stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Donna Simpson
Yksityiselämä

Ollessaan 19-vuotias Simpson tapasi kokkina työskennelleen Robert Simpsonin, jonka kanssa hän meni naimisiin 5 vuotta myöhemmin. Robert suostutteli Simpsonia syömään tuomalla tälle ruokaa työpaikaltaan. Heille syntyi lapsi, mutta pari kuitenkin erosi myöhemmin. Sillä välin Simpsonin isä oli tyttärestään huolissaan ja suostutteli tätä ryhtymään laihdutuskuurille; Simpson laihdutti kuuden kuukauden sisällä 32 kg.
Vuonna 2006 Simpson tapasi ylipainoisille naisille suunnatussa keskusteluhuoneessa Phillippe Gouamban, josta tuli hänen uusi sulhasensa. "Olen aina ollut viehättynyt isoista naisista, mutta Donna on minun fantasiani", Gouamba sanoo. "Mitä enemmän hän painaa, sitä seksikkäämpi hän on."
2007 helmikuussa Simpson synnytti keisarileikkauksella tyttövauvan nimeltä Jaqueline. Leikkaukseen osallistui 30 lääkäriä, ja Simpsonista tuli maailman lihavin synnyttänyt nainen. Hän painoi leikkauksen aikana 241 kg. Simpson sairastui raskausajan diabetekseen ja hänelle kehittyi kohonnut verenpaine. Kuusi kuukautta lapsensa syntymän jälkeen hän päätti, että hänen tavoitepainonsa olisi 1000 paunaa eli 453,59 kg. Gouamba sanoo tukevansa tavoitteen saavuttamista: "Lihominen tekee Donnan onnelliseksi, ja kun näen hänen olevansa onnellinen, niin minäkin olen onnellinen." Gouamba on Simpsonin suurimpia tukijoita.
Vuonna 2010 Simpson painoi 273 kg ja hänen painoindeksinsä oli 103,9.
Simpson on 14-vuotiaan pojan ja 3-vuotiaan tytön äiti. Hän asuu Yhdysvaltain New Jerseyssä.
Syömistavat

Simpson väittää ruokavalionsa maksavan 408–526 € viikossa. Hän syö 12 000 kaloria päivässä. Ruokavaliotaan hän kuvailee näin: "Tyypillisenä päivänä syön neljä hampurilaista ja ranskalaisia, leipälimpun voin ja hillon kera, neljä annosta lihamureketta ja perunamuusia, ison pizzan, suklaakakun jäätelön ja kerman kera, 12 vuokaleivosta, kaksi juustokakkua ja limsaa." Hänen lempiruokansa on sushi, ja hän pystyy syömään 70 kappaletta yhdeltä istumalta.
Vuoden 2010 lopussa Simpson pääsi jälleen otsikoihin ilmoitettuaan syöneensä jouluateriallaan ruokaa 30 000 kalorin edestä. Simpsonin mukaan hän söi ateriansa aikana kaksi 11 kg painavaa kalkkunaa, kaksi vaahterasiirapilla kuorrutettua kinkkua, 7 kiloa perunoita, viisi leipälimppua, 2 kiloa yrttitäytettä, 2 litraa liemikastiketta, 2 litraa karpalokastiketta ja 9 kiloa vihanneksia.
Internetpersoona

2011 maaliskuussa Simpson julkaisi uuden nettisivun, jossa tilaajat pääsevät katsomaan kuvia hänen kehostaan ja videoita, joissa hän syö tai mittaa vyötärön ympäryksen. Vuonna 2008 hän oli kerännyt 260 tilaajaa, joista nuorimmalla oli ikää 20 vuotta ja vanhimmalla 68. Hän käy lihavuusfetissin sivuilla ja jakaa syömistapansa muiden kanssa. Tuhansia faneja kerääntyy Simpsonin sivuilla ja jotkut jopa lähettävät hänelle ruokaa.
Simpson väittää olevansa ns. lihavuuden hyväksynnän liikkeen puolestapuhuja ja on pilkannut ”syömisestä syyllisyyttä tuntevia ihmisiä” naurettaviksi.
Vuonna 2009 Simpson esiintyi The Tyra Banks Showssa yhdessä sulhasensa Phillipe Gouamban kanssa. Ohjelman aikana hän totesi, että ”syöminen on minulle euforista; se saa maailman kaikkoamaan”, ja sanoi, ettei pidä liikkumisesta tai liikkuvuudesta ollenkaan. Simpsonin mukaan hän peiliin katsoessaan kuvittelee olevansa liian laiha:
»Lihavuus tuntuu minusta hyvältä. Totta puhuen, kun katson itseäni peilistä luulen olevani pieni. Minulla on käänteinen anoreksia, tai jotain.»
Kuvatun aamupalan jälkeen Simpson lähtee ulos hakemaan postia ja, vaikka postilaatikolle oli matkaa vain vajaa 11 metriä, Simpson oli etuportaille takaisin saapuessaan läpeensä hengästynyt, ja hänen piti pysähtyä ja pitää taukoa, että jaksaisi. Ohjelman emäntä Tyra Banks tarjosi Simpsonille myös vaa'an, joka ei murtuisi tämän painonsa alla, ja Simpson sai käydä vaa'alle ensimmäistä kertaa vuosiin. Saatuaan tietää painavansa vasta 234 kiloa Simpson masentui ja sanoi lukua ”kauheaksi”. Ennen punnitusta hän oli varoittanut, että alle 600 lb (272 kg) lukema olisi ”huono”.
Aiheesta muualla

Viralliset kotisivut
Ibn Sa'd

Muhammad ibn Sa'd al-Bāghdādi (arab. محمد بن سعد البغدادي‎, Muḥammad ibn Sa‘d; 784 – 845 Bagdad) oli arabialainen historioitsija ja juristi, joka kirjoitti laajan elämäkertojen (tabaqat) kokoelman. Hänet tunnetaan myös nimellä Kātib al-Wāqidī (Waqidin sihteeri).
Elämä

Ibn Sa'din elämästä tiedetään vain vähän. Hänen katsotaan syntyneen Basrassa 784 ja muuttaneen sitten Bagdadiin kalifi al-Mamunin (813–833) hallitessa. Siellä hän työskenteli al-Waqidin sihteerinä, mistä hänen toinen kutsumanimensä johtuu. Ibn Sa'd oli myös johtavia islamilaisen lain asiantuntijoita, ja kerrotaan, että hän kuului niiden kahdeksan fiqh-asiantuntijan joukkoon, joilta kalifi al-Mamun pyysi lausuntoa siitä, oliko Koraani luomisen tulosta. Kaikki kahdeksan yhtyivät tähän kalifin mielipiteeseen. Imaami Ahmad Ibn Hanbal, joka edusti eri mielipidettä, piti silti hyviä suhteita yllä Ibn Sa'diin. Kerrotaan, että hän lainasi tältä joka perjantai joukon elämäkertoja ja palautti ne aina seuraavana perjantaina.
Ibn Sa'din kerrotaan matkailleen haditheja keräten muun muassa Kuufassa ja Medinassa. Hän kuoli vuonna 845 Bagdadissa ja haudattiin Damaskoksen (eli Syyrian) portin lähelle.
Teokset

Ibn Sa'din pääteos ja ainoa säilynyt on Kitāb aṭ-Tabaqāt al-Kabīr (Kirja suurista sukupolvista). Se sisältää 4250 elämäkertaa, joista 600 on tehty naisista. Kirja kertoo profeetta Muhammedista, hänen kumppaneistaan (aṣ-ṣaḥāba) ja auttajistaan (maula), joista Badrin taisteluun osallistujat esitellään erikseen. Lisäksi kirja sisältää tietoja seuraavasta sukupolvesta eli seuraajista (tābi‘ūn), joiden tiedot Muhammedista tulivat kumppaneiden välityksellä.
Arabisti Ella Landau-Tasseronin mukaan Ibn Sa'din teos on al-Waqidin (k. 822) tekemän alkuperäisen, mutta kadonneen teoksen kopio ja täydennys. Al-Tabarin 900-luvulla kirjoittama elämäkertojen kokoelma nojaa sekä al-Waqidin alkuperäiseen että Ibn Sa'din teokseen.
Teos julkaistiin Leidenissa kahdeksanosaisena laitoksena arabiaksi vuosina 1904–1921. Volyymit 1 ja 2 käännettiin Pakistanissa englanniksi vuosina 1967–1972. Lyhennelmiä teoksesta on ilmestynyt kolmena englanninkielisenä niteenä.
Arviointia

Muslimioppineet katsovat, että Tabaqat on tiedon aarrearkku, mutta lukijan on syytä olla hereillä valitessaan autenttista ja luotettavaa tietoa massiivisen tietomäärän joukosta. Kitāb aṭ-Tabaqāt al-Kabīr sisältää elämäkertojen lisäksi kuhunkin liittyvät kertojaketjut. Näin lukija voi itse varmistaa tietojen autenttisuuden ottamalla huomioon kunkin kertojan luotettavuuden asteen.
Arabisti Carl W. Ernst katsoi, että Sa'din tavoitteena ei niinkään ollut objektiivinen historiankirjoitus kuin tunnustuksen jakaminen siitä, keneltä auktoriteetilta mikin perimätiedon osa oli peräisin.
Dornbirner EC

| Dornbirner EC |
| --- | --- |

Perustettu:  1992
Kaupunki:   Dornbirn, Itävalta
Kotiareena:  Messestadion
– kapasiteetti:  4 270
Sarjataso:   IceHL
Värit:           
Päävalmentaja:   Kai Suikkanen
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Dornbirner EC on itävaltalainen jääkiekkojoukkue Dornbirnistä. Se on perustettu vuonna 1992. Joukkue on pelannut suurimman osan kausistaan Itävallan kakkosliigassa Österreichische Nationalligassa, mutta kaudeksi 2012–2013 joukkue sai paikan Itävallan korkeimmalle sarjatasolle Erste Bank Eishockey Ligaan. Joukkue pelaa kotiottelunsa 4 270 paikkaisessa Messestadionissa, joka sijaitsee Dornbirnin kaupungissa. Joukkue on onnistunut voittamaan Itävallan kakkosliigan Österreichische Nationalligan kahteen kertaan kausina 2007–2008 ja 2009–2010.
Joukkue kaudella 2022–2023

| Maalivahdit> Numero | Maalivahdit>  | Maalivahdit> Pelaaja | Maalivahdit> Hanskakäsi | Maalivahdit> Sopimus | Maalivahdit> Syntymäpaikka | Maalivahdit>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

 : 
| Puolustajat> Numero | Puolustajat>  | Puolustajat> Pelaaja | Puolustajat> Kätisyys | Puolustajat> Sopimus | Puolustajat> Syntymäpaikka | Puolustajat>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

 : 
| Hyökkääjät> Numero | Hyökkääjät>  | Hyökkääjät> Pelaaja | Hyökkääjät> Kätisyys | Hyökkääjät> Pelipaikka | Hyökkääjät> Sopimus | Hyökkääjät> Syntymäpaikka |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| 17 |  | Kai Fässler | R | VLH | 2022 | Dornbirn, Itävalta |
| 92 |  | Stefan Häussle (C) | L | H | 2022 | Dornbirn, Itävalta |
Lähde: EliteProspects
Joukkueenjohto

Päävalmentaja: Kai Suikkanen
Apuvalmentaja: Rick Nasheim
Maalivahtivalmentaja: Robin Danielsson
Fysiikkavalmentaja: Simon Sengele
Huoltopäällikkö: Wolfgang Gmeiner
Lähde: EliteProspects
Aiheesta muualla

Joukkueen viralliset kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Österreichische Eishockey-Liga (Itävallan jääkiekon pääsarja)
Vienna Capitals
EC Red Bull Salzburg
EC Villacher Sportverein
EC KAC
EHC Liwest Black Wings Linz
EC Graz 99ers
HK Jesenice (SLO)
HDD Olimpija Ljubljana (SLO)
Alba Volán Székesfehérvár (HUN)
KHL Medveščak Zagreb (KRO)
KNM Eglantine (K197)

| KNM Eglantine |
| --- | --- |
 HMS Eglantine

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Harland and Wolff, Belfast
Kölinlasku:  16. tammikuuta 1941
Laskettu vesille:  11. kesäkuuta 1941
Palveluskäyttöön:  29. elokuuta 1941
Tekniset tiedot
Uppouma:  925 t
Pituus:  62,48 m
Leveys:  10,11 m
Syväys:  4,14 m
Koneteho:  2 750 shp
Nopeus:  16 solmua
Miehistöä:  85
Aseistus
Aseistus:  1 x BL 4″/L45 (102 mm) Mk IX -tykki 1 x QF 2 naulan ilmatorjuntatykki 4 x .303″ konekivääriä
KNM Eglantine (viirinumero K197) oli Norjan  laivaston Flower-luokan korvetti toisessa maailmansodassa. Alus oli alun perin Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1941 valmistunut HMS Eglantine.
Valmistus

Alus tilattiin 8. huhtikuuta 1940 Belfastista Harland & Woffilta, missä köli laskettiin 16. tammikuuta 1941 telakkanumerolla 1106. Alus laskettiin vesille 11. kesäkuuta ja valmistui vielä samana  vuonna 27. elokuuta.
Palvelus

Palvelukseenotosta alus oli 29. marraskuuta 1944 saakka Liverpoolin saattajaosastossa. Joulukuusta alkaen alus oli Murmanskiin ja myöhemmin Kirkkoniemeen sijoitettuna Norjan koillisrannikolla.
Norjan hallitus lunasti 1946 aluksen ja liitti sen laivastoonsa, joka  nimesi aluksen KNM Sørøyaksi 10. elokuuta. Aluksen päätehtävänä oli kalastuksenvalvonta. Alus luokiteltiin 1950 fregatiksi, jolloin sen runkonumeroksi tuli F308. Se myytiin elokuussa 1956 Thor Dahl Whaling Companylle.
Alus muutettiin Framnäs Mekaniske Verkstedissä Sandefjordissa valaanpyyntialukseksi, jolloin propulsiojärjestelmäksi asennettiin dieselmoottori. Alus valmistui marraskuussa 1957, jolloin se nimettiin Thorglimtiksi. Aluksen viimeinen pyyntikausi Antarktiksella oli 1967–1968, minkä jälkeen se makasi ankkurissa Sandefjordissa toukokuusta 1968 kesäkuuhun 1969. Alus myytiin romutettavaksi Grimstadiin.
Susi-Kustaa

| Susi-Kustaa |
| --- | --- |
Luoja(t):  Väinö Linna
Ensi- esiintyminen:  Täällä Pohjantähden alla -romaanit
Henkilötiedot
Sukupuoli:  mies
Asuinpaikka:  Pentinkulma
Suhteet
Vanhemmat:  hieroja-Priita
Infobox OKNimi-testi OK: 
Susi-Kustaa on Väinö Linnan kirjasarjan Täällä Pohjantähden alla henkilöhahmo. Yksinään mökissään asusteleva ja metsästyksellä sekä kalastuksella elävä Susi-Kustaa on Pentinkulman kylän eräänlainen kylähullu. Hän pyrkii elämään omilla ehdoillaan eikä halua sopeutua kyläyhteisöön. Susi-Kustaa todistaa kirjasarjan aikana sivusta seuraten monet juonen kannalta keskeiset kylän tapahtumat, mutta useimmista muista hahmoista poiketen välttää osallistumista mihinkään poliittiseen toimintaan ja pysyttelee kokonaan sivussa myös Suomen sisällissodan tapahtumista. Vanhetessaan hän muuttuu epäsosiaaliseksi ja eristäytyväksi.
Warkauden Lehti

| Warkauden Lehti |
| --- | --- |
Lehtityyppi:  aluelehti
Kustantaja:  Keskisuomalainen Oyj
Julkaisija:  Savon Media Oy
Levikki:  7 797 (LT2017)
Perustettu:  1919
Päätoimittaja:  Sari Ristamäki (päätoimittaja)
Kotikunta:  Varkaus (Kauppakatu 29, 78200 Varkaus)
Kotimaa:  Suomi
Sivukoko:  tabloidi
Ilmestymistiheys:  viidesti viikossa (ti, ke, to, la, su)
Kieli:  suomi
Aiheesta muualla
Warkauden Lehti
Warkauden Lehti on viisipäiväinen sitoutumaton aluelehti, jonka kotipaikka on Varkaus. Levikkialueeseen kuuluvat Varkauden lisäksi Joroinen, Leppävirta, Heinävesi, Pieksämäki ja Rantasalmi. Vuonna 2017 lehden levikki oli 7 797 (LT2017).
Warkauden Lehti on perustettu vuonna 1919. Sen perustaja ja ensimmäinen päätoimittaja oli Armas Emanuel Salmelainen, joka oli myös Metsästys ja kalastus -lehden ensimmäinen päätoimittaja.
Warkauden Lehti tuli A. Ahlström Oy:n omistukseen 1926, jolta lehti siirtyi Savon Sanomille 1986. Lehdeä julkaisee Savon Aluemedia Oy, joka kuuluu Keskisuomalainen-konserniin.
Warkauden Lehden päätoimittaja on Sari Ristamäki. Aikaisemmin päätoimittajia ovat olleet Armas Salmelainen vuosina 1919–1926, Mauno Koskinen 1926–1928, Aarno Kemppainen 1928–1930, Urho I. Eerikäinen 1931, Kalervo Kivimäki 1931–1952, Kyösti Taanila 1952–1978, Lauri Koikkalainen 1978–1994, Mai Koivula 1994–2007, Timo Ruotsalainen 2008 ja Mai Koivula 2008–2010.
Lehden toimituskuntaan ovat vuosien varrella kuuluneet muun muassa kirjailijat Risto Karlsson ja Arto Paasilinna.
Aiheesta muualla

Jarkko Ambrusin : Sampoa ja sellua - Varkauden rakennemuutos Warkauden Lehden silmin 1975-1995, Suomen historian pro gradu–tutkielma, Tampereen yliopisto 2009 (Arkistoitu – Internet Archive)
Metallivaippa

| Metallivaippa> The Short-Timers |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Gustav Hasford
Kieli:  englanti
Genre:  sota, omaelämäkerrallinen
Kustantaja:  Harper and Row Bantam
Julkaistu:  1979
Ulkoasu:  kovakantinen
Sivumäärä:  192
ISBN:  0-553-17152-6
Suomennos
Suomentaja:  Risto Mäenpää
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  1987
Ulkoasu:  kovakantinen
Sivumäärä:  208
ISBN:  951-0-14711-7
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Metallivaippa (engl. The Short-Timers) on yhdysvaltalaisen merijalkaväen veteraanin Gustav Hasfordin vuonna 1979 julkaistu romaani. Kirja on kuvaus Hasfordin omakohtaisista kokemuksista Vietnamin sodan ajoista, jolloin hän toimi sotakirjeenvaihtajana, kuten kirjan päähenkilö James T. "Joker" Davis. Hasfordilta ilmestyi vuonna 1990 kirjalle jatko-osa The Phantom Blooper. Suunnitelmissa oli myös Hasfordin Vietnam-trilogian kolmas osa, mutta vuosia diabeteksesta kärsinyt Hasford kuoli 45-vuotiaana sydänkohtaukseen vuonna 1993.
Metallivaipan pohjalta Stanley Kubrick ohjasi vuonna 1987 elokuvan Full Metal Jacket. Myös Hasford oli avustamassa käsikirjoituksen laatimisessa, vaikka Kubrick ei tullutkaan toimeen Hasfordin kanssa.
Juoni

Kirja on jaettu kolmeen osaan sen seuratessa James T. "Joker" Davisin vaiheita hänen palveluksessaan merijalkaväessä ja Vietnamissa.
Jokerin taival alkaa Etelä-Carolinassa sijaitsevan Parris Islandin koulutuskeskuksessa, jossa heidän sadistinen kouluttajansa kersantti Gerheim yrittää simputuksen keinoin muovata alokkaista sydämettömiä tappajia. Täällä Joker ystävystyy muun muassa "Cowboyksi" kutsutun alokkaan kanssa. Joukkoon kuuluu myös koulutuksessa kovia kokeva Leonard Pratt, joka tunaroinnillaan saa niin kersantin kuin myös alokastovereidensa vihan kontolleen, ja vaikka hän lopulta onnistuu vähiten suoriutumaan koulutuksesta, Leonardin mieli horjuu ja hän muun muassa alkaa puhumaan "Charleneksi" ristimälleen kiväärilleen. Ennen peruskoulutuskauden lopullista päättymistä päästään seonnut Leonard tappaa kiväärillään Gerheimin ja lopulta myös itsensä Jokerin yöpäivystyksen aikana.
Vuonna 1968 Joker, joka on saanut Vietnamissa palveluspaikan sotakirjeenvaihtajana, törmää Cowboyhin Đà Nẵngissa, joka kuuluu "jermuiksi" tunnettuun jalkaväkiryhmään, johon kuuluu myös Jokeria halveksuva kiivasluonteinen "Animal Mother". Pian sen jälkeen tapahtuneen Tet-hyökkäyksen myötä Joker lähetetään valokuvaajansa "Rafter Manin" kanssa Phu Baihin lähelle Huến kaupunkia, jossa Joker joutuu vastahakoisesti hyväksyy ylennyksensä korpraalista kersantiksi samalla kun joutuu tekemään reportaasia sodanaikaisista julmuuksista. Huếin päästyään Joker tapaa Cowboyn uudelleen. Taistelun aikana Joker saa aivotärähdyksen, jonka aikana hän kokee psykedeelisen unen sarjan, josta toivuttuaan hän saa kuulla Cowboyn nousseen komentoon aiemman ryhmänjohtajan tultua hulluksi ja yrittäen hyökätä Pohjois-Vietnamin armeijan joukkoa vastaan. Tämän jälkeen he päätyvät kohtaamisiin lähes yliluonnollisen tarkka-ampujan kanssa, joka paljastuu teinitytöksi. Cowboy haavoittuu ja Rafter Man onnistuu suorittamaan ensimmäisen vahvistetun tapponsa. Mutta kun Joker ja Rafter Man palaavat takaisin Phu Baihin, Rafter Man joutuu paniikkiin ja syöksyy vastaantulevan panssarivaunun tielle, murskautuen kuoliaaksi. Joker joutuu ongelmiin erään everstin kanssa luvattomasti univormuunsa kiinnittämän rauhan symbolia kuvastavan merkin vuoksi ja rangaistukseksi hänet määrätään uudelleen Cowboyn joukkueeseen kiväärimieheksi.
Khe Sanhiin sijoitetun Cowboyn "jermuryhmän" mukana Joker seuraa viidakkoon, jossa he kohtaavat jälleen uuden tarkka-ampujan, joka haavoittaa kolme miestä. Kun joukko ymmärtää, etteivät he saa radion avulla lisätukea, Cowboy suunnittelee vetäytymistä senkin uhalla että haavoittuneet jäisivät vihollisen armoille, mutta Animal Mother vastustaa hanketta uhkaamalla tappaa Cowboyn. Cowboy tekee viime hetken päätöksen luovuttamalla johtajuuden Jokerille ja ryntää pistoolinsa kanssa ampumaan haavoittuneet päästääksen heidät kärsimyksistään. Cowboy kuitenkin haavoittuu itse tarkka-ampujan toimesta ja ymmärtäen velvollisuutensa Joker ampuu Cowboyn, jonka jälkeen hän johdattaa jäljelle jääneet ryhmästään takaisin leirille.
Ojakkalan rautatieasema

Ojakkalan rautatieasema (lyh. Oja, aik. Ojk) on lakkautettu rautatieliikennepaikka Hanko–Hyvinkää-radalla Vihdissä. Ojakkala avattiin liikenteelle vuonna 1897. Paikalle rakennettiin 1900 Platformskjul I -tyyppinen rakennus Bruno Granholmin suunnitelmien mukaisesti. Vuonna 1912 Ojakkalan asemalta avattiin Ojakkalan ja Olkkalan välinen kapearaiteinen yksityisrata. Yksityisradan avaaminen teki Ojakkalasta Vihdin merkittävimmän aseman.
Vuonna 1922 Ojakkalaan rakennettiin uusi Thure Hellströmin suunnittelema asemarakennus, koska aiempi kävi liian pieneksi. Uuden rakennuksen valmistuttua vanhaa rakennusta käytettiin muihin tarkoituksiin, mutta se purettiin myöhemmin. Ojakkalan ja Olkkalan välisen radan liikennöinti loppui 1957. Ojakkalan asema muutettiin miehittämättömäksi 1968 ja tavaraliikenne lakkautettiin vuonna 1971. Liikennepaikka lakkautettiin kokonaisuudessaan vuonna 1983, kun radan henkilöliikenne loppui 25. syyskuuta 1983. Ojakkalan vesitorni paloi vuonna 1992 ja asemarakennus purettiin 2000-luvun alussa.
Aiheesta muualla

Vaunut.org: Kuvia Ojakkalan rautatieasemalta
Ellos Deatnu!

Ellos Deatnu! (suom. Eläköön Tenojoki!) on saamelainen aktivistiryhmä, joka vastustaa Tenojoen nykyisiä kalastussäännöksiä. Se on julistanut Tenon Tiirasaaren ympäristössä Utsjoella ”moratorion”, jossa joen kalastussäännökset on mitätöity. Heinäkuussa 2017 liike perusti toisen moratorion Dalvadaksen Korkeasaareen ja sen ympäristöön. Ryhmä perustettiin kesällä 2017 vastustamaan uutta Tenon kalastussopimusta, mutta se ajaa myös yleisemmin saamelaisten itsemääräämisoikeuden ja paikallishallinnon asiaa Tenonlaaksossa.
Ellos Deatnu! -liike vaati heinäkuussa 2017 Norjan ja Suomen ministereiltä selvitystä oikeudesta Tenoon. Ryhmän mukaan kansainvälinen oikeus määrittää, että alueen saamelaisilla on ikimuistoisen käytön pohjalta omistus- ja hallintaoikeus Tenon vesistöön. Liike kysyi, miten luonnonvarojen omistus- ja hallintaoikeudet ovat siirtyneet saamelaisilta ja lapinkyliltä Norjan ja Suomen valtioille.
Ellos Deatnu! -liikkeessä toimii saamelaisia poliitikkoja, taiteilijoita ja paikallisia asukkaita Tenon molemmilta puolilta. Aktiivit ovat enimmäkseen nuoria. Suomen saamelaisnuoret ry:n puheenjohtaja Petra Laiti on yksi liikkeen johtohahmoista.
Aiheesta muualla

Ellos Deatnu! (Arkistoitu – Internet Archive)
Samoar, 11.2.2017, Suomen 100 vuotta itsenäistä kolonialismia (lyhytanimaatioelokuva saamelaisten historiasta)
Saamelaistaiteen tuki

Saamelaistaiteen tukiyhdistys ry (Sámedáidaga doarjjasearvi rs) on saamelaiskulttuuria edistävä suomalainen yhdistys. Se on mukana järjestämässä muun muassa Skábmagovat-elokuvajuhlaa ja ylläpitää Sámi Film -tietokantaa saamelaisista elokuvista.
Yhdistys sai 15 000 euron suuruisen taiteen valtionpalkinnon vuonna 2012.
Sámi Film -tietokanta

Sámi Film -tietokantaan kerätään tietoja saamelaisista elokuvista. Saamelaistaiteen tukiyhdistyksen yhteistyökumppanina tietokannan toteutuksessa on Oulun yliopiston Giellagas-instituutti.
Skábmagovat-elokuvajuhlan myötä Saamelaistaiteen Tuki ry:lle on kertynyt iso kokoelma saamelaista elokuvaa, joide tiedot on koottu Sámi Film -tietokantaan. Suomen-, saamen- ja englanninkielinen tietokanta kattaa normaalit elokuvan tekijä- ja sisältötiedot, asiasanoihin perustuvan luokittelun sekä vapaan sanahaun. Verkossa toimivaa tietokantaa aiotaan kehittää myös sellaiseksi, että elokuvia voisi katsoa tietokannan kautta.
Optatus Lyytinen

Opatti (eli Optatus) Lyytinen (4. kesäkuuta tai 24. kesäkuuta 1832 Vesanto – 30. joulukuuta 1903 Vesanto) oli suomalainen kansanrunoilija.
Henkilöhistoria

Selkämän tilalla syntyneen Lyytisen vanhemmat olivat talollinen Juhani Lyytinen ja tämän vaimo Eeva Kanninen. Optatus Lyytinen oli toisen kansanrunoilijan, Pentti Lyytisen, veljenpoika. Hän opetteli luku-, kirjoitus- ja laskutaidon ja viljeli vuodesta 1868 lähtien omaa Penttilän tilaansa Vesannon Sonkarinsaaren kylässä. Kuntakokouksen puheenjohtajana hän toimi vuodesta 1871 vuoteen 1877 ja kunnallislautakunnan varaesimiehenä vuodesta 1879 vuoteen 1897.
Lyytisen puoliso vuodesta 1861 oli Kustaava Sikström (k. 1922). Kaupunkineuvos Edvard Lyytinen oli heidän poikansa.
Optatus Lyytisen runoja

Lyytinen kirjoitti jo nuorempana runoja ja lauluja, joita julkaistiin ensin Suomettaressa 1855 ja 1856 ja myöhemmin Kuopiossa ilmestyneessä Savo-lehdessä. Hän käytti runoissaan paitsi vanhaa kansanrunon mittaa, myös loppusoinnillisen kansanlaulun muotoa. Lyytisen runot olivat osin lyyrillisiä tuokiokuvia, mutta osin ne liittyivät ajankohtaisiin tapahtumiin tai keksintöihin tai hänen omiin kokemuksiinsa:
Rikas neito
Linnun laulu
Laulu ja soitto
En laulamasta lakkaa
Tanssissa ja iloseuroissa
Katovuoden muistoksi 1862
Aleksanteri II:n murhan johdosta
Kirjapainosta
Polkupyörät.
Aiheesta muualla

Lisää luettavaa aiheesta Optatus Lyytinen on Wikiaineistossa
Karjalankannaksen taistelut talvisodassa

Karjalankannaksen taistelut käytiin talvisodan aikana 30. marraskuuta 1939 – 13. maaliskuuta 1940. Talvisodan alussa Neuvostoliitto oli keskittänyt Kannakselle yhteensä 200 000 miehen vahvuiset joukot, joita tukivat 900 tykkiä ja 1 000 panssarivaunua. Suomalaisilla oli käytössään tällä alueella hyökkäystä torjumassa 129 000 miestä ja ylijohdon reservinä kaksi heikosti varustettua divisioonaa.
Taipale on Laatokan länsirannalla sijaitseva Mannerheim-linjan yksi osa. Summa sijaitsee Kannaksen länsiosassa ja kuului myös pääpuolustuslinjana toimineeseen Mannerheim-linjaan. Näillä seuduilla käytiin erityisen kiivaita ja sodan kannalta ratkaisevia taisteluita joulukuusta 1939 helmikuuhun 1940.