stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kuinka rakastella neekerin kanssa ...väsymättä
Vastaanotto

Video-oppaassa vuodelta 1995 Kati Sinisalo antoi elokuvan Suomessa julkaistulle VHS-kasettiversiolle kaksi tähteä viidestä, mikä teoksen mukaan vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”. Hänestä kiinnostavien teemojen – valkoisten naisten ja mustien miesten seksuaalisuuden – käsittely jää väsyttävän puheen tasolle.
Anneli Kukkonen

Anneli Kukkonen (s. 24. maaliskuuta 1946 Kontiolahti) on suomalainen muotitaiteilija, joka on suunnitellut vaatteita muun muassa Suomen Trikoolle, Reimalle ja Kestilälle.
Anneli Kukkonen valmistui Taideteollisesta korkeakoulusta 1970. Opintojen ohella hän toimi harjoittelijana kuopiolaisessa Essilä Oy:ssä, Kulosauma Oy:ssä ja Piretassa. Valmistuttuaan hän työskenteli Kankaanpään Reimassa ja Porin Savokarla Oy:ssä. Vuosina 1974–1977 Kukkonen työskenteli Paitavalmiste Oy:ssä, Suomen Trikoossa vuoteen 1982 ja sitten Kestilässä.
Anneli Kukkonen on toiminut Lahden muotoiluinstituutin opettajana 1990-luvun alusta lähtien.
Kukkonen sai Taideteollisuuden valtionpalkinnon vuonna 1981 ensimmäisenä vaatesuunnittelijana.
Jarmo Kujanpää

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 5. huhtikuuta 1959 (ikä 65)
Syntymäpaikka: Ikaalinen, Suomi
Pelipaikka: laitahyökkääjä
Pituus: 174 cm
Junioriseurat
: Haka
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1977–1990 | Haka | 247 | (59) |
| 1989 | → EuPa (laina) | 8 | (5) |
| 1992–1993 | PS-44 | 33 | (14) |
| Yhteensä | Yhteensä | 288 | (78) |
Maajoukkue
| 1977 | Suomi U18 | 6 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Jarmo Kujanpää (s. 5. huhtikuuta 1959 Ikaalinen) on uransa lopettanut suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan laitahyökkääjä.
Kujanpää on Valkeakosken Hakan kasvatti. Hän teki ensiesiintymisensä seuran edustusjoukkueessa 18-vuotiaana SM-sarjan kaudella 1977. Kujanpää edusti Hakaa 14 kauden aikana 1977–1990 yhteensä 247 pääsarjaottelussa ja teki niissä 59 maalia. Euro-otteluissa hän esiintyi kymmenesti ja onnistui maalinteossa neljä kertaa, kahdesti IFK Göteborgia ja Hammarby IF:iä vastaan. Kujanpää voitti Hakassa Suomen mestaruuden 1977 sekä Suomen Cupin 1982 ja 1988. III divisioonassa hän edusti lainalla Euran Palloa loppukauden 1989 ja Pallo-Seppoja 1992–1993.
Vuonna 1977 Kujanpää edusti alle 18-vuotiaiden maajoukkuetta kuusi kertaa.
Saavutukset

Suomen mestaruus 1977
SM-hopea 1980
SM-pronssi 1978, 1981, 1982, 1983
Suomen Cup 1982, 1988
Kubovo

| Kubovo Ку́бово |
| --- | --- |
 Kubovo
 Koordinaatit: 61°57′0″N, 37°11′10″E 
Valtio:  Venäjä
Tasavalta:  Karjalan tasavalta
Piiri:  Puudožin piiri
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  taajama
 – Hallinnon tyyppi:  maalaiskunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  1 648,01 km²
Väkiluku (2011):  2 200
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK)
 
 Kunnan kotisivu 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kubovon kunta Puudožin piirin kartalla.
Kubovo (ven. Ку́бово) on maalaiskunta ja sen keskustaajama Karjalan tasavallan Puudožin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Vodlajoen varrella 48 kilometriä Puudožista koilliseen. Taajamassa on 1 200 ja kunnassa 2 200 asukasta (vuonna 2011).
Maantiede ja asutus

Kubovon kunnan pinta-ala on 1 648,01 neliökilometriä. Se rajoittuu etelässä Puudožin piirin Krivtsyn, lounaassa Puudožin, lännessä Avdejevon ja pohjoisessa Kuganavolokin kuntiin sekä idässä Arkangelin alueeseen.
Kunnan läpi virtaa Vodlajoki. Järviä ovat muun muassa Bolšoje Šardozero, Rogozero, Kedozero, Nigozero, Leibuška, Livozero, Salmozero ja Sjargozero. Hyötykaivannaisiin kuuluvat graniitti, hiekka ja turve. Suunnitteilla on Vargatšnoje-Korbozerskojen luonnonmuistomerkin perustaminen.
Keskustaajaman lisäksi kuntaan kuuluvat Kubovskajan ja Vodlan kylät sekä Kubovon uittotyömaan (Kubovski splavutšastok), Vodlan ja Porštan asutukset. Toiseksi suurin asutuskeskus on vajaan 900 asukkaan Vodlan taajama. Porštassa ei ole lainkaan vakituista asutusta.
Liikenne, talous ja palvelut

Kubovon kautta kulkee Puudožin ja Vodlan välinen maantie. Taajamassa toimii metsäteollisuusyrityksiä ja metsänhoitoalueen konttori. Palveluihin kuuluvat lastentarha, keskikoulu ja lääkintäasema.
Nähtävyydet

Kunnan alueella sijaitsevat Kumbasan ja Padunin kivikautiset asuinpaikat. Kubovskajalla sekä entisillä Rubtsovon, Salman, Kuznetsovskaja-Konetsin, Kuznetsovskaja-Pogostin ja Kuznetsovskaja-Mininon kylillä on historiallisen asutuksen status. Rakennusmuistomerkkeihin kuuluvat 1800-luvun lopulla rakennettu Kubovskajan kirkko sekä vanhat asuinrakennukset.
Aiheesta muualla

Kubovon kunta Puudožin piirin sivustolla (venäjäksi)
Kuherruskuukausi Vegasissa

| Kuherruskuukausi Vegasissa> Honeymoon in Vegas |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Andrew Bergman
Käsikirjoittaja:  Andrew Bergman
Tuottaja:  Mike Lobell
Säveltäjä:  David Newman
Kuvaaja:  William A. Fraker
Leikkaaja:  Barry Malkin
Pääosat:   James Caan  Nicolas Cage  Sarah Jessica Parker  Pat Morita  Johnny Williams 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:   Castle Rock Entertainment  New Line Cinema  Lobell-Bergman Production 
Levittäjä:  Columbia Pictures Netflix
Ensi-ilta:  1992
Kesto:  95 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kuherruskuukausi Vegasissa (engl. Honeymoon in Vegas) on vuonna 1992 julkaistu komediaelokuva. Elokuvan on ohjannut Andrew Bergman.
Tarina

Monivuotinen pari lentää Las Vegasiin mennäkseen lopultakin vihille. Mies kuitenkin häviää kasinolla niin ison summan, että joutuu ”lainaamaan” vaimoaan viikonlopuksi mafiamiljonäärille. Screwball-komediaa höystävät Elvis Presleyn laulut ja monet kaksoisolennot.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  James Caan  | … |  Tommy Korman   |
|  Nicolas Cage  | … |  Jack Singer   |
|  Sarah Jessica Parker  | … |  Betsy Nolan/Donna   |
|  Pat Morita  | … |  Mahi Mahi   |
|  Johnny Williams  | … |  Johnny Sandwich   |
|  John Capodice  | … |  Sally Molars   |
|  Robert Costanzo  | … |  Sidney Tomashefsky   |
|  Anne Bancroft  | … |  Bea Singer   |
|  Peter Boyle  | … |  Chief Orman   |
|  Burton Gilliam  | … |  Roy   |
Lähde:
Vastaanotto

Elokuva oli taloudellinen menestys. Video-oppaassa vuodelta 1995 Bello Romano antoi elokuvan Suomessa julkaistulle VHS-kasettiversiolle neljä tähteä viidestä, mikä teoksen mukaan vastaa sanallista arviota ”erinomainen” tai ”lajivalio”.
Lyhythäntäpäästäinen

| Lyhythäntäpäästäinen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Soricomorpha
Heimo::  Päästäiset Soricidae
Alaheimo::  Varsinaiset päästäiset Soricinae
Tribus::  Blarinini
Suku::  Blarina
Laji::  brevicauda
Kaksiosainen nimi
 Blarina brevicauda  (Say, 1823) 
 Lyhythäntäpäästäisen levinneisyys
Alalajit 
 B. b. brevicauda  B. b. aloga  B. b. angusta  B. b. churchi  B. b. compacta  B. b. hooperi  B. b. kirtlandi  B. b. manitobensis  B. b. pallida  B. b. talpoides  B. b. telmalestes – suolyhythäntäpäästäinen 
Katso myös
   Lyhythäntäpäästäinen Wikispeciesissä   Lyhythäntäpäästäinen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Lyhythäntäpäästäinen (Blarina brevicauda) on Pohjois-Amerikan itäosista kotoisin oleva pieni nisäkäslaji, joka kuuluu päästäisten heimoon ja Blarina-sukuun. Se on yksi harvoista myrkyllisistä nisäkäslajeista maailmassa. Nisäkäsnimistötoimikunta ehdotti lajin uudeksi suomenkieliseksi nimeksi ”amerikanisopäästäistä”.
Ulkonäkö ja koko

Lyhythäntäpäästäisellä on lyhyempi kuono ja raskaampi ruumiinrakenne kuin useimmilla muilla päästäislajeilla. Täysikasvuinen yksilö painaa 18–30 grammaa, ja sen pään ja kehon yhteispituus on 7,5–10 senttimetriä; häntä on vain 1,7–3 senttimetrin pituinen. Uroksen keho ja erityisesti kallo ovat hieman suurempia kuin naaraalla. Silmät ovat pienet samoin kuin korvat, joita ei yleensä edes erota karvapeitteen alta. Turkki on samettisen pehmeä ja kauttaaltaan tasaisen siniharmaa paitsi vatsassa, jossa se on hivenen vaaleampi.
Levinneisyys

Lyhythäntäpäästäinen on kotoisin Pohjois-Amerikan itäosista, missä sen levinneisyysalue ulottuu luoteessa Etelä-Saskatchewaniin, koillisessa Nova Scotiaan, kaakossa Georgiaan ja lounaassa Keski-Nebraskaan.
Virginiassa elävää suolyhythäntäpäästäistä (Blarina brevicauda telmalestes) pidettiin aiemmin erillisenä lajina Blarina telmalestes, mutta nykyisin sen katsotaan olevan yksi lyhythäntäpäästäisen alalajeista.
Elinympäristö

Lyhythäntäpäästäistä tavataan lähes kaikissa luontotyypeissä, joissa on riittävästi suojaavaa aluskasvillisuutta. Parhaiten se viihtyy kosteissa ja ryteikköisissä metsissä, pensaikkoa kasvavilla soilla ja marskimailla sekä rikkaruohojen ja pensaiden valtaamilla pellonlaidoilla. Asutuksen lähellä sitä esiintyy pelloilla, puutarhoissa, aidanvieruksilla ja maalaisteiden varsilla. Talvella se voi hakeutua suojaan latoihin, kellareihin ja vajoihin.
Käyttäytyminen

Lyhythäntäpäästäinen on yksineläjä, joka ei siedä muita päästäisiä omalla reviirillään paitsi paritteluaikana. Reviirin koko on keskimäärin 2,5 hehtaaria mutta vaihtelee ravintotilanteen mukaan – useimmilla muilla päästäislajeilla elinpiiri on vain puolet tästä. Päästäinen merkitsee reviirinsä rajat jättämällä pahanhajuisia hajumerkkejä vatsassaan ja kyljissään olevista rauhasista.
Mikään muu amerikkalainen päästäislaji ei kaiva käytäviä yhtä ahkerasti kuin lyhythäntäpäästäinen. Se käyttää kaivamisessa apunaan vahvoja käpäliään ja rustoista kuonoaan ja rakentaa laajan käytäväverkon lehtikasoihin, maahan tai lumeen. Pesäontelonsa se tekee johonkin kohtaan käytäväverkkoa tai kaatuneen puun tai kivikasan alle. Pesä on 15–25 senttimetriä pitkä ja 15 senttimetriä leveä ja vuorattu ruohosilpulla ja lehdillä.
Lyhythäntäpäästäinen on aktiivinen kaikkina vuorokaudenaikoina ja vuodenaikoina. Sillä on huono haju- ja näköaisti, mutta se pystyy suunnistamaan kaikuluotauksen avulla lepakoiden ja valaiden tapaan. Se lähettää ympäristöönsä ultraääniä, joita ihmiskorva ei kuule, ja arvioi etäisyyksiä kaiun perusteella.
Lisääntyminen

Lyhythäntäpäästäiset voivat paritella ympäri vuoden, mutta varsinainen parittelukausi kestää maaliskuusta syyskuuhun. Naarailla on yleensä kaksi, joskus kolmekin poikuetta vuodessa. Kantoaika kestää 21 tai 22 päivää ja poikueessa on useimmiten 5–7 poikasta. Poikaset pysyttelevät pesässä ensimmäiset 25 elinpäiväänsä, minkä jälkeen ne vieroittuvat emosta ja jättävät pesän. Naaraista tulee sukukypsiä 6 viikon ikäisinä ja koiraista 12 viikon ikäisinä. Lyhythäntäpäästäinen voi elää jopa 3 vuotta mutta kuolee yleensä jo ensimmäisen ikävuotensa aikana.
Ravinto

Lyhythäntäpäästäinen on ahne petoeläin, joka voi syödä jopa kolme kertaa painonsa verran ravintoa vuorokaudessa. Sen ruokavalio koostuu enimmäkseen pienistä selkärangattomista ja selkärankaisista sekä kasvinosista. Se kerää talven varalle ruokavarastoja etanoista ja kovakuoriaisista.
Lyhythäntäpäästäisen sylkirauhasista erittyy lamauttavaa myrkkyä, jonka ansiosta se voi pyydystää itseään suurempia eläimiä, kuten pyrstösammakoita, sammakoita, käärmeitä, hiiriä, lintuja ja toisia päästäisiä. Sen purema voi olla hyvin kivulias myös ihmiselle.
Suojelu ja uhat

Lyhythäntäpäästäinen on elinvoimainen laji, jonka kannat ovat yleensä hyvin suuria – erityisesti Isojenjärvien ympäristössä. Kantojen koko kuitenkin vaihtelee ajoittain voimakkaasti samaan tapaan kuin muillakin piennisäkkäillä.
Lyhythäntäpäästäistä saalistavat varsinkin pöllöt. Sen sijaan monet nisäkkäät, kuten kärpät ja ketut, pitävät sitä pahanmakuisena.
Lyhythäntäpäästäinen viettää suurimman osan ajastaan syömällä.
Antti Kuismala

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 20. tammikuuta 1976 (ikä 48)
Syntymäpaikka: Ristiina, Suomi
Pelipaikka: maalivahti
Pituus: 188 cm
Seura
Seura: MP
Pelinumero: 1
Junioriseurat
1987–1995: MP
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1996–1997 | MP | 39 | (0) |
| 1998 | Jazz | 14 | (0) |
| 1999 | FC Mikkeli | 27 | (0) |
| 2000 | TPV | 25 | (0) |
| 2001–2003 | Jaro | 74 | (0) |
| 2004 | Tromsø IL | 0 | (0) |
| 2005 | TP-Seinäjoki | 8 | (0) |
| 2005–2007 | IFK Mariehamn | 48 | (0) |
| 2008 | MP | 7 | (0) |
| 2009–2012 | MYPA | 82 | (0) |
| 2011 | → MP (laina) | 3 | (0) |
| 2013– | MP | 74 | (0) |
| Yhteensä | Yhteensä | 406 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 1. lokakuuta 2015.
Antti Kuismala (s. 20. tammikuuta 1976 Ristiina) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän edustaa Kakkosen Mikkelin Palloilijoita. Suomen korkeimmalla sarjatasolla Veikkausliigassa Kuismala on pelannut Mikkelin Palloilijoissa, FC Jazzissa, FF Jarossa, IFK Mariehamnissa ja Myllykosken Pallossa. Ennen kautta 2013 hän oli pelannut liigassa yhteensä 208 ottelua.
Ura

Kuismala on Mikkelin Palloilijoiden kasvatti. Hän debytoi seuran edustusjoukkueen riveissä Veikkausliigassa 12. kesäkuuta 1996 ottelussa Jaroa vastaan. Debyyttikausi, jolla Kuismala jakoi torjuntavastuun Timo Tarhilan kanssa, päättyi joukkueen putoamiseen Ykköseen. Toiseksi korkeimmalla sarjatasolla hän oli kaudella 1997 MP:n ykkösmaalivahti.
Kaudella 1998 Kuismala pelasi liigaa Jazzissa, mitä seurasi kolme kautta Ykkösessä kotikaupungin fuusioseurassa FC Mikkelissä, Tampereen Pallo-Veikoissa ja Jarossa. Jälkimmäisen kanssa hän nousi kauden 2001 päätteeksi liigaan. Vuonna 2004 oli vuorossa Kuismalan ainoa ulkomaankomennus, kun hän teki yksivuotisen sopimuksen monille jarolaisille tutun Tromsøn kanssa. Tromsøssä hän sai peliaikaa kuitenkin vain kolmessa cup-ottelussa.
Palattuaan Suomeen Kuismala pelasi kaudella 2005 muutaman ottelun Kakkosen TP-Seinäjoessa, kunnes siirtyi elokuun lopulla liigaseura IFK Mariehamniin. Ahvenanmaalla hän vietti kaksi täyttä kautta ennen paluutaan kasvattajaseuraansa MP:hen kaudeksi 2008. Vuonna 1996 tapahtuneen liigasta putoamisen jälkeen seura ei ollut pystynyt vakiinnuttamaan paikkaansa ylimmillä sarjatasoilla ja pelasi nyt Kakkosessa.
Yhden Mikkelin-kauden jälkeen Kuismalalle kävi jälleen kutsu liigajoukkueen maalille, ja hän siirtyi Myllykosken Palloon ennen kautta 2009. MYPAssa hän pääsi osallistumaan ensimmäistä kertaa urallaan myös kansainvälisiin seurajoukkuekilpailuihin, kun joukkue osallistui Eurooppa-liigan karsintoihin vuosina 2010 ja 2012. Hänet valittiin MYPAn vuoden pelaajaksi vuonna 2012.
Kaudeksi 2013 Kuismala palasi Mikkeliin.
Aiheesta muualla

Antti Kuismalan esittely Veikkausliigan sivustolla
Kudos

Ihonalaista rasvakudosta (keltaisella). Rasvakudos lukeutuu tukikudoksiin.
Kudos muodostuu vierekkäisistä, samalla tavoin toimivista soluista ja soluväliaineesta. Näiden perusteella kudokset luokitellaan usein neljään päätyyppiin: epiteelikudos, tukikudos, hermokudos ja lihaskudos. Monesti veri ja imuneste katsotaan omiksi ryhmikseen, joiden erikoispiirre on että soluväliaine on nestemäistä. Yhteen liittyneet kudokset muodostavat elimiä. Kudoksia tutkii kudosoppi eli histologia.
Kudosten päätyypit

Epiteelikudosta esiintyy elimistön vapailla pinnoilla, ihossa ja limakalvoissa sekä rauhasina syvällä elimistön sisällä. Epiteelikudoksessa on runsaasti soluja mutta vain vähän soluväliainetta eikä lainkaan verisuonia.
Tukikudosta ovat sidekudos, rasvakudos, luukudos ja rustokudos. Tukikudokset muodostavat tukirakenteita eri elimille. Tukikudoksessa on runsaasti soluväliainetta kuten säikeitä.
Hermokudoksessa on varsinaisia hermosoluja ja niiden tukisoluja eli gliasoluja. Hermokudos välittää viestejä hermoimpulsseina hermosolusta toiseen.
Lihaskudos muodostaa lihakset. Sille on ominaista supistumiskyky, ja soluväliainetta siinä on vain vähän. Poikkijuovainen lihaskudos muodostaa luissa kiinni olevia ja tahdonalaisesti säädeltäviä lihaksia. Sileää lihaskudosta esiintyy muun muassa sisäelinten seinämissä, ja sydänlihasta esiintyy sydämessä.
Muodostuminen

Eri kudosten solut erilaistuvat sikiön kehityksessä alkiorakkulan sisäsolumassan erilaistumattomista soluista. Hermokudos ja epiteelikudos ovat pääasiassa peräisin ektodermistä, tukikudos ja lihaskudos mesodermistä. Osa epiteelikudoksesta, kuten suolen ja hengitysteiden pintakerros, on peräisin endodermistä.
Paraneminen

Vaurioitunut kudos kykenee parantumaan uudistumalla eli regeneroitumalla. Vauriokohtaan voi myös kasvaa sidekudoksinen arpi. Kudosta kohdanneen vaurion jälkeen kudoksissa olevat kantasolut voivat aktivoitua tuottamaan uutta kudosta vaurioituneen tilalle. Nopeimmin uusiutuu sidekudos, sillä se on kudoksista vähiten erikoistunut. Myös epiteelikudos ja luukudos paranevat melko nopeasti. Huonoimmin paranevat poikkijuovainen lihaskudos, hermokudos ja rustokudos.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kudos Wikimedia Commonsissa
Erilaisia epiteelikudoksia.
Hermokudosta.
Poikkijuovaista, sileää ja sydänlihaskudosta.
Kukkakorisienet

| Kukkakorisienet |
| --- | --- |
 Venuksenkukkakori (Euplectella aspergillum)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Sienieläimet Porifera
Luokka::  Lasisienet Hexactinellida
Lahko::  Lyssacinosida
Heimo::  Kukkakorisienet Euplectellidae  Gray, 1867
Alaheimot
 Bolosominae  Corbitellinae  Euplectellinae 
Katso myös
   Kukkakorisienet Wikispeciesissä   Kukkakorisienet Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kukkakorisienet (Euplectellidae) on lasisieniin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan merivesistä.
Taksonomia ja anatomia

Kukkakorisienet jaetaan kolmeen alaheimoon ja yhteensä niissä on 27 sukua. Alaheimot eivät välttämättä ole monofyleettisiä, ja niistä luopumista on ehdotettu. Kukkakorisienet ovat muodoltaan putkimaisia, tai mustuttavat maljaa tai säkkiä. Niiden tukiranka kostuu verkkomaisen mutta kuitenkin joustavan rakenteen muodostavasta piidioksidista. Tukirangassa on myös neulamaisia piikkejä eli spikuleja.
Mamari Kulibali

Mamari Kulibalin hauta Ségoukorossa Ségoun kaupungin lähellä.
Biton Mamari Kulibali (myös Biton Mamary Coulibaly, k. 1755) oli Segun bambaravaltakunnan hallitsija eli fama vuodesta 1712 lähtien.
1600-luvulla Segu oli Djennéä hallinneiden soninkejen alainen. Perinteistä uskontoa harjoittaneisiin bambaroihin kuuluneesta Kulibalista tuli nuorten miesten ton-yhteenliittymän johtaja, ja hän käytti asemaansa hyväkseen Segun bambaravaltion lujittamiseksi. Kulibaly ajoi kilpailevan Massassi-suvun Kaartaan sekä valloitti Macinan, Djennén, Timbuktun ja Bamakon. Hänen valtakuntansa talous perustui maatalouteen ja orjakauppaan. Kulibalin seuraajia olivat hänen poikansa Cekoro (Dikoro, 1755–1757) ja Bakari (1757), joiden jälkeen hallitsijoiksi valittiin ton-järjestön jäseniä.
Győző Kulcsár

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|   |   |   |  |
Maa:   Unkari
Miesten miekkailu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Tokio 1964 | kalvan joukkuekilpailu |  |
|  Kultaa | México 1968 | kalpa |  |
|  Kultaa | México 1968 | kalvan joukkuekilpailu |  |
|  Kultaa | München 1972 | kalvan joukkuekilpailu |  |
|  Pronssia | München 1972 | kalpa |  |
|  Pronssia | Montréal 1976 | kalpa |  |
Győző Kulcsár (8. lokakuuta 1940 – 19. syyskuuta 2018) oli unkarilainen miekkailija ja olympiavoittaja. Hänen aseenaan oli kalpa.
Kulcsár voitti Tokion 1964 olympialaisten kalpamiekkailun joukkuekilpailussa kaikki 20 otteluaan ja johdatti maansa ensimmäisen kerran tämän välineen olympiavoittoon – perinteisesti unkarilaiset olivat menestyneet säilällä. Henkilökohtaisessa kilpailussa Kulcsár ei Tokiossa vielä menestynyt, mutta neljä vuotta myöhemmin Méxicon 1968 olympialaisissa hän voitti kultaa sekä henkilökohtaisessa kilpailussa, jossa hän voitti 17 ottelua ja hävisi vain yhden, että joukkuekilpailussa.
Münchenin 1972 olympialaisissa Kulcsár voitti joukkuekilpailussa jälleen kultaa ja sijoittui henkilökohtaisessa kilpailussa pronssille. Vielä Montréalin 1976 olympialaisissa hän sai henkilökohtaisen pronssimitalin, mutta joukkuekilpailussa Unkari jäi neljänneksi.
Joukkuekilpailun maailmanmestaruuden Kulcsár voitti vuosina 1970, 1971 ja 1978. Henkilökohtaisessa kilpailussa hän ei päässyt MM-mitaleille.
Győző Kulcsárin veljenpoika Krisztián Kulcsár voitti kalvan maailmanmestaruuden Pietarissa vuonna 2007.
Lysmata amboinensis

| Lysmata amboinensis |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Äyriäiset Crustacea
Luokka::  Kuoriäyriäiset Malacostraca
Lahko::  Kymmenjalkaiset Decapoda
Alalahko::  Pleocyemata
Osalahko::  Caridea
Yläheimo::  Alpheoidea
Heimo::  Hippolytidae
Suku::  Lysmata
Laji::  amboinensis
Kaksiosainen nimi
 Lysmata amboinensis  De Man, 1888 
Katso myös
   Lysmata amboinensis Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lysmata amboinensis on trooppisten vesien katkarapu. Se on yksi riutta-akvaarioharrastuksen suosituimmista äyriäisistä, sillä se on värikäs, helppohoitoinen ja syö loisia kalojen pinnalta.
Ulkonäkö ja koko

Lysmata amboinensis kasvaa noin viisi senttimetriä pitkäksi. Vatsapuoli ja jalat ovat kellertävät, selkäpuoli on muuten joulunpunainen, mutta keskellä kulkee valkoinen pitkittäisraita pyrstöstä kuononkärkeen. Silmät ovat mustat, pallomaiset, suhteellisen suuret ja kaukana toisistaan. Kuusi valkoista tuntosarvea ovat eläimen itsensä mittaiset, ja se voi harittaa niitä jopa suoraan sivulle. Sakset ovat ohuet ja valkoiset. Pyrstö on viuhkamainen ja muodostuu viidestä pyöreäpäisestä levystä. Keskimmäisessä kulkee valkoinen raita ja pyrstön reunoilla on kaksi valkoista pilkkua. Näiden pilkkujen avulla lajin voi erottaa lähisukulaisestaan Lysmata grabhami -katkaravusta.
Levinneisyys

Lysmata amboinensis -katkarapu elää luonnossa Punaisellamerellä ja trooppisella Indopasifisella merialueella. Se elää tyypillisesti koralliriuttojen ulkorinteillä.
Käyttäytyminen ja lisääntyminen

Lysmata amboinensis -katkarapuja kutsutaan puhdistajaravuiksi, sillä ne syövät loisia kalojen pinnalta. Symbioottisessa suhteessa kaloille ja äyriäisille kehittyy tapaamispaikka, johon uidessaan kala osoittaa käyttäytymisellään haluavansa puhdistusta. Silloin katkarapu kiipeilee läheisillä koralleilla niin, että se voi puhdistaa kalan joka puolelta. Isot kalat avaavat suunsa, jolloin katkaravut voivat puhdistaa niiden suuontelon ja kidukset.
Lysmata amboinensis on hermafrodiitti: samat yksilöt voivat toimia sekä naaraina että koiraina, mutta eivät kuitenkaan voi hedelmöittää itseään. Lajin mätimunat ovat vihreitä.