stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Valtatie 26
Tiehankkeita

Tietä on suunniteltu parannettavaksi vuoteen 2030 mennessä useassa vaiheessa muun muassa tietä leventämällä, rakentamalla ohikulkuteitä taajamien ohi, ohituskaistoja rakentamalla sekä liittymiä, kevyen liikenteen olosuhteita, pohjavesisuojausta ja meluntorjuntaa parantamalla. Koko hankkeen kustannusarvio kesäkuun 2005 kustannustasossa on 49 miljoonaa euroa.
Kesällä 2017 tie päällystettiin kokonaan uudelleen ja kesällä 2018 tielle rakennettiin kaksi kilometrin pituista ohituskaistaa.
Valtakunta (Eero Koivistoisen albumi)

| Valtakunta Eero Koivistoinen |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1968
 Julkaistu: joulukuussa 1968
 Formaatti: LP, CD
 Tyylilaji: jazz, psykedeelinen rock, pop, progressiivinen rock
 Levy-yhtiö: Otava
Eero Koivistoisen muut julkaisut
|   | Valtakunta 1968 | Odysseus 1969 |
Valtakunta on vuonna 1968 julkaistu Eero Koivistoisen albumi. Koivistoinen on säveltänyt ja sovittanut kappaleet. Levyn tekstit ovat Pentti Saarikosken, Tuomas Anhavan, Hannu Mäkelän ja Jarkko Laineen runoja.
Koivistoinen itse soittaa levyllä tenorisaksofonia, pianoa ja vibrafonia. Lisäksi hän johtaa orkesteria. Levyllä soittaa Koivistoisen lisäksi joukko tunnettuja suomalaisia muusikoita ja kappaleilla laulavat Eero Raittinen, Vesa-Matti Loiri, Eero Koivistoinen ja Seija Simola.
Levystä julkaistiin CD-versio vuonna 1995. CD-versio sisältää lisäksi neljä vuonna 1988 nauhoitettua kappaletta, joilla laulavat Sakari Kuosmanen, Maarit Hurmerinta ja Pepe Ahlqvist. Myös CD-version kansi poikkeaa alkuperäisestä.
Kappaleet

Alkusoitto – 1.12
Kentauri – 1.14 (runo Pentti Saarikoski, laulu Eero Raittinen)
Vorwärts – 3.56 (runo Pentti Saarikoski, laulu Vesa-Matti Loiri)
Lennosta kii! – 5.22 (runo Jarkko Laine, laulu Eero Raittinen)
Kolme runoa – 1.28 (runot Tuomas Anhava, lausunta Eero Koivistoinen)
Pientä peliä urbaanissa limousinessa – 6.02 (runo Jarkko Laine, laulu Eero Raittinen)
Kello kuusi – 3.27 (runo Hannu Mäkelä, laulu ja lausunta Eero Raittinen)
Television ohjelma on loppunut – 3.31 (runo Pentti Saarikoski, lausunta Eero Koivistoinen)
Kerran ei ollut valtakuntaa – 4.29 (runo Tuomas Anhava, laulu Eero Raittinen)
Hiljainen hetki – 4.30 (runo Hannu Mäkelä, laulu Seija Simola)
Tuutulaulu – 1.58 (runo Tuomas Anhava, laulu Seija Simola)
Pientä peliä urbaanissa limousinessa (CD-bonus, 1988) – 6.27 (runo Jarkko Laine, laulu Sakari Kuosmanen)
Kentauri (CD-bonus, 1988) – 3.34 (runo Pentti Saarikoski, laulu Sakari Kuosmanen)
Neito (CD-bonus, 1988) – 5.02 (runo Väinö Kirstinä, laulu Pepe Ahlqvist)
Vuokrakasarmin tyttö (CD-bonus, 1988) – 4.46 (runo Jarkko Laine, laulu Maarit)
Muusikot 1968:

Juhani Aaltonen – huilu, alttosaksofoni [2, 3, 5, 7, 8, 9]
Kaj Backlund – trumpetti [3, 8]
Matti Bergström – sähköbasso [4]
Antero Jakoila – sitar [7]
Eero Koivistoinen – piano [4], tenorisaksofoni [2, 8, 9, 12, 13], vibrafoni [7]
Matti Koskiala – rummut [3, 8]
Reino Laine – rummut [10, 11]
Pekka Leander – pasuuna [2, 3, 8, 9]
Erkki Lipponen – pasuuna [2, 3, 8, 9]
Eero Ojanen – piano [1, 2, 4, 6, 7, 9, 10, 11]
Seppo Paakkunainen – huilu [1], baritonisaksofoni [2, 3, 8, 9]
Raimo Pesonen – tuuba [3, 8]
Esa Pethman – huilu [10, 11]
Heikki Sarmanto – piano [5, 8]
Pekka Sarmanto – basso, sähköbasso [1–3, 5–11], viulu [5]
Hasse Walli – sähkökitara [2, 4, 6, 9]
Ronnie Österberg – rummut [2, 4, 6, 7, 9]
Muusikot 1988:

Mongo Aaltonen – lyömäsoittimet [12–15]
Yamar Cham – tama, puhuva rumpu [13]
Seppo Kantonen – piano, syntetisaattori [12–15]
Eero Koivistoinen – tenorisaksofoni [12, 13]
Jarno Kukkonen – sähkökitara [12–15], solo [12]
Anssi Nykänen – rummut [12–15]
Jarmo Savolainen – syntetisaattori [12, 13, 15]
Jukka Tolonen – sähkökitara [12–15]
Heikki Virtanen – sähköbasso [12–15]
Kirjallisuutta

Dimery, Robert (toim.): 1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään.  ((1001 Albums You Must Hear Before You Die, 2006.) Suomalaisen laitoksen päätoimittaja Jake Nyman. Kääntäjät: Esa Kuloniemi ym)  Helsinki:  WSOY, 2010.  ISBN 978-951-0-36217-4
Aiheesta muualla

http://www.phinnweb.org/retro/garage/finland/valtakunta/
Valtatie 10

Valtatie 10 on Turusta Forssan kautta Hämeenlinnan Tuulokseen johtava valtatie. Tie on osa Turun ja Lahden välistä itä–länsi-suuntaista, Varsinais-Suomea ja Hämettä halkovaa reittiä. Tien pituus on 167 kilometriä.
Tie on kaksikaistainen lukuun ottamatta Turussa ja Hämeenlinnassa sijaitsevia lyhyitä nelikaistaisia osuuksia.
Tie kulkee seuraavien kuntien kautta: Turku – Kaarina – Lieto – Marttila – Koski Tl  – Somero – Ypäjä – Jokioinen – Forssa – Tammela – Hämeenlinna.
Historiallisesti valtatie 10 noudattaa läheisesti keskiaikaisen Hämeen Härkätien linjausta. Sitä voidaan pitää valtatie 1:n (Suuri rantatie) ohella Suomen vanhimpana maantienä.
Tien Hämeenlinnan ja Tuuloksen välinen osuus kuuluu yleiseurooppalaiseen TERN-tieverkkoon.
Historia

Turun ja Hämeenlinnan välillä on kulkenut Hämeen Härkätieksi kutsuttu tie jo keskiajalla. Vuoden 1938 numerointijärjestelmässä tie ja sen jatke Tuulokseen saivat  numerokseen 10. Härkätie on vieläkin suurimmalta osaltaan ajoneuvoliikenteen käytössä. Turusta Koskelle Tl tie kulki varsin lähellä nykyistä tielinjausta, mutta sieltä reitti jatkui Somerolle ja edelleen Tammelan Portaan kautta Renkoon ja edelleen Hämeenlinnaan.
Turusta Hämeenlinnaan rakennettiin uusi valtatie pääosin 1950-luvulla, joskin osuudet Rengosta Hämeenlinnaan ja Hämeenlinnasta Tuulokseen valmistuivat osin vasta 1960-luvulla. Tienumero 10 siirrettiin tälle uudelle tielle, ja vanha Hämeen Härkätie jäi sivutieksi, jonka eri osilla on nykyisin kymmenkunta eri tienumeroa. Lietsan lounaispuolella Rengossa ja Vanhalinnan kohdalla Liedossa tie on merkitty museotieksi.
1970-luvulla valmistui Hämeenlinnan eteläinen ohitustie, jota pitkin tie linjattiin Vanajaveden ja Katumajärven välistä Vanajan kirkon ohitse.
Vuosina 2008–2010 valtatietä 10 parannettiin Ypäjän ja Tammelan välillä mm. parantamalla liittymiä ja rakentamalla tievalaistusta.
Tiehankkeet

Valtateitä 10 ja 12 on suunniteltu parannettavaksi vuoteen 2030 mennessä yhteysvälillä Hämeenlinna–Tuulos–Lahti rakentamalla eritasoliittymä, ohituskaistoja ja nelikaistaista tietä. Koko hankkeen kustannusarvio joulukuun 2004 kustannustasossa on noin 140 miljoonaa euroa.
Kaikki tasoliittymät muutettaisiin eritasoliittymiksi, ja valtatie rakennettaisiin nelikaistaiseksi Hämeenlinnan kaupungin alueella.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Valtatie 10 Wikimedia Commonsissa
Liittymät Turusta Tuulokseen
}}
Suunnitellut liittymät Liedon ohikulkutiellä
Suunnitellut liittymät osuudella Hämeenlinna–Tuulos
Välimatkataulukko
| (km) | Turku |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Forssa | 85 | Forssa |  |  |  |
| Hämeenlinna | 139 | 54 | Hämeenlinna |  |  |
| Tuulos | 165 | 80 | 26 | Tuulos |  |
| Lahti | 215 | 130 | 76 | 50 | Lahti |
Valtatiet 1–29
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   
   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
Tie Auranlaaksossa  Kaarinassa
Valtatie 14

Tie Punkaharjun vesitornista nähtynä.
Valtatie 14 on itä–länsisuuntainen Saimaan vesistöalueen halkaiseva Juvalta Savonlinnan ja Punkaharjun kautta Parikkalan Särkisalmelle johtava valtatie. Tien pituus on 118 kilometriä. Tie on Savonlinnassa sijaitsevaa lyhyttä nelikaistaista osuutta lukuun ottamatta kaksikaistainen. Savonlinnan keskustan itäpuolella tie ylittää Kyrönsalmen, jossa aiemmin kulki laivaväylä. Kyrönsalmen silta oli alun perin avattava, mutta sitä ei enää avata väylän siirryttyä Laitaatsalmeen. Valtatie siirtyi Savonlinnan katuverkosta ohikulkutielle marraskuussa 2012, kun Savonlinnan ohikulkutie valmistui liikenteelle.
Tien varrella sijaitsee Punkaharju, joka on yksi tunnetuimmista suomalaisista nähtävyyksistä.
Tie kulkee Juvan, Rantasalmen, Savonlinnan ja Parikkalan kuntien alueella.
Historia

Tie Viipurista Imatran, Parikkalan ja Savonlinnan kautta Juvalle sai numeron 14 vuoden 1938 tienumerointijärjestelmässä. Tien osuus Imatralta Parikkalaan oli yhteinen valtatien 6 kanssa.
Sodan jälkeisissä alueluovutuksissa Viipurin ja Imatran välinen osuus jäi suurimmalta osaltaan luovutetulle alueelle. Tällöin valtatietä 14 lyhennettiin niin, että se tällä numerolla ulottui enää vain Parikkalasta Juvalle; Parikkalan ja Imatran välinen osuus pysyi osana valtatietä 6, kun taas Imatralta uudelle rajalle johtanut osuus menetti valtatien asemansa.
Savonlinnan länsipuolinen tieosuus on uudelleenrakennettu 1960-luvulla ja itäpuolinen pääosin 1970-luvulla. Vanha valtatien linjaus kulki Punkaharjun harjuosan kautta. Nykyisin reitti kulkee idempää Laukansaaren kautta ja harjutie on yhdystienä 4792.
Tie- ja rautatiehistoriallinen erikoisuus ovat vesistöjen ylityksiin käytetyt sillat: Punkaharjun Punkasalmessa ja Tuunaansalmessa sekä Savonlinnan Kyrönsalmessa oli yhdistetty rauta- ja maantiesilta. Kyrönsalmeen valmistui uusi maantiesilta vuonna 1968 ja Punkaharjun salmiin myöhemmin 1970-luvulla. Kyrönsalmen sillan rakenteissa havaittiin jo varhain ongelmia, ja silta korvattiin uudella vuonna 2000.
Historia > Savonlinnan ohitustie

Marraskuuhun 2012 saakka Savonlinna oli viimeisiä merkittäviä taajamia, joiden läpi kulki valtatie, ja liikenteen sujuvuudessa ja etenkin turvallisuudessa olikin vakavia ongelmia. Ohikulkutietä suunniteltiin vuosikymmeniä, mutta suunnitelmaa vastustettiin maisema-arvojen takia. Savonlinna sijaitsee kapealla kannaksella, eikä tien sijoittaminen maisemaan ole helppoa.
Savonlinnan Ohikulkutien rakentaminen alkoi syyskuussa 2009 Kyrönsalmen eteläisen sillan rakentamisella. Silta avattiin liikenteelle heinäkuussa 2011, ja tie on tältä osin nelikaistainen. Laitaatsalmen ja Ruislahden välisen osuuden rakentaminen alkoi syksyllä 2010, ja tie avattiin liikenteelle marraskuussa 2012. Rakennustöiden on määrä valmistua kesällä 2013. Kyrönsalmen kohtaa lukuun ottamatta uusi tie on kaksikaistainen, ja sen kaikki liittymät ovat tasoliittymiä. Ohikulkutien rakentamisen yhteydessä Savonlinnaan rakennettiin uusi ratapiha Pääskylahteen ja aiempi ratapiha purettiin. Hankkeen kokonaiskustannusarvio on noin 130 miljoonaa euroa.
Hankkeeseen liittyi myös Saimaan laivaväylän siirtäminen Kyrönsalmesta keskustan länsipuolelle Laitaatsalmeen. Hankkeen rakennustyöt käynnistyivät elokuun puolessa välissä 2016. Sillat valmistuivat marraskuussa 2018. Laivaväylä otettiin käyttöön kesäkuun ja elokuun 2019 välisenä aikana. Hanke valmistui elokuussa 2019. Hankkeen urakoitsijana toimi Destia.
Vanadis (lehti)

Lehden ensimmäisen numeron etusivu.
Vanadis oli Helsingissä vuonna 1840 ilmestynyt ruotsinkielinen aikakauslehti.
Alaotsikolla Dikt och sanning ilmestynyttä Vanadisia on luonnehdittu Suomen ensimmäiseksi kulttuurilehdeksi. Carl von Burghausenin ja Henrik Gabriel Piponiuksen kahdesti viikossa julkaisema lehti sisälsi lähinnä vieraista kielistä käännettyä kaunokirjallisuutta. Se sai vain vähän toistasataa tilaajaa ja lakkasi jo puolen vuoden kuluttua.
Aiheesta muualla

Vanadis digitoituna kansalliskirjastossa
Hr. Ms. Van Kinsbergen (F809)

| Hr>  Ms. Van Kinsbergen |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Royal Schelde, Vlissingen, Alankomaat
Kölinlasku:  2. syyskuuta 1975
Laskettu vesille:  16. huhtikuuta 1977
Palveluskäyttöön:  24. huhtikuuta 1980
Poistui palveluskäytöstä:  Kreikalle 1995 nimellä Navarinon
Tekniset tiedot
Uppouma:  3 500 t (kuiva) 3 900 t (kuormattu)
Pituus:  130,2 m (kokonaispituus)
Leveys:  14,4 m
Syväys:  6 m
Koneteho:  2-akselinen COGOG: 2 × Rolls-Royce Olympus TM 3B -kaasuturbiinia 51 600 shp 2 × Rolls-Royce Tyne TM 1C -kaasuturbiinia 9 800 shp
Nopeus:  30 solmua 20 solmua
Miehistöä:  176
Aseistus
Aseistus:  2 × neliohjuksista Harpoon-ohjusten laukaisualustaa 1 × kahdeksan ohjuksen Sea Sparrow -ohjusten laukaisualusta 1 × OTO Melara Compatto 76 mm/L62 -tykki 1 × 30 mm Goalkeeper CIWS 4 × 324 mm Mk46 -torpedoputkea 2 × Westland Lynx -helikopteria
Hr. Ms. Van Kinsbergen (runkonumero F809) oli Alankomaiden kuninkaallisen laivaston Kortenaer-luokan ohjusfregatti.
Valmistus

Alus tilattiin Royal Scheldeltä Vlissingenistä. Sen köli laskettiin 2. syyskuuta 1975 ja alus laskettiin vesille 16. huhtikuuta 1977. Alus valmistui 24. huhtikuuta 1980.
Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta 1995 ja se myytiin Kreikalle, joka liitti sen laivastoonsa nimellä Navarinon.
Valtatie 11

Valtatie 11 Murhasaaren sillan kohdalla
Valtatie 11 on Nokialta Poriin johtava itä–länsi-suuntainen valtatie. Tie on verraten lyhyt, 101 kilometriä. Valtatie 11 on tärkeä teollisuuden kuljetusten käyttämä reitti. Tie on kokonaisuudessaan kaksikaistainen.
Reitti

Tie kulkee seuraavien kuntien kautta: Nokia – Sastamala – Kokemäki – Ulvila – Pori. Vuoden 2013 Sastamalan ja Kiikoisten kuntaliitoksesta lähtien kyseessä on Suomen ainoa valtatie, joka kulkee kokonaisuudessaan kaupunki-nimitystä käyttävien kuntien alueella.
Tarkempi reitti:
Kolmenkulma, Nokia (liittymä vt 3 E12)
Murhasaari, Nokia
Häijää, Sastamala (liittymä st 249)
Mouhijärvi, Sastamala (liittymä st 259)
Putaja, Sastamala
Kiikoinen, Sastamala (liittymä kt 44)
Kullaa, Ulvila (liittymä st 257)
Kaasmarkku, Ulvila
Honkaluoto, Pori (liittymä vt 2)
Historiaa

Tie sai numeronsa vuoden 1938 tienumerointijärjestelmän käyttöönoton yhteydessä. Tie oli tuolloin varsin kiemurteleva: Tampereelta tie kulki yhdessä valtatien 9 kanssa Nokian keskustaan, josta edelleen Nokian Siuron kautta Suoniemen Salmin kylään. Täällä valtatiet haarautuivat ja 11-tie kulki Mouhijärven, Suodenniemen, Lavian ja Kullaan kirkonkylien kautta Porin Ruosniemelle ja edelleen Poriin. Länsipäässään tie kulki melko tasaisessa maastossa, mutta Lavian ja Tampereen välillä oli useita jyrkkiä ja korkeita mäkiä. Vanhaa valtatien reittiä noudattavat nykyiset seututiet 257, 259 ja 2505.
Nykyinen linjaus on lähes kuin viivoittimella vedetty. Niinpä nopea ja oikaiseva tie saikin Tampereella nimekseen Porin pikatie ja vastaavasti Porissa Tampereen pikatie. Nykyinen tie on valmistunut pääosin 1950-luvulla; Nokian pohjoispuolinen ohitus Siuron tienhaarasta Nokian Sarpatintielle valmistui 1968 ja moottoritie Tampereelle vasta vuonna 1973. Nykyisin valtatie 11 ei ala enää Tampereelta vaan Nokialta. Tampereen pään moottoritien tienumero on 12. Varsinkin entisten Kullaan, Kiikoisten ja Mouhijärven kuntien alueilla tie kulkee pitkiä matkoja asumattomien metsäseutujen halki. Valtatiellä ovat ajaneet pikavuoroliikennettä aikaisemmin V. Keto-Seppälä Oy, Länsilinjat Oy ja OnniExpress, nykyisin Onnibus (1.1.2012 alkaen) ja Satakunnan Liikenne (2.6.2014 alkaen). Liikenneturvallisuuden kannalta ongelmallisimmaksi tienkohdaksi on osoittautunut Nokian Siuron pohjoispuolella sijaitseva Murhasaari, jossa on sattunut useita vakavia onnettomuuksia.lähde? Paikalla sijainneet levähdysalueet on poistettu käytöstä.
Vuonna 2004 Häijääseen seututien 249 liittymään rakennettiin kiertoliittymä ja 2007 Murhasaaren mäkeen rakennettiin keskikaiteellinen ohituskaista. Tampereen läntisen kehätien perusparannukseen liittyen Kankaantaan liittymä Nokialla rakennettiin eritasoliittymäksi vuonna 2008. Syksyllä 2012 Nokian kohdalle valmistui Koukkujärven eritasoliittymä.
Tiehankkeita

Tiehallinto suunnittelee tien parantamista koko matkalla vuoteen 2030 mennessä. Tielle rakennettaisiin ohituskaistoja, jyrkkiä mäkiosuuksia loivennettaisiin ja rakennettaisiin eritasoliittymiä.
Tiehallinto ja Porin kaupunki suunnittelevat valtatien 11 jatkamista nykyisestä päätekohdastaan, valtatien 2 eritasoliittymästä, lentoaseman eteläpuolitse valtatielle 8, jonne rakennettaisiin uusi eritasoliittymä.
Rambol Oy:n teettämässä Kahtalammi-Sorrinlammi -tarveselvitystyössä tuodaan esille uuden yhdystien rakentaminen valtatien 11 ja valtatien 12 välille. Toteutuessaan tie rakennettaisiin kulkemaan Nokian kaupunkitaajaman länsipuolelle Harjuniityn lävitse. Tien pituudeksi tulisi noin 6-7 kilometriä. Tarveselvitystyö tuodaan esille Nokian kaupungin teettämässä Harjuniityn lisäasutuksen käsittelyn yhteydessä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Valtatie 11 Wikimedia Commonsissa
Liittymät Nokialta Poriin
Välimatkataulukko
| (km) | Pori |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Kiikoinen | 44 | Kiikoinen |  |  |  |
| Häijää | 73 | 29 | Häijää |  |  |
| Nokia | 101 | 57 | 28 | Nokia |  |
| Tampere | 113 | 69 | 40 | 12 | Tampere |
Valtatiet 1–29
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   
   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
Hr. Ms. Van Galen (1928)

| Hr>  Ms. Van Galen |
| --- | --- |
 Hr. Ms. Van Galen

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Fijenoord, Rotterdam
Kölinlasku:  28. toukokuuta 1927
Laskettu vesille:  28. kesäkuuta 1928
Palveluskäyttöön:  22. lokakuuta 1929
Loppuvaihe:  upotettu 10. toukokuuta 1940
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 337 t (standardi) 1 666 t (kuormattu)
Pituus:  98 m
Leveys:  9,53 m
Syväys:  2,97 m
Koneteho:  31 000 hv
Nopeus:  36 solmua
Miehistöä:  149
Aseistus
Aseistus:  4 × 12 cm -tykkiä 1 × 7,6 cm ilmatorjuntatykkiä 4 × 40 mm ilmatorjuntatykkiä 6 × 533 mm torpedoputkea 1 × Fokker C.VIIW -kellukekone
Hr. Ms. Van Galen oli Alankomaiden kuninkaallisen laivaston Admiralen-luokan hävittäjä.
Valmistus

Alus tilattiin Fijenoordilta Rotterdamista ja sen köli laskettiin 28. toukokuuta 1927. Alus laskettiin vesille 22. kesäkuuta 1928 ja se otettiin palvelukseen 22. lokakuuta 1929.
Palvelus

Alus lähti 22. helmikuuta 1932 Surabayasta Shanghaihin valvomaan Alankomaiden etuja alueella. Se palasi huhtikuussa Surabayaan.
Alus osallistui 16. marraskuuta 1935 laivastovieraluun Saigonissa risteilijä Hr. Ms. Sumatran ja sisaraluksensa  Hr. Ms. Witte de Within kanssa.
Alus osallistui laivastoparaatiin 23. elokuuta Surabayassa.
Alus lähti 16. elokuuta 1937 Surabayasta Shanghaihin poliittisten jännitteiden kasvaessa Kiinassa. Se kuljetti 150 merijalkaväensotilasta suojaamaan eurooppalaisia.
Alus palasi 8. toukokuuta 1940 Alankomaihin ja kaksi päivää myöhemmin Saksa aloitti hyökkäyksen länteen. Saksalaiset valtasivat Waalhavenin lentotukikohdan Rotterdamissa, jolloin alus määrättiin tulittamaan kentällä olevia saksalaisia. Saksan ilmavoimien pommikoneet upottivat siirtymässä olevan aluksen lähellä Merwehavenia. Saksalaiset  päättivät nostaa hylyn 23. lokakuuta 1941 ja se romutettiin Hendrik-Ido-Ambachtilla.
Vanadyylinitraatti

| Vanadyylinitraatti |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  16017-37-1
PubChem CID:  135096579
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  VO(NO3)3
Moolimassa:  252,97
Ulkomuoto:  Keltainen neste
Sulamispiste:  2 °C
Liukoisuus veteen:  Reagoi veden kanssa
Vanadyylinitraatti (VO(NO3)3) on vanadyyli- ja nitraatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää reagenssina orgaanisen kemian synteeseissä.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa vanadyylinitraatti on kellertävää nestettä. Yhdisteen alkeiskoppi on monokliininen. Vanadyylinitraatti hydrolysoituu veden vaikutuksesta, mutta liukenee orgaanisiin liuottimiin kuten kloorattuihin hiilivetyihin.
Vanadyylinitraattia voidaan valmistaa vanadiini(V)oksidin tai vanadyylikloridin ja dityppipentoksidin reaktiolla.
Vanadyylinitraattia voidaan käyttää aromaattisten yhdisteiden nitraamiseen.
Hr. Ms. Van Galen (F834)

| Hr>  Ms. Van Galen |
| --- | --- |
 Hr. Ms. Van Galen

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Schelde
Kölinlasku:  7. kesäkuuta 1990
Laskettu vesille:  21. marraskuuta 1992
Palveluskäyttöön:  1. joulukuuta 1994
Poistui palveluskäytöstä:  Portugalille 2006 nimellä NRP D. Francisco de Almeida
Tekniset tiedot
Uppouma:  2 800 t (standardi) 3 320 t (kuormattu)
Pituus:  122,3 m (kokonaispituus)
Leveys:  14,4 m
Syväys:  6,1 m
Koneteho:  CODOG: 37 550 hv/48 970 hv risteilymoottori: 8 459 bhp
Nopeus:  29/30 solmua 21 solmua
Miehistöä:  154
Aseistus
Aseistus:  2 × neliohjuksista Harpoon-ohjusten laukaisualustaa 1 × kuudentoista ohjuksen Sea Sparrow -ohjusten VLS-laukaisualusta 1 × 76 mm OTO Melaran tykki 1 × 30 mm Goalkeeper CIWS 2 × 20 mm ilmatorjuntatykkiä 4 × 324 mm torpedoputkea 2 × Super BROC heitteenlaukaisulaitetta 1 × Westland Lynx -helikopteri
Hr. Ms. Van Galen (runkonumero F834) oli Alankomaiden kuninkaallisen laivaston Karel Doorman -luokan ohjusfregatti.
Valmistus

Alus tilattiin Schelden laivastontelakalta Vlissingenistä ja sen köli laskettiin 7. kesäkuuta 1990. Alus laskettiin vesille 21. marraskuuta 1992 ja se valmistui 1. joulukuuta 1994.
Palvelus

Alus myytiin 2006 Portugalille, joka liitti sen laivastoonsa nimellä NRP D. Francisco de Almeida.
Valtiokapitalismi

Valtiokapitalismi on talousjärjestelmä, jossa yksityinen kapitalismi on alistettu valtion valvontaan ja sen linjapäätöksiin. Valtio edistää teollisuuden infrastruktuurin kehitystä sekä mahdollistaa laajentuneella hiilen, teräksen ja energian tuotannolla maatalouden koneellistamisen. Valtio takaa tehtaiden kannattavuuden omilla tilauksillaan.
Valtiokapitalismin synty ja kritiikki sitä kohtaan

Alun perin valtiokapitalismi otettiin käyttöön ensimmäisen maailmansodan aikana osana sotaan käyvien maiden sotataloutta.
Keskustelu valtiokapitalismista oli suurelta osin eri vasemmistoryhmien keskinäistä kiistelyä. Jotkut ryhmät ottivat käyttöön termin valtiomonopolistinen kapitalismi, jolla tarkoitettiin suuriin valtionyhtiöihin perustuvaa talousjärjestelmää. Valtiomonpolistisen kapitalismin kritiikki kohdistuu siihen, ettei kansalaisilla ole toimeentulonsa suojana enää pienomistusta, koska valtio on ylivoimainen omistaja sekä toisaalta siihen, ettei totalitäärisessä järjestelmässä ole mahdollista muodostaa valtiosta riippumattomia kansalaisryhmiä. Käsitteet valtiokapitalismi ja valtiomonopolistinen kapitalismi ovat kuitenkin sekaantuneet.