stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Cam Barker
Ura > Seuraura > Tulokassopimus Chicago Blackhawksiin

Elokuussa 2005 Barker teki Blachawksin kanssa kolmivuotisen tulokassopimuksen. Hän otti syksyn harjoitusleirin päätteeksi paikan joukkueen NHL-kauden 2005–2006 avauskokoonpanosta. Barker teki NHL-debyyttinsä kuitenkin vasta runkosarjan viidennellä kierroksella 14. lokakuuta 2005 vieraissa Colorado Avalanchea vastaan. Hän sai ottelussa jääaikaa 11.02 minuuttia. Ottelu jäi Barkerille lopulta kauden ainoaksi NHL:ssä ja hän palasi debyyttinsä jälkeen Tigersin WHL-joukkueen vahvuuteen. Barkerin runkosarja jäi siellä nilkkavamman vuoksi vain 26 ottelun mittaiseksi, mutta pudotuspeleissä hän jakoi tehoilla 4+8=12 joukkueen sisäisen pistepörssin voiton Derek Dorsettin, Brett Robertsonin ja Kris Russellin kanssa.
Syyskuussa 2006 Barker joutui yli kuukaudeksi sivuun leikkaushoitoa vaatineen nilkkamurtuman vuoksi. Kuntouduttuaan lokakuun lopulla Blackhawks lähetti hänet AHL-joukkue Norfolk Admiralsin vahvuuteen. Barker nostettiin Blackhawksin NHL-kokoonpanoon ensimmäisen kerran kauden aikana 14. tammikuuta 2007 otteluun Minnesota Wildia vastaan, jolloin hän teki myös NHL-uransa ensimmäisen ja kauden 2006–2007 ainoaksi jääneen maalinsa ylivoimalla. Barker pelasi kauden aikana NHL:ssä 35 runkosarjaottelua tehopistein 1+7=8. AHL:ssä hän pelasi 34 runkosarjaottelua tehopistein 5+10=15 ja kuusi playoff-ottelua tehopistein 1+3=4.
Syksyn 2007 harjoitusleirin päätteeksi Blackhawks lähetti Barkerin uuden farmijoukkueensa, Rockford IceHogsin vahvuuteen. AHL-kauden 2007–2008 avauskierroksella 6. lokakuuta 2007 Quad City Flamesia vastaan hän syötti IceHogsin AHL-historian ensimmäisen maalin. Barker teki pelasi liigassa kauden aikana 29 runkosarjaottelua ja oli kahdeksalla osumallaan joukkueensa eniten maaleja tehnyt puolustaja. Hänet nimettiin AHL:n tähdistöotteluun, mutta tapahtuma jäi Barkerilta kuitenkin väliin, kun hänet kutsuttiin joulukuussa Blackhawksin NHL-vahvuuteen. Barker pelasi siellä kauden loppuun ja teki 45 runkosarjaottelussa tehot 6+12=18. Myös syksyn 2008 harjoitusleirin päätteeksi hänet lähetettiin farmiin. Blackhawksin toimitusjohtaja Dale Tallonin mukaan Barker lähetettiin sinne urheilullisista syistä, mutta julkisuudessa siirrolle pidettiin syynä hänen 2,8 miljoonan dollarin kausipalkkaansa, joka olisi ylittänyt Blackhawksin palkkakaton. Barker kutsuttiin seitsemän AHL-ottelun jälkeen takaisin Blackhawksin NHL-vahvuuteen. Hän vakiinnutti loppukaudella 2008–2009 paikkansa NHL:ssä ja teki siellä yhden kauden piste-ennätyksensä tehtyään 68 runkosarjaottelussa tehot 6+34=40 ja 17 playoff-ottelussa tehot 3+6=9.
Ura > Seuraura > Kauppaaminen Minnesota Wildiin ja siirtyminen ulososton kautta Edmonton Oilersiin

Heinäkuussa 2009 Barker teki Blackhawksin kanssa kolmivuotisen ja 9,25 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen. Hän teki alkukaudella 2009–2010 51 ottelussa 14 tehopistettä. Barker osallistui joukkueen kanssa myös Victoria Cupiin Mestarien liigan voittanutta sveitsiläistä ZSC Lionsia vastaan, mutta Blackhawks hävisi ottelun kuitenkin lukemin 2–1. Barker teki joukkueensa ainoan maalin. NHL:n siirtotakarajalla, helmikuussa 2010 Blackhawks kauppasi hänet Minnesota Wildiin vaihdossa puolustaja Kim Johnssoniin sekä puolustaja Nick Leddyn pelaajaoikeuksiin. Barker teki Wildissa loppukaudella 19 ottelussa seitsemän tehopistettä.
Kausi 2010–2011 Barkerilla osoittautui Wildissa pettymykseksi ja hän teki 52 runkosarjaottelussa vain viisi tehopistettä. Barkerin loppukautta vaivasi myös selkävaivat, joiden vuoksi hän pelasi kauden 22 viimeisestä ottelusta vain yhden. Kesäkuussa 2011 Wild asetti Barkerin siirtolistalle aikomuksenaan ostaa hänen sopimuksensa ulos. Koska mikään toinen NHL-organisaatio ei napannut Barkeria vuorokauden kuluessa, hänen sopimuksensa ostettiin ulos. Vain muutamaa päivää myöhemmin heinäkuussa Barker teki vapaana agenttina vuoden mittaisen ja 2,25 miljoonan dollarin arvoisen sopimuksen Edmonton Oilersin kanssa. Hän pelasi kaudella 2011–2012 loukkaantumisten vuoksi kuitenkin vain 25 runkosarjaottelua. Enimmillään Barker oli 35 ottelua sivussa marraskuussa 2011 tulleen nilkkavamman vuoksi.
Ura > Seuraura > Koejakso AHL:ssä ja siirtyminen Vancouver Canucksiin

Syyskuussa 2012 Barker siirtyi NHL:n työsulunkin vuoksi ammattilaistry-out -sopimuksella AHL-joukkue Texas Starsiin. Joukkuetta valmensi hänen kummisetänsä ja Barkerille Medicine Hat Tigersin WHL-joukkueesta tuttu Willie Desjardins. Barkerin try-out purettiin joulukuussa. NHL:n työsulun päätyttyä, tammikuussa 2013 hän teki vapaana agenttina vuoden mittaisen ja 700 000 dollarin arvoisen sopimuksen Vancouver Canucksin kanssa. Barker pelasi terveydellisistä syistä loppukaudella 2012–2013 vain 14 ottelua. Huhtikuussa 2013 Canucks asetti hänet siirtolistalle, josta mikään toinen NHL-organisaatio ei napannut Barkeria vuorokauden kuluessa.
Ura > Seuraura > KHL-vuodet 2013–2018 ja visiitti Sveitsissä

Marraskuussa 2013 Barker teki loppukauden 2013–2014 kattavan sopimuksen KHL:n kazakstanilaisjoukkue Barys Astanan kanssa oltuaan alkukauden ilman sopimusta. Syyskuussa 2014 hän osallistui ammattilaistry-out -sopimuksella Chicago Blackhawksin harjoitusleirille, mutta Barker jäi kuitenkin ilman jatkosopimusta. Tämän jälkeen hän osallistui myös Rockford IceHogsin AHL-joukkueen harjoitusleirille jääden myös siellä ilman jatkosopimusta.Jatkoaika.com -verkkolehden saamien tietojen mukaan Barker neuvotteli syksyn aikana siirrosta Suomeen; mm. KHL-joukkue Jokereiden sekä SM-liigajoukkue Saimaan Pallon ja Helsingin IFK:n kanssa. Lopulta hän siirtyi joulukuussa 2014 loppukauden 2014–2015 kattavalla sopimuksella KHL:n slovakialaisjoukkue HC Slovan Bratislavaan. Heinäkuussa 2015 Barker teki joukkueen kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen.
Kaudella 2015–2016 Barker oli tehoilla 9+31=40 Slovanin paras syöttäjä Lukáš Kašparin kanssa ja toiseksi paras pistemies hänen jälkeensä. Barker jakoi koko KHL:n puolustajien pistepörssin voiton Barys Astanan Kevin Dallmanin kanssa, mutta hän vei suuremman maalimääränsä ansiosta varsinaisen kärkisijan. Barker pelasi kauden aikana myös KHL:n tähdistöottelussa. Kaudeksi 2016–2017 hän palasi vuoden mittaisella sopimuksella Barys Astanaan. Kaudeksi 2017–2018 Barker palasi jälleen vuoden mittaisella sopimuksella Slovaniin. Kesken kauden, tammikuussa 2018 hän siirtyi loppukauden sopimuksella Sveitsin National Leaguen SCL Tigersiin, mutta Barkerin kausi päättyi kuitenkin jo helmikuussa kolmanteen otteluun jalkamurtuman vuoksi.
Ura > Seuraura > Visiitti SM-liigassa ja siirtyminen Tšekkiin

Lokakuussa 2018 Barker siirtyi loppukauden 2018–2019 kattavalla ja marraskuun loppuun asti kestävän try-outin sisältävällä sopimuksella SM-liigajoukkue Tampereen Ilvekseen oltuaan alkukauden ilman sopimusta. Hän pelasi seitsemän ottelua tehden yhden maalin, mutta Barker kuitenkin loukkaantui ennen koejaksonsa päättymistä ja hänen vammansa vaati leikkaushoitoa. Barker jäi lopulta ilman jatkosopimusta. Hän ei pelannut loppukaudella enää missään.
Syyskuussa 2019 Barker siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Tšekin Extraligan HC Třineciin. Hän pelasi vain kolme harjoitusottelua, mutta Barker ei ollut kuitenkaan täydessä pelikunnossa ja hänen sopimuksensa purettiin jo ennen ensimmäistäkään pelattua sarjaottelua jo lokakuun vaihteessa. Barker palasi myös perhesyistä takaisin kotimaahansa. Joulukuussa hän siirtyi loppukauden 2019–2020 kattavalla sopimuksella Ranskan Ligue Magnusin Dragons de Roueniin.
Ura > Maajoukkueura

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Barker alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2006. |  Barker alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2006. |  Barker alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2006. |  |
Maa:   Kanada
Miesten jääkiekko
| Alle 20-v. MM-kilpailut  | Alle 20-v. MM-kilpailut  | Alle 20-v. MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Yhdysvallat 2005 | jääkiekko |  |
|  Kultaa | Kanada 2006 | jääkiekko |  |
Barker pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2005 ja 2006, joista molemmat turnaukset päättyivät maailmanmestaruuteen. Ensimmäinen turnaus hänellä päättyi kolmen ottelun jälkeen mononukleoosin vuoksi. Vuoden 2006 turnauksessa Barker toimi Kanadan varakapteenina. Hän pelasi myös U-18 Junior World Cupissa vuonna 2003, jolloin Barker toimi Kanadan kapteenina.
Barker edusti myös Kanadan A-maajoukkuetta Spengler Cupissa vuonna 2012, jolloin joukkue voitti turnauksen. Hän jakoi Kanadan sisäisen tehotilaston voiton Matt Duchenen ja Geoff Kinraden kanssa lukemalla +4. Barker pelasi myös Nikolai Putškov -turnauksessa vuonna 2017.
Ali Carter

Allister Carter (2013)
Allister "Ali" Carter (s. 25. heinäkuuta 1979) on englantilainen snooker-ammattilainen. Carter asuu Tiptreessä. Hänen korkein ranking-sijoituksensa on 2. johon hän ylsi kaudella 2010/2011. Carterin paras breikki on maksimibreikki 147 pistettä , jonka hän saavutti vuoden 2008 maailmanmestaruuskisoissa. Tämä oli ensimmäinen kerta, kun samassa turnauksessa on tehty kaksi maksimia, sillä vain päivää aikaisemmin Ronnie The Rocket O'Sullivan onnistui myös tässä, joten kyseessä on lajin ennätys. Carter on hyökkäävänä pelaajana tehnyt urallaan jo 284 yli sadan pisteen ylittävää lyöntisarjaa ammattilaisturnaustasolla .
Ura

Carter aloitti uransa vuonna 1996. Vuonna 1999 hän voitti kutsuturnaus Benson & Hedges Championshipin, minkä johdosta hän sai paikan arvostetussa Benson & Hedges Masters-turnauksessa. Siinä hän pudotti ensimmäisessä pelissään Wembleyllä kuusinkertaisen maailmanmestarin Steve Davisin.
Carter on voittanut kaksi rankingturnausta, Welsh Openin vuonna 2009 ja Shanghai Mastersin vuonna 2010. Lisäksi hän on voittanut vuonna 1999 Royal London Watches Grand Prix -turnauksen ja vuonna 2007 Malta Cupin. Nämä eivät ole rankingturnauksia.
WPBSA Newcomer of the Year 1999
Ura > Uhkaava sairaus

Vuonna 2003 Carterilla todettiin krooninen suolistosairaus Crohnin tauti (engl. Crohn's desease), mutta sairaus saatiin kontrolloitua siten, että Carter pystyi jatkamaan uraansa.
Ura > Tasainen pelaaja

Vuosina 2001-2007 Carterin parhaat ranking-turnausten saavutukset olivat kuusi neljännesfinaalipaikkaa, joista yksi oli maailmanmestaruuskisoissa vuonna 2007, ja paikat 16 parhaan joukossa UK Championship -turnauksessa vuonna 2003 ja maailmanmestaruuskisoissa vuonna 2005. Vuoden 2007 maailmanmestaruusturnauksessa Carter eteni neljännesfinaaliin pudottaen edellisellä kierroksella seitsenkertaisen maailmanmestarin Stephen Hendryn selkeästi erin 13-6. Neljännesfinaalissa Carter pelasi Mark Selbyä vastaan, joka voitti tiukasti erin 13-12, ja eteni lopulta turnauksen finaaliin, jossa kuitenkin John Higgins oli parempi. Carterilla on hyvä tilasto Hendryä vastaan, sillä kahdeksasta ottelusta Ali on voittanut neljä.
Ura > Maailmanmestaruuskisojen 147 suorittanut finalisti

Carter pelasi toistaiseksi parhaan kautensa kaudella 2007/2008, jolloin hän teki lähes 30 sadan pisteen ylittävää lyöntisarjaa (koko urallaan tätä aikaisemmin hän oli tehnyt näitä noin 50). Tämän lisäksi hän taisteli tiensä maailmanmestaruusturnauksessa aina finaaliin saakka saavuttaen uransa parhaan sijoituksen ranking-turnauksessa. Matkallaan finaaliin Carter voitti kaksi maailmanmestaria: Shaun Murphyn ja Peter Ebdonin. Neljännesfinaaliottelussaan Ebdonia vastaan Carter suoritti maksimibreikin tehden näin historiaa yhdessä Ronnie O'Sullivanin kanssa, koska aikaisemmin ei kaksi pelaajaa ole yltänyt tähän samassa turnauksessa. Semifinaali venyi aina viimeiseen ja ratkaisevaan erään asti, mutta Carter voitti toisen ensi kertaa semifinaalissa pelaavan Joe Perryn erin 17-16. Finaalissa O'Sullivan voitti selkein lukemin 18-8, mutta Carter nousi ensimmäistä kertaa ranking-listalla 10 parhaan joukkoon kaudelle 2008/2009. Finaalin jälkeen Carter kiitti tv-haastattelussa perhettään ja valmentajaansa Terry Griffithsiä ja sanoi olevansa pettynyt toiseen sijaan, mutta palaavansa seuraavana vuonna.
Ura > Turnausvoittaja

Kausi 2008/2009 käynnistyi Carterin osalta vakuuttavasti, sillä kauden avaavassa Northern Ireland Trophy-turnauksessa hän pelasi itsensä aina semifinaaliin asti, jossa jälleen Ronnie O'Sullivan osoittautui paremmaksi lukemin 6-5. Shanghai Masters syys-lokakuun vaihteessa ei tuonut vastaavaa menestystä, vaan Carter hävisi jo ensimmäisen ottelunsa. Syyskauden huipennuksessa UK Championship-turnauksessa The Captain esiintyi erittäin vakuuttavasti voittamalla 16 parhaan joukossa maailmanmestari Peter Ebdonin erin 9-5, ja todella tasokkaassa neljännesfinaalissa vihdoin kuntonsa takaisin löytäneen kaksinkertaisen maailmanmestarin Mark Williamsin ratkaisevassa erässä 9-8. Yhtä tasokkaassa semifinaaliottelussa, jossa jokaisessa erässä nähtiin yli 60 pisteen lyöntisarja, hongkongilainen Marco Fu osoittautui paremmaksi tiukasti erin 9-7. Kauden mittaan erittäin vakuuttavasti useassa semifinaalissa esiintynyt The Captain saavutti Welsh Open-turnauksessa ensimmäisen ranking-tittelinsä. Finaalissa kaatui Joe Swail .
Kausi 2009/2010 ei käynnistynyt ranking-turnausten osalta kovin hyvin, mutta Pukka Pies UK Championship-turnauksen neljännesfinaalisijoitus toi mukavasti ranking-pisteitä ja tämän jälkeen Carter pelasi omalla tasollaan. Hän oli lähellä uusia Welsh Open-voittonsa, mutta kauden mittaan erittäin vakuuttavasti esiintynyt John Higgins esti tämän finaalissa voittamalla The Captainin erin 9-4 . Hyvä pelitaso jatkui kauden loppuun asti, sillä semifinaalisijoitus Sanyuan Food China Openissa ja Betfred.com World Championship-maailmanmestaruuskisoissa nostivat Carterin sijalle 4 seuraavaksi kaudeksi maailmanlistalla .
Kausi 2010/2011 käynnistyi isojen ranking-turnausten osalta Carterilla hyvin, sillä hän voitti syyskuun alussa kiinassa järjestetyn Shanghai Masters-turnauksen finaalissa Jamie Burnettin erin 10-7 .
Ura > Kapteeni

Carter on ansainnut urallaan palkintorahaa yli 600 000 puntaa. Hänen lempinimensä on "The Captain" (kapteeni), jonka hän on saanut siitä, että hän opiskelee snookerin pelaamisen ohella lentokapteeniksi. Vuoden 2008 maailmanmestaruusturnauksessa hän sai lisänimen Captain Fantastic esiinnyttyään vakuuttavasti kaksi viikkoa pitkässä turnauksessa edeten aina finaaliin saakka.
Ura > Harjoittelu

Carter on harjoitellut paljon Ronnie O'Sullivanin kanssa, joka kuuluu lajin tähtipelaajiin. Carteria pidetään erittäin lahjakkaana pelaajana, mutta uransa aikana hän on esiintynyt turnauksissa pelillisesti ajatellen epätasaisesti .
Turnausvoitot > Ranking-turnaukset

German Masters 2013
Shanghai Masters 2010
Welsh Open 2009
Turnausvoitot > Kutsuturnaukset

Benson & Hedges Championship 1999
Tilastot

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
 ALI CARTER: 
| Ranking-turnausvoitot | 3 | 2009, 2010, 2013 |
| Maailmanmestaruusturnauksen finaalit | 2 | 2008, 2012 |
| Kutsuturnausvoitot | 1 | 1999 |
| Ranking-turnausten finaalit | 4 | 2008, 2009, 2010 |
| Korkein ranking-sijoitus | 7 | 2008/2009 |
| Suurin lyöntisarja | 147 | 888.com World Championship 2008 |
| Yli 100 pisteen lyöntisarjat | 284 |  |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ali Carter Wikimedia Commonsissa
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Yle 
Ali Carter: German Masters 2013
Valentine Ackland

| Valentine Ackland> Mary Kathleen Macrory Ackland |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 20. toukokuuta 1906 Mayfair, Lontoo, Yhdistynyt kuningaskunta
Kuollut: 9. marraskuuta 1969 (63 vuotta) Frome Vauchurch, Dorset, Yhdistynyt kuningaskunta
Puoliso:  Richard Turpin (vih. 1925; mitätöity 1927) Sylvia Townsend Warner (avoliitto 1930)
Kirjailija
Äidinkieli: englanti
Pääteokset:  Whether a Dove or Seagull (1934)
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Valentine Ackland (syntymänimeltään Mary Kathleen Macrory Ackland, 20. toukokuuta 1906 Mayfair, Lontoo – 9. marraskuuta 1969 Frome Vauchurch, Dorset) oli englantilainen runoilija ja kirjailija Sylvia Townsend Warnerin elämänkumppani.
Ackland tuli yläluokkaisesta taustasta, ja Richard Turpinin kanssa solmitun lyhyen avioliiton jälkeen hän tutustui kirjallista mainetta saaneeseen Warneriin. Kaksikko muutti yhteen ja pysyi pariskuntana Acklandin kuolemaan saakka. Vuonna 1935 molemmat liittyivät Ison-Britannian kommunistisen puolueen jäseniksi, mutta Ackland erosi vuonna 1953 vieraannuttuaan puolueen ideologiasta.
Valentine Ackland julkaisi elinaikanaan hyvin vähän omia kirjoituksiaan, ja nykyisin hänet useimmiten tunnetaan yhteydestään  Warneriin. Acklandin teokset käsittävät runoutta, poliittisia kirjoituksia, omaelämäkerran sekä kirjeitä. Acklandin elämäkerran kirjoittanut Frances Bingham on kutsunut häntä ”modernin lesbokirjallisuuden tienraivaajaksi”.
Elämä

Mary Kathleen Macrory Ackland syntyi yläluokkaiseen perheeseen Lontoon Mayfairissä 20. toukokuuta 1906. Hän oli hammaskirurgi Robert Craig Acklandin (1865–1923) ja Ruth Kathleen Acklandin (o.s. Macrory, 1876–1961) nuorempi tytär. Perheen isällä oli taipumusta väkivaltaisuuteen, ja äiti kärsi hypokondriasta.
Ackland kävi Queen’s Collegen koulua Lontoossa, ja hänet lähetettiin päättämään opintonsa Pariisiin, jossa hänet esiteltiin debytanttina 1923. Ajan ja yhteiskuntaluokan normien mukaisesti koulutus valmisteli naista lähinnä avioliittoon. Pariisissa hän kuitenkin rakastui toiseen oppilaaseen, Lanaan, jolloin hänen siskonsa kanteli asiasta perheen isälle. Acklandin isä Robert uhkasi kieltää nuoremman tyttärensä ja lähetti hänet kotitalouskouluun Eastbourneen. Vielä samana vuonna hänen isänsä menehtyi syöpään. Acklandin nuoruus oli pääosin onneton, ja sitä värittivät seksuaalinen ja uskonnollinen hämmennys, melankolia sekä alkoholismi.
19-vuotias Ackland avioitui 9. heinäkuuta 1925 postimerkkivälittäjä Allan Richard Turpinin (1903–1979) kanssa. Turpin oli homoseksuaali, joka pyrki avioliitolla muuttamaan seksuaalista suuntautumistaan. Parin seksuaalisen yhteensopimattomuuden vuoksi liitto osoittautui pettymykseksi. Vain joitakin kuukausia myöhemmin Ackland jätti aviomiehensä ja muutti Dorsetin East Chaldoniin. Liitto mitätöitiin vuonna 1927. Dorsetissa Ackland tutustui kirjailija T. F. Powysin perheeseen ja laajensi tuttavapiiriään, joka jo aiemmin oli koostunut Augustus Johnin ja Eric Gillin kaltaisista taiteilijoista. Samoihin aikoihin Ackland alkoi käyttää androgyynistä nimeä ”Valentine” sekä taiteilija- että etunimenään ja ryhtyi pukeutumaan lähes yksinomaan miesten vaatteisiin korostaakseen uudenlaista identiteettiään.
Vuonna 1930 Ackland rakastui tunnettuun kirjailijaan ja runoilijaan Sylvia Townsend Warneriin (1893–1978), ja pari muutti yhteen. Acklandin uskottomuudesta ja kroonisesta alakulosta huolimatta he pysyivät yhdessä 38 vuoden ajan. He julkaisivat vuonna 1934 yhteisen kokoelman nimeltä Whether a Dove or Seagull, joka sisältää rakkausrunoja. Monet kokoelman teksteistä olivat aikalaisstandardeilla seksuaalisesti uskaliaita. Ackland uskoi kirjan luovan hänelle mainetta runoilijana, mutta myönteisistä arvosteluista huolimatta hän pettyi katkerasti siihen, ettei teos herättänyt suurempaa kiinnostusta.
Espanjan sisällissodan aikana Ackland lähti vuonna 1936 Warnerin kanssa Punaisen Ristin vapaaehtoiseksi Barcelonaan. Seuraavana vuonna he osallistuivat Madridissa kansainväliseen antifasistiseen kirjailijakonferenssiin ja kävivät sodan etulinjassa Guadalajarassa.
Palattuaan Espanjasta 1937 Ackland ja Warner muuttivat yhdessä Dorsetin sisämaahan Frome Vauchurchin kylässä joen varrella sijaitsevaan taloon, jossa he asuivat lopun elämäänsä. Ackland kuoli 63-vuotiaana keuhkoihin levinneeseen rintasyöpään 9. marraskuuta 1969 kotonaan Maiden Newtonissa, ja hänet haudattiin 22. marraskuuta St. Nicholasin kirkkomaalle. Ennen kuolemaansa Ackland oli julkaissut vain kaksi runokokoelmaa, joista toisen – Twenty-Eight Poems (1957) – omakustanteena.
Poliittiset ja uskonnolliset näkemykset

Valentine Ackland syntyi anglikaaniseen perheeseen mutta kääntyi lyhyeksi aikaa  roomalaiskatolisuuteen hieman ennen ensimmäistä avioliittoaan 1925. Ackland oli kiinnostunut yhteiskunnallisista kysymyksistä ja vasemmistolaisesta ajattelusta. Hän liittyi vuonna 1935 yhdessä puolisonsa Warnerin kanssa kommunistiseen puolueeseen ja kirjoitti puolueelle, että olisi valmis antamaan autonsa heidän käyttöönsä ja toimimaan kuljettajana. 1930-luvulla Ackland kirjoitti säännöllisesti useisiin vasemmistolaisiin lehtiin, ja vuonna 1936 hän julkaisi poleemiseen journalismiinsa perustuvan tutkielman maaseudun köyhyydestä. Poliittinen toiminta herätti MI5:n huomion, mikä myöhemmin esti Acklandia pääsemästä pienimuotoista toimistotyötä korkeampaan asemaan toisen maailmansodan sotaponnistelujen aikana.
Ackland vieraantui sittemmin kommunistisesta ajattelusta ja erosi puolueesta vuonna 1953. Kolme vuotta myöhemmin hän liittyi uudelleen katolisen kirkon jäseneksi ja pysyi katolilaisena 1960-luvun loppupuolelle asti, jolloin hänestä tuli kveekari. Acklandin yhä oikeistolaisemmat näkemykset aiheuttivat kitkaa hänen ja Warnerin välille, mikä oli vähällä lopettaa heidän suhteensa.
Ackland kirjoitti 1950–1960-luvuilla poliittisia runoja, joissa hän arvosteli Vietnamin sotaa, ydinasevarustelua, pakolaisten epäinhimillistä kohtelua, Kreikan poliittisia vangitsemisia, Tiibetin miehitystä sekä muita ihmisoikeusloukkauksia. Acklandin ja hänen puolisonsa Warnerin välillä oli yhä useampia erimielisyyksiä, jotka koskivat esimerkiksi Josif Stalinin perintöä. Warner piti stalinismin väärinkäytöksiä koskevia väitteitä kommunisminvastaisena propagandana, Ackland taas ei. Acklandin pastoraalirunoihin ilmestyy tässä vaiheessa myös ympäristötuhoa vastustavia teemoja.
Tyyli ja merkitys

Acklandin meditatiiviseksi luonnehditun tyylin esikuvina pidetään aiempien sukupolvien runoilijoita, kuten John Clarea, William Cowperia, Thomas Trahernea ja George Crabbea, joita hänen tiedetään ihailleen. Ackland epäröi monien kirjoitustensa julkaisua osin siksi, etteivät ne edustaneet aikansa tyyliä. Merkittävimpiä teemoja Acklandin teksteissä ovat ohimenevyys ja ”hetken” monimerkityksellinen luonne. Runoisaan hän hyödyntää lähinnä vapaamittaisuutta, ja kaikessa on vahvasti läsnä perinteisiä esikuvia.
Monet Acklandin teksteistä julkaistiin vasta hänen kuolemansa jälkeen: Later Poems ilmestyi 1970, Further Poems 1978 ja The Nature of the Moment -kokoelma 1973. Runoilijan elinaikana huomaamattomaksi jäänyt kirjallinen ura on sittemmin herättänyt kriitikoiden kiinnostusta, vaikka usein hänet nykyäänkin tunnetaan paremmin Sylvia Townsend Warnerin kumppanina kuin omien teostensa kautta. Valikoituja teoksia on ilmestynyt esimerkiksi monissa vasemmistolaisissa sekä lesboutta ja 1930-lukua käsittelevissä antologioissa. Vuonna 1997 Ackland valittiin mukaan Dorsetin museon Writer’s Gallery -näyttelyyn. Acklandin elämäkerran kirjoittanut Frances Bingham on kutsunut häntä ”modernin lesbokirjallisuuden tienraivaajaksi”.
Teoksia

Whether a Dove or Seagull. New York: Viking Press, 1933; London: Chatto & Windus, 1934. Yhdessä Sylvia Townsend Warnerin kanssa.
Country Conditions. London: Lawrence and Wishart, 1936.
Twenty-Eight Poems. Clare, Wells, 1957.
Later Poems. Clare, Wells, 1970.
The Nature of the Moment. London: Chatto and Windus, 1973. ISBN 978-0-7011-1967-6
Further Poems. Beckenham: Welmont Publishing, 1978. ISBN 978-0-9055-3001-7
For Sylvia. An Honest Account. London: Chatto & Windus, 1985. Laajennettu laitos 1989, ISBN 978-0-7011-3562-1
Kirjallisuutta

Bingham, Frances: Valentine Ackland. A Transgressive Life. Bath: Handheld Press, 2021. ISBN 978-1-912766-40-6 (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Alankomaat 
Muut:  SNAC  IdRef