stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Anja Erämaja
Musiikki

Laulavat kahvinkeittäjät -yhtyeessä vuosta 1997 (laulu, tarinat)
Kuuluuko tämä teille –levy WSOY 2010. Säveltäjä Petra Lampisen kanssa työstetty äänikirjan ja äänilevyn välimuoto, joka pohjautuu Erämajan samannimiseen proosarunokokoelmaan.
laulusanoituksia ja -suomennoksia mm. kokoelmalevyillä Poreilua 1995, Heitä voltti 2000
Palkinnot, ehdokkuudet ja nimitykset

Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkintoehdokkuus 2005
Runeberg-palkintoehdokkuus 2005
Sanojen aika -sivuston Varjo-Finlandia-ehdokkuus 2005
Nihil Interitin Vuoden runoteos -palkinto 2013
Vuoden helsinkiläiskirjailija 2014, myöntäjä Helsingin kirjailijat ry
Ylen Tanssiva karhu -runopalkinto 2016
WSOY:n kirjallisuussäätiön tunnustuspalkinto 2019
Ylen Tanssiva karhu -palkintoehdokkuus 2021
Suven runoilija -nimitys 2022, Kajaanin runoviikko
The European Poet of Freedom -palkintoehdokkuus 2024
Esitumalliset

Bakteerin, tyypillisen prokaryoottisolun rakennekaavio. Solun seinämä ja kalvo ympäröivät solulimaa. Keskellä on bakteerin genomi eli kromosomi, joka on DNA:ta. Vaikka solulimassa ui ribosomeja ja suurmolekyylejä, pitkälle kehittyneet soluelimet puuttuvat.
Esitumalliset, alkeistumaiset eli prokaryootit ovat tumattomia soluja. Ne jaetaan
bakteereihin ja arkeoneihin. Esitumalliset ovat yksisoluisia eliöitä, jotka voidaan havaita vain mikroskoopilla. Muodoltaan esitumalliset jaetaan pallomaisiin kokkeihin, sauvamaisin basilleihin, kierteisiin spirilleihin ja käyriin vibrioihin. Esitumallisten läpimitta on luokkaa 0,1–100 mikrometriä.
Niiltä puuttuvat mitoottisesti jakautuva kotelon ympäröimä tuma ja pitkälle kehittyneet soluelimet. Näin ollen ne ovat rakenteeltaan tumallisia soluja alkeellisempia. Esitumallisten ribosomit ovat suurelta osin toisenlaisia kuin tumallisten. Esitumalliset ovat monesti aitotumallisia pienempiä ja niistä löytyvätkin pienimmät elävät solut.
Tumallisten uskotaan kehittyneen esitumallisesta eliöstä, mutta ei ole selvää, miten ja milloin nykyiset kunnat ovat syntyneet.
On väitetty, että olisi olemassa nanobeja tai nanobakteereja, jotka ovat huomattavasti bakteerejakin pienempiä, viruksen kokoisia, mutta tätä ei ole kyetty todistamaan.
Esitumalliset

Raja aitotumaisten eli eukaryoottien ja esitumallisten välillä on ollut solubiologiassa pitkään merkittävin jako eri eliöryhmien välillä.
Esitumallisista käytetään monia nimiä: prokaryootit, prokariootit, alkeistumalliset, esitumaiset ja tumattomat. Esitumallisten olennaisin puute on kaksoiskelmun ympäröimän tuman puuttuminen. Solun keskustassa on sen sijaan rengasmainen kromosomi, jossa esimerkiksi arkeonien tapauksessa on eukaryooteille luonteenomaisia histoneita.
Esitumallisilla on genomina yksi rengasmainen kromosomi, minkä lisäksi geneettistä materiaalia saattaa olla plasmideissa. Esitumallisilla on solukalvon lisäksi yleensä jäykkä soluseinä, joka estää solun tilavuuden muuttumisen.
Eliökunnan jako kolmeen kuntaan

Esitumalliset on jaettu mm. Carl Woesen näkemyksen mukaan bakteereihin ja arkeoneihin muun muassa geenien rakenteen pohjalta.
Bakteereita sanotaan myös eubakteereiksi, arkeoneja arkeiksi.
Bakteerien ja arkeonien geenit ovat hyvin erilaisia. Bakteerit, arkeonit ja tumalliset solut ovat geeneiltään yhtä kaukana toisistaan.
Näin ollen Maan eliöt voidaan jakaa kolmeen suureen kuntaan, ns.
domeeniin: eubakteereihin, arkkeihin ja eukaryootteihin.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Opetus.tv: Biologian etäopiskeluympäristö, Prokaryootti (esitumallinen solu)
Loomisin–Whitneyn epäyhtälö

Loomisin–Whitneyn epäyhtälö on geometriaan liittyvä epäyhtälö. Sen mukaan jos  A on epätyhjä kompakti joukko  \mathbb {R} ^{n}:ssä, on
 V(A)\leq \prod _{i=1}^{\lambda }V_{m}(A_{i})^{n/\lambda m},
missä  \lambda ={\binom {n}{m}} ja  V_{m} on Lebesguen mitta  \mathbb {R} ^{m}:ssä.
Aiheesta muualla

Juri Burago & Viktor Abramovič Zalgaller: Geometric Inequalities. ISBN 978-0387136158
Louen seisake

Louen seisake oli rautatiepysäkki Louen kylässä Tervolan kunnassa Laurila-Kelloselkä rataosuudella. Pysäkki sijaitsi lähellä Louejoen suuta 912,9 km:n etäisyydellä Helsingistä Haapamäen ja Seinäjoen kautta. Alkuperäinen asemarakennus tuhoutui Lapin sodassa. Rakennus oli Thure Hellströmin käsialaa. Uusi, jo purettu rakennus valmistui 1945.
Esikunta

Esikunta (lyhenne ”E”) tarkoittaa asevoimissa johto-organisaatiota, joka toimii komentajan apuna. Esikunta kerää komentajalle päätöksenteossa tarvittavat tiedot, valmistelee käskyt, ohjeet ja suunnitelmat sekä välittää nämä esikunnan alaisille joukoille. Suuri esikunta jakaantuu osastoihin ja toimistoihin, pienempi pelkästään toimistoihin.
Asevoimien komentajan esikuntaa kutsutaan yleisesikunnaksi tai pääesikunnaksi taikka sodan aikana päämajaksi. Suurten maiden maa-, meri- ja ilmavoimilla on oma yleisesikuntansa.
Suomen puolustusvoimain komentajan esikuntana on vuodesta 1945 toiminut pääesikunta, jonka päällikkönä on pääesikunnan päällikkö. Rauhan aikana omia esikuntia on ilmavoimilla, maavoimilla, merivoimilla, divisioonilla, prikaateilla ja pataljoonilla.
Komentoesikunta

Komentoesikunta on lähellä etulinjaa sijaitseva esikunnan osa, josta joukkojen komentaja johtaa taistelua. Esikunnan toinen osa, selustaesikunta, sijaitsee kauempana taistelutoiminnasta ja huolehtii erityisesti joukkojen huollosta. Sekä komentoesikunta että selustaesikunta toimivat tarvittaessa toisen varaesikuntana.
Esikuntapäällikkö

Esikuntapäällikkö (ep) on komentajan esikunnan johtaja ja komentajan lähin apulainen. Hän toimii usein myös komentajan sijaisena tämän poissa ollessa. Esikuntapäällikkö johtaa esikunnan työtä ja esittelee komentajalle päätöksenteossa tarvittavat asiat. Esikuntapäällikkö löytyy lähes jokaisesta esikunnasta, vain aivan pienimmistä esikunnista sellainen saattaa puuttua.
Esikuntakomppania

Esikuntakomppania (EK) on esikuntaa avustava sotilasyksikkö, johon kuuluu huolto-, kuljetus-, lähetti-, suojelu-, toimisto- ja vartiohenkilöstöä. Esikuntakomppania palvelee sekä esikunnan johtamistoimintaa että esikunnan sisäistä työskentelyä.
Suomen puolustusvoimissa esikuntakomppanioita on maa- ja ilmavoimissa. Aikaisemmin myös Pääesikunnan organisaatioon on kuulunut Esikuntakomppania/PE.
Tykistöaselajeissa esikuntakomppaniaa vastaa esikuntapatteri.
Esikunnat Suomen puolustusvoimissa

Nykyään virallisen ohjeen mukaan Suomen puolustusvoimien yksikköjen lyhenteissä ei Naton rauhankumppanuuden vuoksi ole enää pieniä kirjaimia Nato-käytänteiden mukaisesti. Näin ollen käsitteen rakentuminen ei ole visuaalisesti enää yhtä selvää kuin aikaisemmin.
AKE – armeijakunnan esikunta
E – esikunta
EK – esikuntakomppania
EsikK – esikuntakomppania
IlmavE – Ilmavoimien esikunta
KntoE – Komentoesikunta
KotijE – Kotijoukkojen esikunta
LE – Laivaston esikunta
MaavE – Maavoimien esikunta
MerivE – Merivoimien esikunta
MPE – Meripuolustuksen esikunta
PE / PvPE – Pääesikunta
PvPE – Puolustusvoimien pääesikunta
RTE – rannikkotykistörykmentin esikunta
RVE – rajavartiostojen esikunta
SkY – suojeluskuntain yliesikunta
SlE - sotilasläänin esikunta
SotavE – Sotaväen esikunta
VSSE – Väestönsuojeluesikunta
YE – Yleisesikunta
Jossain lyhenteissä, joissa ”E” on viimeinen kirjain, ei kirjain välttämättä tarkoita esikuntaa. Tällaisia poikkeuksia ovat olleet muun muassa
MLE – Maalentoeskaaderi
John Locke

| John Locke |
| --- | --- |
 Godfrey Kneller, John Locke, 1697.
Henkilötiedot
Syntynyt: 29. elokuuta 1632 Wrington, Somerset, Englannin kuningaskunta
Kuollut: 28. lokakuuta 1704 (72 vuotta) Essex, Englannin kuningaskunta
Koulutus ja ura
Koulukunta:  empirismi
Vaikutusalueet:  poliittinen filosofia
Tunnetut työt:  tabula rasa, Two Treatises of Government
 Nimikirjoitus
John Locke (29. elokuuta 1632 Wrington, Somerset, Englannin kuningaskunta – 28. lokakuuta 1704 Essex, Englannin kuningaskunta) on tunnetuimpia uuden ajan filosofeja. Hän on tunnettu sekä tietoteoriastaan että yhteiskuntafilosofiastaan. Tietoteoreetikkona Locke luokitellaan yleensä brittiläisiin empiristeihin eli kokemusajattelun kannattajiin yhdessä David Humen ja George Berkeleyn kanssa.
Yhteiskuntafilosofiassaan Locke kehitti vaihtoehdon Thomas Hobbesin luonnontila-ajatukselle ja esitti omana yhteiskuntasopimusteorianaan, että hallinto voi olla oikeutettu vain, jos se saa hallittavien suostumuksen ja suojelee elämän, vapauden ja omaisuuden luonnollisia oikeuksia. Jos tällaista suostumusta ei ollut annettu, kansalaisilla oli oikeus kapinaan.
Locken ajatuksilla oli suuri vaikutus poliittisen filosofian kehitykseen, ja häntä pidetään yhtenä merkittävimmistä liberalismin puolestapuhujista. Hänen kirjoituksensa vaikuttivat yhdessä skotlantilaisten valistusajattelijoiden kirjoitusten kanssa Amerikan vallankumoukseen ja itsenäisyysjulistukseen.
Filosofia > Tietoteoria

Locken tietoteoria muistetaan empirismin vuoksi. Hän esitti ajatuksensa teoksessaan An Essay Concerning Human Understanding. Siinä puolustetaan luonnontieteellistä tutkimusta kokemusperäisenä tutkimusalana. Ideat ulkoisesta todellisuudesta sekä omasta ruumiista ovat niin sanottuja yksinkertaisia ideoita eli aistivaikutelmia, joita ulkoisen todellisuuden kappaleet ovat synnyttäneet aisteihin. Locke katsoo mielen olevan ”valkoinen paperi, vailla kirjoitusta”, jonka vasta kokemus ”kalustaa”. Mielen sisällöt eivät kuulu sen synnynnäiseen varustukseen. Ajatusta on kutsuttu nimellä tyhjä taulu (lat. tabula rasa).
Locke ei kiellä kokonaan rationalismia eli järkeistietoa. Hän katsoo ihmisen olevan tietoinen oman mielensä toiminnoista. Ihmisen tietoisuus niistä on tiedon toisena lähteenä. Ymmärrys kykenee yhdistelemään yksinkertaisia ideoita yhdistetyiksi ideoiksi. Locke ei kannata empirismiä matematiikassa ja etiikassa. Molemmat ovat demonstratiivisia tieteitä.
Locke pitää sekavana ja hylättävänä perinteistä oppia olevaisesta jonakin sellaisena, jolla on ominaisuuksia. Sitä, mikä ihmisessä ajattelee, ja sitä mihin inhimillinen ajattelu kohdistuu, ei voida tarkastella ominaisuuksien kantajana. Samoin on epävarmaa se, ajatteleeko ihminen ruumiillisena olentona vai onko ajatteleminen ruumiista erillistä.
Filosofia > Yhteiskuntafilosofia

Yhteiskuntafilosofiassa Locke kuuluu ensimmäisiin yksilön oikeuksien puolustajiin. Teoksessaan Two Treatises of Government esittämässään poliittisessa teoriassa hän katsoo yksilön perustavanlaatuiset ja luovuttamattomat (inalienable) oikeudet valtiovallan oikeutettujen rajojen perusteiksi. Locke kannattaa myös luonnollisen lain (natural law) perinteistä teoriaa. Hänen mukaansa moraalin perusperiaatteet ovat objektiivisia ja ne tavoitetaan empiirisesti käyttämällä järkeä todellisuuden tarkastelussa. Hän painottaa periaatetta, jonka mukaan kukaan ei saa riistää eikä vahingoittaa toisen elämää, terveyttä, vapautta eikä omaisuutta. Toisia ihmisiä siis tulisi puolustaa pidättymällä vahingoittamisesta. Luonnollisen lain normatiivisen periaatteen vuoksi yksilön oikeus ei ulotu pitemmälle kuin siihen, mistä jonkun toisen oikeus alkaa.
Locke puhuu paljon omistusoikeudesta. Omaisuus on omistajan ja omistetun asian suhde. Yksilöllä on oikeus pitää hallussaan oleva hyödyke vain sillä edellytyksellä, että hänellä on siihen oikeus jollakin perusteella. Työnteko on Locken mukaan omistusoikeuden syntymisen perusta. Hallussa olevat asiat ovat omaisuutta, jos muilla ihmisillä on velvollisuus kunnioittaa niiden hallussapitäjän oikeutta. Locke huomauttaa ohimennen omaisuudesta puhuessaan, että palvelijoiden isännälle tekemän työn hedelmät ovat isännän omaisuutta. Omistamisessa siis yksilön oikeus edellyttää muiden velvollisuutta. Tätä Locke pitää kaikkien luonnollisten oikeuksien tunnusmerkkinä.
Locke pitää itselle tai persoonalle kuulumista perusteena, jonka nojalla yksilöllä on oikeus siihen, mitä hän pitää hallussa tai mitä muut eivät saa pitää hallussaan hänen oikeutensa nojalla. Locke siis samaistaa toimijan siihen, mikä on ihmisyksilössä ajatteleva minä ja jolle yksilön ruumis kuuluu omaisuutena. Ihmisten fyysinen koskemattomuus on omistusoikeuden kaltainen oikeus.
Filosofia > Yksilönvapaus

Yksilönvapauden puolustajana Locke ei asetu yksiselitteisesti pelkän negatiivisen vapauden puolelle. Hän kyllä uskoo, että yksilön vapaus on välttämättä toimintaan kohdistuvien esteiden tai mielivaltaisen sekaantumisen puuttumista, siis negatiivista vapautta. Silti yksilö käyttää vapauttaan tavoilla, jotka ovat sopusoinnussa järjen ohjaaman tahdon vaatimusten kanssa. Muutoin kysymys ei ole vapaudesta. Locke korostaa järkeä normien lähteenä, mistä seuraa se, että yksilön, esimerkiksi alaikäisen lapsen, vapautta on lupa rajoittaa, kun yksilön järki ei ole sellaista, mitä rationaalinen vapaus edellyttää.
Ihmisten jättäminen vahingoittumattomaksi on Locken mukaan ihmiskunnan puolustamisen vähimmäisaste. Hän uskoo voivansa johtaa kansalaisyhteiskunnan siitä periaatteesta, että ihmiskunnan puolustamisen vähimmäisaste on yhteiskunnan kunkin yksittäisen jäsenen oman edun mukaista. Ihmiskunnan puolustamisen periaate ei siis edellytä yhteiskuntafilosofisena periaatteena sitä, että toimitaan toisen hyväksi oma etu uhraten. Teoksessaan Some Thoughts Concerning Education Locke kannattaa laajempaa ihmiskunnan puolustamisen periaatetta. Lasta kasvatettaessa on pyrittävä estämään lasta omaksumasta julmuuden tottumusta. Siksi on lapsen vapautta kunnioittaen saatava hänet omaksumaan toiminta toisten hyväksi myös tapauksissa, joissa toisten auttaminen ei ole oman edun mukaista.
Filosofia > Liberalismi

Toisinaan klassisen liberalismin isien joukkoon luettuna filosofina Locke on puolustanut valtiovallan rajoittamista yksilönvapauden ja muiden luonnollisten oikeuksien, kuten elämän, terveyden ja omaisuuden suojelemiseksi. Hänen liberalismiinsa sisältyy myös ajatus, että lasta kasvatettaessa on julmuutta ja yksilöllisen vapauden loukkaamista vältettävä, jotta lapsi ei kasvaisi julmaksi ja muiden vapautta väheksyväksi. Kolmanneksi Locke puolusti omantunnonvapauteen perustuvaa suvaitsevaisuutta. Kun hyväntekeväisyys ymmärretään toiminnaksi, jolla tehdään toisille hyvää oman edun vastaisesti, Locke katsoi sen haittaavan yhteiskunnan vaurastuttamista. Lakisääteistä, pakollista hyväntekeväisyyttä eli sosiaaliturvaa Locke pitää haitallisena sen utilitaarisen tavoitteen kannalta, että mahdollisimman monet vaurastuisivat. Ihmisten tulee olla luonnostaan hyväntekeväisyyttä harjoittavia, mihin päästään vain kasvattamalla lapsi vapaasti perheissä anteliaaksi ja tasavertaisuutta kunnioittaviksi.
Filosofia > Uskonnonfilosofia

Locke oli valistusteologian tulkitsija ja puolustaja. Teoksessaan A Letter Concerning Toleration hän esitti ideologisen perustelun valtiokirkolle, jossa vallitsee rajoittamaton uskon- ja ajattelunvapaus. Filosofiansa hän esitti tutkielmassaaan An Essay Concerning Human Understanding (1690). Uskonto kuuluu sen mukaan yleisinhimilliseen kokemukseen. Jumalan olemassaolo on yhtä selvä kuin matemaattinen varmuus ja käy ilmi harkinnasta. Locken matemaattis-rationaalinen todistus oli 1600-luvun lopulla suuressa arvossa, ja se oli yhtäpitävä luonnontieteilijöiden käsityksen kanssa, että maailmankaikkeutta koko sen monimutkaisuudessa ohjaa matemaattinen lainalaisuus.
Filosofia > Uskonnonfilosofia > Rationaalinen raamattukäsitys

Locke liitti universaaliseen ja rationaaliseen lainalaisuuteen myös kristinuskon kirjassaan Reasonableness of Christianity as delivered in the Scriptures (1695). Locke hyväksyi täysi Raamatun auktoriteetin, perustavat kristilliset oppilauseet, jotka koskevat Kristusta Jumalan Poikana ja Uuden testamentin kertomukset. Menetelmä, jota hän käytti kristinuskon totuuden osoittamisessa oli kuitenkin rationaalinen. Locke luki Raamattua sellaisenaan, ilman huomautuksia ja kommentaareja, ja tulkitsi sitä tavallisella järjellä. Locke piti kristillistä uskoa yksinkertaisena ja itsestäänselvänä ja katsoi, että jokaisella rationaalisesti ajattelevalla ihmisellä on mahdollisuus ymmärtää sen järjellisyys.
Teokset > Suomennettuja

Muutamia mietteitä kasvatuksesta.  ((Some Thoughts Concerning Education, 1693.) Suomentanut sekä johdannolla ja selittävillä huomautuksilla varustanut J. V. Lehtonen)  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1914.
Tutkielma hallitusvallasta. Tutkimus poliittisen vallan oikeasta alkuperästä, laajuudesta ja tarkoituksesta.  ((Second Treatise of Government, 1689.) Suomennos ja esipuhe: Mikko Yrjönsuuri)  Helsinki:  Gaudeamus, 1995 (uusin painos 2021).  ISBN 978-951-662-640-9
Teokset > Alkuperäisiä

A Letter Concerning Toleration (1689)
A Second Letter Concerning Toleration (1690)
A Third Letter for Toleration (1692)
Two Treatises of Government (1689), Second Treatise of Government suom. Tutkielma hallitusvallasta
An Essay Concerning Human Understanding (1689)
Some Thoughts Concerning Education (1693, suom. Muutamia mietteitä kasvatuksesta)
The Reasonableness of Christianity, as Delivered in the Scriptures (1695)
A Vindication of the Reasonableness of Christianity (1695)
Teokset > Merkittävimmät julkaisemattomat tai postuumit käsikirjoitukset

First Tract on Government (tai ”Englanninkielinen tutkielma”) (1660)
Second Tract on Government (tai ”Latinankielinen tutkielma”) (noin 1662)
Essays on the Law of Nature (1664)
Essay Concerning Toleration (1667)
Of the Conduct of the Understanding (1706)
A Paraphrase and Notes on the Epistles of St. Paul (1707)
Kirjallisuutta

Björklund, Stefan: Det redbara samtalet. Locke och Popper mot Heidegger.  Stockholm:  Carlssons Bokförlag, 2015.  ISBN 978-91-7331-686-6  (ruotsiksi)
Kanerva, Jukka (toim.): Platonista Bakuniniin. Politiikan teorian klassikoita.  Helsinki:  Yliopistopaino, 1992.  ISBN 951-570-103-1
Koikkalainen, Petri & Korvela, Paul-Erik (toim.): Klassiset poliittiset ajattelijat.  Tampere:  Vastapaino, 2011.  ISBN 978-951-768-373-9
Salmela, Sauli: Vesitettyä skolastiikkaa? Varhaismodernin subjektikäsityksen aristoteelisesta perustasta. Tuomas Akvinolaisen ja John Locken kognitioteorioiden vertailua.  (Väitöskirja. Tampereen yliopisto)  Tampere:  Tampere University Press, 2011.  ISBN 978-951-44-8592-3  Teoksen verkkoversio (PDF).
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
Ensyklopedia-artikkeleita:
Fieser, James & Dowden, Bradley (toim.): John Locke The Internet Encyclopedia of Philosophy. (englanniksi)
Kochiras, Hylarie: Locke's Philosophy of Science The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Moseley, Alexander: The Political Philosophy of John Locke The Internet Encyclopedia of Philosophy. (englanniksi)
Sheridan, Patricia: Locke's Moral Philosophy The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Sinokki, Jani: Locke, John Logos-ensyklopedia. Filosofia.fi.
Uzgalis, William: John Locke The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Teoksia:
John Locken teoksia. (englanniksi)
John Locken teoksia: Essay Concerning Human Understanding ja Second Treatise on Government. (englanniksi)
John Locke Manuscripts. (englanniksi)
Digital Locke Project (Arkistoitu – Internet Archive). (englanniksi)
Vapaasti ladattavia John Locken e-kirjoja Projekti Lönnrotilta ja Project Gutenbergiltä.
Artikkeleita:
Forsius, Arno: John Locke (1632–1704) – lääkäri, filosofi ja kasvattaja (Arkistoitu – Internet Archive).
Rautiainen, Sakari: Lapsuus John Locken poliittisessa teoriassa – Täysi-ikäisyyden konstruointi osana Filmer-debattia. Niin & näin 1/2000.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:John Locke
Vaikutusvaltaisimpia läntisiä filosofeja
Sokrates
Platon
Aristoteles
Augustinus
Tuomas Akvinolainen
Thomas Hobbes
René Descartes
Baruch Spinoza
John Locke
Gottfried Leibniz
George Berkeley
David Hume
Jean-Jacques Rousseau
Voltaire
Immanuel Kant
G. W. F. Hegel
Arthur Schopenhauer
Karl Marx
Søren Kierkegaard
John Stuart Mill
Friedrich Nietzsche
Bertrand Russell
Ludwig Wittgenstein
Edmund Husserl
Martin Heidegger
Jean-Paul Sartre
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii  zbMATH 
Taiteenala:  FID  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove  Yle 
Muut:  SNAC  IdRef 
Two Treatises of Government.
Käännös suomeksi
Samuel R. Delany

| Samuel R>  Delany |
| --- | --- |
 Samuel R. Delany
Henkilötiedot
Syntynyt: 1. huhtikuuta 1942 (ikä 82) New York
Kirjailija
Palkinnot
 Damon Knight Memorial Grand Master Award Hugo-palkinto 
Aiheesta muualla
www.samueldelany.com
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Postmodernismi
Robert Venturi: , 1959–1964. Chestnut Hill, Pennsylvania.
Pääartikkelit
Postmoderni filosofia | Postmoderni taide | Postmodernismi (arkkitehtuuri) | Postmoderni kirjallisuus
Aiheet
Dekonstruktio | Kriittinen teoria | Memphis-ryhmä | Oulun  koulu
Tekijät
Jean Baudrillard | Pierre Bourdieu | Rosi Braidotti | | Gilles Deleuze | Jacques Derrida | Paul Feyerabend | Michael Graves | Hans Hollein | Philip Johnson | Emmanuel Lévinas | Jean-François Lyotard | Jarmo Mäkilä | Reima Pietilä | Kimmo Sarje | Ettore Sottsass | James Stirling
Samuel Ray "Chip" Delany, Jr. (s. 1. huhtikuuta 1942 New York) on palkittu amerikkalainen tieteiskirjailija ja kirjallisuuskriitikko. Vuodesta 2001 Delany on toiminut englannin kielen ja luovan kirjoittamisen professorina philadelphialaisessa Temple Universityssä. Akateemisessa maailmassa hänet tunnetaan kirjallisuuskriitikkona. Hänet on nimetty yhdeksi tieteiskirjallisuuden Grand Mastereista.
Delanyn arvostetuimpiin teoksiin
kuuluvat romaanit The Einstein Intersection, Nova, Hogg, Dhalgren, Return to Nevèrÿon -sarja sekä omaelämäkerta The Motion of Light in Water.
Delanylta on suomennettu yksi teos, Nova (1968).
Elämä

Delany syntyi ja kasvoi New Yorkin Harlemissa ja kävi Bronx High School of Science -koulua. Hänen äitinsä Margaret Delany oli kirjastovirkailija New Yorkin kaupunginkirjastossa ja isällä oli menestyvä hautaustoimisto, Levy and Delany Funeral Home, 7th Avenuen varrella Harlemissa. Delany ja runoilija Marilyn Hacker, johon hän oli tutustunut Bronx High School of Science'issä, avioituivat 1961. Liitto kesti 19 vuotta ja heillä on yksi tytär, Iva.
Vuosina 1962–1968 hän julkaisi yhdeksän tieteisromaania. Delany aloitti tieteisnovellituotantonsa poikkeuksellisesti vasta vakiinnutettuaan asemansa romaanikirjailijana. Novelli ”Kyllä, ja Gomorra” (1967) voitti Nebulan ja myöhemmin hän sai toisen Nebulan ja Hugo-palkinnon. Vuonna 1969 Delany aloitti kirjallisuusarvostelijan uransa. Hän myös toimitti vaimonsa kanssa spekulatiivisen fiktion alkuperäisvalikoimia.
Delanyn kymmenes, myydyin romaani Dhalgren julkaistiin 1974. 1970-luvun lopulla ja 1980-luvulla hänen merkittävin kirjallinen hankkeensa oli Return to Nevèrÿon -sarja. Delany on julkaissut useita omaelämäkerrallisia teoksia elämästään mustana, homoseksuaalisena kirjailijana, mukaan luettuna Hugo-palkittu The Motion of Light in Water.
Vuodesta 1988 Delany on toiminut professorina useissa yliopistoissa. Hän oli yhdentoista vuoden ajan vertailevan kirjallisuuden professorina Massachusettsin yliopistossa, Amherstissa, puolitoista vuotta englannin kielen professorina Buffalon yliopistossa ja siirtyi vuonna 2001 Temple Universityn englannin kielen laitokselle, jossa hän edelleen (2006) työskentelee. Lisäksi hän on tehnyt useita vierailevia professuureja. Delany on myös julkaissut useita kirjoja, jotka sisältävät kritiikkejä, haastatteluita ja esseitä, sekä myyntimenestyksen Times Square Red, Times Square Blue (1999), joka kertoo Times Squaren alueelle suunnitelluista muutoksista ja niiden vaikutuksista New Yorkin työväenluokkaisten homomiesten elämään.