stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jalkapallo
Suurimmat pelaajat > Historiaa

Ensimmäiset kuuluisiksi tulleet huippupelaajat pelasivat jo 1900-luvun alussa. Esimerkiksi maajoukkueessa vuosina 1914–1930 pelannut brasilialainen Arthur Friedenreich nousi maankuuluksi, ja häntä kutsutaankin jalkapallon ensimmäiseksi supertähdeksi. 1920-luvun olympiajalkapallo toimi MM-kilpailujen edeltäjänä, ja parhaista pelaajista tuli katsojien idoleita. Uruguay oli tuolloin menestyneimpiä joukkueita ja muun muassa sen kapteeni José Nasazzi oli tunnettu.
Brasilian menestysjoukkueiden tähtiä 1950- ja 1960-luvuilla olivat etenkin Pelé, jota on monissa yhteyksissä kutsuttu kaikkien aikojen parhaaksi pelaajaksi sekä Garrincha, joka oli brasilialaisfanien rakastama yleisön hauskuuttaja. Samoihin aikoihin Neuvostoliiton joukkueessa pelannut Lev Jašin on valittu 1900-luvun parhaaksi maalivahdiksi. 1960-luvun tähtiä oli myös Mosambikissa syntynyt ja Portugalia edustanut Eusébio, joka oli Afrikan ensimmäisiä supertähtiä. Hän voitti Portugalin liigan maalikuninkuuden seitsemän kertaa.
Brasilian maailmanmestarijoukkueessa vuonna 1970 pelannutta hyökkääjä Jairzinhoa pidetään yhtenä parhaista laitahyökkääjistä. Seuraavissa kaksissa MM-kisoissa finaalissa pelanneen Alankomaiden joukkueen Johan Cruijff valittiin 1900-luvun parhaaksi eurooppalaiseksi pelaajaksi. Cruijff on vaikuttanut voimakkaasti myös nykyajan pelityyliin. 1980-luvun kirkkain tähti oli Diego Maradona, joka johdatti maansa Argentiinan joukkueen kapteenina maailmanmestaruuteen vuonna 1986 ja jota pidetään Pelén ohella yhtenä kaikkien aikojen parhaista jalkapalloilijoista.
1990- ja 2000-luvuilla huippupelaajia on tullut entistä useammista maista, ja näiden kahden vuosikymmenen aikana maailman parhaan pelaajan palkinto Kultainen pallo on jaettu peräti 13 eri maan edustajalle.
Suurimmat pelaajat > Vuoden pelaajan palkinnot

Ranskalainen France Football -lehti jakoi arvostetun Kultaisen pallon vuoden parhaalle eurooppalaiselle pelaajalle vuosina 1956–2009, ja Kansainvälinen jalkapalloliitto valitsi vuoden pelaajan vuodesta 1991 alkaen. Palkinnot yhdistettiin vuonna 2010 Kansainvälisen jalkapalloliiton Kultainen pallo -palkinnoksi. Useammin kuin yhtenä vuonna jonkin näistä palkinnoista ovat voittaneet Alfredo Di Stéfano, Johan Cruijff, Franz Beckenbauer, Kevin Keegan, Karl-Heinz Rummenigge, Michel Platini, Marco van Basten, Lothar Matthäus, Ronaldo, Zinédine Zidane, Ronaldinho, Cristiano Ronaldo ja Lionel Messi, joista viimeksi mainittu on voittanut palkinnon ennätykselliset kahdeksan kertaa.
Suurimmat pelaajat > Parhaiden pelaajien luettelot

Eri tahot ovat julkaisseet luetteloja kaikkien aikojen parhaista jalkapalloilijoista. Englantilaisen The Guardianin vuonna 2014 julkaiseman ”MM-kisojen kaikkien aikojen top-100 jalkapalloilijaa” -luettelon kokosivat 40 kansainvälistä jalkapalloasiantuntijaa. Luettelon 20 kärkinimeä vuosien 1930–2010 MM-kisojen suoritusten perusteella olivat Pelé, Diego Maradona, Franz Beckenbauer, Ronaldo, Zinédine Zidane, Johan Cruijff, Lothar Matthäus, Gerd Müller, Garrincha, Michel Platini, Eusébio, Paolo Maldini, Jairzinho, Bobby Charlton, Xavi, Romário, Just Fontaine, Paolo Rossi, Dino Zoff ja Bobby Moore.
Vuonna 2004 Pelé julkaisi FIFA 100 -listansa, jossa oli hänen mielestään 125 parasta elossa olevaa jalkapalloilijaa. Listalla on 50 uransa listan ilmestymisen aikaan jo lopettanutta pelaajaa ja kaksi naispelaajaa, joista kumpikin yhdysvaltalaisia. Brasilialaisia pelaajia oli nimetty eniten (15) ja ranskalaisia ja italialaisia toiseksi eniten (14).
Stadionit

Huipputason jalkapallo-ottelut pelataan lähes poikkeuksetta hyvin hoidetuilla stadioneilla, joille mahtuu tuhansia katsojia.
Maailman suurin jalkapallostadion on Korean demokraattisen kansantasavallan Pjongjangissa sijaitseva Rŭngrado, jonka kapasiteetti on 150 000. Stadionilla järjestetään jalkapallo-otteluita kuitenkin epäsäännöllisesti, suurin säännöllisessä käytössä oleva jalkapallostadion on Intian Kalkutassa sijaitseva 120 000 -paikkainen Yuva Bharati Krirangan.
Euroopan suurin stadion on Barcelonan Camp Nou, jonka kapasiteetti on 98 934. Camp Nou on FC Barcelonan kotistadion. Muita suuria stadioneja Euroopassa ovat muun muassa Moskovassa sijaitseva Lužniki, jolle mahtuu 84 745 katsojaa ,Dortmundissa oleva Signal Iduna Park, jonka katsojakapasiteetti on 81 264. ja Estadio Santiago Bernabeu Madridissa, jonka katsomokapasiteetti on noin 82 000.
1950-luvulla maailman suurin jalkapallostadion oli Rio de Janeirossa sijaitseva Maracanã-stadion, jonka yleisöennätys on arviolta 200 000 katsojaa. Yleisöennätys syntyi vuoden 1950 MM-turnauksen mestaruuden ratkaisseessa ottelussa Uruguay–Brasilia. Nykyisin stadionin kapasiteetti on kuitenkin vain 74 000. Toinen merkittävä ja tällä hetkellä suurin stadion latinalaisessa Amerikassa on Méxicossa oleva Estadio Azteca, jossa on pelattu vuosien 1970 ja 1986 MM-loppuottelut.
Stadionit > Maailman suurimmat jalkapallostadionit

| Stadion | Kapasiteetti | Sijainti | Seurajoukkue |
| --- | --- | --- | --- |
| Rŭngrado | 150 000 | Pjongjang, Pohjois-Korea |  |
| Yuva Bharati Krirangan | 120 000 | Kalkutta, Intia | East Bengal Club |
| Estadio Azteca | 105 064 | México, Meksiko | CF América, CF Atlante |
| Melbourne Cricket Ground | 100 000 | Melbourne, Australia |  |
| Azadi | 100 000 | Teheran, Iran | Esteghlal, Pirouzi |
Jalkapallo ilmiönä

Jalkapallo on erittäin suosittu yleisölaji. Esimerkiksi Saksan Bundesliigan otteluissa kaudella 2008–2009 otteluissa kävi keskimäärin yli 40 000 katsojaa. Erityisen innokkaat fanit, joita kutsutaan ultriksi, seuraavat useimmat suosikkijoukkueensa ottelut ja kannattavat omiaan erityisen vahvasti. Kannatuksen varjopuoli on huliganismi, johon kuuluu muun muassa katsomotappeluita. Joskus huliganismi johtaa kuolonuhreihin. Heysel-stadionilla vuonna 1985 Liverpoolin fanit hyökkäsivät Juventuksen kannattajien kimppuun, ja seuranneessa tungoksessa kuoli 39 ihmistä. Tunnettuja jalkapallotapaturmia on myös ottelua valvoneiden poliisien virheistä johtunut Hillsborough’n onnettomuus, jossa henkensä menetti lähes sata katsojaa.
Huippujalkapallo on taloudellisesti huomattavaa liiketoimintaa, ja huippupelaajien siirroista maksetaankin kymmeniä miljoonia euroja. Jotkut yrittäjät ovat ostaneet seuroja, kuten venäläinen miljardööri Roman Abramovitš, joka osti Chelsea FC:n vuonna 2003 ja hankki seuralle monia kalliita pelaajia varojaan säästelemättä. Menestyneet joukkueet saavat runsaasti rahaa muun muassa katsojatuloista, oheistuotteista ja paitamainoksista, jotka maksavat joissakin tapauksissa jopa parikymmentä miljoonaa euroa. Tuloistaan huolimatta huippuseurat ovat toisinaan olleet satojen miljoonien eurojen veloissa. Rahaa on mukana myös vedonlyönnissä.
Jalkapallo ja jalkapalloilijat ovat olleet useiden tietokirjojen, historiakirjojen, elämäkertojen, lehtien ja elokuvien aiheena.
Harrastuksena jalkapallo ei ole muita harrastuksia merkittävästi kalliimpi tai halvempi. Vuonna 2023 lasten harrastetasolla hinnaksi kertyi vuodessa keskimäärin 2 123 euroa ja lasten kilpatasolla keskimäärin 2 595 euroa vuodessa.
Kirjallisuutta

Foer, Franklin: Jalkapallon maailmanselitys. Hutera teoria globalisaatiosta.  ((How Soccer Explains the World. An Unlikely Theory of Globalization, 2004.) Suomentanut Petri Stenman)  Helsinki:  Like: Suomen rauhanpuolustajat, 2005.  ISBN 952-471-426-4
Galeano, Eduardo: Jalkapallo valossa ja varjossa.  ((El futbol a sol y sombra, 1995.) Suomentanut Jukka Koskelainen. 2. uudistettu laitos)  Helsinki:  Nemo, 2014.  ISBN 978-952-240-246-2
Gifford, Clive: Jalkapallo. Kuningaslaji.  ((Fantastic Football, 2006.) Suomentanut Sakari Hyrkkö)  Helsinki:  WSOY, 2006.  ISBN 951-0-31696-2
Itkonen, Hannu & Nevala, Arto (toim.): Kuningaspelin kentät. Jalkapalloilu paikallisena ja globaalina ilmiönä.  Helsinki:  Gaudeamus, 2007.  ISBN 978-952-495-003-9
Kuper, Simon: Matka pallon ympäri.  ((Football Against the Enemy, 1994.) Suomentanut Sami Sillanpää)  Helsinki:  Nemo, 2000.  ISBN 952-5180-26-3
Pakkanen, Jukka & Lahtinen, Esko S. (toim.): 11 & pallo. Jalkapallo elämässä, elämä jalkapallossa.  Helsinki:  Kirjayhtymä, 1997.  ISBN 951-26-4268-9
Wilson, Jonathan: Pelien peli. Jalkapallon taktiikan historia.  ((Inverting the Pyramid. The History of Football Tactics, 2008.) Suomentanut Tommi Hannula)  Helsinki:  HS kirjat, 2010.  ISBN 978-952-5557-34-3
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Suomen palloliitto.
Jalkapallosäännöt 2021 (Arkistoitu – Internet Archive) Suomen Palloliitto (PDF)
FIFA (Arkistoitu – Internet Archive), kansainvälinen jalkapalloliitto. (englanniksi)
| n k Kansainvälinen jalkapallo |
| --- | --- | --- |
FIFA: Maailmanmestaruuskilpailut (Alle: 20 • 17)  • Maanosaliittojen cup • Olympialaiset • Naisten maailmanmestaruuskilpailut • (Alle: 20 • 17) • Seurajoukkueiden maailmanmestaruuskilpailut
| Aasia | AFC – Asian Cup |  |
| Afrikka | CAF – Africa Cup of Nations |  |
| Etelä-Amerikka | CONMEBOL – Copa América |  |
| Eurooppa |  UEFA – Euroopan-mestaruuskilpailut  Naisten Euroopan-mestaruuskilpailut  Nations League  |  |
| Pohjois-Amerikka, Keski-Amerikka ja Karibia | CONCACAF – Gold Cup |  |
| Oseania | OFC – Nations Cup |  |
Jalkapallo-ottelu käynnissä.
4–4–2-taktiikka. Maalivahti kuvattu mustalla, puolustajat sinisellä, keskikenttäpelaajat keltaisella ja hyökkääjät punaisella.
Kiinalainen piirros 1500-luvulta esittää tsu chun pelaajia.
Ensimmäisen FA Cupin loppuottelujoukkue Royal Engineers A.F.C. vuodelta 1872.
British Ladies Football Clubin, brittiläisen naisjalkapalloseuran joukkue vuodelta 1895.
Keltainen kortti.
Vapaapotku.
Maalivahti on joukkueen ainoa pelaaja, joka saa (rajaheittoja lukuun ottamatta) koskea palloon käsillään.
Jalkapallokentän mitat.
Rangaistuspotku.
Hiekalle ja kovalle tekonurmelle tarkoitetut tiheänappulaiset niin sanotut turffikengät. Perinteisissä kengissä on yleensä isot napit, jotka voivat olla myös vaihdettavia.
Jalkapallon suosio maailmalla. Värin tummuus kuvaa pelaajien määrää 1 000 asukasta kohti. Vihreällä ovat ne maat, joissa jalkapallo on maan suosituin urheilulaji, punaisella ne, joissa se ei ole.
Sami Hyypiä, Suomen menestyneimpiä jalkapalloilijoita.
Maanosien FIFAn alaiset jalkapallojärjestöt. Australia siirtyi Oseanian liitosta (OFC) Aasian liittoon (AFC) vuoden 2006 alussa.
Brasilialaista kolminkertaista maailmanmestaria Peléä pidetään yhtenä kaikkien aikojen suurimmista pelaajista.
Diego Maradona vuoden 1986 maailmanmestarina.
Töölön jalkapallostadion Helsingissä.
Eintracht Frankfurtin ultra-kannattajien tekemä tifo.
Jaa, ei, tyhjiä, poissa (podcast)

Jaa, ei, tyhjiä, poissa oli Yle Areenan politiikkaan keskittyvä podcast-sarja, jota juonsivat Ylen politiikan toimittajat Robert Sundman, Helmiina Suhonen ja Olli Seuri. Sarja alkoi vuonna 2019, ja sen jaksot keräsivät noin 30 000–40 000 kuuntelukertaa. Sarja päättyi joulukuussa 2021.
Jaa, ei, tyhjiä, poissa ilmestyi syys- ja kevätkautisin kerran viikossa perjantaisin. Se käsitteli politiikan ajankohtaisia aiheita.
Sarjan nimi on viittaus eduskunnan äänestykseen, jossa kansanedustajat äänestävät joko ”jaa”, ”ei” tai ”tyhjä” taikka ovat poissa. Helsingin Sanomien Sampsa Oinaalan arvion mukaan ”podcastia toimittavat 24–35-vuotiaat Robert Sundman, Helmiina Suhonen ja Olli Seuri – – suuntaavat työnsä itsensä ikäisille kuulijoille. He pyrkivät puhumaan asiaa viihdyttävästi kuulijan tasolta ja onnistuvatkin siinä kohtuullisesti – tosin välillä sortuen inside-kielenkäyttöön”.
Margareetta Haavisto

Hanna Margareetta Haavisto (o.s. Honkaharju, s. 19. heinäkuuta 1963 Kälviä) on suomalainen pikajuoksija. Hän voitti 200 metrin juoksun Suomen mestaruuden vuonna 1982 ja 100 metrin juoksussa viisi kertaa hopeaa. Haavisto oli mukana Suomen pikaviestijoukkueessa Helsingin MM- kisoissa 1983 sekä Stuttgartin EM-kisoissa 1986. Seuratasolla hän edusti Kälviän Tarmoa.
Saavutukset

200 metrin juoksu:
Suomen mestari: 1982
SM-hopea: 1983, 1986
SM-pronssi: 1980, 1981
100 metrin juoksu:
SM-hopea: 1980, 1981, 1982, 1983, 1986
Ennätykset

100 metrin juoksu: 11,7 (1980, käsiaika)
100 metrin juoksu: 11,75 (1981)
200 metrin juoksu: 24,36 (1983)
Tuhannes

Tuhannes on Tuomas Kukkosen ja Johannes Mollbergin juontama podcast. Podcastin ensimmäinen jakso julkaistiin 22. tammikuuta 2024 nimellä ”Origin Story”.
Ensimmäinen kausi sisälsi jaksot ”Origin Story”, ”Käänteis-CV”, ”Canceloidaan Itsemme”, ”’Kaverille’ kävi näin”, ”Top 3”, ”Yhteiskunnallinen Jakso”, ”Tutustutaan!”, ”Tuhannes - Gaala!”, ”#Tuhannes Trendi” ja ”GRANDE FINALE”.
Toinen kausi sisälsi jaksot ”COMEBACK”, ”Tuhannes Darra”, ”Meidän urat”, ”Lapsuutemme kesät”, ”Milleniaalit vs Gen Z”, ”SOME” ja ”Kaverille kävi MYÖS näin”.
Uutisraportti

Uutisraportti on suomalainen podcast, jonka tuottaa Helsingin Sanomat. Ohjelmassa esiintyvät vakiintuneesti Helsingin Sanomien toimittajat Tuomas Peltomäki, Marko Junkkari, Anna-Sofia Berner ja Salla Vuorikoski. Uusi jakso ilmestyy pieniä poikkeuksia lukuun ottamatta joka torstai.
Ohjelmaa voi kuunnella podcast-sovelluksilla, Suplassa ja Helsingin Sanomien verkkopalvelussa. HS:n verkkopalvelussa ja ohjelman Facebook-sivulla voi seurata ohjelman äänitystä videon välityksellä. Videotallenteet julkaistaan myös Youtubessa.
Uutisraportti-podcast aloitti elokuussa 2016. Sen ensimmäiseen kokoonpanoon kuului Peltomäen ja Junkkarin lisäksi Anna-Sofia Berner. Uurtisraportti aloitti 2014 aluksi HS:n verkkosivuilla olleena videomuotoisena satiiriohjelmana ja myöhemmin televisiossa Nelosella. Muita aiempia ohjelman kokoonpanoon kuuluneita ovat toimittajat Maria Manner, Anni Keski-Heikkilä Alma Onali.
Ohjelman kussakin jaksossa käsitellään noin kolme uutisaihetta kuluneen viikon varrelta. Jakson lopuksi kukin esiintyjä jakaa keskustelunaiheen viikonlopuksi. Ohjelman oman kuvauksen mukaan sen on tarkoitus kuulostaa siltä, miten toimittajat puhuvat uutisista töiden jälkeen drinksuilla.
Peruskirja 77

Peruskirja 77 (tšek. ja slov. Charta 77) oli epämuodollinen tšekkoslovakialainen kansalaisliike, joka kritisoi poliittista ja valtiovaltaa ihmis- ja kansalaisoikeuksien rikkomisesta, vaikka Tšekkoslovakia oli sitoutunut niihin Helsingin ETY-kokouksessa 1975. Hallitseva kommunistipuolue pyrki vuoden 1968 Tšekkoslovakian miehityksen jälkeen normalisoimaan maan politiikkaa eli palauttamaan sen Neuvostoliiton määrittelemiin rajoihin. Peruskirja 77 -liike toimi 1977–1992. Se sai nimensä Peruskirja 77 -nimisestä julistuksesta, joka julkaistiin 1. tammikuuta 1977 ja painettiin pian monissa länsieurooppalaisissa lehdissä. Allekirjoittajat olivat toisinajattelijoita, jotka joutuivat hankaluuksiin hallitsevan järjestelmän kanssa. Toiminnan voi siten rinnastaa kansalaisoikeusliikkeisiin.
Julistuksen alullepanijoita ja ensimmäisiä allekirjoittajia olivat Václav Havel, Jan Patočka, Zdeněk Mlynář, Jiří Hájek ja Pavel Kohout. Kaikkiaan allekirjoituksia oli aluksi 242, kesään 1977 mennessä niitä oli kertynyt jo kuutisensataa ja vuoteen 1990 mennessä 1400. Allekirjoittajat edustivat eri ammatteja, poliittisia kantoja ja uskonnollisia näkemyksiä. Gustáv Husákin johtama kommunistivalta vainosi 1970- ja 1980-luvuilla Peruskirja 77:n jäseniä. Sadat allekirjoittajat menettivät työpaikkansa, ja useita kymmeniä tuomittiin vankeusrangaistuksiin, joista osa oli pitkäaikaisia. Esimerkiksi Vaclav Havel sai 5 vuoden vankeustuomion lokakuussa 1979. Lähes 400 muutti vainojen takia ulkomaille. Osa peruskirjan allekirjoittajista perusti vuonna 1978 Oikeudettomasti vainottujen puolustuskomitean (Výbor na obranu nespravedlivě stíhaných, VONS). Tästä kehittyi 1980-luvulla käytäntö viettää maailmanlaajuista stalinismin ja natsismin uhrien muistopäivää.
Vuoden 1989 niin sanotun samettivallankumouksen jälkeen moni peruskirjan allekirjoittaja nousi yhteiskunnallisesti merkittävään asemaan. Selvimmin tämä henkilöityy kirjailija Václav Haveliin, josta tuli maan presidentti 29.12.1989, sekä toimittaja Jiří Dienstbieriin, josta tuli samaan aikaan ulkoministeri.
Valikoitu lista Peruskirja 77:n allekirjoittajista

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Rudolf Battěk  Pavel Bergmann  Petr Chudožilov  Gábor Demszky  Jiří Dienstbier  Jiří Hanzelka  Jiří Gruša  Jiří Hájek  Václav Havel  Zbyněk Hejda  Josef Hiršal  Jaroslav Hutka  Vladimír Kadlec  Eva Kantůrková  Svatopluk Karásek  Alexandr Kliment  |  Vladimír Klokočka  Pavel Kohout  Jiří Kolář  Marta Kubišová  Rudolf Kučera  Vaclav Lamser  Milan Machovec  Václav Malý  Zdeněk Mlynář  Eduard Ovčáček  Martin Palouš  Jan Patočka  Petr Pithart  Hana Ponická  Gertruda Sekaninová-Čakrtová  |  Jaroslav Šabata  Anna Šabatová  Jaroslav Seifert  Jiřina Šiklová  Oldřich Škácha  Milan Uhde  Petr Uhl  Ludvík Vaculík  Jiří Wolf  Anna Fárová  Ladislav Hejdánek  Tomas Laslo  Florin Kovach  Vincent Cheremi  Miroslav Lehký  Zdena Tominová  |
Aiheesta muualla

Luettelo Peruskirja 77:n allekirjoittajista Tšekkoslovakian dokumenttikeskuksen sivuilla.
Mari Rantanen (poliitikko)

| Mari Rantanen |
| --- | --- |
 Rantanen kesäkuussa 2023.
Suomen sisäministeri
 Orpon hallitus 20.6.2023–30.8.2024 8.11.2024–  
Edeltäjä:  Krista Mikkonen Lulu Ranne
Kansanedustaja
 17.4.2019–  
Ryhmä/puolue:  Perussuomalaisten eduskuntaryhmä
Vaalipiiri:  Helsingin vaalipiiri
Henkilötiedot
Syntynyt: 29. maaliskuuta 1976 (ikä 48) Lappeenranta
Asuinpaikka:  Helsinki
Tiedot
Puolue:  Perussuomalaiset
Muut puolueet:  Suomen Sosialidemokraattinen Puolue
Aiheesta muualla
Kotisivu
Mari Rantanen (s. 29. maaliskuuta 1976) on suomalainen perussuomalainen poliitikko, kansanedustaja ja ministeri. Hän on toiminut Orpon hallituksen sisäministerinä 20. kesäkuuta 2023 lähtien. Rantanen oli poissa ministerin tehtävästä syyskuusta marraskuuhun 2024.
Tausta

Ennen poliittista uraansa Rantanen on työskennellyt sekä ensihoitajana että poliisina.
Poliittinen ura

Rantanen edusti sosiaalidemokraatteja vuoden 2012 kunnallisvaaleissa mutta siirtyi perussuomalaisiin vuonna 2014.
Hän on ollut kaupunginvaltuutettu sekä kaupunginhallituksen ja sosiaali- ja terveyslautakunnan jäsen.
Poliittinen ura > Kansanedustajana

Rantanen valittiin vuoden 2019 eduskuntavaaleissa perussuomalaisten kansanedustajaksi Helsingin vaalipiiristä 2 924 äänellä. Kansanedustajana hän on toiminut lakivaliokunnan jäsenenä vuodet 2019–2022. Rantanen nousi hallintovaliokunnan puheenjohtajaksi marraskuussa 2022.
Rantanen valittiin uudelle kaudelle eduskuntaan vuonna 2023 äänimäärällä 3 826 Helsingin vaalipiiristä. Rantanen oli hetkellisesti myös Perussuomalaisten eduskuntaryhmän toinen varapuheenjohtaja vuonna 2023.
Poliittinen ura > Sisäministerinä

Yhdenvertaisuusvaltuutettu totesi kannanotossaan 5.3.2025 Mari Rantasen johtaman sisäministeriön toimineen Suomen perustuslain ja yhdenvertaisuuslain vastaisesti, kun virkamiehiä yritettiin poliittisella ohjauksella saada kohdentamaan Suomen pakolaiskiintiö siten, että muslimeja ei otettaisi kiintiöpakolaisina Suomeen. Yhdenvertaisuusvaltuutettu totesi kannanotossaan asian tarkemman rikosoikeudellisen ja virkamiesoikeudellisen arvioinnin kuuluvan valtioneuvoston oikeuskanslerille, jonka tehtävä on valvoa valtioneuvoston jäsenten ja virkahenkilöiden virkatointen lainmukaisuutta.
Näkemyksiä

Kevään 2023 eduskuntavaaleja varten Rantanen kirjoitti itseään kuvaavaan esittelytekstiin lauseen: "Meidän ei pidä olla niin sinisilmäisiä, että pian emme ole sinisilmäisiä." Iltalehden toimittajan Ida Erämaan mukaan kirjoitus viittaa rotuoppiin ja väestönvaihtoteoriaan. Rantanen poisti virkkeen sivultaan kesäkuussa 2023.tarvitaan parempi lähde
Sapucái (Paraguay)

| Sapucái |
| --- | --- |
 Sapucái
 Koordinaatit: 25°40′04″S, 56°57′20″W 
Valtio:  Paraguay
Departementti:  Paraguarí
Väkiluku (2022):  5 218
Sapucái on pikkukaupunki  Paraguayn Paraguarín departementissa. Se on perustettu vuonna 1910. Vuonna 2022 kaupungin asukasluku oli 5 218.
Maantiede

Sapucái sijaitsee Paraguayn Paraguarín departementissa noin 88 kilometrin päässä maan pääkaupunki Asunciónista.
Historia

Sapucái perustettiin 16. heinäkuuta 1910. Se oli  Ferrocarril Central Carlos Antonio López-rautatien korjaamo. Monet rautiellä töitä tehneistä teknikoista tulivat Britanniasta ja heidän 35 taloa käsittänyt siirtokuntansa tunnettiin nimellä Villa Inglesa. Nykypäiviin siitä on jäljellä vain vähän.
Toukokuussa 2012 alkuperäisen krojaamon huoltohallilla avattiin rautatiemuseo Japanita saadulla ulkomaanavulla. Museon lisäksi kaupungissa sijaitsee Santa Isabel, Paraguayn ainut leprasiirtola.
Väestö

Paraguayn vuoden 2022 väestönlaskennan mukaan Sapucáin asukasluku oli 5 218.
Rautatiemuseota.
Villa Inglesa-teemainen huone.
Stuff You Should Know

Stuff You Should Know on Josh Clarkin ja Charles W. "Chuck" Bryantin juontama vuodesta 2008 asti julkaistu podcast, joka on yksi maailman suosituimpia. Sen jaksot saavat viikoittain miljoonia latauksia ja se on säännöllisesti iTunesin ladatuimpien podcastien top 10:ssä.
Stuff You Should Know selittää kuuntelijoilleen kaikenlaisia ilmiöitä maan ja taivaan väliltä keskustelevaan ja rentoon tyyliin. Podcastiin perustuva televisiosarjaa on esitetty Discovery Channelilla.
Josh Clark ja Chuck Bryant olivat alun perin toimittajia HowStuffWorks-verkkojulkaisussa, jonka alla podcast toimi. HowStuffWorks vaihtoi omistajaa monta kertaa, kunnes markkinointiyritys System1:n alaisuudessa kaikki podcast-toiminta siirrettiin Stuff Media -toiminimen alle, joka vuonna 2018 myytiin IHeartMedialle.
Aiheesta muualla

Podcast IHeartRadion sivulla
Svanskog

| Svanskog |
| --- | --- |

 Svanskog
 Koordinaatit: 59°10′38″N, 12°33′07″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Värmlandin lääni
Maakunta:  Värmlanti
Kunta:  Säffle
Väkiluku (31.12.2023):  454
Svanskog on taajama Säfflen kunnassa Värmlandin läänissä samannimisessä  historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 454 asukasta vuoden 2023 lopussa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Svanskog Wikimedia Commonsissa
Värmlandsbro

| Värmlandsbro |
| --- | --- |

 Värmlandsbro
 Koordinaatit: 59°11′04″N, 13°00′57″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Värmlandin lääni
Maakunta:  Värmlanti
Kunta:  Säffle
Väkiluku (31.12.2023):  277
Värmlandsbro on taajama Säfflen kunnassa Värmlandin läänissä samannimisessä  historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 277 asukasta vuoden 2023 lopussa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Värmlandsbro Wikimedia Commonsissa
John Cornforth

| John Cornforth |
| --- | --- |
 John Cornforth ja Rita Harradence Sydneyn yliopistossa noin vuonna 1938.
Henkilötiedot
Syntynyt: 7. syyskuuta 1917 Sydney, Australia
Kuollut: 8. joulukuuta 2013 (96 vuotta)
Kansalaisuus:   australia
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Sydneyn yliopisto Oxfordin yliopisto
Väitöstyön ohjaaja:  Robert Robinson
Instituutti:  Oxfordin yliopisto  Sussexin yliopisto
Tutkimusalue:  kemia
Tunnetut työt:  Stereokemian tutkimus
Palkinnot:   Nobelin kemianpalkinto (1975)
John Warcup ”Kappa” Cornforth FRS (7. syyskuuta 1917 – 8. joulukuuta 2013) oli australialainen kemisti, jolle myönnettiin vuonna 1975 Nobelin kemianpalkinto hänen ansioistaan stereokemian alalla.
Cornforth syntyi Sydneyssä, Australiassa. Hän opiskeli orgaanista kemiaa Sydneyn yliopistossa, valmistui 1937 ja sai stipendin Oxfordin yliopistoon. Cornforth lyötiin ritariksi vuonna 1977.
Cornforth oli Royal Societyn jäsen ja mukana Sussexin yliopiston toiminnassa kemiantutkimuksen alalla. Hän oli ”vuoden australialainen” 1975.
Hän oli Academia Europæan jäsen vuodesta 1994.
Cornforth oli kuuro nuoruusvuosistaan lähtien.
Madrid (täsmennyssivu)

Madrid voi tarkoittaa seuraavia:
Paikkoja

Espanja
Madrid, Espanjan pääkaupunki
Madridin itsehallintoalue, jossa pääkaupunki sijaitsee
Filippiinit
Madrid, Surigao del Sur
Kolumbia:
Madrid, Cundinamarca
Yhdysvallat
Madrid, Alabama
Madrid, Colorado
Madrid, Iowa
Madrid, Kentucky
Madrid, Maine
Madrid, Nebraska
Madrid, New Mexico
Madrid, New York
Madrid, Virginia