stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Muumimuseo
Kokoelma > Muumitalot

Muumilaakson kokoelmassa on kaksi Muumitalon pienoismallia. Ensimmäisen muumitalon on tehnyt Pentti Eistola vuonna 1958. Toinen, suurempi ja tunnetumpi muumitalo on viisikerroksinen ja yli kaksi metriä korkea. Eistola, Pietilä ja Jansson rakensivat sen yhdessä vuosina 1976–1979. Tove Janssonin toivomuksesta talosta käytetään nykyään nimitystä Muumi-Talo.
Muumi-Talo muotoiltiin vapaasti ilman rakennuspiirustuksia, eikä sen arkkitehtuuri noudata mitään tiettyä tyylisuuntaa. Talossa on muun muassa torneja, kupoleita, terasseja, portaita ja erinäköisiä ikkunoita. Sisätilat on valaistu ja koti on varustettu tavaroilla, joita tarvittaisiin oikeassakin elämässä. Talo on itsenäinen teos, joka ei muistuta aiemmissa muumitarinoissa kuvattua taloa. Muumi-Talon pohjalta syntyi Janssonin viimeinen muumikirja Outo vieras Muumitalossa (1980), jossa on käytetty kuvituksena Per Olov Janssonin ottamia valokuvia.
Muumi-Talo on alun perin tehty Lasten vuoden kansainvälistä kuvitusbiennaalia varten. Näyttely järjestettiin Tšekkoslovakian Bratislavassa syksyllä 1979. Suomessa taloa esiteltiin ensimmäisen kerran keväällä 1980, jolloin se oli nähtävillä Rakennustaiteen museossa Helsingissä. Vuosina 1980–1983 Muumi-Talo kiersi näyttelyissä myös Ruotsissa ja Norjassa. Seuraavan kerran teos oli esillä Tampereen taidemuseossa vuonna 1986, josta lähtien se on kuulunut Muumilaakson kokoelmaan. Muumi-Talo on lainauskiellossa, joten se pysyy aina Tampereella.
Historia > Kokoelmalahjoituksen tausta

Muumimuseon historian voi ajatella alkavan vuodesta 1985, jolloin Tampereen taidemuseossa valmisteltiin Tuulikki Pietilän tulevaa näyttelyä. Pietilä tuli ilmaisseeksi museon johtajalle Anneli Ilmoselle, että oli huolissaan siitä, mitä hänen teoksilleen tapahtuu tulevaisuudessa. Ilmonen tarjoutui tällöin tallettamaan niitä Tampereen taidemuseon kokoelmiin. Myöhemmin Pietilä otti vielä yhteyttä Ilmoseen ja kertoi, että Tove Janssonilla oli samanlainen pulma muumiteostensa kanssa. Janssonin toiveena oli, että muumikokonaisuus säilyisi mahdollisimman yhtenäisenä. Ilmonen vastasi silloin olevansa halukas sijoittamaan myös muumimateriaalin Tampereelle. Janssonin kotikaupungissa Helsingissä kokoelmasta ei oltu kiinnostuneita.
Historia > Muumit Tampereelle

Vuonna 1986 Tampereen taidemuseossa järjestettiin Muumit-näyttely. Jansson, Pietilä ja Pentti Eistola suostuivat lahjoittamaan muumikokoelmansa taidemuseolle ja Tampereen kaupungille sillä ehdolla, että teokset jäisivät näyttelyn päätyttyä suoraan Tampereelle. Tieto kokoelmalahjoituksesta julkistettiin Raatihuoneella 11. joulukuuta 1986. Kyseessä oli taidemuseon historian suurin kertalahjoitus. Lahjoittajat kartuttivat aineistoa vielä lisää vuosina 1993 ja 1997.
Jansson piti tärkeänä sitä, että Muumilaaksosta tehdään taidemuseo eikä leikkipaikka. Muumilaakson kokoelma oli alun perin tarkoitus sijoittaa pysyvästi uudisrakennukseen, joka oli suunnitteilla Tampereen taidemuseon naapuritontille. Koska rakennusta ei ollut vielä tehty, muumikokoelma tarvitsi ensin väliaikaisen sijoituspaikan. Lahjoituksen ehtona näet oli, että kokoelma täytyi asettaa näytteille heti. Tampereen apulaiskaupunginjohtaja Lars Zilliacus ehdotti, että tarvittavat museotilat järjestettäisiin Tampereen uudesta pääkirjastotalo Metsosta. Talon toinen arkkitehti Reima Pietilä oli Tuulikki Pietilän veli.
Historia > Museon avaaminen ja 1990-luvun ruuhkavuodet

Muumilaakso avasi ovensa pääkirjastotalo Metson alakerrassa 9. toukokuuta 1987. Museolle kaavailtu uudisrakennus jäi lopulta toteuttamatta, kun uusi kaupunginjohto hautasi hankkeen vuonna 1988. Muumilaakso jäi näin Metsoon. Tove Jansson oli tyytyväinen museon tiloihin. Hän oli mielissään siitä, että Muumilaakso sijaitsi kirjaston läheisyydessä.
Vuonna 1991 televisiossa alettiin näyttää uutta animaatiosarjaa Muumilaakson tarinoita. Tästä sai alkunsa muumi-innostus, joka näkyi selvästi myös Muumilaakson kävijämäärissä: pelkästään vuonna 1992 museossa vieraili lähes 150 000 ihmistä. Muumilaaksolle saneerattiin Metsosta lisätilaa seuraavana keväänä, jolloin museon pinta-ala laajeni noin 530 neliömetristä melkein kaksinkertaiseksi. Uusittu museo aukeni vappuna 1993. Kokoelman lahjoittajat Tove Jansson, Tuulikki Pietilä ja Pentti Eistola kunnioittivat laajennusosan avajaisia läsnäolollaan.
Historia > Kansainvälistyvä Muumilaakso

Vuonna 2004 Muumilaakso suuntautui uusille urille ja aloitti kansainvälisen näyttelytoiminnan. Museo lähetti silloin Japaniin alkuperäisteoksista koostuvan näyttelyn, joka osoittautui niin suureksi menestykseksi, että kokoelman liikkuvuutta maailmalla päätettiin lisätä. Muumilaakson teoksia esiteltiinkin Japanissa jälleen vuosina 2007–2009. Vuoden 2009 näyttelykierros saavutti siellä liki 190 000 katsojaa. Seuraavana vuonna Janssonin alkuperäistä taidetta oli esillä Brysselissä ja Manchesterissa.
Vuonna 2008 museo alkoi tuottaa ulkomaille myös reproduktionäyttelyitä, joissa esiteltiin alkuperäisteosten laadukkaita kopioita. Niitä voitiin asettaa näytteille sellaisissakin paikoissa, joihin ei pystytty järjestämään alkuperäisten teosten vaatimia museo-olosuhteita. Reproduktioita lähetettiin yleisön nähtäville muun muassa Venäjälle, Viroon, Ruotsiin, Kazakstaniin ja Japaniin.
Vuonna 2010 museo oli mukana toteuttamassa Tanssiva Muumilaakso -nimistä yhteisproduktiota, jota esiteltiin Suomen Kirnu-paviljongissa Shanghain maailmannäyttelyssä. Produktiossa yhdistyivät muumitaide, tanssi, musiikki ja asiantuntijapuheenvuorot. Kyseessä oli ainoa Suomen kulttuuriohjelman edustaja, jolle maailmannäyttelykomitea myönsi palkinnon ansiokkaasta osallistumisesta maailmannäyttelyyn. Seuraavana vuonna sama yhteisproduktio vieraili San Diegossa Kaliforniassa.
Kiertonäyttelyiden ansiosta Muumilaakso sai paljon näkyvyyttä vieraskielisessä mediassa. Kun Japaniin suunniteltu alkuperäisteoksia esittelevä kiertonäyttely peruttiin keväällä 2011 maanjäristys- ja tsunamikatastrofin vuoksi, internetissä julkaistiin aiheesta yli 2 000 japaninkielistä uutista ja yli 11 000 blogikirjoitusta. Näyttely korvattiin myöhemmin reproduktionäyttelyllä.
Vuoteen 2012 mennessä Muumilaakson näyttelyihin oli tutustunut ulkomailla jo noin 700 000 ihmistä. Yhä useampi ulkomaalainen vieraili myös Metsossa. Miljoonan museokävijän raja ylitettiin Tampereen Muumilaaksossa keväällä 2006.
Historia > Väliaikaistilat taidemuseon rakennuksessa

Vuonna 2012 Muumilaakso täytti 25 vuotta. Samalla sen tulevaisuus näytti entistä epävarmemmalta: Metson alakerta oli päätetty remontoida ja ottaa kirjaston käyttöön, joten Muumilaakson oli muutettava pois. Museo suljettiin yleisöltä 25. marraskuuta 2012. Samaan aikaan museokeskus Vapriikkiin pystytettiin tilapäinen Tanssiva Muumilaakso -näyttely, joka pysyi esillä vuoden loppuun asti.
2. tammikuuta 2013 Muumilaakso avattiin täysin uudistettuna Tampereen taidemuseon alakerrassa. Muumikokoelmalle ei ollut järjestynyt omaa museotilaa, joten se sijoitettiin toistaiseksi taidemuseon yhteyteen. Näin Muumilaakson tilat pienenivät kolmasosaan entisestä. Kokoelmaa oli esitelty samassa näyttelytilassa vuonna 1986, jolloin taidemuseo järjesti ensimmäisen muuminäyttelynsä.
Vuoden 2013 aikana Muumilaakson Seikkaillen kotiin -näyttelyssä vieraili lähes 40 000 kävijää, joista vajaa neljännes oli japanilaisia turisteja. Moni pettyi näkemäänsä. Museo sai yleisöltä katkeraa palautetta, jossa Muumilaakson näyttelyä moitittiin liian pieneksi ja vaatimattomaksi. Julkisuudessa ihmeteltiin myös, miksi Tampereen kaupunki ei ollut paremmin valmistautunut vuoteen 2014, jolloin Tove Janssonin syntymästä tuli kuluneeksi sata vuotta. Taidemuseo oli luvannut lainata silloin ison osan muumikokoelmasta Ateneumin näyttelyyn. Muun muassa entinen museonjohtaja Anneli Ilmonen harmitteli päätöstä ja sanoi, että juhlavuosi olisi ollut tilaisuus tuoda Tampereen taidemuseoon 100 000 kävijää.
Historia > Muutto Tampere-taloon

23. huhtikuuta 2014 julkistettiin tieto, että Muumilaakso saa uudet tilat Tampere-talosta. Ajatus muumikokoelman sijoittamisesta Tampere-talon yhteyteen syntyi pormestari Anna-Kaisa Ikosen nimeämässä ”Tove 100 ja Muumit” -työryhmässä, joka kävi läpi kaikkiaan toistakymmentä sijaintivaihtoehtoa. Julkisuudessa oli aiemmin pohdittu muun muassa Vanhan kirjastotalon ja Tampellan entisen pellavatehtaan soveltumista museokäyttöön.
Tampere-talon muutos- ja laajennustyöt aloitettiin vuonna 2015, ja museotilojen rakentaminen käynnistyi kesällä 2016. Ne sijoitettiin kahteen kerrokseen entisten Rondo- ja Studio-salien paikalle. Muumeille tehtiin hieman yli 1 000 neliömetrin tilat, joita on tulevaisuudessa vielä mahdollista laajentaa.
Muumilaakso sulki muuton vuoksi ovensa 30. lokakuuta 2016. Pari päivää myöhemmin Tampere-talon talvipuutarhassa avattiin museon rakentamisesta kertova väliaikainen Making of Muumimuseo -näyttely.
Historia > Uudistunut Muumimuseo

Muumit muuttivat Tampere-taloon vuonna 2017, ja samalla museon nimi vaihtui Muumimuseoksi. Museon avasivat 17. kesäkuuta Tampereen kaupunginvaltuuston puheenjohtaja Anna-Kaisa Ikonen ja Moomin Charactersin luova johtaja Sophia Jansson. Tampere-talossa ja Sorsapuistossa järjestettiin museon avajaisviikonloppuna ilmainen kansanjuhla, johon osallistui 8 500 vierasta. Muumimuseota juhlittiin lisäksi erillisellä avajaiskonsertilla 9. elokuuta 2017. Tilaisuudessa esiintyi Tampere Filharmonia, jota johti ylikapellimestari Santtu-Matias Rouvali. Konsertissa kantaesitettiin Jonne Valtosen säveltämä orkesterisarja, joka perustui Tove Janssonin kirjaan Näkymätön lapsi.
Ensimmäisen vuoden aikana Tampere-talon Muumimuseoon kävi tutustumassa yli 100 000 ihmistä. Museonjohtaja Taina Myllyharju on pitänyt mahdollisena, että museossa vierailisi jopa 200 000 kävijää vuodessa.
Muumimuseo oli ehdolla Vuoden museo -palkinnon saajaksi vuonna 2018 ja European Museum of the Year -palkinnon saajaksi vuonna 2019, mutta se ei yltänyt palkintosijoille.
Näyttelyt

Muumimuseon perusnäyttely Kuinkas sitten kävikään? etenee Tove Janssonin kirjojen pohjalta aikajärjestyksessä niin, että tarina alkaa suuresta tuhotulvasta ja päättyy Muumilaakson marraskuuhun. Näyttelyssä on mukana tuttuja kuvaelmia, mutta myös harvemmin nähtyjä ja ensimmäistä kertaa esillä olevia teoksia. Näyttelykäsikirjoituksen on laatinut Tampereen taidemuseon näyttelyamanuenssi Virpi Nikkari, ja museon visuaalisesta suunnittelusta on vastannut näyttelyarkkitehti Taina Väisänen.
Museon eräs uutuus on 3D-mallinnuksella toteutettu virtuaalinen Muumitalo, jonka sisällä pääsee seikkailemaan. Toinen erikoisuus on taiteilija Hanna Vihriälän suunnittelema Pyrstötähti-teos, joka koostuu yli 200 000 akryylihelmestä. Se on seitsemän metriä pitkä ja halkaisijaltaan kolme metriä.
Perusnäyttelyn ohella museossa järjestetään vaihtuvia näyttelyitä. Museovieraat ovat päässeet tutustumaan muumien lisäksi muun muassa Camilla Mickwitzin ja Ilon Wiklandin kuvitustaiteeseen.
Lukukirjasto

Tampere-talon aulassa sijaitsee Muumimuseon lukukirjasto, jonka kokoelmissa on erikielisiä muumikirjoja. Mukana on myös Tove Janssonin kirjoittamia novelleja sekä hänestä ja muumeista kertovia teoksia. Kirjoja ei lainata kotiin, mutta niitä voi käydä vapaasti lukemassa Tampere-talon aukioloaikoina. Lukukirjasto oli alun perin Tampereen pormestarin Anna-Kaisa Ikosen keksimä idea, ja se avattiin yleisölle marraskuussa 2016.
Oheistuotteet

Posti juhlisti Muumimuseon avautumista julkaisemalla keväällä 2017 Muumien aikamatka -nimisen postimerkkijulkaisun. Siinä kuvattiin, miten muumihahmot olivat kehittyneet vuosikymmenien aikana. Postimerkkijulkaisu perustui Janssonin originaalikuvituksiin, ja sen olivat suunnitelleet Ari Lakaniemi ja Susanna Rumpu.
Toukokuussa 2017 Muumimuseo ja Arabia toivat yhdessä markkinoille Muumilaakso-taidemukin, jonka kuvituksena oli Janssonin Taikurin hattu -aiheinen guassityö vuodelta 1968. Kyseessä oli kaikkien aikojen värikkäin muumimuki. Alkuperäisteos on näytteillä Muumimuseossa.
Muumimuseon omia tuotteita ja muita muumiaiheisia tavaroita voi hankkia Tampere-talon myymälästä. Siellä on myös kirjelaatikko, johon jätetyt lähetykset leimataan Muumimuseon muumiaiheisella erikoisleimalla. Kyseessä on Postin hyväksymä virallinen postileima, jolla tuodaan esiin museokohteen merkittävyyttä.
Aikaisempi Muumilaakso-postileima on poistunut käytöstä. Muumilaakson kirjelaatikko sijaitsi aikoinaan kirjastotalo Metson ulkopuolella, mistä se siirtyi myöhemmin Tampereen taidemuseon luokse.
Kirjallisuutta

Kuinkas sitten kävikään? Muumikirjojen tarina. Toim. Minna Honkasalo. Tampere: Tampereen taidemuseo ja Muumimuseo, 2017. ISBN 978-951-609-883-1.
Aiheesta muualla

Muumimuseon kotisivut
Yle Areena: Opastettu kierros Muumimuseossa
Virtuaalivierailu Metson Muumilaaksoon
Yle Arkivet: Tove Jansson om Muminhuset (ruotsiksi)
Muumien ystävät -yhdistys Myy
| n k Perustiedot Wikidatassa: Muumimuseo (Q2624126)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: taidemuseo, museo, kirjallisuusmuseo
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Tampere
sijainti: Tampere-talolähde?
katuosoite: Yliopistonkatu 55, 33100 Tampere
koordinaatit: 61°29′45″N 23°46′54″E﻿ / ﻿61.4958°N 23.7817°E﻿ / 61.4958; 23.7817

Muumilaakso toimi Tampereen pääkirjasto Metsossa vuosina 1987–2012. Hämeenpuiston varrella sijaitsevan veistoksellisen rakennuksen ovat suunnitelleet arkkitehdit Raili ja Reima Pietilä. Talo avattiin yleisölle loppukesällä 1986.
Tuulikki Pietilän pronssinen Muumipeikko (2004) seisoi pitkään Metson ulkopuolella arkkitehti Raili Pietilän valitsemalla paikalla. Keväällä 2017 se sai uuden paikan Sorsapuistosta.
Muumilaakso sijaitsi Tampereen taidemuseon rakennuksessa vuosina 2013–2016.
Muumimuseo toimii nykyään Tampere-talossa.
Muumimuseon lukukirjasto.
Matti Mörttinen

Matti Mörttinen (s. 1958) on suomalainen toimittaja, kolumnisti ja tietokirjailija. Hän on tehnyt lähes 40 vuoden uran tamperelaisen Aamulehden toimittajana, viimeksi vuoteen 2019 asti artikkeli- eli pääkirjoitustoimituksen päällikkönä. Mörttinen on ollut parikymmentä vuotta mukana Otavan Mitä missä milloin -vuosikirjan teossa ja kirjoittanut vaikuttajaelämäkertoja yksin ja yhdessä Lauri Nurmen kanssa. Journalistina hän on kirjoittanut kansainvälisestä politiikasta, muun muassa Euroopan unionista ja Yhdysvaltojen presidentinvaaleista.
Kirjoja

Eurokäsikirja (Sitra / PS-kustannus, 2001, toim. yhdessä Leena Paldánin kanssa)
Sauli Niinistö : Mäntyniemen herra (Into 2019, yhdessä Lauri Nurmen kanssa) ISBN 978-952-264-942-3
Antti Rinne – Koko tarina (Into 2019, yhdessä Lauri Nurmen kanssa) ISBN 978-952-351-239-9
Shlomo Zabludowicz – Holokaustin kauhuista mystiseksi suomalaismiljardööriksi (Into 2021) ISBN 978-952-351-647-2
Valtioneuvoston ydin kriisitilanteessa. Covid-19-pandemian paineet suomalaiselle päätöksenteolle (Sitra 2021)
Lahti, Yannick & Mörttinen, Matti: Populismin anatomia.  Helsinki:  Into, 2023.  ISBN 978-952-351-977-0
Lahti, Yannick & Mörttinen, Matti: Politiikan pinnan vangit.  Helsinki:  Into, 2024.  ISBN 978-952-393-396-5
Jukka Mönkkönen

| Jukka Mönkkönen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 16. elokuuta 1959 Kuopio (ikä 65)
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  biofarmasian professori, Itä-Suomen yliopiston rehtori
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Kuopion yliopisto (proviisori 1986, FT 1991)
Instituutti:  Itä-Suomen yliopisto
Tutkimusalue:  Biologinen lääke
Jukka Tapani Mönkkönen (s. 16. elokuuta 1959 Kuopio) on suomalainen biofarmasian professori. Hän toimii Itä-Suomen yliopiston rehtorina vuoden 2015 alusta.
Mönkkönen kirjoitti ylioppilaaksi Linnanpellon lukiosta 1978. Hän valmistui proviisoriksi Kuopion yliopistosta vuonna 1986 ja väitteli farmasian tohtoriksi vuonna 1991. Hänen englanninkielinen väitöskirjansa (1991) oli otsikoitu The distribution of clodronate in mice and rats : interactions with splenic and hepatic phagogytic cells. Hän on ollut vuodesta 1994 Kuopion yliopiston dosentti ja vuodesta 1995 Helsingin yliopiston dosentti.
Mönkkönen työskenteli Kuopion yliopistossa assistenttina ja tutkijana (1986–1990) ja biofarmasian yliassistenttina (1990–1998). Vuosina 1991-1992 hän oli post doc -tutkijana Yhdysvalloissa Wisconsinin yliopistossa. Hän hoiti Kuopion yliopiston farmasian teknologian apulaisprofessuuria viransijaisena ja määräaikaisena 1993–1995, oli erikoistutkijana 1996–1997 ja biofarmasian määräaikaisena apulaisprofessorina 1998–1999 sekä vuodesta 1999 lähtien professorina. Mönkkönen on toiminut myös Kuopion yliopiston farmaseuttisen tiedekunnan dekaanina, Itä-Suomen yliopiston terveystieteiden tiedekunnan dekaanina sekä vuosina 2012–2014 akateemisena rehtorina.
Mönkkönen on Sivistystyönantajien hallituksen puheenjohtaja. Hän aloitti Elinkeinoelämän keskusliiton hallituksessa vuonna 2016.
Tutkimustyössään Mönkkönen on tutkinut muun muassa luuaineenvaihduntaan vaikuttavien lääkkeiden (bisfosfonaatien) molekyylifarmakologiaa ja lääkeaineiden imeytymisen mekanismeja.
Aiheesta muualla

Jukka Mönkkösen Google Scholar -profiili (englanniksi) (scholar.google.com)
Mönkkönen huolissaan yliopiston vetovoimasta yle.fi 14.9.2012
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)
Joachim Mörlin

Joachim Mörlin (1514–1571), oli luterilainen teologi, piispa ja tuottelias teologinen kirjailija.
Mörlin syntyi 6. huhtikuuta 1514 Wittenbergissä, tuli siellä maisteriksi 1536, diakoniksi vuonna 1537 ja Martti Lutherin kappalaiseksi 1539, superintendentiksi Arnstadtiin vuonna 1540 ja hänestä tuli samana vuonna teologian tohtori. Seurauksena Mörlinin innostuksesta kirkkokuria kohtaan, maallinen valta erotti hänet virastaan vuonna 1543; ja koska hänestä tuli superintendentti ja koulutarkastaja Göttingenissä vuonna 1544, hänen oli poistuttava sieltä myös vuonna 1550, koska hän toimi sitkeästi interimiä vastaan. Hän joutui luopumaan uudesta asemastaan pastorina ja tarkastajana Königsbergissä vuonna 1553 tottelemattomuuden vuoksi. Braunschweigin superintendentti Mörlin oli vuodesta 1554 ja hän osallistui kryptokalvinistiseen kiistaan Albert Rizaeus Hardenbergin vastustajana. Mörlin kutsuttiin takaisin Preussiin, hän kirjoitti teoksen Corpus doctrinae pruthenicum yhdessä Martin Chemnitzin kanssa vuonna 1567 ja kuoli 23. toukokuuta 1571 Samlandin piispana.
Kirjallisuutta

Diestelmann, Jürgen: Joachim Mörlin, Luthers Kaplan – Papst der Lutheraner, Ein Zeit- und Lebensbild aus dem 16. Jahrhundert. 394 Seiten mit vier Farbtafeln und zahlreichen Bildern. Freimund, Neuendettelsau 2003, ISBN 3-7726-0236-3
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Saksa  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  IdRef
Möhöjuuri

| Möhöjuuri |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Rhizaria
Kaari::  Cercozoa
Luokka::  Möhösienet (Phytomyxea)
Lahko::  Plasmodiophorida
Heimo::  Plasmodiophoridae
Suku::  Plasmodiophora
Laji::  brassicae
Kaksiosainen nimi
 Plasmodiophora brassicae  Woronin, 1877 
Katso myös
   Möhöjuuri Wikispeciesissä   Möhöjuuri Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Möhöjuuri on ristikukkaisilla kasveilla, kuten kaalilla, rypsillä ja rapsilla tavattava kasvitauti. Sen aiheuttaa Plasmodiophora brassicae -möhösieni. Eläessään isäntäkasvissa tämä möhösieni aiheuttaa kasvin juuriin suuria muodottomia äkämiä, mistä kasvitauti on saanut nimensä. Juuriin muodostuvat äkämät lahoavat mätäneväksi massaksi.
Oireet ja torjunta

Mikäli tauti iskee kasvin pääjuureen, seurauksena on kasvin lakastuminen. Sivujuureen muodostuvat tautiäkämät eivät välttämättä haittaa kasvua. Pahimmillaan seurauksena on sadon tuhoutuminen, jolloin taloudelliset vahingot voivat olla mittavia.
Tauti on vaikeasti torjuttava. Möhöjuuren muodostamat lepoitiöt voivat säilyä maassa jopa 10–20 vuotta, minkä vuoksi taudin torjuminen edellyttää sitä, että saastuneilla mailla ristikukkaisten viljelyä on vältettävä ainakin viisi vuotta. Kasvualustan korkealla pH:lla (yli 7,2) on tautia torjuva vaikutus. Möhöjuuri ei kuulu kompostiinkaan, koska se ei tuhoudu edes lämpökompostorissa..
Aiheuttaja ja elinkierto

Möhösienet eivät ole nimestään huolimatta sieniä, vaan ne luetaan nykyään Rhizaria-nimiseen kuntaan. Niiden asema eliökunnan luokittelussa oli pitkään hyvin epäselvä, ja tarkemman tutkimustiedon puuttuessa niitä pidettiin jonkinlaisina alkeellisina sieninä, alkueliöinä tai niiden välimuotoina aina 1900-luvun lopulle saakka.
Möhöjuurella kasvullinen vaihe on infektoituneen isäntäsolun sisälle muodostuva monitumainen haploidi limakko eli plasmodi. Tämä limakko muodostuu juurikarvan soluun, kun lepoitiöstä itänyt parveiluitiö on infektoinut sen. Limakosta muodostuu uintisiimallisia parveiluitiöitä eli sekundaarisia tsoosporeja, jotka infektoivat uusia juurikarvasoluja. Juurikarvasoluista infektio leviää juuren kuoreen, jonka soluissa muodostuu uusia niin sanottuja sekundaarisia limakkoja, ja ilmeisesti tässä vaiheessa limakoiden tumissa tapahtuu karyogamia eli haploidien tumien yhtyminen diploideiksi. Tässä vaiheessa isäntäkasvin juureen syntyy äkämiä. Sekundaarisissa limakoissa tapahtuu meioosi, jonka tuloksena vapautuu haploideja lepoitiöitä. Äkämän lahotessa nämä vapautuvat maaperään.
Pentti Mälkönen

| Pentti Mälkönen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Pentti Jooseppi Mälkönen
Syntynyt: 26. maaliskuuta 1928 Viipuri
Kuollut: 28. lokakuuta 2023 (95 vuotta) Helsinki
Pentti Jooseppi Mälkönen (26. maaliskuuta 1928 Viipuri – 28. lokakuuta 2023 Helsinki) oli suomalainen kemisti. Hän oli Joensuun yliopiston kemian professori 1979–1991 ja yliopiston rehtori 1981–1984.
Akateeminen ura

Pentti Mälkönen väitteli tohtoriksi 1964 Helsingin yliopistossa. Hänen orgaanisen kemian alaan kuuluva väitöskirjansa (Beiträge zur Stereochemie der Grignard-Reaktionen in der Bicyclo [2.2.1]heptan-Reihe: Grignard-Addition an Campher und Dehydrocampher) käsitteli Grignard-reaktioita.
Mälkönen nimitettiin heinäkuun loppupuolella 1967 Jyväskylän yliopiston kemian apulaisprofessoriksi opetusalana orgaaninen kemia. Hän toimi virassa vuoden 1973 loppuun asti. Mälkönen kuului Jyväskylän yliopiston kemian laitoksen perustajiin. Hänellä oli laitoksen toiminnan alkuvuosina keskeinen rooli orgaanisen kemian opetuksen ja tutkimuksen käytäntöjen rakentamisessa orgaanisen kemian osastolle sekä alan tutkimuksen johtamisessa. Vasta joulukuussa 1969 laitokselle saatiin vakinainen orgaanisen kemian professori, kun Jaakko Paasivirta nimitettiin virkaansa.
Vuonna 1973 Mälkönen siirtyi orgaanisen kemian apulaisprofessoriksi Helsingin yliopistoon. Sieltä hän siirtyi 1979 Joensuun yliopistoon, jossa hän sai professorin viran. Hän jätti professorin tehtävät tilapäisesti, kun hänet valittiin 1981 Joensuun yliopiston rehtoriksi. Mälkönen oli huolissaan yliopiston roolista ja opetuspainotteisen korkeakoulun tieteellisestä tasosta. Rehtorina hän painotti vuonna 1982 tiedeyhteisön yleisvaltakunnallista tehtävää ja korosti, että tiedetoiminta on kansainvälistä ja yleismaailmallista. Mälkönen toimi rehtorina vuoteen 1984 asti. Hän jäi eläkkeelle professorin virasta heinäkuussa 1991.
Tutkimusura

Kemistinä Mälkösen tutkimusala oli orgaanisten yhdisteiden rakenne (myös stereokemia) ja syntetisointi. Hän teki rakennetutkimusta muun muassa massaspektrometrin avulla. Osan tutkimustyöstään Mälkönen teki Suomen Akatemian rahoittamissa projekteissa.
Teoksia

Professori Mälkönen on tieteellisten artikkeleiden lisäksi kirjoittanut orgaanisen kemian oppikirjan.
Beiträge zur Stereochemie der Grignard-Reaktionen in der Bicyclo [2.2.1]heptan-Reihe: Grignard-Addition an Campher und Dehydrocampher. Diss. Helsinki: Suomalainen tiedeakatemia 1964.
Orgaaninen kemia. Perusoppijakso. 6. painos (1. painos 1973). Helsinki: Otava 1989. ISBN 951-1-10574-4
Tunnustuksia

Professori Mälkönen sai vuonna 2009 tunnustuksena ansioistaan kemian alalla Suomalaisten Kemistien Seuran (SKS) ansiomitalin.