stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Samuli Niskanen
Saavutukset

Seurajoukkueissa
6 Suomen mestaruutta vuosina 1990, 1991, 2001, 2003, 2008 ja 2009,
5 Suomen mestaruushopeaa: 2000, 2002, 2004, 2006 ja 2010
2 Suomen mestaruuspronssi: 1992 ja 2005
2 Ruotsin mestaruutta 1998 ja 1999 Västeråsin riveissä,
2 Ruotsin mestaruushopeaa 1993 ja 1994 Vetlandan riveissä,
Jääpallon maailmancup voitto: 1993 Vetlandan riveissä,
Jääpallon Euroopan cup voitto: 1998 Västeråsin riveissä.
Maajoukkueessa
1 maailmanmestaruuden vuonna 2004,
1 maailmanmestaruushopeaa vuonna 1999,
8 maailmanmestaruuspronssia vuosina 1991, 1995, 1997, 2001, 2006, 2007, 2008 ja 2009.
Henkilökohtaisesti.
6 kertaa vuoden jääpalloilija: 1991, 1997, 1998, 1999, 2001 ja 2003,
4 kertaa MM-kisojen parhaimpia pelaajia: 1991, 1999, 2001 ja 2006,
Kaikkiaan hän teki jääpallon SM-sarjassa 516 maalia ja voitti pistepörssin kymmenen kertaa.
Muuta

Niskasella on ainoana pelaajana Västerås SK:n kotihallissa ABB Arenassa omalla nimellään varattu penkki, joka esiteltiin vuoden 2009 MM-kisojen yhteydessä.
HMS Nith (1905)

| HMS Nith |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  J. Samuel White and Company, Cowes
Kölinlasku:  5. toukokuuta 1904
Laskettu vesille:  7. maaliskuuta 1905
Palveluskäyttöön:  lokakuu 1905
Poistui palveluskäytöstä:  1919
Loppuvaihe:  myyty romutettavaksi 23. heinäkuuta 1919
Tekniset tiedot
Uppouma:  535 t 605 t (max)
Pituus:  69,95 m (kokonaispituus)
Leveys:  7,26 m
Syväys:  3,0 m
Koneteho:  7 000 shp
Nopeus:  25,5 solmua
Miehistöä:  70
Aseistus
Aseistus:  4 × QF 12 naulan 12 cwt laivatykki 2 × 18" torpedoputkea
HMS Nith oli Britannian Kuninkaallisen laivaston vuonna 1905 valmistunut River-luokan torpedovenehävittäjä.
Valmistus

Alus tilattiin J. Samuel White and Companyltä Cowesista osana vuosien 1903-1904 laivasto-ohjelmaa ja sen köli laskettiin 5. toukokuuta 1904. Alus laskettiin vesille 7. maaliskuuta 1905 ja se valmistui seitsemän kuukautta  myöhemmin lokakuussa.
Palvelus

Alus myytiin romutettavaksi 23. heinäkuuta 1919 T. W. Wardille.
Nitroetaani

| Nitroetaani |
| --- | --- |


Tunnisteet
CAS-numero:  79-24-3
PubChem CID:  6587
SMILES:  CC[N+](=O)[O-]
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C2H5NO2
Moolimassa:  75,07 g/mol
Sulamispiste:  -90 °C
Kiehumispiste:  114 °C
Tiheys:  1,045 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Veteen 45 g/l (20 °C)
Nitroetaani (C2H5NO2) on nitroalkaaneihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää muun muassa liuottimena, orgaanisen kemian synteeseissä lähtöaineena ja polttoaineena.
Ominaisuudet

Nitroetaani on huoneenlämpötilassa väritöntä nestettä ja sillä on miellyttävä hedelmäinen tuoksu. Yhdiste liukenee kohtalaisesti veteen ja hyvin moniin orgaanisiin liuottimiin esimerkiksi etanoliin, dietyylieetteriin, asetoniin ja kloroformiin. Se myös muodostaa atseotrooppisia seoksia useiden orgaanisten liuottimien kanssa. Puhdasta vettä paremmin nitroetaani liukenee emästen vesiliuoksiin vesiliukoisten suolojen muodostumisen vuoksi. Nitroetaani on myrkyllistä ja ärsyttää ihoa, silmiä ja hengitysteitä. Happojen ja emästen kanssa nitroetaani muodostaa mahdollisesti iskusta räjähtäviä seoksia.
Valmistus ja käyttö

Nitroetaani valmistetaan nitraamalla propaania typpihapolla noin 410–420 °C:n lämpötilassa. Tässä reaktiossa muodostuu lisäksi nitrometaania, nitropropaania ja 2-nitropropaania. Nitroetaanin osuus on noin 10 %. Eri nitroalkaanit erotetaan toisistaan tislaamalla. Laboratoriomittakaavassa ainetta voidaan valmistaa dietyylisulfaatin ja natriumnitriitin välisellä reaktiolla.
Nitroetaania voidaan käyttää liuottimena esimerkiksi painomusteissa. Yhdiste reagoi aldehydien ja ketonien kanssa Henry-reaktiolla, ja muodostuvia tuotteita käytetään muun muassa lääkkeinä kuten metyylidopaa, hyönteismyrkkyinä, muovinpehmentiminä ja pinta-aktiivisina aineina. Yhdistettä voidaan käyttää yhdessä nitrometaanin kanssa räjähdysaineena ja polttoaineena eräissä sovellutuksissa.
Nitraus

Nitraus on kemiallinen reaktio, jossa NO2-ryhmä eli nitroryhmä liitetään kohdemolekyyliin. Useimmiten nitrattavat yhdisteet ovat aromaattisia esimerkiksi tolueenin nitrauksessa muodostuu trinitrotolueenia. Nitrausta käytetään tarkoittamaan osin virheellisesti myös nitraattiesterien kuten nitroglyserolin valmistuksesta.
Reagenssit ja mekanismi

Suurin osa aromaattisista yhdisteistä reagoi nitrauksella. Helpoimmin reagoivat elektronirikkaat aromaattiset yhdisteet kuten aniliini- tai fenolijohdannaiset. Nitraavan reagenssin valinta riippuu aromaattisen yhdisteen reaktiivisuudesta. Tyypillisin nitraava reagenssi on typpihapon ja rikkihapon seos (ns. nitraushappo), mutta myös typpihapon ja etikkahapon seoksia käytetään. Helposti nitrautuvat yhdisteet nitrautuvat esimerkiksi natriumnitraatin ja hapon avulla, kun taas heikommin reaktiivisten yhdisteiden nitraukseen käytetään voimakkaampia reagensseja kuten nitroniumtetrafluoroboraattia.
Nitraus on reaktiomekanismiltaan elektrofiilinen aromaattinen substituutioreaktio. Reaktion ensimmäisessä vaiheessa typpihaposta tai nitraatti-ionista muodostuu happamissa olosuhteissa veden eliminaation seurauksena nitroniumioni. Nitroniumioni on voimakkaasti elektrofiilinen. Aromaattinen yhdiste toimii nitrauksessa nukleofiilinä ja aromaattisen rengaan elektronipari muodostaa sidoksen nitroniumionin kanssa. Tällöin muodostuu niin kutsuttu aryliumkationi. Aryliumkationin muodostuminen on nitrauksen reaktionopeutta rajoittava hitain vaihe. Jokin emäs ottaa aryliumkationilta protonin, jolloin yhdisteen aromaattisuus palautuu ja muodostuu nitroyhdiste.
Nitroryhmä on elektroneja puoleensa vetävä ryhmä, joten mikäli molekyyliin voidaan liittää useampi kuin yksi nitroryhmä, tapahtuvat seuraavat nitrautumiset vaikeammin kuin ensimmäinen. Esimerkiksi nitrotolueenin valmistuksessa tämä ilmenee siinä, että ensimmäisen nitrauksen jälkeen on lämpötilaa nostettava, jotta kaksi muutakin nitrausta tapahtuisi.
Käyttökohteita

Nitrausta käytetään monissa teollisuuden prosesseissa kuten eräiden räjähdysaineiden valmistuksessa. Nitrobentseeniä valmistetaan nitraamalla, ja sitä puolestaan käytetään aniliinin ja eräiden muiden orgaanisten kemikaalien valmistuksessa sekä erityisesti lähtöaineena väriaineteollisuudessa hydratsobentseenin, bentsidiinin, m-kloorinitrobentseenin, m-nitrobentseenisulfonihapon ja metaniilihapon valmistuksessa sekä selluloosaeetterien liuottimena. Nitroryhmä on osa myös monien lääkeaineiden rakennetta, joten nitraus on yleisesti käytetty reaktio myös farmaseuttisen kemian teollisuudessa.
Nitrobentseeni

| Nitrobentseeni |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  98-95-3
PubChem CID:  7416
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C6H5NO2
Moolimassa:  123.1 g/mol g/mol
Ulkomuoto:  vaaleankeltaista -   öljymäistä nestettä
Sulamispiste:  5 °C (278 K)
Kiehumispiste:  211 °C (484 K)
Tiheys:  1,205 g/cm3
Liukoisuus veteen:  veteen 0,2 g/100 ml (20 °C)
Nitrobentseeni on orgaaninen yhdiste (aromaattinen yhdiste), joka on huoneenlämmössä (20 °C) palavaa olomuodoltaan vaaleankeltaista nestettä, joilla on karvasmantelia tai kengänkiilloketta muistuttava haju. Sen kemiallinen kaava on C6H5NO2. Nitrobentseenista käytetään myös nimitystä nitrobentsoli ja mirbanöljy.
Nitrobentseenin moolimassa on 123,11 g/mol, sulamispiste 5 °C, kiehumispiste 211 °C, tiheys 1,205 g/cm3, hajukynnys 0,018 ppm, leimahduspiste 88 °C (c.c.), itsesyttymislämpötila 480 °C ja CAS-numero 98-95-3. Nitrobentseeni liukenee veteen 20 °C:n lämpötilassa 0,2 g/100 ml. Nitrobentseeni liukenee myös etanoliin, asetoniin, bentseeniin ja eetteriin.
Nitrobentseeni reagoi kiivaasti joutuessaan tekemisiin voimakkaiden hapettimien tai pelkistimien sekä vahvojen happojen tai typen oksidien kanssa. Tästä saattaa seurata palo- tai räjähdysvaara. Aine muodostaa palaessaan  myrkyllisiä ja syövyttäviä huuruja, jotka sisältävät typen oksideja.
Nitrobentseeniä käytetään aniliinin ja eräiden muiden orgaanisten kemikaalien valmistuksessa sekä erityisesti lähtöaineena väriaineteollisuudessa hydratsobentseenin, bentsidiinin, m-kloorinitrobentseenin, m-nitrobentseenisulfonihapon ja metaniilihapon valmistuksessa  sekä selluloosaeetterien liuottimena.
Ympäristö- ja terveysvaikutukset

Lyhytaikainenkin altistuminen aineelle voi aiheuttaa vaikutuksia veressä, johtaen hapenkuljetukseen osallistumattoman verenpunan muodon methemoglobiinin muodostumiseen. Tämän seurauksena altistuminen voi aiheuttaa tajunnantason laskua jopa viiveellä. Pitkäaikaisesta tai toistuvasta altistumisesta aineelle voi seurata vaikutuksia veressä, pernassa ja maksassa. Nitrobentseeni voi imeytyä elimistöön hengitysteitse, ihon läpi tai nieltynä. Työministeriön päätöksen 1044/91 mukaan nitrobentseenista katsotaan olevan vaaraa perimälle, sikiölle ja lisääntymiselle. Aine on mahdollisesti ihmisessä syöpää aiheuttavaa.
Aine on haitallista vesieliöille.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
PubChem: Nitrobenzene (englanniksi)
Human Metabolome Database (HMDB): Nitrobenzene (englanniksi)
Toxin, Toxin Target Database (T3DB): Nitrobenzene (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Nitrobenzene (englanniksi)
ChemBlink: Nitrobenzene (englanniksi)
Ruokaruotsi

Ruokaruotsi tarkoitti keskiajalla useissa Suomen maakunnissa tunnettua kestitysveroa eli ratsain liikkuvien kruunun edustajien, kuten linnanväen, majoittamista. Tämä kestitysvero kuuluu vanhimpiin veroihin, ja Kauko Pirinen arvelee sen olleen Savossakin tunnettu jo Ruotsin vallan alkuajoista saakka. Nimitys on Savossa liittynyt mm. veroheinään (rokaroszi) ja kestityskierrokseen (rokarotzi gestningh). Päävastuu ruokaruotsista oli hallintopitäjän nimismiehellä, joka oli tuohon aikaan erilaisia hallinnollisia asioita hoitava talonpoikien luottamusmies. jonka piti järjestää 1–4 vuotuista kestitystä esimerkiksi seurueineen liikkuvalle linnanpäällikölle, voudille ja laamannille. Kestitysten kuluista nimismies sai periä kansalta tietynsuuruisen veron verotuksen perusyksikköä kohti. Joissakin tapauksissa – lähinnä Varsinais-Suomessa – korvauksena voi olla myös verovapaus. Talonpojille ruokaruotsi oli verona yhtä suuri kuin linnaan suoritettu kruununvero.
Nitroalkaanit

Ylhäältä alas primääristen, sekundääristen ja tertiääristen nitroalkaanien yleiset rakenteet
Nitroalkaanit ovat alifaattisia orgaanisia yhdisteitä, joissa hiilivetyketjun yksi tai useampi vetyatomi on korvautunut nitroryhmällä. Nitroalkaanit ovat isomeerisia alifaattisten nitriittiestereiden kanssa. Nitroalkaaneja voidaan käyttää muun muassa liuottimena ja orgaanisten yhdisteiden synteeseissä. Tärkeimmät ryhmän yhdisteistä ovat nitrometaani, nitroetaani, 1-nitropropaani ja 2-nitropropaani.
Ominaisuudet

Nitroalkaanit ovat huoneenlämpötilassa nestemäisiä tai kiinteitä aineita. Polaarinen nitroryhmä nostaa yhdisteiden kiehumispistettä verrattuna vastaaviin alkaaneihin. Nitroalkaanit voidaan luokitella kolmeen ryhmään niiden rakenteen perusteella. Primäärisissä nitroalkaaneissa nitroryhmään sitoutunut hiiliatomi on sitoutuneena yhteen hiilivetyryhmään ja kahteen protoniin, sekundäärisissä kahteen hiilivetyryhmään ja yhteen protoniin ja tertiäärisissä kolmeen hiilivetyryhmään. Primääriset ja sekundääriset nitroalkaanit ovat poikkeuksellisen happamia, koska ne ovat tautomerisessa tasapainossa niin kutsuttujen nitronihappojen ja nitronaatti-ionien kanssa. Tämän vuoksi ne liukenevat emäsliuoksiin, vaikka eivät muuten liukene veteen.
Nitroalkaanit ovat hyvin reaktiivisia ja ne voidaan muun muassa pelkistää alkaaneiksi, amiineiksi, hydroksyyliamiineiksi ja oksiimeiksi.
Typpihapokkeen kanssa primääriset nitroalkaanit reagoivat muodostaen nitroliinihappoja ja sekundääriset nitroalkaanit muodostavat pseudonitroleja. Nitroalkaanien enolaattien kaltainen tautomerinen nitronaattimuoto reagoi useilla kondensaatioreaktioilla esimerkiksi niin kutsutussa Henry-reaktiossa eli nitroaldolireaktiossa muodostuu nitroalkoholeja nitroalkaanien reagoidessa aldehydien tai ketonien kanssa ja α,β-tyydyttymättömien karbonyyliyhdisteiden kanssa ne reagoivat Michael-additiolla.
Emäksisissä olosuhteissa primäärisistä ja sekundäärisistä nitroalkaaneista muodostuu aldehydejä tai ketoneja ja tätä kutsutaan Nef-reaktioksi.
Valmistus

Laboratoriomittakaavassa primäärisiä ja sekundäärisiä nitroalkaaneja voidaan valmistaa alkyylihalidien ja natrium- tai hopeanitraatin välisellä reaktiolla ja tertiäärisiä nitroalkaaneja hapettamalla tertiäärisiä amiineja kaliumpermanganaatin avulla. Teollisuudessa käytetään kaasufaasissa tapahtuvaa alkaanien tai alkeenien nitrausta. Nämä reaktiot tapahtuvat radikaalimekanismilla ja usein syntyy tuoteseos, josta eri nitroalkaanit voidaan erottaa tislaamalla.
Nitroalkaanien tautomeriset muodot
Ruokapankki

Ruokapankki on yleishyödyllinen hyväntekeväisyysjärjestö, joka jakaa ruokaa niille, joilla ei ole varaa ostaa sitä tarpeeksi itselleen. Ruokapankkien jakama ruoka päätyisi yleensä kaatopaikalle ilman ruokapankkitoimintaa.
Yhdysvalloissa ja Australiassa ruokapankit toimivat tavallisesti varastomenetelmällä. Ne toimivat ruokavarastoina eli eivät suoraan jaa ruokaa nälkäisille. Ne keräävät, lajittelevat ja tarkistavat laadun, jonka jälkeen ne jakavat ruoan yhteisöjen asiamiehille, soppakeittiöille, kodittomien suojille sekä orpokodeille ja -kouluille.
Samaan tapaan toimii Tanskan ruokapankki (FødevareBanken), jonka rahoitti alkuun Tanskan sosiaaliministeriö. Suomen sosiaali- ja terveysministeriön hyvinvoinnin ja terveyden edistämisen osaston johtaja Kari Ilmonen, toteaa Ylen A-studio-ohjelmassa asiasta: "Ei ole sosiaalipoliittisesti perusteltua eikä tarkoituksenmukaista sisällyttää ruoka-aputoimintaan liittyviä avustuksia osaksi sosiaali- ja terveydenhuollon rahoitusjärjestelmäämme." Vihreiden europarlamenttivaaliehdokas ja tutkija Maria Ohisalo toi ruokapankki-aiheen esille Suomessa kotisivullaan ja blogikirjoituksessaan.
Tanskan ruokapankki toimii Kööpenhaminassa ja Aarhusissa. Se kuuluu Ruokapankkien eurooppalaiseen keskusjärjestöön (European Federation of Food Banks).
Nitrilaasi

Malli Pyrococcus abyssi -arkeonin nitrilaasin rakenteesta
Nitrilaasi on hydrolaaseihin kuuluva entsyymi, joka hydrolysoi nitriilejä karboksyylihapoiksi ja ammoniakiksi ilman, että välivaiheena muodostuu amidia. Nitrilaasia esiintyy niin arkeoneissa, prokaryooteissa kuin eukaryooteissakin myös ihmisen elimistössä. Entsyymiä hyödynnetään merkittävissä määrin orgaanisen kemian synteeseissä. Nitrilaasin EC-numero on EC 3.5.5.1. Joskus nitrilaaksiksi kutsutaan myös toista entsyymiä nitriilihydrataasia (EC 4.2.1.84).
Esiintyminen ja toiminta

Nitrilaasi eristettiin ensimmäisen kerran kasveista vuonna 1964 ja sen havaittiin osallistuvan kasvifysiologiaan hydrolysoimalla indoli-3-asetonitriiliä auksiinina toimivaksi indoli-3-etikkahapoksi. Tämän jälkeen entsyymiä on eristetty monista muistakin eliöistä. Nitrilaasin rakenne on samanlaisista alayksiköistä koostuva homo-oligomeeri. Parhaiten tunnettu on Rhodococcus rhodochrous -bakteerin entsyymi. joka esiintyy soluissa inaktiivisena dimeerinä, mutta muodostaa molekyylimassaltaan 480 kDa olevan oligomeerin substraatin kuten bentsonitriilin läsnä ollessa.
Nitrilaasi kykenee hydrolysoimaan laajan kirjon erilaisia nitriilejä karboksyylihapoiksi ja ammoniakiksi. Entsyymistä on tunnistettu yli 200 aminohapposekvenssiltään toisistaan poikkeavaa muotoa, mutta niissä kaikissa on kolme katalyyttisesti tärkeää aminohappoa glutamiinihappoa, lysiiniä ja kysteiiniä. Lisäksi niiden tertiäärirakenne on samankaltainen α-β-β-α-rakenne. Eri eliöiden nitrilaasientsyymit voidaan jakaa kolmeen luokkaan substraattispesifisyyden perusteella. Luokkaan I kuuluvat entsyymit hydrolysoivat erityisesti aromaattisia nitriilejä, luokan II nitrilaasit hydrolysoivat tehokkaimmin alifaattisia nitriilejä ja luokan III nitrilaasit erityisesti aryyliasetonitriilejä.
Nitrilaasin katalysoiman reaktion reaktiomekanismi on toistaiseksi tarkasti tuntematon johtuen entsyymin kiderakenteen huonosta tuntemisesta. Sille on kuitenkin esitetty mahdollinen mekanismi perustuen kaikille nitrilaaseille yhteiseen kolmeen katalyyttisesti tärkeään aminohappoon. Ensimmäisenä vaiheena on entsyymin aktiivisenkohdan nukleofiilinen kysteiiniaminohapon reaktio nitriilin syanoryhmän hiiliatomin kanssa. Näin muodostuu välituotteena tioimidaatti, joka reagoi muodostaen tetraedrimäisen välivaiheen. Tämä välivaihe hajoaa muodostaen tioesterisidoksen nitriilin ja nitrilaasin kysteiiniaminohapon välille ja ammoniakki poistuu lähtevänä ryhmänä. Viimeisessä vaiheessa tioesterisidos hydrolysoituu happamissa olosuhteissa ja karboksyylihappo vapautuu. Glutamiinihappo toimii reaktiossa emäksisenä katalyyttinä ja lysiini stabiloi tetraedrimäistä välivaihetta.
Nitrilaasin hyödyntäminen

Nitrilaasia tuottavat erityisesti Rhodococcus-suvun bakteerit esimerkiksi R. rhodochrous ja R. ruber ja näiden eniten käytetään näiden bakteerien tuottamia entsyymejä. Nitrilaasia hyödynnetään paljon orgaanisen kemian synteeseissä. Erityisen merkittävää on R-mantelihapon ja sen johdannaisten tuottaminen mantelonitriilistä ja johdannaisista, koska niitä käytetään valmistettaessa useita lääkeaineita. Nitrilaasia voidaan hyödyntää asymmetrisessä synteesissä, koska monet entsyymit hydrolysoivat vain tietyn konfiguraation omaavia nitriilejä jättäen toisen enantiomeerin hydrolysoimatta. Tätä ominaisuutta voidaan käyttää myös hyödyksi erotettaessa eri nitriilien enantiomeereja toisistaan resoluutiolla, jolloin väärä enantiomeeri hydrolysoituu ja haluttu enantiomeeri säilyy hydrolysoimattomana ja voidaan eristää liuoksesta.
Nikama

Nikama selkäpuolelta katsottuna. 1. okahaarake, 2. nivelhaarake, 3. nikamasolmu, 4. poikkihaarake, 5. nikamakaari ja selkäydinkanava.
Nikama (vertebra) on epäsäännöllisen muotoinen moniulokkeinen luu, joista selkäranka muodostuu. Nikaman osia ovat nikamasolmu, nikamakaari ja nikamaulokkeet. Nikaman sisällä kulkee selkäydinkanava. Nikamat sijaitsevat päällekkäin ja niveltyvät toisiinsa, mikä tekee selkärangasta taipuvan.
Rakenne

Nikamasolmu on nikaman kantava osa ja selkärangan varsinainen tukiosa. Peräkkäisten nikamien välissä (ensimmäistä ja toista kaulanikamaa lukuun ottamatta) on nikamavälilevy. Ne ovat sidekudosliitoksia, jotka muodostavat yhteensä yhden neljäsosan liikkuvan selkärangan koko pituudesta.
Nikamasolmun takana on nikamakaari, joka suojaa selkäydintä ja sitä ympäröiviä aivokalvoja. Peräkkäisten nikamakaarien aukot muodostavat yhdessä selkäydinkanavan.
Nikamakaaresta lähtee kolmenlaisia ulokkeita. Okahaarake suuntautuu taakse ja alaspäin, poikkihaarakkeet suuntautuvat sivuille, ja nivelhaarakkeet suuntautuvat päänpuoleisesti ja peränpuoleisesti. Nivelulokkeiden päissä on nivelrustojen peittämät nivelpinnat, jotka muodostavat synoviaalinivelet naapurinikaman ulokkeiden kanssa. Okahaarakkeet ja poikkihaarakkeet toimivat kylkiluiden kiinnittymiskohtina.
Ryhmittely ja lukumäärä

Nikamat jaetaan kaularangan muodostaviin kaulanikamiin, rintarangan muodostaviin rintanikamiin, lannerangan muodostaviin lannenikamiin, ristiluun muodostaviin ristinikamiin sekä hännän muodostaviin häntänikamiin. Nikamat numeroidaan ylhäältä alas.
|  | Kaula­nikamat | Rinta­nikamat | Lanne­nikamat | Risti­nikamat | Häntä­nikamat | Lähde   |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Ihminen | 7 | 12 | 5 | 5 | 4–5 |   |
| Hevonen | 7 | 18 | 5–6 | 5 | 15–20 |   |
| Nauta | 7 | 13 | 6 | 5 | 18–20 |   |
| Sika | 7 | 14–17 | 6–7 | 4 | 20–23 |   |
| Kissa | 7 | 13 | 7 | 3 | 19-21 | lähde?  |
| Koira | 7 | 13 | 7 | 3 | 20–23 | lähde?  |
| Kana | 14 | 7 | 14 |  | 6 | lähde?  |
| Lammas | 7 | 13 | 6 | 4–5 | 3–24 |   |
| Vuohi | 7 | 13 | 6 | 4–5 | 12–16 |  |
Ryhmittely ja lukumäärä > Kaulanikamat

Seitsemän kaulanikamaa (vertebra cervicalis, mon. vertebrae cervicales) ovat muihin nikamiin verrattuna pienempiä ja huomattavasti paljon liikkuvampia: päätähän voi kääntää useaan asentoon nikamien liikkuvuuden avulla. Niiden ei tarvitse olla kovin isokokoisia, koska  ne kannattelevat vain kallon painoa. Jänteiden avulla kaulanikamiin kiinnittyy lihaksia, esimerkiksi epäkäslihas. Poikkeuksena muihin nikamiin kaulanikamien poikkihaarakkeissa on aukko, foramen transversarium, jonka sisässä kulkevat nikamavaltimo ja -laskimo.
Ensimmäinen kaulanikama eli atlas tai kannattajanikama on muodoltaan rengasmainen ja niveltyy kallon takaraivoluuhun, jossa on pyöreä niska-aukko. Toista kaulanikamaa kutsutaan aksikseksi eli kiertäjänikamaksi. Atlaksen ja takaraivoluun välillä ei ole nikamavälilevyä, kuten ei myöskään atlaksen ja aksiksen välillä.
Kaulanikamien runko pienenee alaspäin mentäessä ja okahaarakkeet kasvavat. Seitsemännen kaulanikaman okahaarake on suurempi ja sivuhaarake puolestaan pienempi kuin muilla kaulanikamilla.
Ryhmittely ja lukumäärä > Rintanikamat

Rintanikamien (vertebrae thoracicae) lukumäärä vastaa kaikilla eläinlajeilla kylkiluiden lukumäärää. Jokaiseen rintanikamaan niveltyy kaksi kylkiluuta; poikkeuksena ensimmäinen kylkiluu niveltyy vain ensimmäiseen rintanikamaan. Rintanikamissa on voimakkaat okahaarakkeet, jotka toimivat pitkien selkälihasten kiinnityspintana. Rintanikamien okahaarakkeiden korkein kohta on säkä. Terve selkäranka on loivan S-kirjaimen muotoinen, ja rintanikamat sijaitsevat sen keskiosassa.
Ryhmittely ja lukumäärä > Lannenikamat

Lannenikamissa (vertebrae lumbales) on vahvat poikkihaarakkeet, joiden tarkoituksena on suojata selänpuolelta vatsaonteloa sekä toimia pitkien selkälihasten kiinnityspintana. Lannenikamien nikamasolmut ovat suurempia kuin rintanikamien nikamasolmut, jotka ovat taas suuremmat kuin kaulanikamien vastaavat. Tämä johtuu siitä, että lannenikamilla ja niiden nikamasolmuilla on enemmän massaa kannateltavinaan. Intialaiseen aineistoon perustuneessa tutkimuksessa miesten tavanomaisen lannenikaman solmun korkeus oli keskimäärin 24 mm ja halkaisija etu–takasuunnassa 30 mm ja sivusuunnassa 43 mm.
Ryhmittely ja lukumäärä > Ristinikamat

Ristinikamissa (vertebrae sacrales) ei ole erotettavissa erillisiä oka-, poikki- ja nivelhaarakkeita, vaan ne ovat kasvaneet yhteen muodostaen ristiluun. Myös ristinikamien väliset kalkkeutuneet välilevyt ovat mukana muodostamassa ristiluuta. Ristiluu on lihansyöjillä neliömäinen ja muilla eläinlajeilla kolmionmuotoinen. Ristiluu kiinnittyy siipiensä avulla lonkkaluuta muodostavaan suoliluuhun. Ristinikamien fuusioitumisesta johtuen hermojuuret eivät voi jäädä puristuksiin ristinikamien aukoissa vaan hermopinne tapahtuu presakraalisesti ennen ristiluuta.
Ryhmittely ja lukumäärä > Häntänikamat

Häntänikamat (vertebrae caudales) muodostavat eläinten hännän. Ihmisellä häntänikamat ovat fuusioituneet ja muodostavat häntäluun (os coccygis).
Vammat ja sairaudet

Selkärangan puristusmurtumassa nikama painuu yleensä osittain kasaan, mistä seuraa kova kipu nikaman kohdalla. Osteoporoosi lisää puristusmurtuman riskiä ikääntyneillä. Suoraan selkään kohdistuva isku voi aiheuttaa nikaman siirtymisen, josta voi seurata selkäytimen vaurioituminen. Nikaman haarake voi murtua äkillisestä kierto- tai taivutusliikkeestä tai putoamisesta. Selän venähdys ei yleensä ole vaurio, vaan se johtuu yleensä nikamien välisten nivelten antamasta kipusignaalista, joka saa selkärankaa tukevat lihakset kouristumaan ja näin suojelemaan selkää enemmiltä liikkeiltä.
Nikamien rappeumat voivat myötävaikuttaa alaselän kipuun. Välilevypullistumassa nikamien välilevyjen ytimet työntyvät selkäydinkanavaan tai hermojuuriaukkoon, mikä aiheuttaa alaraajoihin säteilevää kipua ja puutumista tai lihasheikkoutta. Nikamat voivat myös tulehtua, tai niihin voi tulla kasvaimia.
Nikama ylhäältä katsottuna. Alinna nikamasolmu. Nikamakaaren suojassa kulkee selkäydin. Ylimpänä näkyvät nikamaulokkeet.
Ihmisen selkäranka sivulta nähtynä. Ylhäältä alas:
1. kaulanikamat (7)
2. rintanikamat (12)
3. lannenikamat (5)
4. ristiluu ja häntäluu.