stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lämmönsäätely
Ihmisen lämmönsäätely > Lämpötasapainon ylläpito

Ihmisen elimistö pyrkii pitämään yllä lämpötasapainoa. Ruumiinlämpö pysyy samana, kun elimistön lämmönsäätelymekanismit korjaavat lämmönhukan ja lämmöntuotannon välille jatkuvasti muodostuvaa epäsuhtaa. Ihminen tuottaa jatkuvasti lämpöä, ja verenkiertoelimistön avulla lämpöä siirtyy niin, että kehon ydinlämpö pysyy tasaisena. Veri kuljettaa lämpöä myös iholle, josta se siirtyy ympäristöön. Jäähtynyt veri palaa elimistön sisäosiin, missä se lämpenee uudelleen.
Ihmisen elimistö ja hänen ympäristönsä vaihtavat lämpöä eri tavoin: säteilyn, johtumisen, kuljetuksen (konvektion) ja haihtumisen avulla.
Ihminen lähettää tai vastaanottaa sähkömagneettista lämpösäteilyä sen mukaan, onko elimistö ympäristöä lämpimämpi vai viileämpi. Huoneenlämmössä alaston ihminen menettää koko lämmönhukastaan lämpösäteilynä 60 prosenttia. Lämmönvaihto lämpösäteilyn kautta on sitä suurempaa, mitä suurempi ihon pinta-ala on kosketuksissa ilman kanssa. Kokoon käpertynyt keho menettää vähiten lämpöä säteilyn kautta.
Lämmön johtumisessa lämpöenergiaa siirtyy kehon molekyyleistä suoraan ympäristön molekyyleihin tai päinvastoin. Iho johtaa lämpöä pois etenkin viileässä vedessä. Tavallisesti lämmönhukka tai -saanti on johtumisen kautta kuitenkin suhteellisen vähäistä.
Lämmön kuljetusta eli konvektiota tapahtuu kun ilman tai veden liikkeet saavat lämmön vaihtumaan elimistön ja ympäristön välillä. Ihon lämmittämä ilma nousee ylöspäin, ja tilalle virtaa viileämpää ilmaa, ja näin lämpöä siirtyy elimistöstä ympäristöön. Tuuli lisää lämmönhukkaa.
Haihtumista tapahtuu ihon kautta hikoillessa tai uloshengityksessä. Haihtuminen vaatii lämpöenergiaa, joten kun vettä haihtuu pinnalta kuten iholta, pinta viilenee.
Ihmisen lämmönsäätely > Lämmönsäätelyjärjestelmä

Ihmisen ruumiinlämmön säätelyjärjestelmän osat ovat sensorinen (aistiva) osa, koordinoiva keskus (lämmönsäätelykeskus), sekä motorinen (toimeenpaneva) osa.
Lämmönsäätelyn sensorisen osan muodostavat hermosolut, joiden hermopäätteissä on lämpötilaan reagoivia lämpötilareseptoreja. Lämpötilaan reagoivia aistinsoluja on sekä iholla että elimistön sisäosissa. Reseptorit rekisteröivät niitä ympäröivän kudoksen lämpöä. Kylmäreseptorit reagoivat alhaisiin lämpötiloihin ja lämpöreseptorit korkeisiin lämpötiloihin.
Hermosolujen keräämät tiedot välittyvät lämmönsäätelykeskukseen, joka sijaitsee aivojen hypotalamuksessa. Se on elimistön termostaatti, joka on ohjelmoitu pitämään ruumiin lämpötila tietyllä tasolla. Hypotalamus joko tehostaa tai hidastaa lämmöntuotantoa riippuen siitä, onko sen vastaanottama lämpötilatieto sisäistä oletusarvoaan suurempi tai pienempi. Näin elimistön ydinlämpö pysyy normaalina.
Lämmönsäätelyn keinot vaihtelevat sen mukaan, onko ympäristön lämpötila elimistön mukavuusalueen ylä- vai alapuolella. Alastoman, lepäävän ihmisen mukavuusalue eli termoneutraali alue on 27–32 °C. Kun ympäristön lämpötila vaihtelee näiden rajojen sisällä, lämmönsäätelykeskus tehostaa tai heikentää ihon verenkiertoa, mikä riittää pitämään lämmönhukan vakiona. Kun ympäristön lämpötila laskee mukavuusalueen alapuolelle, lämmöntuotannon on lisäännyttävä. Alle yksivuotiailla lapsilla lämpöä tuottaa ruskea rasvakudos. Sitä vanhemmilla lämmöntuotanto tehostuu lihastoimintaa lisäämällä. Lihaksissa alkaa rytmikäs, tahdosta riippumaton supistelu eli lihasvärinä, jonka taajuus on 10–20 värähdystä sekunnissa. Lihasvärinä voi moninkertaistaa elimistön lämmöntuotannon muutamassa sekunnissa. Mukavuusalueen yläpuolella kehoa taas on viilennettävä eli lämpöä on poistettava. Elimistö voi poistaa lämpöä vain haihtumisen avulla. Tämä tapahtuu siten, että ihminen hikoilee, ja lämmönhukka ja jäähtyminen tapahtuvat hien haihtuessa.
Ihmisen lämmönsäätely > Sopeutuminen kuumaan ja kylmään

Ihminen sopeutuu kuumaan ilmastoon muutamassa viikossa, kun hänen elimistönsä alkaa erittää aiempaa enemmän hikeä. 35 C-asteen märkälämpötila on raja, jota kuumemmassa ihminen ei selviydy pitkään, koska hikoilu ei pysty enää jäähdyttämään riittävästi. Ihmisen kyky sopeutua fysiologisesti pitkäaikaiseen kylmässä oleskeluun on sen sijaan vähäinen. Silloin aineenvaihdunta vilkastuu, kilpirauhashormonien eritys saattaa voimistua, ja ihon ja ihonalaiskudoksen lämmöneristyskyky saattavat parantua.
Ihmisen lämmönsäätely > Kuume

Kuumeessa ruumiinlämpö kohoaa normaalia korkeammaksi, koska lämmönsäätelykeskus tulkitsee normaalin ruumiinlämmön liian alhaiseksi ja lämmönsäätelymekanismit pyrkivät nostamaan ruumiinlämmön uudelle tavoitetasolle. Tällöin ihon verenkierto vähenee ja iho kalpenee. Kun kuume alkaa laskea, lämpöä poistuu hikoilun kautta kunnes ruumiinlämpö on normaali. Kuumeen tarkoitus on parantaa elimistön puolustuskykyä, vaikkakin pitkään jatkuva korkea kuume on vaarallinen.
Ihmisen lämmönsäätely > Tahdonalainen lämmösäätely

Kun ihminen tekee maksimaalista lihastyötä, luustolihakset tuottavat 30–40 kertaa enemmän lämpöä kuin muu elimistö. Tällöin ruumiinlämpö voi nousta jopa 40 asteeseen. Sen seurauksena ihon verenkierto voimistuu ja sitä kautta lämmönhukka suurenee. Ihminen alkaa myös hikoilla.
Ihminen säätelee omaa ruumiinlämpöään myös vaatetuksen avulla. Viileässä vaatteet vähentävät ilman liikettä iholla ja siten myös lämmönhukkaa. Kuumassa etenkin valkoiset vaatteet heijastavat auringonvaloa tehokkaasti, ja ilmavat vaatteet sallivat myös hien haihtumisen iholta.
Ihminen voi säätää myös ympäristönsä lämpötilaa. Hän esimerkiksi avaa tai sulkee ikkunoita, lisää tai vähentää lämmitystä, tai hakeutuu suojaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lämmönsäätely Wikimedia Commonsissa
Maamme (sanomalehti)

Lehden ensimmäisen varsinaisen numeron etusivu.
Maamme oli Tampereella vuosina 1889–1890 ilmestynyt sanomalehti.
Kansakoulunopettaja Johannes Walveen toimittama Maamme oli tarkoitettu Tampereen valtalehtien kristillis-siveelliseksi ja konservatiiviseksi vaihtoehdoksi. Lehti ei pärjännyt kaupungin kovassa kilpailussa, ja vuoden 1890 lopussa Tampereen Uutisten julkaisuyhtiö osti ja lopetti sen.
Maamme ilmestyi kolmesti viikossa kahden tuhannen kappaleen painoksena. Sen jatkoksi Walve alkoi julkaista harvemmin ilmestynyttä Maamme Viikkosanomaa.
Aiheesta muualla

Maamme digitoituna kansalliskirjastossa
Maakiitäjäiset

| Maakiitäjäiset |
| --- | --- |
 Monipistekiitäjäinen Blethisa multipunctata
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Kovakuoriaiset Coleoptera
Alalahko::  Petokuoriaiset Adephaga
Yläheimo::  Caraboidea
Heimo::  Maakiitäjäiset Carabidae  Latreille, 1810
Alaheimot
 Maakiitäjäiset Carabinae  Hietakiitäjäiset Cicindelinae  Cicindinae  Elaphrinae  Gehringiinae  Hiletinae  Loricerinae  Migadopinae  Nebriinae  Nototylinae  Omophroninae  Paussinae  Promecognathinae  Scaritinae  Siagoninae Carabidae Conjunctae -kladi: Apotominae  Brachininae  Broscinae  Harpalinae  Melaeninae  Patrobinae  Psydrinae  Trechinae  Incertae sedis Rhysodini -tribus 
Katso myös
   Maakiitäjäiset Wikispeciesissä   Maakiitäjäiset Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Maakiitäjäiset (Carabidae) on kovakuoriaisiin (Coleoptera), petokuoriaisten (Adephaga) alalahkoon kuuluva heimo.
Heimon kuoriaisilla on yleensä pitkät ja hoikat raajat, ja ne ovat melko nopealiikkeisiä. Väriltään ne ovat useimmin mustia tai metallinkiiltoisia. Maakiitäjäisiä tunnetaan Suomesta noin 330 lajia, joista suurin osa on petoja. Maailmanlaajuisesti maakiitäjäisten heimoon kuuluu yli 200 sukua.
Selvästi erillisen ryhmän muodostavat heimoon kuuluvan hietakiitäjäisten alaheimon (Cicindelinae) kuoriaiset. Ne tunnetaan muun muassa uurteettomista peitinsiivistä, joissa ei ole säännöllisiä pisterivejä. Tunnusomaisia hietakiitäjäisille on suuri ja voimakasleukainen pää sekä suuret verkkosilmät. Hietakiitäjäiset liikkuvat yleensä auringonpaisteessa, ja muista maakiitäjäisistä poiketen, pyrähtävät herkästi lentoon. Aikuisen kuoriaisen lailla myös hietakiitäjäisen toukka on peto. Toukka kaivaa maahan pystysuoran käytävän, josta se vaanii saalista. Suomessa tunnetaan elävän neljä hietakiitäjäislajia. Näistä yleisin on kenttäkiitäjäinen (Cicindela campestris).
Alaheimoja

| --- | --- |
 Maakiitäjäiset Carabinae  Hietakiitäjäiset Cicindelinae  Cicindinae  Elaphrinae  Gehringiinae  Hiletinae  Loricerinae  Migadopinae:  Nebriinae  Nototylinae  Omophroninae  Paussinae  Promecognathinae  Scaritinae  Siagoninae
Carabidae Conjunctae -kladi:
| --- | --- |
 Apotominae  Brachininae  Broscinae  Harpalinae:  Melaeninae  Patrobinae  Psydrinae  Trechinae
Incertae sedis
Rhysodini -tribus
Aiheesta muualla

Laji.fi: Maakiitäjäiset (Carabidae)
Ötökkätieto: Maakiitäjäiset (Carabidae)
ITIS: Carabidae (englanniksi)
University of Michigan, Animal Diversity Web (ADW): Carabidae carabes, ground beetles (englanniksi)
Bug Guide: Family Carabidae - Ground Beetles (englanniksi)
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Carabidae (ground beetles) (englanniksi)
Pherobase: Family - Carabidae (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q27046  Wikispecies: Carabidae  ADW: Carabidae  AFD: Carabidae  BioLib: 3671  BOLD: 948  BugGuide: 186  CoL: 8KTL7  EoL: 7467  EPPO: 1CARAF  Fauna Europaea: 11013  Fauna Europaea (new): 1dafda6f-b90e-4c4a-ab71-d65af492a3ec  GBIF: 3792  iNaturalist: 49567  IRMNG: 100616  ITIS: 109234  NBN: NHMSYS0001717497  NCBI: 41073  NZOR: c04331ef-1d20-4025-be46-93c305794bac  Open Tree of Life: 413454  Paleobiology Database: 69183  Plazi: B718293D-FFC7-F209-FF0D-FD56BD6BF678  WoRMS: 118092
Länsiranta

Länsirannan kartta
Länsiranta (arab. الضفة الغربية‎, aḍ-Ḍiffa l-Ġarbiyya; hepr. ‏יהודה ושומרון‎, Yehuda veShomron) on historiallisen Samarian ja Juudean käsittävä alue Palestiinassa. Länsirannan pinta-ala on 5 607 km². Se syntyi poliittis-maantieteellisenä käsitteenä Israelin itsenäisyyssodan (1948–1949) tuloksena, ja käsitti sodassa Jordanian miehittämän Jordanjoen länsirannan, jota YK oli kaavaillut tulevan arabivaltion osaksi. Jordanian miehittämä alue oli kuitenkin YK:n suunnittelemaa Länsirantaa pienempi. Alue vaihtoi uudelleen omistajaa, kun Israel kuuden päivän sodassa vuonna 1967 miehitti sen.
Vuoden 1993 Oslo II -sopimuksen nojalla alue jaettiin kolmeen vyöhykkeeseen. A-alueella toimii Palestiinan itsehallinto, B-alueella yhteishallinto, ja C-alue on pääosin Israelin hallinnon alainen. Israel on liittänyt kuuden päivän sodassa miehittämänsä Itä-Jerusalemin Jerusalemin kaupunkiin eikä pidä sitä Länsirannan osana. Länsirannasta noin 60 % on arabiasukkailta suljettua siirtokunta-, sotilas-, turvallisuusvyöhykettä. Palestiinalaishallinnon alaisuudessa on noin 20 %. Alueen pääkaupunki on Ramallah ja suurimmat kaupungit ovat Hebron, Nablus, Betlehem ja Jeriko.
Länsirannalla asui vuonna 2021 noin 3 miljoonaa ihmistä. Heistä noin 2,5 miljoonaa oli arabimuslimeita, jotka viime vuosikymmeninä ovat identifioineet itsensä palestiinalaisiksi erotuksena muista arabeista. Monet heistä asuvat suurissa ja köyhissä pakolaisleireissä. Asukkaista noin 0,5 miljoonaa oli juutalaisia, ja lisäksi noin 240 000 juutalaista asui Itä-Jerusalemissa. Juutalaisista asukkaista valtaosa on muuttanut Länsirannalle vuoden 1967 jälkeen.
YK, Euroopan unioni ja Arabiliitto pitävät Länsirannan siirtokuntia laittomina, mutta asiasta ei ole kansainvälisen tuomioistumien päätöstä. Länsirannan kysymys on osa Israelin–Palestiinan konfliktia.
Historia

Osmanien menetettyä Lähi-idän alueensa ensimmäisessä maailmansodassa, sen hallinta jaettiin Britannian ja Ranskan kesken niin, että Syyrian hallinta jäi Ranskalle ja Britannia otti mandaatikseen Irakin lisäksi Palestiinaksi nimetyn alueen, johon luettiin mukaan myös nykyinen Jordania. Britannia hallitsi sitä mandaattialueenaan toisen maailmansodan loppuun saakka.
YK:n suunnitelman mukaan Britannian mandaatti jaettaisiin kahdeksi itsenäiseksi valtioksi sen jälkeen, kun siitä oli erotettu mandaatista 80 prosenttia käsittänyt alue Transjordaniaksi. Suunnitelman mukaan Jerusalem ei olisi kuulunut kumpaankaan valtioon vaan olisi ollut kansainvälisessä valvonnassa.
Historia > Israelin itsenäisyyssodan jälkeen

Välittömästi Israelin julistauduttua itsenäiseksi naapurimaat hyökkäsivät Israelin kimppuun tarkoituksena tuhota sen itsenäisyys. Kun aselepo solmittiin, Israelin haltuun jäi YK:n jakosuunnitelma osa Palestiinasta. Länsiranta jäi Jordanian miehitykseen ja Gaza Egyptin haltuun. Jerusalemin vanha kaupunki jäi Jordanialle, mutta sen länsipuolelle syntyneet, etupäässä juutalaisten asuttamat esikaupungit Israelille.
Jordania oli miehittänyt Länsirannan sodan lopussa 1949 ja liittänyt sen virallisesti itseensä 1950, mutta ainoa maa, joka tunnusti liitoksen, oli Iso-Britannia. Arabeja jäi sekä Israelin että Jordanian hallitsemille alueille. Kansainvälinen yhteisö hyväksyi yleisesti Israelin laillisiksi rajoiksi sen haltuun sodan jälkeen jääneet alueet.
Kuuden päivän sodassa 1967 Israel valtasi koko Länsirannan.  Arabimaiden ja eräiden muiden islamilaisten maiden perustama ja rahoittama palestiinalaisten vapautusjärjestö PLO turvautui terrorismiin Israelia vastaan tavoitteena sen  tuhoaminen. Vuonna 1988 Jordania luopui vaatimuksista Länsirantaan PLO:n hyväksi.
Oslon sopimuksessa 1993 Länsiranta jaettiin kolmeen alueeseen. Alueelle on muuttanut juutalaisia siirtolaisia, jotka ovat joutuneet konfliktiin arabiväestön kanssa.
Historia > Alueen talous

Pohjoinen Länsiranta on viljavaa aluetta, jossa kasvatetaan oliiveja ja hedelmiä. Pienet perheyritykset valmistavat sementtiä ja tekstiilejä, vaikka investoinnit alueelle ovat olleet vähäisiä. Alue on riippuvainen Israelissa olevista työpaikoista. Taloudellinen kehitys on ollut hidasta resurssien puutteen ja arabien ja juutalaisten välisten yhteenottojen vuoksi.
Turva-aita

Toisen intifadan seurauksena Israel on rakentanut Länsirannan turva-aidan estääkseen terroristien pääsyn Israelin alueelle. YK:n yleiskokous ja EU ovat arvostelleet aitaa, koska se hajottaa palestiinalaisalueita ja liittää 6–8 prosenttia kiistellyistä alueista Israeliin ennalta määräämättömäksi ajaksi. Israelin näkemyksen mukaan aita on kuitenkin vain väliaikainen ratkaisu. Haagin kansainvälinen tuomioistuin antoi vuonna 2004 YK:n yleiskokouksen pyynnöstä asiasta lausunnon, jonka mukaan  aita on kansainvälisen oikeuden vastainen ja se tulisi heti purkaa. Lisäksi Israel olisi velvollinen korvaamaan aidasta palestiinalaisväestölle aiheutuneet vahingot.
Enemmistö israelilaisista tukee hanketta väkivallattomana keinona estää terrori. Israelin puolustusvoimien näkemyksen mukaan aidan avulla itsemurhaiskujen määrä Samariassa väheni vuoden 2002 huhti-joulukuun 17:stä vuoden 2003 viiteen iskuun. Lisäksi itsemurhaiskujen kokonaismäärä väheni samana ajanjaksona 30 prosenttia, mikä voi osaksi olla aidan ansiota. Kuitenkin vain neljä prosenttia itsemurhaiskuista on tehty vuoden 1949 tulitaukolinjan (ns. 1967 raja) läheisyydessä, ja aidan merkitystä itsemurhaiskujen vähentäjänä on tilastojen perusteella vaikea arvioida.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Länsiranta CIA World Factbookissa (Arkistoitu – Internet Archive)
Yhdistyneiden kansakuntien yhteenveto Palestiinasta
EU tuomitsee Israelin parlamentin hyväksymän ”siirtokuntalain” Yle, 2017
| n k Israelin historia |
| --- | --- | --- |
| Israelin maa |  Israelin esihistoria  Israelin ja Juudan historia  Juutalaiset  Sionismi  Alija  Tel Aviv (1917)  Viisi sopimusta: McMahon–Husain-sopimus (1915–16)  Sykes–Picot-sopimus (1916)  Balfourin julistus (1917)  Weizman–Feisalin sopimus (1919)  Feisal–Frankfurter-sopimus (1919)  Palestiinan brittiläinen mandaatti  Transjordania (1921)  Valkoinen paperi (1939)  Kuolleenmeren kääröt  |  |
| Itsenäinen Israel |  YK:n jakosuunnitelma  Israelin itsenäisyysjulistus  Juutalainen pakolaisuus arabimaista  Arabien–Israelin konflikti Israelin–Palestiinan konflikti  Israelin itsenäisyyssota (1948–49)  Suezin kriisi (1956)  Fatah ja Palestiinan vapautusjärjestö  Kuuden päivän sota (1967)  Jom kippur -sota (1973)  Camp Davidin rauha (1978)  Operaatio rauha Galileaan (1982)  Sabra ja Shatila  Ensimmäinen intifada  Oslon rauhanprosessi (1993–2000)  Israelin ja Jordanian rauhansopimus (1994)  Toinen intifada  Tiekartta (2003)  Libanonin sota 2006  Dimonan ja Nahal Sorekin tutkimuslaitokset  Mossad  Kibbutsit ja Mošavit  Operaatio Mooses  Mordechai Vanunu  Juutalaisten pakolaisuus Venäjältä (1989)  Jitzhak Rabinin salamurha (1995)  |  |
| Nyky-Israel |  Juutalaissiirtokunnat  Länsiranta Juudean ja Samarian hallintoalue  Gazan kaista  Jerusalem Länsi-Jerusalem  Itä-Jerusalem  Golanin kukkulat  |  |
Yhdistyneiden kansakuntien Palestiinan jakosuunnitelma 1947.
Kaikki eivät hyväksy YK:n vaatimaa kahden valtion ratkaisua (mielenosoitus vuonna 2014).
Suunniteltu ja rakennettu turva-aita Länsirannalla toukokuussa 2005. Aita on merkitty sinisellä viivalla. Vuoden 1967 raja merkitty karttaan vihreällä.
Turva-aitaa Länsirannalla.
Maan valo

| Maan valo> Heimsljós.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Halldór Laxness
Genre:  romaani
Julkaistu:  1938–40
Suomennos
Suomentaja:  Kristiina Kivivuori
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  1953
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  566
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Maan valo (isl. Heimsljós) Halldór Laxnessin romaani, joka ilmestyi neljässä osassa 1937–1940. Teos on ilmestynyt suomeksi vuonna 1953 WSOY:n kustantamana. Kirjan on ruotsin kielestä suomentanut Kristiina Kivivuori, runot on suomentanut Kirsi Kunnas
Alkuteokset

1937: Heimsljós (Ensimmäinen osa, Maan valo) – Ljós heimsins (myöhemmin Kraftbirtíngarhljómur guðdómsins)
1938: Heimsljós (Toinen osa, Suvimaan linna) – Höll sumarlandsins
1939: Heimsljós (Kolmas osa, Runoilijan talo) – Hús skáldsins
1940: Heimsljós (Neljäs osa, Taivaan kauneus) – Fegurð himinsins
Lännenelokuva

Lännenelokuvan Lightning Bryce (1919) juliste
Lännenelokuva, myös western tai lännenfilmi, on  elokuvan lajityyppi, johon lukeutuvien elokuvien tapahtumat yleisen määritelmän mukaan sijoittuvat vuosiin 1840–1900 tietyllä maantieteellisellä alueella, yleensä Pohjois-Amerikkaan Mississippistä länteen. Lännenelokuvissa käsitellään usein villin lännen rauhattomia aikoja revolverisankareineen ja intiaaneineen.
Lännenelokuvan genreen on luettu myös tyylillisesti samankaltaisia elokuvia, jotka eivät sijoitu Pohjois-Amerikan länteen.
Lännenelokuva on osa laajempaa westernin eli lännentarinoiden genreä, johon kuuluu myös lännenkirjallisuus.
Vuoteen 2005 mennessä oli erään laskelman mukaan Hollywoodissa tehty 7000 lännenelokuvaa ja muissa maissa, pääasiassa Euroopassa, noin 5000 lännenelokuvaa.
Piirteitä

Lännenelokuvien tapahtumat sijoittuvat yleisen määritelmän mukaan vuosiin 1840–1900 tietyllä maantieteellisellä alueella, yleensä Pohjois-Amerikkaan Mississippistä länteen. Useimmat lännenelokuvat sijoittuvat villin lännen kulta-aikaan 1800-luvun viimeisille vuosikymmenille. Niiden lisäksi on joitain lännenelokuvia, jotka sijoittuvat Yhdysvaltain sisällissodan aikaan 1860-luvulla tai villin lännen katoamisen vuosiin 1800-luvun lopussa. Myös 1910-luvulle Meksikon vallankumouksen päiviin sijoittuvia lännenelokuvia on tehty.
Lännenelokuvan juoni käsittelee tyypillisesti lain ja järjestyksen ylläpitämistä Yhdysvaltain läntisellä rajaseudulla. Tarina kuvaa usein arkkityyppistä konfliktia, esimerkiksi kahden miehen, hyvän ja pahan, uudisasukkaiden ja intiaanien, lain ja laittomuuden, järjestyksenvalvojan ja revolverisankarin, tai maanviljelijän ja teollisuusmiehen välillä. Sankarina voi esiintyä esimerkiksi paikallinen lainvalvoja, upseeri, cowboy, maatilallinen tai revolverisankari. Sankari on tyypillisesti miehekäs, suoraselkäinen, kunniallinen, itsenäinen ja rohkea sekä taitava käsittelemään asetta ja hevosta. Hänellä on usein luotettavia apureita. Tarinoissa esiintyy usein ammuskelua, tappeluita, takaa-ajoja, rikollisia ja vihamielisiä intiaaneja. Toistuvia visuaalisia elementtejä ja tapahtumapaikkoja ovat esimerkiksi lännenmaisemat, pikkukaupungit ja intiaanikylät, saluunat, putkat, maatilat, hevoset, karjalaumat, postivaunut, lassot, revolverit, korttipelurit, prostituoidut, hirttäjäiset ja aikakauden mukaiset vaatteet.
Lännenelokuvat romantisoivat ja mytologisoivat villiä länttä eri tavoin, eikä niissä ole aina tietoisestikaan pyritty esittämään aikakautta realistisesti. Esimerkiksi elokuvien cowboy on nähty kreikkalaisen tragedian sankarina tai keskiajan ritariromaanin ritarina eikä pelkkänä raskaan työn raatajana. Myös kuuluisien lainsuojattomien ja sheriffien kuten Billy the Kidin, Jesse Jamesin ja Wyatt Earpin kuva elokuvissa on poikennut huomattavasti todellisuudesta.
Historia > Itäwesternit

Lännenelokuvia tuotettiin myös sosialistisissa maissa. Näitä kuvailevia termejä ovat muun muassa osternit, derkkuwesternit, punaiset westernit ja unkarilaisten lännenelokuvien kohdalla gulassiwesternit. Tšekkoslovakiassa Oldřich Lipský parodioi vuonna 1964 lännenelokuvia musiikkikomediallaan Limonádový Joe. Itä-Saksassa DEFA tuotti toistakymmentä lännenelokuvaa, joiden ideologisena painotuksena oli kuvata intiaanit sorron ja kolonialismin kohteina. Etenkin Neuvostoliiton alueella tuotettiin lännenelokuviksi luettavia teoksia, joissa tapahtumat sijoitettiin maan Aasian puoleisiin osiin. Tunnetuimpia on Vladimir Motylin ohjaama Aavikon laki vuodelta 1970.
Historia > Kurosawan samuraielokuvat

Japanilaisen Akira Kurosawan samuraielokuvat Seitsemän samuraita (1954) ja Yojimbo – onnensoturi (1961) ottivat inspiraationsa lännenelokuvista.
Historia > Suomen lännenelokuvat

Suomessa lännenelokuvia ovat mukailleet esimerkiksi Aarne Tarkaksen Villi Pohjola, Villin Pohjolan kulta ja Villin Pohjolan salattu laakso -elokuvat sekä Spede Pasasen huumorilänkkärit Speedy Gonzales – noin 7 veljeksen poika ja Hirttämättömät.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lännenelokuva Wikimedia Commonsissa
Kirjallisuutta

Aitio, Tommi: ”Setä Darwin, lännenelokuva ja pelastus – Jälkiteollisen ajan lännenelokuva evoluutioteorian valossa”. Filmihullu 5/2014.
Lännenelokuvan teemanumero, Filmihullu 6/1993.
Tuliara, Pekka: ”B-lännenfilmit Suomessa (1930–1954)”, Filmihullu 2/2009.
Lännenkylän lavasteet Universal Studiosilla Hollywoodissa.
John Wayne sankarina elokuvassa Etsijät.
Monument Valley on monen tunnetun lännenelokuvan kuvauspaikka.
Näyttelijä John Wayne on yksi tunnetuimmista lännenelokuvien sankareista. Kuva elokuvasta Rio Bravo.
Maailmankansalaisen etiikka

| Maailmankansalaisen etiikka |
| --- | --- |

Kirjailija:  Juha Sihvola
Kieli:  suomi
Genre:  etiikka
Kustantaja:  Otava
Julkaistu:  2004
Ulkoasu:  nidottu
Sivumäärä:  304
ISBN:  951-1-18364-8
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Maailmankansalaisen etiikka on Juha Sihvolan kirja vuodelta 2004. Teos sai Lauri Jäntin Säätiön kirjapalkinnon. Sihvola ottaa kantaa maailmanlaajuisen oikeudenmukaisuuden kysymykseen filosofian historian ja nykyisen eettisen keskustelun pohjalta. Lähtökohtana on ajatus maailmankansalaisuudesta, jonka hän määrittelee ihmisyyden eri puolien kunnioittamiseksi ja sitoutumiseksi pitämään jokaista yksilöä syntyperästä ja asemasta riippumatta tasa-arvoisena.
Aristoteleen teosten suomentajiin kuuluva Sihvola tarkastelee kirjassaan erityisesti Aristoteleen ajattelua. Lisäksi Immanuel Kant ja 1900-luvun filosofiasta John Rawls ovat hänelle keskeisiä.
Juha Sihvola sai Maailmankansalaisen etiikalla Lauri Jäntin säätiön 12 000 euron suuruisen palkinnon.