stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Aristotelian Society

Aristotelian Society for the Systematic Study of Philosophy (yleisesti Aristotelian Society) on brittiläinen filosofinen yhdistys. Yhdistys ei keskity pelkästään Aristoteleen ajatteluun tai aristotelismiin, vaan se on omistautunut kaikenlaiselle systemaattiselle tutkimukselle filosofian alalla, erityisesti suhteessa filosofian historialliseen kehitykseen.
Aristotelian Society perustettiin 19. huhtikuuta 1880. Monet merkittävät filosofit ovat toimineet yhdistyksen puheenjohtajana. Ensimmäinen puheenjohtaja oli Shadworth Hodgson, joka toimi tehtävässä neljätoista vuotta, kunnes ehdotti Bernard Bosanquetia seuraajakseen. Nykyisin puheenjohtajien kaudet kestävät vuoden.
Yhdistyksen tiedejulkaisu on Proceedings of the Aristotelian Society, jota on julkaistu vuodesta 1888, aluksi nimellä Proceedings of the Aristotelian Society for the Systematic Study of Philosophy. Yhdistys järjestää konferenssin vuosittain aina heinäkuussa yhdessä Mind -tiedejulkaisua julkaisevan The Mind Associationin kanssa. Konferenssissa esitetyt artikkelit julkaistaan aina kesäkuisin ennen seuraavan vuoden kokousta nimellä The Proceedings of the Aristotelian Society, Supplementary Volume.
Puheenjohtajat

Shadworth H. Hodgson (1880-1894)
Bernard Bosanquet (1894-1898)
D. G. Ritchie (1898-1899)
G. F. Stout (1899-1904)
Hastings Rashdall (1904-1907)
Richard Haldane (1907-1908)
Samuel Alexander (1908-1911)
Bertrand Russell (1911-1913)
G. Dawes Hicks (1913-1914)
Arthur Balfour (1914-1915)
H. Wildon Carr (1915-1918)
G. E. Moore (1918-1919)
James Ward (1919-1920)
W. R. Inge (1920-1921)
F. C. S. Schiller (1921-1922)
A. N. Whitehead (1922-1923)
T. Percy Nunn (1923-1924)
Alexander Dunlop Lindsay (1924-1925)
J. A. Smith (1925-1926)
C. Lloyd Morgan (1926-1927)
C. D. Broad (1927-1928)
A. E. Taylor (1928-1929)
J. Laird (1929-1930)
Beatrice Edgell (1930-1931)
W. G. de Burgh (1931-1932)
Leonard J. Russell (1932-1933)
L. S. Stebbing (1933-1934)
G. C. Field (1934-1935)
J. L. Stocks (1935-1936)
Samuel Alexander (1936-1937)
Bertrand Russell (1937-1938)
G. F. Stout (1938-1939)
William David Ross (1939-1940)
Hilda D. Oakeley (1940-1941)
A. C. Ewing (1941-1942)
Morris Ginsberg (1942-1943)
H. H. Price (1943-1944)
H. J. Paton (1944-1945)
Gilbert Ryle (1945-1946)
R. B. Braithwaite (1946-1947)
Norman Kemp Smith (1947-1948)
C. A. Mace (1948-1949)
W. Kneale (1949-1950)
J. Wisdom (1950-1951)
A. J. Ayer (1951-1952)
H. B. Acton (1952-1953)
Dorothy Emmet (1953-1954)
C. D. Broad (1954-1955)
J. N. Findlay (1955-1956)
J. L. Austin (1956-1957)
R. I. Aaron (1957-1958)
Karl Popper (1958-1959)
H. L. A. Hart (1959-1960)
A. E. Duncan-Jones (1960-1961)
A. M. MacIver (1961-1962)
H. D. Lewis (1962-1963)
Isaiah Berlin (1963-1964)
W. H. Walsh (1964-1965)
Ruth L. Saw (1965-1966)
Stephan Körner (1966-1967)
Richard Wollheim (1967-1968)
D. J. O’Connor (1968-1969)
P. F. Strawson (1969-1970)
W. B. Gallie (1970-1971)
Martha Kneale (1971-1972)
R. M. Hare (1972-1973)
C. H. Whiteley (1973-1974)
D. D. Raphael (1974-1975)
A. M. Quinton (1975-1976)
D. M. Mackinnon (1976-1977)
D. W. Hamlyn (1977-1978)
G. E. L. Owen (1978-1979)
A.R. White (1979-1980)
P. G. Winch (1980-1981)
R. F. Holland (1981-1982)
T. J. Smiley (1982-1983)
A. R. Manser (1983-1984)
Peter Alexander (1984-1985)
Richard Sorabji (1985-1986)
Martin Hollis (1986-1987)
G. E. M. Anscombe (1987-1988)
Onora O'Neill (1988-1989)
Renford Bambrough (1989-1990)
John Skorupski (1990–1991)
Timothy Sprigge (1991-1992)
Hugh Mellor (1992-1993)
David E. Cooper (1993-1994)
Jonathan Dancy (1994-1995)
Christopher Hookway (1995-1996)
Jennifer Hornsby (1996-1997)
John Cottingham (1997-1998)
Adam Morton (1998-1999)
David Wiggins (1999-2000)
James Griffin (2000-2001)
Jane Heal (2001-2002)
Bob Hale (2002-2003)
Paul Snowdon (2003-2004)
Timothy Williamson (2004-2005)
Myles Burnyeat (2005-2006)
Thomas Baldwin (2006-2007)
Dorothy Edgington (2007-2008)
M. G. F. Martin (2008-2009)
Aiheesta muualla

The Aristotelian Society (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Aristotelian Society
Käännös suomeksi
Vuoden 2011 jalkapallon naisten maailmanmestaruuskilpailujen karsinnat

Sinisellä merkitty lopputurnaukseen päässeet joukkueet, punaisella karsiutuneet joukkueet, oranssilla merkityt valtiot eivät osallistuneet ja harmaalla merkityt eivät ole FIFAn jäseniä.
Vuoden 2011 jalkapallon naisten maailmanmestaruuskilpailujen karsinnat pelattiin huhtikuusta 2009 marraskuuhun 2010. Karsinnoista pääsi lopputurnaukseen 15 maata isäntämaa Saksan lisäksi.
Aasia

AFC:n karsinnat toteutettiin siten, että Aasian-mestaruuskilpailujen 2010 kolme parasta joukkuetta pääsivät turnaukseen. Turnauksen voitti Australia, joka voitti loppuottelussa Pohjois-Korean rangaistuspotkukilpailuissa 5–4. Kolmanneksi sijoittui Japani. Yhteensä karsintoihin osallistui 17 maata.
Afrikka

CAFin karsinnat olivat samalla Afrikan-mestaruuskilpailut. Ne pelattiin 2010. Turnauksen loppuotteluun päässeet joukkueet pääsivät myös maailmanmestaruuskilpailujen lopputurnaukseen. Afrikan mestariksi nousi Nigeria, joka voitti loppuottelussa Päiväntasaajan Guinean 4–2. Yhteensä karsintoihin osallistui 24 maata.
Etelä-Amerikka

CONMEBOLin karsinnat olivat samalla Etelä-Amerikan mestaruuskilpailut (Sudamericano Femenino). Turnauksen kaksi parasta joukkuetta karsiutui MM-kilpailujen lopputurnaukseen. Brasilia voitti turnauksen ennen Kolumbiaa. Yhteensä karsintoihin osallistui 10 maata.
Eurooppa

UEFA oli ainoa maanosaliitto, joka järjesti erillisen karsintaturnauksen. Karsintoihin osallistui 41 maata, jotka jaettiin 8 lohkoon. Lohkojen voittajat jatkoivat jatkoivat jatkokarsintoihin, jossa joukkueet järjestettiin menestyksen mukaan järjestykseen, joka määritti tulevan vastustajan. Menestys määräytyi sekä karsinnoista että vuoden 2009 EM-kilpailuista. Otteluparien voittajat pääsivät lopputurnaukseen, ja häviäjät karsivat paikasta yhteiskarsintaotteluun CONCACAFin karsintojen kolmatta vastaan. Lopputurnaukseen selviytyivät Ranska, Englanti, Norja ja Ruotsi. Italia hävisi CONCACAFin karsintojen kolmannelle Yhdysvalloille jatkokarsinnoissa.
Oseania

OFC:n ainoa lopputurnauspaikka määräytyi vuoden 2010 OFC:n mestaruuskilpailujen mukaan. Mestaruuden voitti Uusi-Seelanti, joka voitti loppuottelussa Papua-Uusi-Guinean 11–0. Yhteensä karsintoihin osallistui 8 maata.
Pohjois- ja Keski-Amerikka

Vuoden 2010 CONCACAF Gold Cup toimi samalla Pohjois- ja Keski-Amerikan karsintaturnauksena. Turnauksen voittaja Kanada sekä toinen Meksiko pääsivät suoraan MM-kilpailujen lopputurnaukseen. Turnauksen kolmas Yhdysvallat joutui karsimaan Italian kanssa viimeisestä paikasta lopputurnaukseen. Yhdysvallat voitti jatkokarsinnan yhteismaalien 2–0.
Antti Leikas

| Antti Leikas> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 8. huhtikuuta 1967 (ikä 57) Savonlinna
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: suomi
Tyylilajit:  proosa, satiiri, jännityskirjallisuus
Aiheet:  toimisto, neuvotteluhuone, tonttu, hiukkasfysiikka
Esikoisteos:  Melominen
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Antti Leikas (s. 8. huhtikuuta 1967 Savonlinna) on suomalainen kirjailija. Leikas on toiminut työuransa aikana lehtikuvaajana, IT-ammattilaisena, yritysjohtajana ja viestintäalan yrittäjänä.
Leikas on valmistunut Oulun yliopistosta filosofian maisteriksi vuonna 1995, pääaineinaan matematiikka, filosofia ja kirjallisuus. Hän on suorittanut myös eMBA-tutkinnon.
Hänen esikoisteoksensa Melominen ilmestyi vuonna 2011. Se on yhdenpäivänromaani, joka kertoo perheellisen yhteyspäällikkö Arto Jaakkolan kujanjuoksusta kodin ja työn välissä, kellon ympäri. Teos oli ehdolla Helsingin Sanomien esikoiskirjapalkinnon ja Savonia-kirjallisuuspalkinnon saajaksi. Kirjasta muokatun monologinäytelmän pääosaa esitti Aku Hirviniemi.
Leikkaan toinen teos Huopaaminen ilmestyi vuonna 2013. Se kertoo kahden insinöörin omituiseksi kääntyvästä seikkailusta ajan virrassa, ja kriitikko Putte Wilhelmsson kuvaa teosta metaforiseksi kyläkomediaksi. Turmio ja perikato -blogissaan Wilhelmsson kirjoittaa Huopaamisesta seuraavasti: "Dovlatov itse sanaili näin: “Tolstoin älyä voi kunnioittaa. Iloita Pushkinin hienostuneisuudesta. Arvostaa Dostojevskin hengellistä etsintää. Gogolin huumoria. Ja niin edelleen. Mutta Tšehov on sittenkin ainoa, jota haluaisin muistuttaa.” Tässä peräkkäin luettuna nämä lainaukset kertovat Leikaksen romaanista enemmän kuin osaisin omin sanoin ilmaista."
Vesitrilogiaksi kutsutun kokonaisuuden päätti Soutaminen vuonna 2015. Kirjan kuvaamassa yritysmaailman myllerryksessä sukupuoliroolit on käännetty nurin, ja kovaotteinen myyntijohtaja Marjo Kukkoaho kieputtaa miehiä miten tahtoo. Helsingin Sanomien kriitikko Matti Mäkelä arvioi Soutamisen sijoittavan Leikkaan paikalleen suomalaisessa kirjallisuuskentässä.
Vuonna 2018 ilmestyi Tonttu. Matka pimeyteen, joka määriteltiin mainoslauseissa ”maailman ensimmäiseksi tonttutrilleriksi”. Kirjan päähenkilö on Antti Leikas -niminen kirjailija, joka sotkeutuu tonttujen geeneistä käytävään eeppiseen kamppailuun.. Kirja ilmestyi tšekiksi vuonna 2019.
Leikkaan seuraava teos Tonttu. Valot sammuvat ilmestyi vuonna 2022. Kirja sekoittaa eri kirjallisuudenlajeja tavalla, joka Turun Sanomien kriitikon Erkki Kanervan  mukaan saattaa "kirjastonhoitajat ongelmiin". . Teos oli ehdolla 15 000 euron arvoisen Botnia-palkinnon saajaksi.
Teokset

Melominen.  Siltala, 2011.  ISBN 9789522340573.
Huopaaminen.  Siltala, 2013.  ISBN 9789522341495.
Soutaminen.  Siltala, 2015.  ISBN 9789522341952.
Tonttu. Matka pimeyteen.  Siltala, 2018.  ISBN 9789522345011.
Tonttu. Valot sammuvat.  Siltala, 2022.  ISBN 9789522345981.
Aiheesta muualla

Antti Leikas Kustannusosakeyhtiö Siltalan sivuilla
Asashio

Asashio voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Sotalaivat

Asashio (1902), Shirakumo-luokan hävittäjä
Asashio-luokka, kymmenen aluksen muodostama hävittäjäluokka
Asashio (1936), Asashio-luokan hävittäjä
Asashio-luokka (sukellusvene), neljän aluksen sukellusveneluokka
Asashio (SS-562), Asashio-luokan sukellusvene
Asashio (SS-589), Harushio-luokan sukellusvene
Henkilöt

Asashio Taro, sumopainijoita
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Asashio”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Archerin piirikunta

Archerin piirikunta (engl. Archer County) on Yhdysvaltojen Texasin osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 8 553 vuonna 2019. Piirikunnan hallintokeskus ja väkiluvultaan suurin kunta on Archer Cityn kaupunki. Piirikunta perustettiin vuonna 1880.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Archerin piirikunta Wikimedia Commonsissa
Ashia Hansen

| Mitalit> Maa:  Yhdistynyt kuningaskunta.Naisten yleisurheilu.Sisäratojen MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:  Yhdistynyt kuningaskunta.Naisten yleisurheilu.Sisäratojen MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:  Yhdistynyt kuningaskunta.Naisten yleisurheilu.Sisäratojen MM-kilpailut  | Maa:  Yhdistynyt kuningaskunta> Naisten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Maebashi 1999 | kolmiloikka |  |
|  Kultaa | Birmingham 2003 | kolmiloikka |  |
|  Hopeaa | Pariisi 1997 | kolmiloikka |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | München 2002 | kolmiloikka |  |
| Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Valencia 1998 | kolmiloikka |  |
|  Hopeaa | Wien 2002 | kolmiloikka |  |
Ashia Hansen, MBE (s. 5. joulukuuta 1971, Evansville, Yhdysvallat) on brittiläinen kolmiloikkaaja.
Englantilainen nainen ja hänen ghanalainen miehensä adoptoivat Yhdysvalloissa syntyneen Hansenin. Perhe eli kuusi vuotta Ghanassa, ennen kuin muuttivat Lontooseen. Hansen voitti kolmiloikassa 1995 Euroopan cupin, mutta karsiutui samana vuonna Göteborgin MM-kisoissa tuloksella 13,61. Kauden lopussa hän oli GP-finaalissa viides loikittuaan 14,45. Seuraavana vuonna Hansen voitti jälleen Euroopan cupin ja vuonna 1997 Pariisin sisäratojen MM-kisoissa MM-hopeaa tuloksella 14,70. Myöhemmin samana vuonna hän sijoittui Ateenan ulkoratojen MM-kisoissa viidenneksi ja voitti kauden lopussa GP-finaalin tuloksella 15,15. Seuraavana vuonna Hansen voitti kultaa sisäratojen EM-kisoissa sekä Kansainyhteisön kisoissa.
Hansen voitti Maebashin sisäratojen MM-kisoissa 1999 MM-kultaa. Myöhemmin samana vuonna hän loikki toiseksi Euroopan cupissa, kahdenneksitoista Sevillan MM-kisoissa sekä voitti kauden lopussa GP-finaalin. Seuraavana vuonna hän oli Sydneyn olympialaisissa yhdestoista ja vuonna 2001 Edmontonin MM-kisoissa seitsemäs. Hansen voitti 2002 Wienin sisäratojen EM-kisoissa hopeaa. Ulkoradoilla hän voitti samana vuonna EM-kultaa Münchenissä tuloksella 15,00. Lisäksi hän voitti Kansainyhteisön kisat ja loikki toiseksi yleisurheilun maailmancupissa. Seuraavana vuonna hän voitti Birminghamin sisäratojen MM-kisoissa kultaa. Hansen sijoittui 2004 Euroopan cupissa kahdeksanneksi ja voitti 2007 Yhdistyneen kuningaskunnan sisäratojen mestaruuden.
Ennätykset

100 metrin juoksu: 11,96 (1996)
Pituushyppy: 647 (1996)
Kolmiloikka: 15,15 (1997)
Lähde:
Aristoteles (täsmennyssivu)

Aristoteles (m.kreik. Ἀριστοτέλης, Aristotelēs; kreik. Αριστοτέλης, Aristotélis) on kreikkalainen nimi.
Etunimenä > Antiikin kreikkalaisia

Aristoteles (384–322 eaa.), filosofi, peripateettisen koulukunnan perustaja
Aristoteles (400-luku eaa.), kolmenkymmenen tyrannin jäsen, joka esiintyy myös Platonin dialogissa Parmenides
Aristoteles Argoslainen (200-luku eaa.), filosofi, joka kapinoi Kleomenes III:ta vastaan Argoksessa
Aristoteles Kyreneläinen (300-luku eaa.), kyreneläiseen koulukuntaan kuulunut filosofi
Aristoteles Mytileneläinen (100-luku), peripateettinen filosofi
Etunimenä > Muita

Aristotélis Onásis (Aristoteles Onassis, 1900–1975), kreikkalainen laivanvarustaja
Aristotile Fioravanti (n. 1415–1486), italialainen renessanssiajan arkkitehti ja insinööri
Paikkoja

Aristotélis, kunta Chalkidikín alueyksikössä Kreikassa
Muuta

6123 Aristoteles, asteroidi
Thessalonikin Aristoteles-yliopisto, yliopisto Kreikassa
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Aristoteles”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Ardennienajokoira

| Ardennienajokoira> Avaintiedot |
| --- | --- |
Alkuperämaa:   Saksa  Belgia/ Ranska
Määrä:  Suomessa ei yhtään
Rodun syntyaika:  keskiajan alku/(nykymuodossa) 1900-luku
Alkuperäinen käyttö:  suurriistan ajo
Nykyinen käyttö:  metsästys
Elinikä:  10-12 vuotta
Muita nimityksiä:  Ardennenbracke
FCI-luokitus:  ei
Ulkonäkö
Paino:  32–44 kg
Säkäkorkeus:  uros 53–62 cm, narttu 46–57 cm
Väritys:  black & tan, punainen mustalla satulalla, musta ja brindle
Ardennienajokoira on belgialais–ranskalainen koirarotu, joka jalostettiin nykyiseen muotoonsa Saksassa. FCI ei ole tunnustanut sitä, mutta Verein Ardennenbracke e.V:n julkaiseman rotumääritelmän mukaan se kuuluisi luokitukseltaan ryhmän 6 (Ajavat ja jäljestävät koirat) alajaostoon 1.2 eli Keskikokoisiin ajokoiriin.
Ulkomuoto

Ardennienajokoira on lyhyt- ja sileäkarvainen, keskikokoinen ajokoira. Sallitut värit ovat musta punaruskein merkein (black & tan); kauriinpunainen, jossa tulee olla musta satula (selän peittävä kuvio) tai mantteli (satulaa laajemmas ulottuva musta alue); yksivärinen musta; tai tiikeriraitainen (brindle). Urosten säkäkorkeus on 53–62 cm ja narttujen 46–57 cm, paino vaihtelee sukupuolesta riippumatta 32–44 kg välillä, joskin urosten keskiarvoksi on määritelty 33 kg ja narttujen 20 kg.
Luonne ja käyttäytyminen

Ardennienajokoira on rauhallinen, voimakasluonteinen, tarkkavainuinen ja ystävällinen. Se on perheelleen omistautunut ja pitää lapsista. Sillä on voimakas metsästysvietti ja kauaskantoinen ääni.
Alkuperä

Ajanlaskun alussa Loiren ja Rhônen alueille asettuneet keltit toivat mukanaan Keski-Eurooppaan erityisen tehokkaan metsästyskoiran, joka kykeni jäljittämään riistaa erinomaisen vainunsa avulla tehokkaammin kuin paikalliset ajokoirat. Nämä koirat edustivat joko kelttienvinttikoiraa tai tästä kehittynyttä ajokoirien kantarotua nimeltä sergusie. Belgian Ardenneilla eläneet munkit jalostivat niistä Keskiajan alkupuolella suurriistaa ajavan hubertuksenajokoiran, josta tuli suosittu myös muissa maissa ja joka tunnetaan nykyisin mm. vihikoiran kantarotuna. Hubertuksenajokoiran alkuperäisimpänä tyyppinä pidetään ”ardennenbracke”-muunnosta, jonka nykyinen muoto tämän päivän ardennienajokoira on. Myös sukupuuttoon kuollut ardennienbassetti lienee joko läheistä sukua jälkimmäiselle tai vaihtoehtoisesti jopa sen edeltäjä.
Nykyisen rodun systemaattinen kasvatus alkoi vuonna 1989 Saksassa, minkä vuoksi rotumääritelmä tunnustaa alkuperämaaksi ainoastaan Saksan. Vuonna 2009 perustettiin ensimmäinen rotujärjestö, Verein Ardennenbracke e.V, joka julkaisi ensimmäisen rotumääritelmän 11. heinäkuuta 2011.
Aiheesta muualla

Rotumääritelmä[vanhentunut linkki]
Asaph Hall

Asaph Hall
Asaph Hall (15. lokakuuta 1829 Goshen, Connecticut, Yhdysvallat – 22. marraskuuta 1907[lähde? ]) oli yhdysvaltalainen tähtitieteilijä.  Hän teki havaintoja planeettojen kuista ja kaksoistähdistä ja määritteli kiertoratoja, Saturnuksen pyörähdysajan ja Marsin massan.[lähde? ] Hän löysi vuonna 1877 Marsin kuut Phoboksen ja Deimoksen[lähde? ].
Työskenneltyään 16-vuotiaana kirvesmiehen[lähde? ] oppipoikana Hall aloitti myöhemmin opinnot Central Collegessa McGrawvillessa New Yorkissa. Vuonna 1856 hän avioitui Angeline Stickneyn kanssa.[lähde? ]
Marsin kuiden löytämisessä käytetty kaukoputki.
Vuonna 1856 Hall aloitti työn Harvard College Observatoryssa Cambridgessa Massachusettsissa, ja hänestä tuli kiertoratojen laskemisen asiantuntija.[lähde? ] Hallista tuli vuonna 1862 avustava[lähde? ] tähtitieteilijä US Naval Observatoryssa (USNO) Washingtoniin, ja vuonna 1863 hänet nimitettiin professoriksi. Hän toimi siellä vuoteen 1891. Vuosina 1895–1901 hän oli professorina Harvardin ja vuodesta 1901 Ann Arborin yliopistossa.
Hall sai 1875 vastuulleen USNO:n 66 cm:n (26 tuuman) tähtikaukoputken, joka oli aikansa suurin linssikaukoputki. Juuri tämän laitteen avulla Hall löysi Phoboksen ja Deimoksen. Hän havaitsi myös Saturnuksen valkean täplän, jota hän käytti planeetan pyörähdysajan laskemisessa. Vuonna 1884 Hall osoitti Saturnuksen Hyperion-kuun elliptisen kiertoradan taannehtivan noin 20° vuodessa. Hall tutki myös parallaksia ja Seulasten tähtien asemaa.[lähde? ]
Kuussa ja Phoboksessa sijaitsevat kraatterit on nimetty Hallin kunniaksi.[lähde? ]
Kirjallisuutta

Karttunen, Hannu: Vanhin tiede – Tähtitiedettä kivikaudesta kuulentoihin, s. 435.  Helsinki:  Ursa, 2014.  ISBN 978-952-5329-26-1.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Asaph Hall Wikimedia Commonsissa
Hall Memorabilia at the US Naval Observatory (Arkistoitu – Internet Archive)
Karttunen, Hannu: Vanhin tiede – Tähtitiedettä kivikaudesta kuulentoihin, s. 435.  ("Asaph Hall (1829–1907)")  Helsinki:  Ursa, 2003.  ISBN 978-952-5329-26-1.
Antti Lehvonen

Antti Lehvonen (29. marraskuuta 1907 Rääkkylä – 3. syyskuuta 1990 Joensuu) oli suomalainen meijerialan yritysjohtaja ja osuustoimintaliikkeen vaikuttaja, joka sai talousneuvoksen ja kauppaneuvoksen arvonimet.
Henkilöhistoria

Lehvosen vanhemmat olivat maanviljelijä Vilho Lehvonen ja Maria Kinnunen ja puoliso vuodesta 1937 Siiri Onerva Muhonen. Lehvonen kävi Kuopion tietopuolisen meijerikoulun kurssin 1931 ja Valtion maitotalousopiston isännöitsijäkurssin 1936. Hän työskenteli Ab W. Gutzeit & Co:n laivoilla Saimaalla 1922–1927 ja oli Nurmeksen ja Liperin osuusmeijereiden harjoittelija 1927–1929, Salmin Osuusmeijerin isännöitsijä 1931–1932, Leppäsyrjän Osuusmeijerin isännöitsijä Suojärvellä 1932–1936 ja Joensuun Ympäristön Osuusmeijerin isännöitsijä ja sittemmin toimitusjohtaja 1936–1972, samoin kuin sen johtokunnan puheenjohtaja. Hänellä oli useita osuustoiminnallisia luottamustehtäviä ja hän oli Pielisensuun kunnavaltuuston jäsen. Talousneuvoksen arvonimen Lehvonen sai 1958 ja kauppaneuvoksen arvonimen 1964. Hän oli sotilasarvoltaan reservin vääpeli. Suomen Kulttuurirahaston Pohjois-Karjalan rahasto  perusti Lehvosen ja hänen vaimonsa nimeä kantavan rahaston 1967.
Lehvonen oli vuosien 1962 ja 1968 presidentinvaaleissa Urho Kekkosen vaaliliiton puolueettomana valitsijamiehenä.
Julkaisuja

Kertomus Leppäsyrjän osuusmeijerin 10-vuotisesta toiminnasta, 1935.
Aiheesta muualla

Suomen kulttuurirahasto: Antti ja Siiri Lehvosen rahasto
Archer (panssarintorjuntavaunu)

| SP 17pdr, Valentine, Mk I, Archer |
| --- | --- |

Aseen tyyppi:  Panssarintorjuntaan tarkoitettu rynnäkkötykki
Alkuperämaa:   Iso-Britannia
Palvelushistoria
Palvelusvuodet:  1944 - ?
Valtion käytössä:  Iso-Britannia, Egypti
Sodissa:  Toinen maailmansota, Suezin kriisi
Valmistushistoria
Valmistajat:  Vickers
Valmistusmäärä:  655 kappaletta
Tekniset tiedot
Paino:  15 tonnia
Pituus:  6,7 metriä
Leveys:  2,76 metriä
Korkeus:  2,25 metriä
Miehistö:  Neljä henkeä (Komentaja, ampuja, lataaja ja ajaja)
Panssarointi:  14 - 60 mm
Pääaseistus:  Ordnance Quick-Firing 17-pounder Mk. II
Moottori:  GMC 6-71 6-cyl diesel
Teho:  192 hevosvoimaa
Polttoaineen määrä:  227 litraa
Jousitus:  Kierrejouset
Maavara:  0,41 metriä
Toimintasäde:  145 kilometriä
Huippunopeus:  32 km/h (maantiellä)
Archer (virallisesti Self Propelled 17pdr, Valentine, Mk I, Archer) oli brittiläinen toisen maailmansodan aikainen panssarintorjuntavaunu.
Sotasaaliiksi saatu Archer Yad la-Shiryonin museossa, Israelissa vuonna 2005.
Vaunu on rakennettu Valentine-panssarivaunun modifioidulle alustalle. Taistelukäyttöön se tuli loppuvuodesta 1944. Archer oli siinä mielessä erikoinen ratkaisu, että torni sijoitettiin alustan takaosaan ikään kuin väärin päin, eli siten että tykki osoitti moottoritilan ylitse taakse. Vaunun ajaessa eteenpäin tykki osoitti siis taakse. Tämän vuoksi Archer piti peruuttaa tuliasemaan. Toisaalta tällöin tuliasemasta poistuttaessa voitiin ajaa eteenpäin. Tykin sivusuuntausala oli 45 astetta (22,5 astetta kumpaankin suuntaan keskiviivasta). Käyttäjät pitivät matalasta siluetista ja hyvin järjestetystä taisteluosastosta, mutta eivät pitäneet ohuesta panssarista, puutteellisesta yläsuojasta ja pakokaasusavusta, joka paljasti heidät asemaa vaihdettaessa.
Pääaseena oli englantilainen 76,2 mm Ordnance QF 17-pounder Mk. II -panssarintorjuntakanuuna, joka pystyi läpäisemään pelätyn saksalaisen Tiger I:n etupanssarin yli 1 000 metrin päästä. Pantherin etupanssaria tykki ei välttämättä läpäissyt panssarin kaltevuudesta johtuen. Myöskään Tiger II:n tai Jagdtigerin etupanssareita 17-naulainen ei läpäissyt, mutta oli joka tapauksessa eräs toisen maailmansodan tehokkaimmista panssarintorjuntakanuunoista.
Archerin taistelutila oli päältä avoin ja se oli muutenkin hyvin heikosti panssaroitu. Rungon ja tornin panssarointi oli vain 20 mm paksu. Kansi- ja pohjapanssarit olivat vieläkin heikompia, ne olivat nimittäin vain 10-millisiä. Vaunu oli kuitenkin ilmeisesti suhteellisen toimiva siinä käytössä mihin se oli tarkoitettukin, eli liikkuvana panssarintorjuntatykkinä.
Toisen maailmansodan jälkeen Archerit olivat sotatoimissa Egyptin ja Jordanian armeijoissa Israelia vastaan.