stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Helsingfors Segelsällskap
Suomen johtava junioriseura

HSS on aktiivinen junioriseura jolla on pitkät perinteet 5- ja 15-ikäväisten lasten purjehdusvalmennuksessa. Seuralla on laaja Optimistijolla-laivue. HSS valittiin Vuoden Seuraksi vuonna 2013 juniorivalmennuksensa ansiosta.. Sitä ennen on Suomen Optimistijollaliitto valinnut HSS:n vuonna 2011 Vuoden junioriseuraksi. HSS dominoi vuonna 2011-2013 Suomen Optimisti-ranking huippua. Moni valituista MM-edustajasta ja EM-edustajista ovat viime vuosina tulleet HSS:stä. Seura valittiin Nuori Suomen Sinetti-seuraksi alkuvuodesta 2013.
Pohjoismaiden suurin klassikkolaivue

Seura tunnetaan nykyään erityisesti suuresta klassisten veneiden, erityisesti ns. metri-veneiden eli (8mR, 6mR, 5.5m ja 5m -veneiden) sekä saaristoristeilijöiden laivueesta. Kaikista Suomessa purjehtivista metriveneistä ja saaristoristeilijöistä HSS:n rekisterissä on noin kolmannes. Muita hyvin edustettuja klassisia köliveneluokkia ovat Kansanvene ja Louhi. Yhteensä HSS:n venerekisterissä on noin 50 klassista purjevenettä, mikä tekee seurasta Pohjoismaiden suurimman klassikkoseuran. Veneet ovat hyvin näkyvillä seuran klassikko- eli B-laiturilla.
Olympiavalmennusta Audi HSS Match Race Centerissä

Vuonna 2009 HSS perusti Audi HSS Match Race Centerin yhdessä Georg Tallbergin kanssa. Harjoituskeskuksen tavoitteena oli valmentaa huippupurjehdukseen tähtääviä naistiimejä ja varta vasten valmentaa nuoria naispurjehtijoita Lontoon kesäolympialaisiin 2012. Olympiavalmennus tapahtui Elliott 6m -veneillä, joita keskuksessa on kuusi kappaletta. Elliott 6 -veneet valittiin vuonna 2008 olympialuokaksi naisten match racingiin Lontoon olympialaisiin. Olympialaisissa veneluokat ovat vaihtuneet tasaisesti purjehduspoliittisten syiden ja purjehdusteknologian kehittymisen myötä. Riossa vuonna 2016 Elliott 6 -veneet eivät enää ole olympialuokkana. Audi HSS Match Race Centerissä harjoitelleista Suomen huippu-urheilijoista tunnetuimmat ovat Silja Lehtinen, Silja Kanerva ja Mikaela Wulff, jotka voittivat pronssimitalin Lontoossa 2012.
Suomen suurin purjehduksen aikuiskoulutuskeskus kaiken tasoisille HSS Sailing & Windsurfing Centerissä

Vuodesta 2009 seurassa on tominut aikuisten koulutuskeskus jossa eri purjehduskokemuksella varustetut aikuiset saavat valmennusta, HSS Sailing & Windsurfing Centerissä. Keskuksella on käytössä Elliott-veneiden lisäksi Laser 16-kolmen purjehdittavia jollia, 6 kappaletta 606 -köliveneitä. Seuralla on myös kaksi entistä America's Cup SM 40-match race harjoitusvenettä. Veneet ostettiin ruotsalaiselta vuosien 2003 ja 2007 Americas Cup haastajatiimiltä Victory Challenge vuonna 2011. Veneitä purjehditaan viiden hengen miehistöillä. Keskuksessa harjoittelee jäsenmaksua vastaan noin 130 purjehtijaa. Keskus keskittyi ennen Match Racen -kilpailuihin mutta painotus on nykyään fleet race -tyyppisessä kisaamisessa.
Merisatama kotisatamana, saaristotukikohtina Andö ja Getören

Merisatamassa sijaitseva Liuskasaari on ollut HSS:n kotisatama vuodesta 1896 jolloin seura sai vuokrata saaren Helsingin kaupungilta. Sitä ennen seuran kerhohuoneena oli toiminut mantereen puoleinen pienehkö kalastajamaja. Ensimmäinen paviljonki rakennettiin kolmen vuoden kuluttua 1899. Paviljonkia laajennettiin vuonna 1909. Vuonna 1929 saareen nousi uusi paviljonki komeine torneineen. Heinäkuussa 1946 klubirakennus paloi, ja Runar Finnilä suunnitteli uuden kerhorakennuksen joka valmistui kesäkuussa 1949. Rakentamisen aikana Finnilä valittiin seuran kommodoriksi. Kerhorakennuksessa sijaitsee paviljonkimainen Ravintola HSS. Ravintosalin koristeena on Michael Schilkinin ja Björn Landströmin lasi-, keramiikka- ja seinämaalauksia. Vuonna 1967 seura hankki omistukseensa Inkoon saaristosta Andön saaren jäsentensä matkapurjehdus-tukikohdaksi ja 1977 Porvoon Onaksen saaristosta Getörenin.
Merkittävä klassisten veneiden laivue

1990-luvulla vauhtiin päässyt klassisten puuveneiden uusi nousu on näkynyt HSS:ssä erityisesti 5m-veneiden 6mR, 8mR veneiden sekä Saaristoristeilijöiden määrän kasvuna seurassa. Vuoden 2022 alussa seurassa oli 50 klassikkovenettä satamassaan. HSS:llä on kansainvälisesti suuret klassikkolaivueet ja sekä seuran 5m, 6mR ja 8mR-laivue ovat kansainvälisestikin merkittävän kokoisia. Seurassa on myös 5.5m, Kansanvene, Louhi, Hai ja Saaristoristeilijä -luokkien veneitä. Seurassa on myös Utö-kryssareita, Itämeren kaseja ja Itämeren kutosia. Moderneista klassikoista esim. H-vene- ja Albin Express-laivueet ovat jälleen kasvussa. Modernien klassikkojen aatelin kuuluvien 1960- ja 1970-luvuilla Sparkman&Stephensin suunnittelemien ja Nautorin Swan veneiden sekä muiden telakoiden rakentamien pienempien S&S-veneiden määrä ovat myös pursiseurassa kasvussa. Seuran klassikkotoiminta  tapahtuu HSS: klassikkokomitean puitteissa. Klassikkotoimikunta järjestää mm. "Sampanjaregatan" elokuussa. Kilpailuun on vuosien varrella osallistunut veneitä mm. Ruotsista, Saksasta, Englannista, Venäjältä ja Yhdysvalloista.
Seura järjesti kesällä 2013 8mR-veneiden maailmanmestaruuskilpailut.
Historia

Helsingfors Segelsällskap perustettiin vuonna 1893 toiseksi, Helsingin ruotsinkielisen nopeasti kasvavan keskiluokan pursiseuraksi. Vuonna 1861 perustettu NJK oli perinteinen herrasväenseura joka valitsi jäsenensä tarkasti Helsingin silloisten varakkaimpien ja vallakkaimpien keskuudesta.
Hufvudstadsbladetissa etsi syyskuun alussa 1892, otsikolla "Seglare Ohoj!" jäseniä uuteen seuraan. Syntymäpäiväksi kuitenkin lasketaan vasta 7. tammikuuta 1893, koska tuona päivänä kuvernööri vahvisti seuralle säännöt. Ensimmäiset kommodorit Alvar Verving ja Anton Moberg olivat molemmat aktiivisia myös NJK:ssa, joten myös NJK:n suhtautuminen tavallisen kansan tulokasseuraan oli suopea.
Ensimmäisenä toimintavuonna Helsingfors Segelsällskapilla oli 65 jäsentä ja rekisterissään 19 purjevenettä. Naisia ei mukana vielä ollut – ensimmäiset liittyivät seuraan 1897. Seura järjesti ensimmäisenä kesänään neljä purjehduskilpailua, ja seuraavana vuonna osallistui myös NJK:n kisoihin 12 venekunnan voimin. Alkuaikojen nimekkäitä veneitä olivat Karl Nordbladinin Ellida, V. Lindholmin Uno sekä Gunnar Hjeltin Bisquit. Junioritoimikunta alkoi vuonna 1932, jolloin seura hankki kolme sulka-venettä alle 18-vuotiaille purjehtijoille.
Historia > Suojeluskuntia perustamassa

Kesällä 1917 joukko keski-ikäisiä urheilua harrastavia miehiä Helsingfors Segelsällskapista perusti Oldboys Clubben:n ”herättämään ja ylläpitämään kehon fyysistä kuntoa ja järjestämään jäsenilleen mahdollisuus osallistua voimistelu- ja muihin urheiluharjoituksiin yhteisessä ja järkevässä johdossa”. Aoitteen teki ehdotti seuran puheenjohtaja, kauppaneuvos Arthur Ivar Lindfors, kun Suomessa kehitys oli johtamassa sisällissotaan ja kun suojeluskuntien perustaminen oli Helsingissä alkanut. Perustavassa kokouksessa 4. joulukuuta 1917 oli 360 miestä, minkä vuoksi päätettiin perustaa pataljoona, minkä laajennettiin rykmentiksi, Oldboys-Regementet:ksi jäsenmäärän kasvattua tuhanteen. Helsingin suojeluskunnan perustava kokous oli 10. marraskuuta 1917, mutta jo tätä ennen 23. lokakuuta opiskelijat olivat perustaneet suojeluskunnakseen Koululaispataljoonan.
Helsingin suojeluskuntaan perustettiin ensin ensimmäinen rykmentti, mitä myöhemmin alettiin kutsua Siniseksi rykmentiksi, Marraskuussa perustettiin seitsemän erillisyksikköä, minkä jälkeen joulukuussa alettiin koota toista rykmenttiä, mitä alettiin kutsua Valkoiseksi rykmentiksi sekä kolmatta rykmenttiä, mitä kutsuttiin Keltaiseksi rykmentiksi. Oldboys-rykmentistä tuli aikaan Helsingin suojeluskunnan joukko-osasto, Helsingin Suojeluskunnan Ikämiespataljoona.
Historia > Pienten kilpaveneiden seura

HSS oli perinteisesti ollut pienten köliveneiden johtava kilpapurjehdusseura Suomessa. Suurin veneluokka HSS:llä oli monen vuosikymmenen ajan, aina 1960-luvun loppuun saakka, seuran aloitteesta kehitetty Hai-vene. Seuran piirissä syntynyt seuran silloisen urheilukommodorin Hans Groopin suunnittelema H-veneen joka teki läpimurtonsa 1960- ja 1970-luvun taitettaessa ja syrjäytti vanhat puuveneluokat. Seurassa on viime vuosina panostettu juniori- ja nuorisotoimintaan sekä aikuisten purjehduskoulutukseen.
Helsingfors Segelsällskap on ennen kaikkea ollut pienten, edullisten kilpapurjehdusta aktiivisesti harrastavien köliveneiden seura. Seura tuki pienten saaristoristeilijöiden erityisesti 22,2-luokan kehitystä 1910- ja 20-luvuilla lahjoittamalla luokkaa varten pokaaleja ja kilpailemalla niistä innokkaasti.
HSS ja tuolloinen kommodori Eric Nummelin olivat 1930-luvulla aktiivisesti vaikuttamassa Gunnar L. Stenbäckin suunnitteleman Hai-veneen alkutaipaleeseen. Jollaluokissa HSS lanseerasi Suomeen Cadet-jollat. Tärkeitä kilpaluokkia seuralle ovat olleet myös Vikla, Lightning ja Finnjolla.
Pienten, edullisten veneiden saralla HSS:n jäsenistä suurin vaikutus on ollut Hans Groopilla. Hän suunnitteli ja rakensi 1968 seuran tukemana H-veneen, josta tuli Suomen suurin yksityyppiköliveneluokka ja kansainvälisestikin hyvin suosittu kilpaveneluokka. H-veneitä on Suomessa rakennettu kaikkeaan 950 kappaletta ja kansainvälisesti noin 5000 kappaletta.
Groopin lisäksi seuran venesuunnittelijoista mainittakoon vuosisadan vaihteessa vaikuttanut Emil Wegelius, 1900-luvun alkupuolella vaikuttanut Einar Olofsson sekä myöhemmin Birger Slotte, C.-O. Granfelt ja Max Petrelius.
HSS:n merkitys kilpapurjehdusseurana väheni 1990- ja 2000-luvulla merkittävästi Suomessa muuten paitsi klassikkoveneiden osalta. Sekä jollapurjehduksessa että avomerikilpapurjehduksessa HSS:n merkitys on ollut vähäinen. Viime vuosienmilloin? satsaus varsinkin aktiiviseen junioritoimintaan ja nuorten aikuisten match race -purjehdukseen on tuonut HSS:n takaisin kilparadoille. Seuran ensimmäinen parinkymmenen juniorin joukko siirtyi kesällä 2012 29er-veneisiin. HSS:n juniorit ovat pärjänneet sekä kansallisissa että kansainvälisissä kilpailuissa erittäin hyvin kausina 2011–2012.
HSS:n kommodorit

| Vuodet | Kommodori |
| --- | --- |
1893: Alvar Verving
1894–1899: Anton Moberg
1899–1903: Teodor Hjelt
1904–1915: Ernst Nyberg
1916–1919: Gustaf Sourander
1920–1922: S.J. Rehnström
1923–1928: Bertel Peterson
1929–1931: Eric Nummelin
1932: Gustaf Sourander
1933–1937: Arthur E. Nikander
1940–1946: Harald Käcklund
1947–1950: Runar Finnilä
1951–1961: John Flinkenberg
1962–1964: Alfons Wigg
1965–1974: Christer Granfelt
1975–1983: Hans Lindroos
1984–1993: Ingmar Lindberg
1994–1996: Ernst Tillander
1997–2001: Matti Mare
2002–2009: Rabbe Nevalainen
2010–2012: Kim Weckström
2013–2014: Harri Tanhuanpää
2015–2017: Tapio Lehtinen
2018–: Mikael Stelander
HSS:n jäsenet ja veneet 1893-2024

| Vuosi | Jäsenet | Köliveneet | jollat | Moottori- veneet | Veneitä yht |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1893 | 85 | 19 | na | 0 | 19 |
| 1900 | 157 | 30 | na | 0 | 30 |
| 1910 | 435 | 59 | na | 24 | 83 |
| 1920 | 714 | 54 | na | 20 | 74 |
| 1930 | 856 | 49 | na | 40 | 89 |
| 1940 | 651 | 47 | na | 41 | 88 |
| 1950 | 885 | 73 | na | 21 | 94 |
| 1960 | 782 | 69 | na | 15 | 84 |
| 1970 | 756 | 92 | 16 | 54 | 162 |
| 1980 | 890 | 192 | na | 39 | 231 |
| 1990 | 950 | 240 | na | 43 | 283 |
| 2000 | 858 | 201 | na | 37 | 238 |
| 2010 | 1289 | 250 | na | 60 | 301 |
| 2012 | 1462 | 271 | na | 62 | 331 |
| 2013 | 1420 | 271 | na | 62 | 331 |
| 2014 | 1320 | 271 | na | 62 | 331 |
--
| 2021 | 1102 | - | - | - | 300+ |
| 2022 | 1030 | -- | -- | -- | 300+ |
| 2023 | 1020 | -- | -- | -- | 340 |
| 2024 | 1045 | -- | -- | -- | 345 |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Helsingfors Segelsällskap Wikimedia Commonsissa
HSS:n kotisivut
HSS Restaurantin kotisivut[vanhentunut linkki]
Rolf Kokkola: På glittrande våg – Helsingfors Segelsällskap 1893–1993.  HSS, 1993.  ISBN 952-90-4476-3
Ilpo Kauhanen: Hans Groop – Suomalainen venesuunnittelija – H-veneestä Kultapokaaliin.  Moreeni, 2012.  ISBN 978-952-254-137-6
HSS Classic Baltic Masters Osa 1
HSS Classic Baltic Masters osa 2
Silja Lehtinen harjoittelee på HSS Match Race Centerissä
HSS:n vuonna 1946 tulipalossa tuhoutunut vanha kerhorakennus vuonna 1936 Helsingin regatan aikana
Nikanderin rakennuttama 8mR kommodorivene Vågspel neitsytpurjehduksella 1943
God Bless Our Homeland Ghana

God Bless Our Homeland Ghana (”Jumala siunatkoon kotimaatamme Ghanaa”) on Ghanan kansallislaulu. Laulun on säveltänyt ja sanoittanut Philip Gbeho. Laulu julistettiin kansallislauluksi Ghanan itsenäistyttyä vuonna 1957. Laulun sanoja muokattiin sotilasvallankaappauksen jälkeen vuonna 1966.
Sanat

englanninkieliset sanat
suomenkieliset sanat
Ghanan valtionpäämies

| Ghanan presidentti |
| --- | --- |
 President of the Republic of Ghana
 
 
 Nykyinen Nana Akufo-Addo 7. tammikuuta 2017 lähtien
Kauden pituus:  4 vuotta
Perustettu:  1. heinäkuuta 1960 (tasavallanpäivä) 15. toukokuuta 1992 (uusiperustuslaki)
Ensimmäinen:  Kwame Nkrumah (tasavalta) Jerry John Rawlings (nykyinen perustuslaki)
Ghanan valtionpäämies on nykyisin presidentti. Tämänhetkinen presidentti on Nana Akufo-Addo.
Kun Ghana itsenäistyi Yhdistyneestä kuningaskunnasta 6. maaliskuuta 1957, oli sen valtiomuotona monarkia. Tuolloin valtionpäämiehenä oli kuningatar Elisabet II, jota edusti Ghanassa kenraalikuvernööri. Kansanäänestyksen hyväksymänä Ghanasta tuli tasavalta 1. heinäkuuta 1960, jonka jälkeen Ghanan valtionpäämies on perustuslain mukaan ollut presidentti. Maassa on kuitenkin tehty useita sotilasvallankaappauksia, jolloin perustuslaki on kumottu ja maahan on muodostettu erilaisia sotilasjohtoisia väliaikaishallituksia. Näiden väliaikaishallitusten aikana valtionpäämiehenä on toiminut hallituksen puheenjohtaja.
Luettelo Ghanan valtionpäämiehistä

| Nimi | Toimiaika | Kuvaus |
| --- | --- | --- |
| Elisabet II | 6. maaliskuuta 1957 – 1. heinäkuuta 1960 | Kuningatar |
| Kwame Nkrumah | 1. heinäkuuta 1960 – 24. helmikuuta 1966 | Presidentti |
| Joseph Ankrah | 24. helmikuuta 1966 – 2. huhtikuuta 1969 | NLC-hallituksen (National Liberation Council) puheenjohtaja |
| Akwasi Afrifa | 2. huhtikuuta 1969 – 7. elokuuta 1970 | Ensin NLC-hallituksen puheenjohtaja, myöhemmin presidenttikomission puheenjohtaja |
| Nii Amaa Ollennu | 7. elokuuta – 31. elokuuta 1970 | Virkaatekevä presidentti |
| Edward Akufo-Addo | 31. elokuuta 1970 – 13. tammikuuta 1972 | Presidentti |
| Ignatius Acheampong | 13. tammikuuta 1972 – 5. heinäkuuta 1978 | SMC-hallituksen (Supreme Military Council) puheenjohtaja |
| Fred Akuffo | 5. heinäkuuta 1978 – 4. kesäkuuta 1979 | SMC-hallituksen puheenjohtaja |
| Jerry Rawlings | 4. kesäkuuta 1979 – 24. syyskuuta 1979 | AFRC-hallituksen (Armed Forces Revolutionary Council) puheenjohtaja |
| Hilla Limann | 24. syyskuuta 1979 – 31. joulukuuta 1981 | Presidentti |
| Jerry Rawlings | 31. joulukuuta 1981 – 7. tammikuuta 1993 | PNDC-hallituksen (Provisional National Defence Council) puheenjohtaja |
| Jerry Rawlings | 7. tammikuuta 1993 – 7. tammikuuta 2001 | Presidentti |
| John Agyekum Kufuor | 7. tammikuuta 2001 – 7. tammikuuta 2009 | Presidentti |
| John Atta Mills | 7. tammikuuta 2009 –  24. heinäkuuta 2012 | Presidentti |
| John Dramani Mahama | 24. heinäkuuta 2012 – 7. tammikuuta 2017 | Presidentti |
| Nana Akufo-Addo | 7. tammikuuta 2017 – | Presidentti |
Sotilashallitsijana aiemmin toiminut presidentti Jerry Rawlings.
Presidentti John Kufuor.
Presidentti John Atta Mills.
.gh

.gh on Ghanan Internet-maatunnus, jonka rekisteröinnistä vastaa Ghana Network Information Center ja sponsoroinnista Network Computer Systems. Ne on rajoitettu ghanalaisille yrityksille, ja verkkotunnuksen ylläpitäjän on asuttava Ghanassa. Rekisteröinnit tehdään nykyisin kolmannelle asteelle, aikaisemmin oli mahdollisuus myös toiselle asteelle. Tunnus otettiin käyttöön 1995.
Aiheesta muualla

IANA .gh whois
Rekisteröintisivu, NIC.GH
Internet-maatunnukset
| --- | --- |
Aktiiviset:  .ac  .ad  .ae  .af  .ag  .ai  .al  .am  .ao  .aq  .ar  .as  .at  .au  .aw  .ax  .az  .ba  .bb  .bd  .be  .bf  .bg  .bh  .bi  .bj  .bm  .bn  .bo  .br  .bs  .bt  .bw  .by  .bz  .ca  .cc  .cd  .cf  .cg  .ch  .ci  .ck  .cl  .cm  .cn  .co  .cr  .cu  .cv  .cx  .cy  .cz  .de  .dj  .dk  .dm  .do  .dz  .ec  .ee  .eg  .er  .es  .et  .eu  .fi  .fj  .fk  .fm  .fo  .fr  .ga  .gd  .ge  .gf  .gg  .gh  .gi  .gl  .gm  .gn  .gp  .gq  .gr  .gs  .gt  .gu  .gw  .gy  .hk  .hm  .hn  .hr  .ht  .hu  .id  .ie  .il  .im  .in  .io  .iq  .ir  .is  .it  .je  .jm  .jo  .jp  .ke  .kg  .kh  .ki  .km  .kn  .kp  .kr  .kw  .ky  .kz  .la  .lb  .lc  .li  .lk  .lr  .ls  .lt  .lu  .lv  .ly  .ma  .mc  .md  .mg  .mh  .mk  .ml  .mm  .mn  .mo  .mp  .mq  .mr  .ms  .mt  .mu  .mv  .mw  .mx  .my  .mz  .na  .nc  .ne  .nf  .ng  .ni  .nl  .no  .np  .nr  .nu  .nz  .om  .pa  .pe  .pf  .pg  .ph  .pk  .pl  .pm  .pn  .pr  .ps  .pt  .pw  .py  .qa  .re  .ro  .ru  .rw  .sa  .sb  .sc  .sd  .se  .sg  .sh  .si  .sk  .sl  .sm  .sn  .sr  .st  .sv  .sy  .sz  .tc  .td  .tf  .tg  .th  .tj  .tk  .tl  .tm  .tn  .to  .tr  .tt  .tv  .tw  .tz  .ua  .ug  .uk  .us  .uy  .uz  .va  .vc  .ve  .vg  .vi  .vn  .vu  .wf  .ws  .ye  .yt  .za  .zm  .zw  .рф
Varatut/osoittamattomat:  .eh  .me  .rs  .um 
Varatut/käyttämättömät:  .bv  .gb  .sj  .so 
Poistumassa:  .su 
Poistetut:  .an  .bu  .cs  .dd  .nato  .tp  .yu  .zr 
Katso myös: Ylätason verkkotunnukset ja Luettelo Internetin maatunnuksista
Bruce Lee

| Bruce Lee> 李小龍 |
| --- | --- |
 Bruce Lee (vasemmalla) poikansa, Brandonin kanssa.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Lee Jun-fan, 李振藩
Syntynyt: 27. marraskuuta 1940 San Francisco, Kalifornia
Kuollut: 20. heinäkuuta 1973 (32 vuotta) Hongkong
Ammatti:  näyttelijä, kamppailulajien ohjaaja, filosofi
Puoliso:  Linda Emery (1964–1973)
Näyttelijä
Taiteilijanimet:  Lee Siu-lung (kiinalaisissa elokuvissa)
Aktiivisena:  1941–1973
Palkinnot
 Golden Horse 1972 Vihan nyrkki 
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Viralliset kotisivut
IMDb 
Elonet
Lee Jun-fan (kiin.: 李振藩; Jyutping: Lei5 Zan3-faan4; 27. marraskuuta 1940 San Francisco, Yhdysvallat – 20. heinäkuuta 1973 Hongkong) eli Bruce Lee (kiin.: 李小龍; Jyutping: Lei5 Siu2-lung4) oli yhdysvaltalais-hongkongilainen itämaisten taistelulajien taitaja ja kungfuelokuvanäyttelijä. Leetä pidetään yleisesti yhtenä suurimmista itämaisten taisteluelokuvien tähdistä ja vaikuttajista.
Yhdysvalloissa kiinalaisille vanhemmille syntynyt Lee opiskeli nuoruudessaan Hongkongissa kungfun wing chun -tyyliä ja loi myöhemmin Yhdysvaltoihin muutettuaan oman kungfutyylinsä Jun Fan kung fun eli Jeet Kune Don. Lee työskenteli Yhdysvaltain länsirannikolla kungfuopettajana ja sai 1960-luvun lopulla muutaman roolin amerikkalaisissa televisiosarjoissa. 1970-luvun alussa hän palasi Hongkongiin ja esiintyi kolmessa kungfu-elokuvassa, jotka vahvistivat hänen tähtiasemaansa Aasiassa. Leen ensimmäinen Hollywood-elokuva Lohikäärmeen kidassa (1973) jäi hänen viimeiseksi työkseen, sillä hän kuoli jo samana vuonna.
Elämäkerta > Lapsuus ja nuoruus

Bruce Lee, kiinalaiselta nimeltään Lee Jun-fan, syntyi San Franciscossa, Kaliforniassa, 27. marraskuuta 1940, kiinalaisen kalenterin mukaisesti lohikäärmeen vuonna. Hänen hongkongilaiset vanhempansa olivat tuolloin Yhdysvalloissa, koska Leen isä Li Hoi Chuen esiintyi Hongkongin Kantonilaisen oopperan kiertueella. Leen äiti Grace Ho oli äitinsä puolelta englantilaista ja isänsä puolelta hollanninjuutalaista ja kiinalaista sukua. Perheessä oli ennen Brucen syntymää jo yksi poika ja kaksi tytärtä. Pojalle annettu nimi Jun-fan tarkoittaa kiinassa ’palaa uudelleen’, sillä vanhemmilla oli tunne, että poika vielä palaisi Amerikkaan. Syntymätodistukseen kirjattua länsimaista nimeä ”Bruce” ehdotti San Franciscon Chinatownin sairaalan hoitaja. Perheen sukunimi oli jo amerikkalaistettu muotoon ”Lee” isän viisumissa.
Leet palasivat Hongkongiin vuoden 1941 alussa ja vuokrasivat kahden makuuhuoneen asunnon Kowloonissa. Perheeseen syntyi vielä yksi poika. Ahtaassa asunnossa asui lisäksi Hoi Chuenin veljen vaimon kuusilapsinen perhe sekä palvelijoita. Lee kertoi muistavansa lapsuudestaan japanilaiset miehitysjoukot toisen maailmansodan loppuvuosilta. Sodan loputtua vuonna 1945 Lee Hoi-chuen palasi näyttelijän työhön, ja Bruce sai kuusivuotiaana ensimmäisen elokuvaroolinsa elokuvassa The Beginning of a Boy. Ennen kuin Lee oli täyttänyt 18 vuotta, hän oli näytellyt jo 20 elokuvassa.
Lee oli teini-ikäisenä katutappelija eikä menestynyt koulussa, josta hänet erotettiinkin. Lee alkoi opetella kungfua yhdeksänvuotiaana ja pääsi vanhempiensa rahoituksella mestari Ip Manin Wing Tsung -kouluun. Lee opiskeli siellä kevyelle ruumiinrakenteelleen hyvin sopivaa Wing Tsungia intensiivisesti kymmenen vuoden ajan ja tutustui myös Kungfutsen, Buddhan ja Laozin filosofioihin. Kun Lee oli pidätetty kahden kungfu-koulun väliseen tappeluun osallistumisesta vuonna 1959, hänen vanhempansa lähettivät hänet San Franciscoon.
Elämäkerta > Kungfun opettajana Yhdysvalloissa

Koska Lee oli syntynyt San Franciscossa, hänellä oli Yhdysvaltain kansalaisuus. Hän opetteli puhumaan englantia ja alkoi käyttää Bruce-nimeä. Hän asui aluksi Chinatownissa, antoi työkseen tanssitunteja ja tarjoili kiinalaisessa ravintolassa. Päivisin hän opiskeli Edisonin teknillisessä koulussa ja luki itselleen tutkinnon, joka avasi hänelle seattlelaisen Washingtonin yliopiston ovet syksyllä 1962. Seattlessa Lee opiskeli filosofiaa ja alkoi iltaisin opettaa kungfua, aluksi aasialaisille, sitten muillekin kiinnostuneille. Samalla Lee kehitti omaa joustavaa, suoraviivaista ja yksinkertaistettua versiotaan kungfusta, jota hän alkoi kutsua nimellä Jeet Kune Do.
Lee avasi loppuvuonna 1963 Jun Fang Gung Fu -opiston Seattleen. Hän lopetti yliopisto-opintonsa kesällä 1964 ja muutti Oaklandiin, Kaliforniaan, jonne hän perusti Oakland Gung Fu -opiston. Se sai paljon oppilaita, mutta San Franciscon Chinatownin vanhimmat eivät katsoneet hyvällä sitä, että Lee opetti kiinalaisten taistelulajien salaisuuksia valkoisille. Koska Lee ei suostunut lopettamaan valkoisten opettamista, hänet haastettiin otteluun. Leen voitettua haasteottelun häntä ei enää vaadittu lopettamaan opettamista.
Elämäkerta > Perheen perustaminen

Lee meni elokuussa 1964 naimisiin Seattlen-aikaisen opiskelijatoverinsa ja kungfuoppilaansa Linda Emeryn kanssa. Vuoden 1965 alussa perheeseen syntyi poika Brandon ja vuonna 1969 tytär Shannon.
Elämäkerta > Televisioura Yhdysvalloissa

Lee jatkoi taistelutaitojensa ja fysiikkansa kehittämistä, pyrkimyksenään tulla yhä paremmaksi ottelijaksi. Leen kungfu-opistolla alkoi mennä huonosti, sillä Lee suostui ottamaan oppilaikseen vain kaikkein sitoutuneimmat oppilaat. Lee sai kuitenkin puhelinsoiton televisiotuottaja William Dozierilta, joka halusi Leen televisio-ohjelmaansa. Lee sai roolin uudessa komediallisessa rikossarjassa The Green Hornet, jossa hän esitti Katoa, sankarin naamioitua autonkuljettajaa ja oppipoikaa. Lee muutti perheineen Los Angelesiin maaliskuussa 1966 ja alkoi ottaa näyttelijäntunteja.
The Green Hornetia tehtiin kuuden kuukauden ajan vuonna 1966, eikä se koskaan saavuttanut esikuvansa Batmanin suosiota. Leen kungfutaidot kuitenkin herättivät kiinnostusta ja tekivät hänestä tunnetun. Ohjelman lopettamisen jälkeen Lee esiintyi satunnaisesti televisiossa sekä pienessä roolissa elokuvassa Pikkusisko (Marlowe, 1969). Hän alkoi antaa yksityisiä kungfu-oppitunteja Hollywoodin näyttelijöille, kuten Steve McQueenille ja James Coburnille. Hän opetti myös menestyneitä yhdysvaltalaisia karatekoja, kuten Chuck Norrisia. Vuonna 1970 Lee loukkasi itsensä vakavasti nostaessaan painoja, ja puolen vuoden ajan hänen koko uransa oli vaakalaudalla. Toipuessaan hän kirjoitti tutkielmaa taistelulajien filosofiasta ja menetelmistä, joka julkaistiin myöhemmin postuumisti.
Toivuttuaan loukkaantumisestaan Lee alkoi suunnitella televisiosarjaa Shaolin-munkista, joka vaelteli Yhdysvaltain vanhassa lännessä. Warner Bros. teki sen pohjalta televisiosarjan Kung Fu, jonka päärooliin otettiin kuitenkin valkoinen David Carradine eikä melko tuntematonta Leetä.