stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ampumahiihdon maailmancup 2007–2008
Kilpailukalenteri > Naiset

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Pvm | Paikka | Laji | Voittaja | Toinen | Kolmas |
| 29. marraskuuta 2007 |  Kontiolahti | IN |  Martina Glagow |  Tatjana Moisejeva |  Simone Denkinger |
| 30. marraskuuta 2007 |  Kontiolahti | SP |  Martina Glagow |  Kati Wilhelm |  Tora Berger |
| 2. joulukuuta 2007 |  Kontiolahti | PU |  Tora Berger |  Andrea Henkel |  Martina Glagow |
| 7. joulukuuta 2007 |  Hochfilzen | SP |  Sandrine Bailly |  Jekaterina Jurjeva |  Kati Wilhelm |
| 8. joulukuuta 2007 |  Hochfilzen | PU |  Sandrine Bailly |  Jekaterina Jurjeva |  Kati Wilhelm |
| 13. joulukuuta 2007 |  Pokljuka | IN |  Jekaterina Jurjeva |  Michela Ponza |  Martina Glagow |
| 15. joulukuuta 2007 |  Pokljuka | SP |  Sandrine Bailly |  Kaisa Mäkäräinen |  Magdalena Neuner |
| 5. tammikuuta 2008 |  Oberhof | SP |  Tora Berger |  Svetlana Sleptsova |  Magdalena Neuner |
| 6. tammikuuta 2008 |  Oberhof | MS |  Magdalena Neuner |  Olga Anisimova |  Tatjana Moisejeva |
| 11. tammikuuta 2008 |  Ruhpolding | SP |  Svetlana Sleptsova |  Helena Jonsson |  Kati Wilhelm |
| 13. tammikuuta 2008 |  Ruhpolding | PU |  Solveig Rogstad |  Kati Wilhelm |  Kaisa Mäkäräinen |
| 17. tammikuuta 2008 |  Anterselva | SP |  Kati Wilhelm |  Andrea Henkel |  Svetlana Sleptsova |
| 19. tammikuuta 2008 |  Anterselva | PU |  Andrea Henkel |  Svetlana Sleptsova |  Tora Berger |
| 20. tammikuuta 2008 |  Anterselva | MS |  Andrea Henkel |  Anna Carin Olofsson |  Kati Wilhelm |
| 9. helmikuuta 2008 |  Östersund, MM-kilpailut | SP |  Andrea Henkel |  Albina Ahatova |  Oksana H’vostenko |
| 10. helmikuuta 2008 |  Östersund, MM-kilpailut | PU |  Andrea Henkel |  Jekaterina Jurjeva |  Albina Ahatova |
| 13. helmikuuta 2008 |  Östersund, MM-kilpailut | IN |  Jekaterina Jurjeva |  Martina Glagow |  Oksana H’vostenko |
| 16. helmikuuta 2008 |  Östersund, MM-kilpailut | MS |  Magdalena Neuner |  Tora Berger |  Jekaterina Jurjeva |
| 28. helmikuuta 2008 |  Pyeongchang | SP |  Magdalena Neuner |  Sandrine Bailly |  Michela Ponza |
| 1. maaliskuuta 2008 |  Pyeongchang | PU |  Sandrine Bailly |  Michela Ponza |  Albina Ahatova |
| 6. maaliskuuta 2008 |  Hanty-Mansijsk | SP |  Magdalena Neuner |  Sandrine Bailly |  Albina Ahatova |
| 8. maaliskuuta 2008 |  Hanty-Mansijsk | PU |  Kathrin Hitzer |  Sandrine Bailly |  Andrea Henkel |
| 9. maaliskuuta 2008 |  Hanty-Mansijsk | MS |  Kathrin Hitzer |  Magdalena Neuner |  Svetlana Sleptsova |
| 13. maaliskuuta 2008 |  Holmenkollen | SP |  Svetlana Sleptsova |  Tora Berger |  Kati Wilhelm |
| 15. maaliskuuta 2008 |  Holmenkollen | PU |  Svetlana Sleptsova |  Kati Wilhelm |  Liu Xianying |
| 16. maaliskuuta 2008 |  Holmenkollen | MS |  Kati Wilhelm |  Solveig Rogstad |  Michela Ponza |
Kilpailukalenteri > Naisten viestit

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Pvm | Paikka | Voittaja | Toinen | Kolmas |
| 9. joulukuuta 2007 |  Hochfilzen |  Saksa |  Venäjä |  Ruotsi |
| 16. joulukuuta 2007 |  Pokljuka |  Saksa |  Venäjä |  Ranska |
| 3. tammikuuta 2008 |  Oberhof |  Saksa |  Ranska |  Venäjä |
| 9. tammikuuta 2008 |  Ruhpolding |  Saksa |  Norja |  Venäjä |
| 17. helmikuuta 2008 |  Östersund |  Saksa |  Ukraina |  Ranska |
Maailmancupin loppupisteet > Miehet > Kokonaiskilpailu

| Sij>  | Urheilija | Pisteet |
| --- | --- | --- |
| 1. |  Ole Einar Bjørndalen | 869 |
| 2. |  Dmitri Jarošenko | 696 |
| 3. |  Emil Hegle Svendsen | 687 |
| 4. |  Michael Greis | 596 |
| 5. |  Ivan Tšerezov | 573 |
| 6. |  Björn Ferry | 568 |
| 7. |  Maksim Tšudov | 541 |
| 8. |  Halvard Hanevold | 512 |
| 9. |  Nikolai Kruglov | 493 |
| 10. |  Andreas Birnbacher | 481 |
Maailmancupin loppupisteet > Naiset > Kokonaiskilpailu

| Sij>  | Urheilija | Pisteet |
| --- | --- | --- |
| 1. |  Magdalena Neuner | 818 |
| 2. |  Sandrine Bailly | 805 |
| 3. |  Andrea Henkel | 766 |
| 4. |  Kati Wilhelm | 749 |
| 5. |  Martina Glagow | 679 |
| 6. |  Jekaterina Jurjeva | 671 |
| 7. |  Tora Berger | 664 |
| 8. |  Svetlana Sleptsova | 579 |
| 9. |  Helena Jonsson | 544 |
| 10. |  Michela Ponza | 515 |
Gyula Peidl

| Gyula Peidl |
| --- | --- |
 Gyula Peidl elokuussa 1919 ollessaan Unkari päämies ja väliaikainen valtionpäämies.
Unkarin demokraattisen tasavallan vt. päämies
 1. elokuuta − 6. elokuuta 1919  
Edeltäjä:  Sándor Garbai
Seuraaja:  Joosef August, arkkiherttua
Unkarin pääministeri
 1. elokuuta − 6. elokuuta 1919  
Edeltäjä:  Sándor Garbai
Seuraaja:  István Friedrich
Henkilötiedot
Syntynyt: 4. huhtikuuta 1873 Ravazd, Itävalta-Unkari
Kuollut: 22. tammikuuta 1943 (69 vuotta) Budapest, Unkari
Ammatti:  ammattiyhdistysjohtaja, poliitikko
Tiedot
Puolue:  Unkarin sosiaalidemokraattinen puolue
Gyula Peidl (4. huhtikuuta 1873 Ravazd, Itävalta-Unkari – 22. tammikuuta 1943 Budapest) oli unkarilainen sosiaalidemokraattipoliitikko, ammattiyhdistysjohtaja ja maan pääministeri ja väliaikainen valtionpäämies kuuden päivän ajan elokuun alussa 1919.
Peidl kävi neljä vuotta koulua, jonka jälkeen hänestä tuli kirjanpainotyöntekijä. Ammatin merkeissä hän vieraili Itävallassa, Sveitsissä ja Saksassa. Näillä matkoilla hän tutustui ammattiyhdistystoimintaan ja sosiaalidemokraattiseen poliittiseen liikkeeseen oppien myös saksankielen. Kotimaahan palattuaan hänestä tuli Unkarin kirjapainotyöläisten ammattiliiton johtaja.
Vuonna 1909 hän liittyi Unkarin sosiaalidemokraattisen puolueeseen. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Peidl oli Mihály Károlyin johtamassa Unkarin tasavallassa Dénes Berinkeyn hallituksessa ministerinä. Károlyin luovuttua vallasta ja kommunistien ottaessa maassa vallan, Peidl luopui ministerintehtävistään. Hän jatkoi kuitenkin jäsenyyttään Unkarin sosialistipuolueessa, joka syntyi kommunistien ja sosiaalidemokraattien liittyessä yhteen ja perustaessa Unkarin neuvostotasavallan.
Kuvassa lyhytikäinen Peidlin hallitus elokuun alussa 1919.
Unkarin neuvostotasavalta sortui elokuun alussa 1919 vain reilun neljän kuukauden jälkeen romanialaisten ylitettyä Tisza-joen tunkeutuen Unkarin ydinalueille. Romanialaiset marssivat pääkaupunkiin Budapestiin, hallitusvastuun ottivat muutamat sosiaalidemokraattiset ammattiyhdistysmiehet, joihin Gyula Peidl myös kuului. Hänestä tuli pääministeri ja väliaikainen Unkarin valtion päämies. Hänen hallituksensa ryhtyi kumoamaan neuvostohallituksen aikaisia toimenpiteitä. Vain viikon johdettuaan sekavassa tilassa ollutta Unkaria oikeistovoimat kukistivat hänen hallituksensa.
Peidl valittiin sen jälkeen jälleen kirjanpainotyöläisten ammattiliiton puheenjohtajaksi, jossa roolissa hän oli mukana ympärysvaltojen kanssa käydyissä neuvotteluissa. Peidl joutui kuitenkin pakenemaan Itävaltaan Unkarissa olleiden puolisotilaallisten ryhmien uhattua surmata hänet. Hän palasi Unkariin marraskuussa 1921 jatkaen ammattiyhdistystoimintaansa. Vuonna 1922 hänet valittiin sosiaalidemokraattien edustajana parlamenttiin, jossa hän oli vuoteen 1931. Tänä aikana hän oli myös puolueen puheenjohtaja.
Vuoden 1931 jälkeen hän vetäytyi eläkkeelle jättäen aktiivisen politiikan. Peidl kuoli tammikuussa 1943.
Elysium (elokuva)

| Elysium |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Neill Blomkamp
Käsikirjoittaja:  Neill Blomkamp
Tuottaja:  Neill Blomkamp Bill Block Simon Kinberg
Säveltäjä:  Ryan Amon
Kuvaaja:  Trent Opaloch
Leikkaaja:  Julian Clarke Lee Smith
Lavastaja:  Peter Lando
Pääosat:  Matt Damon Jodie Foster Sharlto Copley Alice Braga Diego Luna Wagner Moura William Fichtner
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat Kanada Meksiko
Tuotantoyhtiö:  TriStar Pictures
Levittäjä:  Sony Pictures Releasing
Ensi-ilta:  9. elokuuta 2013
Kesto:  109 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  115 000 000 dollaria
Tuotto:  286 140 700 dollaria
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Elysium on vuonna 2013 ensi-iltansa saanut tieteiselokuva, jonka on ohjannut Neill Blomkamp. Elokuvan pääosissa ovat Matt Damon ja Jodie Foster.
Juoni

Elokuva sijoittuu vuoteen 2154, jolloin Maa on ylikansoitettu ja pahoin saastunut. Rikas eliitti asuu Maata kiertävällä Elysium-avaruusasemalla, mutta köyhä enemmistö asuu kurjuudessa Maan päällä.
Maxin (Matt Damon) jouduttua säteilyonnettomuuteen työpaikallaan hänellä on elinaikaa jäljellä vähän. Ainoa parannuskeino on Elysiumissa, jonne Max päättää pyrkiä keinolla millä tahansa. Maxin täytyy hankkia data, jolla rikollispomo saisi käsiinsä erään tehtailijan omaisuuden. Taloustiedon sijasta kyse onkin datasta, jolla Elysiumin turvallisuuspäällikkö (Jodie Foster) pyrkii kaappaamaan vallan.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Matt Damon  | … |  Max De Costa   |
|  Jodie Foster  | … |  puolustusministeri Jessica Delacourt    |
|  William Fichtner  | … |  John Carlyle   |
|  Sharlto Copley  | … |  agentti Kruger   |
|  Alice Braga  | … |  Frey   |
|  Diego Luna  | … |  Julio   |
|  Michael Shanks  | … |  agentti   |
|  Carly Pope  | … |  agentti   |
|  Ona Grauer  | … |  agentti   |
|  Faran Tahir  | … |  presidentti Patel   |
|  Jose Pablo Cantillo  | … |  Sandro   |
|  Terry Chen  | … |  teknikko   |
|  Wagner Moura  | … |  Spider   |
|  Maxwell Perry Cotton  | … |  Max nuorena   |
Aiheesta muualla

Elysium Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Elysium Rotten Tomatoesissa (englanniksi)
Elysium Metacriticissä (englanniksi)
Aiheesta muualla > Arvostelut

Aleksi Salonen: Elysium  09.08.2013. Filmgoer.fi. Arkistoitu 23.5.2014. Viitattu 2.1.2014.
Sándor Garbai

| Sándor Garbai |
| --- | --- |
 Sándor Garbai vuonna 1919.
Unkarin neuvostotasavallan päämies
 21. maaliskuuta − 1. elokuuta 1919  
Edeltäjä:  Mihály Károlyi
Seuraaja:  Gyula Peidl
Unkarin neuvostotasavallan pääministeri
 21. maaliskuuta − 1. elokuuta 1919  
Edeltäjä:  Dénes Berinkey
Seuraaja:  Gyula Peidl
Henkilötiedot
Syntynyt: 27. maaliskuuta 1879 Kiskunhalas, Itävalta-Unkari
Kuollut: 7. marraskuuta 1947 (68 vuotta) Pariisi, Ranska
Tiedot
Puolue:  Unkarin sosiaalidemokraattinen puolue Unkarin sosialistinen puolue Unkarin kommunistinen puolue
Sándor Garbai (27. maaliskuuta 1879 Kiskunhalas, Itävalta-Unkari – 7. marraskuuta 1947 Pariisi, Ranska) oli unkarilainen poliitikko, joka toimi Unkarin neuvostotasavallan pääministerinä maaliskuusta elokuuhun 1919.
Garbai oli alkujaan muurari Budapestissa. Hän liittyi Unkarin sosiaalidemokraattiseen puolueeseen (MSZDP) ja kuului sen johtoon. Hän perusti vuonna 1903 Unkarin rakennustyöläisten ammattiliiton ja toimi sen puheenjohtajana vuoteen 1919. Hän oli myös työläisten vakuutuslaitoksen ja työläisten vakuutusrahaston puheenjohtaja. Garbai valittiin vuonna 1917 kreivi Mihály Károlyin perustaman yleistä äänioikeutta ajaneen kansalaisjärjestön varapuheenjohtajaksi. Lokakuun 1918 vallankumouksen jälkeen Garbai toimi Unkarin kansallisen asuntoneuvoston johtajana. Hän asettui kannattamaan maaliskuussa 1919 tapahtunutta MSZDP:n ja Unkarin kommunistisen puolueen (KMP) yhdistymistä.
Kun Unkarin neuvostotasavalta perustettiin maaliskuussa 1919, Garbai valittiin hallituksena toimineen vallankumouksellisen hallitusneuvoston puheenjohtajaksi, mutta todellinen päätösvalta keskittyi ulkoministerinä toimineelle Béla Kunille. Neuvostotasavallan romahdettua sosiaalidemokraatti Gyula Peidl perusti 1. elokuuta 1919 työväenjärjestöjen hallituksen, jossa Garbai oli opetusministerinä, mutta tämä hallitus syrjäytettiin vain viisi päivää myöhemmin vastavallankumouksellisella kaappauksella. Budapestin vallanneet romanialaiset joukot vangitsivat Garbain, mutta hänet vapautettiin muutamaa kuukautta myöhemmin ja saatettiin Transilvaniaan.
Garbai eli loppuikänsä maanpaossa, vuosina 1920–1934 Wienissä Itävallassa, vuosina 1934–1938 Bratislavassa Tšekkoslovakiassa ja sen jälkeen Pariisissa Ranskassa. Hän vaikutti maanpaossa toimineissa sosiaalidemokraattisissa järjestöissä ja tuomitsi bolševismin. Toisen maailmansodan jälkeen häntä kiellettiin palaamasta Unkariin. Garbai kuoli vuonna 1947 Ranskassa. Unkarin kansantasavallan viranomaiset tuomitsivat vuonna 1965 postuumisti hänen toimintansa maanpakovuosina.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sándor Garbai Wikimedia Commonsissa
| n k Unkarin pääministerit |
| --- | --- | --- |
| Vallankumous 1848 |  Batthyány  (Récsey)  Kossuth  Szemere  |  |
| Kuningaskunta (1867–1918) |  Andrássy  Lónyay  Szlávy  Bittó  Wenckheim  K. Tisza  Szapáry  Wekerle  Bánffy  Széll  Khuen-Héderváry  I. Tisza  Fejérváry  Wekerle  Khuen-Héderváry  Lukács  I. Tisza  Esterházy  Wekerle  Hadik  |  |
| Ensimmäinen tasavalta |  M. Károlyi  Berinkey  |  |
| Neuvostotasavalta |  Garbai  Peidl Vastavallankumoukselliset G. Károlyi  Pattantyús-Ábrahám  |  |
| Tasavalta (1919–20) |  Friedrich  Huszár  |  |
| Kuningaskunta (1920–1946) |  Simonyi-Semadam  Teleki  Bethlen  G. Károlyi  Gömbös  Darányi  Imrédy  Teleki  Bárdossy  Kállay  Sztójay  Lakatos  Szálasi  Miklós  Tildy  |  |
| Toinen tasavalta |  F. Nagy  Dinnyés  Dobi  |  |
| Kansantasavalta |  Dobi  Rákosi  I. Nagy  Hegedüs  I. Nagy  Kádár  Münnich  Kádár  Kállai  Fock  Lázár  Grósz  Németh  |  |
| Kolmas tasavalta |  Antall  Boross  Horn  Orbán  Medgyessy  Gyurcsány  Bajnai  Orbán  |  |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Saksa  Yhdysvallat
Mario Draghi

| Mario Draghi |
| --- | --- |

Italian pääministeri
 13.2.2021–22.10.2022  
Presidentti:  Sergio Mattarella
Edeltäjä:  Giuseppe Conte
Seuraaja:  Giorgia Meloni
Euroopan keskuspankin pääjohtaja
 1.11.2011–31.10.2019  
Edeltäjä:  Jean-Claude Trichet
Seuraaja:  Christine Lagarde
Italian keskuspankin pääjohtaja
 16.1.2006–31.10.2011  
Edeltäjä:  Antonio Fazio
Seuraaja:  Ignazio Visco
Henkilötiedot
Syntynyt: 3. syyskuuta 1947 (ikä 77) Rooma
Puoliso:  Serena Cappello (vih. 1973)
Tiedot
Uskonto:  Roomalaiskatolisuus
 Nimikirjoitus
Mario Draghi (s. 3. syyskuuta 1947 Rooma) on italialainen ekonomisti, pankinjohtaja ja Italian pääministeri 2021–2022. Draghi toimi Euroopan keskuspankin (EKP) pääjohtajana 2011–2019.
Koulutus

Draghi opiskeli taloustieteen tutkinnon Rooman Sapienza-yliopistossa ja väitteli taloustieteen tohtoriksi Massachusetts Institute of Technologyssa (MIT) Ruotsin keskuspankin taloustiedepalkinnolla palkittujen Franco Modiglianin ja Robert Solow’n johdolla vuonna 1976. Hän toimi taloustieteen professorina ensin Trenton, Padovan ja Venetsian yliopistoissa vuosina 1975–1981 ja myöhemmin taloustieteen ja rahapolitiikan professorina Firenzen yliopistossa vuosina 1981–1991. Draghi oli Italian edustaja Maailmanpankin johtokunnassa 1984–1990.
Pankkiirina

Draghi nimitettiin Italian valtiovarainministeriön pääjohtajaksi vuonna 1991. Hän toimi ministeriön johdossa vuoteen 2001 asti. Tuona aikana Draghi ehti toimia Italian yksityistämiskomitean puheenjohtajana vuosina 1993–2001 ja hän oli Italian yhtiö- ja finanssilainsäädäntöä tarkistamaan ja Italian rahoitusmarkkinoita koskevaa lakia laatimaan perustetun komitean puheenjohtaja 1997–1998. Yksityistämiskomiteassa Draghi oli merkittävistä vaikuttamassa Italian valtionvelan ja budjettivajeen pienentämiseen sekä ohjauskorkojen ja valuutan vaihtokurssien tasapainottamiseen. Italia saavutti kehityksen ansiosta vuonna 1999 Euroopan talous- ja rahaliiton asettemat kriteerit.
Draghi siirtyi valtiovarainministeriöstä Goldman Sachs Internationalin palvelukseen. Hän toimi vuosina 2002–2005 pankin johtokunnan varapuheenjohtajana ja hallituksen jäsenenä.
Vuosina 2006–2011 Draghi toimi Italian keskuspankin Banca d’Italian pääjohtajana. Hän on toiminut myös Kansainvälisen jälleenrakennuspankin ja Aasian kehityspankin johtokunnissa. Vuodesta 2006 hän on ollut kansainvälisen järjestelypankin johtokunnan jäsen.
Draghi on toiminut pankkimaailman eliittijärjestön Group of Thirty (Kolmenkymmenen ryhmä) jäsenenä vuodesta 2006. Kyseessä on vuonna 1978 perustettu tutkimus- ja lobbariorganisaatio, jonka jäseninä ovat maailman suurimpien pankkien ja suurimpien keskuspankkien johtajat.
Eurooppa-neuvosto kokoontui kesällä 2011 valitsemaan Euroopan keskuspankille uutta johtajaa ranskalaisen Jean-Claude Trichet’n tilalle. Draghi oli johtavia ehdokkaita, mutta erityisesti saksalaiset epäilivät italialaista talousosaamista keskellä euroalueen velkakriisiä. Draghin maine uudistajana ja konservatiivisena talouspoliitikkona vakuutti kuitenkin myös saksalaiset. Draghi toimikin keskuspankin johtajana 2011–2019. Draghi otti EKP:n johtajana tehtäväksen pelastaa euro ”hinnalla millä hyvänsä”. Draghi onnistui virassaan, ja hänestä tuli käytännössä myös italialaisen kansallistunteen lähde. Hän onnistui hankkimaan poliittista tukea muun muassa rahanpainamisohjelmaan. Saksan Angela Merkelkin tuki häntä, vaikka Merkelin puolueesta monet pelkäsivät inflaatiota.
Vuonna 2012 Forbes nimesi Draghin maailman kahdeksanneksi vaikutusvaltaisimmaksi ihmiseksi.
Italian pääministerinä

Draghi nousi helmikuussa 2021 Italian pääministeriksi. Edellinen pääministeri Giuseppe Conte menetti koalitiohallituksensa enemmistöaseman, kun Matteo Renzi veti pienen Italia Viva -puolueen tuen EU:n elpymistuen varojen käyttämisestä. Italia on saamassa 200 miljardia dollaria koronapandemiasta toipumiseen. Draghi valittiin korvaamaan Conten, ja hän aloitti 13. helmikuuta pääministerinä.
Draghi ilmoitti erostaan 14. heinäkuuta 2022. Eron syynä olivat erimielisyydet Viiden tähden liikkeen kanssa.
Kunnianosoituksia

Italian tasavallan ansioritarikunnan suurristi (Italia, 2000)
Kunnialegioonan komentaja (Ranska, 2019)
Henrik Purjehtijan ritarikunta ketjulla (Portugali, 2019)
Saksan liittotasavallan ansioritarikunnan suurristi (Saksa, 2020)
Ruhtinas Jaroslav Viisaan ritarikunnan 1. luokka (Ukraina, 2022)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Draghi EKP:n sivulla (Arkistoitu – Internet Archive)
| n k  Euroopan keskuspankin pääjohtajat |
| --- | --- | --- |
|  Wim Duisenberg (1998–2003)  Jean-Claude Trichet (2003–2011)  Mario Draghi (2011–2019)  Christine Lagarde (2019–)  |  Wim Duisenberg (1998–2003)  Jean-Claude Trichet (2003–2011)  Mario Draghi (2011–2019)  Christine Lagarde (2019–)  |  |
| n k Italian pääministerit |
| --- | --- |
Kuningaskunta (1861–1946): Cavour – Ricasoli – Rattazzi – Farini – Minghetti – La Marmora – Ricasoli – Rattazzi – Menabrea – Lanza – Minghetti – Depretis – Cairoli – Depretis – Cairoli – Depretis – Crispi – di Rudinì – Giolitti – Crispi – di Rudinì – Pelloux – Saracco – Zanardelli – Giolitti – Tittoni – Fortis – Sonnino – Giolitti – Sonnino – Luzzatti – Giolitti – Salandra – Boselli – Orlando – Nitti – Giolitti – Bonomi – Facta – Mussolini – Badoglio – Bonomi – Parri – De Gasperi
Tasavalta (1946–): De Gasperi – Pella – Fanfani – Scelba – Segni – Zoli – Fanfani – Segni – Tambroni – Fanfani – Leone – Moro – Leone – Rumor – Colombo – Andreotti – Rumor – Moro – Andreotti – Cossiga – Forlani – Spadolini – Fanfani – Craxi – Fanfani – Goria – De Mita – Andreotti – Amato – Ciampi – Berlusconi – Dini – Prodi – D’Alema – Amato – Berlusconi – Prodi – Berlusconi – Monti – Letta – Renzi – Gentiloni – Conte – Draghi – Meloni
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii  Mathematics Genealogy Project  Scopus 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  IdRef
Viisas Kana Kananen

| Viisas Kana Kananen> The Wise Little Hen |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Wilfred Jackson
Tuottaja:  Walt Disney
Säveltäjä:  Leigh Harline
Pääosat:  Pinto Colvig Florence Gill Clarence Nash
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Walt Disney Productions
Levittäjä:  United Artists
Ensi-ilta:  9. kesäkuuta 1934
Kesto:  7 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Viisas Kana Kananen (engl. The Wise Little Hen) on vuonna 1934 valmistunut lyhyt piirroselokuva, jossa Aku Ankka esiintyi ensi kerran. Animaatio kuuluu Walt Disneyn Silly Symphonies -sarjaan, ja se perustuu satuun The Little Red Hen. Elokuva sai ensi-iltansa 9. kesäkuuta 1934, jota pidetään Aku Ankan virallisena syntymäpäivänä.
Juoni

Maissia viljelevä rouva Kana tarvitsisi apua erilaisiin työtehtäviin ja pyytää apua naapureiltaan Aku Ankalta ja Petteri Possulta (Peter Pig), mutta molemmat teeskentelevät sairasta välttyäkseen työltä. Kun rouva Kana saa maissisadosta valmistamansa ruoat valmiiksi, Aku ja Petteri olisivat innokaita syömään niitä, mutta huijauksen tajunnut rouva Kana päättääkin sen sijaan antaa heille opetuksen.
Suomessa elokuvaa esitettiin alun perin nimellä Pieni viisas kana.
Rooleissa > Alkuperäiset ääninäyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Pinto Colvig  | … |  Petteri Possu   |
|  Florence Gill  | … |  Rouva Kana   |
|  Clarence Nash  | … |  Aku Ankka   |
Rooleissa > Suomenkieliset ääninäyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Kari Franck  | … |  Aku Ankka  |
|  ?  | … |  rouva Kana  |
|  ?  | … |  Petteri Possu  |
Aiheesta muualla

Viisas Kana Kananen Internet Movie Databasessa (englanniksi)
The Wise Little Hen (Arkistoitu – Internet Archive) on The Encyclopedia of Disney Animated Shorts (Arkistoitu – Internet Archive)
Aku Ankan ensiesiintyminen Viisas Kana Kanasessa.
Suomen presidentinvaali 1962

Suomen presidentinvaalin 1962 voitti ensimmäisellä äänestyskierroksella tasavallan presidentti Urho Kekkonen, joka valittiin toiselle kaudelle. Hänen ehdokkuuttaan tukivat hänen oman puolueensa Maalaisliiton ohella Suomen Kansanpuolueen enemmistö, Ruotsalaisen Kansanpuolueen vähemmistö ja eräät muut kansalaisryhmät. Valitsijamiesten suorittamassa presidentinvaalissa Kekkonen valittiin suoraan ensimmäisellä kierroksella, kun kaikki porvarillisten puolueiden valitsijamiehet äänestivät häntä.
Kekkosta vastustaneet SDP, kokoomus, RKP, Suomen Kansanpuolue, Suomen Pientalonpoikien Puolue ja Vapaamielisten Liitto olivat alkujaan asettaneet yhteiseksi ehdokkaakseen oikeuskansleri Olavi Hongan, mutta tämä luopui ehdokkuudestaan marraskuussa 1961 Neuvostoliiton Suomelle lähettämästä nootista seuranneen niin sanotun noottikriisin seurauksena. Tämän jälkeen ”Honka-liitto” hajosi, ja lopulta Kekkosen vastaehdokkaina oli kolme vasemmistopuolueiden ehdokasta.
Tulokset > Valitsijamiesten vaalit

Valitsijamiesten vaalit käytiin 15.–16. tammikuuta.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Äänioikeutetut | 2 714 883 | +117 145 |
| Äänestysaktiivisuus | 81,5 % | +8,1 |
| Vaaliliitto | Puolue | Valitsija- miehet | Äänet> Lukumäärä | Äänet> Osuus |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Urho Kekkosen vaaliliitto | A+B+C+D | 145 | 975 248 | 44,3 % |
|  | A Maalaisliitto | 111 | 698 199 | 31,7 % |
|  | B Suomen Kansanpuolue (enemmistö) | 21 | 165 489 | 7,5 % |
|  | C Ruotsalainen kansanpuolue (vähemmistö) | 6 | 35 599 | 1,6 % |
|  | D Muut | 7 | 75 961 | 3,5 % |
| Suomen Kansan Demokraattinen Liitto | Suomen Kansan Demokraattinen Liitto | 63 | 451 750 | 20,5 % |
| Kansallisen Kokoomuksen, Vapaamielisten Liiton ja Suomen Kansanpuolueen vaaliliitto | A+B+C | 39 | 307 897 | 14,0 % |
|  | A Kansallinen Kokoomus | 37 | 288 912 | 13,1 % |
|  | B Vapaamielisten Liitto | 1 | 7 898 | 0,4 % |
|  | C Suomen Kansanpuolue (vähemmistö) | 1 | 11 087 | 0,5 % |
| Suomen Sosialidemokraattinen Puolue | Suomen Sosialidemokraattinen Puolue | 36 | 289 366 | 13,1 % |
| Ruotsalainen kansanpuolue (enemmistö) | Ruotsalainen kansanpuolue (enemmistö) | 15 | 111 741 | 5,1 % |
| Työväen ja Pienviljelijäin Sosialidemokraattinen Liitto | Työväen ja Pienviljelijäin Sosialidemokraattinen Liitto | 2 | 66 166 | 3,0 % |
| Muut | Muut |  | 36 | 0,0 % |
| Yhteensä | Yhteensä | 300 | 2 202 204 | 100 % |
Lähde: Suomen virallinen tilasto
Valituista valitsijamiehistä oli naisia 39, ja lopulliseen vaaliin osallistuneista 38.