stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Risteilyalus
Organisointi > Ruokailu

Lähes kaikilla risteilyillä ruokailu on sisällytetty matkan hintaan.
Perinteisesti laivan ravintolat järjestävät kaksi illallistarjoilua päivittäin; aikainen illallinen ja myöhäisillallinen, ja matkustajille on ennaltavaratut ruokailuajat koko matkan ajaksi. Viimeaikaisena trendinä matkustajien on annettu ruokailla vapaasti tahtomaansa aikaan. Järjestämällä kaksi erillistä tarjoilua, luodaan enemmän aikaa valmistaa ruokia ja kyetään takaamaan kaikille vieraille istumapaikka ravintoloissa. Cunard Line ylläpitää perinteistä linjalaivojen luokkajakotapaa järjestämällä omat ruokailutilat eri hyttiluokissa matkustaville matkustajille, kun taas Celebrity Cruisesin ja Princess Cruisesin laivoilla on kaikille yhteinen ruokailutila, mutta mahdollisuus päivittää parempaan erikoisravintolaan ennakkovaraamalla ja maksamalla lisämaksun.[lähde? ]
Perinteisen illallisravintolan lisäksi nykypäivän risteilyaluksissa on usein ainakin yksi tai useampi kasuaalimpi buffet ravintola, jotka saattavat olla auki ympärivuorokautisesti ja tarjoavat vaihtelevia ruokia riippuen vuorokaudenajasta tarjotakseen esimerkiksi aamulla aamupalaa tai myöhään illalla pientä purtavaa. Viimevuosina myös erilaisten etnisten ravintoloiden määrä laivoilla on lisääntynyt. Valtaosalla laivoista on myös lukuisi baareja ja yökerhoja matkustajien viihdyttämiseksi, mutta valtaosalla laivayhtiöistä alkoholi ei sisälly lipun hintaan. Laivalla verottomasti ostettu alkoholi sinetöidään ja palautetaan matkustajille kun he poistuvat laivalla matkan päätteeksi.[lähde? ]
Laivoilla on yleensä yksi keskuskeittiö, josta palvellaan kaikkia laivan isoja ravintoloita, vaikkakin joillakin erityisravintoloilla on omat keittiöt.[lähde? ]
Kuten millä tahansa suurella laivalla, riittävä varustelu on ensisijaisen tärkeää, etenkin risteilyaluksella, joka tarjoilee tuhansia aterioita päivittäin. Esimerkiksi Royal Princess laivan noin 3 500 matkustajan ja noin kahdeksan tonnin ruokalasti pitää purkaa ja lastata jokaisen matkan päätteeksi lyhyessä ajassa.
Organisointi > Muut tilat aluksella

Matkustaja-alukset tarvitsevat toimiakseen sähköä, joka normaalisti tuotetaan dieselgeneraattoreilla, vaikkakin kasvava määrä aluksia käyttää polttoaineenaan nesteytettyä maakaasua (LNG). Satamassa ollessaan laivat joutuvat pitämään generaattoreitaan käynnissä, jotta laivan sähkölaitteet voidaan pitää päällä, mutta jotkin laivat käyttävät maasähköä jos sitä vain on saatavilla. Dieselgeneraattoreiden käynnissäpidon auiheuttamat pakokaasupäästöt voivat vastata jopa noin 700 kuorma-auton käynnissä pitämistä. Nämä päästöt ovat haitallisia ympäristölle ja ihmisille, etenkin jos satama on asutuskeskuksen läheisyydessä.
Nykypäivän risteilyaluksilla on jokin tai kaikki seuraavista tiloista ja mukavuuksista:
Casino
Kauppoja
Kylpylä
Kuntosali
Kirjasto
Teatteri
Elokuvateatteri
Uima-allas sisällä ja/tai ulkona
Poreamme
Buffetravintola
Lounge
Yökerhoja
Biljardia
Pingispöytiä
Sairasosasto ja ruumishuone
Näköalatasanne
Karaoke
Nuorten lounge
Lastenhoitopalvelut
H2OZone Freedom of the Seas -laivalla
Promenadi Allure of the Seas -laivalla.
Golfrata Brilliance of the Seas -laivalla.
Molecular Baari Celebrity Equinox -laivalla hieman ennen joulua.
Muodollinen brunssi Celebrity Equinox -laivalla
Surffaussimulaattori Oasis of the Seas -laivalla
Junior sviitti Radiance of the Seas -laivalla
Ylellinen sviitti Celebrity Equinox -laivalla
Organisointi > Miehistö

Miehistö on yleensä palkattu kolmesta yhteentoista kuukautta kestävillä sopimuksilla, joita voidaan osapuolten sopiessa jatkaa pidemmälle riippen työntekijän työsuorituksesta ja yhtiön tarpeista. Valtaosa työntekijöistä tekee 77 tuntista työviikkoa yhtäjaksoisesti 10 kuukautta, minkä jälkeen on kahden kuukauden loma.
Palveluhenkilöstöllä ei ole palkallista lomaa, eikä työ kerrytä eläkettä, tehtävän tasosta ja sopimuksen tyypistä riippuen. Muuta kuin palvelustyötä tekevät sekä johtohenkilöstö saavat palkallista lomaa, sairaanhoitovaihtoehtoja, eläkevaihtoehtoja ja voivat osallistua yrityksen tarjoamaan ryhmävakuutukseen.[lähde? ]
Työstä maksettu palkka on pientä verrattuna tyypilliseen länsieurooppalaiseen tai pohjoisamerikkalaiseen tasoon, vaikkakin ravintolahenkilöstö voi tienata huomattavasti enemmän asiakkailta saatujen tippien avulla. Miehistön jäsenillä ei ole omia kuluja laivalla käytännössä lainkaan, sillä lähes kaikkien työntekijöiden sopimukseen sisältyy majoitus, ruokailu, terveydenhoito ja kuljetukset. Miehistönpalkkaustoimistot monesti käyttävät hyväkseen potentiaalisten työntekijöiden epätoivoa.
Asumisjäjestelyt vaihtelevat yhtiöiden välillä, mutta enemmänkin aluksen sijainnin mukaan. Yleisesti ottaen kaksi työntekijää jakavat yhden hytin suihkulla, lioastolla, tasolla, jossa on TV, kun taas ylemmät upseerit saavat omat yksityiset hytit. Miehistölle on omat tilat erillään matkustajien tiloista, ja nämä tilat pitävät sisällään yleensä; sosiaalitilat ja baarit, virkistyshuoneet, rukoushuoneet, kuntosali ja joissain isoimmissa laivoissa jopa omat uima-altaat sekä poreammeet.
Monet suurimmat laivayhtiöt palkkaavat palveluhenkilökunnan kehittyvistä maista Aasiasta, Itä-Euroopasta, Karibialta ja Väli-Amerikasta. Vaikka monien laivayhtiöiden pääkonttorit ovat Yhdysvalloissa, kuten monilla kansainvälisillä laivayhtiöillä, on niiden laivat useimmiten rekisteröity mm. Alankomaihin, Britanniaan, Bahamalle ja Panamaan.[lähde? ]
Organisointi > Bisnesmalli

Vuodesta 2000 lähtien monet laivayhtiöt ovat hinnoitelleet matkansa siten, että lipun hinta on vain pieni osa tuloista, ja suurempi osa tuloksesta tienataan matkustajan ostoksista laivalla. Matkustajan lipun hintaan sisältyy hyttimajoitus, huonepalvelu, rajoittamattomat annokset pääravintolassa, pääsy esityksiin ja oikeus kuntosaliin sekä uima-altaisiin. Lisämaksusta on saatavilla virvoitusjuomia, alkoholia, risteilyvalokuvia, internetyhteys ja erikoisravintoloita. Yhtiöt tienaavat myös huomattavia summia satamissa järjestetyillä maksullisilla retkillä ja opastetuilla kierroksilla, jotka ovat järjestetty yhteistyössä paikallisen alihankkijoiden kanssa. Monet yhtiöt myös tienaavat huomattavia provisioita (jopa 40% tuotoista) matkustajien maissa käyttämistä myymälöistä, joita laivoilla mainostetaan suositeltuina kauppoina. Tätä käytäntöä helpottavat nykyaikaiset risteilyterminaalit, joissa on verovapaita kauppoja, jotka ovat vain matkustajien käytössä, eikä niihin ole paikallisilla pääsyä.
Yleensä vastuu matkustamisesta asuinpaikalta risteilyn lähtöpaikkaan on matkustajalla itsellään, mutta jotkin risteily-yhtiöt tarjoavat mahdollisuuden varata kyydin lentokentältä satamaan, jolloin voi olla varma, ettei laiva lähde ennen kuin matkustaja on kyydissä. Samoin jos matkustaja varaa yhtiön kautta ohjatun retken kohdesatamassa, on laivalla velvollisuus odottaa matkustajan palaamista retkeltä.
Organisointi > Laivojen nimeäminen

Vanhemmat laivat ovat usein vaihtaneet omistajaa useamman kerran. Yleensä omistajanvaihdoksen yhteydessä laiva remontoidaan ja se saa uuden nimen.
Monilla laivayhtiöillä on yleinen tapa nimetä omat laivat. Jotkin yhtiöt käyttävät omaa nimeään laivan nimen etu- tai pääteliitteenä (esimerkiksi etuliitteenä "Carnival", "AIDA", "Disney" ja "Norwegian" ja pääteliitteenä "Princess"). Jotkin yhtiöt käyttävät nimeämisessä uniikkia sanaa tai lausetta (esimerkiksi etuliite "Pacific" P&O Cruises Australian laivoissa tai loppuliite "of the Seas" Royal Caribbean Internationalin laivoissa sekä "-dam" pääte Holland America Linen laivoissa). Etu- ja pääteliitteiden käyttäminen sallii yhtiöiden kättää monissa laivoissa samoja suosittuja nimiä, mutta silti pitää ne erotettavina toisistaan.
Toiminta-alueet

Valtaosa risteilyaluksista seilaa Karibialla tai Välimerellä. Monet yhtiöt toimivat myös muualla muun muassa Alaskassa, Eteläisellä Tyynellämerellä, Itämerellä ja Australiassa. Risteilyalus, joka siirtyy alueelta toiselle, pitää yleensä aina samalla niin kutsutun siirtymisristeilyn. Tutkimusristeilyt, joita yleensä operoidaan pienemmillä laivoilla, erikoistuvat poikkeuksellisiin kohteisiin, kuten esimerkiksi Antarktikselle, Arktikselle tai Galápagossaarille.
Telakat

Risteilyalusten rakennusmarkkinoita hallitsee kolme Eurooppalaista yhtiötä ja yksi Aasialainen yhtiö:
Mitsubishi Heavy Industries, Japani
Chantiers de l'Atlantique, Ranska
Meyer Werft, Saksa kahdella telakalla
Meyer Werft, Saksa
Meyer Turku, Pernon telakka, Turku, Suomi
Fincantieri, Italia telakoilla:
Monfalconen telakat, Gorizian maakunta, Italia
Margheran telakat, Venetsia, Italia
Anconan telakat, Italia
Sestri Ponenten telakat, Genova, Italia
VARD Søviknesin telakka, Norja
VARD Brailan telakat, Romania
VARD Tulcean telakat, Romania
Myös monet muut telakat ovat rakentaneet paljon risteilyaluksia, yksikään muu telakka ei yllä samoihin lukemiin yhdenkään edellä mainitun kanssa.[lähde? ]
Turvallisuus > Merirosvous

Koska suurin osa risteilymatkustajista on varakkaita ja heillä on huomattava lunnaspotentiaali, puhumattakaan heidän mukanaan kantamasta käteis- ja korumäärästä, on risteilyaluksiin kohdistettu useita merirosvohyökkäyksiä, kuten esimerkiksi Seabourn Spirit ja MSC Melody
Siksi monilla laivoilla on varauduttu merirosvoihin erilaisin keinoin. Vaikka useimmat kauppamerenkulkuyritykset ovat yleensä välttäneet miehistön tai vartijoiden aseistamista turvallisuussyistä, vastuusta ja niiden maiden lakien noudattamisesta, joissa risteilyalukset ovat, on risteilyaluksissa pienaseita (yleensä puoliautomaattisia pistooleita), joita säilytetään turvallisessa kassakaapissa johon on pääsy vain kapteenilla, joka jakaa ne valtuutetulle henkilöstölle, kuten turvahenkilöstölle tai aseiden päällikölle. Laivojen omat korkeapaine paloletkut ovat myös käyttökelpoinen väline merirosvojen etäällä pitämiseen, itse laiva voidaan myös ohjata törmäämään yleensä melko pieneen merirosvoveneeseen. Käytössä on myös LRAD, akustinen tykki, jota käytettiin onnistuneesti Seabourn Spiritin puolustamiseen.
Turvallisuus > Rikollisuus laivalla

Ennen matkan alkua matkustajat seulotaan metallinpaljastimella. Matkustajien matkalaukut läpivalaistaan matkatavaroita saatetaan tutkia laitteella, joka havaitsee jäänteitä räjähdeaineista. Turvatoimilla pyritään estämään huumeiden, aseiden sekä muun kielletyn tavaran pääsyä mukaan risteilylle. Turvatoimet kiristyivät huomattavasti Syyskuun 11. päivän terroritekojen jälkeen, ja ovat nykyään lähes samanlaiset kuin lentokentällä.
Turvatarkastusten lisäksi matkustajille usein annetaan laivakohtainen henkilökortti, joka tulee näyttää laivasta poistuessa ja laivaan tultaessa. Tällä vältetään ei toivottujen henkilöiden pääseminen laivaan, ja myös laivan miehistö pysyy perillä keitä laivalla on. Laivakohtainen henkilökortti toimii myös matkustajan avaimena hyttiin. Laivoilla on myös kattava valvontakamerapeittävyys.
Turvallisuus > Yli laidan hukkumiset

Matkustajia ja miehistöä joskus hukkuu pudotessaan yli laidan. Sitten vuoden 2000 yli 300 ihmistä eli keskimäärin 1,5 ihmistä kuukaudessa on vuoteen 2018 mennessä pudonnut risteilyaluksen tai suuren matkustajalautan kyydistä. Näistä noin 17–25 prosenttia onnistuttiin pelastamaan. Kriitikot syyttävät alaa alkoholin mainostamisesta laivoilla, ja seurauksena on monesti matkustajan kuolema ja työntekijöiden huonoja työoloja ja miehistön itsemurhia.
Turvallisuus > Vakaus

Nykyaikaiset risteilyalukset ovat korkeita, mutta pysyvät silti vakaina suhteellisen matalan painopisteen vuoksi. Tämä on saavutettu laivojen avoimella rakenteella, kevyen alumiinin käytöllä, erikoislujan teräksen sekä muiden kevyiden rakennusmateriaalien avulla laivojen ylärakenteissa. Myös se fakta, että laivan painavimmat osat; moottorit, voimansiirto, propulsio, polttoainetanki yms. sijaitsee aluksen alaosassa, siirtävät painopistettä alemmas. Vaikka alukset näyttävät korkeilta, oikeanlainen painon jakautuminen ja riittävän alhainen painopiste pitää ne vakaina.
Vaikka valtaosa laivoista on varustettu evävakaimilla, joilla vähennetään laivan keikkumista kovassa merenkäynnissä, on nämä vakaimet vain matkustajien sekä miehistön mukavuutta varten. Laivan tulee pysyä kovassakin merenkäynnissä pystyssä myös ilman evävakaimia.[lähde? ]
Ympäristövaikutukset

Suurilta osin sääntelemätön risteilyala on merkittävä uhka merielämälle, ilmastolle sekä ihmisten terveydelle.
Laivojen aiheuttamat suuret pakokaasupäästöt ovat merkittävä terveysuhka satamakaupungeissa asuville ihmisille. Pakokaasupäästöjen lisäksi monet laivat ovat jääneet kiinni mm. jätteiden, polttoaineen sekä viemäriveden laskemisesta suoraan mereen. Ranskassa Marseillen kaupungin ilmansaasteista noin kymmenen prosenttia on suoraan peräisin merenkulusta. Kaupungin asukkaat ovat valittaneet huonontuneesta ilman laadusta ja lisääntyneistä terveysongelmista, kun kaupungin satamissa käy yhä enemmän ylellisiä risteilyaluksia. Yli 50 000 eurooppalaisen arvioidaan kuolevan ennenaikaisesti laivojen aiheuttamien päästöjen vuoksi.
Keskikokoinen risteilyalus polttaa vuorokaudessa noin 150 tonnia raskasta polttoöljyä, joka on "likainen" polttoaine, minkä polttamisesta vapautuu suuri määrä hiilidioksidia sekä myös suuri määrä myrkyllistä rikkidioksidia, pienhiukkasia sekä raskasmetalleja. Suuren risteilyaluksen hiilidioksidipäästöt vastaavat noin 83 700 henkilöauton päästöjä, pienhiukkaspäästöt 1,05 miljoonan henkilöauton päästöjä ja rikkidioksidipäästöt 376 miljoonan henkilöauton pästöjä.
Risteilyaluksista lähtee huomattava määrä melusaastetta. Normaalin moottori- ja potkurimelun lisäksi huomattava määrä meteliä lähtee myös laivan viihdetoiminnasta. Laivan äänet välittyvät tehokkaasti laivan runkoa pitkin mereen, jossa se häiritsee merieläimiä kulkiessaan pitkiä matkoja. Erityisesti valaat ja delfiinit ovat herkkiä tälle metelille, koska näiden kommunikointi perustuu äänen kulkemiseen vedessä, minkä laivojen meteli usein peittää alleen, hankaloittaen eläimien kommunikointia, lisääntymistä sekä vaurioittaa niiden kuuloa.
Risteilyaluksilla on usein tapana laskea valtavia määriä viemärivettä, ruokajätettä ja öljyistä pilssivettä suoraan mereen. Tutkimukset ovat osoittaneet, että meressä hajoava jäte luo happoa meriveteen ja laskee meren paikallista happipitoisuutta, jonka seurauksena haitalliset levät ovat päässeet lisääntymään liiaksi, joka on merkittävä uhka mm. koralliriutoille.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta risteilyalukset Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Cruise Ship
RMS Strathaird, P&O:n risteilyalus 1900-luvun alussa. Yhtiö aloitti luksusristeilyjen tarjoamisen vuonna 1844.
Prinzessin Victoria Luise, oli ensimmäinen tarkoitukseen rakennettu risteilyalus.
Queen Elizabeth 2 lanseerattiin uudestaan ylellisenä risteilylinjalaivana matkustajalentokoneen kehittymisen myötä.
Sovereign of the Seas oli ensimmäinen nykyaikainen loistoristeilijä.
M/S Oasis of the Seas
Celebrity Solstice Melbournessa, Australiassa.
Disney Magic
Risteilyaluksien pakokaasupäästöjä, Juneau, Alaska
MSC Splendida Norjassa
Valtamerilaivojen aiheuttama melu vaikeuttaa valaiden kommunikointia.
Käännös suomeksi
Roger Francis Crispian Hollis

Roger Francis Crispian Hollis (s. 17. marraskuuta 1936 Bristol) on brittiläinen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Cliftonin hiippakuntaan 11. heinäkuuta 1965 ja nimitettiin Birminghamin arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Cincarin titulaaripiispaksi 13. helmikuuta 1987. Piispaksi vihkiminen seurasi 5. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Maurice Noël Léon Couve de Murville, jota avustivat Joseph Gray ja Mervyn Alban Alexander.
Hollis sai 6. joulukuuta 1988 nimityksen Portsmouthin piispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 11. heinäkuuta 2012.
Ryysyranta (albumi)

| Ryysyranta Irwin Goodman |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Julkaistu: 16. marraskuuta 1995
 Formaatti: CD-levy
 Tyylilaji: rock, folk
 Kesto: 56.16
 Levy-yhtiö: Warner Music
Irwin Goodmanin muut julkaisut
| Irwin 1943–1991 1994 | Ryysyranta 1995 | 20 suosikkia – Vain elämää 1996 |
Ryysyranta on suomalaisen laulajan Irwin Goodmanin kokoelma-albumi. Se julkaistiin vuonna 1995.
Kappaleet

En kerro kuinka jouduin naimisiin – 2.25
Ei tippa tapa – 2.39
Kalteritango – 3.01
Marcello Magaroni – 2.45
Työmiehen lauantai – 1.59
Autolla Kanarian saarille – 1.52
Kun ei rahat riitä – 3.18
Äiti – 3.44
Rakkaus on rajaton – 3.04
Juhlavalssi – 3.32
Ryysyranta – 3.24
Kieltolaki – 2.11
Muutakin on kierretty kuin tahkoa – 2.41
Mikä laulaen tulee, se viheltäen menee – 2.54
Homma käy – 2.47
Reteesti vaan – 2.30
Tango Kauhajoen kasinolla – 2.58
Meni rahahommat pieleen – 3.02
Alko pistää pulloon – 2.42
Tositarkoituksin – 2.39
Ruth Watson Henderson

Ruth Louise Watson Henderson (s. 23. marraskuuta 1932 Toronto, Ontario) on kanadalainen säveltäjä, pianisti ja urkuri.
Watson Henderson opiskeli vuosina 1937–1945 pianonsoittoa opettajanaan Viggo Kihl. Vuosina 1945–1952 häntä opetti Toronton The Royal Conservatory of Musicissa Alberto Guerrero. Vuosina 1952–1954 hän opiskeli Mannes College of Musicin stipendillä Hans Neumannin johdolla New Yorkissa. Sävellysopetusta Watson Henderson sai Oskar Morawetzilta, Richard Johnstonilta ja Samuel Dolinilta. Tehtyään ammattimaisen debyyttinsä Torontossa vuonna 1952 hän toimi aktiivisena konserttipianistina. Hän esiintyi usein kanadalaisten orkesterien solistina ja säännöllisesti CBC:n radiossa. Vuonna 1956 Watson Henderson sai CBC:n Opportunity Knocks -ohjelman suurpalkinnon.
Watson Henderson työskenteli vuosina 1957–1961 urkuri-kuoromestarina Winnipegissä ja vuosina 1962–1968 Kitchenerissä. Samalla hän teki opetustyötä. Tämän jälkeen hän palasi Torontoon. Watson Henderson alkoi säveltää Festival Singers of Canadan säestäjänä vuosina 1968–1979 toimiessaan ja on sittemmin ollut tuottelias. Hän työskenteli myös Toronto Children's Chorusin säestäjänä 28 vuoden ajan ennen kuin jäi vuonna 2007 eläkkeelle kuoronjohtaja Jean Ashworth Bartlen tavoin. Watson Henderson on tullut erityisen tunnetuksi kuoroteoksistaan, mutta hän on säveltänyt muutakin musiikkia, kuten Chromatic Partita -teoksen uruille. Teos toi Watson Hendersonille palkinnon Mannheimissa vuonna 1989 järjestetyssä kansainvälisessä naissäveltäjien kilpailussa. Watson Henderson on säveltänyt tilaustöitäkin eri kokoonpanoille ja festivaaleille. Choirs Ontario -kattojärjestö perusti hänen mukaansa nimetyn kuorosävellyskilpailun.
Madagaskarin historia

Madagaskarin historia alkaa saaren ensimmäisten asukkaiden saapumisesta 500–300-luvuilla eaa. ja jatkuu itsenäisen Madagaskarin kuningaskunnan sekä Ranskan siirtomaahallinnon läpi vuonna 1960 itsenäistyneeseen Madagaskarin tasavaltaan.
Esi- ja varhaishistoria

Madagaskarin asuttamisesta on erilaisia hypoteeseja. Eräiden tutkijoiden mukaan ensimmäiset asukkaat saapuivat nykyisen Indonesian alueelta, toisten mielestä Afrikasta. Madagaskarilaisten historioitsijoiden mukaan saaren asuttaminen tapahtui kahdessa vaiheessa. Ensimmäisinä saapuivat 500–300-luvuilla eaa. austronesialaiset, jotka olivat sitä ennen siirtyneet Kaakkois-Aasian saarille nykyisten Vietnamin ja Kiinan rannikolta. Malaijinsukuista kieltä puhunut toinen aalto muutti saarelle ajanlaskumme ensimmäisten vuosisatojen aikana. Asutus levisi itärannikolta ensin ylätasangolle ja sieltä edelleen saaren muihin osiin. Arabialaiset kauppiaat ja swahilit saapuivat Madagaskarin koillisrannikolle Afrikan itäosasta 600-luvun tienoilla. Arabien vaikutuksesta rannikolle syntyi islamilaistuneita etnisiä ryhmiä. Lähes kaikki myöhemmät muuttajat ovat sulautuneet aasialaisperäisiin malagasseihin. Ulkoisen ja sisäisen muuttoliikkeen sekä maantieteellisten olosuhteiden vaikutuksesta muodostui 18 malagassiryhmää, jotka poikkeavat toisistaan lähinnä elinkeinojensa perusteella. Kumpuilevalla länsitasangolla asuvat sakalavat harjoittavat karjanhoitoa, ylätasangon merinat ja heidän eteläpuolellaan asuvat betsileot riisinviljelyä, itärannikon betsimisarakat trooppista maanviljelyä, lounaisrannikon vezot kalastusta ja niin edelleen.
1500–1600-luvuilla saarelle syntyi etnisten ryhmien muodostamia valtioita. Länsirannikolla sakalavojen Menabe rikastui orjakaupalla, mutta hajosi 1700-luvulla sisäisiin ristiriitoihin, kunnes vuosisadan loppupuolella se yhdistyi uudelleen. Pohjoisen sakalavavaltion Boinan perustaja Andriamandisoarivo (hallitsi vuosina 1685–1710) alisti valtaansa saaren koko pohjoisosan. Boinan tärkeimmästä satamasta Mahajangasta tuli länsirannikon suurin kauppapaikka ja orjakaupan keskus. Vuosina 1780–1808 hallinnut Ravahiny yhdisti Boinan veristen sisällissotien jälkeen.
Valtioista merkittävin oli merinojen muodostama Imerina. Sen hallitsija Andrianjaka (hallitsi noin 1610–1630) laajensi sen aluetta ja perusti Antananarivon. Imerinasta kehittyi feodaalivaltio, jossa harjoitettiin keinokasteluun perustuvaa maanviljelyä ja raudantuotantoa. Valtio kävi kauppaa naapureidensa ja rannikon kauppiaiden kanssa. Vuonna 1710 kuolleen Andriamasinavalonan jälkeen Imerina kärsi sisäisestä hajanaisuudesta ja naapurikansojen hyökkäyksistä. Suku- ja heimoyhteisöt säilyivät useilla etnisillä ryhmillä siirtomaa-aikaan saakka.
Eurooppalaisista Madagaskarin löysi ensimmäisenä portugalilainen Diogo Dias vuonna 1500. Ranskalaiset perustivat vuonna 1642 Sainte-Marien siirtokunnan (nykyinen Nosy Boraha) ja vuonna 1643 Fort Dauphinin kauppa-aseman (nykyinen Taolagnaro), jotka paikallinen väestö hävitti vuonna 1674. Myös englantilaiset ja hollantilaiset tekivät 1600–1700-luvuilla epäonnistuneita valloitusyrityksiä. Samaan aikaan itärannikon lahdista tuli eurooppalaisten merirosvojen turvapaikkoja. Eurooppalaisten ja paikallisten naisten avioliittojen tuloksena syntyi huomattava mulattiryhmä. Ranskalaiset valtasivat Sainte-Marien saaren vuonna 1750 ja perustivat vuonna 1774 linnakkeita Antongilinlahdelle.