän joki
Järvinumero:  35.286.1.004
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  99,6  m 
Rantaviiva:  38 km
Pinta-ala:  10,9794 km2 
Tilavuus:  95 304 900  m3 
Keskisyvyys:  8,2 m
Suurin syvyys:  28 m
 fiRutajärvi 
Rutajärvi on Kokemäenjoen vesistöön kuuluva järvi eteläisellä Pirkanmaalla Urjalassa. Järven vanha nimi on Airanne. Nykyinen nimi on vakiintunut käyttöön 1600-luvulla.
Vesireitti

Nuuta-, Ruta- ja Kortejärvi muodostavat etelästä pohjoiseen virtaavan vesireitin. Tämä vesireitti kerää suurimman osan Urjalan alueen vesistä.
Nuutajärveen laskee etelästä Ihanajokea pitkin Kivijärven, Vähäjärven ja Matkunjärven muodostama reitti, johon yhtyy lännestä Särkijärvi. Lännestä Mustanojaa pitkin Nuutajärveen laskevat Iso ja Vähä Mustajärvi sekä Valajärvi. Nuutajärvi laskee Nuutajokea pitkin Rutajärveen.
Rutajärveen laskee idästä Kokonjärven, Lahmajärven ja Hirsjärven muodostama reitti Kolkanjokea pitkin. Sen alajuoksulle lähelle Urjalan keskustaajamaa jää kuivatettu Vanhajärvi.
Rutajärvestä vedet laskevat edelleen Urjalankylän jokea Kortejärveen, mistä vedet purkautuvat Tarpianjokea myöten Jalantijärveen ja edelleen Vanajaveden reittiin.
Urjalan asutus on vanhastaan keskittynyt näiden vesistöjen varsille ja vesistöjen ympärille syntyi Urjalan pitäjäkin aluksi keskuksenaan Rutajärven- Kortejärven välinen alue. Nuuta- ja Rutajärven väliselle kannakselle syntyi Nuutajärven taajama ja Nuutajärven lasitehdas.
Säännöstely

Järviketjua on laskettu useassa vaiheessa. Nykyiset vedenjuoksutukset ja korkeudet perustuvat vuoden 1943 laskusuunnitelmaan ja 1983 annettuihin selventäviin määräyksiin. Vedenkorkeutta säädellään Kortejärven alapuolella Nokoorin padolla. Urjalankylän joessa on lisäksi kynnys, joka estää veden hallitsemattoman purkautumisen Rutajärvestä Kortejärveen.
Saaret ja rannat

Saaria Rutajärvellä on neljä kookasta sekä kymmenkunta pienempää. Suurimmat saaret Vohlissaari, Heinussaaret ja Kalliosaaret sijaitsevat järven itäosassa. Pieniä saaria sekä kallioluotoja on rantojen läheisyydessä sekä järven länsilaidalla.
Järveä halkovat luode–kaakko-suuntaiset kallioperän rakenteet. Erityisen selvästi tämä näkyy Lielahden, Ratalahden, Kajaniemen ja Niemelän niemen muodoissa.
Rutajärven rannat ovat pääosin kivikkoiset ja kallioiset, etenkin sen lounais- ja etelärannat ovat erityisen jylhiä. Ratalahdesta kohoaa komea Kormuntinvuori noin 50 metriä vedenpinnan yläpuolle. Itärannalla sijaitsee muinainen linnavuori. Kallioisia rantoja ympäröi usein moreenipeite, alavammilla seuduilla maaperä on yleensä savea.
Vesi

Rutajärvi on ruskean sävyinen rehevähkö järvi, jonka veden laatu on yleisluokaltaan tyydyttävä. Veden ph on normaali, ajoittain esiintyy happivajausta ja lisääntyvässä määrin leväesiintymiä. Uudessa pintavesien ekologisessa ja kemiallisessa luokituksessa Rutajärvi kuuluu luokkaan hyvä. Järven vesitilavuus on noin 95 kuutiohehtometriä.
Kalasto

Rutajärvellä suoritettiin vuonna 2005 koekalastus.
Saalis jakaantui kappalemäärän mukaan seuraavasti:
Pasuri  26 %
Särki   22 %
Ahven   21 %
Sulkava 10 %
Kiiski   8 %
Kuha     5 %
Kuore    3 %
Lahna    2 %
Hauki, made, sulkava kukin 1%
Painon mukaan kokonaissaalis oli:
Kuha 10,59 kg
Pasuri 9,8
Ahven 8,8
Särki 8,17
Made 2,39
Lahna 2,2
Muut 5,26
Särkikaloja on 62,3 % kappalemäärästä ja 49,8 % painosta. Hauen osuus on liian pieni todelliseen tilanteeseen verrattuna.
Kasvillisuus ja suojelu

Kankaanpään ranta-alueet järven itäpäässä, SL 308, on suojeltu.
Rutajärveltä on esitetty julkisesti esiintymähavainnot seuraavista perinnebiotoopeista:
rantalitukka, Cardamine parviflora
pohjanpussisammal, Marsupella sphacelata (Gieseke ex Lindenb.) Dumort
Kajaniemessä on kartoitettu arvokkaita kalliojyrkänteiden alapuolisia lehtoja ja korpia.
Aiheesta muualla

Nuuta-, Ruta- ja Kortejärven suojeluyhdistys ry
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Rutajärvi, Valajärvi ja Nuutajärvi
Nokoorin säännöstelypato
Vohlissaaren kallio.
Topi ja Panu

| Topi ja Panu> Toopy and Binoo |
| --- | --- |
Tyyli:  Animaatio
Perustuu:  Dominique Jolinin kirjoittamiin Toupie et Binou-kirjoihin
Pääosissa:  Frank Meschkuleit
Alkuperämaa:   Kanada
Alkuperäiskieli:  englanti, ranska
Verkko:   Treehouse TV Télé-Québec TVP1  MTV Juniori
Aiheesta muualla
IMDb
Topi ja Panu on kanadalainen lastensarja, jossa esiintyvät Topi-hiiri ja Panu-kissa. Heidän yleinen toimensa oli muiden eläinten auttaminen keksimällä heille leikkejä. Topilla ja Panulla on erityinen kyky lentää muiden eläinten luo ja takaisin.
Suomessa sarjaa esitettiin MTV Juniorilla ohjelmien välissä. Ohjelma loppui vuoden 2010 joulukuussa. Sarja palaa uuteen lastenkanavaan vuonna 2030 The Television Kids Channel.