stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Anna palaa 4

| Anna palaa 4> Bring it on: In It to Win It |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Steve Rash
Käsikirjoittaja:  Alyson Fouser
Tuottaja:  David Roessell
Säveltäjä:  Tony DIMito
Kuvaaja:  Levie Isaacks
Leikkaaja:  Tony Lombardo
Pääosat:   Ashley Benson  Cassie Scerbo  Michael Copon  Jennifer Tisdale 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Universal Studios
Levittäjä:  Universal Studios Home Entertainment Netflix
Kesto:  90 min.
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  5 miljoonaa
Edeltäjä:  Anna palaa 3
Seuraaja:  Anna palaa 5
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Anna palaa 4 (Bring it on: In It to Win It) on vuonna 2007 julkaistu cheerleadereistä kertova elokuva. Elokuvan pääosissa ovat Ashley Benson, Cassie Scerbo, Michael Copon ja Jennifer Tisdale. Elokuvan on ohjannut Steve Rash, käsikirjoittanut Alyson Fouser ja julkaissut Universal Pictures. Elokuva julkaistiin suoraan DVD:lle.
Anna palaa 4 on osa Anna palaa -sarjaa, johon kuuluvat elokuvat Anna palaa (2000), Anna palaa 2 (2004) , Anna palaa 3 (2006) ja Anna palaa 5 (2009). Anna palaa 4 ei liity juonensa suhteen elokuvasarjan edellisiin osiin.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Ashley Benson  | … |  Carson   |
|  Cassie Scerbo  | … |  Brooke   |
|  Jennifer Tisdale  | … |  Chelsea   |
|  Michael Copon  | … |  Penn   |
|  Anniese Taylor Dendy  | … |  Aeysha   |
|  Kierstin Koppel  | … |  Sarah   |
|  Noel Areizaga  | … |  Ruben   |
|  Adam Vernier  | … |  Vance Voorhees   |
|  Lisa Glaze  | … |  Pepper Driscoll   |
|  Ashley Tisdale  | … |  Herself/Singer(Voice)   |
Laulut

| # | Kappale | Artisti |
| --- | --- | --- |
| 1. | ”He Said She Said” | Ashley Tisdale |
| 2. | ”Spin The World” | Transcenders featuring Tracey Amos |
| 3. | ”It's On” | Superchick |
| 4. | ”Stand Up for Rock n' Roll” | Airbourne |
| 5. | ”Sangria” | I.Q. |
| 6. | ”Ride” | Diana Page |
| 7. | ”Red Hot” | Maslin Vice |
| 8. | ”Conga” | Gloria Estefan |
| 9. | ”Swaggeriffic” | Verbz |
| 10. | ”Get Me Bodied (Extended Mix)” | Beyoncé |
| 11. | ”Ay Chico (Lengua Afuera)” | Pitbull |
| 12. | ”Never Stop” | Hilary Duff |
| 13. | ”Red Sky Misery Song” | Radial Bliss |
| 14. | ”Butterball” | Lauren Mayhew |
| 15. | ”Don't you Think I'm Hot” | Jennifer Tisdale |
| 16. | ”Boom Da Boom” | Sean Van Der Wilt |
| 17. | ”Be Good To Me” | Ashley Tisdale |
| 18. | ”Return to Terrordome” | Easy D & O.C. |
| 19. | ”Division / ÷” | Aly & AJ |
| 20. | ”Together like 1,2,3” | Latin Soul Syndicate |
| 21. | ”Shake Your Boomkey” | Noel Cohen |
| 22. | ”Coming For You” | JoJo |
| 23. | ”Find Yourself In You” | Everlife |
| 24. | ”Whatever it takes” | Samantha Ray |
| 25. | ”Get Up (Heelside Mix)” | Superchick |
| 26. | ”Just Us” | Transcenders Meets Aaron B. |
| 27. | ”Like That” | Transcenders Meets Aaron B. |
| 28. | Cheer TV Theme | Tony DiMaio |
| 29. | Hawaiian Tiki Music | Jeremy Sweet and Michael Whittaker |
| 30. | ”Get Grown” | Transcenders |
| 31. | ”I'm That Chick” | Jada (kirjoittanut The Writing Camp) bonus-kappale |
Avant-kortti

Avant-kortti oli suomalainen maksukortti, joka oli tarkoitettu erityisesti pienten ostosten maksamiseen. Avant-kortti oli sirukortti.
Suomen Pankin perustama Toimiraha Oy laski liikkeelle ensimmäiset Avant-kortit 1993, alkuvaiheessa puhelukorteiksi. Myöhemmin kortin käyttöaluetta laajennettiin pysäköintiin. Aluksi Avant-kortit olivat ennakkoon ladattuja. Vuonna 1994 julkistettiin uudelleenladattava Avant-kortti. Vuodesta 1995 Avant-korttia hallinnoi pankkien omistama Automatia Rahakortit Oy.
Avant-kortti uudistettiin vuonna 1996. Tuolloin kortti yhdistettiin osaksi pankkiautomaatti- ja pankkikorttia. Kortille saattoi ladata rahaa pankkiautomaatista. Avant-kortin käyttöaluetta laajennettiin puheluista ja pysäköinnistä myös muihin ostoksiin.
Avant-kortin tyypillisiä käyttöpaikkoja olivat yleisöpuhelinten lisäksi henkilöstöruokalat, bussit, kioskit ja parkkimittarit. Vuonna 2001 maksupisteitä oli noin 6000. Avant-korttirahaominaisuuden sisältäviä maksukortteja oli vuonna 2002 liikkeellä yhteensä 900 000. Kortin käyttö oli kuitenkin vähäistä. Tavallisempaa oli maksaa pienet ostokset pankkikortilla. Käytön vähäisyyteen saattoi vaikuttaa myös se, että rahan lataamisesta kortille perittiin erillinen maksu.
Järjestelmä lopetettiin maaliskuussa 2006. Viime vaiheessa kortti kävi enää joidenkin taloyhtiöiden pesuloissa.
Arator

Arator Oy on 1987 perustettu kustannusyhtiö, joka kustantaa tietokirjallisuutta, kaunokirjallisuutta ja oppikirjoja. Yhtiön toimitusjohtaja on Esko Olavi Paakkola. Arator Oy:n kustantamia kirjoja ovat muun muassa Sven Krohn: Ydinihminen, Erkki Lähde: Päin honkia, Veikko Erkkilä: Vaiettu sota.
Aiheesta muualla

Arator Oy (arkistoitu versio)
Aratit

| Aratit |
| --- | --- |
 Punapääaratti
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Papukaijalinnut Psittaciformes
Heimo::  Papukaijat Psittacidae
Alaheimo::  Psittacinae
Suku::  Aratit Psittacara  Vigors, 1825
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Aratit (Psittacara) on suku papukaijojen heimossa. Aratti-termi itsessään viittaa moneen eri papukaijasukuun. Yhteensä aratti-termin alla olevia lintusukuja on 22. Tämä artikkeli kertoo nimenomaan Psittacara-suvusta, jonka suomenkielinen nimi on yksinkertaisesti aratit.
Psittacara-aratit ovat eteläamerikkalaisia papukaijoja. Ennen Birdlife Suomen nimi- ja suku-uudistusta vuonna 2018 suurinosa lajeista kuului Aratinga-sukuun. Joissain lähteissä sinipääaratti kuuluu edelleen omaan sukuunsa Thectocercus.
Arattien sukuun kuuluvia lajeja

sinipääaratti (Psittacara acuticaudatus, joskus myös Thectocercus acuticaudatus, ent. Aratinga acuticaudata)
viheraratti (Psittacara holochlorus, ent. Aratinga holochlora)
isoviheraratti (Psittacara strenuus ent. Aratinga strenua)
kallioaratti (Psittacara wagleri ent. Aratinga wagleri)
pahta-aratti (Psittacara mitratus ent. Aratinga mitrata)
punapääaratti (Psittacara erythrogenys ent. Aratinga erythrogenys)
costaricanaratti (Psittacara finschi ent. Aratinga finschi)
brasilianaratti (Psittacara leucophthalmus ent. Aratinga leucophthalma, Aratinga leucophthalmus)
kuubanaratti (Psittacara euops ent. Aratinga euops)
hispaniolanaratti ent.  haitinaratti (Psittacara chloropterus ent. Aratinga chloroptera)
Antti Karhula

| Antti Karhula> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 23. maaliskuuta 1976 (ikä 48) Oulu, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Upi
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  180 cm
Paino:  82 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2002–2005
Seurat:  Kärpät (I-div.) UJK (I-div.) Team Kiruna (Ruotsi I) Jukurit (II-div./Mestis) KooKoo (I-div./Mestis) Hokki (Mestis) Ours de Villard-de-Lans (Ranska) Sport (Mestis) Real Torino HC (Italia) 1. EV Weiden (OL) ETC Crimmitschau (2. BL) EHC Freiburg (OL) Kiekko-Laser (S-S) HC KSNK (S-S)
Antti Karhula (s. 23. maaliskuuta 1976 Oulu) on suomalainen jääkiekkovalmentaja ja entinen keskushyökkääjä. Karhula pelasi suurimman osan pelaajaurastaan I-divisioonassa ja Mestiksessä. Hän loi myös kahtena kautena pääsarjauraa Ranskassa ja Italiassa sekä pelasi ulkomailla myös Ruotsin ja Saksan alemmissa sarjoissa. Karhula tunnettiin Mestiksessä ennen kaikkea pelintekijä-tyyppisenä sentterinä.
Pelaajaura > Ensimmäiset miesten pelit Kärpissä

Karhula on Oulun Kärppien kasvatti. Hän voitti seurassa C-nuorten Suomenmestaruuden vuonna 1992 sekä B-nuorten SM-hopeaa vuonna 1993 ja SM-pronssia vuonna 1994. Karhula debytoi miesten peleissä kaudella 1994–1995, jolloin hän pelasi Kärppien A-nuorten lisäksi myös II-divisioonajoukkue Kiimingin Kiekko-Pojissa, jossa Karhula pelasi kymmenen ottelua. Kärppien miesten I-divisioonajoukkueessa Karhula debytoi kaudella 1995–1996, jolloin hän pelasi siellä kaksi runkosarjaottelua. Karhula pelasi suurimman osan kaudestaan kuitenkin seuran A-nuorissa, joiden paras syöttäjä ja toiseksi paras pistemies hän oli tehoilla 8+22=30. Kauden 1996–1997 Karhula pelasi kokonaan Kärppien A-nuorissa ja oli joukkueen paras pistemies ja syöttäjä tehoilla 9+34=43. Hän voitti koko A-nuorten SM-liigan syöttöpörssin ja jakoi pistepörssin neljännen sijan JYPin Mikko Liukkosen kanssa.
Kauden 1997–1998 Karhula aloitti Kärppien I-divisioonajoukkueen vahvuudessa, mutta hän siirtyi kuitenkin alkukaudella Jukka Pietilän kanssa hakemaan peliaikaa samassa sarjassa pelanneista Uudenkaupungin Jää-Kotkista. 21 siellä pelatun ottelun jälkeen Karhula kuitenkin palasi Kärppiin. Hän ehti pelata varsinaisen I-divisioonan tulokaskautensa aikana yhteensä 33 runkosarjaottelua tehopistein 3+12=15. Karhulan peliaika alkoi kuitenkin loppukauden vähenemään uusien hankintojen myötä ja hän siirtyi lopulta siirtotakarajalla loppukaudeksi Ruotsin I-divisioonan Team Kirunaan. Kesällä 1998 Karhula harjoitteli taas Kärppien mukana, mutta hänelle ei lopulta ollut käyttöä päävalmentaja Juhani Tammisen suunnitelmissa. Karhula oli siirtymässä kaudeksi 1998–1999 II-divisioonajoukkue Kotkan Titaaneihin, mutta hänen suunnitelmansa muuttuivat kuitenkin viime hetkellä. Karhula siirtyikin saman sarjan Mikkelin Jukureihin, joita valmensi hänelle Kärpistä tuttu Risto Dufva. Hän oli joukkueen paras syöttäjä ja jakoi sisäisen pistepörssin voiton Lasse Kanervan kanssa tehoilla 4+20=24.
Pelaajaura > Läpimurto Mestikseen

Karhula siirtyi kaudeksi 1999–2000 I-divisioonan nousijajoukkue KooKoon riveihin. Hän jakoi tehoilla 9+31=40 joukkueen sisäisen syöttöpörssin voiton Timo Nurmbergn kanssa ja sisäisen pistepörssin voiton Olle Sildren kanssa. Kaudeksi 2000–2001 Karhula palasi 1+1-vuotisella sopimuksella Jukureihin, jotka olivat nousseet edellisen kauden päätteeksi I-divisioonan tilalle perustettuun Mestikseen. Hän teki Suomen kakkossarjatason yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 12+33=45, joilla Karhula oli Jukureiden paras syöttäjä ja toiseksi paras pistemies Jani Väänäsen jälkeen. Hän sijoittui Mestiksen pistepörssissä seitsemänneksi. Karhula voitti kauden päätteeksi Mestiksen mestaruuden. Hän ei henkilökohtaisista syistä jatkanut Jukureissa enää optiovuottaan, vaan palasi kaudeksi 2001–2002 Mestiksen nousijajoukkue KooKoohon. Karhulan runkosarja jäi loukkaantumisten takia vain 16 ottelun mittaiseksi, mutta hän voitti koko pudotuspelien syöttöpörssin 13 syöttöpisteellään. Karhula voitti kauden päätteeksi Mestis-hopeaa.
Kaudeksi 2002–2003 Karhula siirtyi Mestiksen nousijajoukkue Kajaanin Hokkiin. Hänen sopimuksessaan oli optio ulkomaille siirtymisestä. Karhula oli joukkueen sisäisessä pistepörssissä toisena tehoilla 4+12=16, kunnes hän siirtyi marraskuussa 2002 Janne Sinkkosen houkuttelemana Ranskan pääsarja Élite Liguen Ours de Villard-de-Lansiin. Karhula voitti joukkueen sisäisen syöttöpörssin 12 syöttöpisteellään. Hän voitti kauden aikana myös Ranskan liigacupin.
Kaudeksi 2003–2004 Karhula palasi taas KooKoohon. Hänen odotettiin ottavan kärkisentterin rooli, mutta Karhula teki 13 ottelussa vain tehot 1+1=2 ja hänen sopimuksensa purettiin marraskuussa 2003. Muutamaa päivää myöhemmin Karhula siirtyi jatkamaan Mestis-uraansa Vaasan Sportiin. Hänen otteensa myös Sportissa olivat heikkoja. Viidennessä puolivälieräottelussa entistä seuraansa KooKoota vastaan Karhula teki lopulta kohtalokkaan virheen menetettyään kiekon oman maalinsa edessä entiselle ketjukaverilleen Reino Soijärvelle, joka ratkaisi KooKoolle välieräpaikan jatkoajalla lukemin 2–3.
Pelaajaura > Vuodet Italiassa ja Saksassa

Karhula palasi kaudeksi 2004–2005 Jukureihin, joita valmensi edelleen Risto Dufva. Hän ei kuitenkaan onnistunut joukkueessa odotetunlaisesti ja pelasi vain kaksi runkosarjaottelua, joiden jälkeen Karhula siirtyi loppukaudeksi Italian Serie A:n Real Torino HC:hen. Hän voitti joukkueen sisäisen piste- ja maalipörssin tehoilla 15+12=27. Kaudeksi 2005–2006 Karhula siirtyi osaksi Torinosta tutun Wade Winklerin houkuttelemana Saksan kolmanneksi korkeimmalle sarjatasolle Oberligan 1. EV Weideniin. Hän voitti koko sarjan syöttöpörssin ja sijoittui pistepörssissä toiseksi edellään vain EV Ravensburgin Peter Campbell.
Kesällä 2006 Karhula harjoitteli Jukureiden Mestis-joukkueen mukana. Hän siirtyi kaudeksi 2006–2007 Saksan toiseksi korkeimmalle sarjatasolle 2. Bundesligassa pelaavan ETC Crimmitschaun joukkueeseen. Tammikuun 2007 lopulla Karhula kuitenkin palasi sarjatasoa alemmas Oberligaan ja siirtyi EHC Freiburgin riveihin, kun hänen peliaikansa Crimmitschaussa väheni uusien ulkomaalaishankintojen myötä. Kaudella 2007–2008 Karhula oli Freiburgin kolmanneksi paras pistemies tehoilla 16+38=54.
Elokuussa 2008 Karhula palasi toistaiseksi KooKoon harjoitusvahvuuteen. Hän pelasi joukkueessa yhden harjoitusottelun, jonka jälkeen Karhula palasi kotikaupunkiinsa Ouluun ja siirtyi Suomi-sarjajoukkue Kiekko-Laseriin. Hän ehti pelata siellä vain viisi ottelua, jonka jälkeen Karhula lopetti pelaajauransa saatuaan pestin Pohjois-Kymen liikuntayhdistyksen valmennuspäällikkönä. Hän esiintyi loppukaudella 2008–2009 kuitenkin muutaman ottelun verran Valkealan Kiekon II-divisioonajoukkueessa. Kaudella 2009–2010 Karhula esiintyi HC Kuusankosken Suomi-sarjajoukkueessa.
Valmentajaura

Karhula aloitti valmentajauransa KooKoon C-nuorten I-divisioonajoukkueessa kaudella 2010–2011. Kaudeksi 2011–2012 hänet nimettiin seuran A-nuorten I-divisioonajoukkueen päävalmentajaksi. Karhula toimi tehtävässä kolme kautta. Viimeisimmän kautensa 2013–2014 päätteeksi hän johdatti KooKoon A-nuorten Mestiksessä toiseksi.
Kaudeksi 2014–2015 Karhula nimettiin Suomi-sarjajoukkue Kokkolan Hermeksen päävalmentajaksi. Hän johdatti joukkueen kauden päätteeksi hopeaan. Hermes nostettiin kauden jälkeen Mestikseen. Karhula toimi myös Viron A-maajoukkueen apuvalmentajana maanmiehensä Jussi Tupamäen johtamassa valmennustiimissä vuosien 2015 ja 2016 IB-divisioonan MM-kilpailuissa. Molemmat turnaukset päättyivät viidenteen sijaan.
Ensimmäisellä Mestis-kaudellaan 2015–2016 Karhula luotsasi Hermeksen puolivälieriin. Seuraavalla kaudella 2016–2017 joukkue sijoittui runkosarjassa neljänneksi, mutta hävisi puolivälieräsarjan Espoo Unitedille otteluvoitoin 4–2. Kesken kauden 2017–2018, joulukuussa 2017 Karhulan ilmoitettiin väistyvän Hermeksen päävalmentajan tehtävistä. Joukkue oli Mestiksen runkosarjassa toiseksi viimeisenä.
Assensin kunta

| Assensin kunta |
| --- | --- |
 Kunnan sijainti Tanskan kartalla.
Valtio:   Tanska
Alue:  Etelä-Tanskan alue
Keskustaajama:  Assens
Hallinto:  
 – Pormestari:  Finn Brunse
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  511,5 km²
Väkiluku:  40 920
 – Väestötiheys:  80,0 as./km²
 
 www.assens.dk 
 Tilastotietojen lähteenä Danmarks Statistik. Väkiluvun ajankohta 1.4.2020 ja pinta-alan vuosi 2020. 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kartta kunnan alueella sijaitsevista seurakunnista.
Assens on Etelä-Tanskan alueella Tanskassa sijaitseva kunta. Vuoden 2020 huhtikuussa kunnassa oli 40 920 asukasta, ja sen pinta-ala oli 511,5 neliökilometriä. Kunnan keskustaajama on myös nimeltään Assens.
1. tammikuuta 2007 Tanskan kuntauudistuksen yhteydessä aiempi Assensin kunta liittyi yhteen silloisten Glamsbjergin, Haarbyn, Tommerupin, Vissenbjergin ja Aarupin kuntien kanssa muodostaen nykyisen Assensin kunnan.
Seurakunnat

Seuraavassa on esitetty luettelo kunnan alueella sijaitsevista seurakunnista (tansk. sogn). Luettelon numerot viittaavat oheisen kartan numeroihin.
01: Rørup Sogn
02: Vissenbjerg Sogn
03: Kerte Sogn
04: Årup Sogn
05: Skydebjerg Sogn
06: Orte Sogn
07: Broholm Sogn
08: Bågø Sogn
09: Sandager Sogn
10: Barløse Sogn
11: Ørsted Sogn
12: Verninge Sogn
13: Tommerup Sogn
14: Brylle Sogn
15: Gamtofte Sogn
16: Holevad Sogn
17: Turup Sogn
18: Vedtofte Sogn
19: Søllested Sogn
20: Assens Sogn
21: Kærum Sogn
22: Søby Sogn
23: Flemløse Sogn
24: Køng Sogn
25: Sønderby Sogn
26: Dreslette Sogn
27: Hårby Sogn
28: Jordløse Sogn
29: Helnæs Sogn
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Assensin kunnan kotisivut (tanskaksi)
Air Medal

Air Medal.
Air Medal (suom. Ilmailumitali, lyh. AM) on eräs Yhdysvalloissa myönnettävä sotilasansiomitali. Kunniamaininta perustettiin 11. toukokuuta 1942 ja sen perusti Yhdysvaltain presidentti Franklin D. Roosevelt. Tunnustuspalkinto myönnetään yleensä ansioituneille Yhdysvaltain ilmavoimien lentäjille. Myös muidenkin aselajien edustajat voivat sen saada.
Kunniamerkkiä jaetaan yhdessä luokassa:
mitalin nauha
Käännös suomeksi
Avante!

Avante! (suomennettuna Eteenpäin!) on Portugalin kommunistipuolueen virallinen sanomalehti. Se ilmestyy viikoittain.
Avante! ilmestyi ensimmäistä kertaa 5. helmikuuta 1931. Aluksi se julkaistiin epäsäännöllisin aikavälein, mutta 1940-luvun alussa sanomalehteä alettiin julkaista vähintään kerran kuukaudessa.
Avante! julkaistaan tabloidina.
Aiheesta muualla

Viralliset sivut (portugaliksi)
Aaltoloukku

Aaltoloukku on radio- ja mikroaaltolaitteissa käytettävä komponentti, joka estää tietyn taajuuden aaltojen etenemisen johonkin suuntaan. Se toimii antiresonanssin avulla. Tyypillisiä käyttökohteita ovat mikroaaltouunin ovea kiertävä aaltoloukkuputki, sekä tutka- ja radiolähettimien yhteydessä olevat aaltoloukut, jotka estävät lähetettyjen signaalien heijastumisen takaisin.
Aaltomuoto

Siniaalto, kanttiaalto, kolmioaalto ja sahalaita-aalto.
Aaltomuodolla tarkoitetaan yleisesti minkä tahansa, mutta tyypillisesti ajan tai paikan funktiona vaihtelevan aaltoliikkeen tai signaalin muotoa. Se on käyttökelpoinen termi erityisesti kuvatessa jaksollisia signaaleja. Signaali voi olla esimerkiksi jonkin fysikaalisen suureen eri ajanhetkinä mitattujen arvojen muodostama käyrä.
Fysikaalisessa merkityksessä aaltomuoto voi esittää ainesosasten liikettä tai tiheyden vaihteluita kaasussa, kiinteässä aineessa tai nesteessä tai niiden rajapinnoilla. Erikoistapauksessa se voi olla pinnan heilahtelua, kuten järven aallot veden ja ilman rajapinnassa tai ilmassa eteneviä tiheyden vaihteluita kuten ääni.
Monesti, esimerkiksi sähkömagneettisten aaltojen tapauksessa, aaltomuoto suoranaisesti ei ole silmin havaittavissa tai korvin kuultavissa. Näitä aaltoja voidaan kuitenkin mitata. Perinteisesti niitä on voitu esittää graafisesti oskilloskoopin avulla, ja nykyisin yhä enemmän tietokoneella ja siihen kytketyillä mittalaitteilla.
Matemaattisesti tärkeä aaltomuoto on siniaalto. Muutkin jaksollisina toistuvat aallot voidaan Fourier'n sarjakehitelmien avulla tulkita koostuviksi eritaajuisista siniaalloista.
Arsufin taistelu

Arsufin taistelu oli kolmannella ristiretkellä käyty yhteenotto, jossa Rikhard I Leijonamielen armeija voitti Saladinin joukot.
Vallattuaan Akkon vuonna 1191, Rikhardin ja Saladinin joukot kävivät useita taisteluita, joiden tärkein taivoite oli Jerusalemin herruus. Tietäen tarvitsevansa Jaffan sataman haltuunsa ennen hyökkäystä Jerusalemiin, Rikhard marssitti joukkonsa Akkosta rannikkoa pitkin elokuussa 1191.
Etelään Akkosta

Rikhard järjesti joukkonsa etenemisen ottaen yksityiskohdat huomioon. Ottaen oppia Hattinin taistelun epäonnistumisista, hän tiesi armeijan tärkeimmäksi tarpeeksi vedensaannin ja piti lämpöhalvausta heidän suurimpana uhkanaan. Vaikka hänen joukkonsa joutuivat tiukoille ajan kanssa, Rikhard päätti kuitenkin marssittaa heitä ainoastaan aamuisin ennen päivän kuuminta hetkeä. Rikhard myös piti usein taukoja lähellä vettä. Samalla ristiretkeläisten laivasto purjehti rannikkoa pitkin tarjoten suojaa haavoittuneille ja ruokaa joukoille.
Koska vihollinen uhkasi alati, Rikhard piti joukkonsa tiiviissä muodostelmassa kahdessatoista ratsailla olevassa rykmentissä, joista jokaisessa oli sata ritaria. Näitä suojaamaan asetettiin jalkaväki, joka marssi maanpuoleisella alueella laivojen vartioidessa merta. Ristiretkeläiset joutuivat alinomaa Saladinin jousiampujien ja öisin ilmestyneiden lintuhämähäkkien piinaamiksi, mutta Rikhardin johtajuus piti huolen siitä, että järjestys ja kuri säilyi vaikeimpinakin hetkinä.
Taistelu Arsufin porteilla

Ristiretkeläisarmeijan lähestyessä Arsufia oli Saladin lopulta pakoitettu yrittämään ratkaisua, ja määräsi jatkuvan kahakoinnin sijasta nyt täyden hyökkäyksen Rikhardin armeijaa vastaan. Täällä Saladinin armeija saattoi pysytellä piilossa kukkulaisen metsän siimeksessä mahdollisimman pitkään. Ristiretkeläisille jäi meren ja Saladinin armeijan väliin liikkumatilaa vain reilut neljä kilometriä. Saraseeniratsuväki hyökkäsi ristiretkeläisarmeijan kimppuun painopisteenä marssiryhmityksen perä. On arveltu, että Saladin toivoi taisteluryhmityksessä etenevän armeijan venyvän pois tarkoitetusta muodosta etujoukkojen jatkaessa matkaansa samalla, kun loppupää joutuu taisteluun vihollisen kanssa. Marssirivistön loppupäätä taistelupäivänä varmistaneet johanniittaritarit kärsivät pahoin vihollisen nuolikuuroista, mutta eivät tästä huolimatta aluksi antautuneet taisteluun. Lopulta heidän tilanteensa kävi kuitenkin sietämättömäksi ja ritarit ryhtyivät suoraan taisteluun ahdistajansa kanssa. Samaan aikaan marssivan armeijan keskuudessa tehdyt valmistelut pantiin toimeen kuuden trumpetin merkinannolla. Marssirivistön mantereen puolta suojannut jalkaväki astui sivuun ritarien uloshyökkäyksen tieltä, joka yllätti Saladinin armeijan täysin. Saraseenit kääntyivät epäonnistuneeseen pakoyritykseen. Voitokkaan taistelun päätteeksi Rikhardin suunnitelmaan kuului vielä se, ettei seurannutta takaa-ajoa jatketa vaarallisen kauas marssirivistöstä, vaan taistelun ratkettua armeija järjestäytyy uudelleen takaisin rannikolle kuormaston suojaksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Arsufin taistelu Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Battle of Arsuf
Käännös suomeksi
Assi Raine

Assi Raine (oik. Aune Astrid Lahtinen, o.s. Rönnberg, 23. joulukuuta 1920 Helsinki – 25. elokuuta 1982 München, Saksa) oli suomalainen elokuvanäyttelijä ja kampaaja-maskeeraaja.
Raine oli ohjaaja Yrjö Nortan ”elokuvalöytö”. Hän toimi klaffina ja teki pieniä sivurooleja filmeissä vuosina 1940–1952, mutta myös pari merkittävämpää osaa elokuvissa Erehtyneet sydämet (1944) ja Matkalla seikkailuun (1945). Parhaiten hänet ehkä muistetaan toisesta naispääosasta vuoden 1953 elokuvassa Mustasukkaisuus. Raine toimi 1950-luvulta alkaen myös Fennada-Filmin kampaaja-maskeeraajana, kunnes muutti 1960-luvulla Saksaan.
Elokuvat > Näyttelijänä

SF-paraati (1940)
Varjoja Kannaksella (1943)
Hiipivä vaara (1944)
Erehtyneet sydämet (1944)
Matkalla seikkailuun (1945)
Sisulla ja sydämellä (1947)
Vain kaksi tuntia (1949)
Keittiökavaljeerit (1949)
Ylijäämänainen (1951)
Mustasukkaisuus (1953)
2 hauskaa vekkulia (1953)
Elokuvat > Kampaajana/maskeeraajana

Silmät hämärässä (1952)
Rikollinen nainen (1952)
Miljonäärimonni (1953)
Alaston malli karkuteillä (1953)
Taape tähtenä (1962)
Sissit (1963)
Hopeaa rajan takaa (1963)
Arundelin linna

Ilmakuva Arundelin linnasta
Arundelin linna on keskiaikainen linna Arundelissa, Länsi-Sussexissa. Linnan rakennutti keskiajalla Roger de Montgomery. Linna vaurioitui Englannin sisällissodassa 1600-luvulla, ja sen korjautti 1800-luvulla Norfolkin herttua Charles Howard. Arundelin linna on luokiteltu Grade I -luokan suojelukohteeksi.
Linna on ollut Arundelin jaarlien koti jo yli 900 vuoden ajan. Arundelin jaarlin arvon sai ensimmäisenä normanni Roger de Montgomery vuonna 1067. Arvo on sittemmin siirtynyt d’Albineille, sitten Fitzalaneille ja viimein Howardin suvulle, jotka ovat Norfolkin herttuoita.
Linna vaurioitui pahoin Englannin sisällissodan aikana. Linnaa korjattiin sen jälkeen useaan otteeseen, mutta se sai nykyisen ulkoasunsa, kun Norfolkin 15. herttua palkkasi arkkitehti Charles Bucklerin johtamaan laajoja restaurointitöitä. Restaurointi tehtiin vuosina 1875–1900.
Linnassa on huomattava taidekokoelma, johon kuuluu muun muassa Canaletton teoksia. Linnassa on myös asehuone, jossa on aseita ja suojavarusteita eri aikakausilta. Linnan kirjastoon kuuluu 10 000 arvokasta kirjaa. Linnaa ympäröivät upeat puutarhat.