stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
M/S Fennia
Törmäys laituriin

Vuonna 1970 Siljavarustamo myi Fennian Svea Linelle. Seuraavana vuonna laiva maalattiin kokonaan valkoiseksi.
Tukholmasta tulossa ollut Fennia törmäsi sumussa laituriin Turun satamassa 10. maaliskuuta 1971. Fennian keula ja osa laiturista rikkoutuivat. Kukaan ei loukkaantunut onnettomuudessa, mutta muutama rekka-auto sai peltivaurioita. Myös suuri määrä irtonaisia juomalaseja rikkoutui. Fennia pystyi kuitenkin jatkamaan normaalia vuoroliikennettä.
Vuonna 1972 rakennettiin lisää hyttejä, niin että hyttipaikkojen määräksi tuli 353. Vuonna 1975 Ruston-moottorit vaihdettiin MaK-moottoreihin Helsingørs Værft -telakalla Tanskassa. Jakob Lines osti Fennian vuonna 1983. Seuraavana vuonna laiva siirtyi reitille Pietarsaari–Örnsköldsvik. Vuonna 1985 omistajaksi tuli Rederi Ab Sally Oy. Seuraavana vuonna hyttipaikkojen määrää lisättiin 521:een, ja Fennia siirtyi Vaasanlaivojen liikenteeseen.
Vuosina 1992–1993 Fennia liikennöi reitillä Norrköping–Riika, josta laiva palasi Pohjanlahden liikenteeseen liikennöiden Pietarsaaresta ja Kokkolasta Skellefteåhon.
Vuonna 2001 Fennia myytiin RG Linelle ja laivan uudeksi nimeksi tuli Casino Express. Laiva alkoi liikennöidä Vaasa–Uumaja-reittiä. Kannattavuuden parantamiseksi laivalle tuotiin peliautomaatteja ja kasino.
Karille

Casino Express ajoi karille Uumajan itäpuolella kovassa tuulessa 24. marraskuuta 2004. Laivassa oli 38 matkustajaa ja 28 hengen miehistö. Kenelläkään ei ollut hätää. Laiva oli hinauksessa, mutta kova tuuli painoi sen karille vain muutaman sadan metrin päässä Holmsundin satamasta. Casino Express sai vuotoja muutamiin painolastitankkeihinsa. Laivalla olleita 13 rekkaa ja 16 henkilöautoa yritettiin purkaa ponttoneille, mutta rampit eivät sopineet. Myrskyn laannuttua veden pinta laski 55 senttiä, ja laiva oli karilla entistä tukevammin. Seuraavana päivänä lasti saatiin siirrettyä proomujen avulla maihin ja jäätiin odottamaan veden pinnan nousua, jotta laiva saataisiin irti karilta.
Casino Express lopetti Vaasan ja Uumajan välisen reitin liikennöimisen elokuussa 2005, ja laiva jäi odottamaan Vaasaan Vaskiluodon satamaan.
Lähtö Turkkiin

Alus lähti marraskuun 2009 alussa Vaasasta kohti Turkissa sijaitsevaa korjaustelakkaa. Attar Construction -varustamo ilmoitti, että korjauksen jälkeen alus jatkaa Dubaissa toimivan yrityksen rahtilaivana. Pohjanmeren ylityksen jälkeen Onyx joutui viettämään yli viikon Weymouthin satamassa Britanniassa. Marraskuun lopulla Onyx hinattiin ranskalaisen Brestin kaupungin edustalla olevaan satamaan, koska alukseen oli tullut moottorivika kesken matkan Atlantilla. Myrskyyn joutuneen aluksen vaihteisto oli vioittunut. Ranskan meriturvallisuusviranomaiset eivät antaneet aluksen jatkaa matkaa ennen kuin siinä on suoritettu korjauksia. Vaadittavien kunnostustöiden kustannuksiksi arvioitiin parisataatuhatta euroa. Ranskan Brestissä aluksen 26-henkinen, pääasiassa intialaisista koostuva miehistö kertoi, että useimmat heistä eivät olleet saaneet palkkaa useaan kuukauteen, ja he kieltäytyivät jatkamasta matkaa ennen kuin aluksen kaikki neljä moottoria on korjattu. Yle uutisoi myös, että aluksen päällikkö olisi myöntänyt aluksen olevan matkalla Bangladeshiin romutettavaksi Turkissa olevan korjaustelakan sijaan. Varustamon edustaja, laivan päällikkö Iah, kuitenkin kielsi jyrkästi tämän. Ranskalaiset pelkäsivät Onyxin jäävän Brestiin romutettavaksi Ranskan valtion kustannuksella.
Uusi omistajavaihdos

Entinen Onyx-alus tavoitettiin Arabiemiraateista Dubain edustalta, nimenvaihdoksen yhteydessä. Laivan IMO- ja MMSI-tunnisteiden mukaan uudeksi Kaptain Borikseksi nimetty romulaiva oli vaihtanut omistajaa. Laivan uusi omistaja oli Marshallinsaarille rekisteröity Red Line Shipping Ltd, ja alus oli rekisteröity Sierra Leoneen. Näin ollen Suomella ei ollut enää vastuuta laivan kohtalosta, meni se romutettavaksi tai liikenteeseen.
Laiva saapui tiettävästi Gadaniin, Pakistaniin, 8. toukokuuta 2010. Kansalaisjärjestö NGO Platformin mukaan alus meni Pakistaniin romutettavaksi. Suomen ympäristökeskuksella ei ole vahvistusta tiedolle, mutta se pitää oletusta mahdollisena. Mikäli alus päätyi romutettavaksi, niin omistajanvaihdos ei muuta sitä, että tällöin tulee arvioitavaksi, onko Suomen viranomaisia tietoisesti harhautettu ja toimittu jätesiirtomääräysten vastaisesti.
Vuonna 2013 eduskunnan apulaisoikeusasiamies Maija Sakslin tiedotti, että Suomen viranomaiset – Merenkulkulaitos ja Suomen ympäristökeskus – toimivat laillisesti antaessaan laivan lähteä Vaasasta kohti Turkkia vuonna 2009.
Casino Express karilla vuonna 2004.
Iso-Lumperoinen

| Iso-Lumperoinen |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Saarijärvi
Koordinaatit:  62°42′45″N, 25°20′02″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Saarijärven alue|Saarijärven alue (14.61)
Tulo-uomat:  Pyhäkoski Pyhäjärvestä, Hornanpuro
Laskujoki:  Mustjoki Pieni-Lumperoiseen
Järvinumero:  14.614.1.012
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  117,5 m  
Pituus:  3,5 km  
Leveys:  1,5 km  
Rantaviiva:  10,754 km  
Pinta-ala:  3,23605 km²  
Tilavuus:  0,0255722 km³  
Keskisyvyys:  7,9 m  
Suurin syvyys:  21 m  
Saaria:  ei saaria
 fiIso-Lumperoinen 
Iso-Lumperoinen on Keski-Suomessa Saarijärvellä kirkonkylän lähellä sijaitseva järvi. Jyväskylä sijaitsee 55 kilometriä eteläkaakkoon.
Maantietoa

Iso-Lumperoinen on 3,5 kilometriä pitkä, 1,5 kilometriä leveä, ja sen pinta-ala on 324 hehtaaria eli 3,2 neliökilometriä. Järvi on muodostunut kahden kannaksen väliin, joista Koskeniemi on nimestään huolimatta yläpuolinen Pyhäjärvestä erottava kannas ja Honkaniemi on samoin alapuolinen Pieni-Lumperoisesta erottava kannas. Rantojen korkeusvaihtelut ovat suurehkot, sillä pohjoispuolella kohoavat Riihivuori, Riihilamminmäki ja Vuosmäki noin 180 metrin korkeuteen, ja kaakkoispuolen Koskeniemellä 160 metrin korkeuteen. Mäet ovat metsämaata, joiden välissä sijaitsee alavia peltomaita. Järvi on selkeäpiirteinen, mutta eteläpäässä pieni niemimaa jakaa sen Vihilahteen ja Eerolanlahteen. Pohjoisessa sijaitsee vielä leveä Sievälänlahti.
Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven pohja on epätasainen ja siinä on useita syvänteitä. Monet syvänteet ovat yli 15 metriä syviä ja järven syvin kohta sijaitsee pienialaisessa ja järven eteläosassa sijaitsevassa noin 21 metrin syvänteessä . Järven tilavuudeksi on määritetty 25,57 miljoonaa kuutiometriä ja sen keskisyvyydeksi on saatu 7,9 metriä. Järvessä ei ole kartan mukaan saaria.
Iso-Lumperoisen rannat ovat suurelta osin kulttuurimaisemaa. Järven rantaviivan pituus on 10,8 kilometriä. Järven laskujoen Mustjoen ympäristössä sijaitsee Heikkilänmutkan kulmakunta, itärannalla Pyhäkosken harvaan asuttu kulmakunta ja eteläpäässä Rahkolankylä. Järven ympäri kulkee maantiet, joita ovat yhdystiet 6510, 16845 ja Pyhäkosken kautta kulkeva kylätie. Tiet ylittävät Mustjoen ja Pyhäkosken lyhyitä siltoja myöten.
Säännöstely

Saarijärven laskujoessa Leuhunjoessa toimii Leuhunkosken vesivoimalaitos. Sen toiminta nostaa Saarijärven, Pieni-Lumperoisen ja Suuri-Lumperoisen vedenpintoja samalle korkeudelle 117,5 metriä mpy. Vedenpinnan säännöstelyrajat on määrätty 115,76 metrin ja 118,36 metrin välille. Säännöstelyn vuoksi Mustjoki on tulvinut tasaiseksi virtaavaksi joeksi ja Pyhäkoski keskijuoksulle asti muodostaen uomaan jokisaaren. Säännöstelyn lupaehtoja on muutettu niin, että kevättulvien aikana vedenpintaa voidaan pitää 10 senttimetriä ylempänä kuin muuten.
Historiaa

Vuosina 1766–1805 julkaistuissa rekognosointikartoissa järven nimi on kirjoitettu ”Iso Lumberoinen” ja sen laskujoki ”MustaIoki”. Vihilahden nimi on ”Paskolax” ja Erolanlahti ”Kotilax”. Järvi oli metsäjärvi, jonka eteläosissa näkyy niittyjä merkitsevää väritystä. Vain Pieni-Lumperoisen kannaksella on maatiloja.
Vuoden 1966 peruskartassa näkyy, kuin järven rantamaisemat ovat säilyneet lähes samanlaisina vielä vuoden 1998 kartassa. Sinä aikana on järven koillispuolelle rakennettu Pyhäkoskesta kylätie yhdystielle 6510 ja muutama rantojen pienialainen peltopalsta metsitetty. Viimeisen kartan jälkeen on tilalle raivattu uutta peltomaata saman verran.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Saarijärven reitin valuma-alueen (14.6) Saarijärven alue|Saarijärven alueella (14.61), jonka Saarijärven–Lumperoisten alueeseen (14.614) järvi kuuluu. Yläpuolinen järvi Pyhäjärvi laskee Pyhäkoskessa Iso-Lumperoisen itärantaan, mutta joessa on vedenvirtausta säätelevä pohjapato. Järvillä on korkeuseroa noin 2,5 metriä. Pohjoisesta laskee pieni Hornanpuro Riihilamminmäen takaa. Sen valuma-alueella sijaitsevat Riihilampi, Riuttalampi ja Polkulampi. Iso-Lumperoinen laskee Mustjokea myöten Pieni-Lumperoiseen, josta on salmiyhteys länteen Saarijärveen.
Iso-Lumperoinen on kahdeksanneksi laajin Saarijärven 241:stä vähintään hehtaarin laajuisesta järvestä tai lammesta.
Itärintama

Itärintama voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
itärintama ensimmäisessä maailmansodassa
itärintama toisessa maailmansodassa
itärintama Venäjän sisällissodassa
M/S Fellow

| M/S Fellow |
| --- | --- |
Tyyppi:  rahtilaiva
Lippuvaltio:  Latvia
Kotipaikka:  Ventspils
IMO-numero:  7315143
MMSI-numero:  275122000
Tunnuskirjaimet:  YLFW
Aiemmat nimet:  1973–2002: Finnfellow 2002– Fellow
Omistaja:  Batavia SIA
Aiemmat omistajat:  1973–1982: Merivienti Oy 1982–1986: Neste Oy 1986–1988: Oy Finnlines Ltd 1988–1990: Laivaisännistöyhtiö Finnfellow 1990–1997: Oy Finnlink AB 1997–2002: Finnlines Oy 2002–2003: VV-Line 2003–2004:  Free Port Authority of Ventspils 2004– Batavia SIA
Rakennustelakka:  Wärtsilä Turun Telakka, Suomi
Rakennusnumero:  1205
Kölinlasku:  1. lokakuuta 1972
Vesillelasku:  2. tammikuuta 1973
Luovutettu:  21. toukokuuta 1973
Tekniset tiedot
Pituus:  137,34 m
Leveys:  24,57 m
Syväys:  6,12 m
Bruttovetoisuus:  6 304 brt
Koneisto:  2 × Wärtsilä-Pielstick 14PC2-5V-400 diesel
Koneteho:  10 298 kW
Nopeus:  35,56 km/h
Nopeus:  19,2 kn
Hyttejä:  110
Lastikapasiteetti:  1 130
Lähteet:  
M/S Fellow (IMO 7315143) on latvialaisen Batavia SIAn omistama ro-ro-matkustajarahtialus. Alus on rakennettu vuonna 1973 Oy Wärtsilä Ab:n Turun telakalla, Suomessa. Fellow on rekisteröity Latvian lipun alle, ja sen kotisatama on Ventspils. Nykyisin Scandlines operoi aluksella reitillä Muuga–Helsinki.
Fellowin sisaraluksia ovat M/S Claudia M ja M/S Mermaid II.
Tekniset tiedot

Pituutta Fellowilla on 137,34 metriä, leveyttä 24,57 metriä ja syväys on 6,12 metriä. Laivan koko tilavuus (bruttovetoisuus) on 6 304 bruttorekisteritonnia ja matkustus- ja lastitilojen tilavuus (nettovetoisuus) 2 084 nettorekisteritonnia. Aluksen kuollut paino eli kantavuus on 4 995 tonnia. Aluksen lastikapasiteetti on 1 130 kaistametriä. Laivan huippunopeus on 19,2 solmua.
Laivan pääkoneina on kaksi Wärtsilä-Pielstick 14PC2-5V-400 dieselmoottoria, jotka yhdessä kehittävät 10 298 kilowatin tehon. Fellowin painovesisäiliöiden yhteistilavuus on 2 929 m³.
Tekniset tiedot > Alustyyppi

Fellow on ro-ro-alus (roll on roll off), eli sen lastaus tapahtuu perästä pyörien päällä ilman nosturia. Ro-ro-alus on kaikkein kilpailukykyisin ratkaisu nopeutta vaativissa ja lyhyissä kuljetuksissa, sillä se on nopea lastata ja purkaa. Rahtitilaan jää aina paljon käyttämätöntä tilaa, minkä vuoksi aluksia ei juuri valtameriliikenteessä käytetä.
Käyttöhistoria > 1972–1989

1. lokakuuta 1972 tapahtui kölinlasku ja 2. tammikuuta 1973 alus laskettiin vesille. 21. toukokuuta 1973 alus luovutettiin Merivienti Oy:n omistukseen, joka rekisteröi aluksen Suomen lipun alle nimellä Finnfellow. Kotisatamaksi tuli Helsinki. Luovutuksen jälkeen alus aloitti Finnlinesin liikenteessä reitillä Helsinki–Kotka–Felixstowe. 1. tammikuuta 1976 alus aikarahdattiin Finncarriersin Helsingin ja Lyypekin väliseen liikenteeseen. 1. lokakuuta 1982 Neste Oy osti aluksen. 27. helmikuuta 1986 Finnlines osti aluksen. 1. toukokuuta–5. elokuuta 1988 välisen ajan alus oli aikarahdattuna Silja Linen Turun ja Tukholman väliseen liikenteeseen. 29. syyskuuta–31. lokakuuta 1988 välisen ajan alus oli aikarahdattuna TT-Linen Trelleborgin ja Travemünden väliseen liikenteeseen.
30. syyskuuta 1988 Finnfellow rekisteröitiin Laivaisännistöyhtiö Finnfellowin omistukseen. Kotisatamaksi tuli Uusikaupunki. Joulukuussa 1988 alus aikarahdattiin Town Ferry Rederi Ab:n Århusin ja Halmstadin väliseen liikenteeseen. 5. kesäkuuta 1989–26. elokuuta 1989 välisen ajan alus oli HDW:n telakalla Kielissä, Saksassa. Syyskuussa alus aikarahdattiin Finnlinkin Uudenkaupungin ja Hargshamnin väliseen liikenteeseen.
Käyttöhistoria > 1990–2001

19. tammikuuta 1990 Finnlink osti aluksen. Kotisatamaksi tuli Helsinki. 9. joulukuuta 1996 alus ajoi karille Uudenkaupungin edustalla. Melkein koko aluksen pohja repeytyi auki. 15. joulukuuta alus saatiin irti karilta ja 18. joulukuuta se saapui Turkuun korjaustelakalle. 9. maaliskuuta 1997 Finnfellow palasi takaisin liikenteeseen. 1. huhtikuuta 1998 alus aloitti liikennöinnin reitillä Naantali–Kapellskär. 30. syyskuuta 1997 alus rekisteröitiin Finnlinesin omistukseen.
Käyttöhistoria > 1990–2001 > Karille

Yöllä 2. huhtikuuta 2000 alus oli matkalla normaalisti Kapellskäristä Naantaliin. Yö oli pimeä, pohjoistuuli puhalsi noin 15 m/s, ja näkyvyyskin oli hyvä. Finnfellowin komentosillalla oli linjaluotsi, vahtipäällikkö ja tähystäjä. Alusta ohjasi linjaluotsi integroidun navigointijärjestelmän autopilotilla. Aluksen ohjailujärjestelmä oli uusittu muutamaa vuotta aiemmin. Komentosillalle oli asennettu kaksi hyrräkompassia ja nykyaikainen integroitu navigointijärjestelmä. Yhteensä aluksella oli 81 ihmistä, joista 58 oli matkustajia.
Kello 2.32 alus ajoi karille Ahvenanmaan saaristossa Föglön pohjoispuolella. Rantaan osuessaan aluksella oli nopeutta arviolta 14 solmua (25,93 km/h). Karilleajo sattui pehmeästi ja Finnfellow vaurioitui parista pohjatankistaan ja keulapotkuriosastostaan. Öljyvuodoilta onnettomuudessa vältyttiin.
Käyttöhistoria > 2001–

22. joulukuuta 2001 alus oli viimeistä päivää liikenteessä Naantalin ja Kapellskärin välillä, minkä jälkeen se jäi Turkuun käyttämättömänä. Heinäkuussa 2002 VV-Line osti aluksen ja rekisteröi sen Latvian lipun alle. Kotisatamaksi tuli Ventspils. Elokuussa alus sai nykyisen Fellow -nimensä, minkä jälkeen aloitti liikennöinnin Ventspilsin ja Nynäshamnin välillä. 14. huhtikuuta 2003 VV-Line meni konkurssiin ja alus jäi käyttämättömänä Latviaan Free Port Authority of Ventspilsin omistukseen. Heinäkuussa tanskalainen Scandlines/ Amber Lines A/S teki sopimuksen aluksen rahtauksesta Ventspilsin ja Nynäshamnin välisessä liikenteessä.
30. tammikuuta 2004 latvialainen Batavia SIA osti aluksen ja edelleen aikarahtasi sen Scandlines/ Amber Lines A/S:n Ventspilsin ja Nynäshamnin väliseen liikenteeseen. Lokakuussa 2005 Fellow siirtyi reitille Ventspils–Karlshamn. Tammikuun ja helmikuun 2006 välisenä aikana Fellow teki joitain matkoja Ventspilsin ja Nynäshamnin välillä. Marraskuussa 2007 alus siirtyi reitille Ventspils–Rostock. Tammikuussa 2010 alus siirtyi reitille Muuga–Helsinki M/S Ahtelan tilalle.
Aiheesta muualla

Fakta om Fartyg – M/S Finnfellow faktaomfartyg.se. Arkistoitu 25.5.2012. Viitattu 15.3.2008. (ruotsiksi)
Ventspilsin sijainti Latviassa.
Interferenssi (psykologia)

Interferenssi on ilmiö, jossa informaatio vaikuttaa muistamiseen. Se voi olla joko proaktiivista tai retroaktiivista. Ilmiö liittyy valemuistoihin.
Proaktiivinen interferenssi

Proaktiivinen interferenssi tarkoittaa aikaisempien tietorakenteiden vaikuttamista muistamiseen.
Esimerkiksi eräässä tutkimuksessa koehenkilöitä pyydettiin odottamaan toimistohuoneessa tutkimuksen alkamista. Kun he olivat olleet puoli minuuttia yksin, heidät vietiin toiseen huoneeseen. Siellä heidän tulikin yllättäen mainita niin monta esinettä ”odotushuoneesta” kuin he vain pystyivät. Tutkijoiden odotusten mukaisesti tutkittavat muistivat toimistohuoneeseen tyypillisesti kuuluvia esineitä (mm. tuoli, pöytä), ja vastaavasti he eivät muistaneet esineitä, joita toimistohuoneissa on vain harvoin (mm. pääkallo, ilmoitustaulu). Tämän lisäksi osa koehenkilöistä kuvitteli huoneessa olleen kirjoja, joita tässä toimistohuoneessa ei hyllyistä huolimatta ollut. Toisin sanoen aikaisemmat tietorakenteet (tässä: toimistohuoneeseen kuuluvat esineet) vaikuttavat muistiin.
Retroaktiivinen interferenssi

Retroaktiivisessa interferenssissä muisto vaikuttuu myöhemmistä tietorakenteista. Esimerkiksi henkilö nauttii sosiaalisesta tapahtumasta täysin rinnoin, mutta kun tuttu jälkikäteen moittii tilaisuutta ikävystyttäväksi ja teennäiseksi, muisto voi haalistua: ”Niin, olihan se nyt ihan tyhmää…”
Myös retrospektiivistä interferenssiä on tutkittu kokeellisesti. Eräässä tutkimuksessa kahteen ryhmään jaetut koehenkilöt katsoivat lyhyen elokuvan auto-onnettomuudesta. Toisen ryhmän jäseniä pyydettiin arvioimaan, kuinka nopeasti autot kulkivat, kun ne kolhaisivat toisiaan. Toista ryhmää pyydettiin puolestaan arvioimaan kuinka nopeasti autot kulkivat, kun ne murskautuivat toisiinsa. Kun kysymyksessä muutettiin vain yhtä sanaa, seurauksena oli yli 10 km/h nopeusero ryhmien välillä: kysymys rakensi aikaisempaa muistoa.
James Van Praagh

James Van Praagh (s. 23. elokuuta 1958) on yhdysvaltalainen meedio. Van Praagh on julkaissut useita työhönsä liittyviä kirjoja.
Van Praagh syntyi New Yorkissa neljästä lapsesta nuorimpana. Hän sai katolisen kasvatuksen ja meni seminaariin 14-vuotiaana. Siellä hänen mielenkiintonsa katolista uskoa kohtaan kuitenkin loppui. Myöhemmin Van Praagh valmistui San Franciscon osavaltionyliopistosta.
Van Praagh muutti valmistuttuaan Los Angelesiin. Siellä hänen väitettiin alkaneen kommunikoida kuolleiden kanssa. Monet skeptikot ovat kritisoineet häntä. Esimerkiksi Michael Shermer katsoo Van Praaghin jääneen kiinni huijaamisesta.
Aiheesta muualla

Viralliset sivut (Arkistoitu – Internet Archive). (englanniksi)
Jimmy Choo

Jimmy Choo vuonna 2012.
Jimmy Choo (s. 15. marraskuuta 1948) on malesialainen muotisuunnittelija, joka asuu Isossa-Britanniassa. Hänet tunnetaan parhaimmin tuotemerkistä Jimmy Choo Ltd, joka tuli tunnetuksi käsintehdyistä naisten nahkakengistä.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Jimmy Choo
James Vaughan

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: James Oliver Vaughan
Syntymäaika: 14. heinäkuuta 1988
Syntymäpaikka: Birmingham, Englanti
Pelipaikka: hyökkääjä
Pituus: 180 cm
Junioriseurat
2002–2004: Everton
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2004–2011 2009 2010 2010 2011 2011– | Everton → Derby County → Leicester City → Crystal Palace → Crystal Palace  Norwich City | 17 (5) 2 (0) 8 (1) 14 (5) 16 (4) 0 (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 13. toukokuuta 2007.
James Vaughan (s. 14. heinäkuuta 1988 Birmingham, Englanti) on englantilainen jalkapalloilija, joka aloitti liigauransa 16-vuotiaana valioliigaseura Evertonissa ja on sen jälkeen edustanut yli kymmentä seuraa. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä.
Evertonin oma kasvatti Vaughan teki ensiesityksensä ykkösjoukkueessa 10. huhtikuuta 2005 ottelussa Crystal Palacea vastaan. Hänestä tuli silloin 16 vuoden ja 271 päivän ikäisenä seuran historian nuorin ykkösjoukkueessa pelannut pelaaja. Edellisen ennätyksen haltija Joe Royle oli ensiottelussaan 11 päivää vanhempi. Saman ottelun 84. minuutilla tekemänsä maalin ansiosta hänestä tuli myös Englannin Valioliigan nuorin maalin tehnyt pelaaja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta James Vaughan Wikimedia Commonsissa
Interglasiaali

Interglasiaali on jääkausien eli glasiaalien välinen lämpimämpi aika. Nykyään elämme holoseeni-interglasiaalia, jonka lämpöhuippu oli atlanttisella kaudella. Tällöin jopa Norjan vuoristojäätikkö Jostedalsbreen suli. Interglasiaaliaikoina maapallon akselikallistuma on suuri, mikä tuottaa lämpimät kesät. Eem-interglasiaali oli huippunaan nykyistä lämpimämpi. On myös ollut pidempiä interglasiaaleja, jolloin jäätiköt ovat kasvaneet nykyistä suuremmiksi.
Tunnettuja interglasiaaleja

Holoseeni
Eem
Holstein
Glasiaali-interglasiaalisykli

Kasvillisuus ja maaperä noudattavat laajoilla alueilla jäätikön reunan ulkopuolella kiertoa jääkausien välisten lämpimien interglasiaalien kautta. Kylmän ja lämpimän vaiheen välillä on siirtymätiloja.
Kylmä, kuiva jääkausi.
Lämpenevä, kuiva jääkauden päättymisvaihe.
Lämmin, kostuva interglasiaali.
Kostea, viilenevä interglasiaalin päättymisvaihe.
Taas kylmä, kuiva jääkausi.
Tämän mukaan jääkauden tullessa ensin kostuu, ja sitten viilenee.
Jääkausi vaatii kylmää, kosteaa ilmastoa.
Maaperän kierto:
Glasiokraattinen maannos, kylmä, kuiva, vähän biomassaa, paljon hivenaineita. Jokien virtaaman vuosivaihtelut suuria.
Protokraattinen, lämpenevä, maannos muuttuu hedelmällisemmäksi, kasvava biomassan määrä, paljon typpeä ja fosforia.
Mesokraattinen, lämmintä, hedelmällisin maannos, suurin biomassa, paljon typpeä ja fosforia.
Oligokraattinen, viilenevä ilmasto, hedelmättömämmäksi muuttuva maannos, pienenevä biomassa.
Eri alueilla kasvillisuus vaihtelee eri tavoin. Monesti jääkaudella lämpimän, kostean ilmanalan lajisto korvautuu kuivan, kylmän ilmaston lajilla kaukana jäätiköstä. Esimerkiksi tammen tilalle tulee jääkaudella joillain alueilla mäntyä tai arokasvillisuutta. Jotkin kuivat alueet kostuvat jääkausilla niin, että aavikolle voi ilmestyä mäntyä ja katajaa.
Jane Lubchenco

| Jane Lubchenco |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 4. joulukuuta 1947 (ikä 76) Denver, Colorado, USA
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Harvardin yliopisto
Opinnot:  PhD (ekologia)
Väitöstyön ohjaaja:  T.W. Schoener, F.E. Smith
Instituutti:  Oregonin osavaltionyliopisto Valkoinen talo NOAA
Tutkimusalue:  Meriekosysteemi
Tunnetut työt:  A 20-year retrospective review of global aquaculture Nature 2021 Human domination of Earth's ecosystems Science 1997
Palkinnot:  Vannevar Bush -palkinto 2018 Public Welfare Medal 2017
Jane Lubchenco (s. 4. joulukuuta 1947) on yhdysvaltalainen ympäristötutkija ja meriekologi. Hänen tutkimusalueitaan ovat ympäristön ja ihmisten hyvinvoinnin, luonnon monimuotoisuuden, ilmastonmuutoksen sekä valtamerten ja planeetan kestävän käytön vuorovaikutus. Hänellä on ollut myös merkittäviä tehtäviä valtionhallinnossa. Barack Obaman kaudella  2009–2013 hän toimi NOAA:n ylijohtajana ja valtameristä ja ilmakehästä vastaavana kauppaministerinä. Helmikuussa 2021 presidentti Joe Biden nimitti hänet ilmasto- ja ympäristöasioiden apulaisjohtajaksi Valkoisen talon tiede- ja teknologiapolitiikan toimistoon.
Lubchenco on väitellyt tohtoriksi Harvardin yliopistossa vuonna 1975 ekologian alalta. Kandiopintonsa hän teki biologiasta Coloradossa, ja maisterivaiheessa hän siirtyi Washingtonin yliopistoon. Hän jatkoi Harvardissa apulaisprofessorina kaksi vuotta, ja siirtyi sitten osa-aikaiseksi urapolkuprofessoriksi Oregoniin, missä hänellä on ollut vakinainen professuuri vuodesta 1988. Hän on ollut siitä vapaalla osallistuessaan valtionhallinnon johtotehtäviin.
Omassa tutkimustyössään Lubchenco on erikoistunut vuorovesivyöhykkeen kallionkolojen elinyhteisöihin. Hän on myös tehnyt yhteiskunnallisesti merkittävää työtä arvioidessaan ihmisen vaikutusta maapallon ekosysteemeihin ja laskemalla luonnon palvelujen taloudellista arvoa.
Lubchencon saamia monia palkintoja ovat muun muassa "nerojen palkinnoksi" kutsuttu MacArthur Fellowship vuonna 1993 ja yli 20 kunniatohtoriutta tai vastaavaa huomionosoitusta. Vuonna 2002 Discover-lehti arvioi Lubchencon yhdeksi 50 tärkeimmästä tieteen parissa toimivasta naisesta.