stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ironman
Kappaleet

Kaikki kappaleet on tuottanut RZA, paitsi kappaleen 'Fish' on tuottanut True Master.
| # | Nimi | Pituus | Kirjoittaja(t) | Tuottaja(t) | Esiintyjä(t) | Sample(t) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | "Iron Maiden" | 4:46 | D. Coles, C. Woods, D. Hill | RZA | Ghostface Killah, Raekwon, Cappadonna |  "Gotta Find a New World" esittänyt Al Green ja katkelma elokuvasta The Education of Sonny Carson |
| 2 | "Wildflower" | 3:26 | D. Coles | RZA | Ghostface Killah |  J.D.'s Revenge |
| 3 | "The Faster Blade" | 2:27 | C. Woods | RZA | Raekwon |  |
| 4 | "260" | 2:46 | D. Coles, C. Woods | RZA | Ghostface Killah & Raekwon |  The Education of Sonny Carson  "You Ought to Be with Me" by Al Green |
| 5 | "Assassination Day" | 4:18 | J. Hunter, R. Diggs, C. Woods, E. Turner | RZA | Inspectah Deck, RZA, Raekwon, Masta Killa |  The Usual Suspects |
| 6 | "Poisonous Darts" | 2:15 | D. Coles | RZA | Ghostface Killah |  Mystery of Chessboxing |
| 7 | "Winter Warz" | 4:40 | D. Coles, C. Woods, L. Hawkins, E. Turner, D. Hill | RZA | Ghostface Killah, Raekwon, U-God, Masta Killa, Cappadonna |  |
| 8 | "Box In Hand" | 3:14 | D. Coles, C. Woods, C. Smith | RZA | Ghostface Killah, Raekwon, Method Man, The Force M.D.s |  "Release Yo' Delf" by Method Man  Interpolates "Never Can Say Goodbye" esittänyt Jackson 5  Interpolates "I Will Survive" esittänyt Gloria Gaynor |
| 9 | "Fish" | 3:50 | D. Coles | True Master | Ghostface Killah, Cappadonna & Raekwon |  "Change is Gonna Come" by Otis Redding ja katkelma elokuvasta Crying Freeman |
| 10 | "Camay" | 4:34 | D. Coles, C. Woods, D. Hill | RZA | Ghostface Killah, Raekwon, Cappadonna |  "Can't We Try?" esittänyt Teddy Pendergrass |
| 11 | "Daytona 500" | 4:40 | D. Coles, C. Woods, D. Hill | RZA | Ghostface Killah, Raekwon, Cappadonna, The Force M.D.s |  "Nautilus" esittänyt Bob James,  "Turn the Beat Around" esittänyt Vicki Sue Robinson,  "Crab Apple" esittänyt Idris Muhammed,  "Da Mystery of Chessboxin'" esittänyt Wu-Tang Clan,  "Incarcerated Scarfaces" & "Ice Water" esittänyt Raekwon |
| 12 | "Motherless Child" | 3:45 | D. Coles, C. Woods | RZA | Ghostface Killah & Raekwon |  "Motherless Child" & "Into Something (I Can't Shake Loose)" esittänyt O.V. Wright |
| 13 | "Black Jesus" | 4:37 | D. Coles, C. Woods, L. Hawkins | RZA | Ghostface Killah, Raekwon, Popa Wu, U-God |  "Riot" by Blackbyrds |
| 14 | "After The Smoke Is Clear" | 3:17 | D. Coles, C. Woods, R. Diggs | RZA | Ghostface Killah, The Delfonics, Raekwon, RZA |  |
| 15 | "All That I Got Is You" | 5:21 | D. Coles, M. Blige | RZA | Ghostface Killah, Mary J. Blige, Popa Wu |  "Maybe Tomorrow" esittänyt The Jackson 5  The Education of Sonny Carson |
| 16 | "The Soul Controller" | 6:50 | D. Coles | RZA | Ghostface Killah, The Force M.D.s, Popa Wu |  "A Change is Gonna Come" by Sam Cooke  Dialogue excerpts from the films Carlito's Way & The Usual Suspects |
| 17 | "Marvel" | 5:10 | D. Coles, R. Diggs | RZA | Ghostface Killah & RZA |  |
Listasijoitukset

| Listasijoitus | Paikka |
| --- | --- |
Billboard 200: #2
Top R&B/Hip-Hop Albums: #1
Jennica Haikarainen

| Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten jääkiekko.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten jääkiekko.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten jääkiekko.MM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Naisten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Ruotsi 2015 | jääkiekko |  |
Jennica Haikarainen (s. 1. elokuuta 1989 Kuopio) on suomalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän kuului pronssia saaneeseen Suomen joukkueeseen Ruotsin MM-kilpailuissa 2015. Hän pelasi kaikkiaan 41 A-maaottelua, joissa teki neljä ja syötti kolme maalia.
Haikarainen pelasi Alavuden Peli-Veikoissa naisten 1. divisioonaa kaudet 2005–2009. Hänen pääsarjauransa alkoi Linköpings HC:ssä kaudella 2009–2010. Hän siirtyi Tampereen Ilvekseen kesken kauden 2011–2012. Kaudesta 2013–2014 alkaen hän pelasi jälleen Ruotsissa, ensin Modo Hockeyssa, kaudella 2015–2016 HV71:ssä, 2016–2017 Sundsvall Wildcatsissa ja uransa viimeisellä kaudella 2017–2018 1. divisioonan IF Björklövenissä. Hän pelasi SM-sarjassa yhteensä 43 runkosarjaottelua, joissa teki 11 ja syötti 25 maalia. Pudotuspelien 15 ottelussa hän viimeisteli yhden maalin ja alusti viisi maalia. Ruotsin pääsarjan 190 runkosarjaottelussa hän teki 25 ja syötti 56 maalia. Pudotuspeleissä hän pelasi 30 ottelua sekä viimeisteli viisi ja syötti 11 maalia.
Hän on opiskellut urheilupsykologiksi ruotsalaisessa yliopistossa.
Jasperi Luoma

| Jasperi Luoma> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 22. tammikuuta 2001 (ikä 23) Kuusankoski, Suomi
Pesäpalloilija
Lempinimi:  Japi
Ulkopelipaikka:  Vaihtaja
Sisäpelirooli:  Polttolinja / Sieppari
Seura:  Kouvolan Pallonlyöjät
Pelaajaura
Junioriseurat
–2020:  Kouvolan Pallonlyöjät Manse PP
Ammattilaisjoukkueet
2018–:  Kouvolan Pallonlyöjät Manse PP
Jasperi Aaro Antero Luoma (s. 22. tammikuuta 2001 Kuusankoski) on suomalainen pesäpalloilija, joka edustaa Superpesis-joukkue Kouvolan Pallonlyöjiä.
Ura

Luoma on Kouvolan Pallonlyöjien oma kasvatti. Hän teki Superpesis-debyyttinsä 16. elokuuta 2018 vieraissa Seinäjoen JymyJusseja vastaan. Hän toi ottelussa yhden juoksun. Seuraavat kaksi kautta hän pelasi Manse PP:n riveissä, ensimmäisen Ykköspesiksessä, toisen Superpesiksessä. Kahden Tampereen vuoden jälkeen Luoma palasi kasvattajaseuraansa Kouvolan Pallonlyöjiin.
Saavutukset

2 B-poikien Itä–Länsi-ottelua (2018, 2019)
Muuta

Luoma valmistui ylioppilaaksi Kouvolan Yhteislyseon lukiosta keväällä 2020.
Johnny Lattner

Lattner vuonna 2004
John Joseph Lattner (24. lokakuuta 1932 – 13. helmikuuta 2016) oli yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja. Hän voitti Heisman Trophyn (1953) ja kaksi Maxwell Awardia (1952, 1953).
Luotuaan uran Notre Damen yliopistossa Lattner pelasi lyhyesti ammattilaistasolla seuranaan Pittsburgh Steelers. Hän on kuulunut College Football Hall of Fameen vuodesta 1979.
Johnny Kidd

Johnny Kidd (23. marraskuuta 1935 – 7. lokakuuta 1966) oli brittiläinen laulaja ja yhtyeen Johnny Kidd & The Pirates johtohahmo. Hän lopetti yhtyeen toiminnan keväällä 1966 ja aloitti yökerholaulajana. Häntä on pidetty englantilaisen rock 'n' rollin pioneerina.
Johnny Kidd kuoli auto-onnettomuudessa vuonna 1966.
Yhtye jatkoi uraa nimellä The Pirates uraansa ajoittain 1976–2010 sen legedaarisen kitaristin Mick Greenin kuolemaan asti.
Jennie Fletcher

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Jennie Fletcher |  Jennie Fletcher |  Jennie Fletcher |  |
Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta
Naisten uinti
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Tukholma 1912 | 4 x 100 metrin vapaauintiviesti |  |
|  Pronssia | Tukholma 1912 | 100 metrin vapaauinti |  |
Jennie Fletcher (19. maaliskuuta 1890 – 17. tammikuuta 1968) oli brittiläinen uimari ja olympiavoittaja. Hän voitti kummatkin olympiamitalinsa Tukholmassa 1912.
Fletcher voitti mitalin kummassakin naisille järjestetyssä lajissa: 100 metrin vapaauinnissa ja 100 metrin vapaauintiviestissä. 100 metrin vapaauinnissa hän voitti pronssia ajalla 1.27,0. Viestin voittaneessa joukkueessa uivat hänen lisäkseen Irene Steer, Annie Speirs ja Belle Moore. Voittoaika oli uusi olympiaennätys 5.52,8.
Fletcher teki vuonna 1909 maailmanennätyksen 100 jaardin vapaauinnissa ajalla 1.13,6. Daisy Curwen rikkoi ennätyksen kaksi vuotta myöhemmin.
Johnny Kerr

Johnny Kerr (17. heinäkuuta 1932 – 26. helmikuuta 2009) oli yhdysvaltalainen koripalloilija, koripallovalmentaja ja selostaja. Hän syntyi Chicagossa ja opiskeli Tilden Technical High Schoolissa sekä Illinoisin yliopistossa.
Kerr aloitti ammattilaisuransa vuonna 1954, kun hänet valittiin pelaajaksi Syracuse Nationalsiin eli nykyiseen Philadelphia 76ersiin. Hän pelasi myöhemmin myös Baltimore Bulletsissa.
Kerr jätti hänelle valitun pelipaikan Chicago Bullsissa aloittaakseen valmennustyöt. Hän toimi 1960-luvun lopussa päävalmentajana paitsi Chicago Bullsille, myös Phoenix Sunsille; kaudesta 1966–1967 hänelle myönnettiin NBA:n "Vuoden valmentajan" palkinto.
Johnny Kidd & the Pirates

Johnny Kidd & The Pirates oli brittiläinen rockyhtye. Sen keulakuva oli laulaja Johnny Kidd, joka kuoli vuonna 1966. Yhtye esiintyi kuitenkin vuodesta 1976 aika ajoin vuoteen 2010, jolloin kitaristi Mick Greenin kuoltua sen ura päättyi. Vuonna 1978 äänitetty mutta vasta vuonna 2010 ilmestynyt levy Live in America jäi yhtyeen viimeiseksi. Yhtyeen menestynein kappale "Shakin' All Over" oli Britannian singlelistan ykkösenä vuonna 1960.
Jakokosken museokanava

Jakokosken museokanavan sulku
Jakokosken museokanava on yksi Pielisjoen kanavista Kontiolahdessa. Se sijaitsee muutaman kilometrin päässä Jakokosken kylästä ja parin kilometrin päässä Mönnin sillasta. Paikka on suosittu retkikohde. Alueella on myös leirintäalue.
Kanava rakennettiin 1877–1878. Kanavassa oli alkuaan puusulut. Vuonna 1907 sulut uusittiin kivi- ja betonirakenteisiksi. Vuosina 1956–1973 koko Pielisjoen porrastus toteutettiin ja vanhat kivi- ja betonisulut museoitiin.
Jakokosken kanava jäi pois käytöstä Pielisjoen viimeisimmän kanavoinnin jälkeen. Museokanava on entisöity kertomaan kertomaan menneiden aikojen kanavaympäristöstä, uittotyöstä ja vanhoista elämäntavoista. Ulkorakennuksiin on koottu kanavointiin liittyviä työkaluja ja -välineitä.
Kanava-alueella museoaluksia, koneita ja laitteita, muun muassa vanha Saimaan puuproomu ja höyryhinaaja Utra, joka liikennöi Pielisjoella 1935–1969. Näyttelyrakennuksessa on Pielisjoen kanavointia esittelevä valokuvanäyttely.
Kesäohjelmaa > Kontiolahden kanavateatteri

Kanava-alueella on vuodesta 1982 toiminut kesäisin Kontiolahden kanavateatteri. Esimerkiksi vuoden 2019  näytelmä on Taivaan tulet, ja 2009 siellä esitettiin näytelmää Pikku Pietarin piha ja 2011 Kivenpyörittäjän kylä.
Kesäohjelmaa > Revyy

2000-luvun alussa museokanavalla esitettiin ohjelma- ja konserttitoimisto The LittleBigMusicin tuottamat revyyesitykset Pysykää kanavalla (2003), Karjalasta kajahtaa (2004), Palveluksessanne (2005) ja Hirmu kiva (2006). Vuonna 2007 kanavalla esitettiin Parasta ennen -revyy, joka juhlisti samalla kanavan revyyn viisivuotistaivalta. 2008 sai ensi-iltansa Täyttä rautaa -revyy.
Kesäohjelmaa > Lasten draamaseikkailut

Kesällä 2006 toteutettiin kanavalla ensimmäinen lasten museoseikkailu Kummaa museokanavalla.
Keväällä ja syksyllä 2007 museodraamaseikkailun nimi oli Kanavanvartijan maa. 1920-luvulle sijoittuvan seikkailudraaman pääohjaajana toimi Teatteri Hyrrän Tero Sarkkinen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jakokosken museokanava Wikimedia Commonsissa
Kontiolahden kanavateatteri
Jarmo Alatensiö

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Koko nimi: Jarmo Alatensiö
Syntymäaika: 9. marraskuuta 1963
Syntymäpaikka: Pomarkku, Suomi
Kuolinaika: 23. huhtikuuta 2003 (39 vuotta)
Kuolinpaikka: Pori, Suomi
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 175 cm
Paino: 75 kg
Lempinimi: Tenu
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1979 | Pomarkun Ura | x | (c) |
| 1980-1987 | PPT | 134 | (25) |
| 1988-1989 | IK Brage | 40 | (4) |
| 1990-1996 | PPT/FC Jazz | 174 | (30) |
Maajoukkue
| 1986-1989 |  Suomi | 19 | (1) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Jarmo ”Tenu” Alatensiö (9. marraskuuta 1963 Pomarkku – 23. huhtikuuta 2003 Pori) oli suomalainen jalkapalloilija ja kaksinkertainen Suomen mestari. Hänen pelipaikkansa oli keskikentällä. Alatensiötä pidetään yhtenä lahjakkaimmista porilaispelaajista.
Pelaajana

Jarmo Alatensiö pelasi PPT:n ja FC Jazzin riveissä 237 pääsarjaottelua ja teki niissä 42 maalia. Alatensiö pelasi kaudet 1988 ja 1989 Ruotsin Allsvenskanissa IK Bragen joukkueessa. Hänen esityksensä Bragessa ei aivan vastannut odotuksia, mutta Alatensiö täytti kuitenkin paikkansa joukkueessa tyydyttävästi.  Brage-vuosien huippuhetket Alatensiö koki syksyllä 1988, kun seura kohtasi Uefa Cupissa italialaisen Interin. Joukkueessa pelasi tuohon aikaan muun muassa useita Italian ja Länsi-Saksan maajoukkuepelaajia. Brage taisteli kuitenkin hienosti, vaikka hävisikin molemmat ottelut 1-2. Alatensiö oli mukana kummassakin joukkueensa tekemässä maalissa.
Suomen-mestaruuden hän voitti vuosina 1993 ja 1996 FC Jazzin paidassa. Hänet tunnettiin peliälystään, syöttötaidostaan ja erikoistilannemaaleistaan. Suomen A-maajoukkueessa Alatensiö esiintyi yhteensä 14 kertaa ja olympiajoukkueessa viisi kertaa.
Peliuran jälkeen

Alatensiö kuoli 39-vuotiaana vuonna 2003. Sitä ennen hän oli ehtinyt toimia PoPan valmentajana Kolmosessa ja MuSan valmentajana Ykkösessä. Tämän lisäksi Alatensiö oli toiminut liigaseura Jazzin apuvalmentajana 1998.
Alatensiöstä julkaistiin syksyllä 2014 kirja Tenu – Jarmo Alatensiön elämäkerta, jonka kirjoitti Tapio Neva ja kustansi Satakunnan Kansa.
James S. Cutsinger

James S. Cutsinger (4. toukokuuta 1953 illinois – 19. helmikuuta 2020 Etelä-Carolina) oli yhdysvaltalainen teologi ja uskontotieteilijä sekä perennialismin tutkija.
Cutsinger opetti uskontotiedettä Etelä-Carolinan osavaltionyliopistossa ja tutki erityisesti itäisen kristillisyyden henkisyyttä ja mystiikkaa, traditionalistista koulukuntaa, perennialismia ja Frithjof Schuonin ajattelua. Uskonnoltaan hän oli ortodoksi.
1975 Cutsinger valmistui Cornell Collegesta pääaineinaan poliittinen teoria sekä venäjän kieli ja kirjallisuus. Vuonna 1980 hän valmistui tohtoriksi Harvardista pääaineenaan teologia ja uskontotiede. Hän toimitti lukuisia uskonnollista mystiikkaa käsitteleviä kirjoja ja osallistui kansainvälisiin ekumeenisiin konferensseihin, joita hän myös järjesti. Pääasiallinen toimitustyön kohde oli Frithjof Schuonin kirjallinen tuotanto. Ensisijaisesti Cutsinger piti kuitenkin itseään ”opettajana”.
Cutsinger käyttää opetuksessaan sokraattista metodia. Hänen kurssinsa olivat luonteeltaan keskustelua ja väittelyä. Jokainen hänen kurssinsa oli ”laajennettu argumentti”. Yhtäkään hänen teoksistaan ei ole suomennettu.
Cutsinger kuului American Academy of Religion -järjestöön, International Society for Neoplatonic Studies -seuraan sekä Foundation for Traditional Studies -yhdistykseen, jonka sihteerinä hän toimi. Hän asui vaimonsa kanssa Columbiassa, Etelä-Carolinassa. Cutsingerilla on neljä lasta. Poliittisesti hän kertoi olevansa radikaali traditionalisti.
James Hinchcliffe

| James Hinchcliffe |
| --- | --- |
 James Hinchcliffe vuonna 2011
Henkilötiedot
Syntynyt: 5. joulukuuta 1986 
Kansalaisuus:   Kanada
Moottoriurheilija
IndyCar Series
Esikoiskausi:  2011
Nykyinen talli:  Andretti Autosport
Kilpailuja:  35
Voittoja:  2
Paalupaikkoja:  0
Paras sijoitus:  8.
Palkinnot
2012:  Vuoden tulokas (Rookie of the Year)
Aiheesta muualla
www.hinchtown.com
James Hinchcliffe (s. 5. joulukuuta 1986 Oakville, Ontario) on kanadalainen kilpa-autoilija. Hän kilpailee tällä hetkellä IndyCar Seriesissä, Andretti Autosport -tallissa.
Ammattilaisura

Ennen IndyCar-uraansa Hinchcliffe ajoi muun muassa kausilla 2006–2007 ja 2007–2008 jo kuopatussa A1 Grand Prix -sarjassa Kanadan tiimissä. IndyCar-debyyttinsä hän teki vuoden 2011 toisessa osakilpailussa, Alabamassa. Tulokaskaudellaan Hinchcliffe sijoittui lopulta kahdenneksitoista, ja hänet valittiin myös vuoden parhaaksi tulokaskuljettajaksi.
Newman/Haas Racing päätti jättää IndyCarin kauden 2011 jälkeen, pakottaen Hinchcliffen vaihtamaan tallia. Lopulta hän löysi tallipaikan NASCARiin siirtyneen Danica Patrickin korvaajana Andretti Autosport -tallista.
↑  https://www.indycar.com/Series/IndyCar-Series/James-Hinchcliffe. Tieto on haettu Wikidatasta.
James Hoban

James Hoban, vahamuotokuva noin vuodelta 1800.
James Hoban (n. 1758 tai 1762 Callan, Kilkennyn kreivikunta, Irlanti – 8. joulukuuta 1831 Washington, Yhdysvallat) oli irlantilaissyntyinen yhdysvaltalainen arkkitehti, jonka tunnetuin suunnittelutyö on Yhdysvaltain presidentin virka-asunto Valkoinen talo Washingtonissa.
Hoban opiskeli arkkitehdiksi Dublinissa ja voitti vuonna 1780 piirustuksillaan Dublin Societyn palkinnon. Koko uransa ajan hän noudatti suunnittelutöissään tuolloin oppimaansa Yrjöjen ajan tyyliä. Hoban muutti Irlannista Yhdysvaltoihin vuonna 1785. Asuttuaan ensin Philadelphiassa hän asettui Etelä-Carolinaan.
Hobanin ensimmäinen merkittävä suunnittelutyö oli vuonna 1791 valmistunut Etelä-Carolinan edustajakokouksen talo Columbiassa. Rakennus, jonka julkisivu mukaili Pierre Charles L’Enfantin New Yorkiin pari vuotta aiemmin suunnittelemaa Federal Hallia, tuhoutui Yhdysvaltain sisällissodassa vuonna 1865.
Hobanin alkuperäinen julkisivupiirros Valkoisesta talosta (1792).
Vuonna 1792 Hoban voitti suunnittelukilpailun vastikään perustettuun pääkaupunkiin rakennettavasta presidentin virka-asunnosta. Hobanin alkuperäisen suunnitelman selkein esikuva oli Dublinin Leinster House, mutta lopullisen julkisivun mallina toimi eräs kuva englantilaisen James Gibbsin vuonna 1728 julkaisemasta kirjasta Book of Architecture. Hoban määrättiin johtamaan suunnittelemansa talon rakennustöitä, mistä hän sai palkkioksi 500 dollaria ja tontin pääkaupungin alueelta. Valkoisen talon peruskivi muurattiin vuonna 1793, mutta talo valmistui vasta 1801.
Hoban oli vuosina 1793–1802 myös yksi William Thorntonin suunnitteleman Washingtonin kongressitalon (United States Capitol) rakentamisesta vastanneista arkkitehdeista, aluksi ylivalvojana ja vuodesta 1798 itse rakennustöiden johtajana. Kongressitalon alkuperäinen pohjoissiipi valmistui hänen valvonnassaan vuonna 1800, mutta muut arkkitehdit ovat myöhemmin huomattavasti muuttaneet sitä. Muita Hobanin Washingtoniin suunnittelemia rakennuksia olivat Grand Hotel (1793–1795), Little Hotel (1795) ja sotaministeriön talo (1818), joista yksikään ei ole säilynyt. Valkoisen talon tuhouduttua pahoin vuoden 1812 sodassa Hoban valvoi sen vuosina 1814–1829 toteutettua uudelleenrakentamista.
Hoban on haudattu Washingtoniin Mount Olivetin katoliselle hautausmaalle.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta James Hoban Wikimedia Commonsissa
JRT-säätiö

JRT-säätiö on suomalainen säätiö, joka voi sääntöjensä mukaan tukea puolueita, jotka tukevat ”vähävaraisia suomalaisia”.
Historia

Säätiö perustettiin vuonna 1989 nimellä SMP:n Tukisäätiö, kun Suomen Maaseudun Puolueen kiinteistöomistukset siirrettiin sen haltuun. 1990-luvun alussa SMP ajautui taloudellisiin vaikeuksiin ja lopulta konkurssiin 1995. Taloustilanteen selvittämistä hankaloittivat puolueen monimutkaiset talousjärjestelyt, joissa velkoja oli taattu ristiin. Yksi puolueen velkojista oli tukisäätiö, jota johti Veikko Vennamo. Konkurssin tapahtuessa Vennamo ja SMP:n johto olivat pahoissa riidoissa keskenään.
SMP:n johto perusti konkurssin jälkeen uuden Perussuomalaiset-puolueen. SMP:n Tukisäätiön nimeksi vaihdettiin Perussuomalaisten Tukisäätiö vuonna 2006. Tammikuussa 2012 Perussuomalaiset ilmoitti säätiön Valtiontalouden tarkastusviraston valvonnan alaiseksi puolueen lähiyhteisöksi, jolle puolue voi lahjoittaa enintään 30 000 euroa vuodessa. Säätiön tarkoituksena oli tukea ja edistää Perussuomalaiset-puolueen, sen piiri- ja paikallisyhdistysten sekä erityisjärjestöjen ja perussuomalaisen liikkeen toimintaa. Säätiön haluusa oli muun muassa Perussuomalaisten Helsingissä Yrjönkadulla sijaitseva puoluetoimisto. Säätiö sai puolueelta tarkoitusta varten 1,7 miljoonaa euroa lainaa. Puolue maksoi säätiölle vuokraa ja säätiö puolueelle lainaa takaisin. Säätiölle ohjattiin myös jäsenmaksuista saatuja tuloja. Vuonna 2012 hallitukseen kuuluvat puolueen entinen puheenjohtaja Timo Soini sekä Raimo Vistbacka, Matti Vattulainen ja Timo Relander.
Puolueen hajottua vuonna 2017 säätiön puheenjohtaja Vistbacka ilmoitti, ettei säätiöllä ole ”kiinnostusta” tukea puoluetta. Säätiö ja puolue tekivät sopimuksen, jonka mukaan säätiö ei tue mitään puoluetta vuoteen 2022 asti. Nimi vaihdettiin JRT-säätiöksi ja maininta perussuomalaisten tukemisesta poistettiin säännöistä.
Puheenjohtajat

Veikko Vennamo
Raimo Vistbacka
Juan Calienes

Juan Calienes (24. marraskuuta 1799 Arequipa – kesäkuu? 1867) oli perulainen roomalaiskatolinen piispa. Hänestä tuli fransiskaani 24. huhtikuuta 1817, ja hänet nimitettiin Arequipan hiippakunnan johtoon 27. maaliskuuta 1865. Piispaksi vihkiminen seurasi 24. elokuuta. Pääkonsekraattorina toimi José Sebastian Goyeneche Barreda. Calienes kuoli 67-vuotiaana virassa.
Juan Carlos Calvo

Juan Carlos Calvo (26. kesäkuuta 1906 Montevideo, Uruguay – 12. lokakuuta 1977) oli uruguaylainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän voitti Uruguayn maajoukkueen kanssa vuoden 1930 maailmanmestaruuskilpailut.
Janne Räisänen

Janne Räisänen (s. 5. kesäkuuta 1971 Pudasjärvi) on suomalainen taidemaalari. Hän asuu Saksassa.
Tyyli

Janne Räisänen ammentaa teoksiinsa vaikutteita urbaanista kaupunki- ja klubikulttuurista, musiikista, kirjallisuudesta, elokuvista, katumuodista ja popkulttuurin ilmiöistä. Hän ei tulkitse ajan henkeä ryppyotsaisesti vaan älykkään huumorin kautta.
Suomen, Ruotsin, Tanskan ja Ranskan ohella useita näyttelyitä Saksassa – muun muassa Berliinissä, Stuttgartissa, Hampurissa ja Kölnissä – järjestänyt taiteilija on käsitellyt teoksissaan myös Saksan sotilaallista ja uskonnollista historiaa.
Räisäsen taiteellista tyyliä on kuvailtu ekspressionistiseksi sekä niin sanotuksi Bad Painting eli huonomaalaustyyliksi , jossa maalausjälki on usein tarkoituksellisen karkeaa, rosoista ja jopa piirrosmaista.
Töissään Räisänen suosii useitakin eri materiaaleja – ja niitä hän käyttää runsaasti, kerros kerrokselta teoksen pintaa tiivistäen. Hän muun muassa maalaa öljyllä kankaalle ja käyttää mustetta, lyijykynää, akryyliä, vesivärejä ja kollaasitekniikkaa. Hänen taiteellinen tyylinsä synnyttää katsojassa spontaanisuuden vaikutelman: ikään kuin työt olisivat syntyneet sattumalta, kenties intuitiivisesti.
Taiteilija on myös tunnettu tavastaan nimetä teoksensa omaperäisellä tavalla. Maalausten nimiin saattaa kätkeytyä kielikuvia, sanaleikkejä tai viittauksia omaelämäkerrallisiin tilanteisiin (Joulu Sörnäisissä, 2009), paikkoihin (Patologianlaitoksen vaipanvaihtoviikot, 2001), taiteeseen (Pollock's Bollocks and a Bacon Cock as a Crucifixion, 2003), ihmisiin ja esineisiin (Stump, 2008), mytologioihin ja popkulttuurin ilmiöihin (Kuningatar Haraldin jöröjukka-punk, 2020) sekä tapahtumiin (Jesus Terrorists from Moskow Disco, 2006).
Ura

Janne Räisänen on valmistunut taiteiden maisteriksi Kuvataideakatemiasta vuonna 1998. Hänet on valittu vuoden 1999 nuoreksi taiteilijaksi. Räisäsellä on ollut lukuisia yksityisnäyttelyitä muun muassa Tampereen taidemuseossa, Turun taidemuseossa, Oulun taidemuseossa, Galerie Anhavassa, Galerie Forsblomilla, Galleria Kari Kenetissä, Titanik-galleriassa, Kluuvin galleriassa ja Stoa-galleriassa. Hän on myös osallistunut kymmeniin yhteisnäyttelyihin Suomessa ja ulkomailla.
Janne Räisäsen teoksia on Nykytaiteen museo Kiasman, Sara Hildénin taidemuseon, Amos Andersonin taidemuseon, Helsingin-, Turun-, Tampereen-, Oulun-, Espoon-, Hämeenlinnan- ja Porin kaupunkien taidemuseoissa sekä Wihurin, Saastamoisen ja Paulon säätiöiden kokoelmissa. Räisäsen töitä on myös useissa ulkomaisissa kokoelmissa.
Palkinnot ja tunnustukset

Vuoden nuori taiteilija 1999
Ehdolla The Rolex Mentor and Protégé Arts Initiative -palkinnon saajaksi 1999
Ehdolla Carnegie Art Award -palkinnon saajaksi 2001
Ehdolla Ars Fennica -palkinnon saajaksi 2004
William Thuring -pääpalkinto 2009
Julkaisut

Pikku-Jannen matka halki Suomen, Suomi-projekti, 1995
Aiheesta muualla

Viralliset sivut (Arkistoitu – Internet Archive)