stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lopullinen ratkaisu
Päätöksen synty

Lopulliseen ratkaisuun johti sarja päätöksiä, jotka tehtiin kevään ja syksyn 1941 välisenä aikana. Valtakunnankansleri Adolf Hitler oli määrännyt ainakin joidenkin kohta valloittamiensa Neuvostoliiton alueiden juutalaisten surmaamisesta keväällä 1941. Kesällä SS-osastojen päämajoja kierrellyt SS:n johtaja Heinrich Himmler määräsi, että juutalaisten naisten, lasten ja vanhuksien tappamista ei tarvinnut välttää, mutta käsky ei ollut vielä täysin yksiselitteinen. Hermann Göring valtuutti 31. heinäkuuta Reinhard Heydrichin valmistelemaan holokaustin toteuttamisen päälinjoja. Virallisen kirjeen laati Heydrichin alainen Adolf Eichmann. Dokumenttia ei kuitenkaan voi katsoa käskyksi, joka olisi yksin tein toiminut laajamittaisen murhaohjelman alkusykäyksenä. Päätöksen lopullisesta ratkaisusta eli kaikkien juutalaisten tuhoamisesta natsit tekivät syksyllä 1941. Koska kirjallista dokumenttia päätöksestä holokaustin aloittamisesta ei ole löydetty, sen ajankohdasta on väitelty tutkijoiden piirissä kauan, eikä tarkkaa päivämäärää ole voitu antaa.
Historioitsija Christopher Browningin mukaan päätös jokaisen kiinnisaatavan juutalaisen murhaamisesta tehtiin 16. syyskuuta ja 25. lokakuuta 1941 välisenä aikana. Hitler ja Himmler tapasivat 16. syyskuuta. Parin päivän kuluttua Himmler ilmoitti Warthegaun käskynhaltijalle Arthur Greiserille, että Hitler tahtoi tyhjentää Saksan valtakunnan juutalaisista. Saksalaisten sotamenestyksen innoittamana Hitler oli sitä mieltä, että juutalaiset voitaisiin tuhota jo sodan aikana. Heydrich ilmoitti 10. lokakuuta, että Saksan juutalaiset kuljetettaisiin Lodziin, Riikaan ja Minskiin, ja ensimmäiset lastit saapuivat Lodziin jo kuuden päivän kuluttua. Himmler tapasi 13. lokakuuta Lublinin SS-poliisipäällikkö Odilo Globocnikin ja ilmeisesti tuossa tapaamisessa hyväksyi Belzecin tuhoamisleirin rakentamisen, joka alkoi 1. marraskuuta. Samaan aikaan natsit etsivät Puolan maaseudulta sopivia paikkoja tuhoamisleireille sekä sopivaa eliminoimismetodia.
Wannseessa järjestettiin 20. tammikuuta kokous, jossa Reinhard Heydrich tiedotti koolle kutsutuille virastoille, että hänen johtamansa RSHA ohjasi lopullisen ratkaisun toteuttamista. Päätös lopullisesta ratkaisusta oli syntynyt jo aikaisemmin, ja Wannseen konferenssi oli tiedotustilaisuus, joka osoitti sen, että kansanmurhasta oli tullut osa valtakunnan virallisesti harjoittamaa politiikkaa. Kokouksessa eri virastojen väliset suhteet myös selkeytettiin.
Wannseen kokouspöytäkirjat ja asiapaperit joutuivat liittoutuneiden käsiin toisen maailmansodan jälkeen, ja niitä käytettiin tärkeänä todisteena Nürnbergin oikeudenkäynnissä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lopullinen ratkaisu Wikimedia Commonsissa
| n k Holokausti |
| --- | --- |
Taustoja:  antijudaismi  antisemitismi  eugeniikka  juutalaiset  kansallissosialismi  keskitysleiri  propaganda  rasismi  selkäänpuukotusteoria  Siionin viisaiden pöytäkirjat 
Natsien juutalaisvainot:  ali-ihminen  der ewige Jude  Einsatzgruppen  ghetot: Krakova, Łódź, Varsova  joukkomurhat: Babyn Jar, Biķernieki, Jedwabne, Liepāja, Paneriai, Rumbula, Odessa  keltainen daavidintähti  Kristalliyö  Madagaskar-suunnitelma  Nürnbergin lait 
Keskitysleirit:  Auschwitz  Bergen-Belsen  Buchenwald  Kaiserwald  Majdanek  Mauthausen  Muselmann  Ravensbrück  Sachsenhausen  Stutthof  Theresienstadt  Luettelo natsien keskitysleireistä  Kapo  leirien naisvartijat  vankitunnukset 
Holokausti:  Wannseen konferenssi  Lopullinen ratkaisu  Operaatio Reinhard  Aktion T4  Arbeit macht frei  tuhoamisleiri  kaasukammio  Zyklon B  Sonderkommando  Birkenau  Bełżec  Chełmno  Sobibór  Treblinka  kuolemanmarssit  Suomen juutalaisluovutukset 
Muut uhrit:  homoseksuaalit  Jehovan todistajat  kommunistit  romanit  slaavit  toisinajattelijat 
Vastarinta:  gheton kansannousu  Varsovan geton kansannousu  ŻOB  ŻZW  heinäkuun 20. päivän salaliitto 
Uhreja ja auttajia:  Corrie ten Boom  Adam Czerniaków  Anne Frank  Miep Gies  Petr Ginz  Albert Göring  Janusz Korczak  Giorgio Perlasca  David Rapoport  Oskar Schindler  Edith Stein 
Vastuulliset:  Viktors Arājs  Karl Brandt  Adolf Eichmann  Odilo Globocnik  Reinhard Heydrich  Heinrich Himmler  Adolf Hitler  Rudolf Höss  Friedrich Jeckeln  Josef Mengele  Julius Streicher  Gestapo  Natsi-Saksa  SS 
Holokaustin jälkeen:  Beriha  Frankfurtin Auschwitz-oikeudenkäynnit  holokaustin kiistäminen  holokaustin muistaminen  Nürnbergin oikeudenkäynnit  Nürnbergin säännöstö  Simon Wiesenthal -keskus  Vanhurskaat kansakuntien joukossa 
Muistomerkkejä:  Yad Vashem  Euroopan murhattujen juutalaisten muistomerkki  Mémorial des Martyrs de la Déportation  Apua anovat kädet
Lohja (yritys)

| Oy Lohja Ab |
| --- | --- |

 Oy Lohja Ab:n kivijalka, Tytyrin kalkkitehdas
Yritysmuoto:  osakeyhtiö
Perustettu:  1897
Perustaja:  Karl Forsström
Lakkautettu:  1991
Toimitusjohtaja:  Petter Forsström 1897-1965   Risto Alanko 1973-1978   Georg Ehrnrooth 1979-1991
Avainhenkilöt:  Petter Forsström
Kotipaikka:  Lohja
Toiminta-alue:  Suomi
Toimiala:  rakennustuoteteollisuus, moniala
Tuotteet:  sementti, rakennustuotteet, elektroniikka
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Oy Lohja Ab (vuoteen 1975 Lohjan Kalkkitehdas Oy) oli suomalainen monialayhtiö, joka sulautettiin vuonna 1990 silloisen Wärtsilä Oy:n kanssa Metra Oy:ksi.
Historia

Lohjan Kalkkitehdas sai alkunsa merikapteeni Karl Forsströmin vuonna 1897 Lohjan Virkkalaan perustamasta kalkkiuunista. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen yhtiö aloitti Virkkalassa myös sementin valmistuksen.
Yhtiöstä muodostettiin osakeyhtiö vuonna 1914 ja se listattiin Helsingin pörssiin vuonna 1927. Yhtiön ensimmäinen toimitusjohtaja oli kalkkitehdasta alusta alkaen johtanut Petter Forsström, joka oli Karl Forsströmin poika. Hänen toimitusjohtajakautensa jatkui vuoteen 1962 saakka. Forsström näki kalkkitehtaalla olevan myös tärkeän poliittisen tehtävän Suomen radikaalin äärioikeiston tukena ja mainostikin yritystä vuonna 1941 Kustaa Vaasa -lehdessä julkaisemassaan kokosivun ilmoituksessa iskulauseella "kansallissosialistinen pienoisyhdyskunta keskellä liberalistis-demokraattista järjestelmää".
Kalkin ja sementin rinnalle valmistusohjelmaan tulivat myöhemmin kalkkihiekkatiilet, Siporex-kevytbetoni, kiviainekset, valmisbetoni ja betonituotteet. Kalkkilouhoksia ja -kaivoksia yhtiöllä oli Lohjan Ojamolla ja Tytyrissä sekä Sipoossa. Nykyisin Helsinkiin kuuluvan Vuosaaren alueella yhtiöllä oli kaivos, josta louhittiin marmoria. Vuosaaressa toimi myös kalkkihiekkatiiliä ja Siporex-kevytbetonia valmistava tehdas Saseka. Vuonna 1978 Siporexin tuotanto keskitettiin Ikaalisiin vuonna 1972 perustetulle tehtaalle. Vuonna 1968 yhtiö laajeni muoviteollisuuteen ostamalla Uniplast- ja Finnacryl-nimiset yritykset.
Vuonna 1975 yhtiön nimeksi tuli Oy Lohja Ab. Samana vuonna alkoi Solifer Caravan -matkailuvaunujen tuotanto Helsingin Vuosaaressa Bensowilta ostetulla tuotantolinjalla.
Yhtiön toimitusjohtajana vuodesta 1973 lähtien toiminut Risto K. Alanko kuoli Rissalan lentoturmassa 1978. Vuonna 1979 toimitusjohtajaksi nimettiin Georg Ehrnrooth, ja samana vuonna Oy Lohja Ab osti turkulaisen televisioita valmistavan Asa Radion sekä osake-enemmistön teuvalaisesta asuntovaunuja valmistavasta Oy Kafi Ab:stä.
Vuonna 1977 Oy Lohja Ab osti Instrumentariumilta elektroluminenssinäyttöjen kehitykseen liittyneen projektin. Vuonna 1984 projektia tukemaan perustettiin Lohja Mikroelektroniikka. Myöhemmin elektroluminenssinäyttöjen tuotanto myytiin Planar Systemsille, ja Lohja Mikroelektroniikasta tuli Elcoteq. Suomalainen nanoteknologiayritys Beneq Oy osti vuonna 2007 Planarin elektroluminenssinäyttöjen valmistuksessa käytettävän laite- ja prosessikehitysliiketoiminnan.
Historia > Iskumetalli

Lohjan kalkkitehdas osti Iskumetalli Oy:n vuonna 1946. Tuolloin yhtiön päätuotteena olivat pumput. Kaksi vuotta myöhemmin Iskumetalli aloitti Luxor-radioiden valmistamisen lisenssillä. Vuonna 1958 alkoi mustavalkotelevisioiden tuotanto.
Iskumetalli Oy fuusioitiin emoyhtiöön vuonna 1964, ja vuonna 1971 se sai nimekseen Finlux. Seuraavana vuonna alkoi väritelevisioiden valmistus Finlux-merkillä.
Yhtiön alkuperäistä tuotantoa, pumppuja ja paineastioita, jatkaa nykyään MBO-kaupalla vuonna 1991 syntynyt Oy Pumppulohja Ab.
Virkkalan kalkki- ja sementtitehdas

Virkkalan kalkki- ja sementtitehdas oli Lohjan Kalkkitehtaan ensimmäinen tehdas. Tehtaan ensimmäisen kalkkiuunin rakennutti Karl Forsström vuonna 1897. Vuonna 1919 tehdasta laajennettiin 50 metriä pitkällä, pyörivällä sementtiuunilla. Myöhemmin kalkin poltto ja valmistus siirrettiin Tytyrin kaivoksen yhteydessä toimivaan kalkkitehtaaseen.
Virkkalan tehdas työllisti parhaimmillaan yli 1 000 työntekijää. Kalkkitehdas sai vuoteen 1965 saakka raaka-aineensa Ojamon kaivokselta Virkkalan–Ojamon rautatietä pitkin.
Tehdas suljettiin vuonna 1994 Suomessa vallinneen laman vuoksi.
Nykyään tehdasalueella toimii noin 60 yritystä, muun muassa toimistohotelli, saastuneiden maiden puhdistuskeskus, lounasruokala ja kattopeltimyyntiä harjoittava yritys.
Fuusion jälkeinen aika

Metra luopui vähitellen kaikista Lohjalta siirtyneistä toimialoista. Rakennusmateriaalit siirtyivät Partekin omistukseen, Finlux myytiin Nokialle, Uniplast Keraplastille, asuntovaunujen valmistus siirtyi CapManin rahastojen omistukseen, mikroelektroniikasta tuli Elcoteq Oyj (myöhemmin Elcoteq SE) ja elektroluminenssinäyttöjen valmistus myytiin yhdysvaltalaiselle Planar Systems Incille.
Entisen Oy Lohja Ab:n kaivostoimintaa Tytyrissä ja Sipoossa jatkaa nykyään Nordkalk Oyj ja betoniteollisuutta Rudus-konserniin kuuluva Rudus Betonituote Oy (entinen Abetoni Oy). Rudus-konserni on niin ikään entinen Lohja-konsernin yksikkö. Se tunnettiinkin vuoden 2007 loppuun saakka nimellä Lohja Rudus.
Kirjallisuutta

Victor Hoving: Lohjan Kalkkitehdas 1897–1950.  Virkkala:  Lohjan Kalkkitehdas Oy, 1951.
Lohjan Kalkkitehdas Oy: 75 v. Suomea rakentamassa.  Virkkala:  Lohjan Kalkkitehdas Oy, 1972.
Oy Lohja Ab 90 1897–1987.  Oy Lohja Ab, 1987.
Aiheesta muualla

Oy Lohja Ab:n historiaa Wärtsilän sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Seppänen, Lauri: Hiekanjyvästä ovat suuretkin asiat syntyisin. Ruduksen juhlakirja 1931–2001.  Lohja Rudus Oy Ab, 2001.  ISBN 952-91-3784-2  Teoksen verkkoversio (pdf). (Arkistoitu – Internet Archive)
Pumppulohja Oy:n kotisivut -  https://www.pumppulohja.fi/
Virkkalan tehdas 14 vuotta sulkemisen jälkeen.
Lounas (sanomalehti)

Lehden ensimmäisen varsinaisen numeron etusivu.
Lounas oli Porissa vuosina 1886–1892 ilmestynyt sanomalehti.
Maltillisen suomenmielinen Lounas perustettiin Porin ja Satakunnan maakuntalehdeksi. Monipuolisesta sisällöstään ja melko suuresta levikistään huolimatta se ei pärjännyt kilpailussa fennomaanisen Satakunnan kanssa. Kahdesti viikossa ilmestyneen lehden vastaavina toimittajina työskentelivät Matti Kauppinen (1886–1887) ja Emil Forsgren (1887–1892).
Aiheesta muualla

Lounas digitoituna kansalliskirjastossa
Louis Roederer

Louis Roederer, yrityksen johtaja 1800-luvulla
Louis Roederer on ranskalainen samppanjan tuottaja Reimsissa Champagnessa.
Yritys perustettiin 1700-luvulla. Louis Roederer nousi sen johtoon 1833 ja antoi sille oman nimensä. Yritys on edelleen perheyritys. Sen tunnetuin merkki on luksussamppanja Cristal. Talo omistaa 180 hehtaaria viinitarhoja, joista se saa 75 prosenttia käyttämistään rypäleistä.
Ranskalaisen viinilehden La Revue du vin de France mukaan Louis Roederer oli vuonna 2013 maailman paras samppanjamerkki.
Aiheesta muualla

Kotisivu
Lotten

| Lotten |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  12. toukokuuta
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  Lotta, Lotte 
Nimen alkuperä:  Charlotta, Charlotte
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lotten on naisen etunimi. Se on lyhentymä Charlottasta ja Charlottesta.
Lotten on ollut Ruotsissa suosittu ristimänimi 1920-, 1960- ja 1970-luvuilla, mutta suomenruotsalaisilla se on ollut harvinainen nimi. Digi- ja väestötietoviraston etunimitilastoon on vuoteen 2020 mennessä kirjattu vain noin 50–60 tämännimistä naista.
Lottenilla on nimipäivä suomenruotsalaisessa almanakassa 12. toukokuuta.
Tunnettuja Lotteneja

Lotten Dorsch (1849–1908), ruotsalainen näyttelijä
Lotten Edholm (1839–1930), ruotsalainen hovinainen, Ruotsin Punaisen Ristin vaikuttaja ja säveltäjä
Aiheesta muualla

Etunimien taivutus: Lotten (Kotimaisten kielten keskuksen verkkojulkaisu)
Loúros (joki)

| Loúros Λούρος |
| --- | --- |
 Loúros-joki antiikin Bukhetionista nähtynä.
Alkulähde:  Tómaros-vuori  39°25′55″N, 20°50′28″E
Laskupaikka:  Amvrakikóslahti, Joonianmeri  39°02′50″N, 20°46′42″E
Maat:  Kreikka
Pituus:  80 km
 Loúros-joki kartalla.
Loúros (kreik. Λούρος) on joki, joka virtaa Epeiroksessa Luoteis-Kreikassa. Sen pituus on 80 kilometriä. Joki saa alkunsa Tómaros-vuorelta ja se laskee Joonianmereen kuuluvaan Amvrakikóslahteen.
Loúroksen alkulähteitä.
Tómaros-vuorelta Loúros virtaa etelään Thesprotikón ja Xerovoúnin vuorten halki sekä läpi Filippiádan tasangon. Laskiessaan Amvrakikóslahteen joki muodostaa yhdessä Árachthos-joen suiston kanssa laajan suisto- ja kosteikkoalueen, jonka koko on noin 450 neliökilometriä, ja se on merkittävä osa alueen ekosysteemiä. Loúroksen kylä sekä Prévezan kunnan Loúroksen kunnallisyksikkö, entinen itsenäinen kunta, ovat saaneet nimensä joesta.
Antiikin aikana joelta johti noin 50 kilometriä pitkä akvedukti eli vesijohto länsirannikolle Nikopoliihin. Nykyisin joki on padottu Kerasónaksen kylän eteläpuolella, mikä muodostaa Loúroksen tekojärven. Néa Kerasoúntassa joen varrella on Rogoin linna bysanttilaiselta ajalta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Loúros Wikimedia Commonsissa
Losartaani

| --- | --- |


Losartaani
Systemaattinen (IUPAC) nimi
[2-butyyli-5-kloori-3-[[4-[2-(2H-tetratsol-5-yyli)fenyyli]fenyyli]metyyli]imidatsol-4-yyli]metanoli
Tunnisteet
CAS-numero: 114798-26-4
ATC-koodi: C09CA01
PubChem CID: 3961
DrugBank: DB00678
Kemialliset tiedot
Kaava: C22H23N6ClO 
Moolimassa: 422,914
SMILES: Etsi tietokannasta: eMolecules, PubChem
Fysikaaliset tiedot
Sulamispiste: 184 °C 
Liukoisuus veteen: 0,82 mg/l
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus: 33 %
Proteiinisitoutuminen: 99,7 %
Metabolia: Hepaattinen
Puoliintumisaika: 2 tuntia
Ekskreetio:  ?
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  ?
Reseptiluokitus:    
Antotapa: Oraalinen
Losartaani (C22H23N6ClO) on korkean verenpaineen hoitoon käytettävä lääkeaine. Aine kuuluu angiotensiinireseptorien salpaajiin.
Ominaisuudet ja käyttö

Losartaanin vaikutus perustuu angiotensiini II -reseptorien eli AT-reseptorien toiminnan estämiseen. AT-reseptorit supistavat verisuonia, joten niiden salpaaminen laajentaa verisuonia ja siten alentaa verenpainetta. Losartaani tuli markkinoille vuosina 1994–1995 ja oli ensimmäinen tähän luokkaan kuuluva lääkeaine. Losartaani metaboloituu maksassa karboksyylihappojohdannaiseksi, joka on aktiivinen metaboliitti ja jonka vaikutusaika on pidempi kuin itse losartaanin. Markkinoilla olevat valmisteet sisältävät vaikuttavaa ainetta 12,5, 50 tai 100 mg tablettia kohden. Losartaania voidaan käyttää myös yhdistelmälääkkeenä hydroklooritiatsidin kanssa.
Sivuvaikutukset

Losartaani on yleisesti hyvin siedetty lääkeaine. Sen aiheuttamia sivuvaikutuksia voivat olla pääkipu, väsymys, huimaus, vatsakipu, ripuli ja lihaskrampit. Toisin kuin angiokonvertaasientsyymin estäjät, losartaani ei aiheuta yskää. Munuaisten heikosta toiminnasta kärsivillä potilailla voi esiintyä hyperkalemiaa losartaanin käytön vuoksi. Vuonna 2010 julkaistun meta-analyysin mukaan losartaani voi hieman nostaa potilaan riskiä sairastua keuhkosyöpään.
Synteesi

Losartaanisynteesin kaksi keskeistä välituottetta ovat 2-butyyli-4-kloori-5-hydroksimetyyli-imidatsoli ja aromaattinen 2-halonitriili, usein 2-brominitriili. Nämä välituoteet reagoivat keskenään, ja viimeisessä vaiheessa nitriiliryhmä reagoi natriumatsidin kanssa muodostaen tetratsolirenkaan.
Lothlórien

Taiteilijan näkemys Lothlórienista
Lothlórienin sijainti punaisella vuonna 3019 Keski-Maan kolmatta aikaa.
Lothlórien tai lyhyemmin Lórien on J. R. R. Tolkienin fantasiaromaanissa Taru sormusten herrasta esiintyvä kuvitteellinen metsämaa, jonka kautta Sormuksen Saattue kulkee matkallaan kohti Tuomiovuorta. Salaperäisen maan asukkaat ovat haltioita, ja heidän johtajiaan ovat valtias Celeborn ja valtiatar Galadriel.
Lothlórien sijaitsee Keski-Maassa Anduin-joen laaksossa Sumuvuorten itäpuolella lähellä kääpiöiden vanhaa Morian valtakuntaa. Koko Keski-Maasta vain siellä kasvaa suuria mallornpuita, joiden lehdet ruskaantuvat syksyllä kullanvärisiksi ja putoavat vasta keväällä.
Lothlórienissa kuolevaisten on hyvin vaikea hahmottaa ajan kulumista. Tarussa sormusten herrasta Sormuksen saattue kokee viettävänsä maassa muutamia päiviä, sikäli kuin kykenevät laskemaan, mutta heidän poistuessaan kuu näyttää olevan samassa vaiheessa kuin heidän saapuessaan maahan. Tolkien yhdistelee tässä kansanperinteessä esiintyviä kahtalaisia teemoja haltijoiden ja ajan yhteydestä – toisaalta haltijoiden keskuuteen eksynyt kuolevainen voi tietämättään kuluttaa jopa vuosikymmeniä vain päiviltä tuntuneessa ajassa, toisaalta saatetaan kertoa ulkomaailman liikkeen pysähtyvän haltijoiden soittaessa musiikkiaan.
Osuus Tarussa sormusten herrasta

Tarussa sormusten herrasta Sormuksen saattue saapuu Lothlórieniin Sormuksen ritarien lopulla kuljettuaan Morian halki. Haltiavaltakunnassa he saavat mahdollisuuden toipua ennen matkan jatkamista.
Galadriel tarjoaa Frodolle ja Samille tilaisuuden katsoa peiliinsä, joka näyttää näkymiä menneestä, nykyisyydestä ja tulevasta. Frodo tarjoaa kantamaansa Sormusta Galadrielille, mutta tämä voittaa kiusauksen ja kieltäytyy. Samalla Galadriel paljastaa kantavansa itse yhtä kolmesta haltiasormuksesta, Nenyaa.
Saattueen lähtiessä maasta Galadriel tarjoaa kullekin saattueen jäsenelle jonkin lahjan. Sam saa rasiallisen maata, jonka hän levittää tarinan lopussa ympäri Kontua saaden maan kukkimaan. Rasian keskellä olleen pähkinän hän istuttaa Juhlaniitylle, ja siitä kasvaa mallorn.
Historia

Tämä metsä tunnettiin yleisesti sen Sindarinkielisellä nimellä Laurelindórinan (Laulavan kullan laakson maa) ja Lórinand (kultainen laakso), ja se uudelleennimettiin Lothlórien:ksi (Kukkiva Lórien) muistoksi Lórienista, jonka Noldor jättivät jälkeensä; mutta nimi lyhennettiin usein Lórieniksi (Kultainen maa, kuitenkin se tarkoitti myös unta). Muita nimiä metsälle oli Rohirrimin kielellä  Dwimordene ja westronin kielellä Kultainen metsä.
Lórieniin, kuten myös Synkmetsään asettuivat Nandorin Sindar-haltiat joskus Ensimmäisellä ajalla. Toisella ajalla, Sindarit rikastuttivat asukaslukuaan, ja heitä hallitsi Amdír, Sindarylimys. Viimeinen Lóthlorienin Sindarylimys oli Amroth, joka meni Edhellondiin, lähelle Dol Amrothia etelään Gondorista, Nimrodelille ja katosi merelle. Sindarylimysten jälkeen Lórienilla ei ollut pitkään aikaan hallitsijoita, kunnes Galadriel ja Celeborn saapuivat sinne Eregionista. Mutta aiheesta on myös toinenkin tarina, jonka mukaan Galadrielin ja Celebornin ihastumisen jälkeen he halusivat hallita yhdessä ja perustivat Sumuvuorten toiselle puolelle Lothlórienin valtakunnan. Tätä versiota Tolkienin ihailijat pitävät todellisempana. Lórien sijaitsi Celebrant-joen molemmilla puolilla, kaakkoon Khazad-dûmista.
Sen jälkeen kun Galadriel matkusti Valinoriin, Lórienin haltioita hallitsi yksin Celeborn, ja heidän metsänsä yhdistettiin eteläiseen Synkmetsään, mutta asukkaat katosivat sieltä Neljännen ajan aikana kunnes kaikki haltiat olivat poissa. Aragornin ja Arwenin tarussa ajaton haltiavaltakunta on ollut täysin tyhjänä samaan aikaan kun kuningas Elessar kuoli.
Lopuhkina

| Lopuhkina Лопухинка, Lopuhinka |
| --- | --- |
 Lopuhkinan radonjärvi.
 Lopuhkina
 Koordinaatit: 59°43′47″N, 29°24′37″E 
Valtio:  Venäjä
Alue:  Leningradin alue
Piiri:  Lomonosovin piiri
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
 – Hallinnon tyyppi:  maalaiskunta
Väkiluku (2010):  3 100
 
 Kunnan sivusto 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Lopuhkinan kunta Lomonosovin piirin kartalla.
Lopuhkina (ven. Лопухи́нка, Lopuhinka) on maalaiskunta ja sen keskuskylä Leningradin alueen Lomonosovin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Inkerin ylängön pohjoisreunalla 45 kilometriä Lomonosovista lounaaseen. Kunnassa on 3 100 ja keskuskylässä 1 600 asukasta (vuonna 2010).
Maantiede ja asutus

Lopuhkinan kunnan pinta-ala on 270 neliökilometriä. Se rajoittuu lännessä Lomonosovin piirin Kaprion, pohjoisessa Lepäsin ja Penikkalan ja idässä Kosteritsan kuntiin sekä etelässä Volossovan piiriin. Kunnan alueella virtaavat Vornaisienjoki ja Ruitsanjoki. Suurin järvi on Tehlitsänjärvi. Lopuhkinan radonlähteet ja -järvet ovat suojeltu luonnonmuistomerkki.
Kuntaan kuuluu 13 kylää: Isvara (ven. Izvara), Klarovitsa (Florevitsy), Klopitsa, Korkka (Gorki), Lopuhkina, Muhkovitsa (Muhovitsy), Nikolskoi (Nikolskoje), Saastrova (Zaostrovje), Savolssina (Savolštšina), Uusi-Puura (Novaja Burja), Vanha-Metussi, Vornaisi ja Ylä-Ruitsa (Verhnije Ruditsy).
Historia

1700-luvun puolivälissä paikalla sijaitsi Sergijevskojen eli Bereznjagin kylä, joka sai uuden nimen omistajansa Nikita Lopuhinin mukaan. Lopuhkinan kartanon lähellä sijaitsevien radonpitoisten lähteiden ja keinotekoisen järven yhteyteen perustettiin 1830-luvulla parantola. Järven rannalla toimi myös paperitehdas.
Peter von Köppenin mukaan vuonna 1848 Lopuhkinassa asui 89 venäläisen ohella 16 savakkoa, jotka kuuluivat Serepetan luterilaiseen seurakuntaan. Paperitehtaalla työskenteli myös 36 Suomesta tullutta suomalaista. Vuonna 1862 Lopuhkinan kylässä oli seitsemän taloa ja 54 asukasta, jotka olivat tilanomistajan maaorjia. Lopuhkinan kartanossa, paperitehtaalla ja parantolassa asukkaita oli 92. Seudun kylissä asui myös inkerikkoja, jotka venäläisten tavoin kuuluivat Metussin ortodoksiseen seurakuntaan.
Palvelut ja nähtävyydet

Keskuskylän palveluihin kuuluvat lastentarha, keskikoulu, lasten taidekoulu ja pieni poliklinikka. Klopitsassa on keskikoulu ja lääkintäasema. Korkan kylässä on golfkenttä.
Seudulta on löydetty useita muinaisia hautapaikkoja. Vornaisien kylän lähellä sijaitsee keskiaikainen maalinna. Lopuhkinan kartanosta on jäljellä huonokuntoinen päärakennus, parantola sekä muiden rakennelmien ja puiston jäänteitä. Muita kulttuuriperintökohteita ovat Vanhan-Metussin, Vornaisin ja Ylä-Ruitsan kartanoalueet sekä toisen maailmansodan muistomerkit.
Aiheesta muualla

Lopuhkinan kunnan sivusto (venäjäksi)
London Bridge

| London Bridge |
| --- | --- |
 London Bridge valaistuna
Ajokaistoja:  5
Ylittää:  Thames
Sijainti:  Lontoo, Iso-Britannia
Ylläpitäjä:  The Bridge House Estates
Pituus:  269 m
Leveys:  32 m
Korkeus:  8,9 m
Avattu liikenteelle:  17.3.1973
Koordinaatit:  51°30′29″N, 0°05′16″W
Lisää silta-artikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
London Bridge on Thames-joen ylittävä silta Lontoon Cityn ja Southwarkin välillä Lontoossa. Se sijaitsee Cannon Streetin rautatiesillan ja Tower Bridgen välissä. Paikalla on sijainnut silta jo roomalaisajalta lähtien, joskin se on rakennettu uudelleen useita kertoja. Nykyinen silta valmistui vuonna 1973; sitä edellinen myytiin ja siirrettiin osissa Arizonaan Yhdysvaltoihin vuonna 1967.
London Bridgeä ei tule sekoittaa idempänä sijaitsevaan Tower Bridgeen, josta ulkomaalaiset saattavat virheellisesti käyttää samaa nimeä.
Sillasta kertoo tunnettu englantilainen lastenlaulu ”Lontoon silta romahtaa” (”London Bridge is Falling Down”), jonka alkuperästä on erilaisia teorioita.