stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Luettelo suomalaisten NHL-pelaajien tiedoista
Ensimmäinen ottelu

Ensimmäinen suomalaissyntyinen pelaaja NHL-ottelussa nähtiin 30. joulukuuta 1926, kun Toronto St. Patricksia edustanut Albert Pudas pelasi ensimmäisen uransa neljästä NHL-ottelusta. Ensimmäisenä Suomen kansalaisena NHL:ssä pelasi Pentti Lund, kun hänen edustamansa Boston Bruins kohtasi pudotuspeleissä Montreal Canadiensin 3. huhtikuuta 1947. Kiekko-oppinsa Lund oli kuitenkin saanut Kanadassa ja hän vaihtoi myöhemmin kansalaisuutensa kanadalaiseksi helpottaakseen USA:n ja Kanadan rajan ylitystä. Ensimmäinen Suomessa kiekko-oppinsa saanut suomalainen NHL-pelaaja oli Matti Hagman, joka pelasi ensimmäisen ottelunsa lähes 30 vuotta Lundia myöhemmin 7. lokakuuta 1976. Hagmania seurasivat syksyllä 1979 Pekka Rautakallio (10. lokakuuta), Risto Siltanen (10. lokakuuta), Antero Lehtonen (11. lokakuuta) ja Kari Makkonen (7. marraskuuta) sekä talvella 1980 Markus Mattsson (27. tammikuuta).
Ensimmäisen kerran suomalaiset maalivahdit pelasivat vastakkain NHL:ssä 5. helmikuuta 2002 (Pasi Nurminen ja Jussi Markkanen).
Parhaat runkosarjassa > Eniten runkosarjapelejä uralla

Teemu Selänne	1451
Teppo Numminen	1372
Jari Kurri	1251
Olli Jokinen	1227
Saku Koivu	1124
Parhaat runkosarjassa > Eniten maaleja uralla runkosarjassa

Teemu Selänne	684
Jari Kurri	601
Olli Jokinen	320
Mikko Rantanen 287
Aleksander Barkov	277
Parhaat runkosarjassa > Eniten syöttöpisteitä uralla runkosarjassa

Jari Kurri	797
Teemu Selänne	773
Saku Koivu	577
Teppo Numminen 520
Mikko Koivu 505
Parhaat runkosarjassa > Eniten tehopisteitä uralla runkosarjassa

Teemu Selänne	1457
Jari Kurri	1398
Saku Koivu	832
Olli Jokinen	750
Aleksander Barkov 747
Parhaat runkosarjassa > Eniten jäähyminuutteja uralla runkosarjassa

Jarkko Ruutu	1078
Esa Tikkanen	1077
Olli Jokinen	1071
Saku Koivu	809
Janne Niinimaa	733
Parhaat runkosarjassa > Paras +/- tilasto uralla runkosarjassa

Jari Kurri	+266
Jere Lehtinen	+176
Sami Salo 	+130
Ilkka Sinisalo 	+129
Teemu Selänne	+95
Parhaat runkosarjassa > Huonoin +/- tilasto uralla runkosarjassa

Olli Jokinen	-138
Petri Skriko	-100
Risto Siltanen	-76
Tuomo Ruutu	-63
Tapio Levo	-54
Tulokkaat

Pentti Lund ja Teemu Selänne valittiin vuonna 1949 ja 1993 NHL:n parhaaksi tulokkaaksi. Ensimmäisen kauden päätteeksi tulokkaiden tähdistökentälliseen on valittu:
Teemu Selänne 1993
Janne Niinimaa 1997
Sami Salo 1999
Joni Pitkänen 2004
Patrik Laine 2017
Juuse Saros 2018
Miro Heiskanen 2019
Matias Maccelli 2023
Joukkueet

Olli Jokinen pelasi uransa aikana kymmenessä eri seurassa ja Jussi Jokinen yhdeksässä. Esa Tikkanen ja Ville Nieminen sekä edelleen uraansa jatkava Erik Haula ovat pelanneet uransa aikana seitsemässä eri NHL-seurassa. Jussi Jokinen pitää halussaan suomalaisten yhden kauden seuramäärän ennätystä: hän pelasi kauden 2017–2018 aikana neljässä eri NHL-seurassa (Edmonton, Los Angeles, Columbus, Vancouver). Viisi suomalaista pelaajaa on pelannut yhden kauden aikana kolmessa eri seurassa:
Palkinnot

Suomalaisista NHL-pelaajista Teemu Selänne ja Jari Kurri on valittu ainoina Hockey Hall of Fameen. 
Seuraavat suomalaiset ovat voittaneet henkilökohtaisen NHL-palkinnon:
Pentti Lund (oli voittaessa Suomen kansalainen, mutta vaihtoi myöhemmin Kanadan kansalaisuuteen)
Calder Memorial Trophy 1949
Jari Kurri
Lady Byng Memorial Trophy	1985
Teemu Selänne
Calder Memorial Trophy 1993
Maurice 'Rocket' Richard Trophy 1999
Bill Masterton Memorial Trophy 2006
Jere Lehtinen
Frank J. Selke Trophy 1998
Frank J. Selke Trophy 1999
Frank J. Selke Trophy 2003
Saku Koivu
Bill Masterton Memorial Trophy 2002
King Clancy Memorial Trophy 2007
Miikka Kiprusoff
Vezina Trophy	2006
William M. Jennings Trophy 2006
Niklas Bäckström
William M. Jennings Trophy 2007
Roger Crozier Saving Grace Award 2007
Tuukka Rask
Roger Crozier Saving Grace Award 2010
Vezina Trophy 2014
William M. Jennings Trophy 2020
Pekka Rinne
Vezina Trophy 2018
King Clancy Memorial Trophy 2021
Aleksander Barkov
Lady Byng Memorial Trophy 2019
Frank J. Selke Trophy 2021
Frank J. Selke Trophy 2024
Antti Raanta
William M. Jennings Trophy 2022
NHL:n maalintekijätilaston ovat voittaneet Jari Kurri (1986) ja Teemu Selänne (1993, 1998, 1999). Voittomaalitilaston ykkösiä NHL:ssä ovat olleet Jari Kurri (1985, 13 maalia ja 1986, 9 maalia) ja Teemu Selänne (2007, 10 maalia). Teemu Selänne oli NHL:n paras ylivoimamaalintekijä vuosina 1999 (25 maalia) ja 2007 (25 maalia).
Palkinnot > NHL:n tähdistökentälliset

NHL:n tähdistökentällisiin on valittu seuraavat pelaajat:
Jari Kurri
1984, 1985, 1986, 1987, 1989
Teemu Selänne
1993, 1997, 1998, 1999
Miikka Kiprusoff
2006
Pekka Rinne
2011, 2018
Tuukka Rask
2014, 2020
Mikko Rantanen
2021
Palkinnot > NHL:n tähdistöottelu

Seuraavat suomalaiset ovat pelanneet NHL:n vuotuisessa tähdistöottelussa:
Sebastian Aho 2019, 2022
Aleksander Barkov 2018, 2023
Niklas Bäckström 2009
Miro Heiskanen 2019
Olli Jokinen 2003
Sami Kapanen 2000, 2002
Miikka Kiprusoff 2007
Saku Koivu 1998
Leo Komarov 2016
Jari Kurri 1983, 1985, 1986, 1988, 1989, 1990, 1993, 1998
Patrik Laine 2017
Jere Lehtinen 1998
Janne Niinimaa 2001
Teppo Numminen 1999, 2000, 2001
Mikko Rantanen 2019, 2023
Tuukka Rask 2017
Pekka Rautakallio 1982 (ensimmäinen suomalainen)
Pekka Rinne 2016, 2018, 2019
Reijo Ruotsalainen 1986
Christian Ruuttu 1988
Juuse Saros 2022, 2023
Teemu Selänne 1993, 1994, 1996, 1997, 1998, 1999, 2000, 2002, 2003, 2007
Kimmo Timonen 2004, 2007, 2008, 2012
NHL-ennätykset

Suomalaisilla NHL-pelaajilla on hallussaan muutama NHL:n virallinen ennätys:
Mikko Leinonen: eniten syöttöpisteitä (6) yhdessä pudotuspelissä (1982). Leinonen jakaa ennätyksen Wayne Gretzkyn (1987) kanssa.
Jari Kurri: Eniten maaleja (19) yhdellä kaudella pudotuspeleissä (1985). Kurri jakaa ennätyksen Reggie Leachin (1976) kanssa. Eniten hattutemppuja (4) yhdellä kaudella pudotuspeleissä (1985). Eniten hattutemppuja (3) yhdessä pudotuspelisarjassa (1985).
Esa Tikkanen: yhden pelaajan tekemät nopeimmat (12 sekuntia) kaksi alivoimamaalia (1988).
Teemu Selänne: Eniten pisteitä (132) tulokkaana, eniten maaleja (76) tulokkaana (1993).
Ville Leino: Eniten pisteitä (21) tulokkaana yhden kauden pudotuspeleissä (2010). Leino jakaa ennätyksen Dino Ciccarellin (1981) kanssa.
Miikka Kiprusoff: NHL:n runkosarjan maalivahdin paras päästettyjen maalien keskiarvo (1,69) (1940-luvun jälkeen)
NHL:n varaustilaisuus > Pienin varausnumero

Kari Lehtonen, Aleksander Barkov, Patrik Laine, Kaapo Kakko, 2
Olli Jokinen, 3
Aki-Petteri Berg, 3
Joni Pitkänen, Jesse Puljujärvi, 4
NHL:n varaustilaisuus > Suurin varausnumero

Toni Dahlman, 286
Juha-Pekka Ketola, 287 (ei ole pelannut NHL:ssä)
Lauri Kinos, 293 (ei ole pelannut NHL:ssä)
NHL:n varaustilaisuus > Kahdesti varatut

Arto Javanainen
Hannu Järvenpää
Masi Marjamäki
Kari Takko
Syntymäaika ja -paikka > Ennen vuotta 1955 syntyneet

Veli-Pekka Ketola, 1948
Pekka Rautakallio, 1953
Jukka Porvari, 1954
Antero Lehtonen, 1954
Syntymäaika ja -paikka > 3. heinäkuuta syntyneet

Jarmo Kekäläinen
Teppo Numminen
Teemu Selänne
Antti Miettinen
Kolme pelaajaa on syntynyt 13. helmikuuta, 13. maaliskuuta, 1. huhtikuuta ja 17. kesäkuuta.
Syntymäaika ja -paikka > Pienin syntymäpaikka

Suoniemi, Markus Mattsson
Syntymäaika ja -paikka > Yleisin syntymäpaikka

Helsinki, 32
Tampere, 31
Turku, 22
Syntymäaika ja -paikka > Ulkomailla syntyneet

Michael Keränen ( Tukholma, Ruotsi)
Leo Komarov ( Narva, Viron SNT, Neuvostoliitto)
Kalle Kossila ( Neuilly-sur-Seine, Ranska)
Janne Niskala ( Västerås, Ruotsi)
Jesse Puljujärvi ( Älvkarleby, Ruotsi)
Jesse Ylönen ( Scottsdale, Arizona, Yhdysvallat)
Sukulaissuhteet > Isä-poika -parit

Matti Hagman – Niklas Hagman
Sami Kapanen – Kasperi Kapanen
Juha Ylönen – Jesse Ylönen
Timo Pärssinen – Juuso Pärssinen
Martti Järventie – Roby Järventie
Sami Helenius – Samuel Helenius
Sukulaissuhteet > Veljesparit

Marko Kiprusoff – Miikka Kiprusoff
Jarkko Ruutu – Tuomo Ruutu
Kimmo Timonen – Jussi Timonen
Saku Koivu – Mikko Koivu
Tuukka Rask – Joonas Rask
Mikael Granlund – Markus Granlund
Aatu Räty – Aku Räty
Sukulaissuhteet > Serkusparit

Kasperi Kapanen – Oliver Kapanen
Sukulaissuhteet > Samaan aikaan pelanneet sukunimikaimat

Olli Jokinen–  Jussi Jokinen
Sami Kapanen – Niko Kapanen
Kari Lehtonen – Mikko Lehtonen
Kari Lehtonen – Mikko Lehtonen
Sukulaissuhteet > Muut Suomessa syntyneet

Suomessa on syntynyt muutama NHL-pelaaja, jotka kuitenkin jättivät Suomen taakseen jo nuorina ja saivat kiekko-oppinsa muualla:
Kanadassa:
Pentti Lund
Albert Pudas
Ruotsissa:
Arto Blomsten
Tomas Sandström
Juha Widing
Sukulaissuhteet > Kaimat

Lisäksi seuraavat suomalaiset ovat pelanneet NHL:ssä ei suomalaisen sukunimikaimansa kanssa yhtä aikaa:
Sebastian Aho, ( Sebastian Aho)
Aki-Petteri Berg, ( Bill Berg)
Sami Salo, ( Tommy Salo)
Niklas Bäckström, ( Nicklas Bäckström)
Tuukka Rask, ( Victor Rask)
Christopher Gibson, ( John Gibson)
Keisarin hullu

| Keisarin hullu> Keisri hull.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Jaan Kross
Kieli:  viro
Genre:  historiallinen romaani
Kustantaja:  Eesti Raamat
Julkaistu:  1978
Suomennos
Suomentaja:  Juhani Salokannel
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  1982
Sivumäärä:  400
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Keisarin hullu (vir. Keisri Hull) on virolaisen kirjailijan Jaan Krossin vuonna 1978 ilmestynyt historiallinen romaani. Kirja kertoo liiviläisestä aatelisesta Timotheus von Bockista (1787-1836). Päiväkirjamaiseen tyyliin kirjoitetun kirjan kertojana on von Bockin vaimon veli Jakob, joka oli maaorja ennen siskonsa Eevan säätyjärjestyksestä poikkeavaa avioliittoa aatelisen kanssa. Kirjan tarina on sekoitus fiktiota ja todellisia historiallisia tapahtumia. Keisarin hullu oli Krossin kansainvälinen läpimurtoteos, jota on usein pidetty tekijänsä parhaana romaanina.
Timotheus von Bock oli todellinen historiallinen henkilö, joka baltiansaksalaisen aatelin edustajana toimi keisarillisen Venäjän armeijan upseerina ja Põltsamaalla sijaitsevan Võisikun kartanon herrana. Romaanissa kuvaillaan käänteitä, jotka johtivat von Bockin päätymiseen vuosikausien ajaksi vankilaan. Hän esitti radikaaleja ajatuksia keisarillisen järjestyksen väistymisestä perustuslaillisen valtiomuodon tieltä. Mielipiteidensä vuoksi von Bock leimattiin hulluksi ja hänet tuomittiin lähes kymmeneksi vuodeksi Pähkinäsaaren linnan vankilaan vehkeilystä keisari Aleksanteri I:n hallintoa vastaan.
Keisarin hullu ilmestyi vuonna 1982 WSOY:n kustantamana Juhani Salokanteleen suomennoksena. Se oli ensimmäinen Jaan Krossilta suomennettu romaani.
Suojelukoulu

| Suojelukoulu |
| --- | --- |
Toiminnassa:  1933–2003
Valtio:  Suomi
Puolustushaarat:  Suomen maavoimat
Aselajit:  suojelu
Osa joukkoa:  Pääesikunta
Tukikohta:  Keuruu
Suojelukoulu oli Suomen puolustusvoimien suojelualan koulutusta tarjoava Keuruulla sijainnut sotilasopetuslaitos, joka yhdistettiin 1. lokakuuta 1992 Keski-Suomen pioneeripataljoonan ja Keski-Suomen viestipataljoonan kanssa Keski-Suomen rykmentiksi. Vuoden 2003 lopussa suojelukoulu lakkautettiin ja yhdistettiin 1. tammikuuta 2004 pioneerikouluun, jolloin muodostui pioneeri- ja suojelukoulu.
Koulussa annettiin suojelu- ja sääalojen koulutusta varusmiehille miehistö- ja aliupseerikursseilla sekä kantahenkilökunnalle henkilökunnan opetustilaisuuksissa. Suojelukursseja järjestettiin myös upseerikokelaille.
Historia

Puolustuslaitosasetuksella numero 213/29.6.1933 annettiin määräys Kaasusuojelukoulun perustamisesta. Asetuksen perusteella annettiin seuraavana päivänä käsky koulun sijoittamisesta Armeijakunnan alaisuuteen Viipuriin. Henkilökunnan kouluttamisen jälkeen koulu aloitti toimintansa 1. syyskuuta 1934 Viipurin keskuskasarmilla johtajanaan majuri Kai Savonius. Kaasusuojelukoulu määrättiin 9. lokakuuta 1939 lakkautettavaksi ja henkilöstö piti siirtää koulutuskaluston kanssa Vaasaan perustettuun Kaasusuojelutäydennyskeskukseen.
Kaasusuojelutäydennyskeskuksen olemassa olo jäi kuitenkin lyhyeksi, kun Vaasaan perustettiin 22. joulukuuta 1939 Palosaaren kansakoulun tiloihin kaasusuojelukoulutuskeskus. Siihen kuuluivat kaasusuojelutäydennyskomppania ja 15. kaasusuojelukomppania. Talvella 1940 koulu siirrettiin Alavudelle, missä sen nimi palautettiin päämajan käskyllä 10. toukokuuta 1940 kaasusuojelukouluksi. Koulu siirrettiin 7. heinäkuuta 1940 yhteydenpito ongelmien vuoksi Santahaminaan. Nimi muutettiin 17. kesäkuuta 1941 jälleen kaasusuojelukoulutuskeskukseksi. Viikkoa myöhemmin keskus siirrettiin Oravaisiin ja edelleen 13. syyskuuta takaisin Santahaminaan. Puolustusvoimain komentaja käski siirtää koulun heinäkuun 1961 aikana Upinniemeen, jonne se siirtyi 20. heinäkuuta.
Keskus siirrettiin 10. huhtikuuta 1944 Niinisaloon, jossa se lakkautettiin 3. joulukuuta. Seuraavana päivänä aloitti samoissa tiloissa Niinisalosa toimintansa Pääesikunnan alainen kaasusuojelukoulu. Puolustusvoimien uudelleen järjestelyn yhteydessä koulu päätettiin lakkauttaa 30. marraskuuta 1952, jolloin sen tehtävät siirrettiin Puolustusvoimien tutkimuskeskukselle. Suojelukoulu uudelleen perustamisesta annettiin käsky 15. maaliskuuta 1958, jolloin se oli alistettuna tutkimuskeskuksen johtajalle. Koulu perustettiin 7. heinäkuuta 1958 Linnankujalla Helsingissä johtajanaan kapteeni Mauno Kuosa. Koululla oli lisäksi tiloja merikasarmilla, taivallahdessa ja Santahaminassa.
Suojelukoulu ja Tikkakoskella ollut keskussääasema yhdistettiin 1. syyskuuta 1985 Tikkakoskelle suojelupäällikön alaiseksi suojelu- ja sääkouluksi. Koulutus käskettiin hajottaa 1. lokakuuta 1992 mennessä kolmelle paikkakunnalle: suojelukoulutus Keuruulle ja ballistisen sääpalvelun koulutus Niinisaloon Tykistöprikaatin Tiedustelupatteristoon. Lentosääkoulutus jäi Tikkakoskelle Ilmasotakoulun (tuolloin Ilmavoimien viestikoulu) aliupseerikurssille. Suojelukoulu aloitti 1. lokakuuta 1992 toimintansa Keuruulla samana päivänä perusetussa  Keski-Suomen rykmentissä (myöh. Pioneerirykmentti) joukkoyksikkönä. Rykmentin muut joukkoyksiköt olivat Keski-Suomen pioneeripataljoona ja Keski-Suomen viestipataljoona.  Vuoden 2003 lopussa suojelukoulu lakkautettiin ja yhdistettiin 1. tammikuuta 2004 pioneerikouluun, jolloin muodostui pioneeri- ja suojelukoulu.
Koulunjohtajat

Koulunjohtajat:
Kai Savonjousi 1933-1939
Yrjö Aaltonen 1939-1940
Yrjö Tikka 1940-1941
Tauno Lammi 1941
Antti Ryynänen 1942-1944
Ernest von Hertzen 1944
Niilo Posti 1944
Osmo Komonen 1944-1945
Kaarle Haataja 1945
Lauri Olanterä 1945-1946
Kaarle Haataja 1946-1947
Kauko Somervalli 1947
Einar Merviö 1947-1948
Erkki Hallakorpi 1948-1951
Osmo Komonen 1951
Pentti Mäkinen 1951-1952
Allan Illukka 1952
Mauno Kuosa 1958-1966
Koulun viimeinen johtaja oli everstiluutnantti Kyösti Tomperi, joka siirtyi joukko-osaston myötä Suojelukoulun johtajaksi Keuruulle. Joukko-osaston komentajana toimi häntä ennen everstiluutnantti Markku Hämäläinen.
Naisen kivitys

| Naisen kivitys> The Stoning of Soraya M. |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Cyrus Nowrasteh
Käsikirjoittaja:  Betsy Giffen Nowrasteh
Tuottaja:   Stephen McEveety  John Shepherd 
Säveltäjä:  John Debney
Kuvaaja:  Joel Ransom
Leikkaaja:   David Handman  Geoffrey Rowland 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:   Mpower Pictures  Fallen Films 
Levittäjä:  Roadside Attractions Netflix
Ensi-ilta:  2008
Kesto:  114 min
Alkuperäiskieli:  englanti, persia
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Naisen kivitys  (The Stoning of Soraya M.) on Cyrus Nowrastehin ohjaama tositapahtumiin perustuva elokuva, joka kertoo Soraya-nimisen naisen raa’asta kohtalosta iranilaiskylässä vuonna 1986. Kylässä asuva Zahra esittää asiasta selonteon ranskalaisen toimittajan sanelimeen.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Shohreh Aghdashloo  | … |  Zahra   |
|  Mozhan Marnò  | … |  Soraya M.   |
|  James Caviezel  | … |  Freidoune   |
|  Navid Negahban  | … |  Ali   |
|  Ali Pourtash  | … |  Mullah   |
|  David Diaan  | … |  Ebrahim   |
Lähde:
Vastaanotto

Nyt-liitteen Leena Virtasen mukaan Naisen kivitys on vanhanaikainen, moraalista raivoa nostattava elokuva. Hänen pitkitettynä pitämänsä kivityskohtauksen ”olisi voinut kuvata hienovaraisemminkin, eikä elokuvan dramaattinen teho olisi siitä kärsinyt, pikemminkin päinvastoin”.
Aiheesta muualla

Morrissey, Ed: Film Review: The Stoning of Soraya M. HotAir.com. 12.9.2008. Viitattu 30.6.2021. (englanniksi)
Brunette, Peter: The Stoning of Soraya M. The Hollywood Reporter. 10.9.2008. Viitattu 30.6.2021. (englanniksi)
Toronto ’08 Discovery Interview – “The Stoning of Soraya M” Director Cyrus Nowrasteh Indiewire. 2.9.2008. Viitattu 30.6.2021. (englanniksi)
Nordex N149/4.0–4.5

Nordex N149/4000-4500 Jüchenin tuulivoimapuistossa Nordrhein-Westfalenissa. Voimalalla on hybriditorni, jossa alaosan muodostaa 8-kulmainen betonirunko ja yläosan teräslieriö.
Nordex N149/4.0–4.5 on saksalaisen Nordexin valmistama Delta4000-luokan tuulivoimalaitos, jonka nimellisteho vaihtelee mallista riippuen välillä 4,0–4,5 megawattia, mutta tarjolla on myös malleja 4,8 megawatin kapasiteetilla. Voimalamallin sarjatuotanto alkoi syyskuussa 2017  ja sitä valmistetaan edelleen. Sitä on myyty eri puolille maailmaa arviolta 91 tuulivoimapuistoon (joulukuu 2024 ).
Yleistä

Delta4000-luokan tuulivoimalaitokset ovat konseptiltaan samoja kuin malli N117/2400, vaikka sen energiatehokkuutta on lisätty lähinnä siipien pituutta kasvattamalla. Sen siivet ovat hiilikuituvahvisteiset. Se on suunniteltu heikko- ja keskituulisiin olosuhteisiin, jolla tarkoitetaan vuotuista tuulten keskinopeutta noin 7,5 metriä sekunnissa. Tuuliturbiinin suurella pyyhkäisypinta-alalla hyödynnetään paremmin heikkoa ja kohtalaista tuulta, joka optimoidaan mallissa tarkemmin konehuoneen rakenteilla. Siksi mallitiedoissa käytetään luokitusta IEC S eli DIBt S. Sen tuottama ääni on ilmoitettu 4,5 megawatin tehoisen voimalan intensiteettitasona 106,1 desibeliä.
Tuulivoimalaitokseen on valittavissa 106–164 metrisiä torneja. Tarjolla on kaksi teräksestä valmistettua tornimallia, joiden korkeudet ovat 106 ja 125 metriä, ja kaksi teräs- ja betoniputkimallia eli hybridimallia, joiden korkeudet ovat 145 ja 164 metriä . Pyynnöstä valmistetaan myös muunkin korkuisia ja pelkästään betonimateriaalista valmistettuja torneja. Betonitornit ovat poikkileikkaukseltaan kahdeksankulmaisia. Perusmallit toimivat ilman modifiointia −20 asteen pakkasessa, mutta kylmän ilmastoalan versioissa toimintaa voi jatkaa −30 asteeseen asti. Siipien ja muiden rakenteiden jäätyminen voidaan estää lämmittämällä rakenteiden pintaa sähkövastuksilla.
Tekniset ominaisuudet

Tuulivoimalan tuuliturbiini eli roottori on kolmisiipinen, jonka siivet ovat kääntyviä. Siipien pyyhkäisyala on 17 460 neliömetriä ja pyyhkäisy-ympyrän halkaisija on 149,1 metriä. Turbiinin pyörimisnopeudet tulisi pysytellä välillä 6,4–12,3 kierrosta minuutissa. Suurimmalla pyörimisnopeudella siiven kärki liikkuu 96 metriä sekunnissa.
Pyörimisnopeutta säädetään automaattisesti siipiä kääntämällä ja vaihteistoa säätämällä. Vaihteistossa on kolme eri pyörimisnopeutta. Voimalan toimintaa voidaan kuvata tuulennopeuksilla: käynnistymisnopeus on 3,0 metriä sekunnissa (m/s) ja nimellistuulennopeus on 12,0 m/s. Nimellisnopeuden jälkeen voimalaitos käy täydellä teholla. Voimalaitoksen automatiikka suojelee kuitenkin rakenteita yli 20 m/s tuulennopeuksilla kääntämällä siipiä niin, että muodostuva sähköntuotantoteho laskee aseittain tuulen voimakkuuden yltyessä. Tuulen saavuttaessa pitkäkestoisesti sammutusnopeuden 26 m/s, on teho laskenut 2,5 megawattiin, jonka jälkeen tuulivoimala pysäytetään. Voimalan ilmoitetaan selviävän vaurioitta jopa 52,5 m/s myrskytuulesta. Lopuksi akselin pyöriminen estetään kytkemällä akselin levyjarru päälle.
Vaihteisto pyörittää kaksoissyötettyä asynkronista sähkögeneraattoria (ASYNC DF) pyrkien tuottamaan 660 voltin jännitteen (tai 690 V ) 50 tai 60 hertsin taajuudella. Generaattorin suurin pyörimisnopeus on 1 716 kierrosta minuutissa. Tornin juurella tai sen läheisyydessä on oma muuntaja, jolla voidaan nostaa tuotettu jännite tuulivoimapuiston vaatimalle jännitetasolle. Se on yleensä noin 20–45 kilovolttia.
Tominnassa > Suomessa

Suomessa on toiminnassa kyseistä mallia seuraavissa kohteissa (lukumäärä, valmistuminen, kunta):
Oltavan tuulivoimapuisto: 19 kpl, 2019, Pyhäjoki
Ponsivuoren tuulivoimapuisto: 7 kpl, 2019, Kurikka
Verhonkulman tuulivoimapuisto: 6 kpl, 2020, Marttila
Ribäckenin tuulivoimapuisto: 5 kpl, 2020, Maalahti
Långmossan tuulivoimapuisto: 7 kpl, 2020, Maalahti
Hirvinevan tuulivoimapuisto: 4 kpl, 2020, Liminka
Hedetin tuulivoimapuisto: 18 kpl, 2020, Närpiö
Tyrinselän tuulivoimapuisto: 4 kpl, 2021, Ypäjä, Humppila
Korkeakankaan tuulivoimapuisto: 9 kpl, 2022, Karstula
Kokkonevan tuulivoimapuisto: 9 kpl, 2022, Siikalatva
Konttisuon tuulivoimapuisto: 7 kpl, 2022, Soini
Tominnassa > Muualla

Nysäterin tuulivoimapuistot: 104 kpl, 2020, Pohjois-Ruotsi
Ljungbyholmin tuulivoimapuisto: 12 kpl, 2020, Kalmar, Ruotsi
Mazeikiain tuulivoimapuisto: 14 kpl, 2022, Luoteis-Liettua
Huomioita

↑  Käännös saksankielisestä artikkelin de:Nordex SE kohdasta N149/4000-4500.
↑  Käännös engalnninkielisestä artikkelista en:IEC 61400.
1 2  Käännös saksankielisestä artikkelista de:Nordex SE.
Käännös suomeksi
Mustafa Cemilev

| Mustafa Cemilev |
| --- | --- |
 Cemilev vuonna 2020
Krimin tataarien medžlisin puheenjohtaja
 1991–2013  
Edeltäjä:  virka perustettu
Seuraaja:  Refat Tšubarov
Verh'ovna Radan edustaja
 1998–  
Henkilötiedot
Syntynyt: 13. marraskuuta 1943 (ikä 81) Mižritštšia, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto
Kansalaisuus:  ukrainalainen
Lapset:  3
Tiedot
Puolue:  Euroopan solidaarisuus
Mustafa Abdülcemil oğlu Cemilev (ukr. Мустафа Джемілєв, Mustafa Džemiljev; 13. marraskuuta 1943, Krim), myös sukunimellä Qırımoğlu ("Krimin poika"), on Ukrainan parlamentin jäsen vuodesta 1998 ja entinen Krimin tataarien medžlisin (krimintat. Qırımtatar Milliy Meclisi) puheenjohtaja.
Tausta ja yksityiselämä

Cemilev vietti lapsuutensa Uzbekistanin SNT:ssa, jonne suurin osa Krimin tataareista oli karkotettu vuonna 1944.
Cemilev on naimisissa Safinar-nimisen naisen kanssa. Parilla on kolme lasta.
Ura aktivistina

Cemilev aloitti oli parikymppisenä mukana perustamassa Krimin tataareiden nuorisojärjestöä, joka kampanjoi sen puolesta, että vuonna 1944 karkotetut Krimin tataarit saisivat palata kotiin. Sen vuoksi hän menetti työnsä lentokonetehtaalla ja joutui pian KGB:n myötävaikutuksesta oikeuteen virallisesti asevelvollisuudesta kieltäytymisestä. Cemilev itse katsoi, että oikea syy oli Krimin tataarien oikeuksien puolesta kamppailu. Myöhempien syytteiden perusteella Cemilev joutui viettämään vankilassa 15 vuotta.
Cemilev aloitti vuonna 1975 vankilassa nälkälakon, jota kesti 303 päivää. Häntä kuitenkin pakkosyötettiin tuona aikana putken kautta.
Cemilev vapautui vankilasta vuonna 1983. Hän muutti vaimonsa ja lapsiensa kanssa Sakyn kaupunkiin Krimille, jossa hän ehti kuitenkin olla vain kolme päivää, ennen kuin perhe palautettiin Uzbekistaniin, jossa Cemilev työskenteli lukkoseppänä ja sekatyömiehenä.