stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Me kaksi vain
Kappaleet

Hienohelma – 2.56 (säv. ja san. Lasse Könönen, sov. Pave Maijanen)
Kun tunteet kuljettaa – 3.23 (säv. ja sov. Olli Ahvenlahti, san. Juha Vainio)
Taakse taivaanrannan – 3.51 (alkup. ”Le ragasse al mare”, säv. Enzo Miceli, san. Gaetano Lorefice – E. Miceli, suom. san. Turkka Mali, sov. P. Maijanen)
Me kaksi vain – 3.52 (alkup. ”We’re All Alone”, säv. ja san. Boz Scaggs, suom. san. T. Mali, sov. P. Maijanen)
Enkelin silmin – 2.59 (säv. ja sov. Matti Puurtinen, san. T. Mali)
Arja Koriseva ja Tapani Kansa: Se on rakkautta oikeaa – 3.03 (alkup. ”Perhaps Love”, säv. ja san. John Denver, suom. san. Raul Reiman, sov. P. Maijanen)
Wanhaan malliin – 3.32 (säv. ja sov. P. Maijanen, san. T. Mali)
Amore – 3.47 (alkup. ”Amore”, säv. Silvio Amato – Franco Fasano – Francesco Morgia, suom. san. T. Mali, sov. P. Maijanen)
Lähde pois – 4.05 (alkup. ”Pardon Me”, säv. Arkady Ukupnik, san. Mikhail Tanich, suom. san. T. Mali, sov. P. Maijanen)
Kuljen lapsuuten päiviin – 3.21 (säv. Timo Kosonen, san. Jouni Hagström, sov. P. Maijanen)
Rakkauden värit – 3.02 (säv. Kaj Westerlund, san. J. Vainio, sov. Jari Puhakka – K. Westerlund)
Kevätvalssi – 4.11 (säv. ja sov. P. Maijanen, san. Hector)
Tekijät > Muusikot

Arja Koriseva – laulu
Olli Ahvenlahti – kosketinsoittimet (”Kun tunteet kuljettaa”)
Kari Litmanen - kosketinsoittimet (kaikki paitsi 2 & 12)
Jari Puhakka - kosketinsoittimet (kaikki paitsi ”Kun tunteet kuljettaa”)
Jaakko Salo – harmonikka (”Kevätvalssi”)
Juha Björninen – kitarat (kaikki paitsi 2 & 11)
Peter Lerche – kitarat (kaikki paitsi 2, 11 & 12), kitarasoolot (4, 9), laúd (”Kevätvalssi”)
Janne Louhivuori ja Jarmo Nikku – kitarat (”Kun tunteet kuljettaa”)
Jari Nieminen – kitarat (”Rakkauden värit”)
Jari Heino - basso (”Kun tunteet kuljettaa”)
Heikki ”Häkä” Virtanen – basso (kaikki paitsi ”Kun tunteet kuljettaa”)
Miri Miettinen – rummut (kaikki paitsi ”Kun tunteet kuljettaa”)
Jari Kettunen – rummut (”Kun tunteet kuljettaa”)
Mongo Aaltonen – lyömäsoittimet (ei: ”Kevätvalssi”)
+
Sonja Lumme, Pave Maijanen ja Martti Metsäketo – taustalaulut (kaikki paitsi 7, 11 & 12)
Anita Pajunen – taustalaulu (7, 11)
Irma Tapio – taustalaulu (”Rakkauden värit”)
Juhani Aaltonen – saksofonit (ei: ”Kevätvalssi”)
Esko Heikkinen – trumpetti (ei: ”Kevätvalssi”)
Mikko-Ville Luolajan-Mikkola – viulusoolot (7, 12)
Tekijät > Tuotanto

Pave Maijanen ja Jaakko Salo – tuotanto (kaikki paitsi 2 & 11)
Timo Lindström – tuotanto (2, 11)
Finnvox-studiot, Helsinki / Juha Laakso – äänitys ja miksaus
Erik Uddström – valokuvat
Birgit Pulkkinen – ulkoasu
Finnvox-studiot / Pauli Saastamoinen – masterointi
Finnvox-studiot / Mika Jussila – kaiverrus
Aiheesta muualla

"Me kaksi vain" Suomen äänitearkiston tietokannassa[vanhentunut linkki]
| n k Arja Koriseva |
| --- | --- |
Studioalbumit:  Tangokuningatar Arja Koriseva & Tangokuningas Risto Nevala  Arja Koriseva  Me kaksi vain  Saa joulu aikaan sen  Kun ilta saapuu kaupunkiin  Naisen tie  Rakastunut nainen  Tango Illusion  Mieli maailmoja juoksee  Yö on hellä  Pieni kultainen avain  Kuuntelitko sydäntäs  Joulu joka päivä  Nauran ja rakastan  Kun aika on  Minä taistelen  Rakkaudesta jouluun  Kirkossa  Joulukirkossa  Majakanvartijat 
Kokoelmat:  Tähdet & tähdet  Parhaat  Suomen parhaat  Hymyhuulet, 20 suosikkia  Enkelin silmin 1990–1995  Valitut palat  Kuningaskobra, 20 suosikkia  Kymmenen ensimmäistä vuotta  Tähtisarja – 30 suosikkia  40 unohtumatonta laulua  Collections  Legendat
Guinean kielet

| Guinean kielet |
| --- | --- |
Virallinen:  ranska
Tunnustetut:  fulani, maninka, susu, kissi, kpelle, loma
Arkikieli:  afrikanranska
Vieraat kielet:  englanti
Viittomakielet:  guinealainen viittomakieli
Näppäimistöasettelu:  AZERTY 
Guinea on monikielinen maa, jossa puhutaan lähes 40 eri kieltä. Siirtomaa-ajan perintönä Guinean virallinen kieli on ranska, mutta sitä käytetään lähes yksinomaan toisena kielenä, ja kuudella alkuperäiskielellä, fulanilla, maninkalla, susulla, kissillä, kpellellä ja lomalla, on kansallisen kielen asema. Maan puhutuin kieli on fulani, jota puhuu noin 35 prosenttia väestöstä; kaksi seuraavaksi suurinta kieltä ovat maninka (25 prosenttia) ja susu (18 prosenttia). Kaikkiaan maassa puhutaan 35 alkuperäiskieltä, joista merkittävä määrä puhujia on 22:lla.
Vain 30–35 prosenttia maan asukkaista on lukutaitoisia. Lukutaidottomuus on yleisempää kaupunkialueilla (80 prosenttia) kuin maaseudulla (42 prosenttia), ja tytöistä ja naisista 75 prosenttia ja yli 12-vuotiaista pojista ja miehistä 54 prosenttia on lukutaidottomia.
Virallinen kieli ranska

Vaikka ranska on maan virallinen kieli, sitä puhuu vain hieman alle 28 prosenttia maan väestöstä. Siitä huolimatta kieli on hallituksen, hallinnon ja tiedotusvälineiden kieli ja myös opetuskieli maan kouluissa.
Kansalliset kielet

Nigeriläis-kongolaisten kielten senegambialaiseen haaraan kuuluvaa fulania puhuu 34,5 prosenttia Guinean väestöstä pääosin Fouta Djallonin alueella. Kieli on maan yleisimmin puhuttu alkuperäiskieli.
Maninkaa puhutaan laajimmin Ylä-Guineassa, ja 25 prosenttia maan asukkaista puhuu sitä; maninkan kielen Kankanin murre on myös manding-kielten väliseksi yleiskieleksi kehitetyn n’kon pohjana.
Mandekieli susun, jota puhuu 17,8 prosenttia maan väestöstä, tärkeintä puhuma-aluetta on rannikon Ala-Guinea; kieli toimii alueella merkittävänä kauppakielenä ja lingua francana ja sen asema on niin vahva, että se on vähitellen syrjäyttänyt useita muita alkuperäiskansojen kieliä.
Guinean ylätasangon kieliä ovat idästä länteen mandelaiset kielet kpelle (3,9 prosenttia väestöstä) ja loma (1,4 prosenttia väestöstä) sekä mel-kieli kissi (4 prosenttia väestöstä). Kissin kaksi murretta, pohjoinen ja eteläinen, ovat molemmat toonikieliä; näistä edellinen on kielen Guineassa puhuttava muoto, ja siinä on lainasanoja mende-kielistä ja malinkesta.
Muut kielet

Guinealaisista 31 prosenttia osaa lukea ja kirjoittaa jotain vierasta kieltä. Viittomakielenä maassa käytetään guinealaista viittomakieltä, joka joko perustuu tai on vähintään saanut voimakkaita vaikutteita amerikkalaisesta viittomakielestä, minkä lisäksi siinä on piirteitä ranskalaisesta viittomakielestä.
Evankelistojen symbolit

Evankelistat ja heidän symbolinsa kirjan kansikuvassa noin vuodelta 820.
Evankelistojen symbolit ovat Uuden testamentin evankeliumien kirjoittajien eli Matteuksen, Markuksen, Luukkaan ja Johanneksen symboleina varhaiskristillisetä ajalta saakka käytettyjä tunnusmerkkejä. Matteuksen symbolina on yleensä ihminen tai enkeli, Markuksen leijona, Luukkaan härkä ja Johanneksen symbolina kotka.
Uudessa testamentissa kerrotaan näystä (Johanneksen ilmestys 4:6-8), joka on tällainen: "Valtaistuimen edessä ja ympärillä oli neljä olentoa, jotka sekä edestä että takaa olivat täynnä välkehtiviä silmiä. Yksi muistutti leijonaa, toinen nuorta härkää, kolmannella oli kuin ihmiskasvot ja neljäs näytti lentävältä kotkalta. Näillä neljällä olennolla oli kullakin kuusi siipeä, jotka olivat molemmilta puolin täynnä välkehtiviä silmiä."
Kirkkoisä Hieronymus (348–420) kirjoitti näin: Evankelista Matteuksen symbolina on siivellinen ihminen, koska hän aloittaa evankeliuminsa kertomalla Kristuksen ihmiseksi tulemisesta. Markukselle kuuluu leijona, sillä hänen evankeliuminsa alussa puhutaan Johannes Kastajasta, "huutavan äänestä erämaassa". Luukkaan tunnus on uhrieläin härkä, koska hän aloittaa kertomalla pappi Sakariaasta. Johanneksen symboli on kotka, sillä hänen evankeliuminsa luonteenomaisimpana piirteenä on hengen kohoaminen korkeimpiin taivaallisin kerroksiin. Jo aikaisemmin kirkkoisä Irenaeus Lyonilainen (noin vuonna 180) viittasi evankeliumien ilosanoman neljänlaiseen vaikutukseen: leijona edustaa voimaa, härkä uhripalvelusta, ihminen Jumalan ihmiseksi tulemista ja kotka kirkon läpäisevää Jumalan Henkeä.
Vanhassa testamentissa kerrotaan profeetta Hesekielin näystä (1:4-10, katso myös 10:14): "Tämän minä näin: Pohjoisesta tuli myrskytuuli ja suuri pilvi, joka liekehti tulta ja levitti loistetta ympärilleen. Tulen keskusta säihkyi kuin sula kulta, ja keskellä hehkua näkyi neljän olennon hahmot... Niillä oli ihmisen muoto, mutta kullakin oli neljät kasvot ja kullakin neljä siipeä... Niiden kasvot olivat kuin ihmisen kasvot, mutta oikealla puolen oli leijonan kasvot ja vasemmalla härän kasvot, ja vielä niillä oli kotkan kasvot, kaikilla neljällä yhtä lailla." Nelihahmoa selittänee muinaisitämainen käsitys maailman tai taivaan neljän kulman neljästä vartijasta tai kannattajasta.
Nelijako toistuu: Vanhan testamentin neljä suurta profeettaa (Jesaja, Jeremia, Hesekiel, Daniel) sekä neljä kirkkoisää (Augustinus, Ambrosius, Hieronymus, Gregorius Suuri). Esikristillisessä perinteessä mainittiin elävien olentojen neljä ominaisuutta: majesteettisuus, voima, ymmärrys ja liikkuvuus. Vielä ovat perushyveet: viisaus, rohkeus, maltillisuus ja oikeudenmukaisuus.
Evankelistojen yhteinen tunnus on kirja. Heitä on verrattu myös paratiisin neljään virtaan (1 Moos. 2:10). Leijonasta (Pyhä Markus) tuli Venetsian kaupungin vaakunaeläin. Pyhä Luukas esitetään toisinaan maalarina, koska hän 500-luvun legendan mukaan maalasi Neitsyt Maria -taideteoksia. Kuuluisin niistä sijaitsee Rooman Santa Maria Maggiore -kirkossa. Luukas on taiteilijoiden suojeluspyhimys.
Euroopan hybridiuhkien torjunnan osaamiskeskus

Logo.
Euroopan hybridiuhkien torjunnan osaamiskeskus (lyh. hybridiosaamiskeskus tai hybridikeskus; engl. European Centre of Excellence for Countering Hybrid Threats) on Helsingissä sijaitseva laitos, jonka tavoite on vahvistaa kokonaisturvallisuusajattelua kansallisesti, Euroopan unionissa ja kansainvälisessä yhteistyössä. Keskeisenä tavoitteena on lisätä tietoisuutta hybridiuhkista ja yhteiskuntien haavoittuvuuksista, joita voidaan hyödyntää hybridioperaatioissa. Keskukseen voivat liittyä Euroopan unionin ja Naton jäsenvaltiot.
Keskus aloitti toimintansa syyskuun alussa 2017, ja sen johtajana toimii Teija Tiilikainen. Hybridiuhkien torjunnan osaamiskeskuksen tutkimusjohtajana toimii Hanna Smith. Tiilikaisen edeltäjänä oli Matti Saarelainen.
Perustaminen

Keskuksen perustamisasiakirjan allekirjoittivat 11. huhtikuuta 2017 Helsingissä Suomi, Ruotsi, Iso-Britannia, Latvia, Liettua, Puola, Ranska, Saksa ja Yhdysvallat. Paikalla olivat myös EU:n ulkosuhdehallinnon ja Naton edustajat. Espanja, Norja ja Viro liittyivät keskukseen heinäkuussa 2017.
Perustamisasiakirja on luonteeltaan yhteisymmärryspöytäkirja, eikä sitä oikeudellisesti sitomattomana tuotu eduskunnan hyväksyttäväksi. Keskus on asemaltaan julkinen oikeushenkilö, mutta ei ole osa Suomen valtiota, eikä se käytä Suomessa julkista valtaa, eikä sillä ole julkisia hallintotehtäviä. Suomen osallistumismaksu tulee valtion budjetista.
Naton apulaispääsihteeri Arndt Freytag von Loringhoven totesi avajaistilaisuudessa puheessaan, että Venäjä on keskuksen pääkohteita, joita se seuraa, ja valtioneuvoston entisen viestintäjohtajan Markku Mantilan mukaan Venäjä on keskuksen perustamisen syy.
Venäjän ulkoministeri Sergei Lavrov on sanonut Venäjän olevan kiinnostunut yhteistyöstä keskuksen kanssa. Lavrovin mukaan hänen ja Suomen ulkoministerin Timo Soinin välisessä keskustellussa Soini olisi suhtautunut myönteisesti yhteistyöhön Venäjän kanssa. Lavrovin mukaan Venäjä voisi olla kiinnostunut, jos se virallisesti kutsuttaisiin. Ulkoministeri Soini kuitenkin sanoi, että asian otti esille Lavrov, eikä Soini kommentoinut asiaa vastapuolelle enempää. Venäjän ulkoministerin puheet asiasta osoittautuivat näin Venäjän yksipuolisiksi, värikkäiksi lausumiksi, joka voidaan nähdä osana maan informaatiovaikuttamisen yrityksiä.
Tausta

EU:n ulkoasiainneuvosto antoi toukokuussa 2015 EU:n korkealle edustajalle tehtävän valmistella ehdotuksia hybridiuhkiin vastaamiseksi. Myös Eurooppa-neuvosto vaati kesäkuussa 2015 toimia hybridiuhkiin vastaamiseksi. Raporttien jälkeen ulkoasiainneuvosto julkaisi 19. huhtikuuta 2016 päätelmänsä, joissa jäsenvaltioita kehotettiin harkitsemaan osaamiskeskuksen perustamista.
Eurooppa-neuvoston puheenjohtaja, komission puheenjohtaja ja Naton pääsihteeri julistivat 8. heinäkuuta 2016 Varsovan huippukokouksessa tarpeen torjua hybridiuhkia, ja myöhemmin EU:n ja Naton julistuksessa kehotettiin järjestöjen jäseniä osallistumaan keskuksen toimintaan. EU-ministerivaliokunta linjasi 27. tammikuuta 2016, että Suomi selvittää mahdollisen keskuksen perustamista.
Lainsäädännöllinen asema

Suomen hallitus antoi 24. toukokuuta 2017 esityksen eduskunnalle laiksi Euroopan hybridiuhkien torjunnan osaamiskeskuksesta.
Laki tuli voimaan 1. heinäkuuta 2017.
Hybridiosaamiskeskuksesta säädetyn lain mukaan sillä on Suomessa lainkäytöllinen koskemattomuus, ellei se ole yksittäistapauksessa nimenomaisesti siitä luopunut. Vaikka keskus luopuisi koskemattomuudesta, se ei tarkoita suostumusta tuomion täytäntöönpanotoimiin, vaan tuomio on pantavissa täytäntöön vain, jos siihen on suostuttu erikseen.
Myös keskuksen johtokunnan jäsenillä, johtajalla ja keskuksen henkilöstöllä on Suomessa lainkäytöllinen koskemattomuus tehtävänsä perusteella antamiensa lausuntojen ja tekemiensä toimenpiteiden osalta.
Hybridiosaamiskeskuksen tilat ja omaisuus ovat niiden sijaintipaikasta ja haltijasta riippumatta vapautetut pakkotoimista Suomessa. Virkamiehellä tai muulla Suomessa julkista valtaa käyttävällä henkilöllä on pääsy keskuksen toimitiloihin virkatehtäviensä suorittamiseksi ainoastaan johtajan tai hänen nimeämänsä henkilön nimenomaisella suostumuksella.
Kaikki hybridiosaamiskeskuksen kokoama tieto on loukkaamatonta. Mitään keskukselle tai sen henkilöstölle osoitettuja viestejä ei saa tarkastaa ennakkoon tai valvoa.
Keskus on vapautettu kaikista välittömistä veroista Suomessa.
Häirintäkohu

Keskuksen entinen johtaja Matti Saarelainen joutui STT:n tietojen mukaan eroamaan tehtävästään vuonna 2019 henkilökuntaan kohdistuneiden lukuisten häirintätapausten takia.
Aiheesta muualla

Viralliset sivut (englanniksi)
Valkoisten pako

Valkoisten pako (engl. white flight), Suomessa myös kantaväestön pako on ilmiö, jossa kantaväestö tai valkoinen väestö muuttaa pois asuinalueilta, joissa maahanmuuttajien tai tiettyjen etnisten vähemmistöjen määrä on ylittänyt tietyn kipukynnyksen eli niin sanotun keikahduspisteen.
Yhdysvalloissa

Yhdysvalloissa valkoisten pako (engl. white flight) tarkoittaa toisen maailmansodan jälkeistä muuttoliikettä, jossa valkoiset amerikkalaiset alkoivat muuttaa kaupunkien keskustoista esikaupunkeihin, kun aiemmin kokonaan valkoisiin kaupunginosiin alkoi muuttaa mustia ja värillisiä. Mustia muutti vuosien 1915–1970 aikana miljoonittain etelävaltioista pohjoisen suuriin kaupunkeihin, kuten Chicagoon, New Yorkiin, Detroitiin ja Minneapolisiin. Rotuerottelun vuosikymmeninä mustat ja valkoiset yhteisöt ja koulut olivat olleet erillisiä, mutta kun kansalaisoikeusliikkeen vaikutuksesta kouluja alettiin integroida monirotuisiksi, valkoiset perheet alkoivat muuttaa pois. 2000-luvulla valkoisten pakoa on havaittu myös joissain esikaupungeissa, joista valkoiset ovat alkaneet muuttaa pois mustien alkaessa muuttaa sinne.
Ilmiölle on esitetty useita syitä, niin rodullisiin ennakkoluuloihin ja rotujännitteisiin liittyviä kuin taloudellisiakin. Useat poismuuttajat ovat kertoneet muuttonsa syyksi sen, että he haluavat asua mukavassa naapurustossa ja haluavat lastensa pääsevän parhaisiin kouluihin. Jotkut pelkäävät rikollisuuden lisääntyvän rodullisen monimuotoisuuden lisääntyessä. Jotkut myyvät kiinteistönsä pelätessään sen menettävän arvonsa, kun rotuvähemmistöjä alkaa muuttaa alueelle.
Suomessa

Suomessa kantaväestön pakoa esiintyy ainakin Espoon Suvelassa, Vantaan Länsimäessä ja Helsingin Kallahdessa. Eristyneisiin lähiöihin jäävät myös huono-osaiset kantasuomalaiset. Suomessa kantaväestön poismuuttoa alkaa tapahtua yhä nopeammin alueilta, joissa maahanmuuttajien määrä ylittää 20 prosenttia väestöstä. Tällaisia alueita on pääkaupunkiseudulla jo kolmisenkymmentä.
Ilmiötä pidetään ongelmallisena, koska sen katsotaan lisäävän eriarvoisuutta ja tuovan kustannuksia. Kaupunkimaantieteen tutkija Venla Berneliuksen mukaan tilannetta voitaisiin parantaa lisärahoituksella. Esimerkiksi Helsingissä käänteiseen syrjintään käytettiin vuonna 2010 noin 1,7 miljoonaa euroa. Summaa pyrittiin lisäämään vuodelle 2011, mutta heikon taloustilanteen johdosta summan korottamiseen ei ryhdytty.
Nigerin kielet

| Nigerin kielet |
| --- | --- |
Virallinen:  ranska
Tunnustetut:  arabia, buduma, fulani, gourmanché, hausa, kanuri, songhai, tamasheq, tassawaq, tebu
Arkikieli:  afrikanranska
Vieraat kielet:  englanti
Viittomakielet:  nigeriläinen viittomakieli
Näppäimistöasettelu:  AZERTY 
Niger on laaja länsiafrikkalainen maa, jossa puhutaan ainakin 20 eri alkuperäiskieltä ja viittä ei-alkuperäiskieltä. Nigerin virallinen kieli on siirtomaa-ajalta periytyvä ranska, minkä lisäksi maan kymmenen tunnustettua kansallista kieltä ovat 31. joulukuuta 2001 säädetyn lain mukaan arabia, buduma, fulani, gourmanché, hausa, kanuri, songhai, tamasheq, tassawaq ja tebu. Maan asukkaista vain 35 prosenttia on lukutaitoisia.
Virallinen kieli ranska

Niger on yksi Afrikan 24 ranskankielisestä maasta, ja ranska on yksi maan tärkeimmistä kielistä ja virallisen viestinnän ja koulutuksen kieli. Tästä huolimatta vain 13 prosenttia maan asukkaista puhuu kieltä.
Kansalliset kielet

Afroaasialaisten kielten länsitšadilaiseen haaraan kuuluva hausa on yksi Nigerin kymmenestä kansalliskielestä ja maan puhutuin äidinkieli; suuren puhujamäärän vuoksi hausaa käytetään lingua francana suuressa osassa Länsi-Afrikkaa. Kielen Nigerissä käytettäviä murteita ovat muun muassa kurhwayanci, daragaram, aderawa, arawci ja arewa.
Berberikieli tamasheqillä on Nigerissä noin 900 000 äidinkielistä puhujaa, jos lähisukuiset tuaregikielet lasketaan mukaan. Kielen alle luokiteltavia pienempiä kieliä ovat muun muassa kahteen murteeseen jakautuva, Agadezin alueella sijaitsevassa Aïr-vuoristossa puhuttava air tamajeq sekä tawellemmet.
Kanuria, joka kuuluu nilosaharalaisten kielten länsisaharalaiseen ryhmään, puhutaan etenkin Tšadjärven alueella. Kielellä on 4,2 miljoonaa äidinkielistä puhujaa ja myös sitä käytetään lingua francana; perinteisesti kanuria on kirjoitettu arabialaisilla kirjaimilla, mutta kieli on siirtynyt viime aikoina latinalaisiin.
Nilosaharalaisiin kieliin luokiteltava songhai ei ole oikeastaan yhtenäinen kieli, vaan useamman lähisukuisen kielen ryhmä, joista tärkein on djerma. Pääosa djerman 2,4 miljoonasta puhujasta asuu Nigerin lounaisosissa; muita songhaikieliä ovat gadal ja tasawaq.
Nigerin muita kansallisia kieliä ovat arabia, buduma, fulani, gourmanché ja tebu.
Muut kielet

Nigerin 16 000 kuuroa käyttävät kielenään nigeriläistä viittomakieltä.
Vanajavesi

| Vanajavesi |
| --- | --- |
 Vanajavesi ja Hämeen linna ilmakuvassa.
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Kanta-Hämeen maakunta
Kunnat:  Kanta-Häme & Pirkanmaa
Koordinaatit:  61°10′00″N, 24°15′00″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Vanajaveden alaosan alue‎ (35.22)
Järvinumero:  35.231.1.001 
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  79,4 m
Rantaviiva:  457 km
Pinta-ala:  119 km²
Tilavuus:  0,952 km³
Keskisyvyys:  8 m
Suurin syvyys:  25 m
Valuma-alue:  8 641 km2 
Keskivirtaama:  73 m³/s (MQ)
 fiVanajavesi 
Vanajavesi on Kokemäenjoen vesistöön kuuluva Vanajaveden reitin keskusjärvi Kanta-Hämeessä ja Pirkanmaalla. Sen pääosan muodostaa 20 kilometriä pitkä ja 15 kilometriä leveä Vanajanselkä Hattulan, Hämeenlinnan ja Valkeakosken alueilla. Ennen kuntaliitoksia järvi sijaitsi osittain vastaavasti myös Tyrvännön, Kalvolan ja Sääksmäen alueilla. Siitä etelään työntyy pitkä ja paikoitellen melkein jokimaisen kapea lahti, joka ulottuu Hämeenlinnan läpi Janakkalan rajalle saakka, jossa siihen laskee Hiidenjoki. Kapeimmillaan tämä Vanajaveden kapeikko on Mierolanvirrassa, jossa se on noin 50 metriä leveä. Vanajavesi laskee Kuokkalankosken kautta Pyhäjärveen Lempäälässä noin 20 kilometriä Tampereelta etelään. Vanajavedestä Pyhäjärveen johtaa myös Lempäälän kanava.
Vanajavesi sijaitsee Hämeenlinnan (Hämeenlinna, Kalvola) Valkeakosken ja Akaan (Toijala, Viiala) kaupunkien sekä Janakkalan, Hattulan ja Lempäälän kuntien alueella.
Historia > Järven kuroutuminen Itämerestä

Noin 10 000 vuotta sitten Vanajavesi oli Ancylusjärven lahti. Maankohoamisen johdosta Vanajavedestä tuli itsenäinen järvi noin 8 500 vuotta sitten. Vanajaveden korkeus ja laajuus on vaihdellut sekä ihmisestä että luonnosta johtuvista tekijöistä. Maankohoaminen lasku-uoman alueella luoteessa on nopeampaa kuin järven kaakkoisosan alueilla. Tämän vuoksi vesi nousi nopeammin Janakkalan–Hattulan alueen rantamailla. Alueen vedenpinta on noin kymmenen metriä korkeammalla kuin järven itsenäistymisen jälkeisinä aikoina. Siksi järven pohjasta löytyy satoja vuosia vanhojen puiden kantoja, tosin paksujen lieju- ja turvekerrosten alta.
Historia > Järvenlasku

Suomessa on aikoinaan perustettu 1 500 järvenlaskuyhtiötä ja järviä on laskettu yli 2 000. Järvet ovat olleet yleensä pieniä, mutta laskettu on myös muutama suurikin järvi, kuten tämä Vanajavesikin. Tulvavahinkojen vähentämiseksi Vanajaveden luoteisosassa Lempäälässä sijaitsevaa Kuokkalankoskea perattiin jo 1700-luvulla. 1800-luvulla perkaustöitä jatkettiin useaan otteeseen. Perkausten seurauksena järven pinta laski kaksi metriä. Pinnankorkeutta alettiin säännöstellä 1950-luvun lopussa, ja nykyisellään vedenpinnan keskikorkeus on 79,4 metriä merenpinnan yläpuolella vaihteluvälin ollessa 79,9–78,6 metriä. Järvipinta-ala on nykyään lähes 120 km². Saaria on noin 90, suurin niistä on itärannalla sijaitseva Retulansaari. Vanajaveden keskisyvyys on noin 8 metriä ja syvin kohta 24 metriä.
Historia > Aiempia asutuskeskittymiä

Vanajanveden varrella, erityisesti sen kapeikon, kohdalla sijaitsivat Hämeen merkittävimmät rakennukset, Hämeen linna, Hattulan Pyhän Ristin kirkko sekä tärkeimmät kartanot, muun muassa Lepaan kartano, Vesunnin kartano, Merven kartano, Lusin kartano, Ylikartano, Ahlbackan kartano, Ellilän kartano, Metsänkylän kartano, Kirstulan kartano, Katajiston kartano (Aulanko), Lahdentaan kartano ja Suontaan kartano.
Muita historiallisia asuinpaikkoja on muun muassa Hiidenvuolteen kapeikko Pyhäjärveen johtavan reitin vareella.
Kasvillisuus

Kasvillisuus on rehevää Vanajaveden ranta-alueilla. Vallitseva kasvilaji matalikoissa on isosorsimo. Se on vieraslaji, jota istutettiin 1900-luvulla Janakkalaan rehukasviksi. Se on levittäytynyt pitkin järveä vallaten aggressiivisesti elintilaa alkuperäiskasveilta, kuten järviruo'olta.
Järveä ovat rehevöittäneet niin kuntien jätevesilaitokset kuin esimerkiksi Valkeakosken paperiteollisuuden kuitupitoinen jätevesi. Jätevesien puhdistusprosessien parantumisesta huolimatta järvi on edelleen rehevöitynyt. Tämä näkyy sellaisten lajien kuin karvalehtien, kilpukoiden, kiehkuraärviöiden ja limaskojen runsautena. Veden tilan paranemista todistaa kuitenkin järvisätkimen yleistyminen.
Tervaleppää esiintyy runsaslukuisesti, soisia rantoja lukuun ottamatta. Lepän ohella eräin paikoin rannoilla kasvaa myös kynäjalavaa. Tämän uhanalaisen puulajin kasvuolosuhteita vaikeuttaa Vanajaveden säännöstely. Säännöstelyä enemmän lajien runsauteen vaikuttaa rantalaiduntamisen loppuminen. Karjan tallaamien maiden kadotessa on moni laji, kuten jokileinikki, keltakurjenmiekka ja vesinenätti, hävinnyt.
Eläimistö > Linnusto

Eri lokkilajit ovat Vanajaveden pääosan Vanajanselän yleisimpiä lintuja. Lokeista yleisimmät ovat nauru- ja kalalokit. Selkälokkikantaa rokottavat mahdollisesti kilpailevat harmaalokit. Niin selkälokki- kuin kuikkakantaa pienentävät muun muassa vesien säännöstely sekä veneily, jotka häiritsevät lajien pesintää. Muita merkittävästi vähentyneitä kantoja ovat muun muassa kottarainen ja kuovi.
Järvellä vierailee ja jopa pesii moni merilintu. Pesiviä lajeja ovat muun muassa merilokki ja kyhmyjoutsen, kun taas merimetsoja ja räyskiä on säännöllisesti havaittu Vanajavedellä. Muuttolinnuista muun muassa allit, mustalinnut ja punajalkaviklot poikkeavat järvellä keväisin ja syksyisin.