stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suur väin
Maantiede > Salmen koko ja pohja

Suur väin -salmi koostuu sekä erittäin matalasta länsiosasta Muhun saaren ja Viirelaid-luodon välissä että itäisestä kanavoidusta virtausalueesta. Tämä Muhun saaren ja manner-Viron välillä sijaitseva suhteellisen kapea ja matala salmi yhdistää eteläisen Riianlahden pohjoisempaan Väinämereen. Suur väin on 20 kilometrin pituinen vesiyhteys kahden meren välissä, joka talvella jäätyy ja jota ylittää 9 kilometriä pitkä jäätie. Yleisesti salmi on 6–12 kilometriä ja keskimäärin 7 kilometriä leveä. Kapein se on Virtsu–Kuivastun alueella Võiküla – Virtsun osuudella, noin 6 kilometriä, johon on asennettu 8 kilometriä pitkä sähkökaapeli. Siitä etelässä oleva Viirelaid-luotoa huomioiden leveys pienenee 5:een kilometriin. Suurin syvyys on joko 22 tai 24 metriä, mikä on samalla Väinämeren syvin kohta, autolauttojen vesiväylän syvyys on yli 10 metriä ja matalin paikka 5–6 metriä. Salmi madaltuu noin 2 millimetriä vuodessa maan noustessa.
Suursalmen pohja on hyvin vaihtelevaa kalkkikivestä muodostuneesta siluurikautisesta paljaasta kallioperästä paksuihin moreenimuodostumiin. Saaren maakunnan sähkönsiirto tapahtuu Suur väin-salmen pohjalle asennetuilla 110 kilovoltin merenalaisen sähkökaapelin välityksellä. Pääosa mantereen ja Muhun ja Saarenmaan välisestä liikenteestä kulkee Virtsun ja Kuivastun satamien kautta. Samoin suunnitelmat Suur väin -salmen sillan ja tunnelin rakentamisesta on saatu päätökseen.
Maantiede > Kulku salmen ylitse

Suunnitteella oleva pysyvä silta- tai tunneliyhteys Suur väin -salmen ylitse saarelle, jolla on oma kunta ja asukasluku 35 000, on yksi kansainvälisesti suurimpia hankkeita. Pysyvän yhteyden muodostamisen mahdollisuutta Suursalmen yli Muhun saaren ja mantereen välille on pohdittu jo vuosikymmeniä. Kohdennetusti suunnittelu alkoi vuonna 1997. Tutkimukset sopivimman liikenneväylän määrittämiseksi tekee valtio, joiden jälkeen jäädään odottamaan lopullista vastausta siihen, miten Muhumaan ja mantereen välinen liikenneyhteys jatkossa toteutuu. Tällä hetkellä valtio on solminut TS Laevad -yrityksen kanssa sopimuksen 30. syyskuuta 2026 saakka Virtsu–Kuivastu-vesitiellä liikennöimisestä Piret- ja Tõll-lautoilla ””, joiden joukkoon kesäsesonkikautena liittyy Regula.
Kahdesta siltavaihtoehdosta pohjoispuolisen kiinteän osuuden pituus olisi 6 680 ja eteläpuolisen 8 150 metriä ja tunnelin pituus olisi 7 400–8 450 metriä. Edullisin olisi eteläpuolinen silta, jolloin rakennuskustannuksia tulisi 390 miljoonan euron verran. Toinen vaihtoehto, pohjoispuolinen silta maksaisi yli 584 miljoonaa ja tunnelilla olisi vaihtoehdoista kallein rakennushinta, 620 miljoonaa euroa. Maantieteellisesti että hankkeen koon mukaan lähin vastaavanlainen on vuonna 1972 valmistunut 6 km pituinen mantereen ja 24 760 asukkaan saaren välinen Öölannin silta Ruotsissa. Tämä esimerkki antaa myös käsityksen siltayhteyden pitkäaikaisista vaikutuksista.
Salmen luokitus ja ekologia

Suur väin-salmi (vee3325000) koostuu Matsalun alavesistöalueeseen kuuluvasta itäosasta (vee3325010) ja Läänesaarten alavesistöalueeseen kuuluvasta länsiosasta (vee3325030). Niiden rannikolla sijaitsevat Pärnumaan Läänerannan kunnan kylät Esivere, Kuke ja Rooglaiu ja Virtsun pienkauppala ja Saarenmaan maakunnan Muhun kunnan kylät Kesse ja Lõetsa. Niin länsiosan vesipinta-alaltaan 5 662 hehtaarin tai 5 662 km²:n kokoinen merialue kuin  itäosan 4 370 hehtaarin tai 4 370 km²:n merialue on Väinämeren vesialuetta, jossa on 22 nimettömän lisäksi nimellisiä saaria, luotoja ja riuttoja.
Vesipolitiikan puitedirektiivin (VPD) (vir. Veepoliitika Raamdirektiivi, (VRD)) mukaan Suur väin luokitellaan VRD V:n, matalaksi, suojaiseksi ja sekoittuneeksi rannikkovedeksi (Väinämeri (V)). Salmi ja kaikki sen osat luokitellaan limnologisesti mesohaliiniseksi (vir. mesohaliinne) murtovesikategoriaan kuuluvaksi merivesialueeksi, jolloin luonnollisen vesimuodostuman suolapitoisuus on alhainen tai keskisuuri joko 3–16 tai 5–18 ‰.
Suursalmen kautta tapahtuu intensiivinen vedenvaihto Riianlahden ja Väinämeren välillä ja vaikka itse salmessa on niukasti arvokkaita eliöyhteisöjä, vaikutus ulottuu kauas pidemmälle. Meribiologisten tutkimusten mukaan Suur väin-salmien sekä kasvien että eläinten lajirikkaus on huomattavasti vähäisempi kuin Väike väin-salmessa. Samoin vesistön kalakannat vähenevät kuten kaikkialla liikakalastuksen ja yleisten ympäristöongelmien vuoksi. Kun 1800-luvun alkupuoliskolla ajoverkkokalastus levisi Viroon Itämeren eteläosan kautta, sitä käytettiin pääasiassa aavan meren rannikolla Saarenmaalla, Hiidenmaalla, Suomenlahdella ja Pärnun eteläpuolella ja Suur väin -salmessa silakan ja kilohailin pyynnissä. Nykyisin kalastus Suur väin-salmen vesillä ei enää kuuluu rannikkoasukkaiden päällimmäiseen ansiotyöhön ja siitä saatava rahallinen hyöty on keskimäärin vain 10–30% tuloista.
Salmen luokitus ja ekologia > Salmen saaria

Suur väin-salmessa sijaitsee 22 nimettömän ja Muhun saaren lisäksi Muhun kunnassa Kesselaiun maisemansuojelualueen kuuluva Kesselaid-luoto, jossa on yksi kylä, Läänemaalla Moori säär ja Polvergimadal ja Matsalun kansallispuistoon kuuluu luotoja pienempiä matalikkoja kuten Merikajakarahu, Papilaid (12 ha), Papirahu (1,2 ha) ja Tiirurahu. Lähellä Virtsun niemimaan luoteisrannikkoa sijaitsee Pärnumaalla Läänerannan kunnan- ja Puhtu-Laelatun luonnonsuojelualueelle kuuluva saariryhmä Kõbajad, so. 7–9 luotoa, joista suurin on 7,8 hehtaarin kokoinen Kõbajalaid tai Suurlaid (myös Kõbaja Suurlaid). Itään jää siihen melkein kiinnikasvanut Maielaid (myös Maialaid), länteen Kingissepalaid ja luoteeseen Pihla-, Lammas-, Paljas- ja Plokilaid sekä muutama muu pieni luoto. Lahdet ovat soraisia ja kallioisia, suuremmilla rinteillä on ruohoa ja pensaita.
Suurlaid-luodolta kotoisin ollut Viron SNT:n ansioitunut keksijä vuodelta 1978 Manivald Pajulaid kehitti uusia kalastusmenetelmiä, jotta parantaa ankeriaanpyyntitekniikkaa. Hän valitsi aiheen, koska hän pienestä pitäen oli kävellyt ankeriasmeressä. Nykyisin uskotaan, että kuten Väinatamm-pato esti ankeriaan reitin Väike väin-salmessa, niin sähkökaapeli aiheuttaa nykyistä ankeriaanpulaa Suur väin -salmessa.
Salmen saaret ja luodot ovat nykyisin suurimmalta osin asumattomia ja muuttolintujen pysähtymis- että pesintäpaikkoja. Suur väin-salmea pidetään muuttolintujen tärkeänä lentoväylänä. Matala ja ruokoinen salmi ja suojaisat saaret ja luodot ovat edistäneet erityisesti rikkaan lintuyhteisön kehittymistä. Keväällä lentää rannikon yli satojatuhansia vesilintuja pohjoista kohti ja suurin osa niistä tekee pidemmänkin pysähdyksen täällä. Huhtikuun lopussa-toukokuun alussa salmessa ajelehtii kymmeniä tuhansia hanhia, lokkeja, alleja, lapasotkia ja telkkiä, pienissä ryhmissä vaeltavia kaakkureita ja kuikkia, Papi-saariston ympärillä pysähtyy lukuisasti mustalintuja ja pilkkasiipiä. Massamuutto on toukokuun jälkipuoliskolla ja kestää yleensä noin kymmenen päivää. Kesäisin saarten väliseen mereen kerääntyvät tiirat, haikarat, harmaahanhet ja kyhmyjoutsenet. Nisäkkäistä saarilla asuu vesimyyrä ja matelijoista rantakäärme ja sisilisko. Talvisin, kun meri on jään peitossa, saarille voi päätyä kettu ja supikoira, jotka keväällä jäiden lähtiessä luodoille loukkuun jääneinä tuhoavat lintujen pesiä. Villisikoja, hirviä ja muita suurempia nisäkkäitä ui joskus saarille lähempänä mannerta ja salmessa asuu harmaahylkeitä ja norppia.
Salmen historialliset tapahtumat

Historiallisesti Suur väin -salmi on ollut kuin takaovi Riianlahdelle ja etelään. Rohukülan taistelualuksien sataman rakentamisen yhteydessä salmien läpi kulkevia laivaväyliä ruopattiin jo ennen ensimmäistä maailmansotaa. Nämä työt olivat lajissaan laajimmat koskaan tsaari-Venäjällä. Osana operaatiota Albionia Saksan ja Venäjän keisarikunnan sotalaivojen välillä käytiin Moonsundin meritaistelu 17. lokakuuta 1917 Suur väin-salmessa. Sitä pidettiin suurten sotalaivojen välisenä ratkaisevana taisteluna, jolloin Saksan laivaston taistelulaivat König, Kronprinz ja kolme muuta risteilijää muun muassa Kolberg ja Strassburg saapuivat raskain yksiköin Kuurinkurkun eli Irbensalmen läpi Riianlahteen ja lähestyivät miinoja raivatessa Suur väin-salmea etelästä. Pääasiassa saksalaisten Königin ja Kronprinzin suorittamana taistelu päättyi vanhojen venäläisten taitelualuksien mm. Graždaninin ja Slavan ('Kunnia') ja risteilijän Bajanin vetäytymiseen Suursalmesta ja panssarialuksen Slavan uppoamiseen Väinämereen.
Toisen maailmansodan aikana vuonna 1941  kesäkuun 22. päivän  aamuun mennessä saksalaiset olivat miinanneet Saarenmaan ja Hiidenmaan salmia, Soela väin- eli Soelansalmen, Harin- ja Kuurinkurkun ja Suomenlahden saadakseen ansaan Neuvostoliiton alukset Riianlahdella ja Muhun salmella. Laivojensa pelastamiseksi neuvostoliittolaiset joutuivat mm. Kuurinkurkun miinoittamista suojaamassa olleen risteilijän Kirovin hinaamaan Suur väin-salmen kautta Väinämerelle. 11. elokuuta 1941 Viron merivoimien miinalaiva-raivaaja Suurop ajoi Suur väin -salmessa saksalaiseen magneettimiinaan ja miehistön 40:stä jäsenestä pelastui 25. Saksan suunnittelema operaatio Beowulf pantiin täytäntöön 8. syyskuuta – 21. lokakuuta 1941, jolloin Pohjoisen armeijaryhmän „Nord” ylin johto hyväksyi suunnitelman „Beowulf II”, jonka toteuttaminen edellytti Suur väin-salmen ylittämistä. Myös Neuvostoliiton toteuttaman Moonsundin eli läntisen saariston maihinnousuoperaation aikana 29.9.–24.11.1944 valloitettiin Kuivastun satama, ylitettiin Suur väin ja luotiin tukikohta Muhun saarelle.
Salmen rannalla sijaitseva Kuivastu-satama talvella
Tõll-lautta, v. 2017
Muhun rantaviivaa.
Sähkötuoli

Sähkötuoli Florida State Prisonissa.
Sähkötuoli on lähinnä Yhdysvalloissa käytetty teloitusväline. Sähkötuolin vaikutus perustuu sähkön johtamiseen teloitettavan kehon läpi.
Yli 25 Yhdysvaltain osavaltiota on käyttänyt sähkötuolia rikollisten teloittamiseen. Eri vankiloiden sähkötuoleista käytettiin lempinimiä kuten Hot Seat, Sizzlin’ Sally, Old Smokey, Old Sparky, Yellow Mama ja Gruesome Gertie. Sähkötuolissa suoritettua teloitusta sanotaan ”salamalla ratsastamiseksi” (”riding the lightning”). Sähkötuolin käyttö on ilmeisesti vähenemässä. Sähkötuolia käytettiin jonkin aikaa myös Filippiineillä rangaistuksena merirosvouksesta. Paitsi teloitusvälineenä, sähkötuolia on käytetty diktatuureissa myös kidutusmenetelmänä.
Historia

Sähkötuolin kehittäminen alkoi siitä, kun buffalolainen hammaslääkäri Alfred P. Southwick kuuli vuonna 1881 tapauksesta, jossa humalainen mies oli kuollut sähköiskuun. Southwick rakensi pienen teloituskammion ja kokeili sitä kulkukoiriin ja -kissoihin, jotka aiemmin oli tapettu hukuttamalla ne järveen. New Yorkin osavaltio perusti vuonna 1886 komitean, jonka tehtävänä oli keksiä uusi, humaanimpi teloitusmenetelmä hirttämisen tilalle. Yksi komitean kolmesta jäsenestä oli Southwick. Vuonna 1888 osavaltio hyväksyi sähkötuolin teloitustavaksi.
Sähkötuolin käyttöönottoon liittyi Thomas Edisonin ja George Westinghousen välinen taisto. Edison toi markkinoille tasa- ja Westinghouse vaihtovirtaa, eikä kumpikaan halunnut omaa tuotettaan käytettävän teloittamiseen. Edison voitti, ja sähkötuolissa otettiin käyttöön vaihtovirta.
Westinghouse auttoi murhasta tuomittua William Kemmleriä valittamaan teloitustavastaan korkeimpaan oikeuteen, mutta oikeus päätti, ettei sähköllä teloittaminen ole julma ja epätavallinen rangaistus. Kemmleristä tuli ensimmäinen sähkötuolilla teloitettu: hänet teloitettiin New Yorkin Auburnin vankilassa 6. elokuuta 1890. Ensimmäinen tuhannen voltin jännitteellä annettu sähköisku ei häntä surmannut, vaan hän kuoli vasta, kun jännite tuplattiin.
Martha Place teloitettiin sähkötuolissa 20. maaliskuuta 1899 Sing Singin vankilassa (Sing Sing Correctional Facility) ensimmäisenä naisena. Sähkötuoli otettiin käyttöön Ohiossa vuonna 1897, Massachusettsissa 1900, New Jerseyssä 1906 ja Virginiassa 1908, ja siitä tuli pian yleisin teloitusmenetelmä aina 1980-luvun puoliväliin asti huolimatta 1920-luvulla käyttöön otetun kaasukammion lisääntyneestä suosiosta.
Muun muassa Louisianassa ja Mississippissä käytettiin siirrettävää sähkötuolia: näin teloitus voitiin tehdä siinä kaupungissa, jossa rikos oli tehty. Louisianan sähkötuolia kutsuttiin nimellä ”Gruesome Gertie”. Toukokuussa 1946 tuoli ei toiminut, kun 17-vuotiasta murhasta tuomittua Willie Francisia yritettiin teloittaa. Teloitusyrityksen jälkeen Francis vetosi korkeimpaan oikeuteen, mutta se päätti, että teloitus voidaan tehdä, ja Francis teloitettiin samassa tuolissa noin vuosi ensimmäisen yrityksen jälkeen.
1980-luvulla raportoitiin epäonnistuneista sähkötuoliteloituksista. Sähkötuoli haluttiin korvata humaanimmalla teloitustavalla, ja myrkkyruiskeesta tuli yleisin teloitusmenetelmä. Joissakin osavaltioissa kuolemaantuomittu voi valita myrkkyruiskeen tai sähkötuolin – lähes kaikki valitsevat myrkkyruiskeen. Nebraskan korkeimman oikeuden todettua 8. helmikuuta 2008 sähkötuolin perustuslain vastaiseksi "julmaksi ja epätavalliseksi rangaistukseksi" Yhdysvalloissa ei ole enää yhtään osavaltiota, jossa sähkötuoli olisi yksinomainen teloitusväline.
Viimeisin sähkötuolilla suoritettu teloitus tapahtui 20. helmikuuta 2020, jolloin Nicholas Todd Sutton teloitettiin Riverbend Maximum Security Institution -vankilassa, Nashvillessa, Tennesseessa. Viimeisin teloitetus Tennesseen ulkopuolella suoritettiin Virginiassa vuonna 2013.
Menetelmä

Kuolemaantuomittu sidotaan sähkötuoliin yleensä niin, että yksi elektrodi kiinnitetään päähän ja toinen jalkaan.
Sähkövirtaa (application of an electrical current) johdetaan teloitettavaan ainakin kaksi kertaa usean minuutin ajan. Noin 2 000 voltin jännitettä käytetään aluksi ihon vastuksen voittamiseen ja tajuttomuuden aiheuttamiseen (ainakin teoriassa). Sen jälkeen jännitettä alennetaan palamisen ehkäisemiseksi. Noin 8 ampeerin virta on tavallinen. Teloitettavan keho kuumenee noin 60 °C:seen, ja sähkövirta aiheuttaa vakavia vaurioita sisäelimiin.
Teoriassa tajuttomuus seuraa sekunnin murto-osassa. Teloitusten on kuitenkin kerrottu epäonnistuneen erityisesti sähkötuolin alkuaikoina: tuomitun pää syttyi tuleen tai muuntaja syttyi tuleen ja itkevä vanki odotti tuskissaan teloitushuoneen lattialla, kun sähkötuolia korjattiin. Vuonna 1946 sähkötuoli ei tappanut Willie Francisia, vaan hän huusi: "Keskeyttäkää! Antakaa minun hengittää!", kun häntä teloitettiin. Tutkimuksissa kävi ilmi, että päihtynyt luottovanki oli asentanut siirrettävän sähkötuolin väärin. Puolustusasianajajat vetosivat Yhdysvaltain korkeimmassa oikeudessa siihen, että vaikka Francis ei kuollut, oli teloitus silti suoritettu. Korkein oikeus hylkäsi vaateen, ja Francis kuoli seuraavana vuonna sähkötuolissa.
Riippumatta siitä, kuinka huolellisesti teloitus suoritetaan, osa ihosta palaa ja vartijoiden epämiellyttävänä tehtävänä on irrottaa palanut, vuotava iho kiinnitysremmeistä. Tuomittu menettää lihastensa hallinnan ensimmäisen sähköiskun jälkeen ja saattaa virtsata tai ulostaa. Tämän takia sähkötuoleja kehitettiin: lisättiin pehmusteita ja autoissa käytetyn kaltaisia turvavöitä. Teloitettaville tarjottiin myös vaippoja.
Sähkötuoli lääketieteen näkökulmasta

Yhdysvalloissa kuolemaantuomituille tehdään teloituksen jälkeen aina ruumiinavaus kuolinsyyn selvittämiseksi. Niistä vuosien varrella kertyneiden havaintojen mukaan sähkötuolissa teloitetuilla aivojen ydinjatke on hiiltynyt, mutta aivojen muut osat vaikuttavat normaaleilta. Nykyisen lääketieteen käsityksen mukaan tämä tarkoittaa, ettei sähkötuoliteloitus aiheuttane teloitettavalle kipua, vaikka hän ei kuolisikaan välittömästi. Niinpä on oletettu, että teloitettavan rajutkin kouristukset sekä kasvolihasten kouristukset ja niiden aiheuttamat irvistykset eivät johtuisi kivusta vaan voimakkaasta sähkövirrasta ja että ne olisivat tahdottomia. Sähköiskua seuraava sydämen kammiovärinä ja sähköšokin aiheuttama sydänlihaksen kouristus johtavat lääketieteen mukaan välittömästi tajuttomuuteen. Vaikka sähkötuoliteloituksessa varmistukseksi annetut lisäsähköiskut aiheuttavat palovammoja lihaksiin ja sisäelimiin, ne eivät ole varsinainen kuolinsyy. Eläinkokeet ovat antaneet samansuuntaisia tuloksia kuin teloitettujen ruumiinavaukset.[lähde? ]
Sähkötuolista suomalaisessa tietosanakirjassa vuodelta 1917

Vuosina 1909–1922 julkaistussa ensimmäisessä varsinaisessa suomenkielisessä tietosanakirjassa nimeltään Tietosanakirja esitellään sähkötuolia seuraavasti. Teksti on hakusanan Sähkötuoli kohdalla teoksen yhdeksännessä osassa, joka on painettu 1917, ja sen laatinut insinööri Gustav Magnus Nordensvan.
"Muutamissa ameriikkalaisissa valtioissa pannaan kuolemantuomiot täytäntöön sähkön avulla. Kuolemaan tuomittu asetetaan erikoisesti tarkoitusta varten laadittuun, lujilla hihnoilla varustettuun tuoliin, johon hänet sidotaan pään, rinnan, säärien ja käsivarsien kohdalta. Suolaliuoksessa kostutettu kypäränmuotoinen elektrodi eli kosketin asetetaan päähän; toinen, 
säären muotoa vastaava kosketuskappale kiinnitetään jompaankumpaan sääreen. Koskettimet ovat kaapelien ja kojetaulun kautta yhdistettävissä vaihtovirtadynamon napoihin. Virtapiiriä 
suljettaessa on jännitys noin 1,700-1,800 volttia; virran voimakkuus on tällöin tavallisesti 7-10 amperia. Jos kaikki suoritetaan asianmukaisesti, seuraa aivan tuskaton kuolema heti
ensimmäisessä silmänräpäyksessä. Kosketusta ylläpidetään kuitenkin varmuuden vuoksi noin 1 minuutin ajan, jona aikana jännitystä kahdesti pariksikymmeneksi sekunniksi alennetaan noin 200 voltin arvoon. – Sähkövirta aikaansaa suuria muutoksia elimistössä. Niinpä tummenee veri melkoisesti sekä kadottaa tavallisesti hyytyväisyytensä. Ruumiinlämpö nousee niinikään paikoittain sangen huomattavasti, aina 50:een asteeseen ja siitä ylikin; joskus ilmenee koskettimien kohdalle palohaavoja. G. M. N."
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
History of the electric chair (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Elokuva (.ram) Leon Czolgoszin teloitus sähkötuolissa 1901 (vaatii RealPlayerin), lähde:  Yhdysvaltain kongressin kirjaston arkisto
The Last Stop: Women in the Electric Chair (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Sähkötuolin historiaa (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Ensimmäinen sähkötuoli, jota käytettiin William Kemmlerin teloittamiseen vuonna 1890.
Team Meritus

Team Meritus tunnettu myös nimellä MY QI-Meritus Mahara on malesialainen pikkuformulatalli, joka on kilpaillut Aasian Formula BMW ja Aasian Formula V6 sarjoissa. Tallin perustivat vuonna 1996 Peter Thompson ja Firhat Mokhzani. Vuonna 2003 tallin nimeksi tuli Qi-Meritus Mahara. Vuosina 2008-2010 talli kilpaili Aasian GP2-sarjassa saavuttaen yhden voiton, 4 palkintosijaa ja 62 pistettä.
Aasian GP2 -tulokset

Lihavointi tarkoittaa paalupaikkaa, kursivointi kilpailun nopeinta kierrosta. Muut selitteet löytyvät täältä.
| Kausi | Runko Moottori Renkaat | Kuljettajat | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | Pisteet | Sijoitus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2008 | GP2/05 Renault V8 B |  | DUB1FEA | DUB1SPR | INDFEA | INDSPR | MALFEA | MALSPR | BHRFEA | BHRSPR | DUB2FEA | DUB2SPR |  |  | 17 | 9. |
| 2008 | GP2/05 Renault V8 B |  Hiroki Yoshimoto | 6 | 4 | Kesk. | 20 | Kesk. | 10 | 12 | 4 | 5 | 13 |  |  | 17 | 9. |
| 2008 | GP2/05 Renault V8 B |  Luca Filippi | 5 | Kesk. | DSQ | 21 | Kesk. | Kesk. | Kesk. | 11 | 12 | Kesk. |  |  | 17 | 9. |
| 2008–2009 | GP2/05 Renault V8 B |  | CHNFEA | CHNSPR | DUBFEA | DUBSPR | BHR1FEA | BHR1SPR | QTAFEA | QTASPR | MALFEA | MALSPR | BHR2FEA | BHR2SPR | 9 | 10. |
| 2008–2009 | GP2/05 Renault V8 B |  Alex Yoong | 14 | 9 | Kesk. | C |  |  |  |  |  |  |  |  | 9 | 10. |
| 2008–2009 | GP2/05 Renault V8 B |  Marco Bonanomi |  |  |  |  | 20 | 10 | 16 | 11 | Kesk. | 14 | 14 | 8 | 9 | 10. |
| 2008–2009 | GP2/05 Renault V8 B |  Earl Bamber | 6 | 2 | Kesk. | C | 11 | 7 |  |  |  |  |  |  | 9 | 10. |
| 2008–2009 | GP2/05 Renault V8 B |  Álvaro Parente |  |  |  |  |  |  | 17 | 16 | 11 | 9 | Kesk. | 13 | 9 | 10. |
| 2009–2010 | GP2/05 Renault V8 B |  | ABU1FEA | ABU1SPR | ABU2FEA | ABU2SPR | BHR1FEA | BHR1SPR | BHR2FEA | BHR2SPR |  |  |  |  | 34 | 4. |
| 2009–2010 | GP2/05 Renault V8 B |  Luca Filippi | 2 | 8 | 14† | 17 | 2 | 18 | 1 | 8 |  |  |  |  | 34 | 4. |
| 2009–2010 | GP2/05 Renault V8 B |  Diego Nunes | Kesk. | 13 |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | 34 | 4. |
| 2009–2010 | GP2/05 Renault V8 B |  Alexander Rossi | 4 | 5 | 6 | 9 | Kesk. | Kesk. | 11 | 5 |  |  |  |  | 34 | 4. |
Tampereen Kansi

Tampereen Kansi rakenteilla elokuussa 2021.
Tampereen Kansi on Tampereen keskustaan rautatien päälle lähelle rautatieasemaa rakennettu kansi. Sen päälle rakennetaan monitoimiareena, tornitaloja, hotelli ja kasino. Aluksi tornitaloihin suunniteltiin lähinnä toimistoja, mutta myöhemmin tavoitteeksi tuli rakentaa niihin myös noin tuhat asuntoa. Sorinsillan eteläpuolinen kansi sijaitsee Kalevanharjun kaupunginosan itäosassa ja tulevan pohjoiskannen alue puolestaan Tullin kaupunginosassa.
Hankkeen suunnitteluvaiheita

Arkkitehtisuunnitelmat alueelle teki Daniel Libeskind vuonna 2010. Alueen halliin kaavailtiin jopa vuoden 2013 jääkiekon MM-kisoja
Alueen asemakaavamuutos vahvistui 2012. Hankkeen rahoittamisesta ja toteuttamisesta neuvoteltiin monien yritysten kanssa. Alkuvaiheissa hankkeessa ollut NCC vetäytyi 2014. Lopulta hanketta toteuttamaan valittiin vuonna 2016 SRV.
Kannen alueet ja rakennusvaiheet

Eteläisemmälle kannelle Sorinsillan eteläpuolelle tulee areena ja kaksi tornitaloa. Niitä alettiin rakentaa vuonna 2017 ja ne valmistuivat 2022. Pohjoisemman kannen ja kolmen tornitalon sillan pohjoispuolella on suunniteltu valmistuvan vuonna 2024. Niiden rakennustöitä ei kuitenkaan ole vielä aloitettu tammikuussa 2023.
Tunnustuksia

Tampereen Kansi ja Areena voitti Tekla BIM Awards 2022 -kilpailun Suomen ja Baltian yhteisen sarjan.  Projektin päätoimijoita olivat SRV Rakennus, Ramboll Finland ja ARCO Tampere.
Aiheesta muualla

Kansi ja Areena; Tampere.fi
Tampereen Kansi; SRV
Monitoimiareenan, Tampereen Kannen areenan, avajaiset: Tapparan ja Ilveksen välinen ottelu.
Tampereen kannen rakentamista vuonna 2018
Syntymäpäivävaikutus

Syntymäpäivävaikutus on tilastollinen ilmiö, jossa kuolleisuus näyttää väestötasolla kasvavan syntymäpäivänä tai sitä edeltävän ja seuraavan viikon aikana.
Tutkimuksia

Lähes kolmen miljoonan vuosina 1969–1990 kuolleen kalifornialaisen tutkimusaineistossa havaittiin kuolleisuuden saavuttavan huippunsa miehillä viikko ennen syntymäpäivää ja naisilla viikko sen jälkeen. Vastaavassa yli kaksi miljoonaa vuosina 1969–1992 Sveitsissä luonnollisesti kuollutta kattaneessa tutkimuksessa todettiin kuolleisuus syntymäpäivänä 17 % odotusarvoa suuremmaksi. Vuonna 2012 uudessa sveitsiläisessä tutkimuksessa havaittiin yli 60-vuotiailla 13,8 % suurempi kuolleisuus syntymäpäivänä kaikkiin muihin päiviin suhteutettuna.
Joissain tutkimuksissa on keskitytty tarkastelemaan tunnetuista henkilöistä koostuneita aineistoja. Tunnettuja syntymäpäivinään kuolleita ovat olleet muiden muassa William Shakespeare, Ingrid Bergman ja Betty Friedan. Kuolleisuutta on muissa tutkimuksissa tarkasteltu laajemmin myös merkittävien yhteisöllisten juhlien, kuten joulun aikaan. Tutkimukset vuosilta 1973 ja 1985 viittasivat kuolleisuuden merkitsevään kasvuun joulun jälkeen verrattuna sitä edeltäneisiin viikkoihin. Myös suomalaista aineistoa tarkasteltaessa havaittiin vuonna 1993 naisten kuolleisuuden suurentuneen joulun jälkeen. Samanlainen kuolleisuuden kasvu havaittiin vuoden 1990 tutkimuksessa Yhdysvaltoihin muuttaneiden kiinalaisten naisten kuolleisuudessa sadonkorjuujuhlan jälkeen. Tällaiset muutokset ovat kuitenkin olleet melko vähäisiä eikä niitä ole todettu kaikissa tutkimuksissa.