stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Oulun vapaamuurarit
Yhteisvapaamuurariutta Oulussa jo vuodesta 1928 lähtien

Vapaamuurariusaate levisi Ouluun pian järjestön toiminnan juurruttua Suomeen. Joukko vapaamuurariuteen vihkiytyneitä miehiä ja naisia perusti vuonna 1928 Oulun ensimmäisen vapaamuurariloosin - Looshi Nro 871 Stella Polaris. Loosi toimi Oulun Vapaapalokunnan yläsalissa.[lähde? ]
Loosin toiminnasta ja jäsenistöstä on säilynyt jonkin verran kirjallista dokumentaatiota, mutta osa arkistosta tuhoutui tulipalossa. Loosin perustajajäseniin kuului taiteilijoita, virkamiehiä, työläisiä sekä poliittisesti aktiivisia miehiä ja naisia niin Oulusta kuin myös muualta Pohjois-Suomesta.[lähde? ]
Looshin toiminta oli sen ensimmäisen kymmenen vuoden aikana hyvin aktiivista. Syksyllä 1939 syttynyt toinen maailmansota lamaannutti vapaamuuraritoiminnan sekä Suomessa, että useimmissa muissa Euroopan maissa, ja 7.4.1941 myös Stella Polariksen toiminta Oulussa keskeytettiin sotatilan johdosta.[lähde? ]
Stella Polaris

Stella Polaris aloitti uudelleen toimintansa Oulussa syksyllä 2014. Loosi jatkaa näin ollen, uudistetussa muodossaan, toisen maailmansodan takia keskeytynyttä toimintaansa. Stella Polariksen loosihuoneisto sijaitsee Oulun keskustassa.[lähde? ]
Loosikokouksia pidetään kerran kuukaudessa. Kokoukset toteutetaan ikivanhojen rituaalien mukaisesti, ja ne sisältävät paljon symboliikkaa ja vertauskuvia. Varsinaisten kuukausikokousten lisäksi jäsenille järjestetään vapaamuurariuteen liittyviä opintokokouksia. Järjestö on kansainvälinen ja Stella Polariksen jäsenillä on mahdollisuus osallistua veljesloohien kokouksiin ympäri maailmaa.[lähde? ]
Aiheesta muualla

https://www.oulunvapaamuurarit.fi
Paul ja Paula

| Paul ja Paula> Die Legende von Paul und Paula |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Heiner Carow
Käsikirjoittaja:  Heiner Carow Anne Pfeuffer Ulrich Plenzdorf
Tuottaja:  Erich Albrecht
Säveltäjä:  Peter Gotthardt
Kuvaaja:  Jürgen Brauer
Leikkaaja:  Evelyn Carow
Pääosat:  Angelica Domröse Winfried Glatzeder Heidemarie Wenzel Fred Delmare
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  DDR
Tuotantoyhtiö:  DEFA
Levittäjä:  DEFA Netflix
Ensi-ilta:  1973 (valmistunut 1972)
Kesto:  105 min
Alkuperäiskieli:  saksa
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Paul ja Paula on  Heiner Carowin ohjaama itäsaksalainen elokuva vuodelta 1972. Elokuva valmistui aikana jolloin maassa tapahtui lievää vapautumista. Elokuvasta tuli hyvin suosittu sen poikkeuksellisuuden vuoksi. Sitä ei kuitenkaan esitetty televisiossa, eikä siitä kirjoitettu lehdistössä, mutta se muodostui ajan oloon kulttielokuvaksi. Ohjaus ei ole erityisen poikkeava, mutta tarina kuvaa koskettavasti epäsovinnaista rakkautta.
Paula on kaupassa töissä oleva vaatimattomasti elävä yksinhuoltaja, Paul on onnettomassa avioliitossa ja työskentelee virkamiehenä asemassa, joka rajoittaa hänen tekemisiään. Paul ja Paula tapaavat klubilla, ja syttyy romanssi. Vaikka elokuvan väitetään antavan DDR:stä liian länsimaisen kuvan, siellä toisaalta seurattiin populaarikulttuuria mahdollisuuksien mukaan. Elokuva ei ollut vallanpitäjien suosiossa, sillä siinä piikiteltiin heitä ja systeemiä ja toisaalta se sisälsi myös näitä ärsyttäviä länsimaisia sävyjä. Itse tarina oli kuitenkin ongelmallisin: sääntöjä rikkova rakkaus lietsoo anarkiaa. Elokuvan seksi on iloista ja intohimoista.
Elokuvassa on aikakauteen perehtyneelle avautuvia viittauksia. Elokuvan musiikki on Puhdys-nimisen yhtyeen, joka nousi elokuvan ansiosta DDR:n tunnetuimmaksi rockyhtyeeksi ja kiersi myös lännessä. Kriitikko kiittää päänäyttelijöiden osuvuutta rooleihinsa. Heistä Paulaa näyttelevä Angelica Domröse loikkasi 1980 länteen, samoin loikkasi Paulin roolin esittäjä Winfried Glatzeder, joka on näytellyt monissa saksalaissarjoissa. Loikkausten jälkeen elokuva katosi kokonaan levityksestä.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Angelica Domröse  | … |  Paula   |
|  Winfried Glatzeder  | … |  Paul   |
|  Heidemarie Wenzel  | … |  kaunotar   |
|  Fred Delmare  | … |  Reifen-Saft   |
|  Rolf Ludwig  | … |  professori   |
Pellavansiemenlima

Pellavansiemenlima on vanha kansanomainen ja kotitekoinen luontaistuote, jota on käytetty eläinlääkinnässä. Sitä valmistettiin keittämällä pellavansiemeniä puoli tuntia vedessä. Keitoksessa oli yksi osa pellavansiemeniä ja 20 osaa vettä. Ruoansulatushäiriöissä limaa annettiin suun kautta siemeniä poistamatta. Synnytysavussa sitä käytettiin ulkoisesti samoin kuin kääreissä ja hauteissa.
Otravaaran kaivos

Otravaaran kaivos oli rikkikiisu- ja rautakaivos Enossa. Se oli toiminnassa noin 1920–1922 (1919–1923). Kaivoksen nykyinen sijainti on Joensuun kaupungin Kuusjärven kylässä. Otravaaran muodostuma koostuu happamista vulkaanisperäisistä sedimenteistä. Kaivoksesta on louhittu rikkikiisumalmia vuosien 1919–1923 välisenä aikana noin 22 000 tonnia. Kaivoksen omistajia ovat olleet Suomen Mineraali, Outokumpu Oy ja Kaukas Oy. Malmi louhittiin avolouhoksesta ja pieneltä osin myös maanalaisesta kaivoksesta.
Ely-keskus kunnosti kaivosaluetta 2000-luvun alussa. mutta senkin jälkeen kaivoskuiluista tulvi luontoon haitta-ainepitoista vettä. Kunnostus tehtiin kunnan ja valtion yhteistyönä. Haittoja on syntynyt kun  sivukivijätettä on hyödynnetty esimerkiksi maa- tai tierakentamisessa. Magnus Mineral on hakenut alueelle valtauslupaa vuonna 2014.
Kirjallisuutta

K. H. Männikkö, T. T. Määttä, J. V. Ojala & P. A. Tuukki, Otravaaran rikkikiisumalmi ja sen ympäristön geologia. Pohjois-Karjalan malmiprojekti, Raportti 4, Oulun yliopisto 1987
Aiheesta muualla

Otravaaran rikkikiisulouhimo, Suomen Kuvalehti, 09.10.1920, nro 40, s. 9, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Otto Vilmi
Aiheesta muualla

Otto Vilmi, 1928. Suomen luokkasota. Historiaa ja muistelmia, ss. 10-22 (Viitattu 14.12.2014)
Pawtucket

| City of Pawtucket |
| --- | --- |
 Keskusta Blackstonejoen toiselta puolelta
Valtio:  Yhdysvallat
Osavaltio:  Rhode Island
Piirikunta:  Providence
Perustettu:  1671
Kaupungiksi:  1886
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  23,3 km²
 – Maa:  22,6 km²
 – Josta vettä:  0,7 km² 
Korkeus:  11 m
Väkiluku (2008):  71 765
 – Väestötiheys:  3 258 as./km²
 
 www.pawtucketri.com 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Pawtucket on kaupunki Providencen piirikunnassa, Rhode Islandin osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Se on osavaltionsa neljänneksi väkirikkain kaupunki. Sen asukasluku vuoden 2000 väestönlaskennassa oli 72 958. Pinta-alaltaan kaupunki on 23,31 neliökilometrin suuruinen ja asukastiheys on 3 258 as./km². Pinta-alasta 0,7 neliökilometriä on vettä.
Pawtucket oli Yhdysvaltain teollisen vallankumouksen syntysija. Samuel Slaterin vuonna 1790 rakennuttama Slater Mill kaupungin keskustassa, Blackstone-joen varrella, oli Yhdysvaltain ensimmäinen kaupallisesti menestyksekäs mekanisoitu puuvillatehdas. Nykyisin kaupunki tunnetaan myös siellä pääkonttoriaan pitävästä Hasbro-yrityksestä, maailman toiseksi suurimmasta leluvalmistajasta.[lähde? ]
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
City of Pawtucket
Rhode Islandin osavaltio
| --- | --- |
Piirikunnat:   Bristol  Kent  Newport  Providence  Washington 
Kaupungit:   Central Falls  Cranston  East Providence  Newport  Pawtucket  Providence (pääkaupunki)  Warwick  Woonsocket 
Kunnat (town):   Barrington  Bristol  Burrillville  Charlestown  Bowers  Coventry  Cumberland  East Greenwich  Exeter  Foster  Glocester  Hopkinton  Jamestown  Johnston  Lincoln  Little Compton  Middletown  Rhode Island  New Shoreham  North Kingstown  North Providence  North Smithfield  Portsmouth  Richmond  Scituate  Smithfield  South Kingstown  Tiverton  Warren  Westerly  West Greenwich  West Warwick
Paltajärvi

| Paltajärvi |
| --- | --- |
Valtiot:   Suomi
Paikkakunta:  Kajaani
Koordinaatit:  64°16′14″N, 27°36′03″E
Mittaustietoja
 fiPaltajärvi 
Paltajärvi on vesialue Kajaanissa Kajaaninjoen suuosassa. Nimestään huolimatta Paltajärvi on käytännössä Oulujärven lahti eikä järvi. Se on yhteydessä myös Sokajärveen. Paltajärvi tunnetaan kalaisana haukivetenä. Paltajärven ja muun Oulujärven välissä on Paltaniemi.
Osterivinokas

| Osterivinokas |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 
Suomessa::  Elinvoimainen 
 
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Alaluokka::  Agaricomycetidae
Lahko::  Agaricales
Heimo::  Pleurotaceae
Suku::  Isovinokkaat Pleurotus
Laji::  ostreatus
Kaksiosainen nimi
 Pleurotus ostreatus  (Jacq.) P. Kumm.  
Katso myös
   Osterivinokas Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Osterivinokas (Pleurotus ostreatus) on lahottajasieniin tarkemmin valkolahosieniin kuuluva, vaaleanvärinen ruokasieni. Suomessa sieni on huomattavan eteläpainotteinen lehtosieni, jota esiintyy kannoissa ja lahoavissa puissa, mutta sitä myös viljellään. Tuntomerkkeinä ovat huomattavan tiheät heltat ja epäkeskinen kasvu, esiintyminen ryhminä, lyhyt varsi ja valkoisen harmaa, nuorempana litteä, myöhemmin kupera lakki.  Kaiken kaikkiaan vaihtelevuutta esimerkiksi värityksessä on paljonkin.
Osterivinokas sisältää lipidejä, steroideja (ergosteroli), rasvaliukoisia vitamiineja, B-ryhmän vitamiineja, mono-, oligo- ja polysakkarideja (beta-glukaani nimeltään pleuraani), aminohappoja, peptidejä, glykoproteiinia (lektiini), kitiinin kaltaista kuitua, entsyymejä ja alifaattisia hiilivetyjä.
Viljely

Osterivinokas on maailmanlaajuisesti yksi eniten viljellyistä sienilajeista herkkusienten jälkeen. Se kasvaa hyvin vaatimattomassa olkisubstraatissa ja tuottaa runsaan sadon.
Käyttö

Osterivinokkaalla on suotuisa vaikutus rasva-aineenvaihduntaan, se voi vahvistaa elimistön vastustuskykyä bakteeri- ja virusinfektioita (esim. syylät) vastaan ja lisäksi se on hyvin monipuolinen ravintolähde.
Osterivinokasta voidaan käyttää ravinnoksi eri tavalla valmistaen.
Kuivattua ja jauhettua osterivinokasta käytetään sisäisesti nautittuna rohdoksena, lähinnä syylien hoidossa.
Eniten tutkittu osterivinokkaan vaikutuksista lienee sen kolesterolia laskeva vaikutus. Rotilla, jotka saivat 5 % osterivinokasta sisältävää ruokaa, laski seerumin kolesteroli 82 % ja maksan kolesteroli 55 %, kahdeksan viikon koejakson aikana[lähde? ]. Osterivinokas stimuloi kolesterolia hajottavaa entsyymiä (7-alfa-hydroksylaasi)[lähde? ]. Lisäksi osterivinokas sisältää monakoliini K:ta, joka estää kolesterolia syntetisoivaa entsyymiä. Osterivinokas vähentää peroksidiradikaalien muodostumista ja LDL:n hapettumista in vitro eli se toimii antioksidanttina. Eräässä tutkimuksessa betaglukaani edisti bakteeri-infektioille altistettujen hiirten eloonjäamistä. Osterivinokkaalla näyttäisi myös olevan syövältä suojaavaa vaikutusta sekä antiviraalista (virusten kasvua estävää) vaikutusta.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Osterivinokas (Pleurotus ostreatus)
Terveyden ja hyvinvoinnin laitos, Fineli: Osterivinokas (Pleurotus ostreatus)
Kotimaiset kasvikset: osterivinokas
Osterivinokas.fi - blogi osterivinokkaan viljelystä ja kokeiluista viljelyissä (Arkistoitu – Internet Archive)
Food Component Database (FooDB): Oyster mushroom (Pleurotus ostreatus) (englanniksi)
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Pleurotus ostreatus (oyster mushroom) (englanniksi)
Paul van Asbroeck
Aiheesta muualla

Van Asbroeckin profiili databaseolympics.com-sivustolla (englanniksi)
ISSF:n sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Paul Van Asbroeck
Miesten 50 m pistoolin maailmanmestarit
1900: Karl Röderer •  
1901+1902: Karl Hess • 
1903: Benjamin Segura • 
1904: Paul van Asbroeck • 
1905: Julien van Asbroeck • 
1906: Konrad Stäheli •
1907: Paul van Asbroeck •
1908: Richard Fischer •  
1909+1910: Paul van Asbroeck •
1911: Charles Paumier du Verger •
1912: Paul van Asbroeck •
1913: Vilhelm Carlberg • 
1914: Paul van Asbroeck •
1921+1922: Hans Haenni • 
1923: Irving Calkins • 
1924+1925+1927+1928: Wilhelm Schnyder • 
1929: Fritz Zulauf • 
1930: Lean Revilliod de Bude • 
1931: Marcel Bonin •
1933+1935+1937: Torsten Ullman •
1939: Erich Krempel •
1947: Torsten Ullman •
1949: Beat Rhyner • 
1952: Torsten Ullman •
1954: Huelet Benner • 
1958: Makhmud Umarov •
1962+1966: Vladimir Stolipin •
1970: Harald Vollmar •
1974: Gregori Zapolski •
1978: Moritz Minder •
1982: Ragnar Skanåker •
1986: Sergei Pyžjanov •
1990: Spas Koprinkov •
1994: Wang Yifu •
1998: Franck Dumoulin •
2002+2006: Tan Zongliang •
2010: Tomoyuki Matsuda  •
2014: Jin Jong-oh •
2018: Om Prakash Mitharval
Käännös suomeksi
Pierre Bürcher

Pierre Bürcher (s. 20. joulukuuta 1945 Fiesch) on sveitsiläinen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Lausanne, Genève et Fribourgin hiippakuntaan 27. maaliskuuta 1971 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Maximiana in Byzacenan titulaaripiispaksi 29. tammikuuta 1994. Piispaksi vihkiminen seuerasi 12. maaliskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Pierre Mamie, jota avustivat Henri Schwery ja Gabriel Bullet.
Bürcher sai 30. lokakuuta 2007 nimityksen Reykjavíkin piispaksi Islantiin. Hänet asetettiin uuteen virkaansa 15. joulukuuta.
Pullin koulu

Pullin koulu on Lohjalla Pullin kylässä sijaitseva alakoulu. Koulussa on 48 oppilasta (kevät 2019) ja seitsemän opettajaa.
Osler-Weber-Rendu

Oslerin tautia sairastavalla henkilöllä tyypilliset leesiot tässä tapauksessa huulilla
Hereditaarinen hemorraginen teleangiektasia (HHT, myös Osler-Weber-Rendu-tauti tai Oslerin tauti) on perinnöllinen sairaus. Sitä sairastaa arviolta noin 1:5 000 ihmistä, suomalaisten keskuudessa esiintyvyys on arviolta 1:10 000. Taudissa hiussuonten muodostumien on poikkeavaa, mikä pahimmillaan aiheuttaa oikovirtauksia valtimo- ja laskimosuonten välille. Pienet verisuonet ovat epämuodostuneita ja hauraita, mistä seuraa muun muassa  nenäverenvuotoja.
Oslerin tauti > Historia

Oslerin taudin kuvasivat henkilöt William Osler, Henri Jules Louis Marie Rendu ja Frederick Parkes Weber myöhäisellä 1800-luvulla ja aikaisella 1900-luvulla. Tauti on myös saanut nimensä näiden henkilöiden mukaan.
Monet 1800-luvulla eläneet englantilaiset lääkärit, kuten Henry Gawen Sutton (1836–1891), Benjamin Guy Babington (1794–1866) ja John Wickham Legg (1843–1921), kuvasivat Oslerin taudin yleisimmät piirteet, kuten toistuvat nenänverenvuodot ja sairauden perinnöllisen luonteen. Ranskalainen lääkäri Henri Jules Louis Marie Rendu (1844–1902) havaitsi ihon ja limakalvojen leesiot ja luokitti näin Oslerin taudin verenvuototaudiksi. Kanadassa syntynyt Sir William Osler (1849–1919), joka työskenteli ensin Johns Hopkinsin sairaalassa ja myöhemmin Oxfordin yliopistossa, teki lisäehdotuksia ja vuonna 1901 raportin, jossa hän kuvasi myös verenvuodot ruoansulatuskanavassa. Englantilainen lääkäri Frederick Parkes Weber (1863–1962) raportoi edelleen vuonna 1907 useita tapauksia. Käsitettä ”hereditaarinen hemorraginen teleangiektasia” käytti ensimmäisenä yhdysvaltalainen lääkäri Frederic M. Hanes (1883–1946) vuonna 1909 julkaisemassaan artikkelissa.
Oslerin tauti > Oslerin tauti maailmalla

Kuten edellä on mainittu, sairautta sairastaa keskimäärin yksi 5 000 henkilöstä maailmassa. Joissakin paikoissa sitä on yleisemmin: Ranskan alueella Haunt Juralla sitä esiintyy jopa yhdellä 2 351 henkilöstä – yli kaksi kertaa enemmän kuin keskimäärin. Suurin sairastuneisuus löytyy kuitenkin kahdelta eri saarelta: Alankomaiden Antillien Bonairelta ja Curaçaolta Karibian mereltä. Siellä peräti yksi 1 331 ihmisestä sairastaa oslerin tautia, mikä on yli 3,5 kertaa enemmän kuin maailmassa keskimäärin.
Kuten edellä mainittu, Suomessa sairastajia on yksi 10 000 ihmisestä, mikä on kaksi kertaa vähemmän kuin muualla maailmassa keskimäärin.
Oslerin tauti > Oireet

Sairaudessa on useampi eri geenimutaatio muoto. Riippuen mutaatiosta, AVM-muutoksia esiintyy pääasiassa keuhkoissa, maksassa tai suolistossa. Sairauden oireet vaihtelevat kuitenkin suuresti jopa saman perheen perheenjäsenten kesken. Suurimmalla osalla tautia sairastavilla henkilöillä esiintyy nenäverenvuotoja. Myöhemmin osalla potilaista leesioita alkaa muodostumaan huuliin, kieleen, käsiin, jalkoihin ja muualle limakalvoihin. Nämä vuotavat verta vain äärimmäisen harvoin, eikä niistä muuten ole haittaa, paitsi kosmeettisesti. Plastiikkakirurgi saa häivytettyä leesiot paikallispuudutuksella ja laserilla. Aivojen AVM-muutokset ovat usein synnynäisiä ja kehittyvät yleensä noin 20. ikävuoteen mennessä. Keuhkojen muutokset kehittyvät koko eliniän, ja niitä tulisi siksi säännöllisesti seurata, kuten myös suolistovuotoja ja maksamuutoksia.
Oslerin tauti > Haitat

Sairaudessa verenvuodot nenässä ja ruoansulatuskanavissa voivat aiheuttaa raudanpuutosanemian ja laskea hemoglobiiniarvoja. Nenäverenvuodot eivät sinänsä ole vaarallisia, mutta valtimo- ja laskimosuonten oikovirtausmuutokset, joita kutsutaan AVM-muutoksiksi, voivat aivoissa, keuhkossa, maksassa ja suolistossa aiheuttaa vakavia komplikaatioita ja lisäävät kuolleisuutta. Keuhkojen hoitamattomat oikovirtausmuutokset altistavat mm. veritulpille, verenmyrkytykselle ja aivopaiseille. Oikovirtausmuutoksissa valtimo- ja laskimosuonten väliltä puuttuu niille tyypillinen hiussuoniverkosto, jolloin epäpuhdas laskimoveri pääsee sekoittumaan valtimovereen.
Sairauden kanssa pystyy kyllä elämään, mutta se vaatii elinikäistä seurantaa varastoituneen raudan arvojen, aivojen, keuhkojen, suoliston ja maksan AVM-muutosten suhteen.
Oslerin tauti > Periytyvyys

Sairaus on täysin perinnöllinen, eikä se tartu henkilöstä toiseen. Se voi periytyä sekä mieheltä että naiselta, ja kummatkin sukupuolet voivat sairastaa Oslerin tautia. Noin 50 % lapsista perii sairauden sitä sairastavalta vanhemaltaan. Sairauden periytyvyyttä ei myöskään voi estää millään keinolla.
Oslerin tauti > Sairauden hoitokeinot

Sairaudelle ei ole hoitokeinoja. Sen oireita voidaan kuitenkin hoitaa ja mahdollisesti lievittää. Esimerkiksi nenäverenvuotoja voidaan helpottaa A-vitamiinitipoilla, huoneilmaa kostuttamalla tai nenän limakalvoja rasvaamalla. Verisuonten poltattamisesta ei ole erityisemmin hyötyä, sillä sairaudelle ominaista on, että häiriintyneitä verisuonia tulee jatkuvasti lisää. Nykytiedon mukaan laseroimisesta ja erilaisista lääkeaineista, joita voidaan mm. suihkuttaa nenän limakalvoon anestesiassa, on enemmän hyötyä. Yli 3mm:n kokoiset keuhkojen AVM-muutokset tulisi aina hoitaa, koska hoitamattomina ne ovat riski potilaan terveydelle.
Lisää aiheesta

Kansainvälinen Oslerin taudin järjestö HHT Foundation International
Alankomaiden Antillien saaria. Tällä alueella Oslerin tautia esiintyy enemmän kuin missään muualla maailmassa.
Sairaudelle ominaiset leesiot limakalvoilla
Sairauden periytyvyys. Tässä on esimerkkinä isä, joka sairastaa tautia, mutta äiti on normaali.
Proto-Lauraasia

Proto-Lauraasia oli muinainen manner, joka syntyi noin miljardi vuotta sitten Rodinia-mantereen hajottua. Se koostui nykyisestä Pohjois-Amerikasta, Euroopasta ja Aasiasta. Sen Pohjois-Amerikan ja Euroopan muodostamaa osaa kutsutaan Euramerikaksi tai Laurussiaksi. Toisinaan Proto-Lauraasiaa tarkoitettaessa puhutaan Lauraasiasta, mutta jotta vältyttäisiin sekoittamiselta Pangaian ajan jälkeiseen Lauraasian mantereeseen tästä aikaisemmasta mantereesta käytetään nimitystä Proto-Lauraasia.[lähde? ]
Orion (UAV)

Orion, venäläisvalmisteinen tiedustelu- ja taisteludrooni (mahdollisesti prototyyppi numero 3, asemessuilla 2020).
Orion (ven. Орион) on venäläisvalmisteinen taktisten tiedustelu- ja taisteludroonien eli miehittämättömien sotilaallisten ilma-alusten (engl. Unmanned combat aerial vehicle, lyhennys UCAV) tuoteperhe.
Se tunnettiin aiemmin myös nimellä Kronshtadt Orion kehittäjänsä, pietarilaisen Kronshtadt Groupin vuoksi. Kehitystyö tapahtui paljolti Venäjän puolustusministeriön rahoittaman Inohodets-hankkeen puitteissa (ven. Иноходец, suom. 'tahdistaja, tahdinantaja'). Joskus Orion-lennokkeja on kutsuttu Inohodets- tai Inohodets-RU-drooneiksi. Syksystä 2015 lähtien Kronshtadt Group oli monialakonserni, pörssiyhtiö AFK Sisteman omistama tytäryhtiö. Lennokkivalmistajan omistusjärjestelyjä muutettiin sanktioiden kiertämiseksi tai muusta syystä kesällä 2021 niin, ettei pörssiyhtiö Sistema ainakaan virallisesti enää omistaisi enemmistöä Kronshtadt Groupista.
Alkujaan Orion-drooni suunniteltiin ainoastaan tiedustelulennokiksi. Ensilento tapahtui 2015. Ukrainalaiset ovat raportoineet, että yksi koelennolla ollut drooni putosi Venäjällä marraskuussa 2019.
Tuotantovaiheen Orion- ja Orion-E-droonit

Tuotekehitysvaiheen jälkeen Orion-drooni on otettu tuotantoon. Sen vientimalliksi kutsuttu versio kulkee nimellä Orion-E (ven. Орион-Э), ja se esiteltiin vuonna 2018. Aseistettuja Orion-droonien prototyyppejä testattiin taistelutehtävissä muun muassa Syyriassa 2019.
Ilmoitettujen suoritusarvojensa perusteella se voidaan luokitella keskikorkealla lentämään pystyväksi MALE-luokan lennokiksi (MALE= Medium Altitude, Long Endurance). Lennokin suurin lentoonlähtöpaino on 1 150 kilogrammaa, se voi pysyä ilmassa 24 tuntia, lentää 200 km/h ja nousta enimmillään 7 500 metrin korkeuteen. Orionin sensori- ja muu hyötykuorma on enintään 200 kilogrammaa. Droonista on kehitetty 25 ja 50 kg:n pommeja kuljettamaan pystyvä muunnos.
Kehittyneempi Orion-2, Helios

Droonista on kehitteillä ainakin nimellä Orion-2 (ven. Орион-2) kulkeva, myös Helios-nimeen yhdistetty kookkaampi ja suorituskykyisempi lennokkiversio. Korkeammalle nousevana, kauemmaksi ja nopeammin lentävänä se olisi jo HALE-luokan drooni (HALE= High Altitude, Long Endurance). Tämä droonimallin suurin lentoonlähtöpaino olisi noin 5 000 kg, ylin lentokorkeus 12 000 metriä (39 400 jalkaa) ja lentonopeus 350 km/h (toisen lähteen mukaan 295 km/h). Kaavailujen mukaan se voisi kuljettaa tonnin painoisen kuorman yli 10 000 kilometrin päähän ja pysyä ilmassa yli 40 tuntia.
Kronshtadt kertoi vuonna 2019, että Orion-2 olisi tarkoitettu valvomaan Venäjän laajoja alueita, mukaanluettuna yksinomainen talousvyöhyke Jäämeren ja Tyynenmeren suunnilla. Lisäksi sitä voitaisiin käyttää "nopeaan rahtiliikenteeseen" yli 1,8 kilometrin mittaisille kiitoteille.
Orion-droonit sotilaallisessa käytössä

Aseistettua Orion-droonia testattiin Syyriassa vuonna 2019.
Venäjän hyökkäyssodan aikana (2022–) Venäjän puolustusministeriö on kertonut Orion-droonin käytöstä muutamissa tiedotteissaan ja jakanut droonin kuvaamaksi tai sen käyttöön liittyväksi väitettyjä videoita. Kuvien perusteella Orion-droonia olisi käytetty ainakin maalinosoitukseen ja taisteludokumentointiin; videossa kohteen tuhoava raketti tai muu projektiili voi tulla toisesta suunnasta eli toisesta aseesta kuin itse maalia osoittavasta ja sitä kuvaavasta droonista. Venäjällä onkin esimerkiksi laserohjattuja ammuksia ampuvaa raskasta tykistöä. Myös sodan osapuolten kalustotappiota avoimen median lähteiden perusteella seuraava Oxyx-sivusto on raportoinut droonia käytetyn tässä sodassa ukrainalaisia kohteita vastaan.
Ainakin yksi Orion-drooni on ammuttu alas huhtikuussa 2022.
Suomen lähellä mahdollisesti aseistettuja taistelulennokkeja palveluskäyttöön ottaviksi tukikohdiksi on mainittu ainakin Murmanskin alueen Severomorsk-1, joka kuuluu Pohjoisen laivaston sotilaspiiriin. Siellä palveleva droonilentue on käyttänyt muun muassa Ukrainassa sotiessaan Orlan-10- ja/tai Forpost-lennokkeja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Orion (UAV) Wikimedia Commonsissa
Orion (venäjäksi) (airwar.ru)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Kronshtadt Orion
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: ru:Орион (БПЛА)
Droonin 2018 julkaistu vientimalli Orion-E (asemessuilla (27.8.2021).
Orion-2 Helios MAKS-2021-näyttelyssä.
Venäläinen jo Syyriassa käytetyin maastovärein maalattu Orion-drooni, väitteiden mukaan sotilaallista tehtävää suorittamassa (16.3.2022).
Käännös suomeksi
Käännös suomeksi