stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tariku Bekele
Kaudet 2004–2005

Vuonna 2004 Bekele sijoittui Itä-Afrikan maastojuoksumestaruuskisoissa Addis Abebassa seitsemänneksi nuorten matkalla, joka oli myös karsinta Brysselin MM-kisoihin, ja jäi näin jälleen kisajoukkueen ulkopuolelle. Saman vuoden toukokuussa hän debytoi aikuisten sarjassa maansa mestaruuskilpailuissa ja sijoittui Abebe Bikila -stadionilla juostussa 5 000 metrin kilpailussa neljänneksi voiton mentyä veljelleen Kenenisa Bekelelle stadionennätyksellä. Hyvät esitykset takasivat paikan nuorten MM-kisoihin Italiaan, missä hän sijoittui matkalla pronssille ajalla 13.30,86 Chogen ja maanmiehensä Worku Badon takana. MM-kisojen jälkeen hän juoksi Euroopassa GP-kisoissa neljä 5 000 metrin kilpailua, Zürichissä Kultaisen liigan kisassa ajan 13.11,97 ja myös ensimmäisen voittonsa ulkomailla Roveretossa ajalla 13.15,86. Vuoden loppupuolella Tariku liittyi veljensä valmentajan Tolosa Kotun ryhmään. Syksyllä hän juoksi maastokisoja Euroopassa ja voitti marraskuussa Portugalissa käydyssä kilpailussa kenialaisen maratonin maailmanennätysmiehen Paul Tergatin ja viikkoa myöhemmin Espanjassa hävisi niukasti Gebre-egziabher Gebremariamille. Seuraavan vuoden tammikuussa Elgoibarissa hän voitti edellisten MM-kisojen pronssimitalistin Maeregu Zewden ja hävisi San Sebastianissa sekunnilla ukrainalaiselle Euroopan mestarille Serhi Lebidille.
San Sebastianin kisassa hän loukkasi hieman jalkaansa, mikä haittasi talviharjoittelua. Etiopiassa Tariku oli monien mielestä jo liian hyvä nuorten kilpailuihin, mutta tästä huolimatta hän osallistui maastojuoksun MM-kisojen karsintoihin nuorten sarjassa. Karsinnoissa hän sijoittui kuudenneksi ja itse St.Sebastianin/St. Galmierin MM-kisoissa hän kärsi loukkaantumisesta ja oli parhaana etiopialaisena kuudes viiden ensimmäisen sijan mentyä Chogen johtamalle kenialaisryhmälle. Radalla Hengelossa Bekele juoksi Hengelossa Chogen ja Moses Mosopin takana kolmanneksi 5 000 metrillä ajalla 13.14,15. Heinäkuussa hän juoksi Pariisin Kultaisen liigan kisassa ja alitti ensimmäistä kertaa urallaan 13 minuutin ajan (12.59,03). Lausannessa hän oli 3 000 metrillä toinen ajalla 7.38,18. Helsingin MM-kisoissa hän sijoittui 5 000 metrillä seitsemänneksi. Vielä samana syksynä Brysselin Kultaisen liigan kisassa hän antoi veljelleen vauhtia 10 000 metrin ME-juoksussa (26.17,53) vetäen puolimatkaan ajalla 13.09,19. IAAF:n yleisurheilufinaalissa hän oli 3 000 metrillä viides ajalla 7.40,30, ja myöhemmin samassa kuussa juoksi oman ennätyksensä 7.36,63. Marraskuussa hän juoksi toisen osuuden Etiopian Chiba Ekiden -joukkueessa. Talven mittaan hän kilpaili myös menestyksekkäästi maastokisoissa Etelä-Euroopassa voittaen muun muassa ugandalaisen 10 000 metrin nuorten maailmanmestarin Boniface Kipropin.
Kausi 2006

Edellisvuonna hallikaudella Tariku oli toiminut veljelleen jäniksenä, mutta vuonna 2006 keskittyi omiin suorituksiinsa. Kahden mailin kilpailussa Bostonissa ensimmäisessä hallikisassaan hän juoksi kovatasoisessa kilpailussa, johon osallistuivat muun muassa Gebremarian, Abebe Dinkessa ja Sileshi Sihine, Craig Mottram ja Alistair Cragg, hän johti kilpailua pitkään sijoittuen lopulta neljänneksi Mottramin, Sileshin ja Craggin takana. Seuraavassa kisassaan Birminghamissa hän sijoittui toiseksi juoksussa, jossa veljensä teki uuden maailmanennätyksen 8.05,12 ajalla 8.13,32. Moskovan MM-hallikisoissa hän oli 3 000 metrillä kuudes ajalla 7.47,11. Maastojuoksun MM-kisoissa Fukuokassa hän juoksi nuorten kisassa kolmanneksi kenialaisten Mangata Kimai Ndiwan ja Leonard Patrick Komonin takana ja saavutti joukkuehopeaa. Toukokuussa Bekele juoksi Ostravassa uuden 3 000 metrin ennätyksensä 7.36,44. Kesän mittaan hän kilpaili GP-kisoissa, juoksi Rooman Kultaisen liigan kisassa uuden Etiopian nuorten ennätyksen 5 000 metrillä (12.53,8) ja elokuussa nuorten MM-kisoissa Pekingissä voitti 5 000 metrillä kultamitalin ajalla 13.31,34. Kauden lopussa hän voitti IAAF:n yleisurheilufinaalissa 3 000 metrin kilpailun ja sijoittui 5 000 metrillä neljänneksi.
Kaudet 2007–2012

Osakan MM-kilpailuissa 2007 Bekele sijoittui 5 000 metrillä viidenneksi. Ensimmäisen arvokisavoittonsa hän saavutti sisäratojen MM-kilpailuissa 2008 Valenciassa 3 000 metrin matkalla. Samana vuonna hän oli Pekingin olympialaisissa 5 000 metrin kuudes, kuten myös IAAF:n yleisurheilufinaalissa. Dohan sisäratojen MM-kilpailuissa 2010 hän oli 3 000 metrin neljäs.
Lontoon olympialaisissa 2012 Bekele voitti 10 000 metrillä pronssia ajalla 27.31,43.
Henkilökohtaiset ennätykset > Ulkoradat

1 500 metrin juoksu: 3.37,26 (2008)
3 000 metrin juoksu: 7.28,70 (2010)
Kahden mailin juoksu: 8.04,83 (2007)
5 000 metrin juoksu: 12.52,45 (2008)
10 000 metrin juoksu: 27.03,24 (2012)
Henkilökohtaiset ennätykset > Sisäradat

3 000 metrin juoksu: 7.31,09 (2008)
Kahden mailin juoksu: 8.08,27 (2012)
Albertus Seba

Albertus Seba esittelemässä kokoelmansa liskoa. Muotokuva vuodelta 1731.
Albert Seba (12. toukokuuta 1665 Etzel, Friedeburgin lähellä Itä-Friisiassa – 2. toukokuuta 1736 Amsterdam) oli saksalais-hollantilainen apteekkari, eläintieteilijä ja keräilijä.
Albert Seban vanhemmat olivat talonpoika Johann Wilken Seba ja Grete Albers. Hän muutti nuorukaisena oppipojaksi Amsterdamiin, ja sai apteekkarin oikeudet 1697. Vuonna 1698 Seba avioitui apteekkarikollegansa tyttären Anna Loopesin kanssa. Vuonna 1700 hän avasi apteekin Amsterdamin sataman tuntumaan. Hän pyysi kaukomaille purjehtivien laivojen miehistöä ja lääkäreitä toimittamaan itselleen eksoottisten maiden kasveja ja eläimiä, joita hän voisi käyttää rohtojen valmistuksessa. Hän ryhtyi keräämään käärmeitä, lintuja, hyönteisiä, liskoja ja kotiloita. Vuodesta 1711 alkaen hän toimitti rohtoja Venäjän hoviin Pietariin. Tässä vaiheessa hänen kokoelmansa oli jo kuuluisa, ja tsaari Pietari Suuri osti sen vuonna 1716. Seba aloitti uuden kokoelman keräämisen, ja siitä tuli entistäkin hienompi.
Seba julkaisi kokoelmansa kasveista, eläimistä ja kummajaisista luetteloita, Locupletissimi rerum naturalium thesauri accurata descriptio – Naaukeurige beschryving van het schatryke kabinet der voornaamste seldzaamheden der natuur, vuodesta 1734 lähtien. Kaikkiaan luetteloita julkaistiin neljä, joista kaksi postuumisti 1759 ja 1765. Luetteloiden näytteet olivat kauniisti maalattuja, mutta tekstiä oli niukasti. Lajien tunnistaminen oli usein vaikeaa, ja myöhemmät tutkijat ovat suhtautuneet luetteloihin kriittisesti, kuten Coenraad Jacob Temminck vuonna 1820, jonka mielestä Seba oli ”keräilijä vailla makua ja havaintokykyä, pikemminkin epätarkka muotoilija”.
Käärmetaulu Seban luettelosta.
Seepia, Seban luettelon kuvitusta.
Seepia (väri)

Seepia on samannimisen mustekalan (Sepia officinalis) mustenesteestä valmistettu tummanruskea väriaine tai sitä vastaava synteettinen väriaine.
Seepiaa on luultavasti käytetty väriaineena jo antiikin aikoina. Keskiaikaisissa käsikirjoituksissa käytettiin usein seepiamustetta, ja 1600-luvulta alkaen seepiaa käytettiin karttojen painamiseen.
Maalaustaiteessa seepia tuli suosituksi 1700-luvulla, etenkin akvarelleissa, laveerauksissa ja maisemamaalauksessa.
Seepiaksi on sanottu myös varhaisissa valokuvissa ja elokuvissa käytettyä sävytyshuuhtelua, vaikka sen kemiallinen koostumus on eri kuin seepiavärillä.
Myös nykyisissä digikameroissa ja kuvankäsittelyohjelmissa on valmiina seepiatoiminto, jolla kuville saadaan vanhahtava ja nostalginen sävy.
Reinhold Seeberg

Reinhold Seeberg. Kuva 1870- tai 1880-luvulta.
Reinhold Seeberg (1859–1935) oli saksalainen teologi. Hän toimi vuodesta 1885 systemaattisen teologian professorina Tartossa, vuodesta 1889 professorina Erlangenissa ja vuodesta 1898 saman oppituolin haltijana Berliinissä.
Seeberg luonnehti itseään modernin positiivisen teologian edustajaksi. Hän halusi liittyä saksalaisen idealismin ja erityisesti Martti Lutherin teologisiin perusajatuksiin sekä välittää historiallisesti ja älyllisesti vastuullisesti kristillistä sanomaa nykyajan ihmisille. Seebergin tieteellisesti merkittävin teos on Dogmihistorian oppikirja (Lehrbuch der Dogmengeschichte I-IV/1+2, 1895–1920, uusi painos 1959). Seeberg toimi yhden 1900-luvun merkittävimmän teologin, Dietrich Bonhoefferin (1906–1945), opettajana ja toimi myös tämän väitöskirjan ohjaajana.
Reinhold Seeberg oli kirkkohistorioitsija Erich Seebergin (1888–1945) isä.
Eric Dane

| Eric Dane |
| --- | --- |
 Eric Dane San Diegon Comic-Conissa 2017.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Eric William Dane
Syntynyt: 9. marraskuuta 1972 (ikä 52) San Francisco, Kalifornia, Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Rebecca Gayheart (2004–)
Näyttelijä
Merkittävät roolit:  Mark Sloan (Greyn anatomia)
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Eric William Dane (s. 9. marraskuuta 1972 San Francisco, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten roolistaan tohtori Mark Sloanina sairaalamaailmaan sijoittuvassa draamasarjassa Greyn anatomia.
Biografia > Ura

Esiinnyttyään San Mateo High Schoolin näytelmässä Kaikki minun poikani Dane päätti keskittyä näyttelijän uraansa. Hän muutti Los Angelesiin, jossa hän näytteli pienissä rooleissa muun muassa televisiosarjoissa Saved by the Bell, The Wonder Years, Roseanne ja Pulmuset. Vuonna 2000 Dane allekirjoitti sopimuksen rooliin draamasarjassa Gideon's Crossing, jonka jälkeen hän sai roolin tv-sarjassa Siskoni on noita.
Danen ensimmäinen päärooli oli elokuvassa The Basket (1999). Hän esiintyi myös elokuvissa Zoe, Duncan, Jack & Jane, Sol Goode, Feast, Open Water 2 ja X-Men: Viimeinen kohtaaminen.
Vuonna 2005 Dane vieraili ABC:n draamasarjassa Greyn anatomia tri Mark Sloanina. Koska katsojien reaktio hahmoon oli positiivinen, Danen hahmosta tuli yksi sarjan kolmannen kauden päähenkilöistä.
Joulukuussa 2006 Dane näytteli tv-elokuvassa Wedding Wars homomiehen veljeä, joka kannattaa homoavioliittoja.
Biografia > Yksityiselämä

Dane syntyi San Franciscossa, Kaliforniassa. Hänellä on aškenasijuutalaisia, suomalaisia, englantilaisia ja saksalaisia sukujuuria. Hänen isoisoäitinsä oli suomalaistaustainen. Dane kasvatettiin äitinsä tavoin juutalaiseksi ja hän kävi Sequoia High Schoolia (Redwood City, Kalifornia) vuosina 1987–1990 ja San Mateo High Schoolia (Kalifornia) vuonna 1991.
Vuonna 2001 hän seurusteli hetkellisesti Lara Flynn Boylen kanssa. Dane meni naimisiin näyttelijä Rebecca Gayheartin kanssa 29. lokakuuta 2004. Vuonna 2010 heille syntyi tytär. Dane ja Balthazar Getty ovat hyviä ystäviä.
Filmografia

| Vuosi | Nimi | Rooli | Huomioita |
| --- | --- | --- | --- |
| 1991 | Saved by the Bell | Tad Pogue | Jakso "The Game" |
| 1993 | The Wonder Years | Brett | Jakso "Nose" |
| 1995 | Serving in Silence: The Margarethe Cammermeyer Story | Matt | TV-elokuva |
| 1995 | Pulmuset | Oliver Cole | Jakso "Radio Free Trumaine" |
| 1996 | Seduced by Madness: The Diane Borchardt Story | Nick | TV-elokuva |
| 1996 | Silk Stalkings | Justin Whalen | Jakso "Private Dancer" |
| 1996 | Roseanne | Bellhop | Jakso "Disney World War II" |
| 1999 | The Basket | Tom Emery | Elokuva |
| 2000 | Zoe, Duncan, Jack & Jane | Alec | Jakso "Kiss of Death" |
| 2001 | Ball & Chain | Jack | TV-elokuva |
| 2001 | Sol Goode | Ylidramaattinen näyttelijä | Elokuva |
| 2001 | Gideon's Crossing | Tri. Wyatt Cooper | TV-sarja  - 1. tuotantokausi, jaksot 5, 10, 11 ja 16 |
| 2002 | The American Embassy | Rob Goodwin | TV-sarja |
| 2003-2004 | Siskoni on noita | Jason Dean | TV-sarja  - 5. tuotantokausi, jaksot 16, 17, 19 ja 21 - 6. tuotantokausi, jaksot 2, 4, 6, 9 ja 13 |
| 2004 | Las Vegas | Leo Broder | Jaksot "The Count of Montecito" ja "Have You Ever Seen the Rain?" |
| 2004 | Helter Skelter | Charles "Tex" Watson | TV-elokuva |
| 2005 | Feast | Hero | Elokuva |
| 2005 | Painkiller Jane | Nick | TV-elokuva |
| 2006 | X-Men: Viimeinen kohtaaminen | Jamie Madrox/Multiple Man | Elokuva |
| 2006 | X-Men: The Official Game | Multiple Man | Videopeli (ääni) |
| 2006 | Open Water 2: Adrift | Dan | Elokuva |
| 2006 | Wedding Wars | Ben Grandy | TV-elokuva |
| 2006-2012 | Greyn anatomia | Tri. Mark Sloan | TV-sarja - vierailevahahmo kaudella 2; vakiohahmo kaudesta 3 alkaen |
| 2008 | Marley & Me | Sebastian | Elokuva |
| 2009 | Rakkauden anatomia | Tri. Mark Sloan | Jakso "Ex-Life" |
| 2010 | Ystävänpäivä | Sean Jackson | Elokuva |
| 2010 | Burleski | Marcus Gerber | Elokuva |
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Eric Dane Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Synchronkartei  Deutsche Biographie  Elonet 
Muut:  IdRef
Ferdinand de Saussure

Ferdinand de Saussure.
Ferdinand-Mongin de Saussure (26. marraskuuta 1857 Geneve, Geneven kantoni, Sveitsi – 22. helmikuuta 1913 Vufflens-le-Château, Vaud, Sveitsi) oli sveitsiläinen indoeurooppalaisten kielten tutkija, jonka esittämät ajatukset vaikuttivat suuresti kielen tieteellisen tutkimuksen painopisteen muuttumisessa rakenteellisen kuvauksen suuntaan. Häntä pidetään kielitieteellisen strukturalismin yhtenä perustajana (Vilém Mathesiuksen ja Franz Boasin ohella) ja semiotiikan – tai saussureläisittäin semiologian – suunnannäyttäjänä siirryttäessä 1800-lukua hallinneesta historiallis-vertailevasta kielentutkimuksesta nykyaikaiseen kielitieteeseen.
Nykyään Saussure muistetaan ennen kaikkea postuumisti julkaistusta Yleisen kielitieteen kurssista (ransk. Cours de linguistique générale), jonka hänen nuoremmat kollegansa Charles Bally ja Albert Sechehaye julkaisivat vuonna 1916. Se perustuu Saussuren kolmella pitämällään yleistä kielitiedettä käsittelevällä luentokurssilla esittämiin ajatuksiin. Saussuren kuoleman jälkeen Bally ja Sechehaye keräsivät opiskelijoiden luennoilla tekemät muistiinpanot ja kokosivat teoksen niiden pohjalta. Saussuren elämänaikainen pääteos oli Mémoire sur le système primitif des voyelles dans les langues indo-européennes (1878), jonka hän julkaisi vasta 21-vuotiaana mutta joka takasi hänelle maineen loppuiäkseen.
Elämäkerta > Tausta

Saussure syntyi esikoislapsena perheeseen, jolla oli jo pitkään ollut hyvin huomattava asema geneveläisessä yliopistomaailmassa. Hänen isänsä Henri de Saussure (1829–1905) oli taustaltaan mineralogi mutta teki tieteellisen uransa entomologina. Saussuren äiti Louise (s. de Pourtalès 1837–1906) oli geneveläistä ylhäisaatelia. Perheeseen syntyi kaikkiaan yhdeksän lasta.
Muita kuuluisuuksia sisarusparvessa olivat sinologina ja erityisesti kiinalaisen astrologian asiantuntijana tunnettu Léopold de Saussure (1866–1925) sekä kansainvälisten apukielten kehittäjänä kuuluisaksi tullut matemaatikko René de Saussure (1868–1943). Kuuluisin Saussuren sukulaisista lienee kuitenkin Horace-Bénédict de Saussure (1740–1799), Ferdinandin isoisän isä, poliitikko ja monialainen luonnontieteilijä, jota on usein pidetty muun muassa Alppien tieteellisen tutkimuksen perustajana. Kemisti ja kasvifysiologian tutkija Nicolas-Théodore de Saussure (1767–1845) oli Horace-Bénédicten poika ja siis Ferdinandin isosetä.
Elämäkerta > Nuoruus ja opinnot

Saussure oli jo nuorena kiinnostunut kielistä, mutta perheen perinteiden mukaisesti hän kirjoittautui Geneven yliopistoon luonnontieteiden opiskelijaksi. Jo ensimmäisen vuoden jälkeen, vuonna 1876, hän kuitenkin siirtyi Leipzigiin opiskelemaan kielitiedettä. Juuri samaan aikaan Leipzigin yliopistossa alkoi kehkeytyä vuosisadan loppupuolen tärkein kielitieteellinen koulukunta nuorgrammaatikot (saks. Junggrammatiker eli die Jungrammatische Richtung). Saussurea ei kuitenkaan yleensä pidetä tämän koulukunnan edustajana. Opiskeltuaan Leipzigissa kaksi vuotta hän siirtyi vuodeksi Berliiniin täydentämään sanskritin opintojaan.
Saussure julkaisi joulukuussa 1878 ainoaksi jääneen täysimittaisen tieteellisen monografiansa Mémoire sur le système primitif des voyelles dans les langues indo-européennes (’tutkielma indoeurooppalaisten kielten alkuperäisestä vokaalijärjestelmästä’). Tämä nuoruudentyö oli uraauurtava niin metodologisesti kuin sisällöltäänkin: Saussure postuloi siinä täysin formaalien menetelmien perusteella indoeurooppalaiseen kantakieleen vokaalin, joka ei ollut säilynyt yhdessäkään tuolloin tunnetussa kielessä. 1920-luvulla tulkittujen heetinkielisten piirtokirjoitusten on usein katsottu tukevan Saussuren kirjassaan esittämää hypoteesia. Osittain Saussuren esittämien ajatusten perusteella kehitettiin historiallis-vertailevassa kielitieteessä paljon keskustelua herättänyt laryngaaliteoria.
Väitöskirjansa Saussure kirjoitti sanskritin syntaksista (De l’emploi du génitif absolu en sanscrit, ’Absoluuttisen genetiivin käytöstä sanskritissa’, 1881). Se oli kuitenkin selvästi Mémoirea vaatimattomampi työ. Väiteltyään keväällä 1880 Leipzigissa Saussure teki kenttätyömatkan Liettuaan tutkiakseen heikosti dokumentoituja murteita siellä, missä niitä todella puhuttiin. Liettuan kieli kiinnosti noihin aikoihin kovasti indoeurooppalaisten kielten tutkijoita, sillä sitä pidettiin poikkeuksellisen vanhakantaisena ja siten sen ajateltiin tarjoavan erityisen arvokasta aineistoa indoeurooppalaisen kantakielen rekonstruointia silmällä pitäen.
Elämäkerta > Aika Pariisissa

Samana syksynä Saussure muutti Pariisiin. Hän oli liittynyt jo vuonna 1876 arvovaltaisen Pariisin kielitieteellisen seuran (Société de Linguistique de Paris) jäseneksi. Pariisissa Saussure aluksi täydensi opintojaan kuuluisassa École pratique des hautes études -korkeakoulussa (EPHE), mutta jo seuraavana vuonna, syksyllä 1881, Michel Bréal luopui omasta oppituolistaan Saussuren hyväksi, kun tämä kutsuttiin kouluun opettamaan. Nimityksellä turvattiin myös ranskalaisen kielihistorian tutkimuksen tulevaisuus Bréalin – joka sen Ranskaan oli tuonut – ajauduttua oppositioon kannassaan August Schleicherin ja nuorgrammaatikkojen edustamaa uudempaa tutkimussuuntausta vastaan.
Aluksi Saussuren virka rajattiin gootin ja muinaisyläsaksan opetukseen, mutta jo muutaman vuoden kuluttua kielirajoitus poistettiin ja Saussure laajensi opetuksensa sisältämään myös latinan, klassisen kreikan sekä liettuan kursseja. Kaiken kaikkiaan Saussure toimi opettajana EPHE:ssä yhdeksän vuotta ja menestyi tehtävässään varsin hyvin: hänellä oli huomattavan paljon oppilaita, joiden joukossa oli myös useita seuraavan sukupolven tärkeimpiin kuuluneita ranskalaisia kielitieteilijöitä, kuten Antoine Meillet ja Maurice Grammont.
Paitsi opettajana Saussure toimi Pariisissa myös kielitieteellisen seuran apulaissihteerinä sekä seuran aikakausjulkaisun (Mémoires de la Société de Linguistique de Paris) vastaavana toimittajana. Tänä aikana Saussure myös julkaisi pääosan tieteellisistä artikkeleistaan, joista useimmat tosin ovat varsin lyhyitä etymologisia katsauksia yksittäisiin sanoihin.
Elämäkerta > Paluu Geneveen

Vuonna 1891 Saussure palasi kotikaupunkiinsa Geneveen, jonka yliopistoon hänelle perustettiin henkilökohtainen ylimääräinen professuuri. Opetusalaksi määriteltiin "indoeurooppalaisten kielten historia ja vertailu". Käytännössä hänestä tuli yliopiston sanskritin professori.
Pian paluunsa jälkeen Saussure avioitui Marie Faeschin (1867–1950) kanssa. He saivat kolme poikaa, joista vanhimmasta Jacques de Saussuresta (1892–1969) tuli diplomaatti ja poliitikko, keskimmäisestä Raymond de Saussuresta (1894–1971) tuli huomattava psykoanalyytikko, nuorin André kuoli vain kolmen kuukauden ikäisenä vuonna 1895.
Geneveen paluunsa jälkeen Saussure ei juuri enää julkaissut. Ainoat laajempaa huomiota herättäneet tutkimukset olivat kaksi 1890-luvun puolivälin paikkeilla julkaistua liettuan aksentuaatiota käsittelevää artikkelia. Artikkeleissa muotoillaan säännönmukaisuus, josta on sittemmin käytetty myös nimeä Saussuren laki.
Elämäkerta > Opetus Genevessä

Mutta jos Saussure ei enää julkaissutkaan, niin hän opetti sitäkin enemmän: tärkein opetusala oli sanskrit, jonka kursseja hän opetti joka vuosi kuolemaansa saakka, muita keskeisiä olivat latina, klassinen kreikka, germaaniset kielet sekä nykyranska.
Lisäksi Saussure opetti koko joukon kursseja satunnaisemmista aiheista. Näistä tärkeimmät ovat kuuluisat yleisen kielitieteen kurssit. Vuonna 1906 Geneven yliopiston kielitieteen ja vertailevan filologian professori Joseph Wertheimer (1833–1908) jäi eläkkeelle ja hänen virkansa opetusvelvoitteisiin kuulunut kielitieteen kurssi (Linguistique) määrättiin Saussuren opetettavaksi.
Kaikkiaan Saussure opetti kurssia kolmeen otteeseen, vuosina 1907, 1908–1909 ja 1910–1911. Kaikki kolme kurssia olivat sisällöltään erilaisia ja sikäli kuin Saussure käsitteli samoja aiheita, hänen eri kursseilla esittämänsä näkemykset monesti vaihtelivat.
Kesällä 1912 Saussure sairastui ja joutui anomaan virkavapautta koko seuraavaksi lukuvuodeksi. Syksyn mittaan sairaus vain paheni ja 22. helmikuuta 1913 hän kuoli. Kuolinsyynä oli todennäköisesti valtimokovettumatauti yhdistyneenä influenssaan.
Yleisen kielitieteen kurssi > Kielenkäyttö, kieli ja puhe

Eräs keskeisimpiä erotteluita Saussuren kieliteoriassa tehdään käsitteen kielenkäyttö sisällä. Kielenkäyttö (le langage) on Saussurella tekninen termi, jolla hän tarkoittaa kaikkia mahdollisia kielen ilmenemismuotoja, eli sitä kokonaisuutta, johon usein viitataan arkisemmissa yhteyksissä sanalla kieli. Pohdittaessa kysymystä siitä mitä kielitiede tutkii, tai mikä on sen tutkimuskohde, tullaan Saussuren mukaan nopeasti huomaamaan, ettei kielenkäyttö voi olla vastaus tähän kysymykseen. Se on luonteeltaan yksinkertaisesti liian monimuotoinen ja häilyvä, jotta se voisi toimia tieteellisen tutkimuksen kohteena. Tämän ongelmallisen tilanteen Saussure katsoo voivansa ratkaista esittämällä kielitieteen tutkimuskohteeksi selkeästi määriteltävissä olevan asian, josta hän käyttää termiä kieli (la langue). Kieli on Saussurelle osa kielenkäyttöä, se on ”yhtä aikaa sekä kielikyvyn sosiaalinen tuote että joukko välttämättömiä konventioita, jotka sosiaalinen yhteisö omaksuu, jotta yksilöt voisivat käyttää tuota kykyä”. Saussurelle kieli on siis nimitys sille järjestelmällisyydelle ja säännönmukaisuudelle, joka kieltä käytettäessä ilmenee. Toisin sanoen se on luonteeltaan sosiaalinen konventio.
Mutta jos kielenkäyttö ja kieli eivät tarkoita Saussurelle samaa, niin mikä ne erottaa toisistaan? Saussuren muistiinpanoissa olevan kuuluisan kaavan mukaan kielenkäyttö = kieli + puhe. Puheella (la parole) Saussure tarkoittaa kaikkea sitä, mikä kielenkäytössä on luonteeltaan yksilöllistä ja satunnaista. Puhe on toisin sanoen kielenkäytön se osa, jota kielen järjestelmä eli kieli ei määrää. On kuitenkin syytä huomata, että kielen ja puheen erottelussa on kyse ennen kaikkea käsitteellisestä erottelusta, jonka Saussure tekee taatakseen kielitieteelle legitiimin tutkimuskohteen, joka voidaan määritellä riippumatta kielenkäytön todellisuuteen liittyvästä monimuotoisuudesta. Vaikka voitaisiin ajatella, että kieli näin määriteltynä olisi vain abstraktio kielenkäytöstä, Saussure kuitenkin vakuuttaa että ”kieli on luonteeltaan konkreettinen” ja että jopa kielelliset merkit ovat luonteeltaan konkreettisia koska ne ovat kollektiivisen kokemuksen vahvistamia.
Saussuren teoriassa kieli on merkkien järjestelmä. Tämä ei tarkoita, että kielen voisi ajatella rakentuvan yksittäisistä kielellisistä merkeistä ikään kuin niiden summana, vaan kieli on päinvastoin aina lähtökohtana, koska viime kädessä kielelliset merkit saavat arvonsa pelkästään suhteessa toisiin merkkeihin eli ne voidaan käsittää vain kielen kautta. Tällä tavoin saussurelaiseen käsitys kielestä merkkien järjestelmänä nivoutuu tiiviisti tiettyyn hänen teoriaansa merkistä ja merkin arvosta. Kielellisen merkin arvo-käsitteen kautta käsitys kielestä merkkien järjestelmänä liittyy edelleen kiinteästi esimerkiksi Saussuren tekemään erotteluun synkronisen ja diakronisen näkökulman välillä.