stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hugo Noth
Ura

Noth on kansainvälisesti arvostettu harmonikkapedagogi, joka on opettanut Trossingenin musiikkikorkeakoulussa vuodesta 1972. Hän on antanut lukuisia konsertteja ja mestarikursseja Euroopassa, Etelä- ja Pohjois-Amerikassa, Kanadassa ja Venäjällä. Hän kuuluu myös Pariisia pääpaikkanaan pitävään Itinéraire-yhtyeeseen, joka on keskittynyt uuteen musiikkiin.
Nothin aloitteesta on sävelletty lukuisia harmonikalle ja kamarimusiikkikokoonpanoille suunnattuja teoksia ja hän on työskennellyt tiiviissä yhteistyössä monien nykysäveltäjien kanssa. Hän on ensiesittänyt yli 230 nykymusiikkiteosta.
Hyvinkään pääkirjasto

| Hyvinkään pääkirjasto |
| --- | --- |
 Hyvinkään pääkirjaston pääsisäänkäynti.
Osoite:  Torikatu 5
Koordinaatit:  60°37.87′N, 24°51.80′E
Rakennustyyppi:  kirjasto
Valmistumisvuosi:  1968
Suunnittelija:  Raimo ja Ilmo Valjakka
Käyttäjä:  Hyvinkään kaupunginkirjasto
Kerrosluku:  3
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hyvinkään pääkirjasto on Hyvinkään kaupunginkirjaston päätoimitila.
Kirjastossa on kirjakokoelmien ohella sanoma- ja aikakauslehtiä, musiikkia, elokuvia, äänikirjoja ja kielikursseja. Pääkirjaston käsikirjastossa on hakuteoksia, tietosanakirjoja ja matrikkeleita. Lisäksi kirjaston kotiseutukokoelmaan kerätään Hyvinkäätä käsittelevää materiaalia. Kotiseutukokoelman aineiston sisältänyttä Apila-tietokantaa ei enää ole, mutta aineistoon liittyviä hakuja voi tehdä verkkokirjaston kotiseutusivulla. Kirjastossa on opintolukusali ja lehtienlukusali. Tietokoneita internetin käyttöä varten on eri puolilla kirjastoa.
Raimo ja Ilmo Valjakan suunnittelema pääkirjastorakennus valmistui vuonna 1968. Sen käyntiosoite on Torikatu 5. Kirjastotalo suunniteltiin kolmekerroksiseksi siten, että ylin kerros oli varsinaisia yleisötiloja lainausosastoineen ja käsikirjastoineen, keskikerroksessa oli musiikkiosasto, kirjavarasto, työtilat ja kaksi tutkijanhuonetta. Alimmassa kerroksessa oli lämpökeskus, kaksi asuntoa ja väestösuoja. Talo oli Uudenmaan nykyaikaisin nimenomaan kirjastoksi suunniteltu rakennus, ja sai alkuaikoina runsaasti vierailijoita Japania ja Australiaa myöten.
Kirjastorakennuksen peruskorjaus ja laajennus valmistuivat 2002. Tällöin kirjavarasto siirrettiin alimpaan kerrokseen, jonne saatiin myös uusia henkilökunnan työtiloja.
Hintonin rautatieasema (Kanada)

Hintonin rautatieasema on rautatieliikennepaikka Hintonin kaupungissa, Albertan provinssissa Kanadassa. Se sijaitsee Canadian National Railwayn omistamalla mantereen idästä länteen ylittävällä radalla, noin 297 kilometriä länteen Edmontonista.
Aseman rakensi vuonna 1911 Grand Trunk Pacific Railway -rautatieyhtiö. Hinton oli yksi useista asemista rautatieyhtiön mantereen idästä länteen ylittävällä rautatiellä. Myöhemmin Canadian National Railway hankki yhtiön ja rautatielinjan omistukseensa.
Nykyisin alkuperäinen vuonna 1911 rakennettu asemarakennus ei ole enää käytössä, ja VIA Railin The Canadian -juna pysähtyy Hintonissa tarvittaessa. Pysähtyminen tulee tilata 48 tuntia ennen junan saapumista.
Alun perin vuonna 1911 valmistunut asemarakennus siirrettiin vuonna 2003 pois alkuperäiseltä paikaltaan ja entisöitiin museoksi. Vuonna 1999 kaupunki määritteli rakennuksen, joka oli kaupungin vanhin, historialliseksi kohteeksi. Hintonin asemarakennus oli myös viimeinen VIA Railin käytössä ollut alkuperäinen Grand Trunk Pacific Railwayn rakentama asemarakennus.
8. helmikuuta 1986 Hintonin itäpuolella tapahtunut Hintonin junaturma oli Kanadan toiseksi pahin junaturma Dugaldin junaturman jälkeen.
Hibiyan mellakat

Mielenosoittajia Hibiyan puistossa.
Hibiyan mellakat (jap. 日比谷焼打事件, Hibiya yakiuchi jiken) olivat Venäjän–Japanin sodan päättäneet Portsmouthin rauhan jälkeen Tokion Hibiyan puistolta alkaneita mellakoita Japanissa syyskuussa 1905. Väkijoukot olivat pettyneitä suhteellisen vähäisiin saavutuksiin rauhanteon yhteydessä. Syttyneissä mellakoissa haavoittui yli 1 000 ja kuoli 17 henkilöä.
Tausta

Vuonna 1904 alkanut Venäjän–Japanin sota päättyi 5. syyskuuta 1905 allekirjoitettuun Portsmouthin rauhaan. Japani oli rauhan perusteella saanut herruuden Korean niemimaalla, Liaotungin niemimaalla ja Sahalinin saaren eteläosassa. Venäjä joutui lisäksi vetäytymään Mantšuriasta. Japanissa monet tyrmistyivät suhteellisen pienistä saavutuksista rauhan solmimisen yhteydessä. Japani oli sodan lopulla kärsinyt taistelukentällä etenkin sotilaiden puutteen takia, mutta Japanissa tavallinen kansa ei ymmärtänyt vaikeuksia taistelukentällä, vaan Japanissa uskottiin yleisesti maan armeijan voittamattomuuteen.
Mellakat

Sopimuksen allekirjoituspäivänä noin 30 000 ihmisen joukko kerääntyi Tokiossa sijaitsevan Hibiyan puiston porteille. Kerääntymiset ja mielenosoitukset puistossa oli etukäteen kielletty. Porteilla kulkua puistoon valvoi 350 japanilaista poliisia. Väkijoukko alkoi yrittää murtautua poliisin muodostaman linjan läpi itse puistoon. Noin kaksi tuntia kestäneen yhteenoton jälkeen poliisi viimein murtui ja väkijoukko vyöryi puistoon. Puistossa kokoontumisen jälkeen noin 2 000 mielenosoittajan joukko alkoi kulkea puistolta kohti Tokion keisarillista palatsia, jonka tuntumassa syntyi uusia yhteenottoja poliisin  kanssa. Poliisi käytti väkivaltaa yrittäessään hajottaa väkijoukkoa, mikä johti osaltaan väkivallan kierteen eskaloitumiseen. Mellakat levisivät Tokiosta myös Jokohaman ja Kōben kaupunkeihin. Pääkaupunkiin julistettiin poikkeustila ja viranomaiset kutsuivat Japanin armeijan auttamaan poliiseja mellakoinnin hillitsemisessä.
Seuraukset

Mellakoiden aikana mellakoitsijat polttivat yli 200 Japanin poliisin käyttämää pientä poliisikoppia. Mellakoitsijoita ja poliiseja oli haavoittunut yhteensä yli 1 000. 17 henkilöä oli saanut surmansa.
Mellakan jälkiä.
Heroo

| Heroo |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Päijät-Häme
Kunnat:  Sysmä
Koordinaatit:  61°24′23″N, 25°52′22″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Nuoramoisen alue (14.81)
Laskuoja:  oja Koskuenojaan 
Järvinumero:  14.811.1.004
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  105,4 m  
Pituus:  370 m  
Leveys:  210 m  
Rantaviiva:  0,969 km  
Pinta-ala:  4,677 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiHeroo 
Heroo on Päijät-Hämeessä Sysmässä Nuoramoisten lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 370 metriä pitkä, 210 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 4,7 hehtaaria. Se sijaitsee pitkän harjujakson luoteispuolella tasalakisten mäkien välisessä laaksossa. Harjujaksosta erottuu koillispuolella 140 metrin korkeuteen kohoava Tepoonharju ja kaakkoispuolella 115 metrin korkeuteen kohoava harjun jatke. Harjujakso patoaa itäpuolelle suuremman Tepoonjärven, jonka vedenpinta on yli kuusi metriä korkeammalla kuin on Heroolla. Onkin todennäköistä, että Heroo on suppa, jollaisia esiintyy harjujaksojen rinnalla. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,0 kilometriä ja aution lammen rannat ovat soistunutta metsämaata. Lammen länsipuolella on pieni hiekkakuoppa, jonne tulee läheseltä maatilalta tie. Järven ympäristö sopii retkeilyy ja Tepoonharjulla on myös laavu .
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Sysmän reitin valuma-alueen (14.8) Nuoramoisen alueella (14.81), jonka Nuoramoisjärven alueeseen (14.811) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 105,4 metriä mpy. Siitä laskee kohti luodetta pieni puro, joka yhtyy alempana Nuoramoisjärveen laskevaan Koskuenojaan.
Helsingin Työväenyhdistys

Helsingin työväentalo.
Helsingin Työväenyhdistys (lyh. HTY) on vuonna 1883 perustettu Suomen ensimmäinen työväenyhdistys. Siihen kuuluu noin 50 jäsenjärjestöä, kuten ammattiosastoja, kuoroja, orkestereita sekä urheiluseuroja. Itse HTY:n tehtävänä on nykyään lähinnä ylläpitää Hakaniemen kaupunginosassa sijaitsevan Helsingin työväentalon eli Paasitornin toimintaa.
Historia

Helsingin Työväenyhdistyksen perustaja oli huonekalutehtailija Julius von Wright, jonka mukaan myös wrightiläinen työväenliike on saanut nimensä. Wrightiläisten perustamat työväenyhdistykset olivat myöhemmästä työväenliikkestä poiketen aluksi porvarillisia, mutta 1890-luvulle tultaessa niissä saivat valtaa sosialistiset aatteet. Vuonna 1884 Helsingin Työväenyhdistys aloitti jäsenilleen anniskelutoiminnan Kaivokadun varrella sijaitsevassa ravintolassa, jota alettiin kutsumaan Juttutuvaksi. Yhdistyksen rakennuttama työväentalo valmistui Hakaniemeen 1908. Vuonna 1893 Helsingin Työväenyhdistys järjesti ensimmäisen valtakunnallisen työväenyhdistysten kokouksen.
Muuta toimintaa

HTY:n oma urheiluseura Helsingin Jyry perustettiin vuonna 1902. Kun se lakkautettiin niin sanottujen kommunistilakien nojalla elokuussa 1930, perustettiin seuraavana vuonna uusi seura Helsingin Tarmo. Vuonna 1929 TUL valmistautuii liittokokoukseensa ja Jyry halusi varmistaa kommunistienemmistön TUL:n liittokoukseen ja erotti koko sosiaalidemokraattisen naistoimikuntansa. Sen seurauksena Sosiaalidemokraattiset urheilijat jäivät ilman seuraa ja se johti Helsingin Tarmon perustamiseen enemmän kuin Jyryn toiminnan kieltäminen. Myös Jyry aloitti toimintansa uudelleen sodan päätyttyä. Vuonna 1920 perustettu HTY:n naiskuoro tunnetaan nykyään nimellä Helsingin Työväen Naiskuoro Elegia.
Vuosina 1895–1918 ilmestyi HTY:n julkaisema sanomalehti Työmies, jonka seuraaja on nykyinen Demokraatti.
Naisosasto

Helsingin Työväenyhdistyksen Naisosasto aloitti toimintansa vuonna 1898. Sen perustavan kokouksen puheenjohtajana oli myös Marttaliiton perustajana tunnettu Lucina Hagman. Naisosasto toimii nykyään yhteistyössä Vasemmistoliiton kanssa.
Heinojen murhat

Heinojen murhat oli Suomea kohahduttanut, erityisen suunnitelmallinen rikos, joka tapahtui 24. elokuuta 2001. Tällöin neljä 16–18-vuotiasta espoolaisnuorukaista murhasi liikemies Kari Martti Heinon (s. 11. tammikuuta 1952) ja tämän vaimon Elise Aulikki Heinon (o.s. Aitta, s. 22. lokakuuta 1965) Lopella sijaitsevalla kesämökillä. Heinot oli kutsuttu mökille, ja kun he astuivat autosta, piilossa ollut nuorukainen ampui heitä pienoiskiväärillä. Murhien jälkeen nuoret kätkivät ruumiit upottamalla ne Suomenlahteen. Jutun päätekijä oli houkutellut nuoremmat avukseen kertoen nähneensä Martti Heinolla olevan huomattavan suuria määriä käteistä rahaa.
Tapahtumien kulku > Rikosta edeltäneet tapahtumat

Pojat olivat syyttäjän mukaan tavanneet elokuun aikana useita kertoja ja pohtineet tapoja Martti Heinon murhaamiseksi. Myöhemmin oli päätetty, että myös Martti Heinon vaimo piti tappaa, jotta poikien vanhemmat sekä poliisi eivät pääsisi niin helposti murhaajien jäljille. Markus Österman oli sanonut rikostovereilleen, että Heino oli huijannut heiltä rahaa kännykkäkaupoissa. Suunnitelman mukaan Heinot piti houkutella mökille muka uusia kännykkäkauppoja varten. Ideana oli, että Heino ottaisi paljon rahaa mökille. Österman oli myös maksanut etukäteen nuoremmille pojille kullekin tuhat Suomen markkaa.
Tapahtumien kulku > Ampuminen

Kun Heinot saapuivat mökille, Jani Pesola kävelytti parin autoltaan ampujaksi sovitun Saku Salon reitille. Sampsa Mäntylä tarkkaili tapahtumia välimatkan päästä. Salo tappoi Martti Heinon ampumalla kiven takaa kiikaritähtäimellä varustetulla pienoiskiväärillä. Tässä vaiheessa Österman oli jo matkalla takaisin Espooseen. Martti Heinon vaimo Elise tapettiin lähietäisyydeltä vasta siinä vaiheessa kun hän oli hälyttämässä ambulanssia miehelleen. Ruumiit kuljetettiin suurissa urheilukasseissa Heinojen Peugeot 206 -merkkisellä autolla takaisin Espooseen. Myöhemmin samana iltana laukut pudotettiin Espoon rannikolla mereen. Poliisi löysi laukut syyskuun alussa intensiivisten etsintöjen tuloksena. Koska Heinoilla ei ollutkaan mukanaan suurta määrää käteistä rahaa, murtautuivat pojat murhaa seuranneena päivänä Heinojen kotiin ja varastivat sieltä matkapuhelimia ja tupakkaa. Saaliin arvo oli hyvin vähäinen.
Tapahtumien kulku > Pidätykseen johtaneet tapahtumat

Poliisi pääsi epäiltyjen jäljille televalvontatietojen avulla. Martti Heino oli soittanut murhaansa ennen useaan otteeseen Markus Östermanille, joka ohjasi pariskunnan surmapaikalle puhelimitse. Toisaalta Österman soitti puheluiden jälkeen heti rikostovereilleen kertoakseen Heinojen saapumisesta.
Heinojen Peugeot löydettiin kahden päivän päästä hätäpuhelusta Mankkaan kaatopaikalta ja autosta löydettiin todisteita jotka viittasivat tekijöihin. Alkuperäinen tarkoitus oli ajaa auto hämäysmielessä Helsinki-Vantaan lentokentän parkkiin, mutta auton vereentymisen vuoksi tekijät päättivät purkaa sen. Joten auto ajettiin Mankkaalla sovittuun piilopaikkaan odottamaan hävittämistä, mutta he eivät ehtineet sitä tehdä kunnes ohikulkijat löysivät sen ja ilmoittivat autosta hätäkeskukseen.
Tapahtumien kulku > Oikeudenkäynti

Oikeudenkäynti alkoi 21. marraskuuta 2001 Riihimäen käräjäoikeudessa. Oikeussali oli oikeudenkäynnin aikana täynnä toimittajia, mutta poikien vanhempia ei nähty paikalla. Oikeudenkäynnin alussa valtionsyyttäjä Matti Nissinen antoi pitkän kuvauksen elokuun tapahtumista ja niiden suunnittelusta. Nissisen mukaan jokaisella syytetyllä oli tarkoin sovitut tehtävät, jotka he suorittivat johdonmukaisesti. Nissisen mukaan Österman oli suunnitellut jutun ja suostutellut muut osallistumaan. Suostuttelukeinona oli Martti Heinon rahasalkku, jota hän Östermanin mukaan kuljettaisi mukanaan murhahetkellä. Nuorempien poikien asianajajat totesivat Nissisen tarinan suurelta osin oikeaksi. He kuitenkin väittivät, että nuorempien poikien päämääränä ei ollut murha, vaan he olivat herkkäuskoisina pyrkineet auttamaan ystäväänsä, joka väitti tulleensa huiputetuksi. Puolustus oli vaatinut asian käsittelemistä suljettujen ovien takana, mutta tähän ei oikeus nähnyt syytä suostua.
Salo, Pesola ja Mäntylä kiistivät murhasyytteet, mutta myönsivät joko tapon tai tapon avustamisen. Österman sen sijaan kiisti koko oikeudenkäynnin ajan kaikki syytökset murhaan osallistumisesta tai sen suunnittelusta, vaikka myönsi osallistuneensa ruumiiden upottamiseen mereen. Tekijät passitettiin 23. marraskuuta 2001 mielentilatutkimukseen Vanhan Vaasan sairaalaan. Tutkimuksen mukaan he olivat toimineet täydessä ymmärryksessä.
Tapahtumien kulku > Tapauksesta annetut tuomiot

Riihimäen käräjäoikeus tuomitsi 26. kesäkuuta 2002 ryhmän ainoan 18 vuotta täyttäneen Markus Aarre Walter Östermanin elinkautiseen vankeuteen. Laukaukset ampunut 16-vuotias Saku Salo sai 13 vuoden tuomion. 17-vuotiaat Jani Pesola ja Sampsa Mäntylä saivat 12 vuoden tuomion. Lisäksi käräjäoikeus määräsi tekijät maksamaan Elise ja Martti Heinon vanhemmille ja Martti Heinon pojalle henkisistä kärsimyksistä korvauksena kullekin 6 752 euroa.
Kouvolan hovioikeus piti 14. helmikuuta 2003 tuomiot samoina. Salo, Pesola ja Mäntylä tyytyivät hovioikeuden päätökseen. Österman haki valituslupaa korkeimmalta oikeudelta. Korkein oikeus hylkäsi valitushakemuksen 4. toukokuuta 2003. Murhattujen omaiset tyytyivät tuomioihin mutta olivat tyytymättömiä saamiinsa korvauksiin.
Salo, Pesola ja Mäntylä passitettiin kärsimään rangaistustaan Jokelan vankilaan, Österman Helsingin vankilaan. Ensikertalaisina ja alle 21-vuotiaina rikoksentekijöinä Salo, Pesola ja Mäntylä istuivat tuomioistaan hieman yli viisi vuotta. He vapautuivat ehdonalaiseen lokakuun alussa 2006.
Österman anoi armahdusta tasavallan presidentiltä, mutta anomus hylättiin vuoden 2008 alussa. Helsingin hovioikeus hyväksyi 12. marraskuuta 2012 Östermanin ehdonalaisanomuksen ja päätti, että tämä pääsee vankilasta ehdonalaiseen vapauteen 30. elokuuta 2013. Vapautusta seuraa kolmen vuoden koeaika.
Tapauksen saama julkisuus

Heinojen murhat aiheuttivat laajaa keskustelua lehtien palstoilla rikoksesta itsestään ja sen yhteyksistä muihin yhteiskunnallisiin asioihin. Tapauksen katsottiin saaneen huomiota osaksi sen takia, että tekijöillä ei ollut aikaisempia vankeustuomioita, ja he olivat hyvämaineisten lähiöiden "hyvistä kodeista".
Heinojen perhetutun laulaja Frederikin kustannusyhtiö Viihdekiila Ky on julkaissut tapauksesta kirjan Totuus Heinojen murhista (2003), jonka kirjoitti Tony Latva. Kirja suututti Heinojen omaiset. Martti Heinon isän Paavo Heinon mielestä Frederik yritti rahastaa Heinojen surmilla. Kirjasta tuli kallis floppi.
Elokuvaohjaaja Pekka Lehto ohjasi vuonna 2005 aiheeseen pohjautuvan elokuvan Game Over, jossa pääosaa esitti Reino Nordin.
Murhia käsiteltiin Rikostarinoita Suomesta -sarjan 25. jaksossa ("Kännykkämurhat").
Aiheesta muualla

Ylen Elävä arkisto: Rikostarinoita Suomesta: Kännykkämurhat
Hetman Sahaidatšnyi

| Hetman Sahaidatšnyi |
| --- | --- |
 Hetman Sahaidatšnyi vuonna 2016.

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Zalivin telakka, Kertš
Kölinlasku:  1991
Laskettu vesille:  29. maaliskuuta 1992
Palveluskäyttöön:  2. huhtikuuta 1993
Poistui palveluskäytöstä:  miehistönsä upottama helmikuussa 2022 Mykolajivissa
Tekniset tiedot
Uppouma:  3 510 t
Pituus:  123 m (kokonaispituus)
Leveys:  14,2 m
Syväys:  4,7 m
Nopeus:  32 solmua
Miehistöä:  193
Hetman Sahaidatšnyi (ukr. Гетьман Сагайдачний, runkonumero U130) oli vuonna 1992 vesille laskettu Ukrainan merivoimien Krivak-luokan fregatti, joka oli laivaston lippulaiva.
Valmistus

Neuvostoliiton rajavartiolaitos tilasi aluksen Kertšin Zalivin telakalta, missä köli laskettiin 1991. Se laskettiin vesille 29. maaliskuuta 1992 ja otettiin palvelukseen Ukrainan lipun alla 2. huhtikuuta 1993, koska maa oli 1991 itsenäistynyt. Se on nimetty 1600-luvulla eläneen hetmani ja kasakkajohtaja Petro Konaševytš-Sahaidatšnyin mukaan.
Palvelus

Palvelukseen otettaessa Hetman Sahaidatšnyin kotisatama oli Krimillä sijaitseva Sevastopol, mutta Venäjän vallattua niemimaan 2014 kotisatamaksi vaihdettiin Odessa.
Alus vieraili muun muassa Algeriassa, Bulgariassa, Egyptissä, Georgiassa, Gibraltarilla, Israelissa, Portugalissa, Venäjällä ja Turkissa. Se osallistui 1994 Normandian maihinnousun 50-vuotisjuhlallisuuksiin Ranskassa.
Helmikuussa 2022 Venäjän hyökätessä Ukrainaan alus oli Mykolajivissa. Miehistö upotti aluksensa välttääkseen joutumisen venäläisjoukkojen käsiin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hetman Sahaidatšnyi Wikimedia Commonsissa
Hetman Sahaidatšnyi ja Yhdysvaltain laivaston ohjushävittäjä USS Ross Sea Breeze 2015 -harjoituksessa.
Hurrikaani Anita

| Anita |
| --- | --- |

Nimettiin::  29.8.1977
Rantautui::  2.9.1977 Meksiko
Laantui::  4.9.1977
Alin paine::  926 hPa
Kuolleita::  10
 .  Reittikartan pallot on väritetty Saffirin–Simpsonin asteikon mukaan. 012345
Aiheesta muualla
  Hurrikaani Anita Commonsissa 
Hurrikaani Anita oli vuoden 1977 muuten vaisun hurrikaanikauden voimakkain hurrikaani. Se kehittyi myöhään ollakseen kauden ensimmäinen hurrikaani, ja saavutti Saffir-Simpsonin asteikolla ylimmän tason viisi. Se surmasi kymmenen ihmistä ja aiheutti viidenkymmenen miljoonan  senaikaisen Yhdysvaltain dollarin aineelliset tuhot.
Anita sai alkunsa matalapaineesta, joka kehittyi Afrikan rannikolla 16. elokuuta ja liikkui Atlantin poikki länteen. Karibianmerellä sen liike kääntyi luoteeseen. Se voimistui trooppiseksi myrskyksi elokuun 30. päivän aamuna, ja jo saman vuorokauden kuluessa se saavutti hurrikaanin voiman. Se liikkui Meksikonlahden poikki ja oli rantautuessaan  Meksikoon luokassa 4. Anita kulki Jukatanin niemimaan poikki ja jatkoi elämäänsä Tyynenmeren puolella ennen kuin se laantui Kalifornianlahdelle.
Anitan liikerata ennustettiin hyvin, ja Meksikossa evakuoitiin 35 000 ihmistä sen tieltä. Yhdysvalloissa Teksasin ja Louisianan osavaltioissa evakuoitiin 65 000 henkeä, joiden joukossa seitsemän tuhatta jotka haettiin pois Meksikonlahden öljylautoilta. Meksikolaisten sanomalehtien mukaan kymmenen ihmistä sai surmansa tulvissa ja mutavyöryissä.
Holborn

| Holborn |
| --- | --- |
 Lincoln’s Inn Fields Holbornin sydämessä on Lontoon suurin julkinen aukio.
Kaupunki:  Lontoo
Muodollinen kreivikunta:  Suur-Lontoo
Lontoon kaupunkipiiri:  Camden
Koordinaatit:  51°31′12″N, 0°06′50″W
Lähialueet:  Bloomsbury, Clerkenwell, Lontoon City, Covent Garden
 fiHolborn 
Holborn [ˈhəʊbə(r)n] on alue Lontoon Camdenin kaupunkipiirissä, West Endin ja Cityn välissä ja Clerkenwellistä etelään. Se muodosti oman metropolihallintopiirinsä vuoteen 1965 asti, jolloin se yhdistyi St Pancrasin ja Hampsteadin kanssa Camdenin kaupunkipiiriksi. Alueen nimi tulee keskienglannin sanoista hol (’rotko’) ja bourne (’puro’), ja se viittaa ilmeisesti Fleetjokeen, joka virtaa nykyään Fleet Streetin alapuolisessa tunnelissa.
Kaupunkikuva

Alueen pääkatu tunnetaan nimellä ’Holborn’ Holborn Viaductin ja Holborn Barsin välillä ja nimellä ’High Holborn’ Holborn Barsin ja Drury Lanen välillä. Katu kivettiin jo vuonna 1417 kuningas Henrik V:n käskystä, mutta vielä kuningatar Elisabetin aikakaudella (1558–1603) sen varrella oli enimmäkseen puutarhoja.
Holborn Barsin kohdalla oli tullipuomi, jonka luona perittiin Cityyn saapuvilta vaunuilta yhden tai kahden pennin suuruinen tullimaksu. Lontoon Towerista ja Newgaten vankilasta kuljetettiin Holbornia pitkin kuolemaantuomittuja hirtettäviksi Tyburnin kylään, lähelle nykyistä Marble Archia, aina vuoteen 1783 asti – kaikkiaan yli 650 vuoden ajan.
Historiallisesti Holborn oli tärkeä, sillä siellä sijaitsi Inns of Courtin lakimiesseurojen tiloja, köyhäinsairaala sekä ranskalaisen Clunyn luostarin munkinkammioita. Kaupunginosassa toimii edelleen kaksi Inns of Courtin neljästä lakimiesseurasta, Gray’s Inn ja Lincoln’s Inn. Aikaisemmin siellä pitivät majaa myös kaksi Inns of Chanceryn valmistelevien lakimiesten seuraa, Staple Inn ja Barnard’s Inn. Staple Inn sijaitsi Holbornin etelälaidalla, vuonna 1585 rakennetussa tudortyylisessä rakennuksessa, jossa koulutettiin lakimiehiä ja tullattiin villaa.
High Holbornista etelään ja Kingswaystä itään sijaitseva Lincoln’s Inn Fields on Lontoon suurimpia (5 ha) ja vanhimpia julkisia aukioita. Sen alkuperäisen asemakaavan laati arkkitehti Inigo Jones 1618, mutta aukio rakennettiin nykyiseen muotoonsa vasta 1700-luvun alussa. Sen ympäristö oli yläluokan suosimaa asuinaluetta. Aukiolla on ristinmuotoinen puistoalue, jossa kasvaa muun muassa alabamantrumpettipuita ja suuria plataaneja. Sitä ympäröi yhä useita historiallisesti merkittäviä rakennuksia, kuten Sir John Soane’s Museum pohjoisessa, Lincoln’s Inn idässä ja Royal College of Surgeons (1835–36) etelässä.
Kuningatar Viktoria vihki marraskuussa 1869 käyttöön Holborn Viaductin, joka ylitti Holborn Valleyn ja yhdisti laakson vastakkaisilla puolilla sijaitsevat Holborn Hillin ja Cityn paremmin toisiinsa. Viaduktin eteläpuolelle avattiin vuonna 1874 Holborn Viaductin rautatieasema Lontoon paikallisjunien käyttöön. Rautatieasema suljettiin 1990 ja sen alapuolelle rakennettiin maanalainen Thameslinkin asema, josta pääsee junalla Lutonin ja Gatwickin lentoasemille.
Holbornissa sijaitsee Anglia Ruskin Universityn Lontoon kampus.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Holborn Wikimedia Commonsissa
Tudortyylinen Staple Inn High Holbornilla.
Holbornin metroaseman kautta kulkevat Lontoon metron Central- ja Piccadilly-linjat.
Henriod et Cie

| Henriod et Cie |
| --- | --- |
Perustettu:  1898
Perustaja:  Charles-Edouard Henriod
Lakkautettu:  1908
Kotipaikka:   Ranska, Neuilly-sur-Seine
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Henriod et Cie. oli ranskalainen, vuosina 1898–1908 toiminut ajoneuvovalmistaja.