stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Korso
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Korso Wikimedia Commonsissa
Korson Seurakunta
Korson yhteispalvelu (Arkistoitu – Internet Archive)
Lumon kirjasto
Lumon lukio
| n k Vantaa |
| --- | --- | --- |
 Uusimaa  Helsingin seutukunta  Pääkaupunkiseutu 
| Myyrmäen suuralue |  Askisto  Hämeenkylä  Hämevaara  Kaivoksela  Linnainen  Martinlaakso  Myyrmäki  Petikko  Vantaanlaakso  Vapaala  Varisto  |  |
| Kivistön suuralue |  Keimola  Kiila  Kivistö  Lapinkylä  Luhtaanmäki  Myllymäki  Piispankylä  Riipilä  Seutula  Vestra  |  |
| Aviapoliksen suuralue |  Lentokenttä  Pakkala  Tammisto  Veromies  Viinikkala  Ylästö  |  |
| Tikkurilan suuralue |  Hakkila  Helsingin pitäjän kirkonkylä  Hiekkaharju  Jokiniemi  Koivuhaka  Kuninkaala  Ruskeasanta  Simonkylä  Tikkurila  Viertola  |  |
| Koivukylän suuralue |  Asola  Havukoski  Ilola  Koivukylä  Päiväkumpu  Rekola  |  |
| Korson suuralue |  Jokivarsi  Korso  Leppäkorpi  Matari  Metsola  Mikkola  Nikinmäki  Vallinoja  Vierumäki  |  |
| Hakunilan suuralue |  Hakunila  Itä-Hakkila  Kuninkaanmäki  Länsimäki  Länsisalmi  Ojanko  Rajakylä  Sotunki  Vaarala  |  |
Kolmen kylän rajojen yhtymäkohdan eli Ristirajan (Korsrå) muistomerkki Korsossa.
Korson vanha asemarakennus vuodelta 1918 kuuluu valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.
Valtaosa Korsosta on pientaloaluetta, ja kerrostalot on keskitetty lähinnä Kulomäki-lähiöön sekä keskusta-alueelle. Taustalla vuonna 2018 rautatieaseman läheisyyteen valmistunut tornitalo Astrum.
Korson keskustassa rautatieaseman kupeessa on paljon matalia liikerakennuksia 1960- ja 1980-luvuilta.
Seututie 152 (Kulomäentie) kulkee Korson läpi, yhdistäen Lahdentien ja Tuusulanväylän. Väylä on suunniteltu levennettäväksi nelikaistaiseksi kehätieksi, joka jatkuisi lentoaseman pohjoispuolitse Hämeenlinnanväylälle asti.
Korsosta on noin 30 minuutin matka lähijunalla Helsingin keskustaan.
Ankkapuisto on keskuspuistomainen viheralue noin puolen kilometrin päässä rautatieasemalta.
Korson vapaapalokunnan rakennus osoitteessa Urpiaisentie 5.
Fabian Johnson

Fabian Johnson
Fabian Marco Johnson (s. 11. heinäkuuta 1987 München, Saksa) on yhdysvaltalainen jalkapallopuolustaja, joka edusti vuonna 2020 päättyneellä pelaajaurallaan Saksan Bundesliigassa Wolfsburgia, Hoffenheimia ja Borussia Mönchengladbachia. Yhdysvaltain maajoukkueessa hän on pelannut 57 maaottelua ja tehnyt niissä kaksi maalia vuosina 2011–2017.
Seurajoukkueura

Johnson pelasi 1860 Münchenin kakkosjoukkueessa 43 ottelua Regionalligassa vuosina 2004–2007. Seuran ykkösjoukkueessa hän pelasi 2. Bundesliigassa 90 ottelua, joissa teki neljä ja syötti 12 maalia vuosina 2006–2009. Hän siirtyi VfL Wolfsburgiin 1,1 miljoonalla eurolla kesällä 2009. Hän pelasi seurassa kahden kauden aikana 16 bundesliigaottelua, joissa teki yhden maalin. Eurooppa-liigassa hän pelasi yhden pelin. Kesällä 2011 hän siirtyi Hoffenheimiin 700 000 eurolla. Hän teki kolmen kauden aikana pelaamissaan 87 pääsarjaottelussa viisi maalia ja antoi 16 maalisyöttöä.
Johnson siirtyi ilmaissiirrolla Borussia Mönchengladbachiin kesällä 2014. Hän on pelannut seurassa kauden 2019–2020 loppuun mennessä 105 bundesliigaottelua, joissa hän on viimeistellyt 12 ja alustanut 13 maalia. Mestarien liigan kymmenessä ottelussa hän on sekä tehnyt että syöttänyt kaksi maalia. Eurooppa-liigassa hän on pelannut 11 ottelua.
Maajoukkueura

Johnson pelasi Saksan nuorisomaajoukkueissa kaikkiaan 25 ottelua vuosina 2003–2009. Hän pelasi välierän ja loppuottelun Saksan voittaessa alle 21-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden 2009.
Johnson debytoi Yhdysvaltain jalkapallomaajoukkueessa ystävyysottelussa Ranskaa vastaan marraskuussa 2011. Ensimmäisen MM-karsintaottelunsa hän pelasi Guatemalaa vastaan seuraavan vuoden kesäkuussa. Hän oli avauskokoonpanossa Yhdysvaltain kaikissa neljässä ottelussa MM-kilpailuissa 2014, mutta joutui loukkaantumisen vuoksi tulemaan jo ensimmäisellä jaksolla vaihtoon neljännesvälierässä Belgiaa vastaan. Seuraavan vuoden Concacaf Gold Cupissa hän pelasi Yhdysvaltain kaikissa kuudessa ottelussa. Vuoden 2016 Copa América Centenariossa hän pelasi viisi ottelua. Hän on pelannut kaikkiaan 57 A-maaottelua, joista 17 on ollut MM-karsintaotteluja.
Emma Karasjoki

Emma Emilia Karasjoki (s. 14. lokakuuta 1993 Helsinki) on suomalainen toimittaja.
Hän aloitti Yle Kioskin toimittajana vuonna 2016. Aiemmin Karasjoki työskenteli Ilta-Sanomissa, jossa hän toimi ISTV:n videokuvaajana vuosina 2014–2016. Karasjoella on Yle Kioskissa myös oma YouTube-kanava, jonne hän on tuottanut sisältöä vuodesta 2019 alkaen. Karasjoki voitti myös Vuoden tekijä -palkinnon YouTube-videoistaan vuonna 2020 lyhytvideoiden Shortland-gaalassa.
Karasjoki kirjoitti ylioppilaaksi Vaskivuoren lukion medialinjalta vuonna 2012, minkä jälkeen hän opiskeli Laajasalon opiston monimedialinjalla vuosina 2013–2014.
Karasjoki on juontanut Ylen Helsinki Pridea, Yle Olohuonetta, FOMO-ohjelmaa ja yksittäisiä tv-tapahtumia. Karasjoki juonsi Ylen Sinkut paljaana -tosi-tv-sarjaa, jonka ensimmäinen tuotantokausi julkaistiin Yle Areenassa 1.1.2021. Hän on juontanut Ylen "Vuosi Vaihtuu" -ohjelman vuodesta 2020 alkaen Gogi Mavromichalisin kanssa.
Karasjoki on pelannut ringetteä 6-vuotiaasta asti ja ylsi myös SM-tasolle, jossa hän edusti Espoon Kiekkoseuraa vuosina 2012–2014. Nykyään Karasjoki pelaa Naisten harrastesarjassa Vantaan Walapaisin joukkueessa.
Troodon

| Troodon |
| --- | --- |
 Nimeämätön laji Alaskasta.
 Myöhäisliitukausi, 77,5–74,5 Ma  PreЄ Є O S D C P T J K Pg N  ↓   
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Matelijat Reptilia
Ylälahko::  Dinosaurukset Dinosauria
Lahko::  Liskonlantioiset Saurischia
Alalahko::  Teropodit Theropoda
Heimo::  †Troodontidae
Alaheimo::  †Troodontinae  Gilmore, 1924
Suku::  †Troodon  Leidy, 1856
Synonyymit
 Polyodontosaurus Gilmore, 1932 Stenonychosaurus Sternberg, 1932 
Lajit
 †T. formosus Leidy, 1856 †T. inequalis Sternberg, 1932 
Katso myös
   Troodon Wikispeciesissä   Troodon Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Troodon (”haavoittava hammas”) on pienten, lintumaisten dinosaurusten suku, joka eli myöhäisellä liitukaudella 77,5–74,5 miljoonaa vuotta sitten, ja mahdollisesti myöhemminkin. Troodon oli hyvin laajalle levinnyt Pohjois-Amerikassa elänyt suku. Lajien jäänteitä on löydetty Alaskasta Wyomingiin asti, ja mahdollisesti Texasista ja New Mexicosta.
Vanhemmissa lähteissä nimi kirjoitetaan Troödon, treema (¨) merkitsee o:iden kuulumista eri tavuihin.lähde?
Piirteet

Troodonit olivat varsin pieniä dinosauruksia, ne kasvoivat yleensä vain 0,9 metriä korkeiksi, 2,4 metriä pitkiksi, ja 50 kiloa painaviksi. Suurimmat yksilöt olivat verrattavissa Deinonychuksen ja Unenlagian kanssa. Troodonilla oli pitkät, hoikat jalat sekä atleettinen ruumiinrakenne, mikä teki siitä hyvin nopean juoksijan. Molemmissa jaloissa oli suuri sirppikynsi, jolla se saattoi pitää kiinni saalistaan. Se pystyi käntämään kynnen ylös kun se juoksi. Troodonin ruokavalio koostui pääasiassa pienistä eläimistä, mutta sen rosoisilla hampailla saattoi myös repiä lehtiä.
Piirteet > Aivot ja äly

Troodonia ja sen sukulaisia valesirppikynsiä pidetään älykkäämpinä kuin monia muita dinosauruksia, koska niiden aivo-ontelon koko suhteessa muuhun ruumiiseen on iso. Troodon oli yhtä älykäs kuin nykyiset lentokyvyttömät linnut, mutta eivät lähelläkään keskivertonisäkkään älykkyyttä.
Troodonilla oli poikkeuksellisen isot silmät ja se saalisti öisin.lähde?
Historia

Ensimmäinen Troodonin fossiili oli hammas, joka löydettiin myöhäisliitukauden Judith River -muodostumasta vuonna 1854. Joseph Leidy nimesi ja kuvasi vuonna 1856 Troodonin tämän yhden hampaan perusteella. Koska koko suku perustuu vain hampaaseen, Troodonia pidettiin aluksi liskona, ja myöhemmin paksupäädinosauruksena ja jopa lihaa syövänä ornitopodina.
Montanan myöhäisen liitukauden kerrostumista myöhemmin löydetyt hampaat kuitenkin vahvistivat, että Troodon oli dinosaurus.
Ensimmäiset Troodonille kuuluneet fossiilit hampaita lukuun ottamatta olivat Charles Mortram Sternbergin 1930-luvun alussa löytämä jalka, häntänikamia sekä käden osat. Sternberg nimesi sen Stenonychosaurus inequalikseksi vuonna 1932 ja luokitteli sen heimoon Coeluridae.
Toinen fossiili, Charles W. Gilmoren vuonna 1932 kuvaama alaleuka, sai nimen Polyodontosaurus grandis. Sternberg määritti sen myöhemmin, vuonna 1951, mahdolliseksi Troodonin synonyymiksi.lähde?
1987 Phil Currie siirsi Stenonychosaurus inequaliksen, Polyodontosaurus grandiksen ja Pectinodon bakkerin Troodon formosuksen synonyymeiksi.lähde?
Se että kaikki pohjoisamerikkalaiset troodontit kuuluivat samaan lajiin kyseenalaistettiin pian. Currie kollegoineen ilmoittivat vuonna 1990 että vaikka he uskoivat että Judith Riverin troodontit olivat kaikki T. formosuksia, muista muodostumista löydetyt fossiilit saattoivat kuulua muille Troodon-lajeille. Vuonna 1991 George Olshevsky siirsi fossiilin joka sai nimen Pectinodon bakkeri, mutta siirrettiin Troodon formosuksen synonyymiksi, nimelle Troodon bakkeri, ja moni tutkija (myös Currie itse) on siirtynyt pitämään alun perin Stenonychosaurus inequalikseksi nimettyä luurankoa Troodon inequaliksena.lähde?
Nykyään Pectinodon bakkeria pidetään omana lajinaan, ja Troodoniin uskotaan kuuluneen useita lajeja, mutta lisätutkimuksia tarvitaan vielä. Koska T. formosuksen holotyyppi on yksi ainoa hammas, Troodon saattaa olla nomen dubium.lähde?
Luokittelu

Troodon kuuluu valesirppikynsien heimoon. Ne olivat sukua Deinonychukselle, Dromaeosaurukselle ja Velociraptorille, jotka olivat myös pieniä, kahdella jalalla kulkevia, nopeasti liikkuvia lihansyöjädinosauruksia.
Troodontidaen luokittelu Zanno et al. 2011 mukaan:
Populaarikulttuurissa

Troodon esiintyy televisiosarjoissa Esihistoriallinen puisto ja Dinojuna sekä videopelissä Jurassic Park: The Game.
T. inequaliksen koko verrattuna ihmiseen.
Kaksi T. inequalista leikkimässä lumessa.
T. formosuksen hammas.
Troodonin luurangon piirros.
Troodonin restaurointi.
Druusit

Druusit ovat pääasiassa Syyriassa, Libanonissa, Israelissa ja Jordaniassa elävä, yhteensä noin miljoonan hengen etnis-uskonnollinen ryhmä. Druusien uskonnollinen perinne on erottanut heitä satojen vuosien ajan alueen muslimivaltaväestöstä. Druusilaisuus kehittyi islamin ismaililaisesta suuntauksesta omaksi uskonnokseen 1000-luvulla. Druusit eivät tee lähetystyötä, eivätkä he hyväksy käännynnäisiä druusilaisuuteen tai kääntymistä druusilaisuudesta muihin uskontoihin.
Asuinalue

Druuseja on yhteensä arviolta noin miljoona. Heitä asuu Lähi-idässä Syyriassa, Libanonissa, Israelissa ja Jordaniassa. Israelissa druusit asuvat pääasiassa Genesaretinjärven ympärillä ja Karmelvuoren alueella. Jordanian druusit asuvat maan Syyrian vastaisella rajalla, ja he joutuivat Syyrian druuseista erilleen, kun Syyrian ja Jordanian välinen raja vedettiin vuonna 1931. Libanonin druusit elävät pääasiassa Matnin, Gharbin ja Choufin alueilla. Pienempiä druusiyhteisöjä on myös Etelä-Libanonissa ja Beirutissa. Syyrian suurimmat druusikeskittymät ovat Etelä-Syyriassa ja Israelin miehittämillä Golanin kukkuloilla. Druusit muodostavat As-Suwaydan maakunnan väestön enemmistön, ja druusikyliä on ympäri maata.
Druuseja on 1800-luvun lopulta lähtien muuttanut myös Lähi-idän ulkopuolelle. Druusiyhteisöjä on syntynyt esimerkiksi Yhdysvaltoihin, Australiaan, Uuteen-Seelantiin ja Filippiineille. Lähi-idän ulkopuolelle muuttaneet druusit ovat pääosin lähtöisin Libanonista. Joidenkin arvioiden mukaan 10 prosenttia kaikista maan druuseista on muuttanut Lähi-idän ulkopuolelle.
Historia

Druusilaisuus syntyi ismaililaisista opetuksista, ja siihen ovat vaikuttaneet lisäksi myös juutalaisuus, kristinusko, gnostilaisuus, uusplatonismi ja iranilaiset uskonnot. Uutta uskontoa alettiin saarnata Kairossa vuonna 1017 Hamza ibn-'Ali ibn-Ahmadin ja Muhammad ibn Ismail al-Darazin johdolla, joista jälkimmäisen mukaan usko on nimetty. Uuden uskonnon perusajatuksia oli tuolloin hallinneen kuudennen fatimidien dynastian kalifin Al-Hakim bi-Amr Allahin pyhyys. Al-Hakim katosi epäselvissä oloissa vuonna 1021, mutta druusit uskovat, että hän palaa jonakin päivänä tuoden mukanaan uuden kulta-ajan. Kaikki nämä kolme tärkeää druusilaisuuden alkuvaiheen vaikuttajaa kuolivat vain muutaman vuoden sisällä uskonnon perustamisesta. Al-Darazin seuraajat alkoivat kuitenkin tehdä lähetystyötä Syyriassa. Hamza ibn-'Alin seuraajan Al-Muqtana Baha'uddinin kuoltua vuonna 1034 lähetystyön tekeminen lopetettiin kokonaan eikä uusia käännynnäisiä enää muutenkaan hyväksytty. Myöhemmin druuseja muutti pohjoiseen Libanoniin ja etelään Galilean alueelle.
1100-luvulta 1500-luvulle druusit olivat hallitseva poliittinen tekijä Libanonin Gharbin alueella, kunnes johtoasemaan nousivat Libanoninvuorten druusit. Alueella asui myös maroniittikristittyjä. Vuonna 1842 aluetta hallinnut Osmanien valtakunta jakoi Libanoninvuorten alueen kahteen hallinnolliseen osaan, joista pohjoista hallitsi kristitty kuvernööri ja eteläistä druusikuvernööri. Kahden ryhmän välit tulehtuivat, ja asiaa pahensivat ulkomaiden, kuten Britannian ja Ranskan pyrkimykset sekaantua asioihin. Druusien ja maroniittien välille syttyi avoin sota vuonna 1845, ja druusit surmasivat verilöylyssä vuonna 1860 useita maroniitti- ja kreikkalaisortodoksisia kristittyjä, minkä jälkeen Ranska lähetti alueelle joukkoja. Seuranneen kriisin takia Osmanien valtakunta joutui perustamaan Libanoninvuorille autonomisen alueen, jota johti kristitty kuvernööri. Libanoninvuoret säilytti autonomisen asemansa aina Osmanien valtakunnan hajoamiseen saakka.
Historia > Nykyaika

Syyrian puolella suuri osa druuseista asuu Jabal al-Duruzin alueella maan eteläosassa. Kun Syyriasta tuli Ranskan mandaattialue vuonna 1921, alueella oli itsehallinto. Vuonna 1925−1927 druuseilla oli merkittävä rooli kapinassa ranskalaishallintoa vastaan, ja Syyria itsenäistyi vuonna 1945 Ranskan tunnustaessa sen itsenäisyyden seuraavana vuonna. Druusit olettivat autonomiansa säilyvän, mutta vuosien 1949 ja 1954 Syyrian hallinto lähetti alueelle joukkoja mahdollisen kapinan estämiseksi. Druusien asutuskeskuksia tulitettiin, ja sadat saivat surmansa. Vaikka monet druusit ovat vaikuttaneet sittemmin Syyrian hallinnossa, he menettivät paljon siitä asemasta, jonka he olivat saaneet taisteluissa Syyrian itsenäisyyden puolesta. Syyrian sisällissodassa monet druusit pykivät pysymään konfliktin ulkopuolella. He joutuivat kuitenkin islamistisen al-Nusran rintaman vainon kohteeksi. Assadin hallinto nähtiin vähemmistöjen suojelijana. Sodan kuluessa mielipiteet alkoivat kääntyä al-Assadin hallintoa vastaan ja esimerkiksi Suwaydassa puhkesi laajoja mielenosoituksia elokuussa 2023 alkaen hallinnon romahtamiseen saakka joulukuussa 2024.
Libanonissa druusit olivat sittemmin yksi monista vuosien 1975−1990 Libanonin sisällissodan osapuolista. Huolimatta suhteellisen pienestä osuudestaan maan väestöstä he olivat merkittävä tekijä sodassa druusien hallitseman progressiivisen sosialistipuolueen muodostamien asejoukkojen kautta. Druusit taistelivat jälleen maroniittikristittyjä vastaan ja liittoutuivat sodan alkupuolella Palestiinan vapautusjärjestön kanssa. Sisällissodan jälkeen maroniittien ja druusien välit ovat rauhoittuneet, ja molemmat olivat samalla puolella niin sanotussa setrivallankumouksessa, joka vuonna 2005 päätti maan 30 vuotta kestäneen syyrialaismiehityksen.
Israelin puolella asuvat druusit lasketaan virallisesti omaksi erilliseksi etniseksi ryhmäkseen Israelin arabeista. Israelissa druuseja asuu paitsi varsinaisen Israelin alueella, myös Israelin miehittämien Golanin kukkuloiden alueella, ja heillä on Israelin druuseista erillinen laillinen asema. Suurin osa Golanin kukkuloiden druuseista on Syyrian kansalaisia. Druusit, joilla on Israelin kansalaisuus, palvelevat Israelin puolustusvoimissa maan juutalaisten tapaan, mutta poiketen maan arabeista.
Druusilainen uskonto

Druusilaisuuteen kuuluu seitsemän käskyä, jotka ovat jokseenkin samanlaisia kuin Islamin viisi peruspilaria. Druusien on puhuttava aina totta keskenään, mutta vaatimus ei koske ulkopuolisten kanssa puhumista. Druusit voivat näin esimerkiksi vainojen uhatessa kiistää druusilaisuuden harjoittamisen. Druusien on myös autettava toisiaan hädässä, hylättävä monoteismin kanssa kiistassa olevat käsitykset, pysyttävä erossa epäuskoisista, tunnustettava al-Hakim Jumalan uudelleensyntymänä, hyväksyttävä Jumalan toimet ja seurattava Jumalan tahtoa ja käskyjä.
Druusien uskontoa luonnehditaan ismaililaiseksi salaopiksi, jonka perimmäiseen olemukseen vain harvat ovat perehtyneet. Druusit itse kutsuvat itseään nimellä muwahhidun, joka tarkoittaa monoteisteja. Druusiyhteisö voidaan jakaa kahteen luokkaan uqqal ja juhhal eli tietäjät ja tietämättömät. Suurin osa druuseista kuuluu jälkimmäiseen luokkaan. Vain tietäjille opetetaan uskonnon tarkemmat yksityiskohdat, ja muut noudattavat vain osaa uskonnon piirteistä. Tietäjien uskonnolliseen opetukseen kuuluvat druusiviisaiden historian saatossa kirjoittamat moraalikäsityksiä koskevat kirjoitukset sekä gnostilaiset ja kosmologiset kirjoitukset.  Koko uskonnollinen tieto tunnetaan nimellä hikma. Tietäjät käyttävät muista druuseista poikkeavaa vaatetusta, johon kuuluu esimerkiksi valkoinen turbaani. Tietäjiä johtavat puolestaan shaykh-nimellä tunnetut henkilöt, jotka valitaan viisaimpina pidettyjen tietäjien joukosta. Heidän joukostaan valitaan edelleen yleensä alueen johtavaan sukuun kuuluva ra'is, joka toimii alueen uskonnollisena päämiehenä. Tietäjien odotetaan käyttäytyvän esimerkillisesti, kun taas tietämättömien ei odoteta noudattavan kaikkia säädöksiä tiukasti.
Druusit noudattavat edelleen Hamza ibn-'Alin 1000-luvulla säätämiä lakeja, joihin kuuluvat muun muassa vaimon ja miehen tasavertaisuus ja avioeron salliminen vain muutamissa tarkkaan määritellyissä tapauksissa. Sukupuolijakoa noudatetaan kuitenkin muuten hyvin tarkasti. Druusiyhteisön ulkopuolelle esimerkiksi druusikylästä matkustavan naimattoman naisen mukana kulkee yleensä tämän isä tai veli. Naimattomat naiset työskentelevät yleensä yhteisön sisällä. Työpaikoilla sukupuolet jaetaan edelleen ja joskus jopa erillisine työtiloineen.
Genetiikka

Isä- ja äitilinjojen perusteella druusien perustajaväestö oli heterogeenistä. Druusit ovat pysyneet eristäytyneenä ryhmänä, ja he edustavat vuoden 2008 tutkimuksen mukaan muinaisen Lähi-idän geenipoolin monipuolisuutta. Vuoden 2015 tutkimuksen mukaan druusien perimä on hyvin samankaltainen kuin heihin verratuilla palestiinalaisilla ja beduiineilla, mutta druusit eivät ole naineet klaaniensa ulkopuolisen väestön kanssa 1 000 vuoteen, ja he jakavat keskenään yhteyden, jolla he ovat näistä erotettavissa. Pääkomponenttianalyyseissa druusit ovat sijoittuneet Levantin väestöjen joukkoon, lähelle libanonilaisia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Druusit Wikimedia Commonsissa
Kalifi Al-Hakim bi-Amr Allah.
Israelin puolustusvoimissa palvelevia druusisotilaita.
Nabi Shu'ayb Hattinissa, yksi druusilaisuuden pyhistä paikoista.
Pääkomponenttianalyysi
Jaakko Pärssinen

Jaakko Pärssinen (25. heinäkuuta 1872 Kuolemajärvi – 3. marraskuuta 1957 Hyvinkää) oli suomalainen opettaja, kansakouluntarkastaja ja filosofian tohtori, joka toimi sisällissodan aikana Suomen kansanvaltuuskunnan kouluneuvoston johtajana. Pärssinen oli yksi harvoista opettajista, joka oli avoimesti punaisten puolella. Hänen puolisonsa oli kansanedustaja Hilja Pärssinen.
Elämä > Varhaiset vuodet

Kuolemajärven Pihkalan kylässä syntyneen Pärssisen vanhemmat olivat Viipurin pitäjän Samolasta kotoisin ollut Nikodemus Pärssinen (1823-1890) ja Regina Laasonen (s. 1828). Pärssinen valmistui Sortavalan seminaarista kansakoulunopettajaksi vuonna 1896, jonka jälkeen hän työskenteli opettajana Pohjassa ja vuodesta 1900 lähtien Viipurin maalaiskunnan Talikkalassa. Pärssinen opiskeli myös Helsingin yliopistossa, josta hän valmistui filosofian maisteriksi 1906. Hänen puolisonsa Hilja Pärssinen valittiin kansanedustajaksi vuonna 1907, jolloin pariskunta muutti Helsinkiin. Pärssinen toimi opettajana Sörnäisten yhteiskoulussa ja työskenteli myöhemmin kansakouluntarkastajana Lohjalla, Mikkelissä ja Rautalammilla. Vuonna 1910 Pärssinen sai painoluvan väitöskirjalleen, mutta väitöstilaisuus peruuntui pitkään kestäneen kirjapainotyöntekijöiden lakon vuoksi.
Elämä > Sisällissota

Pärssinen oli mukana työväenliikkeen toiminnassa jo vuosisadan vaihteesta lähtien vaikuttaen muun muassa lyhytikäiseksi jääneessä Sosialidemokraattisessa Opettajaliitossa. Sisällissodan aikana Pärssinen oli Suomen kansanvaltuuskunnan valistusasiain osaston alaisen kouluneuvoston johtaja. Koulutoimen ylihallituksen korvaajaksi perustettuun kouluneuvostoon kuuluivat hänen ohellaan Y. K. Laine, Riku Penttinen ja Hulda Salmi.
Sodan kääntyessä punaisille tappiolliseksi Pärssiset pakenivat maalis–huhtikuun vaihteessa Pietariin aikomuksenaan jatkaa sieltä Yhdysvaltoihin. Parin viikon kuluttua Pärssiset majailivat Moskovassa Hotelli Luxissa ja yrittivät Siperian kautta Pohjois-Amerikkaan, mutta Venäjän sisällissodan raivotessa eivät päässeet Jekaterinburgia pidemmälle. Pariskunta päätyi lopulta Sarapulin kautta takaisin Pietariin, jossa Pärssinen toimi opettajana N. R. af Ursinin johtamassa suomalaisessa työkoulussa. Helmikuussa 1919 Pärssiset muuttivat Saratoviin, jossa he työskentelivät opettajina, kunnes marraskuussa palasivat Suomeen Tallinnan kautta. Heidät pidätettiin välittömästi ja tammikuussa 1920 molemmille langetettiin pitkä vankeustuomio Jaakko Pärssisen saadessa kuuden vuoden kuritushuonerangaistuksen avunannosta valtiopetokseen.
Elämä > Sodan jälkeen

Pärssinen kärsi tuomiotaan Tammisaaren pakkotyölaitoksessa, josta hän vapautui armahduslakien nojalla vuonna 1921. Kouluhallitus peruutti Pärssisen kansakouluntarkastajan viran, mutta opettajan pätevyyttä häneltä ei viety. Vapautumisensa jälkeen pariskunta viljeli maata Terijoella ja Pärssinen jatkoi opintojaan Saksassa, jossa hän lopulta väitteli tohtoriksi Jenan yliopistosta vuonna 1924. Kaksi vuotta myöhemmin Pärssiset perustivat Viipuriin yksityisen Talikkalan yhteiskoulun, joka toimi talvisotaan saakka. Vuonna 1927 Pärssinen valittiin Kotkan kansakouluntarkastajaksi, mutta kouluhallitus kumosi kaupunginvaltuuston tekemän päätöksen. Sotavuosien jälkeen Pärssinen asettui Hyvinkäälle, jossa hän kuoli 85-vuotiaana vuonna 1957. Suomen- ja saksankielisten väitöskirjojen ohella Pärssisen kirjallinen työ käsittää muun muassa eri aikakausjulkaisuissa ilmestyneitä tutkimuksia Suomen kouluhistoriasta.
Perhe

Jaakko Pärssisen ensimmäinen puoliso oli kansanedustaja Hilja Pärssinen, jonka kanssa hän avioitui vuonna 1899. Opiskeluaikoinaan tutustuneella pariskunnalla ei ollut biologisia lapsia, mutta vuonna 1924 he adoptoivat Hiljan vankilatoverin kuusivuotiaan tyttären. Pariskunta muutti asumuseroon hieman ennen Hilja Pärssisen kuolemaa vuonna 1935, mutta avioero ei ehtinyt voimaan. Pärssisen toinen puoliso oli Antreasta kotoisin ollut laulunopettaja Martta Jantunen (1914–1998), jonka kanssa hän avioitui 1936. Jantunen oli Pärssisen entinen oppilas, johon hänellä oli suhde jo ensimmäisen avioliittonsa aikana. Jaakko ja Martta Pärssinen on haudattu Helsinkiin Hietaniemen hautausmaalle.
Teokset

Kasvatusopilliset virtaukset ja koululaitoksen kehitys Suomessa vuosina 1801–1843.  (Väitöskirja)  Helsinki:  tekijä, 1911.
Die Einwirkung der deutschen Pädagogik auf die Begründung u. d. Leben der deutschen Lehranstalten (1805–1843) im ”Alten Finnland”.  (Väitöskirja)  Weimar:  Böhlau Verlag, 1927.