stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Arvuuttaja
Hahmo

Edward Nigma on rikollisnero, joka jättää rikospaikoilleen arvoituksia. Hänellä on psykoottinen pakkomielle osoittaa arvoitustensa avulla olevansa nerokkaampi kuin Batman. 1960-luvun TV-sarjassa tuodaan myös esille seikka, jonka mukaan arvoituksia ilmestyy aina vain lisää sitä mukaa kun Nigman sillä hetkellä muhiva rikollinen juoni on vielä toteuttamatta.
Voimat ja varusteet

Arvuuttaja on erittäin älykäs, ja hän käyttää nerokkuuttaan mitä monimutkaisimpien rikosten ja pulmien keksimiseen. Arvuuttajalla on yleensä mukanaan keppi, jonka pää muistuttaa kysymysmerkkiä.
Muissa medioissa > Elokuvat > Batman

Vuoden 1966 camp-huumorilla sävytetyssä, ensimmäisessä valkokankaalle tuodussa Batman-seikkailussa Arvuuttajan roolissa nähtiin Frank Gorshin. Mukana elokuvassa olivat Batmanin vihollisista myös Jokeri, Pingviini sekä Kissanainen. Tuttuun tapaansa myös tässä elokuvassa Arvuuttaja lähettää pakonomaisesti vihjeitä Batmanille ja tämän apurille, Robinille, mikä aiheuttaa kuitenkin välillä kireyttä hänen rikostovereissaan.
Muissa medioissa > Elokuvat > Batman Forever

Vuonna 1995 ensi-iltansa saaneessa Joel Schumacherin ohjaamassa Batman Foreverissa Arvuuttajan sekä tämän todellisen henkilöllisyyden, Edward Nygman roolissa nähdään mestarikoomikko Jim Carrey. Arvuuttaja on elokuvan antagonisti eli päävastustaja yhdessä Kaksinaaman kanssa. Elokuvassa Arvuuttaja työskentelee ennen rikollisuraansa Bruce Waynen omistamassa Wayne Enterprisesissä. Kun Bruce hylkää Nygman keksinnön, alkaa tämä hautoa kostoa Waynelle ja aloittaa rikollisuransa Arvuuttajana ja yhdistää voimansa Kaksinaaman kanssa.
Muissa medioissa > Elokuvat > The Batman

Vuonna 2022 ilmestyneessä elokuvassa The Batman Arvuuttajaa/Edward Nashtonia esittää Paul Dano. Arvuuttaja on elokuvan päävastustaja, ja hänen tavoitteensa on paljastaa Gothamin sisäinen korruptio mystisten murhien ja arvoituksien muodossa. Nashtonin paljastetaan eläneen lapsuutensa orpona kymmenien muiden lasten kanssa huonoissa oloissa, minkä johdosta hän tuntee katkeruutta Bruce Waynea kohtaan. Nashton muodostaa internetissä ympärilleen kultin, ottaa käyttöönsä Arvuuttaja-nimen ja alkaa suunnitella Gothamin korruptoituneiden raakoja murhia.
Muissa medioissa > Animaatioelokuvat > Batman: Under The Red Hood

Vuonna 2010 julkaistussa animaatioelokuvassa Batman: Under the Red Hood Arvuuttajan ääniroolissa nähtiin Bruce Timm. Elokuvassa Arvuuttajalla oli varsin pienehkö rooli, ja hän yritti elokuvassa ryöstää pankin kunnes Jason Todd, entinen Robin ja silloinen Punahuppu, pysäytti hänet.
Arvuuttaja esiintyi myös animaatioelokuvissa Batman: Assault on Arkham, jossa häntä ääninäytteli Matthew Gray Gubler ja Batman: Hush, jossa häntä ääninäytteli Geoffrey Arend.
Muissa medioissa > Televisiosarjat > Batman

1960-luvulla esitetyssä Batman-televisiosarjassa Arvuuttajaa esittää alkuperäisen elokuvan tapaan Frank Gorshin. Gorshin esittää roolia sarjan ensimmäisellä ja toisella tuotantokaudella, kun taas John Astin toimii Gorshinin sijaisena sarjan toisella tuotantokaudella. Ennen televisiosarjan alkua Arvuuttaja oli tehnyt kahden vuosikymmenen aikana vain kolme visiittiä Batman-sarjakuviin, mutta Gorshinin tulkinta hahmosta nosti Arvuuttajan yhdeksi Batmanin vakiovastustajista, ja nykypäivän Gotham Cityn rikollispiiriä on vaikea kuvitella ilman Arvuuttajaa.
Muissa medioissa > Televisiosarjat > Superystävät

Arvuuttaja esiintyi kahdessa piirrossarjassa 1970-luvulla: Superystävissä sekä sarjan spin-off-versiossa Superystävät, jota Yhdysvalloissa esitettiin sen alkuperäisnimellä Challenge of the Super Friends. Arvuuttajan ääninäyttelijänä sarjassa toimi Michael Bell.
Muissa medioissa > Televisiosarjat > 1990-luvun Batman-animaatiot

Vuoden 1992 Batman-animaatiosarjassa Arvuuttajan ääninäyttelijänä toimi John Glover. Arvuuttajaa nähtiin tässä animaatiosarjassa vain muutamissa jaksoissa, sillä sarjan tuottajien mukaan hahmo teki jaksojen juonista liian pitkiä, monimutkaisia tai toisinaan jopa liian outoja. Lisäksi sarjan käsikirjoittajilla oli vaikeuksia keksiä hahmolle arvoituksia, joita hän esittäisi sarjassa esiintyessään.
John Glover on myöhemmin uusinut roolinsa Arvuuttajana televisiosarjoissa The New Batman Adventures ja Teräsmies. Edelliseen animaatiosarjaan verrattuna, oli Arvuuttajan ulkonäkö muuttunut The New Batman Adventures -televisiosarjassa melko paljon, sillä vihreän pukunsa ja hattunsa sijaan hän pukeutui sarjassa yksinkertaisemmin vihreään, vartalonmyötäiseen asuun. Teräsmies-animaatiosarjassa Arvuuttaja vieraili yhdessä Banen sekä Hullun Hatuntekijän kanssa yhden jakson verran.
Batman Beyond -animaatiossa Arvuuttaja oli mukana jo sarjan avausjaksossa.
Muissa medioissa > Televisiosarjat > The Batman

Robert Englund toimi Arvuuttajan ääninäyttelijänä vuoden 2004 Batman-animaatiosarjassa. Sarjassa hahmo erosi ulkonäöltään radikaalisti myös muiden vihollishahmojen tapaan. Sarjassa Arvuuttaja uhkaa räjäyttää kemikaalisen räjähteen aina, jos joku ei vastaa oikein hänen arvoituksiinsa eikä hänelle myöskään ole ongelma houkutella ihmisiä vaaraan pelaamaan hengestään arvoituksillaan.
Muissa medioissa > Televisiosarjat > Gotham

Arvuuttaja esiintyi vuoden 2014 Gotham-televisiosarjassa, jossa häntä esitti Cory Michael Smith. Sarjassa Arvuuttaja ennen rikolliseksi ryhtymistään työskenteli Gothamin Poliisipiirin oikeuslääketieteen teknikkona ja hänellä oli tapana puhua arvoitukselliseen sävyyn. Hän myöhemmin vajosi rikollisuuteen kun hän murhasi naisystäväänsä hyväksikäyttäneen miehen ja aiheutettua myöhemmin vahingossa myös naisystävänsä kuoleman. Arvuuttaja lavasti James Gordonin syylliseksi murhaan, mutta hän myöhemmin paljastui ja hänet lähetettiin Arkhamin mielisairaalaan. Myöhemmin vapauduttuaan hän joutui tekemisiin Pingviinin kanssa ja heidän välilleen kehittyi osittain romanttinen suhde. Myöhemmin Arvuuttaja ja Lee Thompkins puukottivat toisensa kuoliaiksi, mutta Hugo Strange herätti Arvuuttajan jälleen henkiin. Myöhemmin Arvuuttaja joutui uudelleen Arkhamiin kymmeneksi vuodeksi, kunnes onnistui karkaamaan Jeromen avustuksella, kohtasi uudelleen vanhan ystävänsä Pingviinin ja he liittoutuivat aikeenaan kukistaa Gothamiin saapunut uusi mysteerinen rikostentorjuja, joka myöhemmin paljastui Batmaniksi.
Muissa medioissa > Televisiosarjat > DC Super Hero Girls

Arvuuttajalla oli merkittävä rooli vuoden 2019 DC Super Hero Girls sarjan toisen kauden jaksossa AmBatGirl. Sarjassa häntä ääninäytteli David Hornsby.
Hahmoa näytelleet

| Vuodet | Näyttelijät | Sarjat | Elokuvat | Videopelit |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1966–1967 1979 | Frank Gorshin | Batman Legends of the Superheroes | Batman |  |
| 1968 | Ted Knight | The Batman/Superman Hour |  |  |
| 1978 1980 | Michael Bell | Superystävät Superystävät |  |  |
| 1992, 1994 1998 | John Glover | Batman Teräsmies The New Batman Adventures |  |  |
| 1995 | Jim Carrey |  | Batman Forever |  |
| 2005, 2007 | Robert Englund | The Batman |  |  |
| 2009, 2011, 2013, 2015 | Wally Wingert |  |  | Batman: Arkham Asylum Batman: Arkham City Batman: Arkham Origins Batman: Arkham Knight |
| 2010 | John Michael Higgins | Batman – pelottomat |  |  |
| 2010 | Bruce Timm |  | Batman: Under the Red Hood |  |
| 2011–2012 | Dave Franco | Young Justice |  |  |
| 2012 | Paul Reubens |  | Robot Chicken: DC Comics Special |  |
| 2012 | Dana Snyder | Mad |  |  |
| 2013 | Rob Paulsen |  | LEGO Batman: The Movie – DC Super Heroes Unite |  |
| 2014–2019 | Cory Michael Smith | Gotham |  |  |
| 2017 | Conan O’Brien |  | Lego Batman Elokuva |  |
| 2017 | Robin Atkin Downes |  |  | Batman: The Enemy Within |
| 2022 2026 | Paul Dano |  |  The Batman The Batman – Part II |  |
Aiheesta muualla

Edward Nygma's Puzzle Web Site (Arkistoitu – Internet Archive) : palapelejä, pelejä, tarinoita ja animaatiosarjan versio Arvuuttajasta.
Outlaws (yhtye)

| The Outlaws |
| --- | --- |
 Hughie Thomasson ja Chris Anderson esiintymässä vuonna 2006.
Tiedot
Toiminnassa:  1967–1996, 2005–
Tyylilaji:  Southern rock, country rock
Kotipaikka:   Tampa, Florida, Yhdysvallat
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Henry Paul,  laulu, kitara   Jeff Aulich,  kitara   Jimmy Dormire,  kitara   Randy Threet,  basso   Dave Robbins,  koskettimet   Mike Bailey,  rummut  
Entiset jäsenet:  Ks. Yhtyeen jäsenet  
Levy-yhtiö:  Arista Records  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
The Outlaws on yhdysvaltalainen country-vaikutteista southern rockia esittävä yhtye. Yhtye on ollut toiminnassa vuodet 1967–1996 ja uudestaan vuodesta 2005 alkaen. The Outlaws tunnetaan hittikappaleistaan "There Goes Another Love Song" ja "Green Grass and High Tides" sekä versiostaan Stan Jonesin kirjoittamasta kappaleesta "Ghost Riders in the Sky". Yhtyeen perusti sen laulajana, lauluntekijänä ja johtajana kauan toiminut Hughie Thomasson. Thomasson kuoli vuonna 2007, jolloin aiemmin kitaristina toiminut Henry Paul palasi yhtyeeseen ja otti Thomassonin paikan laulajana ja keulakuvana. Thomassonin ja Paulin lisäksi muita tunnettuja Outlaws-jäseniä ovat edesmenneet Billy Jones ja Frank O'Keefe sekä Monte Yoho. Thomassonin, Jonesin ja Paulin muodostamaa kitaristikolmikkoa kutsuttiin aikoinaan "Floridan kitara-armeijaksi" (The Florida Guitar Army).
The Outlaws on tunnettu ja suosittu yhtye Yhdysvalloissa. Muualla maailmalla, esimerkiksi Suomessa, yhtyettä ei juuri tunneta. Yhtye keikkailee edelleen, mutta esiintyy harvoin Yhdysvaltojen ulkopuolella.
Outlawsia pidetään yleisesti southern rockin maineikkaana edustajana, mutta yhtyeen musiikki eroaa genren muista yhtyeistä. Outlawsin ensisijainen samankaltaisuus muiden southern rock -yhtyeiden kanssa ovat kahden soolokitaristin välinen yhteissoitto. Outlawsin country rock-vaikutteita ja lauluharmonioita ovat inspiroineet Buffalo Springfield, The Byrds, Eagles, New Riders of the Purple Sage ja Pocon kaltaisten ryhmien lauluharmoniavaikutuksia. Yhtyeen kolmi- ja neliääniset lauluharmoniat erottivat heidät aikalaisistaan, jotka yleensä luottivat yhteen vokalistiin.
Hughie Thomassonin soolokitaran soitto ja kitarasoundi olivat myös Outlawsin musiikin tunnistettavia piirteitä. Thomasson soitti Fender Stratocasteria, joskus myös Fender Telecasteria. Thomassonin soitossa sekoittuivat country rock, blues-vaikutteet ja nopeus. Thomasson sai lempinimen The Flame kitaristintaidoistaan. Toinen soolokitaristi Billy Jones soitti pääasiassa Gibson Les Paulia ja soitti sekä puhtaalla että säröisellä kitarasoundilla.
Historia > Menestyksen huippu (1975-1979)

Outlawsin ensimmäiset hiteiksi nousseet kappaleet olivat "There Goes Another Love Song" ja "Green Grass and High Tides", jotka molemmat sisältyivöt vuoden 1975 debyyttialbumille Outlaws. Seuraavat kaksi albumia olivat Lady in Waiting (1976) ja Hurry Sundown (1977). Näitä pidetään yhtyeen tunnetuimpina ja arvostetuimpina albumeina.
Outlawsin suurin kaupallinen menestys sijoittui vuosien 1975 ja 1980 välille. Outlaws esiintyi tuolloin useiden southern rockin ulkopuolisten yhtyeiden kanssa, esimerkkeinä The Who, The Rolling Stones, Aerosmith, Queen, Black Sabbath, Rush, Blue Öyster Cult, Ted Nugent, Peter Frampton, Foghat and Van Halen. Erilaisten yhtyeiden kanssa esiintyminen toi Outlawsille suuren suosion Yhdysvalloissa.
Basistiksi O'Keefe loukkaantui pudottuaan tyhjään altaaseen heinäkuussa 1976, ja hänet korvasi vasenkätinen basisti Harvey Dalton Arnold, joka soitti Hurry Sundownilla. Henry Paul erotettiin pian Hurry Sundownin jälkeen vuonna 1977. Hän perusti oman yhtyeen, Henry Paul Bandin. Paulin tilalle liittyi laulaja-kitaristi Freddie Salem. Alkuperäinen rumpali David Dix palasi samana vuonna soittamaan Yohon rinnalla. Outlawsissa oli kaksi rumpalia albumeilla Bring It Back Alive (1978), Playin' to Win (1978) ja In the Eye of the Storm (1979). Yoho lähti vuoden 1979 lopussa ja liittyi Henry Paul Bandiin.
Yhtyeen jäsenet > Nykyiset jäsenet

Henry Paul – laulu, kitara (1972–1977, 1983–1989, 2005–2006, 2008–)
Jeff Aulich – kitara (2021–)
Jimmy Dormire – kitara (2021–)
Randy Threet – basso, laulu (2005–)
Dave Robbins – koskettimet, laulu (2005–2006, 2010–)
Mike Bailey – rummut (2022–)
Yhtyeen jäsenet > Entiset jäsenet

Hughie Thomasson – laulu, kitara (1967–1996, 2005–2007; kuoli 2007)
Frank Guidry – laulu, kitara (1967–1968)
Herb Pino – kitara, laulu (1967–1970, 1971–1972; kuoli 2014)
Hobie O'Brien – kitara (1967)
Phil Holmberg – basso (1967)
David Dix – rummut (1967–1969, 1970, 1977–1987, 2005–2007)
Frank O'Keefe – basso, kitara, laulu (1967–1973, 1974–1976; kuoli 1995)
Tommy Angarano – koskettimet, laulu (1968)
Ronny Elliot – basso <1968)
Monte Yoho – rummut (1969, 1970–1979, 2005–2021)
Dave Graham – kitara, koskettimet, laulu (1970)
Billy Jones – kitara, koskettimet, laulu (1971, 1972–1981; kuoli 1995)
Buzzy Meekins – basso (1973–1974; kuoli 2015)
Rick Birkbeck – basso (1974)
Harvey Dalton Arnold – basso, laulu (1976–1980)
Freddie Salem – kitara, laulu (1977–1983; kuoli 2024)
Rick Cua – basso, laulu (1980–1983)
Mike Duke – koskettimet, laulu (1980–1981)
David Lane – viulu (1982), kitara (1989)
Bob Jenkins – kitara, laulu (1983)
Steve Grisham – kitara, laulu (1983–1986, 2013–2021)
Chuck Glass – basso, koskettimet, laulu (1983–1987)
Chris Anderson – kitara, laulu (1986–1989, 2005–2018)
Roy McDonald – basso (1987)
Anthony "Nino" Catanzaro – basso, laulu (1987, 1989–1990, 1992–1993)
Barry "B. B." Borden – rummut (1987–1995)
Steve Kaye – basso (1988)
Rich Parks – kitara, laulu (1988, 1991)
Ean Evans – basso, laulu (1988–1989, 1992; kuoli 2009)
Billy Yates – kitara, laulu (1989–1991)
Billy Greer – basso, laulu (1990)
Chris "Hitman" Hicks – kitara, laulu (1990–1996)
Rob Carroll – basso, laulu (1990–1992)
Timothy Cabe – kitara, laulu (1991–1993)
Eric Wynne – basso (1992)
Jeff Howell – basso, laulu (1993–1996; kuoli 2022)
Billy Davis – kitara, laulu (1993–1994; kuoli 2015)
Sean Burke – rummut (1995)
Frank Thomas – rummut (1995)
Kevin Neal – rummut (1995–1996)
Steven Elliot – kitara (1996)
Ric Toole – kitara (2006)
Billy Crain – kitara, laulu (2008–2013)
Jon "Squirrel" Coleman – koskettimet, laulu (2008–2010)
Brett Cartwright – basso (2008)
Dale Oliver – kitara (2018–2021)
Jaran Sorenson – rummut (2019–2022)
Michael Grando – rummut (2022)
Diskografia > Studioalbumit

Outlaws (1975)
Lady in Waiting (1976)
Hurry Sundown (1977)
Playin’ to Win (1978)
In the Eye of the Storm (1979)
Ghost Riders (1980)
Los Hombres Malo (1982)
Soldiers of Fortune (1986)
Diablo Canyon (1994)
So Low (2000)
Once An Outlaw (2007, ei julkaistu)
It’s About Pride (2012)
Dixie Highway (2020)
Diskografia > Livealbumit

Bring It Back Alive (1978)
Hittin' the Road (1993)
Extended Versions (2002)
Live in Los Angeles 1976 (2015)
Legacy Live (2016)
Diskografia > Kokoelma-albumit

Greatest Hits Of The Outlaws...High Tides Forever (1982)
Best of the Outlaws: Green Grass and High Tides (1996)
Super Hits (2009)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Outlaws (yhtye) Wikimedia Commonsissa
The Outlawsin viralliset kotisivut
FC Utrecht

Football Club Utrecht on jalkapalloseura Utrechtista, Alankomaista. Joukkue pelaa maan pääsarjassa Eredivisiessä.
FC Utrecht syntyi 1. heinäkuuta vuonna 1970, kun kolme utrechtilaista seuraa, DOS, Elinkwijk ja Velox, joista DOS oli voittanut Alankomaiden mestaruuden vuonna 1958, yhdistyivät. Utrecht on voittanut Alankomaiden Cupin kolmesti, vuosina 1985, 2003 ja 2004, jolloin se voitti myös Johan Cruijff schaalin.
Kotiottelunsa Utrecht pelaa 24 426 -paikkaisella Stadion Galgenwaardilla. Kaudella 2004/2005 seuran kotiotteluiden katsojakeskiarvo oli 19 600.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Virallinen sivu
Virallisen kannattajaryhmän sivu
Kannattajien sivu
Kind Soul

| Kind Soul The Stance Brothers |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: syyskuussa 2007
 Tuottaja(t): Teddy Rok
 Tyylilaji: funk, soul, hip hop, jazz
 Kesto: 44.38
 Levy-yhtiö: Ricky-Tick Records
The Stance Brothersin muut julkaisut
|   | Kind Soul 2007 | Duktus 2023 |
Kind Soul on The Stance Brothersin ensimmäinen albumi. Se julkaistiin syyskuussa 2007 Suomessa, ja se on julkaistu myös muualla Euroopassa ja Japanissa.  Albumin kappaleet ovat tyylilajeiltaan funkia, soulia, hip hoppia ja jazzia. Albumin tuotti ja äänitti Teppo Mäkynen sekä soitti sillä kaikki instrumentit. Albumi on julkaistu Ricky-Tick Recordsin kautta.
Levyn kansi on Antti Eerikäisen käsialaa.
Kappaleet

Steve McQueen – 3.19
Prayer – 3.49
Roll Call – 3.53
Dynamite – 3.18
Bright Moments – 2.20
Capricorn – 4.30
Garage Days – 2.45
Jay's Lament – 4.16
Upside the Head – 3.50
Cool Hand/Turmoil – 3.17
Mean Spirit – 2.50
Blow Back – 2.27
She May Be Moody – 4.04
Kokoonpano

Dwayne Stance – basso, kitara
Byron Breaks – rummut, lyömäsoittimet
Isiah Stance – vibrafoni, kosketinsoitin, lyömäsoittimet
Kokoonpano > Tuotanto

Teddy Rok – tuottaja, sovittaja, valokuvat
Svante Forsbäck – masteroija
Antti Eerikäinen – kansikuva
Arvostelut

Soundi:
Aiheesta muualla

Kind Soul discogs.com -sivustolla
Charlie Hebdon isku

| Charlie Hebdon isku |
| --- | --- |

Paikka:  10 rue Nicolas-Appert, Pariisi, Ranska  48.859246°N, 2.370258°E
Kohde:  Charlie Hebdo -lehden toimitus
Ajankohta:  7. tammikuuta 2015  11.30–12.00 (CET)
Iskutyyppi:  aseellinen hyökkäys
Kuolleita:  Iskussa toimitukseen 12, myöhemmin yhteensä 3 hyökkääjää ja 4 panttivankia. Lisäksi yksi poliisi.
Haavoittuneita:  noin 10
Epäilty/epäillyt:  Iskussa toimitukseen veljekset Kouachi ja kolmas tuntematon mies, panttivankitilanteissa veljekset Kouachi ja Amedy Coulibaly.
Tekoväline:  Kalašnikov-rynnäkkökiväärit
Charlie Hebdon isku tapahtui 7. tammikuuta 2015, kun aseistautuneet miehet hyökkäsivät ranskalaisen Charlie Hebdo -satiirilehden toimitukseen Pariisissa. Konetuliasein varustautuneet hyökkääjät surmasivat 12 ihmistä. Kahdeksan kuolleista oli lehden toimituksen jäseniä, kaksi poliiseja, yksi talonmies ja yksi vierailija. Tulituksen jälkeen hyökkääjät pakenivat paikalta. Poliisi epäili teosta kahta veljestä. He saivat surmansa piiritystä seuranneessa tulitaistelussa kaksi päivää myöhemmin.
Uhrit

Hyökkäyksessä kuoli kahdeksan lehden työntekijää, kaksi poliisia, talonmies sekä lehden toimituksessa ollut vierailija. Toimituksen tiloissa saivat surmansa päätoimittaja Stéphane Charbonnier alias Charb, pilapiirtäjät Cabu, Philippe Honore, Tignous ja Georges Wolinski, lehden osakas Bernard Maris, kolumnisti Elsa Cayat, algerialaissyntyinen toimituksen työntekijä Mustapha Ourrad, toimituksessa vieraillut kulttuuripersoona Michel Renaud, lehden 42-vuotias talonmies Frederic Boisseau sekä Charbonnierin henkivartijana toiminut poliisi Franck Brinsolaro. Lisäksi hyökkäyksessä kuoli kadulla ammuttu poliisi, arabitaustainen Ahmed Merabet.
Lokakuussa 2024 menehtyi 41-vuotias Simon Fieschi, joka sai iskussa ensimmäiset luodit ja oli viikon koomassa. Hänen ruumiinsa löydettiin pariisilaisesta hotellihuoneesta. Poliisi ei ole toistaiseksi vahvistanut kuolinsyytä.
Epäillyt

Poliisilla oli tiedossa kolme iskuun epäiltyä, heidän kuvansa ja etsintäkuulutus julkaistiin, jonka jälkeen yksi epäillyistä ilmoittautui itse poliisille. Poliisille ilmoittautuneen 18-vuotiaan on kuitenkin kerrottu olleen koulussa iskun tapahtumahetkellä.
Epäiltyjen pakomatka

Hyökkääjien pakoauto löydettiin samana päivänä hylättynä Koillis-Pariisista. Kaksi vuorokautta iskun jälkeen, perjantaina 9. tammikuuta aamulla, pääepäiltyinä pidetyt Kouachin veljekset kaappasivat auton paettuaan sitä ennen jalkaisin pitkin metsiä. Poliisit ajoivat autoa takaa ja takaa-ajon aikana käytiin laukaustenvaihtoa. Veljekset hyökkäsivät Dammartin-en-Goëlen kaupungissa toimivaan kirjapainoon, jossa on painettu myös Charlie Hebdo -lehteä, ja linnoittautuivat sinne ottaen yhden panttivangin. Dammartin sijaitsee noin 25 kilometriä Pariisin keskustasta koilliseen lähellä Charles de Gaullen kansainvälistä lentoasemaa.
Ranskan poliisi teki rynnäkön rakennukseen vielä samana päivänä noin kello 17 paikallista aikaa, ja molemmat veljeksistä saivat surmansa rynnäkössä panttivangin päästessä vapaaksi. Le Figaro -lehden mukaan veljekset olivat kuitenkin vapauttaneet panttivangin perjantaina aamupäivällä. Yksi työntekijä piileskeli pahvilaatikossa koko panttivankidraaman ajan ohjeistaen poliisia tekstiviestitse hyökkääjien liikkeistä ja rakennuksen rakenteesta.
Motiivien selitykset

Poistuessaan surmapaikalta tekijöiden kerrotaan huutaneen ”Olemme kostaneet profeetan puolesta”. Toinen tekijöistä sanoi kuuluvansa Jemenin al-Qaidaan. Arabian niemimaan al-Qaida otti vastuun iskusta julkaisemallaan videolla tammikuussa 2015, mutta sen yhteys iskuun ei ole täysin selvä. Moni Isis-järjestön kannattaja on tukenut iskua pitäen sen syynä satiirilehden julkaisemia Muhammad-pilakuvia. Maailman poliittiset johtajat ja media ovat luonnehtineet iskua myös terrorismiksi sekä hyökkäykseksi sananvapautta ja lehdistönvapautta vastaan.
Panttivankidraama košerkaupassa

9. tammikuuta Amedy Coulibaly, 32, hyökkäsi Hyper Cacher -košerruokakauppaan Porte de Vincennesissä Pariisin 12. arrondissementissa. Hän otti kahdeksan panttivankia ja vaati veljesten päästämistä pois piirityksestä. Myös tämä panttivangin ottaja kuoli poliisin rynnäkössä saman päivän aikana. Coulibaly ampui neljä panttivankia heti kaappauksen alussa. Osa asiakkaista pelastui, kun kaupan työntekijä piilotti heidät myymälän kylmähuoneeseen. Edellisenä päivänä Coulibaly oli ampunut 26-vuotiaan Martiniquen saarelta Ranskaan muuttaneen naispoliisin, mutta häntä ei saatu kiinni murhasta ennen hyökkäystä košerkauppaan.
Reaktiot

Iskun seurauksena pilapiirtäjät ja toimittajat ympäri maailmaa ilmaisivat tukensa sananvapaudelle. Tukimielenosoituksia iskujen uhreille järjestettiin ympäri maailmaa, joista suurin oli Pariisin Place de la Républiquella, jonne kokoontui yli 1,5 miljoonaa ihmistä. Mielenosoitusten tunnus oli "Je suis Charlie". Marssille osallistui valtioiden johtajia, kuten Ranskan presidentti François Hollande, Saksan liittokansleri Angela Merkel, palestiinalaisten presidentti Mahmoud Abbas, Israelin pääministeri Benjamin Netanjahu, Malin presidentti Ibrahim Boubacar Keita, Suomen pääministeri Alexander Stubb, Unkarin pääministeri Viktor Orbán, Venäjän ulkoministeri Sergei Lavrov ja Britannian pääministeri David Cameron.
Erikoisnumero

Lehden hyökkäyksen jälkeistä numeroa painettiin 7 miljoonaa kappaletta. Kannessa profeetta Muhammedilla on kyltti, jossa lukee "Minä olen Charlie". Kannessa on myös teksti: "Kaikki on annettu anteeksi".
Lehden julkaisua vastaan protestoitiin eri puolilla maailmaa. Tšetšeniassa sadattuhannet osoittivat mieltään lehteä vastaan. Moskovassa vastaava mielenosoitus kiellettiin. Myös Venäjän Ingušiassa oli liki 15 000 ihmisen mielenosoitus. Nigerian Niameyssa ja Zinderissa protestoitiin ja kristittyjen omistamia liikkeitä vastaan hyökättiin ja niitä sytytettiin tuleen. Pääkaupungissa poltettiin kaksi kristittyjen kirkkoa. Väkivaltaisia protesteja oli lisäksi ainakin Pakistanin Karachissa, Sudanin pääkaupungissa Khartoumissa ja Algerian pääkaupungissa Algierissa.
Erikoisnumero > Irtonumeromyynti Suomessa

Charlie Hebdoa ei ollut ennen iskua Suomessa vakituisessa irtonumeromyynnissä. Yksinoikeus lehden maahantuontiin oli Lehtipisteellä, joka ilmoitti ettei se aio tuoda irtonumeroita Suomeen myyntiin. Turun sarjakuvakauppa kertoi julkisesti ottavansa myyntiin 50 kappaleen erän lehteä, mutta kysyntää oli niin paljon, että lopulta tilausta kasvatettiin tuhanteen kappaleeseen. Ranskalainen tukku ei kuitenkaan myynyt lehteä yksinoikeuden ohi, eikä suoraan vähittäiskauppiaille. Kun ilmeni, että Suomi oli jäämässä ainoaksi länsimaaksi johon Charlie Hebdoa ei tulisi viralliseen irtonumeromyyntiin, Lehtipiste pyörsi päätöksensä ilmeisistä imagollisista syistä. Näin lehteä saatiin Helsingin Rosebud-kirjakauppaan ja Turun sarjakuvakauppaan.