stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Veikko Virmajoki

Veikko Virmajoki eli Arvo Kalliola
Veikko Virmajoki (oik. Arvo Kalliola) (18. helmikuuta 1894 Artjärvi - 27. helmikuuta 1956 Helsinki) oli suomalainen sanoittaja ja kirjailija, joka teki tekstejä salanimen turvin. Virmajoen levytetty tuotanto alkaa vuodesta 1933, ja sanoituksista tunnetuin on kappale "Tamara tanssii". Vuonna 1934 hän sanoitti Toivo Kärjen toisen julkaistun sävellyksen "Unelma tähtien alla", jonka lauloi Arvi Hänninen  . Vuonna 1936 Kärki-sanoituksia syntyi kolme, esim. "Muratin peittämä akkuna", laulajana Eugen Malmstén , ja vuonna 1942 vielä kuusi, esim. "Vanhan kartanon Mary-Ann", laulajana Eero Väre, sekä "Harmaa siipi", laulajana A.Aimo  .
Einari Kukkonen on luonnehtinut laulutekstejä "väkeväsanaisiksi".
Henry Theel levytti vuonna 1942 Virmajoen sanoittaman Arvo Koskimaan tangon "Syyspihlajan alla", jota esittivät myös monet muut laulajat.
Kalliolan Lihan okaat on Juha Nevalaisen ja Hannu Lemisen elokuvaan Riihalan valtias tekemän käsikirjoituksen pohjana.
Kirjallinen tuotanto

Omalla nimellä:
Yksinkertaisia syntisiä : romaani. Fennia, Helsinki 1945
Lihan okaat : romaani. Fennia, Helsinki 1946
Nimimerkillä Aquarius:
Opi povaamaan : korteistaennustajan opas, toimittanut Aquarius. Kilta, Helsinki 1948
Nimimerkillä Rafael :
Elämää : tunnelmia. Eripainos Viikonloppu-lehdestä. Ilmarinen, Helsinki 1942
Välkettä : tunnelmia. Ilmarinen, Helsinki 1953
Nimimerkillä Veikko Virmajoki:
Rakkauden ristiaalloissa : yksinäytöksinen pila. Työväen näytelmäkirjasto n:o 43. Tampereen työväen sanomalehti, Tampere 1915
Tanhuapään kesävieraat : yksinäytöksinen pila. Työväen näytelmäkirjasto n:o 50. Tampereen työväen sanomalehti, Tampere 1916
Miksi Saara nauroi? : 3-näytöksinen huvinäytelmä. Työväen näytelmäkirjasto n:o 52. Tampereen työväen sanomalehti, Tampere 1918
Suuri velka : 1-osainen näytelmä. suuskauppojen iltamaohjelmistoa 9. Suomen osuuskauppojen keskuskunta, Helsinki 1921
Aiheesta muualla

Veikko Virmajoen sanoitustuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 2 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Taiteenala:  MusicBrainz
Hongkongin lippu

| Hongkongin lippu |
| --- | --- |
   
Käyttö:  Kansallislippu
Suhde:  2:3
Käyttöön:  16.2.1990
Suunnittelija:  Tao Ho
Kuvaus:  Punaisella taustalla keskellä tyylitelty valkoinen viisiterälehtinen Bauhinia blakeanan kukka
Hongkongin ja Kiinan liput
Hongkongin lippu tai muodollisemmin Kiinan kansantasavallan Hongkongin erityishallintoalueen lippu (kiin. 中華人民共和國香港特別行政區區旗) otettiin nykyisessä muodossaan käyttöön 16. helmikuuta 1990, mutta sitä käytettiin virallisesti ensimmäisen kerran 1. heinäkuuta 1997 Hongkongin siirryttyä Yhdistyneen kuningaskunnan alaisuudesta Kiinan kansantasavallan erityishallintoalueeksi. Hongkongin lipun tausta on punainen ja sen keskellä on viisiterälehtinen Bauhinia blakeanan kukka. Lipun viisi tähteä viittaavat Kiinan lippuun ja tarkoittavat Hongkongin oleva aina erottamaton osa Kiinaa.
Aikaisemmat versiot

Hongkongin lippu vuosina 1959–1997
Hongkongin lippu vuosina 1955–1959
Hongkongin lippu vuosina 1876–1955
Hongkongin lippu vuosina 1871–1910
Vuosien 2019–2020 demokratiamielenosoituksissa käytetyt liput

Hongkongissa alkoi luovutuslakiesityksen seurauksena suuria mielenosoituksia, jotka jatkuivat ja laajenivat luovutuslakiehdotukset hylkäämisen jälkeenkin. Protesteissa mielenosoittajat kehittivät itselleen erilaisia symboleita, joista osa oli variaatioita Hongkongin lipusta ja osa uusia vaihtoehtolippuja. Myös Hongkongia vuoteen 1997 asti hallinneen Yhdistyneen kuningaskunnan lippua, Yhdysvaltain lippua ja Hongkongissa vuosina 1959–1997 käytettyä lippua on käytetty mielenosoituksissa.. Brittivallan ajan lipun käyttö on jakanut mielipiteitä, mutta sitä käytetään enemminkin Yhdistyneen kuningaskunnan hallintokaudella vallinneen demokratian kuin hallintokauden itsensä muistona.
Vuosien 2019–2020 demokratiamielenosoituksissa käytetyt liput > Black Bauhinia

Tunnetuin mielenosoituksissa käytetty lippu on niin kutsuttu Black Bauhinia (kiin. 黑洋紫荊旗, suom. musta bauhinia), joka pohjaa tavalliseen Hongkongin lippuun.
Yksinkertaisimmassa Black Bauhiniassa ainoastaan Hongkongin lipun taustaväri on vaihdettu mustaksi, mutta yleensä myös Hongkongin lippuun Kiinan kansantasavallan lipusta johdetut viisi tähteä, jotka symboloivat Hongkongin olevan aina erottamaton osa Kiinaa, on poistettu. Siitä lipusta edelleen muokatussa versiossa kukan oikeanpuolimmaiset terälehdet esitetään kuihtuvina, mikä symboloi yksi maa, kaksi järjestelmää -järjestelmän rapautumista. Lisäksi on olemassa vielä tuosta varioitu versio, jossa terälehdet ovat tahriutuneet vereen.
Yksinkertaisin versio, jossa taustaväri on vaihdettu mustaksi.
Black Bauhinia ilman kommunistista puoluetta symboloivia tähtiä.
Black Bauhinia, jossa kukan terälehdet esitetään kuihtuvina.
Vuosien 2019–2020 demokratiamielenosoituksissa käytetyt liput > Lennon Wall -lippu

Lennon Wall -lippu
Lennon-seinä heinäkuussa 2019
Toinen, huomattavasti vähemmän käytetty, protestilippu on niin kutsuttu Lennon Wall -lippu. Se esittää John Lennon -seinää, joka on liimattu täyteen post-it-lappuja. Hongkongissa värikkäillä post-it-lapuilla päällystetyt Lennon-seinät (kiin.: 連儂牆; Jyutping: lin4 nung4 coeng4) nousivat suosioon ensimmäistä kertaa vuoden 2014 demokratiamielenosoitusten yhteydessä. Lennon-seinien lapuissa on yleensä laajempaa demokratiaa vaativia kirjoituksia ja ne ovat eräänlainen kollektiivisen taiteen muoto.
Lennon Wall -lipun kehitti kiinalaissyntyinen australialainen taiteilija Badiucao, joka sai apua työhönsä Denise Holta. Badiucao julkaisi lipun 9. syyskuuta 2019. Lipun kehittänyt Badiucao kertoo, että hän valitsi lippuun satunnaisesti 96 eriväristä post-it-lappua. Numero 96 kuvastaa vuotta ennen Hongkongin luovuttamista Kiinalle. Badiucaon selittää: ”Jokaisella lipun värillä on erilainen äänensä. Ja jokainen yksilöllinen ääni ansaitsee paikkansa Hongkongissa.” Hänen mukaansa onnistunut poliittinen liike tarvitsee vallankumouksellisuuden lisäksi toivoa ja hänen lippunsa on värikäs ja miellyttävä vaihtoehto muille käytetyille symboleille. Lisäksi Badiucao kertoo uskovansa, että värikkäällä ja yksinkertaisen kauniilla lipulla voisi saada mielenosoitusliikkeelle enemmän kansainvälistä tukea.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hongkongin lippu Wikimedia Commonsissa
Reisjärven seurakunta

| Reisjärven seurakunta |
| --- | --- |

 tunnus :  sijainti 
 Reisjärven kirkko
Tunnustuskunta:  evankelis-luterilainen
Hiippakunta:  Oulun hiippakunta
Rovastikunta:  Kalajoen rovastikunta
Pääkirkko:  Reisjärven kirkko
Perustettu:  1876
Jäsenmäärä:  2 433 (2021)
– Osuus asukkaista:  90,4 %
Kirkollisvero:  1,75 %
Kirkkoherra:  Sanna-Leena Lavanti
Verkkosivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Reisjärven seurakunta on Reisjärven kunnassa Pohjois-Pohjanmaalla toimiva Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta. Se kuuluu Oulun hiippakuntaan ja Kalajoen rovastikuntaan.
Reisjärven seurakunta perustettiin 1600-luvulla Kalajoen seurakuntaan kuuluneeksi rukoushuonekunnaksi. Vuonna 1826 se muutettiin kappeliseurakunnaksi, ja sellaisena se kuului vuodesta 1838 lähtien Haapajärven seurakuntaan. Itsenäiseksi seurakunnaksi se muutettiin vuonna 1876.
Herätysliikkeet

Reisjärven seurakunta kuuluu muun Kalajokilaakson tavoin herätysliikkeiden maantieteelliseen kohtaamisalueeseen. Reisjärvi kuuluu vanhoillislestadiolaisuuden yhtenäiseen kannatusalueeseen. Reisjärvellä on jossain määrin kannatusta myös herännäisyyden parissa.
Papisto

Muun muassa seuraavat henkilöt ovat toimineet Reisjärven seurakunnan kirkkoherroina:
Papisto > Kirkkoherrat

1876–1881: Karl Adam Ottelin
1881–1897: Josef Fredrik Cajan
1898–1919: Kustaa Adolf Vuorela
1919–1928: Iisakki Eemil Peltonen
1928–1939: Pauli Eevert Kauppinen
1939–1947: V. A. Malkavaara
1949–1954: Juhana Kalervo Koskimies
1955–1959: Pentti Pyy
1959–1966: Erkki Vaaramo
1966–1973: Sakari Jussila
1973–1982: Väinö Heikki Reinilä
1982–1986: Arvo Repo
1986–1989: Vilho Vähäsarja
1990–2014: Jaakko Johannes Rantamäki
2015–2017: Janne Tapani Isomaa
2021– Sanna-Leena Lavanti
Aiheesta muualla

Seurakunnan kotisivut
| n k Kalajoen rovastikunta |
| --- | --- | --- |
| Seurakunnat |  Alavieska  Haapajärvi  Haapavesi  Kalajoki  Kärsämäki  Nivala  Oulainen  Pyhäjoki  Pyhäjärvi  Reisjärvi  Sievi  Ylivieska  |  |
| Entiset seurakunnat |  Himanka  Merijärvi  Rautio  |  |
Oulun hiippakunta
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)
Ravintola Matala

Ravintola Matala kesällä 2008
Ravintola Matala oli oululainen ruokaravintola, joka sijaitsi Kauppatorin laidalla Rantakadun ja Kauppurienkadun kulmassa Jurveliuksen talossa. Ravintola avattiin vuonna 2004 ja se luettiin ravintola-alan ammattilaisten tekemissä arvioissa Oulun parhaaksi ja Suomessakin lähes kymmenen parhaan joukkoon kuuluvaksi ruokaravintolaksi.
Matala valittiin Suomen parhaimpien ravintoloiden joukkoon useampana vuonna. Ravintola-alan ammattilaisten vuosittain valitsemalla "Suomen 50 parasta ravintolaa" -listalla Matala sijoittui vuonna 2008 neljänneksitoista ja vuonna 2007 kahdeksanneksi, jolloin se oli paras ravintola Helsingin ulkopuolella. Ravintola muutti profiiliaan "fine dining" -tyyppisestä illallisravintolasta krouviksi syyskuussa 2011 ja se muutti sittemmin myös nimensä ravintola Toripolliisiksi.
Ilkka Järvi-Laturin tositapahtumiin perustuva elokuva Kotia päin on kuvattu pääosin Matalassa, ja se kertoo paikalla olleen keskiolutravintolan omistajasta ja hänen pojastaan.
Kirjallisuutta

Pasi Kovalainen: Vihreä talo meren rannalla.  Oulu:  Pohjoinen, 2000.  ISBN 951-749-346-0
Mukormykoosi

Mukormykoosi silmässä
Mukormykoosi eli tsygomykoosi on opportunistinen infektio, jonka on aiheuttanut Mucorales-lahkoon kuuluva sieni. Yleisin taudin aiheuttaja on suku nimeltä Rhizopus, mutta sen takana voi olla myös esimerkiksi Rhizomucor, Cunninghamella, Apophysomyces, Saksenaea, Absidia, Mucor, Syncephalastrum, Cokeromyces tai Mortierella.
Mukormykoosia tavataan pääasiassa immuunijärjestelmältään heikentyneillä henkilöillä. Taudin kulku on usein nopeaa, ja sen kuolleisuus on korkea, jopa 50–85 %. Riskiä tartunnan saamiseen kohottaa syöpä, aliravitsemus sekä diabetes ja siitä mahdollisesti seurannut hiilihydraattiaineenvaihdunnan häiriö.
Mukormykoosi tunnetaan myös nimellä musta sieni. Taudin luokka ICD-10-tautiluokituksessa on B46.
Oireet

Taudin ilmenemismuodot ja fyysiset oireet ovat riippuvaisia infektion kohteena olevasta alueesta. Kraniofasiaalinen eli rinoserebraalinen mukormykoosi alkaa nenän sivuonteloista ja leviää sieltä silmäkuoppaan, kasvoihin ja aivoihin. Sen oireita ovat toispuoleinen päänsärky, kipu kasvoissa, kuume sekä nenän tukkoisuus. Myöhemmässä vaiheessa ilmenee myös tajunnan heikkenemistä, kaksoiskuvien näkemistä tai näön katoamista.
Keuhkojen mukormykoosilla ei ole ominaisia ulkoisia ilmentymiä, vaan sen oireita ovat kuume, hengenahdistus ja yskä.
Erityisesti palovammapotilailla esiintyvä ihon mukormykoosi ilmenee selluliittina, tartunnan saaneen ihoalueen kuolioina sekä tummina rupikudoksina. Muita oireita voivat olla kuume, turvotus ja värimuutokset.
Mahalaukkuun ja suoleen liittyvässä mukormykoosissa ei keuhkojen mukormykoosin tapaan ole ominaisia fyysisiä ilmentymismuotoja. Se voi kuitenkin aiheuttaa alavatsan kipua, pahoinvointia ja oksentamista sekä joissain tapauksissa veriulostetta.
Hoito

Taudin hoitona käytetään ensisijaisesti amfoterisiini B:tä. Mikäli amfoterisiini B -hoito ei sovellu potilaalle, voidaan käyttää isavukonatsolia.
Erkki Melakoski

Yleisradion musiikkitoimittajia vuonna 1964. Oikealta Erkki Melakoski, Oki Pikkarainen, Jarmo Korhonen, Sten Ducander, Raimo Henriksson ja Ylermi Kosonen.
Erkki Olavi Melakoski (5. tammikuuta 1926 Turku – 6. huhtikuuta 1997 Helsinki) oli suomalainen säveltäjä, muusikko ja toimituspäällikkö. Melakosken sävellyksistä todennäköisesti tunnetuin on ”Balladi Olavinlinnasta”.
Melakoski vaikutti laajasti suomalaisessa viihdemusiikissa. Hän soitti tanssiyhtyeessä jo kouluaikoinaan ja liittyi Olli Hämeen orkesteriin vuonna 1948, kun pianisti Valto Laitinen jätti yhtyeen. Hän soitti yhtyeessä 1950-luvun puoleenväliin asti. Vuosina 1959–1963 hän soitti omaa nimeään kantaneessa Erkki Melakosken orkesterissa. Melakoski työskenteli kevyen musiikin parissa Yleisradiossa toimittajana 1953–1961, apulaisosastopäällikkönä 1961–1972 ja musiikkituotannon toimipäällikkönä vuodesta 1972. Melakoski vastasi uransa aikana Yleisradion laajan kantanauha-arkiston luomisesta. Hän toimitti muun muassa Sävelradiota ja sovitti kappaleita Kuukauden suositut -sarjaan, jossa hän toimi kapellimestarina.
Melakoski kuoli äkilliseen sairauskohtaukseen huhtikuussa 1997.
Hänet on haudattu Hietaniemen uurnalehtoon (kortteli 14).
Aiheesta muualla

Melakoski, Erkki hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo
Tony Asumaa

Tony Asumaa (s. 15. syyskuuta 1968 Vaasa) on entinen suomalainen jalkapalloerotuomari, ja vuodesta 2015 lähtien hän on ollut Ahvenanmaan maakunnan hallituksen ministeri vastuualueinaan opetus- ja kulttuuriasiat. Hän kuuluu Ahvenanmaan liberaaleihin. Vuosina 2012–2014 Asumaa oli Ahvenanmaan jalkapalloliiton puheenjohtaja.
Asumaa aloitti erotuomariuransa vuonna 1985. Veikkausliigassa hän tuomitsi vuosina 1999–2012 ja oli kansainvälisenä erotuomarina vuodesta 2003 lähtien. Asumaa tuomitsi urallaan yhteensä 193 Veikkausliigan ottelua. Kansainvälisiä otteluita hänelle kertyi 69, joista A-maaotteluita oli kymmenen. Vuoden erotuomariksi Asumaa valittiin Suomessa neljä kertaa, vuosina 2007, 2008, 2010 ja 2011.
A-maaottelut

| Päivämäärä | Paikkakunta | Ottelu | Tulos |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 17.11.2004 | Ta’ Qali | Malta – Unkari | 0–2 | MM-karsinta |
| 2.9.2006 | Minsk | Valko-Venäjä – Albania | 2–2 | EM-karsinta |
| 2.6.2007 | Nürnberg | Saksa – San Marino | 6–0 | EM-karsinta |
| 17.11.2007 | Praha | Tšekki – Slovakia | 3–1 | EM-karsinta |
| 6.2.2008 | Málaga | Espanja – Ranska | 1–0 | Ystävyysottelu |
| 10.9.2008 | Albacete | Espanja – Armenia | 4–0 | MM-karsinta |
| 5.9.2009 | Sofia | Bulgaria – Montenegro | 4–1 | MM-karsinta |
| 7.9.2010 | Ta’ Qali | Malta – Latvia | 0–2 | EM-karsinta |
| 11.10.2010 | Poznań | Puola – Kamerun | 0–3 | Ystävyysottelu |
| 12.10.2012 | Tirana | Albania – Islanti | 1–2 | MM-karsinta |
Piikkikalat

| Piikkikalat |
| --- | --- |
 Kolmipiikki (Gasterosteus aculeatus)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Kehittyneet luukalat Neopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Alalahko::  Piikkikalat Gasterosteoidei
Heimot
 Putkikuonot Aulorhynchidae  Hietakalat Hypoptychidae  Piikkikalat Gasterosteidae 
Katso myös
   Piikkikalat Wikispeciesissä   Piikkikalat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Piikkikalat (Gasterosteoidei) on ahvenkalojen alalahko. Se jaetaan kolmeen heimoon.
Piikkikaloja elää niin makeassa vedessä (noin 20 lajia) kuin murtovedessä (noin 40 lajia) ja merivedessä. Useimmat lajit elävät trooppisilla merillä, mutta kolmipiikkiä tavataan jopa Grönlannin etelärannikolla.
Kaikki piikkikalat ovat petoja. Merikalat syövät lähinnä pieniä äyriäisiä, makean veden lajit muun muassa hyttysentoukkia. Jotkut pienikokoiset merilajit toimivat myös isompien kalojen puhdistajina ja syövät niiden iholoisia.
Aiemmin piikkikalat muodostivat oman lahkonsa Gasterosteiformes. Tuolloin joissakin lähteissä putkisuukalat kuten merihevoset sisällytettiin tämän lahkon alalahkoon Syngnathoidei ja muut tässä luetellut heimot alalahkoon Gasterosteoidei.
Lajeja

Kolmipiikki Gasterosteus aculeatus
Nelipiikki Apeltes quadracus
Viisipiikki Culaea inconstans
Kymmenpiikki Pungitius pungitius
Vaskikala Spinachia spinachia
Rinnakkaislääke

Rinnakkaislääke eli geneerinen lääke tai rinnakkaisvalmiste on lääke, joka on kehitetty ja tuotu markkinoille alkuperäislääkkeen patenttisuojan rauettua. Suomessa rinnakkaislääkkeistä käytetään joskus virheellisesti termiä kopiolääke. Rinnakkaislääke on edullisempi kuin alkuperäisvalmiste, mutta vastaa muuten alkuperäisvalmistetta ominaisuuksiltaan: Siinä on sama määrä samaa vaikuttavaa lääkeainetta samassa annosmuodossa kuin alkuperäislääkkeessä. Fimea valvoo kaikkien Suomessa myynnissä olevien lääkkeiden turvallisuutta ja laatua. Lääkevaihdon totuttaa käytännössä apteekki yhdessä asiakkaan kanssa.
Lääkevalmisteiden vastaavuudesta käytetään termiä bioekvivalenssi eli biologinen samanarvoisuus, joka todetaan tarkoin kliinisin testein. Biologinen samanarvoisuus alkuperäisvalmisteen kanssa on rinnakkaislääkkeen myyntiluvan myöntämisen keskeisimpiä ehtoja. Lääkevalmisteet ovat biologisesti samanarvoisia, jos niiden pitoisuudet koehenkilön veressä ovat samalla aikajaksolla niin samanlaiset, ettei odotettavissa ole eroja lääkkeen tehossa tai sen mahdollisesti aiheuttamissa haittavaikutuksissa. Rinnakkaislääke on siis tutkitusti yhtä tehokas ja turvallinen kuin alkuperäisvalmiste. Apuaineissa tai esimerkiksi maussa voi olla eroja. Suomessa lääkäri voi kuitenkin kieltää lääkkeen vaihtamisen rinnakkaislääkkeeseen, jos katsoo siihen olevan esimerkiksi hoidollisia riskejä.
Maailmanlaajuisesti suuria rinnakkaislääkkeiden valmistajia ovat Teva Pharmaceutical Industries, Novartis (Sandoz), Mylan ja Sun Pharmaceutical Industries.
Edullisempien rinnakkaislääkkeiden tulo markkinoille lisää lääkkeiden hintakilpailua, jolloin usein myös alkuperäisvalmisteiden hinnat laskevat.
Euroopan rinnakkaislääketeollisuuden kattojärjestö EGA (European Generic Medicines Association) on arvioinut, että rinnakkaislääkkeet tuovat EU:lle vuosittain 18 miljardin euron säästöt.
Suomessa reseptilääkkeitä alettiin vaihtaa rinnakkaislääkkeisiin 1. huhtikuuta 2003, ellei vaihtoa erikseen kielletty. Tämän seurauksena satojen lääkkeiden hinnat putosivat huomattavasti. Suomessa lääkevaihdon piiriin tulivat myös hengitettävät lääkkeet vuoden 2023 alussa.
Aiheesta muualla

Asiakkaan tulisi pystyä vaihtamaan lääkkeensä apteekissa edullisempaan vaihtoehtoon, mutta todellisuudessa se ei onnistu Yle, 2019
Gustaf Emil af Hällström

Gustaf Emil af Hällström (17. syyskuuta 1860 Helsinki – 30. marraskuuta 1924 Helsinki) oli suomalainen maanviljelysneuvos ja moninkertainen valtiopäivämies.
Af Hällströmin vanhemmat olivat tilanomistaja Gustaf Alfred af Hällström ja Charlotta Sofia Stenius ja puoliso vuodesta 1884 Anna Elisabet Lilius. Af Hällström tuli ylioppilaaksi Helsingissä 1880 ja valmistui filosofian maisteriksi 1886. Hän toimi Viipurin Uutisten toimittajana 1887–1888 ja Savonlinnan Lyseon historian, suomen kielen ja maantiedon väliaikaisena lehtorina 1889–1891. Hän oli sitten tilanomistaja ja maanviljelijä Vihdissä ja Lappeella, maanviljelysneuvoksen arvon hän sai 1907. Af Hällström omisti Olkkalan kartanon Vihdissä. Hän rakensi tiloilleen Vihdissä sahan, vaneeri- ja kalkkitehtaan sekä rakensi Ojakkalan-Olkkalan rautatien.
Af Hällström oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1888, 1894, 1897, 1899, 1900, 1904–1905 ja 1905–1906. Hän oli nuorsuomalainen ja oli aatelissäädyssä ensimmäisiä suomen kielen käyttäjiä Yrjö Sakari Yrjö-Koskisen jälkeen. Hän kuului eräisiin valtion komiteoihin ja oli kunnallislakeja käsittelevän komitean sihteerinä.
Vihdin kunnalliseen elämään af Hällström osallistui toimimalla kuntakokouksen ja kunnallislautakunnan puheenjohtajana, vaivaishoitohallituksen esimiehenä, kirkkoneuvoston jäsenenä ja kansakoulujohtokunnan puheenjohtajana. Hän oli myös Vihdin Säästöpankin isäntien puheenjohtajana ja monet vuodet Vihdin kansanopiston johtokunnan puheenjohtajana.
Af Hällström vältti täpärästi punaisten väkivallan sisällissodan aikana, mutta punaiset murhasivat hänen poikansa Eljas af Hällströmin (1887–1918) perheen kodissa 31. tammikuuta 1918. Hän myi sitten tilansa ja tehdaslaitoksensa sekä muutti Lappeelle, jossa hän aikoi panna pienviljelysmallitalon kuntoon. Tähän hänen voimansa eivät enää riittäneet ja hän asettui silloin vakinaisesti Helsinkiin asumaan.
Onni Touru

Onni Päiviö Touru (22. toukokuuta 1879 Hauho – 6. tammikuuta 1945 Turku) oli suomalainen rakennusmestari. Hän työskenteli Lounais-Suomen maanviljelysseuran rakennusneuvojana vuosina 1912–1938, minkä vuoksi hänellä on merkittävä rooli varsinaissuomalaisen rakentamisen kulttuuriperinnössä. Touru suunnitteli yli 900 maatilarakennusta ja luultavasti saman verran muita rakennuksia.
Touru oli syntyisin Hauholta. Valmistuttuaan vuonna 1902 rakennusmestariksi Tampereen teollisuuskoulusta hän toimi aluksi yksityisenä maatalousrakennusten urakoitsijana. Siinä toimessaan hän joutui Varsinais-Suomeenkin, ensin Lokalahden Hermansaareen.
Mongolien hyökkäykset Japaniin

Mongolien hyökkäykset Japaniin (jap. 元寇) suoritettiin Kublai-kaanin käskystä vuosina 1274 ja 1281. Kummallakin yrityksellä Aran-kaanin johtamat joukot hyökkäsivät Japaniin saadakseen kultaa. Molemmilla kerroilla samurait tekivät kiivasta vastarintaa ja taifuuni tuhosi laivastot.
Suunnittelu

Kublai-kaanin aikana Mongolivaltakunta ulottui Kiinasta Itä-Eurooppaan. Hän antoi tärkeimmälle kenraalilleen Aran-kaanille tehtäväksi Japanin valtauksen.
Kublai-kaani alkoi kiinalaisia alamaisiaan hyväksikäyttäen koota laivastoa Japanin valtaukseen. Hän halusi suurimman laivaston, minkä maa on päällään kantanut. Meriarkeologi Kenzo Hayashida, joka löysi jälkimmäisen laivaston jäännökset Takashiman rannikolta on esittänyt, että pääsyy epäonnistumiseen oli se, että Kublai-kaani määräsi massiivisen laivaston tehtäväksi vain yhdessä vuodessa, vaikka siihen olisi pitänyt käyttää 2-5 vuotta. Sen vuoksi valloitusyritykseen lainattiin kiinalaisilta suuri määrä merenkulkuun sopimattomia matalalaitaisia jokilaivoja, jotka ilmeisesti kaatuivat helposti myrskyssä.
Hyökkäykset

Toukokuussa vuotta myöhemmin Kublai-kaanin sekalainen ja huonosti varusteltu laivasto oli lähtövalmiudessa. Sen lähtöä juhlittiin Mongoliassa, ja kaikki pitivät hyökkäyksen onnistumista varmana.
Laivaston saavuttua Japanin rannikolle rantavartiosto teki hälytyksen mongoleiden hyökkäyksestä ja maassa rukoiltiin jumalia pelossa ja epätoivossa. Samurai-soturit valmistautuivat taisteluun mongolien valtavaa armeijaa vastaan. Mongoleilla oli kiinalaisten keksimää ruutia hallussaan, ja he linkosivat ruudilla vuorattuja ja palamaan sytytettyjä kuulia Japania kohti. Ensimmäinen maihinnousuaalto tunkeutui Japaniin, mutta samurait puolustivat sisukkaasti maataan ja löivät enimmäkseen korealaisista ja kiinalaista koostuneen huonosti koulutetun maihinnousuarmeijan. Mongolit vetäytyivät laivoihin suunnittelemaan uutta maihinnousua. Taifuuni lähestyi Japanin rannikkovesiä, eikä meritaistelun johtamisessa taitamaton Aran-kaani osannut valmistautua tällaiseen koetukseen. Suurimmaksi osaksi jokilaivoista koostunut mongolien laivasto tuhoutui lähes kokonaan taifuunissa.
Armeijat

Mongolien armeija koostui ensimmäisellä kerralla noin 900 laivasta ja 40 000 miehestä. Toisella kerralla valloitusyritykseen osallistui 4 900 laivaa ja 170 000 sotilasta. Japanilaisilla oli noin 40 000 samuraita.
Hyökkäysten seuraukset

Japanin valloituksen epäonnistuminen johti siihen, että kaanin piti pudottaa valuutan arvoa. Tämä taas johti inflaatioon. Kublai joutui nostamaan veroja, mikä johti kasvavaan vastakkainasetteluun verovapaiden mongolien ja kiinalaisten välillä. Toisaalta epäonnistuminen rikkoi myytin mongolien voittamattomuudesta. Kublai suunnitteli jopa kolmatta yritystä Japanin valtaamiseksi, mutta ehti kuolla ennen sen toteutusta.