stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Saamelaiskielet
Historia

Todennäköisesti ennen uralilaisen kielen omaksumista pohjoisen Fennoskandian asukkaat puhuivat paleoskandinaavista kieltä (tai kieliä), jonka vaikutus edelleenkin näkyy substraattina nykysaamelaiskielten sanastossa. Kielitieteilijä Ante Aikio on esittänyt, että kantasaame on muodostunut joko Etelä-Suomessa tai Karjalan alueella ja levittäytynyt pohjoiseen Fennoskandiaan esiroomalaisella rautakaudella (500 eaa. – 0). Kielitieteilijä Jaakko Häkkinen ajoittaa saamen leviämisen Lappiin ajanlaskun alkuun (0–200 jaa.). Kielitieteilijä Knut Bergslandin mukaan keskisestä Skandinaviasta tuli saamenkielinen keskisellä rautakaudella, noin 500-luvulla jaa. Ensimmäiset saamen kielellä kirjoitetut kirjat julkaistiin vuonna 1619, mutta niiden teksti ei vastaa nykyisiä saamen kielten kirjakieliä. Siksi ne eivät soveltuneet käyttöön kaikkialla Ruotsissa. Tuolloin ehdotettiin myös käännösten tekemistä eri saamen kielille, mutta ehdotus ei toteutunut. Muutamat papit yrittivät 1700-luvun alussa tukea saamen kielen käyttöä katekismuksen opetuksessa, mutta Kemin Lapin papisto kielsi tämän 1760-luvulla.
Saamenkielisen kirjallisuuden julkaiseminen kehittyi sangen hitaasti ja katkonaisesti. Suomessa ensimmäiset saamenkieliset kirjat ilmestyivät vasta vuonna 1825. Samaan aikaan kun suomenkielinen kirjallisuus kehittyi huomattavasti 1800-luvun mittaan, saamenkielisen kirjakulttuurin kehittymiselle ei ollut tukea. Vain harvat kirkonmiehet puolustivat sitä.
Saamenkielinen kirjakulttuuri alkoi kehittyä vasta uusien liikkeiden ja aatteiden voimistuessa suomalaisessa yhteiskunnassa. Fennomaanit lisäsivät kannatustaan, ja samalla kehitettiin uusia tutkimusalueita. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura perustettiin vuonna 1831 ja Suomalais-Ugrilainen Seura vuonna 1883. Ne molemmat edesauttoivat omalla tavallaan saamen kirjakulttuurin kehitystä. Pian käynnistyi kotiseutututkimus 1890-luvulla ja kehittyi edelleen 1900-luvun alussa.
Kirjaimisto

Saamen kielet Pohjoismaissa käyttävät latinalaista aakkostoa,
joka on täydennetty Unicode Latin Extended-A -kokoelman merkeillä.
Konsonantit Q, W ja X eivät kuulu kirjaimistoon, kuten eivät myöskään suomen ja ruotsin vokaalit Yy, Åå, Ää ja Öö, jollei niitä ole erikseen mainittu. Latinalaiseen aakkostoon lisätään kunkin saamen kielen kohdalla seuraavat kirjaimet:
| --- | --- |
Pohjoissaame:: Áá	Čč	Đđ	Ŋŋ	Šš	Ŧŧ	Žž
Inarinsaame:: Áá	Ââ	Ää	Čč	Đđ	Ŋŋ	Šš	Žž
Koltansaame:: Áá	Ââ	Čč	Ʒʒ	Ǯǯ	Đđ	Ǧǧ 	Ǥǥ	Ǩǩ 	Ŋŋ Õõ 	Šš	Žž 	Åå	Ää 	(+pehmennysmerkkinä ′)
Luulajansaame Ruotsissa:: Áá	Åå	Ńń	Ää
Luulajansaame Norjassa:: Áá	Åå	Ńń	Ææ
Eteläsaame Ruotsissa:: Ää	Öö	Åå
Eteläsaame Norjassa:: Ææ	Øø	Åå
Huomaa: kirjain Đ on latinalainen suuraakkonen D ja poikkiviiva (Unicode U+0110), ei islannissa, fäärissä tai muinaisenglannissa käytettävä iso eth (Ð; U+00D0), joka on ulkonäöltään lähes sama.
Kiltinänsaame käyttää laajennettua kyrillistä aakkostoa: Аа Ӓӓ Бб Вв Гг Дд Ее Ёё Жж Зз Ии Йй Ӣӣ  Кк Лл Ӆӆ Мм Ӎӎ Нн Ӊӊ Ӈӈ Оо Пп Рр Ҏҏ Сс Тт Уу Фф Хх Цц Чч Шш Щщ Ъъ Ыы Ьь Ҍҍ Ээ Ӭӭ Юю Яя Јј Ѣѣ ʼ. Kiltinänsaame käyttää myös pituusmerkkejä eli makroneita, joiden esittäminen esimerkiksi Internetissä on teknisistä syistä hankalaa. Koltansaamessa käytetään edellä mainittujen kirjainten lisäksi ʹ-merkkiä.lähde?
Kielitieteellisessä tutkimuskirjallisuudessa pohjoissaamen kielenainekset on perinteisesti esitetty ja esitetään usein vieläkin niin sanotulla Nielsenin ortografialla eli oikeinkirjoitusjärjestelmällä, jota tutkija Konrad Nielsen käytti 1900-luvun alkupuolella.lähde?
Nykytilanne > Tilanne Suomessa

Vuonna 2008 saamea puhui Suomessa äidinkielenään 1 778 henkilöä. Suomessa saamen kielten asemaa ja käyttöä on pyritty turvaamaan vuoden 1992 alusta voimaan tulleella kielilailla, josta laadittiin uudistettu versio vuonna 2003. Tämän lain mukaan saamelaisilla on oikeus käyttää viranomaisten kanssa asioidessaan suullisesti tai kirjallisesti saamea. Käytännössä tämä tarkoittaa käännös- ja tulkkipalveluja. Ongelmana on vähäinen rahoitus, joka kunnille on varattu kielilain toteuttamiseksi. Tällä hetkellä vain noin 10 prosenttia saamelaisalueen viranomaisista osaa palvella saameksi. Saamelaiskielten aseman muodostuminen kaavailtujen tavoitteiden mukaiseksi on siis vielä kesken, mutta sitä tavoitellaan määrätietoisesti.lähde?
Nykytilanne > Tilanne Suomessa > Koulutus Suomessa

Saamelaisten kotiseutualueella (Utsjoen, Inarin ja Enontekiön kunnat sekä Sodankylän kunnan pohjoisosa) on lapsilla oikeus opiskella peruskoulussa ja lukiossa saamea äidinkielenä, valinnaisena tai vapaaehtoisena aineena. Tämän lisäksi kieltä opetetaan kotiseutualueen ulkopuolella Oulussa, Rovaniemellä ja Sodankylän kirkonkylällä. Saamen voi suorittaa myös ylioppilastutkinnossa äidinkielenä. Ensimmäiset saamen äidinkielenään kirjoittaneet valmistuivat vuonna 1994. Äidinkieleltään saamelaiset ovat vähintään kaksikielisiä eli puhuvat saamen lisäksi kunkin maan valtakieltä. Opetettavina kielinä ovat pohjoissaamen lisäksi myös koltan- ja inarinsaame, vaikkakin valtaosa opetuksesta on pohjoissaamea. Saamenkieliseen opetuksen piirissä on Suomessa viitisensataa oppilasta, joista 150:ä opetetaan pohjois-, koltan- tai inarinsaameksi. Pääosa opetuksesta tapahtuu vuosiluokilla 1.–6.lähde?
Kolme yliopistoa Suomessa tarjoaa saamen kielen opetusta. Oulun yliopiston Giellagas-instituutti on tärkein saamea opettava taho yliopistotasolla. Sivuaineena saamea voi opiskella Helsingin yliopistossa sekä Lapin yliopistossa, jonne ollaan perustamassa saamen kielen opintokokonaisuutta. Turun yliopistossa on tarjolla yksittäisiä kursseja. Vuosina 1902–2001 Suomessa tehtiin kolme saamelaiskieliä käsittelevää väitöskirjaa, kaikki vuosina 1982–2001.
Kaikkia kolmea Suomen saamelaiskieltä voi opiskella myös Saamelaisalueen koulutuskeskuksessa vuoden mittaisilla opintolinjoilla.
Nykytilanne > Tilanne Norjassa

Norjassa säädettiin laki saamelaiskielten asemasta vuonna 1990. Se määräsi kuusi Pohjois-Norjan kuntaa virallisesti kaksikielisiksi. Kunnat ovat Finnmarkin läänin Uuniemi (pohjoissaameksi Unjárga, norjaksi Nesseby), Teno (Deatnu,  Tana), Kaarasjoki (Kárášjohka, Karasjok), Porsanki (Porsáŋgu, Porsanger) ja Koutokeino (Guovdageaidnu, Kautokeino) sekä Tromssan läänin Kaivuono (Gáivuotna, Kåfjord). Näistä neljässä saamelaiset ovat enemmistönä seuraavasti: Koutokeinossa 96 %, Kaarasjoella 94 %, Uuniemellä 75 % ja Tenossa 53 %. Lakia on arvosteltu siitä, että se ei vaikuta muualla asuviin saamelaisiin kuten eteläsaamen puhujiin.lähde?
Koutokeinossa toimii Saamelainen korkeakoulu (Sámi allaskuvla), jonka hallinto- ja opetuskieli on pohjoissaame.
Tromssan yliopistossa voi opiskella pohjoissaamea sekä äidinkielenä että vieraana kielenä. Tammikuussa 2021 alkoi myös sairaanhoitajan koulutusohjelma, joka sisältää pohjoissaamen kielen ja kulttuurin opintoja.
Nykytilanne > Tilanne Ruotsissa

Uumajansaame on kielellisesti hyvin lähellä eteläsaamea. Uumajansaame on saamelaiskielistä ensimmäinen, jolla on ollut kirjallista käyttöä. Koska aiemmin ajateltiin saamen olevan vain yksi kieli, voidaan siis sanoa myös, että ensimmäinen saamen kirjakieli on pohjautunut uumajansaameen. Uumajansaameksi julkaistiin 1700–1800-luvuilla uskonnollista kirjallisuutta ja opetuskirjasia. Uusi testamentti julkaistiin uumajansaameksi vuonna 1755  ja koko Raamattu vuonna 1811. Lisäksi 1700-luvulla ilmestyi kielioppi ja ruotsalais–saamelainen sanakirja. 1800-luvun jälkeen uumajansaamen kirjallinen käyttö on ollut vähäistä.
Luulajansaamen eli jokkmokinsaamen puhujia on noin 700. Luulajansaamen kirjallisen käytön aloitti pappi Lars Leevi Laestadius, joka tunnetaan myös lestadiolaisuus-liikkeen perustajana. Luulajansaamen kirjallinen käyttö on ollut viime vuosikymmeninä melko aktiivista, ja kirjakieltä kehitetään jatkuvasti.
Ruotsissa saamelaiskielet tunnustettiin maan virallisiksi vähemmistökieliksi vuonna 2000. Maan vähemmistökielilaki antaa oikeuden käyttää virastoissa ja tuomioistuimissa asioitaessa saamelaiskieliä tietyissä kunnissa. Mikäli virkailija ei osaa saamea, paikalla on oltava tulkki. Laki ei ole toistaiseksi toiminut ongelmitta. Ruotsin aiemman kielipolitiikan takia osa saamelaisista hallitsee omaa saamen kieltään liian puutteellisesti asioidakseen sitä käyttäen virastoissa. Jotkut virkailijat ovat suhtautuneet nihkeästi tulkin hankkimiseen, sillä asioivat saamelaiset osaavat myös ruotsia.lähde?
Vuoden 2010 alusta lähtien saamen kieltä on ollut oikeus käyttää seuraavissa 17:ssä saamen kielen hallintoalueen kunnassa:lähde?
Norrbottenin läänissä: Arjeplogin kunta, Arvidsjaurin kunta, Jällivaaran kunta, Jokimukan kunta ja Kiirunan kunta
Västerbottenin läänissä: Dorotean kunta, Lyckselen kunta, Malån kunta, Sorselen kunta, Storumanin kunta, Uumajan kunta ja Vilhelminan kunta
Jämtlandin läänissä: Bergin kunta, Härjedalenin kunta, Krokomin kunta, Strömsundin kunta, Åren kunta ja Östersundin kunta
Taalainmaan läänissä: Älvdalenin kunta
Nykytilanne > Tilanne Venäjällä

Venäjän saamelaiset elävät pääasiassa Kuolan niemimaan alueella. Venäjällä puhutaan kildininsaamea (kiltinänsaamea), turjansaamea ja koltansaamea. Yhteensä Venäjällä on noin 1 800 etnistä saamelaista.
Suurin osa Venäjän saamelaisista puhuu kildininsaamea, jolla on noin 350 puhujaa. Kildininsaamelle luotiin kirjakieli 1930-luvulla, mutta sen käyttö jäi tuolloin vähäiseksi. Kildininsaamen kirjakieltä on alettu kehittää uudelleen 1970-luvulta lähtien, ja sitä kirjoitetaan kyrillisin aakkosin. Kildininsaamen kirjallinen käyttö on kuitenkin vähäistä. Kielessä on suuret sisäiset murre-erot, eikä kieli siirry enää uusille sukupolville.
Kolttasaamella, jota myös Suomessa puhutaan, on Venäjällä vain muutamia kymmeniä puhujia.
Venäjällä on aiemmin puhuttu myös akkalansaamea. Akkalansaame kuului itäsaamelaiseen haaraan, ja joidenkin määritelmien mukaan se oli kildininsaamen murre. Kielellä oli 1990-luvulla alle 10 puhujaa. Viimeinen tunnettu akkalansaamen osaaja oli Maria Sergina, joka kuoli vuonna 2003. Kieli elää vielä muun muassa säilyneissä lauluissa, joita esitetään kulttuuritapahtumissa. Etnisiä akkalansaamelaisia on elossa vielä noin 100 henkeä.
Kiltinänsaamea opetetaan Venäjällä vähäisissä määrin kouluissa vieraana kielenä. Muuten tukea saamelaiskielille ei Venäjällä ole.
Kirjallisuutta

Aikio, Ante: An essay on Saami ethnolinguistic prehistory. Suomalais-Ugrilaisen Seuran Toimituksia = Mémoires de la Société Finno-Ougrienne, 2012, nro 266, s. 63–117.  Helsinki:  Suomalais-Ugrilainen Seura. Artikkelin verkkoversio. (pdf) Viitattu 17.12.2018. (englanniksi)
Aikio, Marjut: Saamelaiset kielenvaihdon kierteessä: Kielisosiologinen tutkimus viiden saamelaiskylän kielenvaihdosta 1910–1980.  (Väitöskirja, Oulun yliopisto)  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1988.  ISBN 951-717-476-4
Aikio-Puoskari, Ulla: Saamen kielen ja saamenkielinen opetus Pohjoismaissa: Tutkimus saamelaisten kielellisistä ihmisoikeuksista Pohjoismaiden kouluissa.  Rovaniemi:  Lapin yliopisto, 2001.  ISBN 951-634-762-2
Korhonen, Mikko: Johdatus lapin kielen historiaan.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1981.  ISBN 951-717-248-6
Saarikivi, Janne 2011. Saamelaiskielet. Nykypäivää ja historia. Teoksessa: Seurujärvi-Kari, Irja; Halinen, Petri; Pulkkinen, Risto (toim.), Saamentutkimus tänään. Helsinki: SKS, 77–119. Teoksen verkkoversio
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Pohjoissaamenkielinen Wikipedia
Laki saamen kielen käyttämisestä viranomaisissa ja Saamen kielilaki (Arkistoitu – Internet Archive)
Giellagas-instituutti
Pikakatsaus saamelaiskieliin ja niiden tutkimukseen.
Uralic (Finno-Ugrian) languages Tapani Salmisen lista suomalais-ugrilaisten kielten puhujamääristä
Saamelaiskielten etymologinen tietokanta
Ylen Elävä arkisto: Viikon kieli – saamelaiskielet (2007).
Jorma Lehtola: Väitös: Saamen lainasanoja runsaasti Suomessa. Yle Oulu 26.3.2009.
Hanna Eskonen: Saamen kielen elvyttämisellä on kiire. Yle Uutiset 20.1.2012.
Sámi dieđalaš áigečála, saamenkielinen tieteellinen aikakausjulkaisu
Sami–English and English–Sami online dictionary, Saame–englanti–saame-sanakirja
Saarikivi: Sodankylän kuollut saamen kieli voitaisiin ottaa käyttöön
Saamen kielten opetus ja osaaminen, oppimistulokset perusopetuksen 7.‒9. vuosiluokilla (Arkistoitu – Internet Archive) Kansallinen koulutuksen arviointikeskus 3.5.2016
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki 
Henkilöt:  Yle 2  Uppslagsverket Finland 
Saamelaiskielten entinen levinneisyys,
tummemmalla nykyalue:

1. eteläsaame
2. uumajansaame
3. piitimensaame
4. luulajansaame
5. pohjoissaame
6. koltansaame
7. inarinsaame
8. kiltinänsaame
9. turjansaame
Zachris Castrén (1817–1868)

Zachris Castrén (24. joulukuuta 1817 Säräisniemi – 24. huhtikuuta 1868 Pyhäjärvi) oli suomalainen pappi ja valtiopäivämies.
Castrénin vanhemmat olivat kappalainen Zachris Castrén (k. 1818) ja Brita Lovisa Snellman ja puoliso vuodesta 1844 Betty Leontine Reuter (k. 1895). Castrén tuli ylioppilaaksi 1839 ja vihittiin papiksi 1843. Varapastorin arvonimen hän sai 1858. Castrén  toimi pappina Säräisniemellä, Alatorniolla, Tervolassa, Kärsämäellä ja Pyhäjärvellä. Pyhäjärven kappalainen hänestä tuli 1859, virkaan hän astui 1861. Seuraavana vuonna Castrénista tuli Pyhäjärven kirkkoherra. Hän oli pappissäädyssä  valtiopäiväedustaja 1863 ja 1867.
Castrénin poikia oli kansanedustaja Jonas Castrén ja oikeusneuvosmies Johannes Castrén.
27. heinäkuuta

27. heinäkuuta on gregoriaanisen kalenterin mukaan vuoden 208. päivä (209. päivä karkausvuonna). Vuodesta on jäljellä 157 päivää. 27. heinäkuuta on suomalaisen almanakan mukaan unikeonpäivä.
Nimipäivät

suomalainen kalenteri: Heidi
suomenruotsalainen kalenteri: Heidi
ortodoksinen kalenteri: Leimo, Pauno
pohjoissaamenkielinen kalenteri: Heide, Heidi
vanhemmissa kalentereissa: 7 Unikekoa, Martha, Merta, Ragnhild, Sewed, Simson
Juhlapäiviä

Unikeonpäivä (esim. Latviassa nimeltään Septinu Guletaju Diena, seitsemän nukkujan päivän juhla.)
Kuuba: Vallankumouksen päivä, 2. juhlapäivä.
Liberia: Itsenäisyyspäivä, 2. juhlapäivä.
Puerto Rico: José Celso Barbosan syntymäpäivä.
Vietnam: Sotamarttyyrien muistopäivä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta 27. heinäkuuta Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  |   Lyhyt tiivistelmä päivästä 27. heinäkuuta: |  |
:  Unikeonpäivä  Alexandre Dumas nuorempi 1824 – Ranskalainen kirjailija Alexandre Dumas nuorempi syntyi.  1835 – Italialainen kirjailija Giosuè Carducci syntyi.  1866 – Ensimmäinen pysyvä transatlanttinen lennätinkaapeli saatiin valmiiksi.  1921 – Biokemisti Frederick Bantingin johtamat Toronton yliopiston tutkijat ilmoittivat insuliinihormonin löytämisestä.  1953 – Korean sota päättyi aselepoon.  1963 – Nykyinen Puijon torni avataan yleisölle Kuopiossa.  
Vuoden kuukaudet ja päivät
| --- | --- |
tammikuu:  1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30  31 
helmikuu:  1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  (30 )
maaliskuu:  1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30  31 
huhtikuu:  1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30 
toukokuu:  1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30  31 
kesäkuu:  1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30 
heinäkuu:  1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30  31 
elokuu:  1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30  31 
syyskuu:  1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30 
lokakuu:  1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30  31 
marraskuu:  1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30 
joulukuu:  1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30  31
Josua Johansson

Josua Johansson (4. huhtikuuta 1850 Vimpeli – 9. heinäkuuta 1909 Juva) oli suomalainen pappi ja moninkertainen valtiopäivämies.
Josua Johanssonin vanhemmat olivat  rovasti Gustaf Johansson ja Johanna Emilia Schalin ja puoliso vuodesta 1871 Lovisa Wilhelmina Borg (k. 1917). Johansson tuli ylioppilaaksi 1868, suoritti teologian erotutkinnon 1870 ja vihittiin papiksi 1871. Pastoraalitutkinnon hän suoritti 1874. Johansson sai varapastorin arvon 1880 ja rovastin arvon 1892. Hän toimi ensin pappina useilla eri paikkakunnilla ja oli  sitten kirkkoherra Mouhijärvellä 1883–1890, Hämeenlinnassa ja Vanajalla 1890–1905 ja Juvalla vuodesta 1905. Hämeenlinnan rovastikunnan lääninrovasti hän oli 1890–1904. Johansson oli pappissäädyn edustaja valtiopäivillä 1885, 1888, 1891, 1894, 1897, 1899, 1900, 1904 ja 1905.
Tehtailija Elieser Johansson ja arkkipiispa Gustaf Johansson olivat Josua Johanssonin veljiä.  Kirjailija, opettaja Lauri Kaila oli hänen poikansa.
Suomen valtiontalous

Suomen valtiontalous tarkoittaa Suomen valtion tulojen ja menojen määrää ja rakennetta. Tuloja valtio saa lähinnä keräämistään veroista ja jonkin verran myös esimerkiksi keräämistään maksuista ja omistamiensa osakkeiden tuotoista. Jos tuloja on enemmän kuin menoja, valtiontalous on ylijäämäinen, ja jos tuloja on vähemmän kuin menoja, talous on alijäämäinen. Valtiontalouden alijäämää voidaan pienentää esimerkiksi karsimalla menoja tai keräämällä riittävästi veroja tai muita tuloja. Jos näin ei tehdä, valtion on otettava alijäämän verran lainaa.
Historia

Suomi sai itsenäisen valtiontalouden 1809, kun maahan perustettiin keskushallinto, hallituskonselji (vuodesta 1816 Keisarillinen Suomen senaatti). Siitä lähtien verot oli mahdollista kerätä vain Suomen tarpeisiin ja sitä varten rakennettiin oma valtiokoneisto. Vielä sata vuotta myöhemmin 1917 valtion menoista 39 prosenttia (72 euroa/henkilö) kului hallintoon sekä järjestyksenpitoon ja oikeuslaitokseen. Elinkeinoelämää tuettiin 46 prosentin osuudella, josta suurin osa meni rautateihin (vajaa kolmannes kaikista menoista).
Sodan aikana 1942 maanpuolustus söi kaksi kolmasosaa valtion budjetista, joka oli yli seitsenkertainen itsenäistymisen aikaan nähden. Muilta osin valtiolta kului edelleen eniten varoja hallintoon ja elinkeinoelämään, vaikkakin suhteessa aiempaa vähemmän. Sosiaaliturvamenot olivat 15-kertaistuneet Karjalan siirtoväen asuttamisen takia.
1960-luvulla elinkeinoelämän tukemiseen meni yhä runsas kolmannes kaikista menoista, jotka puolestaan olivat kaksinkertaistuneet 15 vuodessa. Koulutusmenot olivat kasvaneet ohi sosiaaliturvan näiden aiheuttaessa yhdessä kolmanneksen menoista.
1990-luvun alun laman aikana valtion menot olivat yli kolminkertaiset vuoteen 1967 verrattuna. Sosiaaliturva vei neljänneksen budjetista, kun koulutuksen osuus oli edelleen 15 prosentin tasolla. Terveydenhuoltomenot olivat nousseet koulutuksen ohi ja viisinkertaistuneet. Elinkeinoelämään meni enää viidennes valtion menoista.
Verotulojen määrä suhteessa kansantuotteeseen on pienentynyt Suomessa vuodesta 1995 alkaen lähinnä sen vuoksi, että palkkojen verotusta on pienennetty. Suomen valtionvelka vastasi Tilastokeskuksen vuoden 2013 ennakkotiedon mukaan 46,4 prosenttia Suomen bruttokansantuotteesta. Vuonna 2014 Suomen valtiontalouden alijäämä oli 6,7 miljardia euroa. Suomen valtio paikkasi valtiontalouden alijäämää vuonna 2015 myymällä omistamansa Solidiumin omaisuutta lähes miljardin euron arvosta.
Valtio on leikannut kuntien valtionosuuksia, mikä on siirtänyt säästöt kuntien tehtäviksi ja luonut painetta korottaa kuntien veroja tai velkaantua. Valtio on luvannut korvata valtionosuusmenetyksiä korotetulla yhteisövero-osuudella sekä suuntaamalla jäteveron tuoton kunnille. Kuntaliiton mukaan valtionosuuksien leikkaukset osuvat erityisesti maaseutukuntiin, jotka eivät hyödy korotetusta yhteisövero-osuudesta.
Vuonna 2017 valtionmenot olivat neljänneksen suuremmat kuin 1990-luvun lamassa. Sosiaaliturva vei budjetista nyt eniten, noin 30 prosenttia, ja oli kasvanut puolella. Useimpiin muihin kohteisiin rahaa kului vähemmän kuin 25 vuotta aiemmin. Hallinnon menot olivat kuitenkin kaksinkertaistuneet, sisältäen maksut EU:lle, yli kahteen miljardiin ollen 22 prosenttia budjetista.
Joulukuussa 2018 Suomi lyhensi valtionvelkaa 0,9 miljardilla eurolla.
Historia > Suomen valtionvelka 1940-2021

| Vuosi | Velka (miljoonaa euroa) | Suhteessa BKT:hen |
| --- | --- | --- |
| 1940 | 29 | 39,7 % |
| 1941 | 59 | 66,0 % |
| 1942 | 74 | 67,2 % |
| 1943 | 87 | 61,4 % |
| 1944 | 113 | 71,1 % |
| 1945 | 144 | 58,7 % |
| 1946 | 176 | 47,9 % |
| 1947 | 198 | 39,6 % |
| 1948 | 205 | 29,4 % |
| 1949 | 235 | 31,5 % |
| 1950 | 228 | 24,8 % |
| 1951 | 20 | 16,4 % |
| 1952 | 217 | 15,6 % |
| 1953 | 224 | 16,3 % |
| 1954 | 228 | 15,0 % |
| 1955 | 230 | 13,7 % |
| 1956 | 253 | 13,5 % |
| 1957 | 284 | 13,9 % |
| 1958 | 289 | 13,1 % |
| 1959 | 294 | 12,3 % |
| 1960 | 271 | 10,1 % |
| 1961 | 282 | 9,1 % |
| 1962 | 342 | 10,4 % |
| 1963 | 439 | 12,2 % |
| 1964 | 505 | 12,5 % |
| 1965 | 580 | 12,9 % |
| 1966 | 661 | 13,8 % |
| 1967 | 745 | 14,1 % |
| 1968 | 840 | 13,9 % |
| 1969 | 744 | 10,8 % |
| 1970 | 707 | 9,2 % |
| 1971 | 672 | 7,9 % |
| 1972 | 637 | 6,5 % |
| 1973 | 531 | 4,4 % |
| 1974 | 451 | 3,0 % |
| 1975 | 596 | 3,3 % |
| 1976 | 778 | 3,8 % |
| 1977 | 1 136 | 5,0 % |
| 1978 | 2 051 | 8,2 % |
| 1979 | 2 555 | 8,8 % |
| 1980 | 3 022 | 9,0 % |
| 1981 | 3 717 | 9,8 % |
| 1982 | 5 087 | 11,9 % |
| 1983 | 6 412 | 13,4 % |
| 1984 | 7 445 | 13,9 % |
| 1985 | 7 902 | 13,6 % |
| 1986 | 8 745 | 13,9 % |
| 1987 | 9 841 | 14,5 % |
| 1988 | 9 769 | 12,7 % |
| 1989 | 8 899 | 10,4 % |
| 1990 | 9 593 | 10,5 % |
| 1991 | 14 204 | 16,3 % |
| 1992 | 27 849 | 32,8 % |
| 1993 | 43 030 | 50,2 % |
| 1994 | 51 722 | 57,0 % |
| 1995 | 60 121 | 61,0 % |
| 1996 | 66 121 | 64,8 % |
| 1997 | 69 770 | 63,0 % |
| 1998 | 69 796 | 58,0 % |
| 1999 | 68 052 | 53,6 % |
| 2000 | 63 435 | 46,6 % |
| 2001 | 61 760 | 42,8 % |
| 2002 | 59 253 | 40,0 % |
| 2003 | 63 320 | 41,7 % |
| 2004 | 63 788 | 40,2 % |
| 2005 | 60 044 | 36,5 % |
| 2006 | 58 904 | 34,1 % |
| 2007 | 56 068 | 30,0 % |
| 2008 | 54 382 | 28,0 % |
| 2009 | 64 281 | 35,4 % |
| 2010 | 75 152 | 39,9 % |
| 2011 | 79 661 | 40,2 % |
| 2012 | 83 910 | 41,7 % |
| 2013 | 89 738 | 43,9 % |
| 2014 | 95 129 | 46,0 % |
| 2015 | 99 807 | 47,2 % |
| 2016 | 102 352 | 47,0 % |
| 2017 | 105 773 | 46,7 % |
| 2018 | 104 973 | 45,0 % |
| 2019 | 106 368 | 44,3 % |
| 2020 | 124 833 | 52,5 % |
| 2021 | 128 696 | 51,2 % |
| 2022 | 141 628 | 51,6 % |
Valtionvelka

Velkarahan avulla tapahtuva elvytys on usein tietoinen valinta, jonka tavoitteena on piristää kansantaloutta laskusuhdanteen aikana. Suomi otti paljon lainaa toisen maailmansodan sekä 1990-luvun laman aikana. Molempina ajanjaksoina valtionvelka ylsi jopa 70 prosenttiin bruttokansantuotteesta. Valtion velkaantumisaste pieneni 1990- ja 2000-vuosikymmeninä tasaisen jyrkästi aina 30 prosenttiin asti, minkä jälkeen se alkoi jälleen kasvaa vuonna 2008.
Euroopan unionin jäsenyys asettaa nykyisin rajoja valtioiden velanottoon, sillä vuonna 1997 solmitun vakaus- ja kasvusopimuksen mukaan EU:n jäsenvaltion julkinen velkaantuminen ei saisi ylittää 60 prosenttia bruttokansantuotteesta eikä alijäämä saisi ylittää kolmen prosentin viitearvoa. Käytännössä vakaus- ja kasvusopimuksen asettamat rajat eivät toteudu, ja EU:n jäsenvaltioista vain osa täyttää kriteerit. Esimerkiksi Saksan velka-aste oli 2017 noin 64 prosenttia ja Ranskan noin 97 prosenttia BKT:sta.