Kempeleen tiilitehdas
Yrityksen historia

Teolliseksi tiilien tuotanto Kempeleessä muuttui vuonna 1898, kun oululaiset liikemiehet John Antell, Bergbomit, Antti Ensio sekä Gustav ja Hjalmar Hägg perustivat tiiliruukin. Alun perin oli tarkoitus valmistaa 2 miljoonaa tiiltä vuodessa. Työt oli määrä aloittaa kesällä 1898, mutta helmikuussa aloitettiin saven lapioiminen 30 miehen, ja ajaminen 30 hevosen voimalla. Tehtaan toiminta oli hyvin kausiluonteista keskittyen muutamille kuukausille vuodessa. Talvella pidettiin tarpeen mukaan töissä ainoastaan muutamia miehiä ja hevosia. Kesää kohti toiminta kiihtyi, kun tiilejä alettiin valmistaa ja polttaa sekä varastoida ja lastata junavaunuihin. Tehtaan virkein toiminta-aika sijoittui touko-kesäkuulle. Keskimäärin tehdas työllisti 20–25 henkeä vuodessa, mutta parhaimpina aikoina työntekijöitä oli 50–60 henkeä. Vaikka kesäaikaan maatalouden piirissä suoritettu työ oli kiihkeimmillään, tarvittiin tehtaallakin työvoimaa. Talviaikoina tehtaan tuotanto oli melkein tyystin pysähdyksissä.
Tiiliuunien polttaminen vaati kokemusta ja ammattitaitoa. Polttaminen kesti suunnilleen alun toista viikkoa. Ennen polttamista tiilet kuivattiin kuivatuslatoissa, joissa työskentelivät niin sanotut "latoakat". Polttoaineena käytettiin puuta, mikä tiilien värin kannalta ei ollut niin edullista kuin turve, jota yleisesti käytettiin Etelä-Suomen tiilitehtailla. Tiilien valmistuksen työvaiheet olivat raskaita. Parhaimmillaan tiiliä saattoi valmistua yli 20 000 kappaletta päivässä. 1930-luvulla valmistettiin koe-eränä myös ohkaisempaa väliseinätiiltä. Työpäivä tiilitehtaalla käynnistyi pillin vihellykseen kello 7:00, jonka ääni kantautui kauas Kempeleessä. Työpäivä kesti useimmiten kello 16:00 saakka, jonka aikana työntekijät pitivät yhden ruokatauon ja kaksi kahvitaukoa. Toisinaan työpäivä saattoi jatkua iltamyöhään saakka. Lauantaisin työpäivä päättyi kello 12:00 aikaan.
Keväällä 1917 tehtaalla tapahtui ensimmäinen lakko, jossa työntekijät taistelivat palkankorostusten johdosta. Kesäkuussa päättynyt, lähes kaksi viikkoa kestänyt lakko päättyi työntekijöiden voittoon. Pienempiä lakkoja järjestettiin myöhemmin, vielä 1940-luvullakin.
Vuonna 1939 Oulun piirin työläistarkastaja kävi tutustumassa työläisten työoloihin, ja huomasi lain vastaisesti pidetyn alle 18-vuotiaita ylitöissä ja sunnuntaityössä ilman korvauksia. Työnantaja ei kuitenkaan katsonut olevansa vastuussa tapahtuneesta, sillä kyseistä käytäntöä oli sovellettu vuodesta 1916 lähtien. Toisaalta alaikäiset työntekijät eivät panneet työlain rikkomista pahakseen, vaan kertoivat olleensa työssä vapaaehtoisesti. Suoritetuissa kuulusteluissa kävi ilmi, etteivät alaikäiset tavallaan olleet uskaltaneet kieltäytyä yli- ja sunnuntaityöstä työpaikan menettämisen takia. 1930-luvun työttömyysaikoina tiilitehtaalla oli runsaasti työntekijöitä.
Tulipalot vaivasivat tehtaan toimintaa ajoittain. Ensimmäinen vakavampi onnettomuus tapahtui tehtaan toiminnan alkuvaiheessa vuonna 1900 kahden suuren tiiliuunin tuhoutuessa. Vuonna 1937 tuhoutui tulipalossa konehuone ja muita rakennuksia. Tehtaan toiminta päättyi vuonna 1952, mutta sitä ennen tuotantoa oli supistettu voimakkaasti. Aiemmin tehtaan omistus oli siirtynyt helsinkiläiselle Konsistori Oy:lle.