stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Moolimassa
Polymeerien moolimassa

Polymeerimateriaaleille ei voida laskea yhtä yksittäistä moolimassaa, koska polymeerimateriaali sisältää käytännössä aina eripituisia ja täten myös erimassaisia polymeeriketjuja: kyseessä on siis eräänlainen seos. Polymeerimateriaaleille onkin olemassa erilaisia keskimääräisiä moolimassoja, kuten painokeskimääräinen moolimassa (Mw), lukukeskimääräinen moolimassa (Mn) ja viskositeettikeskimääräinen moolimassa (Mv). Näistä yleisimmin käytetään Mn:aa ja Mw:aa. Mw:n ja Mn:n osamääränä (Mw/Mn) polymeerille saadaan moolimassadispersiteetti-arvo. Sijoittamalla polymeerimateriaalin polymeeriketjujen pituudet massan suhteen graafiseksi esitykseksi saadaan aikaan polymeerin moolimassajakauma.
Mohenjo-Daro

Mohenjo-Daro, Sindh, Pakistan.
Mohenjo-Daron "Suuren kylpylän" allas.
Mohenjo-Daro (urduksi ‏موئن جو دڑو‎, Kuolleiden kumpu) oli muinainen kaupunki ja nykyinen arkeologinen kohde Indusjoen laaksossa nykyisessä Pakistanissa. Se sijaitsee 400 kilometriä Karachista Sindhin provinssissa. Se on todennäköisesti ollut yhdessä Harappan kanssa harappalaisten valtakunnan pääkaupunki. Kaupunki on sekä Intian seudun vanhimpia ja melko hyvin säilynyt.
Vanha sivilisaatiokeskus

Kaupungin ala oli huipussaan jopa yli 300 hehtaaria. Kaupungissa lienee asunut noin 35 000−40 000 asukasta. Kaupungin kukoistusaikaa kesti noin 800 vuotta kolmannella ja toisella vuosituhannella ennen ajanlaskun alkua. Sen talot on rakennettu lähes kokonaan poltetusta tiilestä vuosina 2500–2100 ennen ajanlaskun alkua. Alun perin se oli muodoltaan suorakulmainen ja siellä oli ruutukaava. 
Kaupungissa oli noin 10400 taloa. Talojen ala oli yleensä 50–150 neliömetriä.
Kaksitoista 9–14 metrin levyistä pääkatua jakoi kaupungin kahteentoista kortteliin, joista 11 oli asuntokortteleita ja viimeisessä, muista erillään olevassa korttelissa oli linnakkeen muodostava tekokumpu, jossa oli useita rakennuksia.. Linnoituksen ala on 12 ha. Mohenjo-Daro oli ensimmäinen merkki kaupungistumisesta Etelä-Aasiassa, ja moni itämaisista sivilisaatioista otti mallia sen kaupunkisuunnittelusta.
Kaupungin tuho

Induksen tasangoilla on ollut paljon tulvia, ja osa Mohenjo-Darosta on pohjaveden pinnan alapuolella. Vuoden 1900 eaa. tienoilla kaupunki alkoi rappeutua. Syyksi on väitetty ainakin ulkoista hyökkäystä, ilmaston kuivumista, tektoniikasta johtuvaa joenuoman muutosta, jatkuvia tulvia, kulkutauteja ja kapinoita.kenen mukaan? Joidenkin mielestä metsien puuvarat oli jo käytetty kaupunkien korjaamiseen ja tiilien polttamiseen, mutta toisaalta lähialueen galleriametsistä vain pieni osa riittää tiilien polttoon. Kaupunki hylättiin lopullisesti viimeistään 1 300 vuotta ennen ajanlaskun alkua.
Kaupungin koon kehitys

Paikka lienee perustettu noin 3300 eaa.
2900–2600 eaa.: 5 hehtaaria
2600–2250 eaa.: 75 hehtaaria
2250–1900 eaa.: 200 hehtaaria
1900–1700 eaa.: 100 hehtaaria
1700–1300 eaa.: 20 hehtaaria
"Hautaamattomat ruumiit"

Kaupungista löydettiin 1900-luvun arkeologisissa kaivauksissa taloista ja kaduilta noin 40 ruumista, jotka vaikuttivat kuolleen yksittäisen äkkinäisen tapahtuman seurauksena. Arkeologi Mortimer Wheeler väitti aikoinaan löytöä todisteeksi arjalaisten hyökkäyksestä. Toisten mukaan tulva on laukaissut kulkutaudin tai uhrit ovat kuolleet nälkään. Uudempien tutkimusten mukaan ruumiit olivat haudattuja ja peräisin useilta eri aikakausilta.
Kaivaukset

Vain yksi kolmasosa kaupungista on kaivettu esille sen vuonna 1922 tapahtuneen löytämisen jälkeen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mohenjo-Daro Wikimedia Commonsissa
Mohenjo-daro.com (Arkistoitu – Internet Archive)
Mohenjo-daro.net
Harappa
archaeology.about.com (Arkistoitu – Internet Archive)
Harappa geography
HistoryWorld
Mohenjo-daro (Arkistoitu – Internet Archive)
Civilizations in Pakistan
The Telegraph (Arkistoitu – Internet Archive)
Mohenjo-Daro "hautaamattomat ruumiit".
Libuše Moníková

| Libuše Moníková> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1945 Praha, Tšekkoslovakia
Kuollut: 1998 (52–53 vuotta) Berliini, Saksa
Kansalaisuus:  -
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: tšekki
Tuotannon kieli: saksa
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Libuše Moníková (1945 Praha, Tšekkoslovakia – 1998 Berliini, Saksa) oli tšekkiläinen kirjailija. Hän muutti 1971 Länsi-Saksaan ja kirjoitti saksaksi. Hänen Kafka-esseensä Eseje o Kafkovi toivat hänelle julkisuutta. Merkittävämpi oli kuitenkin hänen kolmas romaaninsa Julkisivu (Die Fasade, 1987), jota luonnehditaan Tšekkoslovakiaa käsitteleväksi avainromaaniksi. Se kuvaa neljän miehen työtä renessanssilinnan entistämisessä, ja tuloksena on maailmanhistoriaa kuvaavan monumentaalifresko. Teos toi hänelle Alfred Döblinin palkinnon.
Moníková kuului samaan joukkoon kuin bosnialainen Saša Stanišić ja äidinkieleltään venäläinen, ukrainansaksalainen juutalainen Katja Petrowskaja. He olivat itäblokin maista Länsi-Saksaan  muuttaneita kirjailijoita, jotka kirjoittivat kielellä, joka ei ollut heidän äidinkielensä. He kaikki käsittelivät monikulttuurista identiteettiä, historiaa ja eurooppalaisuutta.
Palkinnot ja tunnustukset

Alfred Döblin -palkinto 1987
Franz Kafka -palkinto 1989
Suomennetut teokset

Julkisivu: M.N.O.P.Q. (Die Fasade: M.N.O.P.Q., 1987), suom. Anneli Juhokas, Otava 1989 ISBN 951-1-10161-7
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Libuše Moníková Wikimedia Commonsissa
Heimatlos und leidend, ND 15.1.1998 (muistokirjoitus) (saksaksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  ADK  FID 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  IdRef
Molukkienkuningaskaija

| Molukkienkuningaskaija |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Papukaijalinnut Psittaciformes
Heimo::  Kaijat Psittaculidae
Alaheimo::  Psittacinae
Suku::  Kuningaskaijat Alisterus
Laji::  amboinensis
Kaksiosainen nimi
 Alisterus amboinensis  (Linnaeus, 1766) 
Katso myös
   Molukkienkuningaskaija Wikispeciesissä   Molukkienkuningaskaija Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Molukkienkuningaskaija (Alisterus amboinensis) on keskikokoinen indonesialainen kaijalaji. Se kuuluu kuningaskaijojen sukuun.
Koko ja ulkonäkö

Molukkienkuningaskaijan pituus on noin 35 cm ja paino 145–163 g. Aikuisen linnun pää ja alapuoli ovat punaiset, siivet vihertävät, siipien pienet peitinhöyhenet, hartiat, yläperä ja pyrstön yläpeitinhöyhenet purppuransiniset, ja pyrstö musta. Nokka on tummanharmaa ja ylänokan tyvi on oranssi, iiris oranssi ja koivet tummanharmaat. Sukupuolet ovat samanvärisiä, nuori lintu on hartioista vihreä, sen nokka on mustanruskea ja iiris ruskea.
Lajista tunnetaan kuusi alalajia: amboinensis, buruensis, dorsalis, hypophonius, sulaensis ja versicolor.
Esiintyminen

Molukkienkuningaskaija elää Indonesian itäisessä saaristossa Pelengin ja Sulan saarilla ja siitä itään olevilla saarilla sekä Länsi-Uusi-Guinean itäosassa 50 000–100 000 neliökilometriä laajalla alueella. Populaatio on kooltaan noin 60 000 yksilöä. Lajin uhkana ovat laiton lemmikkieläinpyynti ja metsien hakkuut.
Elinympäristö

Kaijat elävät sademetsissä, puutarhoissa ja istutuksilla aina kahden kilometrin korkeudelle merenpinnasta.
Lisääntyminen

Luonnossa pesä on puun kolossa tai onkalossa. Vankeudessa naaras on muninut kaksi munaa ja hautonut niitä 19 päivää. Poikaset ovat lentokykyisiä yhdeksän viikon ikäisinä.
Ravinto

Ruokavalio koostuu siemenistä, hedelmistä, marjoista ja silmuista.
Morbackan hiljaisuuden yhteisö

Morbackan hiljaisuuden yhteisö oli vuosina 1984–2009 Kaarinassa Kuusistonsalmen rannassa toiminut kristillinen asuinyhteisö. Ennen Morbackaa yhteisö toimi Halikon Omenapuukylässä. Yhteisöä ylläpiti Sinapinsiemen ry. Yhteisössä pidettiin parin kolmen viikon välein hiljaisuuden retriittejä sekä muuta Taizé-henkistä toimintaa. Anna-Maija Raittila asui puolisoineen yhteisössä. Yhteisössä pappina esiintynyt Kalervo Peltonen paljastui vuonna 2005 valepapiksi.
Kirjallisuutta

Anna-Mari Kaskinen: Morbacka - Anna-Maija Raittilan koti. Kirjapaja 2004, 63 sivua. ISBN 9516070930
Aiheesta muualla

Morbacka - Sinapinsiemen ry
Modesty Blaise

Modesty Blaise on Peter O’Donnellin luoma sarjakuva–, elokuva– ja romaanihahmo. Ensimmäinen salaisiksi agenteiksi ryhtyneiden entisten rikollisten Modesty Blaisen ja tämän aisaparin Willie Garvinin seikkailuista kertova sarjakuva ilmestyi lontoolaisessa Evening Standard -lehdessä 13. toukokuuta 1963. O’Donnell on kirjoittanut Modesty Blaisesta myös 13 kirjaa, joista on suomennettu yhdeksän.
Vuosina 1963-1970 Modesty Blaisea piirsi Jim Holdaway. Vuonna 1970 Holdawayn äkillisen kuoleman jälkeen sarjakuvaa piirsi pääsääntöisesti Enrique Romero vuoteen 1978 asti, jolloin Romero jätti Modesty Blaisen piirtääkseen Axaa. Romero palasi Modestyn pääpiirtäjäksi Axan päätyttyä vuonna 1986 ja piirsi sarjakuvaa sen lopettamiseen saakka. Vuosina 1976-1986 sarjakuvaa piirsivät John M. Burns, Pat Wright ja Neville Colvin. Viimeinen sarjakuva ilmestyi 11. huhtikuuta 2001.
Suomessa Modesty Blaise -sarjakuvastrippi on ilmestynyt ainakin Keskisuomalaisessa ja Turun Sanomissa. Lisäksi tarinoita on julkaistu Agentti X9 lehdessä ja Modesty Blaise -kokoelma-albumeja on julkaissut Arktinen Banaani, Jalava ja X-Lukemiston kokoelmina Semic.
Kirjat

Peter O’Donnellia pyydettiin kirjoittamaan Modestystä kirja ensimmäisen elokuvan julkaisua varten. Kirjan juoni pohjautuu elokuvan alkuperäiseen O’Donnellin tekemään käsikirjoitukseen. Kirja julkaistiin ennen elokuvaa ja se menestyi huomattavasti paremmin. Seuraavina vuosikymmeninä O’Donnell kirjoitti yhteensä 11 romaania ja kaksi novellikokoelmaa Blaisen ja Garvinin seikkailuista. Monet novellit pohjaavat sarjakuvatarinoihin tai niiden tarinoista muokattiin myöhemmin sarjakuvaversiot.
Modesty Blaise (1965, suomeksi Modesty Blaise)
Sabre-Tooth (1966, suom. Sapelihammas)
I, Lucifer (1967, suom. Paholainen)
A Taste for Death (1969, suom. Kuoleman esimaku)
The Impossible Virgin (1971, suom. Mahdoton neitsyt)
Pieces of Modesty (1972, novellikokoelma, ei suomennettu)
The Silver Mistress (1973, suom. Hopeajumalatar)
Last Days in Limbo (1976, suom. Kadonnut rakastaja)
Dragon's Claw (1978, ei suom.)
The Xanadu Talisman (1981, ei suom.)
The Night of Morningstar (1982, suomeksi Modesty Blaise ja operaatio Aamutähti)
Dead Man's Handle (1985, suomeksi Kalman kouraisu)
Cobra Trap (1996, novellikokoelma)
Elokuvat

Joseph Losey ohjasi sarjakuvaan perustuvan elokuvan Modesty Blaise – pistävä perhonen (Modesty Blaise) vuonna 1966. Nimiosaa esitti Monica Vitti ja Willie Garvinia Terence Stamp. Elokuva perustuu O’Donnellin alkuperäiseen käsikirjoitukseen, jota kuitenkin muutettiin niin paljon, että O’Donnell itse totesi elokuvan sisältävän vain yhden hänen itsensä kirjoittaman repliikin.
Vuonna 1982 kuvattiin TV-sarjan pilotiksi aiottu tunnin mittainen ohjelma ABC:lle, mutta hyvistä arvosteluista huolimatta sarjaa ei koskaan tehty.
Scott Spiegel on myös tehnyt aiheeseen liittyvän elokuvan vuonna 2003 My Name is Modesty, jonka nimiosassa oli Alexandra Staden, mutta elokuva julkaistiin suoraan DVD:llä ilman teatterilevitystä. Elokuva on eräänlainen ennakko-osa, koska sen tarina sijoittuu aikaan ennen sarjakuvissa ja kirjoissa kuvattuja tapahtumia.
Suomennettuja albumeja

Modesty Blaise – Kaleeriorjat (O'Donnell, Peter & Holdaway, Jim. Käännös: Lehtinen, Niina. Helsinki: Jalava, 2001. ISBN 951-887-241-4.)
Modesty Blaise (O'Donnell, Peter & Romero, Enrique Badia. Käännös:Heikonen, Kari. Helsinki: Arktinen banaani, 2004. ISBN 952-9809-86-7.)
Modesty Blaise 2 (O'Donnell, Peter & Romero, Enrique Badia. Käännös: Heikonen, Kari. Helsinki: Arktinen banaani, 2005. ISBN 952-5602-13-3.)
Modesty Blaise 3 (O'Donnell, Peter & Romero, Enrique Badia. Käännös: Kataisto, Vesa. Helsinki: Arktinen banaani, 2006. ISBN 952-5602-46-X.)
Mammutin Paluu (O’Donnell, Peter & Colvin, Neville & Burns, John. Käännös: Alanen, Asko. Helsinki: Jalava, 2012. ISBN 978-951-887-454-9)
Modesty Blaise – Merirosvon aarre. (O'Donnell, Peter & Romero, Enrique Badia & Colvin, Neville. Käännös: Alanen, Asko. Helsinki : Jalava, 2013. ISBN 978-951-887-478-5)
Modesty Blaise – Vapauden Tyttäret (O'Donnell, Peter & Colvin, Neville & Wright, Pat. Käännös: Alanen, Asko. Helsinki : Jalava, 2014.ISBN 978-951-887-496-9)
Modesty Blaise / Vihreä Kobra. (O'Donnell, Peter & Burns, John & Colvin, Neville. Käännös: Alanen, Asko. Helsinki : Jalava, 2015 ISBN 978-951-887-510-2)
Modesty Blaise / Hidas kuolema. (Odonnell, Peter & Romero, Enrique Badia & Colvin, Neville. Käännös: Alanen, Asko. Helsinki : Jalava, [2017] ISBN 978-951-887-551-5)
Aiheesta muualla

Kent Hedlundin Modesty Blaise -sivusto (Arkistoitu – Internet Archive). (englanniksi)
Jim Pattisonin Modesty Blaise -kansio (Arkistoitu – Internet Archive). (englanniksi)
Sayyide-prinsessa. (saksaksi, englanniksi)
Sampsa Kuukasjärvi: Modestya vieraammilta taiteilijoilta[vanhentunut linkki]. Kvaak.fi 28.5.2012.
Morelly

Morellyn teoksen Code de la Nature, ou le véritable Esprit de ses Loix kansi vuodelta 1755.
Étienne-Gabriel (?) Morelly (mahd. n. 1717 – n. 1778) oli ranskalainen utopistinen yhteiskuntafilosofi, jota on pidetty yhtenä tärkeimmistä varhaisista sosialistisista ja kommunistisista ajattelijoista. Hänet tunnetaan vain eräistä vuosina 1743–1755 julkaisemistaan teoksista.
Morellyn keskeiset teokset ovat Essai sur l’esprit humain (1743, ”Essee ihmisluonnosta”), Essais sur le coeur humain ou principes naturels de l’éducation (1745, ”Esseitä ihmissydämestä ja koulutuksen luonnollisista periaatteista”), Le Prince, les délices des coeurs (1751, ”Ruhtinas, sydänten ilot”), runoelma Basiliade (1753) sekä Le Code de la nature (1755, ”Luonnon lakikirja”). Niistä ensimmäiset käsittelevät pedagogiikkaa ja tuovat esiin Morellyn myönteisen käsityksen ihmisluonnosta. Tunnetuimmat ovat kaksi viimeistä teosta, joissa kuvaillaan utopiayhteiskuntaa. Morellyn ihanneyhteiskunnassa kaikki omaisuus olisi ollut yhteistä lukuun ottamatta ihmisten päivittäisiin tarpeisiinsa tarvitsemia asioita. Kaikilla kansalaisilla olisi ollut velvollisuus työskennellä yhteiseksi hyväksi ja oikeus saada vastaavasti toimeentulonsa yhteiskunnalta.
Morellyn pääteoksista otettiin 1700-luvun jälkipuoliskolla useita painoksia ja ne käännettiin varhain muun muassa englanniksi. Sosialistit ja kommunistit ottivat Morellyn ajatukset omikseen seuraavalla vuosisadalla ja hänet hyväksyttiin osaksi varhaisten utopiasosialistien kaanonia. François-Noël Babeuf nojasi Morellyn aatteisiin ja muun muassa Charles Fourier, Pierre-Joseph Proudhon, Louis Blanc, Karl Marx ja Friedrich Engels viittasivat tuotannossaan Morellyyn.
Morellysta henkilönä ei tiedetä juuri mitään varmaa. Mahdollisesti esseekirjailija Morelly oli sama henkilö kuin Pariisissa syntynyt Étienne-Gabriel Morelly, jonka tiedetään eläneen Vitry-le-François’ssa vuonna 1721 ja joka ilmeisesti palasi Pariisiin vuoteen 1743 mennessä. Nimeä Morelly on toisaalta epäilty myös jonkun muun kirjoittajan salanimeksi. Hänen pääteostaan, anonyymisti julkaistua Le Code de la naturea pidettiin pitkään Denis Diderot’n työnä.
Kirjallisuutta

Morelly: Luonnon lakikirja, katkelmia (suom. Timo Hännikäinen), s. 25–43 teoksessa Utopiasosialistit (toim. Ville-Juhani Sutinen). Savukeidas, Turku 2009. ISBN 978-952-5500-43-1
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Argentiina  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Kreikka  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  IdRef
Morrigán

Morrigán kuvattuna taisteluun lentävänä korppina.
Morrigán (”Aavekuningatar”) on Irlannin kelttien sodan, taistelun ja hedelmällisyyden jumalatar. Hän kuuluu sodan jumalattarien ryhmään, jonka muut jäsenet ovat Nemhain, Badbh ja Macha. Nämä kaikki esiintyvät sekä yksittäisen että kolminaisen jumalan hahmossa, ja kaikkia yhdistää sotaisuus ja seksuaalinen voima.
Morrigán on muodonmuuttaja, joka usein saattaa muuttua korpiksi tai varikseksi . Taisteluun lentävä hurjistunut Morrigán muistuttaa jonkin verran Skandinavian mytologian valkyrioita. Hän on myös ennustaja, joka varoittaa sankareita tai jumalia tulevista uhkista ja neuvoo heitä.
Morrigán kuuluu Tuatha Dé Danann -jumalten heimoon, ja hän auttaa loitsuillaan kansaansa lyömään firbolgit ja myöhemmin fomorit.
Morrigán esiintyy myös Cuchulainnista kertovissa tarinoissa. Jumalatar näyttäytyy Ulsterin sankarille nuorena ja kauniina tyttönä ja tarjoaa miehelle rakkauttaan. Cuchulainn torjuu jumalattaren, jolloin Morrigán hyökkää Cuchulainnin kimppuun erilaisten eläinten hahmossa. Cuchulainn voittaa kuitenkin Morrigánin. Sen jälkeen Morrigán näyttäytyy Cuchulainnille lehmää lypsävänä vanhana eukkona ja tarjoaa miehelle maitoa. Cuchulainn juo maidon ja siunaa eukkoa, jolloin Morrigán parantuu taistelussa saamistaan haavoista. Myöhemmin Morrigán lentää korppina Cuchulainnin olkapäälle, kun tämä on lähellä kuolemaa.
Marisa Monte

Marisa Monte
Marisa de Azevedo Monte (s. 1. heinäkuuta 1967 Rio de Janeiro, Brasilia) on brasilialainen laulaja, säveltäjä ja tuottaja. Hän opiskeli oopperalaulua mutta laulaa pääosin brasilialaistyylistä musiikkia. Monte on laulanut myös jonkin verran sambaa ja muuta kansanmusiikkia.
Diskografia

Marisa Monte  (1989)
Mais  (1991)
Verde, Anil, Amarelo, Cor-de-Rosa e Carvão  (1994)
Barulhinho bom  (1996)
Memórias, Crônicas, e Declaracões de Amor  (2000)
Tribalistas  (2003)
Infinito Particular  (2006)
Universo Ao Meu Redor  (2006)
Lähteitä

McGowan, Chris and Pessanha, Ricardo. "The Brazilian Sound: Samba, Bossa Nova and the Popular Music of Brazil." 1998. 2nd edition. Temple University Press. (ISBN 1-56639-545-3)
Aiheesta muualla

Virallinen sivu
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Tšekki 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Muut:  Europeana  IdRef
Morsiusmystiikka

Morsiusmystiikka on keskiaikainen, 1100–1200-luvulla syntynyt mystiikan suunta. Siinä Kristus kuvataan sielun sulhaseksi, ja Kristuksen rakkaus pyritään tavoittamaan ekstaattisen kokemuksen kautta.
Suomessa morsiusmystiikka on sisältynyt muun muassa Laestadiuksen julistukseen. Kristuksen morsian on Laestadiuksella kollektiivinen käsite siten, ja se tarkoittaa uskovien seurakuntaa kokonaisuutena.
Morean kronikka

Tekstiä Morean kronikasta
Morean kronikka (kreik. Το χρονικόν του Μορέως, To khronikon tū Moreōs) on pitkä 1300-luvun kirjoitus, josta on neljä versiota, ranskan-, kreikan- (runomuodossa), italian- ja aragoniankielinen. Kronikka on yli 9 000 riviä pitkä, ja se kertoo siitä, kuinka ristiretkeläiset perustivat feodalismin manner-Kreikkaan, erityisesti tapahtumista Peloponnesoksen niemimaalla (jota kutsuttiin tuohon aikaan Moreaksi) neljännen ristiretken jälkeen, ajanjaksolla 1204–1292 (tai myöhemmin riippuen versiosta). Se antaa merkittäviä tietoja Akhaian ruhtinaskunnan organisaatiosta.
Morean kronikan versiot

Kreikankielinen on ainoa runomuodossa kirjoitettu versio. Ranskan-, italian- ja aragoniankieliset versiot ovat proosaa.
Aiheesta muualla

Morean kronikan alkuperäinen teksti (Arkistoitu – Internet Archive)
Mitä missä milloin

Mitä missä milloin -kirjasarjan norjankieliset osat 1995–2004.
Mitä missä milloin – kansalaisen vuosikirja (myös MMM) on Otavan vuosittain julkaisema tietokirja, jossa käsitellään kuluneen vuoden tapahtumia ja puheenaiheita. Ensimmäinen vuosikirja julkaistiin 1950, ja uusi on julkaistu sen jälkeen joka vuosi.
Vastaavia vuosikirjoja on julkaistu Suomen ja muiden Pohjoismaiden lisäksi Virossa, Alankomaissa ja Sveitsissä.
Sisältö

Kukin kirja kattaa ajallisesti yhden vuoden ja kertoo sen uutistapahtumista ja -ilmiöistä. Kirjan alkupuolella on kuukausien mukaan jaoteltu uutiskatsaus, jossa kerrotaan kuluneen vuoden tärkeimmät tapahtumat. Vuoden aikana kuolleista kuuluisista henkilöistä on erillinen luettelo. Loppuosa kirjaa käsittää laajempia artikkeleita vuoden ajankohtaisista asioista ja ilmiöistä. Mukana on sekä jokavuotisia vakioartikkeleita, joissa käydään läpi esimerkiksi kotimaan politiikan, urheilun tai eri kulttuurin alojen tapahtumia vuoden ajalta, sekä vaihtuvia artikkeleita, joissa käsitellään erilaisia ajankohtaisiksi nousseita teemoja.
Kirjan aikajaottelu on hieman epäjohdonmukainen: teos ilmestyy syksyisin, sen uutiskatsaus ulottuu edellisen vuoden syyskuusta kuluvan vuoden elokuuhun, ja kirja nimetään ilmestymistä seuraavan vuoden mukaan. Esimerkiksi Mitä missä milloin 2000 sisältää uutiskatsauksen ajalta syyskuusta 1998 elokuuhun 1999. Tämä on sen vuoksi, että kirja ehtisi kunkin vuoden joulumarkkinoille.
Historia

Ensimmäisen kirjan painatus alkoi 25. syyskuuta 1950 ja päättyi 25. lokakuuta. Kirjan nimi oli MITÄ – MISSÄ – MILLOIN Kansalaisen vuosikirja 1951. Esikuvina kirjasarjalle ovat olleet Tanskassa ja Ruotsissa jo aikaisemmin vuosittain ilmestyneet Hvem Hvad Hvor ja När Var Hur. Ensimmäisestä vuosikirjasta otettiin neljä painosta ja sitä painettiin yhteensä 46 000 kappaletta.
Vuoteen 2020 mennessä Mitä missä milloin -vuosikirjoja oli painettu noin 5,5 miljoonaa kappaletta.
Ulkoasu

Kirjan kansien väritys on alusta saakka noudattanut viisivuotisjaksoa ja ollut vuorotellen sininen, punainen, vihreä, violetti ja oranssi. Viisivuotiskierron värit sommiteltiin sateenkaaren väreistä. Kannen kuviointina on aina ollut neljä vaakasuoraa raitaa, joiden värisävyt eroavat hieman. Vuoden 1988 kirjasta alkaen kansissa on ollut tämän pohjan päällä myös pieniä uutiskuvia. Sisäkannet on kuvitettu vuodesta 1970 lähtien.
Suurin muutos kirjan ulkoasussa tapahtui 50. vuosikerran 2000 kunniaksi, kun kirja leveni neliönmuotoiseksi.
Vuoden 2009 kirjassa oli uutuutena etukannen ja selän perinteinen valkoinen teksti korvattu metallinvärillä. Vuodesta 2012 lähtien selän ja kansien väritykset eivät enää vuorottele. Ylin ja kolmas raita ovat vaaleansinisiä, toinen ja alin raita noudattavat viisivuotiskierron värejä.
Otavan logo selässä on uusittu vuosina 1971, 1976, 1994, 2000 (suurennettu) ja 2011, mistä alkaen on ollut käytössä nykyinen logo, jossa Otavan tähdet on kuvattu käänteisessä kirkkausluokassa, himmein tähti Magrez kirkkaimpana. Otavan logon paikalla selässä on ollut vuonna 1975 järjestysluku ”25.” ja vuonna 1987 sanat ”Itsenäinen Suomi 70 vuotta”.