stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kitsapin piirikunta

Kitsapin piirikunta (engl. Kitsap County) on Yhdysvaltojen Washingtonin osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 275 611 vuonna 2020. Piirikunnan hallintokeskus on Port Orchardin kaupunki ja suurin kaupunki on Bremerton.  Piirikunta on perustettu vuonna 1857.
Väestö

Vuonna 2020 Kitsapin piirikunnan 275 611 asukkaasta valkoisia oli 82,5 %, aasialaisia 5,4 % ja mustia 3,2 %. Vuonna 2019 7,1 % asukkaista puhui kotonaan jotain muuta kieltä kuin englantia ja 6,5 % asukkaista oli syntynyt ulkomailla.
Kuvia piirikunnasta

Kitsapin piirikunnan oikeustalo.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kitsapin piirikunta Wikimedia Commonsissa
Høyangerin kirkko

| Høyangerin kirkko Høyanger kyrkje |
| --- | --- |

Sijainti:  Høyanger, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Bjørgvinin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1960
Suunnittelija:  Arnstein Arneberg ja Olav Platou
Materiaali:  kivi
Istumapaikkoja:  374
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Høyangerin kirkko (norj. Høyanger kyrkje) on Høyangerin kunnassa Norjassa sijaitseva kivinen pitkäkirkko vuodelta 1960.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Høyangerin kirkko Wikimedia Commonsissa
Konditoria Mari

Konditoria Mari, Nekala, Tampere
Konditoria Mari on Pekka ja Mari Viherkosken perustama leipomo konditoria, jonka historia juontaa juurensa 1800-luvulle. Konditoria perustettiin vuonna 1973 Tampereen Messukylään. Vuonna 1984 leipomo muutti Nekalaan teollisuusalueen kupeeseen, jossa se sijaitsee vielä tänä päivänäkin. Nykyisin pääleipurina toimii Pekka ja Mari Viherkosken poika Jussi Viherkoski, joka on leipuri viidennessä sukupolvessa.
Historia

Konditoria Marin historia juontaa juurensa 1800-luvulle. Historia on perustettu perimätietoon ja vuoden 1967 Tammerkoski-lehden kertomukseen, jossa kertojana on toiminut Torsti Viherkoski, Jussi Viherkosken isoisä ja silloisen Viherkosken leipomon pääleipuri ja suvussaan 3. polven leipuri.
Historia > Jokelan leipomo > Ensimmäisen sukupolven leipuri

1840-luvulla Pirkkalassa syntyneet Erland Kaarlenpoika ja Ulrika Eerikintytär asettuivat naimisiin mennessään asumaan Härmälään. Erland teki Hatanpään kartanoon taksvärkkiä ja Ulrika leipoi leipää, jota hän kävi myymässä Tampereen torilla. Vuonna 1894 Erland ja Ulrika muuttivat Härmälästä Vuohenojalle. Perheellä ei ollut sukunimeä, joten pappi antoi heille sukunimen ”Jokela”, koska perhe asui lähellä jokea Vuohenojalla. Ulrika ja Erland Jokelalle syntyi perheeseen yksi poika, Kalle, ja neljä tytärtä; Esikoinen Maria (Maija), Vilhelmiina, Lydia ja Emilia. Lapset totutettiin leipomaan pienestä lähtien. Leivonnasta tuli perheen pääasiallinen tulonhankinta; Perustettiin Jokelan leipomo. Samasta vuodesta alkaa Konditoria Mariin johtanut historia.
Historia > Jokelan leipomo > Toisen sukupolven leipurit

Ulrikan kuoltua vuonna 1907 vanhin tyttäristä, Maija Jokela, ja otti paikan äitinsä perustamassa Jokelan leipomossa. Kolme muuta sisarta, Vilhelmiina Jaakkola, Lydia Kokko ja Emilia Viherkoski ryhtyivät myös leipomaan omien yrityksiensä parissa; 3-4 vuoden jälkeen Emilia Viherkoski joutui sairauden takia lopettamaan oman yrityksensä, mutta työskenteli miehensä kuoltua sisarensa Jaakkolan leipomossa ja vuodesta alkaen 1935 oman poikansa, Torsti Viherkosken, leipomossa.
Maija Jokela otti vuonna 1920 11-vuotiaan Torsti Viherkosken apulaisekseen Jokelan leipomoon, jossa poika työskenteli apulaisena vuoteen 1935 asti. Leipää kuljetettiin Jokelan leipomosta myytäväksi Laukontorille aluksi käsikärryillä, joita Maija veti aisoista ja Torsti työnsi takaa. Vuonna 1920 ostettiin hevonen, jolla vietiin torille myytävää ja liikkeisiin tilauksia. Kerran Maija ja Torsti olivat matkalla Laukontorille ja Commercen kulmalla liikennettä ohjaava poliisi osoitti, miten hevosen tulisi kiertää hänen takaansa. Hevonen oli tottunut kulmassa oikaisemaan ja päätyi menemään suoraan poliisin edestä, samaa reittiä kuten aina ennenkin. Konstaapeli kimpaantui Maijalle, joka ohjasti hevosta. Maija tokaisi samaan tyyliin takaisin: - Mitä h*ttiä tässä teet, kun se menee vaan.
Historia > Viherkosken leipomo > Kolmannen sukupolven leipuri

Maija Jokela luopui 28 vuoden jälkeen liikkeestä 1935 ja leipomo siirtyi Torstille; Leipomo nimettiin Viherkosken leipomoksi, kun leipomo siirtyi kolmannelle sukupolvelle. Järvensivulla sijaitsevaa leipomorakennusta laajennettiin useaan otteeseen; konditorian perustettua ryhdyttiin myös avaamaan omia myymälöitä. Ensimmäinen myymälä avattiin vuonna 1958 Kauppahalliin. Ensimmäinen Kahvio konditorian yhteyteen avattiin Sammonkadulle vuonna 1961. Toiminnan laajentuminen johti myös kokonaan uuden leipomorakennuksen rakentamiseen vuonna 1964. Leipomorakennus sijoitettiin Messukyläntien varteen Leipurien Tukku Oy:n viereen.
Torstin ottaessa liikkeen hoidon käsiinsä vuonna 1935, työntekijöitä oli 4-5 henkilöä ja leipomolla valmistettiin viittä eri tuotetta: pehmeää hapanta leipää, kuivaa leipää, ruislimppua, hiivaleipää ja junttaa. Vuoteen 1967 mennessä työntekijöitä leipomossa oli 34, tuotteita yli 200 ja myymälät sekä kahviot mukaan lukien liikkeen palveluksessa oli n. 100 henkilöä. Myymälöitä oli 10 ja konditoria-kahviloita 8 eri puolella Tampereen kaupunkia.
Historia > Viherkosken leipomo > Neljännen sukupolven leipurit

Leipurimestari Torsti Viherkoski siirsi liikkeen johtoon poikansa Arto ja Pekka Viherkosken vuonna 1966, mutta pysyi edelleen osallisena liikkeen hoidossa päivittäisellä tasolla ja myös 81-vuotias Emilia Viherkoski hääri edelleen leipomossa päivittäin.
Historia > Konditoria Mari > Synty

Neljännen sukupolven leipuri Pekka Viherkoski tapasi 1970-luvun alussa Marin ja he perustivat yhdessä Konditoria Marin vuonna 1973 osoitteeseen Messukyläntie 21, Tampereen Messukylään. Liittoon syntyi poika, Jussi Viherkoski. Vuonna 1984 Konditoria Mari muutti nykyiseen osoitteeseensa Ahotie 34 Nekalaan, teollisuusalueen kupeeseen ja koulujen läheisyyteen.
Historia > Konditoria Mari > Viidennen sukupolven leipuri

Jussi jatkoi vanhempiensa jalanjäljissä 5. sukupolven leipurina Konditoria Marissa, jakaen vastuun liikkeen hoidosta vaimonsa Pauliinan kanssa, joka puolestaan hoitaa kahvilaa. Kahvilassa edelleen leivotaan samalla periaatteella, kuin vielä vuosikymmeniä sitten. Leivokset ja leivät syntyvät edelleen käsin kunnioittaen ja käyttäen perinteisiä reseptejä. Kuten Emilia Viherkoski, Mari on edelleen mukana toiminnassa ja häneen voi konditoriassa käydessä tavata lähes päivittäin.
Nekalan-Koivistonkylän Yrittäjät ry valitsi Jussi Viherkosken Vuoden 2013 Yrittäjäksi.
Aiheesta muualla

Tampereen Nekalassa on kahvila, jossa käy kuhina, vaikka sinne pitää osata erikseen suunnistaa (Arkistoitu – Internet Archive) Aamulehti
Kivilampi (Hankasalmi)

| Kivilampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Hankasalmi
Koordinaatit:  62°30′06″N, 26°27′34″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Kuuhankaveden valuma-alue (14.37)
Laskuoja:  oja Kontiojokeen 
Järvinumero:  14.372.1.004
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  159,1 m  
Pituus:  350 m  
Leveys:  220 m  
Rantaviiva:  0,93 km  
Pinta-ala:  5 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiKivilampi 
Kivilampi  on Keski-Suomessa Hankasalmella Pirttimäen lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 5,0 hehtaaria, se on 350 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 950 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Leppäveden–Kynsiveden alueen (14.3) Kuuhankaveden valuma-alueella (14.37), jonka Hankaveden alueeseen (14.372) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 159,1 metriä mpy.
Høvåg

| Høvåg |
| --- | --- |
 Høvågin kirkko
 Høvåg
 Koordinaatit: 58°10′16″N, 8°14′45″E 
Valtio:  Norja
Lääni:  Agder
Kunta:  Lillesand
Pinta-ala:  
 – Maa:  0,3 km²
Väkiluku (2023):  335
 – Väestötiheys:  1 116,7 as./km²
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Høvåg on taajama Lillesandin kunnassa Agderin läänissä Norjassa. Taajaman pinta-ala on 0,3 neliökilometriä ja asukasluku 335 vuonna 2023.
Høvåg oli itsenäinen kunta vuosina 1865–1962.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Høvåg Wikimedia Commonsissa
Høvikin kirkko

| Høvikin kirkko Høvik kirke |
| --- | --- |
 Kirkko vuonna 2007.
Sijainti:  Bærum, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Oslon hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1898
Suunnittelija:  Henrik Nissen
Materiaali:  tiili
Istumapaikkoja:  500
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Høvikin kirkko (norj. Høvik kirke) on Bærumin kunnassa Akershusin läänissä Norjassa sijaitseva tiilinen ristikirkko vuodelta 1898.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Høvikin kirkko Wikimedia Commonsissa
Kookospähkinäkitara

| Kookospähkinä- kitara J>  Karjalainen ja Mustat Lasit |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : tammi–helmikuu 1987 Finnvox, Helsinki
 Julkaistu: 4. huhtikuuta 1987
 Formaatti: CD, LP, MC
 Tyylilaji: pop rock
 Kesto: 42.16
 Levy-yhtiö: Poko Records
Listasijoitukset
  1. (huhtikuu 1987)
J. Karjalaisen muut julkaisut
| Varaani 1986 | Kookospähkinä- kitara 1987 | Lumipallo 1988 |
Kookospähkinäkitara on J. Karjalainen ja Mustat Lasit -yhtyeen seitsemäs albumi, joka julkaistiin 4. huhtikuuta 1987.
Albumi debytoi Suomen virallisen listan ensimmäisellä sijalla, ja pysyi listalla yhteensä 20 viikkoa.
Kappaleet

Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut J. Karjalainen ja sovittanut Jukka Tuovinen.
Kookospähkinäkitara – 4.16
Äiti, tuo tuoli mua tuijottaa – 3.27
Tahmea lattia – 2.13
Harley ladyn blues – 5.23
Terve teräskasa – 3.25
Yön otukset – 2.08
Hölösuu – 2.47
Runo – 4.33
Tulppaani ja sadepisara – 3.51
Hitaasti – 3.40
Vanha virsi – 1.47
Eläimistä eräälle – 4.46
Kokoonpano

J. Karjalainen – kitara, huuliharppu ja laulu
Pekka Lehti – basso
Mikko Kivikari – urut, sähköpiano ja moog
Janne Haavisto – rummut
Mikko Lankinen – kitara
Antero Priha – trumpetti
Jukka Tuovinen – saksofoni
Kokoonpano > Vierailevat muusikot

Mongo Aaltonen – percussion
Markku Veijonsuo – pasuuna
Olli Haavisto – kitara, kissalauta ja pedal-steel
Kotipihlaja

| Kotipihlaja |
| --- | --- |
 Pihlajanmarjoja syksyllä
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
Suomessa::  Elinvoimainen 
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Rosales
Heimo::  Ruusukasvit Rosaceae
Suku::  Pihlajat Sorbus
Laji::  aucuparia
Kaksiosainen nimi
 Sorbus aucuparia  L. 

Katso myös
   Kotipihlaja Wikispeciesissä   Kotipihlaja Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kotipihlaja eli pihlaja (Sorbus aucuparia) on ruusukasveihin kuuluva puu, joka kasvaa luonnonvaraisena suurimmassa osassa Eurooppaa ja Pohjois-Aasiassa. Suomessa se on hyvin yleinen koko maassa. Pihlaja tunnetaan valkoisista kukinnoistaan, punaisista marjoistaan ja hienosta syysväristä. Se on Pohjois-Savon maakuntakukka.
Ulkonäkö

Kotipihlaja on Suomen luonnonvaraisista puista värikkäin. Kesäkuussa (Lapissa heinäkuussa) se kukkii runsain kermanvalkoisin kerrotuin huiskiloin, joita usein kutsutaan epätarkasti tertuiksi. Kukinto on 8–10 cm leveä kertotasohuiskilo. Se koostuu pienistä, valkoisista, tuoksuvista kukista.
Kotipihlajan erottaa muista Suomessa kasvavista pihlajista kapealehdykkäisistä, päättöparisista lehdistä. Syksyllä pihlajan lehdet saavat ruskaväreikseen säästä riippuen keltapunaista, kirkasta punaista, tummaa punaista ja jopa lähes mustaa. Aurinkoisella paikalla lehdet muuttuvat kauniin punaisiksi. Pihlajan marja on kypsänä punainen. Marjat kypsyvät yleensä heinäkuun lopussa tai elokuussa. Syksyllä ja talvella kirkkaanpunaiset marjatertut tarjoavat ravintoa linnuille.
Pihlajaa tavataan sekä puumaisena että pensasmaisena. Pensasmainen kasvu johtuu tavallisesti kasvupaikan varjoisuudesta, maaperän karuudesta tai kasvia syövistä hirvieläimistä.
Lajikkeita, muunnoksia ja alalajeja

Sorbus aucuparia 'Fastigiata' – pylväspihlaja
Sorbus aucuparia 'Pendula' – riippapihlaja on yleisin kotipihlajan koristepuina kasvatetuista lajikkeista. Se vartetaan yleensä noin 1,5–2,5 metriä korkean pihlajan runkoon.
Sorbus aucuparia 'Pieksämäki' – visapihlaja
Sorbus aucuparia 'Xanthocarpa' – keltamarjapihlaja
Sorbus aucuparia var. edulis – makeapihlaja on jalostuksella muokattu pihlaja, jonka marjat ovat makeampia, suurempia ja tummempia. Viljely on vielä vähäistä Suomessa. Makeapihlajan risteytykseen käytetty pihlajaa ja marja-aroniaa, orapihlajaa, omenaa tai päärynää.
Sorbus aucuparia subsp. aucuparia – nimialalaji
Sorbus aucuparia subsp. aucuparia var. aucuparia
Sorbus aucuparia subsp. aucuparia var. heteromorpha. Lajin lounaissuomalainen nimimuunnos (var. aucuparia) poikkeaa Keski- ja Itä-Suomessa vallitsevasta muunnoksesta (var. heteromorphalla) lehden muodostavien lehdyköiden eli pikkulehtien lukumäärässä ja karvaisuudessa. Jälkimmäisessä lehdyköitä on 13–17, kun lounaissuomalaisessa muunnoksessa tyypillinen määrä on 11–15.
Sorbus aucuparia subsp. fenenkiana T. Georgiev & Stoj. – endeeminen Bulgariassa.
Sorbus aucuparia subsp. glabrata (Wimm. & Grab.) Cajander – pohjanpihlaja, joka kasvaa Islannissa, Pohjois-Skotlannissa, Pohjois-Skandinaviassa (Suomessa Lapin ja Oulun läänissä), Luoteis-Venäjällä ja myös paikallisesti Keski-Euroopassa Alppien ja Karpaattien vuoristoissa puurajalla. Pohjanpihlajan nuoret haarat, lehtilapa, silmut ja kukinnon haarat ovat niukkakarvaisia tai kaljuja.
Sorbus aucuparia subsp. praemorsa (Guss.) Nyman – Välimeren alueella korkeilla kasvupaikoilla Korsikassa, Sisiliassa ja Calabriassa.
Sorbus aucuparia subsp. sibirica (Hedl.) Krylov – Pohjois-Aasiassa Ob- ja Irtyš-jokien itäpuolella.
Kotipihlajan lähilajeja Suomessa ovat Lounais-Suomessa ja Ahvenanmaalla kasvavat suomenpihlaja (Sorbus hybrida) ja ruotsinpihlaja (Sorbus intermedia) sekä Ahvenanmaalla kasvava kaunopihlaja (Sorbus meinichii). Sorbus aucuparia × hybrida on kotipihlajan ja suomenpihlajan risteymä.
Käyttö

Pihlajan marjat ovat syötäviä ja sisältävät runsaasti C-vitamiinia (saman verran kuin lakoissa), mutta suuren omena- ja sorbiinihappopitoisuutensa vuoksi ne ovat sellaisenaan hyvin happaman ja karvaanmakuisia. Marjat ovat runsaskuituisia ja ne sisältävät myös E-vitamiinia, K-vitamiinia, beetakaroteenia, kaliumia sekä flavonoideja. Niitä on käytetty ravinnoksi jo kauan, ja niistä voi tehdä esimerkiksi hilloa, hyytelöä ja mehuja tai yhdistää antamaan makua esimerkiksi omenapiirakkaan tai -mehuun. Pihlajanmarjoista voi valmistaa marjalikööriä. Kansanlääkinnässä pihlajanmarjoilla on hoidettu kihtiä, munuaissairauksia, suolistovaivoja, keripukkia, ruokahaluttomuutta ja verisuonten kovettumia. Nuoria lehtiä voi käyttää myös salaatissa. Marjoja voi pakastaa tai kuivata. Kuivaus onnistuu myös huoneenlämmössä. Kuivattua marjaa voi lisätä esimerkiksi murskattuna leivonnaisiin, puuroon, smoothieen tai jogurttiin. Vuonna 2015 koko Suomessa tilastoitiin kerätyn myyntiin vain 762 kilogrammaa pihlajanmarjoja. Marjat ovat myös lintujen suosiossa.
Pihlaja on suosittu pihapuu. Pihlajia käytetään suhteellisen paljon myös julkisilla viheralueilla, koska se on pienikasvuinen, vaatimaton maaperän suhteen ja sillä on koristearvoa lähes ympäri vuoden.
Kotipihlajan lahottajina toimivat lepänarinakääpä (Phellinus alni), okrakääpä (Hapalopilus nidulans), kuhmukääpä (Phellinus punctatus) ja vyökäävät (Trametes). Kotipihlajan tuholaisia ovat ainakin pihlajanmarjakoi (Argyresthia conjugella) ja pihlajankukkakärsäkäs (Anthonomus conspersus).
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Pihlaja (kotipihlaja) (Sorbus aucuparia)
Pohjolan kasvien pauloissa: Sorbus aucuparia subsp. aucuparia – pihlaja, kotipihlaja subsp. etelänkotipihlaja
Helsingin yliopisto, Metsäekologian laitos: Nina-Mari Salminen, Kotipihlaja (Sorbus aucuparia)
PuuProffa: Pihlaja (Sorbus aucuparia) (Arkistoitu – Internet Archive)
Fineli: Pihlajanmarjan ravintosisältö
Pinkka, Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Pihlaja (Sorbus aucuparia)
Luontoportti: Pihlaja (Sorbus aucuparia)
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Sorbus aucuparia (mountain ash) (englanniksi)
Suomalaiset lehtipuut
euroopanpähkinäpensas
halava
harmaaleppä
hieskoivu
jokipaju
korpipaatsama
kotipihlaja
kynäjalava
metsähaapa
metsälehmus
metsäomenapuu
metsävaahtera
mustuvapaju
orapaatsama
outapaju
raita
rauduskoivu
ruotsinpihlaja
saarni
suippuorapihlaja
suomenpihlaja
talvikkipaju
tammi
tervaleppä
tunturikoivu
tuomi
tylppöorapihlaja
vuorijalava
Pihlajan lehtiä ja kukkia.
Kreikan maastopalot 2023

| Kreikan maastopalot 2023 |
| --- | --- |
 Palo Páneio-vuorella Attikassa 17. heinäkuuta 2023.
Päivämäärä:  pääosin heinä-elokuu 2023
Tapahtumapaikka:  Attika, Korfu, Länsi-Traakia, Ródos ja muut paikat
Kuolleita:  28
Omaisuusvahinko:  yli 161 008 hehtaaria
Kreikan maastopalot 2023 vaivasivat Kreikkaa erityisesti heinä-elokuussa 2023. Paloja riehui varsinkin Keski-Kreikassa, Länsi-Traakiassa, Ródoksella ja Korfulla. 26. elokuuta mennessä paloissa oli tuhoutunut yhteensä noin 161 008 hehtaaria maata ja niissä oli vapautunut noin 7,93 miljoonaa tonnia hiilidioksidia.
Maastopalot alkoivat pitkän helleaallon jälkeen. Sitä kuvattiin pisimmäksi heinäkuun aikaiseksi helleaalloksi vuosikymmeniin, ja sen aikana lämpötila nousi 46 asteeseen.
Ródoksen maastopaloja satelliittikuvassa 23. heinäkuuta 2023.
18.–27. heinäkuuta palot tuhosivat Ródoksen saaren keski- ja kaakkoisosaa. Ne vaikuttivat noin 15 prosenttiin saaren pinta-alasta. Palaneen alueen koko oli 18 672 hehtaaria, ja paloissa tuhoutui 45 rakennusta. Palojen tieltä evakuoitiin noin 20 000 henkilöä. Evakuoinnit olivat Kreikan nykyhistorian suurimmat metsäpalojen vuoksi. Monet evakuoidut olivat turisteja. Kreikan valtio lupasi evakuoinnin kohteiksi joutuneille turisteille viikon ilmaisen loman maassa vuonna 2024. Heinäkuussa paloja oli myös muun muassa Attikan ja Boiotian rajaseudulla Dervenochóriassa, jossa tuhoutui noin 11 600 hehtaaria maata, sekä Korfun saaren koillisosassa, jossa tuhoutui noin 2 000 hehtaaria.
19. elokuuta puhkesivat laajat palot Länsi-Traakiassa Évroksen alueyksikön alueella lähellä Alexandroúpolin kaupunkia. Ne tuhosivat erityisesti suojeltua Dadián metsää. Alueen palo oli suurin Euroopan unionin alueella sen jälkeen, kun yhteiseurooppalainen maastopalojen seuranta aloitettiin vuonna 2000. Palaneen alueen koko oli ainakin 85 944 hehtaaria. Paloissa kuoli 20 ihmistä, joista 18 oli Kreikkaan Turkin rajan yli tulleita maahanmuuttajia. Elokuussa paloja oli myös muun muassa Párnitha-vuorella lähellä Ateenaa, jossa tuhoutui noin 6 433 hehtaaria, sekä Ándroksen saarella.
Samana vuonna oli lukuisia suuria maastopaloja myös muualla Euroopassa. Kreikan paloissa tuhoutunut alue vastasi noin 40 prosentista kaikista eurooppalaisista palotuhoista. Kreikka sai palojen sammuttamiseen apua muun muassa Albaniasta, Bulgariasta, Kroatiasta, Kyprokselta, Ranskasta, Romaniasta, Ruotsista, Saksasta, Serbiasta, Slovakiasta ja Tšekistä. Useita henkilöitä pidätettiin joko epäiltynä palojen sytyttämisestä tai erilaisten laiminlyöntien vuoksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kreikan maastopalot 2023 Wikimedia Commonsissa
Isomaltaasi

| --- | --- |
:  Määritelmä: ohutsuolessa erittyvä ruoansulatusentsyymi 
: Wikipediassa ei tällä hetkellä ole varsinaista artikkelia aiheesta Isomaltaasi. Katso isomaltaasi Wikisanakirjasta, vapaasta sanakirjasta.  Voit aloittaa aihetta käsittelevän artikkelin Wikipediaan , mutta kirjoita enemmän kuin vain sanakirjamääritelmä.
Kuorokolibri

| Kuorokolibri |
| --- | --- |
 Naaras
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Kiitäjälinnut Apodiformes
Heimo::  Kolibrit Trochilidae
Suku::  Klais
Laji::  guimeti
Kaksiosainen nimi
 Klais guimeti  (Bourcier, 1843) 
Katso myös
   Kuorokolibri Wikispeciesissä   Kuorokolibri Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kuorokolibri (Klais guimeti) on neotrooppisella alueella elävä kiitäjälintu. Se on sukunsa ainoa laji. Sen esiintymisalue ulottuu Hondurasin itäosista Kolumbiaan, Venezuelaan, Ecuadoriin, Peruun, läntiseen Boliviaan, sekä Brasilian luoteis- ja pohjoisosiin. Lajista tunnetaan kolme alalajia. Jules Bourcier kuvaili lajin holotyypin Caracasista vuonna 1843.
Kreikan maastopalot 2018

| Kreikan maastopalot 2018 |
| --- | --- |

Päivämäärä:  23. heinäkuuta 2018 –
Tapahtumapaikka:  Itä-Attika ja muu Kreikka
Kuolleita:  96
Loukkaantuneita:  164
Kreikan vuoden 2018 maastopalot yltyivät heinäkuun lopulla 2018. 23.–24. heinäkuuta palot tuhosivat erityisesti Itä-Attikaa Néa Mákrin ja Rafínan alueilla, Ateenan metropolialueen itälaidalla. 15. elokuuta mennessä palot olivat vaatineet 96 kuolonuhria. Noin 190 ihmistä vietiin sairaalahoitoon. Suurimpia tuhoja kärsi Néa Mákrin Mátin kaupunginosa, jossa kuoli 25 tulen saartamaksi jäänyttä ihmistä.
Maastopalot tuhosivat myös Kinétan seutua Länsi-Attikassa. Suuria maastopaloja oli myös muualla Kreikassa, kuten Kreetalla Apokóronaksen alueella.
Viranomaiset ovat epäilleet ainakin osaa paloista tahallaan sytytetyiksi. Palot ovat Kreikan tuhoisimmat sitten vuoden 2007 maastopalojen. Maahan julistettiin palon jälkeen kolmen vuorokauden suruaika.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kreikan maastopalot 2018 Wikimedia Commonsissa
Kivilampi (Kangasniemi)

| Kivilampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Savo
Kunnat:  Kangasniemi
Koordinaatit:  62°12′10″N, 26°25′49″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Niemisjärven valuma-alue (14.38)
Laskuoja:  oja Kukkaropuruun 
Järvinumero:  14.386.1.002
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  123,6 m  
Pituus:  610 m  
Leveys:  380 m  
Rantaviiva:  1,919 km  
Pinta-ala:  9,571 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiKivilampi 
Kivilampi  on Etelä-Savossa Kangasniemellä Rutakosken lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 9,6 hehtaaria, se on 600 metriä pitkä ja 400 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 1,9 kilometriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Leppäveden–Kynsiveden alueen (14.3) Niemisjärven valuma-alueella (14.38), jonka Kärjenjärven valuma-alueeseen (14.386) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 123,6 metriä mpy.
Kokemäen kirkko

| Kokemäen kirkko (Kustaa III:n kirkko) |
| --- | --- |

Sijainti:  Tulkkilantie 21, Kokemäki
Koordinaatit:  61.257985°N, 22.351968°E
Seurakunta:  Kokemäen seurakunta
Rakentamisvuosi:  1786, 1886
Suunnittelija:  C. F. Adelcrantz, C. J. von Heideken
Materiaali:  harmaakivi
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kokemäen kirkko (myös Kustaa III:n kirkko) on Kokemäen keskustaajamassa Tulkkilassa sijaitseva kirkko, joka on valmistunut vuonna 1786. Arkkitehti C. F. Adelcrantzin suunnittelema kivikirkko rakennettiin alun perin pitkäkirkoksi, mutta laajennettiin nykyiseen asuunsa ristikirkoksi vuonna 1886. Kirkko on nimetty kuningas Kustaa III:n mukaan.
Kirkon länsipuolella on hautausmaa, jonka ohella sen ympäristössä sijaitsevat muun muassa 1830-luvulta peräisin oleva entinen pitäjänmakasiini sekä vuonna 1886 valmistunut paarihuone. Kokemäen kirkonseutu on yksi Museoviraston määrittelemistä valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä.