stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Peter Grant

Peter Grant
Peter Grant (5. huhtikuuta 1935 Surrey, Englanti – 21. marraskuuta 1995) oli englantilainen musiikkimanageri. Grant oli The Yardbirdsin, Led Zeppelinin, Stone the Crowsin ja Bad Companyn manageri sekä Swan Song Recordsin toimitusjohtaja. Grant paransi huomattavasti artistien ja yhtyeiden elinoloja kiertueilla sekä olosuhteita konserteissa ja nosti heidän palkkionsa uudelle tasolle.
Ennen managerinuraansa Grant toimi monissa tehtävissä viihdealalla, mm. klubiportsarina, teattereissa statistina, sivuroolinäyttelijänä ja stunt-miehenä. Vuosina 1958–1963 Grant näytteli useissa elokuvissa ja televisiosarjoissa.
Grantin managerikausi osui 1960- ja 1970-luvuille. Hän vetäytyi lähes kokonaan musiikkibisneksestä 1980-luvulla, Led Zeppelinin ja Swan Songin lopettaessa 1983.
Grantin yksityiselämää varjostivat vaikeudet avioliitossa sekä pahasta kokaiiniriippuvuudesta ja suuresta ylipainosta johtuvat terveysongelmat. Ennen kuolemaansa Grant kuitenkin pääsi irti riippuvuudestaan ja laihtui huomattavasti. Hän  kuoli sydänkohtaukseen marraskuussa 1995, ja hänet haudattiin 4. joulukuuta 1995 Sussexin Hellinglyyn, Led Zeppelin lopettamisen 15-vuotispäivänä.
Rockall

Rockall
| --- | --- |
Sijainti:  Ulko-Hebridit, Skotlanti Yhdistynyt kuningaskunta
Merialue:  Atlantti
Korkein kohta:  21 m
| --- | --- |
Asukasluku:  asumaton
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Rockall on pieni graniittiluoto Atlantin valtameressä noin 300 kilometriä St. Kildan saarista länteen. Yhdistynyt kuningaskunta ilmoitti syyskuussa 1955 liittäneensä Rockallin saaren alueisiinsa estääkseen muita maita käyttämästä sitä maan ohjuskokeiden seuraamisen tukikohtana. Sen omistajuudesta ja sitä kautta syntyvistä oikeuksista ympäröivään merialueeseen on kuitenkin kiistelty, ja esimerkiksi Irlanti ei ole tunnustanut sitä osaksi Britanniaa.
Rockallilla ei ole asutusta. Sille noustiin tiettävästi maihin ensimmäistä kertaa vuonna 1811. Pisin sillä vietetty yhtäjaksoinen aika on 43 vuorokautta.
Maantiede

Rockall on noin 30 metriä leveä ja 21 metriä korkea. Sillä on jonkin verran tasaista pintaa kohdassa, josta käytetään nimeä Hall’s Ledge. Suuri osa siitä on lintujen ulosteen peitossa. Lähin muu maa-alue on noin 300 kilometrin päässä sijaitseva St. Kildan saariryhmä.
Rockall on osa suurempaa merenalaista ylänköä, jonka uskotaan olevan jäänteitä Atlantin valtameren laajetessa muodostuneesta pienoismantereesta. Ylängön pinta-ala tuhannen sylen (1 828 metrin) maksimisyvyyden raja-arvoa käyttäen on noin 400 × 240 merimailia, ja se koostuu useasta törmästä, joista matalimpia ovat Rockallin, Hattonin ja George Bligh’n törmät. Joitakin syvempiä törmiä on nimetty J. R. R. Tolkienin teosten paikannimien mukaan. Ylängön erottaa Britteinsaarista merenalainen Rockallin painanne.
Maantiede > Luonto

Vuonna 2013 saarelta ja sen ympäristöstä löytyi neljä ennen tuntematonta eläinlajia. Lajit löysi tutkija Graham Oliver. Vuonna 2019 Rockallilta löytyi uusi korallilaji. Näiden löytöjen yhteydessä saarelle ja sen ympäristöön ehdotettiin kalastuskieltoa. Irlantilaisille kalastajille tämä kielto on erittäin kriittinen, sillä esimerkiksi Killybegsin kaupungin sillistä ja mustakitaturskasta yli kolmasosa tulee juuri Rockallin saaren ympäriltä. Irlanti ja Britannia ovat erityisesti brexitin jälkeen kiistelleet Rockallin ympäristön kalastusoikeuksista.
Historia

Ensimmäiset kirjalliset maininnat Rockallista ovat 1400-luvulta, tosin sen on esitetty olevan yksi pyhän Brendanin kuvaamista paikoista. Rockall esiintyy merikartassa ensimmäistä kertaa vasta vuonna 1606, ja maihin sinne noustiin tiettävästi ensimmäistä kertaa vuonna 1811, jolloin luutnantti Basil Hall johti HMS Endymionilta käsin sinne kaksi veneellistä miehiä luultuaan sitä ensin purjeensa nostaneeksi vieraaksi alukseksi.
Vuosina 1862–1955 Rockallilla ei käynyt tiettävästi yksikään ihminen. Sen luona vieraili vuonna 1896 irlantilaisten ja skotlantilaisten luonnontieteilijöiden ryhmä retkellä, jota pidetään ainoana puhtaasti tieteellisessä tarkoituksessa tehtynä retkenä Rockallille. Siitä otettiin silloin myös ensimmäinen valokuva.
New Yorkiin matkalla ollut tanskalainen matkustajalaiva SS Norge haaksirikkoutui 200 metriä Rockallista pohjoiseen vuonna 1904, jolloin sen matkustajista 635 kuoli.
Historia > Brittiomistajuuden synty

Luonnontieteilijä James Fisher oli 1900-luvun alkupuolella eräs harvoista Rockallille matkustaneista tieteilijöistä. Toisen maailmansodan aikana hän pyysi kuninkaallisten ilmavoimien kenraali Frederick Bowhilliltä, että ilmavoimat ottaisivat Rockallista muutamia ilmakuvia. Pyyntöön suostuttiin, ja asevoimien korkealaatuisilla kameroilla saatiin kuvia, joista pystyttiin tunnistamaan aiempaa paremmin Rockallille laskeutuvia lintulajeja.
1950-luvulla Yhdysvallat suostui myymään Britannian asevoimille MGM-5 Corporal -mallin ydinohjuksia. Aiemmat koealueet Aberporthissa ja Larkhillissä eivät soveltuneet ohjusten testaukseen ja niiden käytön koulutukseen, joten laukaisupaikaksi valittiin Uistin saaristo Hebrideillä ja ohjusten laukaisuratojen tarkkailupaikaksi St. Kildan saaret. Amiraliteetille huhtikuussa 1955 luovutetussa muistiossa kuitenkin huomautettiin, että jokin muu valtio voisi käyttää Rockallia ohjusten ratojen tarkkailuun. Tämän vuoksi oli syytä saattaa Rockall mahdollisimman pian brittihallinnon alaisuuteen.
Amiraliteetti pyrki saamaan Rockallin brittien hallintaan mahdollisimman nopeasti, sillä pohjoisella Atlantilla suurimman osan vuotta vallitseva huono sää voisi väliaikaisesti estää maihinnousun, jos asian kanssa viivyteltäisiin. Epäonnistunut yritys puolestaan voisi herättää ulkovaltojen huomion asiaan. Rockallille päätettiin lopulta lähettää laivaston uusi tutkimusalus HMS Vidal ja sen kyydissä ollut retkikunta. James Fisheriä pyydettiin mukaan, jotta sillä olisi ollut myös jossakin määrin uskottava tieteellinen motiivi, ja tämä suostui.
17. syyskuuta 1955 HMS Vidal saapui Rockallille. Seuraavana päivänä sen tuomalla Westland WS-51 Dragonfly -helikopterilla laskettiin kivelle neljän miehen ryhmä. Ryhmään kuuluivat Fisher, laivaston kapteeniluutnantti Desmond Scott sekä merijalkaväen kersantti Brian Peel ja alikersantti A. A. Fraser. Se asetti saarelle Yhdistyneen kuningaskunnan lipun ja messinkikilven, jossa Rockall julistettiin osaksi brittiläistä imperiumia. Kyseessä oli viimeinen kerta, jolloin brittiläiseen imperiumiin annektoitiin uusi maa-alue.
Vaikka Rockall oli liitetty Britanniaan, se ei estänyt Neuvostoliiton yrityksiä seurata Corporal-ohjusten laukaisuja. Skotlantilainen sanomalehti Scottish Daily Express paljasti toukokuussa 1960, että neuvostoliittolaiset kalastusaluksina esiintyneet laivat olivat liikkuneet Rockallin ympäristössä ohjusten testaamisen toisena vuonna.
Vuonna 1972 Rockallista tehtiin hallinnollisesti Inverness-shireen kuuluvan Harrisin piirin osa.
Omistajuus

Rockallin brittiomistuksesta on ollut kiistaa Färsaarten, Islannin ja Irlannin kanssa, eikä Irlanti ole tunnustanut brittien omistusoikeutta saareen. Vuonna 1975 irlantilainen vuorikiipeilijä Willie Dick kiipesi Rockallille ja kertomansa mukaan jätti sinne Irlannin lipun ja brittien messinkikilpeen oman lisäyksensä.
Koska Rockall ei pysty ylläpitämään asutusta tai taloudellista toimintaa, se ei Yhdistyneiden kansakuntien merioikeusyleissopimuksen mukaan oikeuta omistajaansa yksinomaiseen talousvyöhykkeeseen ympärillään. Omistajalla on kuitenkin oikeus sen aluevesiin. Vuonna 1997 Britannia luopui vaateesta yksinomaiseen talousvyöhykkeeseen allekirjoitettuaan merioikeusyleissopimuksen.
Saarella eläneet

Brittiläinen seikkailija ja entinen Special Air Service -yksikön sotilas Tom McClean vietti vuonna 1985 saarella 40 vuorokautta. Tarkoituksena oli vahvistaa brittien omistusoikeus saareen. McClean asui saarella vanerista tehdyssä kopissa.
Kolme Greenpeacen jäsentä valtasi Rockallin vuonna 1997 vastalauseena öljyn etsinnälle. Greenpeace antoi perustamalleen ”valtiolle” nimen Waveland ja sen nimissä myönnettiin 15 000 ”passia”. Järjestön jäsenet viettivät saarella 42 vuorokautta.
Vuonna 2011 Rockallille saapui ryhmä belgialaisia radioamatöörejä, joista ainakin kaksi onnistui nousemaan saarelle ja lähettämään sieltä radiolähetystä. Tapaus oli osa Islands in the Air -ohjelmaa, jossa radioamatöörit pyrkivät kirjaamaan kontakteja syrjäisten paikkojen kanssa.
Vuonna 2014 brittiläinen seikkailija Nick Hancock vietti Rockallilla 43 vuorokautta ja teki näin uuden ennätyksen. Hän asui saarella muovisessa kapselissa, joka oli muokattu vesisäiliöstä. Aikaa hän vietti tieteellisiä kokeita suorittamalla, lukemalla, huuliharppua soittamalla ja saaren lintuihin tutustumalla.
Entinen sotilas Cam Cameron asui saarella 32 vuorokautta touko–kesäkuussa 2023 osana sotaveteraaneja varten järjestettyä varainkeruukampanjaa. Cameronin oli tarkoitus asua saarella 60 vuorokautta ja rikkoa aiemmat ennätykset, mutta huononeva sää keskeytti yrityksen ennenaikaisesti.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rockall Wikimedia Commonsissa
Kapteeniluutnantti Scott (oik.) ja alikersantti Fraser nostavat Yhdistyneen kuningaskunnan lipun Rockallilla.
Irlannin laivaston alus Róisín partioi Rockallin ympärillä Irlannin koillisrannikolla.
Permin valtionyliopisto

Yliopiston kampusta.
Permin valtionyliopisto (ven. Пермский государственный национальный исследовательский университет, Permski gosudarstvennyi natsionalnyi issledovatelski universitet, lyh. ПГУ, PGU)  on Venäjällä Permin aluepiirin pääkaupungissa Permissä toimiva korkeakoulu. Sillä on kansallisen tutkimusyliopiston status.
Permin yliopisto on saanut alkunsa vuonna 1916 perustetusta Pietarin yliopiston haaraosastosta. Itsenäisen yliopiston aseman se sai vuonna 1917. Siihen kuuluu 9 tiedekuntaa ja 64 oppiainetta. Yliopistossa on mahdollista suorittaa kandidaatin ja tohtorin jatkotutkinnot. Opiskelijoita on yli 10 000.
Aiheesta muualla

Permin valtionyliopiston kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Persone

| Persone |
| --- | --- |

Tiedot
Toiminnassa:  1986–
Kotipaikka:  Tukholma, Ruotsi
Laulukieli:  esperanto
Jäsenet:  Martin Wiese, sähkökitara, laulu   Anders Grop, basso, taustalaulu   Bertilo Wennergren, rummut, taustalaulu  
Entiset jäsenet:  Per Ola Axelsson, saksofoni   Borje Lund, sähkökitara   Benedikte Weinreich, syntetisaattori  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Persone on Tukholmasta kotoisin oleva esperantoksi rockia esittävä trio, joka muodostettiin vuonna 1986 ensimmäistä esperantokulttuurin festivaalia (Kultura Esperanto-Festivalo) varten. Yhtyeen nykyinen kokoonpano muodostui vuonna 1990 ja se soittaa usein esperantistien kokouksissa ja tapaamisissa.
Persone on nimenä sanaleikki, ja se voidaan kääntää kahdella tavalla: person-e (henkilökohtaisesti) ja per-son-e (äänellä, äänen avulla).
Kokoonpano > Nykyinen

Martin Wiese - sähkökitara, päälaulu
Anders Grop - basso, laulu
Bertilo Wennergren - rummut, laulu
Kokoonpano > Entiset jäsenet

Per Ola Axelsson - saksofoni
Borje Lund - sähkökitara
Benedikte Weinreich - syntetisaattori
Tuotanto

62 minutoj (1987)
De l' praa tempo ĝis la nun'
Tute sekura
La bonurbo
Ĉu al paca cel'
Ĉu vi pentas?
Longe for
Ampeforto
Bluso en rubuj'
Nur por la pano
Mia knabino
Portanto de la lun'
Eĉ knaboj
En la spegulo (1991)
Kio ajn
Amanda
En la spegulo
Ĉu neniam plu
Mi ne scias
Folioj en la vent'
Alia mondo
Neĝo dancas
Du homoj
Povus esti simple (1996)
Povus esti simple
Mondo aŭ mi
Trans torent'
Vortoj
Ili venos
Revoj
Maskobalo
Kiam amo regas
Mejlojn for
Reĝoj de cindro
Nun mallumas ekstere
La leviĝo de la lun'
El la man'
...Sed estas ne (1999)
Liza pentras bildojn
Se la cerbo volas
La ĉielo
Sola?
Bileto al la lun'
Kion ajn
Fantomoj de la pasintec'
Lasu min sonĝi
Sen (2002)
Pli ol nenio
La fantoma lum'
Mi ĉiam kredis (ke la koro)
Estu ĉiam
Sola en vaku
Revoj
Korpo kaj anim'
Patro nia
Perloj sur la ter'
Lasu min sonĝi
Nun mallumas ekstere
Peter Grant (jalkapalloilija)

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Koko nimi: Peter Grant
Syntymäaika: 30. elokuuta 1965
Syntymäpaikka: Bellshill, Skotlanti
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1982–1997 1997–1999 1999–2000 2000–2002 | Celtic Norwich City Reading Bournemouth | 362 (15) 68 (3) 29 (1) 15 (0) |
Maajoukkue
| 1989 | Skotlanti | 2 (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 27. huhtikuuta 2007.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 27. huhtikuuta 2007.
Peter Grant (s. 30. elokuuta 1965 Bellshill, Skotlanti) on entinen jalkapalloilija ja entinen Norwich Cityn manageri. Hän on myös toiminut valmennustehtävissä AFC Bournemouthissa sekä West Ham Unitedissa.
Pelaajaurallaan hän pelasi Celticissä yli 350 ottelua vuosien 1982 ja 1997 välillä. Norwichin silloinen manageri Mike Walker osti hänet joukkueeseensa 200 000 punnalla 22. elokuuta 1997. Grant pelasi Norwichissa vuoteen 1999 saakka kunnes siirtyi Readingiin, jossa hän pelasi vuoden ja siirtyi kahdeksi vuodeksi Bournemouthiin.
Peter Grant on pelannut kaksi maaottelua Skotlannin maajoukkueessa.
Grant toimi West Ham Unitedissa Alan Pardewin apulaismanagerina, kunnes 13. lokakuuta 2006 hänet palkattiin Norwichin manageriksi.
Norwich Cityn hävittyä 1–0 sarjassa viimeisenä olleelle QPR:lle 8.lokakuuta 2007, Peter Grant ilmoitti eroavansa managerin tehtävistä seuraavana päivänä.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Martin Hunter | Norwich City päävalmentaja 2006–2007 | Seuraaja: Jim Duffy |
Pikkuetsivät

| Pikkuetsivät> The InBESTigators |
| --- | --- |
Tyyli:  Rikossarja Perhe Komedia
Pääosissa:  Abby Bergman, Anna Cooke, Aston Droomer & Jamil Smyth-Secka
Alkuperämaa:   Australia
Alkuperäiskieli:  englanti
Verkko:  ABC Me Netflix
Julkaistu:  2019
Esitetty:  21. kesäkuuta 2019 –
Tuotantokausia:  2
Jaksoja:  40
Ikäraja:  Kaikki
Palkinnot
Voitetut:  AACTA Award: Paras lastenohjelma
Aiheesta muualla
IMDb 
Pikkuetsivät (The InBESTigators) on vuonna 2019 julkaistu australialainen lapsille tarkoitettu rikos- ja pulmanratkaisukomedia. Ohjelman ensiesitys oli ABC Me -televisokanavalla 21. kesäkuuta 2019 ja se julkaistiin ensiesityksen jälkeen Netflix-alkuperäissarjaksi. Toinen tuotantokausi julkaistiin Netflixiin 11. tammikuuta 2019. Molemmat tuotantokaudet julkaistiin Suomessa vuosina 2019–2020.
Permin pedagoginen yliopisto

Permin pedagoginen yliopisto (ven. Пе́рмский госуда́рственный педагоги́ческий унверсите́т, Permski gosudarstvennyi pedagogitšeski universitet) on Venäjällä Permin aluepiirin pääkaupungissa Permissä toimiva valtiollinen korkeakoulu.
Yliopisto on saanut alkunsa vuonna 1919 perustetusta kansanvalistusinstituutista, joka vuonna 1921 muutettiin Permin pedagogiseksi instituutiksi. Nykyisen nimensä se sai vuonna 1994. Yliopistossa on 13 tiedekuntaa ja 56 oppiainetta. Lysvassa toimii sen filiaali. Opiskelijoita on yli 7000 henkeä.
Aiheesta muualla

Permin pedagogisen yliopiston sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Pikkudolfiini

| Pikkudolfiini |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Alalahko::  Percoidei
Heimo::  Dolfiinit Coryphaenidae
Suku::  Coryphaena
Laji::  equiselis
Kaksiosainen nimi
 Coryphaena equiselis  Linnaeus, 1758 
Katso myös
   Pikkudolfiini Wikispeciesissä   Pikkudolfiini Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Pikkudolfiini (Coryphaena equiselis) on dolfiinien (Coryphaenidae) heimoon kuuluva kalalaji.
Pikkudolfiinin tavallinen pituus on 50 senttimetrin luokkaa, ja maksimissaan se voi kasvaa 146 senttimetrin mittaan. Se on yleisväritykseltään hopeinen, jonka yläosa on kirkkaan sinivihreä, keltaiset kyljet ja valkoinen tai kullanvärinen vatsa. Sillä on pitkä ruumis, selvästi haarautunut pyrstö ja koko ruumiin pituinen selkäevä. Urokset kasvavat naaraita suuremmiksi ja niillä on ulkoneva otsa.
Pikkudolfiini on maailmanlaajuisesti levinnyt pohjoisessa 45 asteen ja etelässä myös 45 asteen leveyspiirien välille.
Kaikenkokoiset pikkudolfiinit muodostavat parvia, ja parvissa saattaa olla mukana myös dolfiineja (Coryphaena hippurus). Poikaset ja nuoret kalat syövät pääasiassa äyriäisiä, erityisesti hankajalkaisia. Aikuiset syövät enimmäkseen luukaloja, ja liitokalat (Exocoetidae) muodostavat neljäsosan niiden syömän ravinnon painosta. Sukukypsyyden ne saavuttavat vähintään 22 senttimetrin mittaisina. Pikkudolfiinien on raportoitu elävän enintään nelivuotiaaksi.
Peikko (Arda)

Peikot (engl. Trolls) ovat J. R. R. Tolkienin romaaneissa esiintyviä isokokoisia olentoja, jotka ovat hyvin vahvoja, mutta vähä-älyisiä.
Skandinaavinen mytologia kuvasi peikot maagisiksi olennoiksi, joilla oli erikoistaitoja. Tolkienin peikot puolestaan olivat pahoja ja tarpeeksi älykkäitä osatakseen puhua. Skandinaavisen mytologian peikkojen tavoin myös Tolkienin peikot muuttuvat kiveksi, jos auringonvalo osuu niihin.
Peikkojen alkuperä

Ensimmäiset peikot olivat alkuperäisen Mustan Ruhtinaan, Melkorin, luomuksia Ensimmäiseltä Ajalta. Kukaan ei tiedä miten Melkor loi ne, vaikka Tarussa sormusten herrasta entti Puuparta kuvaili niitä "enttien irvikuviksi", kuten örkkejä pidettiin haltioiden irvikuvina. Vaikka ei tiedetä olivatko ne tärveltyjä enttejä vai eivät, ne oli tehty rappeuttamalla jostain toisesta lajista, sillä Melkor ja Sauron eivät osanneet luoda elämää, vain turmella jo olemassaolevia olentoja.
Esiintymiset Tolkienin kirjoissa

Kirjassa Hobitti eli sinne ja takaisin esiintyi kolme kivipeikkoa: Tom, Bertti ja Viljami. Kirjassa hobitti Bilbo Reppuli ja Thorin Tammikilven johtama 13 kääpiön joukko joutuu niiden vangiksi, kunnes velho Gandalf Harmaa matki niiden ääniä ja sai ne tappelemaan keskenään, kunnes aurinko nousi kivettäen peikot.
Tarussa sormusten herrasta Sormuksen Saattuen joutuessa Moriassa taisteluun örkkejä vastaan, he kohtaavat myös niitä avustavan luolapeikon. Vuorenpeikkoja ja olog-hain edustajia osallistui Pelennorin kenttien taisteluun. Sauronin tuhouduttua suuri osa peikoista joko pakeni tai tuhoutui.
Esiintymiset Tolkienin kirjoissa > Peikkolajeja

Kivipeikot: Hobitissa esiintyneet kolme peikkoa olivat lajiltaan kivipeikkoja. Nämä peikot puhuivat karkeaa westronin murretta mikä Hobitin englanninkielisessä versiossa vastasi cockneylaista aksenttia.
Luolapeikot: Tätä lajia edusti örkkejä avustanut peikko, jonka Sormuksen Saattue kohtasi Moriassa.
Lumipeikot: Nämä peikot mainittiin Rohanin entisen kuninkaan, Helm Vasarakäden, tarinassa.
Mäkipeikot: Näiden peikkojen mainittiin olleen vastuussa Aragornin isoisän, Aradorin, kuolemasta.
Vuorenpeikot: Nämä peikot osallistuivat Pelennorin kenttien taisteluun ja käyttivät muurinmurtaja Grondia.
Olog-hai: Tarun sormusten herrasta liitteen F mukaan Sauron oli tyytymätön peikkojen heikkouksiin ja loi noituudella uudenlaisen peikkorodun nimeltä olog-hai. Olog-hai olivat muita peikkorotuja älykkäämpiä eivätkä ne muuttuneet auringonvalosta kiveksi. Niitä taisteli Sormuksen sodan aikoihin Pelennorin Kentällä ja Mustalla Portilla. Kun Sauron tuhoutui, olog-hai, jotka olivat täysin riippuvaisia Sauronista, vaipuivat apaattiseen mielialaan eivätkä taistelleet enää. Tavallisten peikkojen tavoin olog-hai tapettiin tai katosivat Keski-Maasta.
Puolipeikot: Pelennorin kenttien taistelussa nähtiin Sauronin joukoissa myös Taka-Haradista tulleita mustaihoisia miehiä, "joilla oli valkeat silmät ja punainen kieli". Näiden soturien sanottiin olevan puolipeikkojen kaltaisia, mutta ei ole mitään varmoja todisteita siitä, että kyseessä olisi todella ollut peikkojen ja ihmisten risteytys todennäköisemmin vain ulkomuodoltaan vieraannäköinen ihmisrotu.
Peter O’Brien

| Peter O’Brien> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 25. maaliskuuta 1960 (ikä 64) Murray Bridge, Australia
Puoliso:  Miranda Otto (2003–)
Näyttelijä
Aktiivisena:  1983–
Merkittävät roolit:  Neighbours Lentävät lääkärit White Collar Blue X-Men Origins: Wolverine
Palkinnot
 Hopeinen Logie (1987, 2003) 
Aiheesta muualla
IMDb 
Peter O’Brien (s. 25. maaliskuuta 1960 Murray Bridge) on Logie-palkittu australialainen näyttelijä, joka on esiintynyt erityisesti televisiosarjoissa. Hänet tunnetaan parhaiten televisiosarjoista Lentävät lääkärit ja White Collar Blue, mutta hän on esiintynyt myös muutamissa elokuvissa kuten vuonna 2009 julkaistussa supersankarielokuvassa X-Men Origins: Wolverine.
Aiheesta muualla

Peter O'Brien Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
SS Albertic

| SS Albertic |
| --- | --- |

Tyyppi:  Linjalaiva
Tunnuskirjaimet:  KNSG
Aiemmat nimet:  Ohio (1920–1927)
Omistaja:  Royal Mail Line (1920–1927) White Star Line (1927–1934)
Kölinlasku:  1914
Vesillelasku:  23. maaliskuuta  1920
Neitsytmatka:  3. huhtikuuta 1923
Status:  Romutettiin Osakassa, vuonna 1934
Tekniset tiedot
Pituus:  184 m
Leveys:  21 m
Syväys:  11 m
Matkustajia:  1442
SS Albertic oli White Star Line -yhtiön matkustaja-alus. Alus oli alun perin toiminut pohjois-saksalaiselle Norddeutscher Lloyd -yhtiölle, mutta myöhemmin myytiin White Star Linelle.
Rakentaminen

SS Alberticin kölinlasku tapahtui 1914, mutta ensimmäisen maailmansodan vuoksi rakentamista jatkettiin vasta vuonna 1919. Vesillelasku tapahtui 23. maaliskuuta 1920 Bremenissä Pohjois-Saksassa. Vuonna 1923 aluksen osti Royal Mail, ja se nimettiin uudelleen nimellä Ohio. White Star Line osti aluksen itselleen vuonna 1927 ja nimesi sen Alberticiksi.
Tekniset tiedot

SS Albertic oli 18 940 rekisteritonnia bruttovetoisuudeltaan. Alus oli 180 metriä pitkä, 21 metriä leveydeltään ja 11 metriä syväydeltään. Aluksella oli kaksi savupiippua ja kaksi mastoa. Aluksella oli 10 laipiota, jotka oltiin osittain asfaltoitu ja osittain sementoitu. Aluksella oli sähkövaloistus ja sukellusvenesignaalilaite. Aluksella oli kaksi nelisylinteristä kolmivaiheista höyrykonetta, joissa oli kahdeksan sylinteriä. Moottoreiden nimellisteho oli 2 788 hevosvoimaa. Alus pystyi kuljettamaan yhteensä noin 1400 matkustajaa.
Historia

Alus aloitti neitsytmatkansa nimellä Ohio 3. huhtikuuta 1923, Hampurista New Yorkiin, Southamptonin ja Cherbourgin kautta.
Vuonna 1927 Royal Mail myi Ohion White Star Lineille miljoonalla punnalla ja nimesi sen Alberticiksi. Albertic uusi reitti oli Liverpoolista Quebeciin ja Montrealiin. Alus aloitti tällä reitillä 22. huhtikuuta 1927. Alberticin reitti vaihtui 5. toukokuuta 1928. Kyseinen reitti oli Lontoosta Quebeciin ja Montrealiin Southamptonin kautta.
Historia > Celtic (II)

Kun White Star Line -yhtiön laiva Celtic (II) oli matkalla joulukuussa 1928, alus jäi jumiin kivikkoon ja sen korvasi Albertic. Albertic siirrettiin New Yorkin Liverpooliin reitille Celticin tilalle ja teki ensimmäisen matkansa tällä reitillä 2. helmikuuta 1929.
Albertic palasi 9. toukokuuta 1930 takaisin vanhalle reitilleen, joka oli Liverpoolista Quebeciin ja Montréaliin.
Viimeiset vuodet

Albertique teki viimeisen matkan White Star Line lipun alla, Liverpoolista Quebeciin ja Montrealiin, 29. elokuuta 1930, ennen kuin alus siirrettiin Clyde-joelle Skotlantiin.
Toukokuussa 1934, kun Albertic oli edelleen Skotlannissa, White Star liittyi Cunard-lineen. Albertic oli osa Cunard White Star Linen laivastoa, mutta ei koskaan enää purjehtinut matkustaja-aluksena.
Albertic myytiin 34 000 punnalla romutettavaksi Osakaan, Japaniin, vuonna 1934.
Pimiä

Pimiä on suomenkielinen sukunimi. Pimiä-nimisiä henkilöitä:
Ilmari Pimiä (1897–1989), suomalainen kirjailija, runoilija ja kuvataiteilija
Juho-Matti Pimiä (s. 1984), suomalainen pituushyppääjä
Kirsi Pimiä (s. 1963), suomalainen varatuomari ja yhdenvertaisuusvaltuutettu
Lauri Pimiä (1911–1996), suomalainen matemaatikko ja apulaisprofessori
Liisa Pimiä (s. 1960), suomalainen pianisti
Vappu Pimiä (s. 1978), suomalainen radiotoimittaja ja juontaja
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.