stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Viime jääkauden huippukohta
Huippukohdan ajoituksesta

Monesti jääkauden huippukohta ajoitetaan aikaan 20 000–18 000 radiohiilivuotta sitten Itä-Euroopan jäätiköiden maksimin mukaan. Laajemmin saatetaan ajoittaa esim. Uuden-Seelannin ja Patagonian jäätiköiden mukaan aikaan 24 000–18 000 radiohiilivuotta sitten. Chilen vuoristojäätiköiden maksimi oli 20 000–19 000 radiohiilivuotta sitten ja Tasmanian 21 000–19 000 radiohiilivuotta sitten. Valkoi-Venäjän seuduilla jäätikkö laajeni maksimiinsa vasta noin 17 000 radiohiilivuotta sitten. Jääkauden huippukohtaa edlsi Venäjällä Brjansk-interstadiaali 32 000/30 000–24 000 radiohiilivuotta sitten, jolloin Länsi-Siperian ilmasto oli melko kostea myöhempään huippukauteen verrattuna. Itä-Euroopan Valdain seudun Krutisan alueella oli silloinkin hyvin kylmät ja kuivat olot, tammikuun keskilämpötila −40 – −30 °C ja kylmä jakso 9 kuukautta, sekä sademäärä 200–300 mm. Jään reuna oli silloin Suomessa suunnilleen Helsinki-Joensuu-linjalla ja ikirouta Etelä-Ukrainassa. Jääkauden loppuvaihe alkoi noin 17 000–15 000 radiohiilivuotta sitten. Keski-Venäjän tasangon ikirouta alkoi sulaa 13 000–12 000 radiohiilivuotta sitten, jolloin lössin kasautuminen väheni ja eroosio alkoi kuluttaa rinteitä. Jäätikön maksimi oli Etelä-Baltiassa 18 000 BP, Valdain seuduilla 21 000 BP ja Itä-Karjalan itäosissa 24 000 BP.
Huippukohdan ajoituksesta > Jään reunasta

Suuria jäätiköitä oli Skandinaviassa ja Isossa-Britanniassa. Jää peitti lähes koko Kanadan ja myös Länsi-Siperian pohjoisosan. Jää ulottui Amerikassa Suurten järvien pohjoisosaan. Jään reuna kulki Norjan rannikon ulkopuolella ja ulottui Itä-Tanskaan; Länsi-Tanska oli jäätön. Edelleen jää kulki linjaa Krakova – Valdai Moskovan lähistöillä – Anabarjoki Venäjällä. Tarkemmin jää kulki Puolassa ja Venäjällä suunnilleen linjalla Łódź – Vitšebsk – Tšerepovets – Rybinsk – Kubanskoejärvi – Veljskin seutu – Šenkursk – Shlega – (eli Bereznik – Ust-Ura) – Timanin selänteen pohjoisosa Tšenogora – Petšorajoen ja napapiirin risteys Krestovka – Nenetsian eteläraja Satonovon seutu – Vorkutan seutu. Jää peitti koko Islannin.
Patagonian jääkenttä ulottui 41. leveysasteelle. Suuria jääkenttiä oli Tiibetissä, muttei olla varmoja siitä oliko koko Tiibet jään peitossa. Jäätä oli Baltistanissa, Ladakhissa ja Andien Altiplanossa. Monia pieniä vuoristojäätiköitä syntyi Afrikkaan, Lähi-itään ja Kaakkois-Aasiaan, nimenomaan Atlasvuorille, Balevuorille ja Uuteen Guineaan. Ob- ja Jenisei-joet olivat pysähtyneet jääkenttien takia, ja siten Siperiaan oli syntynyt valtavia jään patoamia järviä. Euroopassa, esimerkiksi Varsovan tienoilla, oli jään patoama järvi, joka syntyi kohtaan missä jää painoi mannerta alaspäin. Laajat kylmät alueet Itä-Aasiassa, Alaskassa, Pohjois-Amerikassa ja Euroopassa olivat jäättömiä, koska näillä alueilla jäätiköiden luoma korkeapaine loi kuivaa ilmaa talvella. Siperian länsituuli oli talvella kuiva ja lumisateeton. Toisaalta Tyynimeri lämmitti Itä-Siperiaa. Mutta Kamtsatkassa, missä mereltä tuli talvella kosteutta, syntyi lumen pakkautuessa suuria jäätiköitä.
Huippukohdan ajoituksesta > Ilmasto, kasvillisuus

LGM:n kaudella ilmasto kylmeni. Tundran eteläraja oli Pohjois-Ranskassa. Saksan jäättömät alueet olivat laajalti tundraa. Ranskassa oli paljon kylmätalvista subarktista ilmastoa.. Unkarissa ja Ukrainassa oli boreaalinen ilmasto, mutta pääosin aroa. Laajoilla alueilla oli havumetsää, jonka seassa luultavasti arolaikkuja. Tai aron keskellä oli metsälaikkuja. Lehtimetsän pohjoisraja oli Länsi-Ranskan rannikolla, Etelä-Ranskassa, Keski-Italiassa ja Pohjois-Kreikassa.
Itä-Euroopan havupuuvyöhykkeellä oli paljon ruohoisa alueita päätellen siitepölyistä.  Mutta lintulöytöjen mukaan metsää oli monin paikoin 20-40%. Pohjois- ja Keski Ranskassa oli runsaasti ainakin epäjatkuvaa ikiroutaa ja koko Ranskassa maa ainakin jäätyi talveksi.
Huippukohdan ajoituksesta > LGM:n ihminen

Erään arvion mukaan kylmimmällä jaksolla noin 23 000 vuotta sitten olisi Euroopassa asunut noin 120 000 ihmistä
 ja muualla maailmassa enemmän. Ihmisillä oli kylmältä suojaavia vaatteita.  Pohjoisimman asutuksen rajan lienee määrittänyt peuran saatavuus riistana ja puuvartisten kasvien kasvuraja. Asutuksen pohjoisraja lienee ollut lähellä heinäkuun 10 asteen keskilämpötilaa, joka on puuraja.
Kylmimpänä aikana vuotta sitten joitain ihmisiä asui Länsi- ja Keski-Euroopassa 50 leveyspiirillä.  Reininlaaksossa Frankfurtin lähellä ja Maconin,  pohjoisempana Auxerren, jopa Reimsin-Pariisin tienoilla asti. Lännessä Le Mansin lähellä. Ihmisiä asui Alppien jäätikön pohjoispuolellekin Baselin, Bernin ja Ingolstadtin lähellä..  Idempänä asutusta oli pohjoisempana, koska puuraja oli siellä kauempana etelästä.
Asukastiheys oli laajoilla alueilla 0,1- 3 as/km luokkaa. Ranskassa tiheän asutuksen pohjoisraja kulki Vezerejoen tienoilla, idässä Puolan etelärajalla. Paljon asuinpaikkoja oli Rhonen, Vezeren ja Loiren laaksoissa. Asutuksen pohjoisraja näyttää noudattaneen sekametsän eli jalojen lehtipuiden kasvun pohjoisrajaa. Niinpä ihmisiä asui paljon alueella, joilla ilmasto vastasi Etelä-Suomen ilmastoa tai lämpimämpää. LGM:ään osui myöhäispaleoliittinen Solutrén kulttuuri Ranskassa, joka eli mm. mammutin metsästyksellä.  Myöhemmin niin sanotussa Frankfurt-vaiheessa tiheä asutus levisi Pohjois-Ranskaan ja Keski-Saksaan asti.
Jääkauden maksimin aikana mannerjää oli paksuimmillaan 2–3 kilometriä ja sen reuna ulottui Valdai–Brandenburg-linjalta Britteinsaarille lähelle Lontoota. Merivesien pinnat olivat n. 150 metriä nykyistä alempana, ja suurin osa mannerjalustoista kuivaa maata. Näillä alueilla oli asutusta LGM:n jälkeen mm. Brommen arkeologinen kulttuurin aikoihin n. 13000 eaa. alkaen, Tanskasta Britteinsaarille. Iso-Britannia oli asumaton luultavasti ilmaston ankaruuden takia 28 000–13 000/12 000 vuotta sitten.
LGM:n aikajaosta > Jää laajenee

Viime jääkauden jäätiköiden maksimia edelsi ilmastoltaan vaihteleva Keski-Veiksel-kausi eli happi-isotooppivaihe MIS 3. Jää laajeni suurimpaan kokoonsa Norjan suunnalla 33 000 vuotta sitten. Tanskaan virtasi jää ensin Norjan suunnasta, sitten Itämereltä. Noin 30 000–26 000 vuotta sitten merenpinta laski 30 metriä jäätiköiden laajetessa rajua vauhtia kaikkialla maailmassa.
Noin 29 000–27 000 kalenterivuotta sitten koettiin kaksi lyhyttä lämmintä kautta, mikä vastannee Ranskan Tursac-luolasta todettuja lämpimiä kausia. Jäätikön viimeinen laajenemisvaihe alkoi noin 27 000 kalenterivuotta sitten. Noin 25 000 kalenterivuotta sitten oli hyvin kylmä Heinrichin tapahtuma H2, jolloin jäävuoret kuljettivat valtavan määrän hiekkaa Pohjois-Atlanttiin.lähde tarkemmin?
Jäätiköityminen saavutti Saksassa huippunsa noin 26 500–24 000 kalenterivuotta sitten vallinneessa Brandenburg-stadiaalissa, jolloin jää oli Saksassa eteläisimmillään. Jää lienee aaltoillut melko pitkään sektoreittain Pohjois-Saksassa ja Pohjois-Puolassa. Jää oli Elben–Oderin sektorilla eteläisimmässä osassaan 24 000 vuotta sitten, Länsi-Puolassa Varsovan lähellä 26 500 ja idempänä 22 800 vuotta sitten. Kanadassa Newfoundlandin tienoilla jää oli laajimmillaan noin 23 500 kalenterivuotta eli 20 000 radiohiilivuotta sitten. Vielä idempänä jää saattoi olla maksimissaan vasta 19 000 kalenterivuotta sitten.
Silloin jää ulottui Puolassa aivan Varsovan pohjoispuolelle. Idässä jää oli laajimmillaan hieman myöhemmin, ja Norjassa jo aiemmin, noin 28 000 vuotta sitten. Pian Brandenburg- eli Lezno-vaiheen jälkeen ilmasto lauhtui ja jää vetäytyi Saksassa lauhkeamman niin sanotun Laugerie-interstadiaalin aikana. Merenpinta lienee noussut hieman, muutaman metrin, noin 21 500 kalenterivuotta sitten muutamassa sadassa vuodessa. Jää eteni Saksassa ja Puolassa uudestaan Frankfurtin ja Poznanin tasalle noin 22 000–20 200 kalenterivuotta sitten, toisten tietojen mukaan hieman myöhemmin.
Samoihin aikoihin Ranskassa aro valtasi alaa metsältä, mikä vaihe kesti muutamia vuosisatoja noin 18 000 radiohiilivuotta eli noin 21 700 vuotta sitten. Noin 20 500 kalenterivuotta sitten merenpinta alkoi taas hieman laskea. Joidenkin tietojen mukaan kylmä Frankfurt-vaihe oli vasta 19 000–18 000 kalenterivuotta sitten. Tällöin jää laajeni maksimiinsa idässä Baltiassa, Valko-Venäjällä ja Venäjällä ja lännessä Tanskan seuduilla, muttei enää Saksassa ja Puolassa.
LGM:n aikajaosta > Jää vetäytyy LGM:n jälkivaiheessa ja sen jälkeen

Jää vetäytyi pikkuhiljaa aaltoillen Pohjois-Saksassa Mecklenburgin maakunnassa, mutta merenpinta oli vielä 19 000 vuotta sitten 114 metriä nykyisen tason alla. Merenpinta nousi noin 19 000 kalenterivuotta sitten jopa 10–15 metriä noin 100–500 vuoden sisään. Tämän katsotaan päättäneen LGM:n. Kylmä palasi noin 18 000 kalenterivuotta sitten, jolloin vallitsi Pommeri- tai Gardno-vaihelähde tarkemmin? Puolassa. Noin 17 500 kalenterivuotta sitten merenpinta nousi portaana noin 15 metriä. Noin 17 200 vuotta sitten jää oli aivan Saksan pohjoisrannikolla Kööpenhamina–Velgast–Keski-Liettua-linjalla. Noin 16 500 kalenterivuotta sitten alkoi kylmä Heinrichin tapahtuma H1. Noin 16 500–16 000 jää oli vetäytynyt Slupskin matalikolle, ja niin sanotulle eteläiselle keskimatalikolle SMB:lle 14 800 vuotta sitten..lähde tarkemmin? Baltian jääjärvi syntyi viimeistään näihin aikoihin. Tämän jälkeen alkoi hyvin lämmin Bölling-interstadiaali. Jää oli juuri ennen tätä 14 800 kalenterivuotta sitten Pandivere–Göthenburg-linjalla Keski-Virossa.
LGM:n aikajaosta > LGM:n aikaisia päätemoreeneja Saksassa

| Päätemoreenin nimi | Radiohiilivuotta sitten | Kalenterivuotta sitten | Kohta |
| --- | --- | --- | --- |
| Wünsdorf, Baruth | 23 000 | 27500 |  |
| Brandenburgin päätemoreeni | 19 600 tai 21 000 | 23 400 tai 25 000 | Berliinistä etelään |
| Reicherkreuzerin/Saarmunderin pysähdys | 19 200 | 23000 |  |
| Grunowerin pysähdys | 18 400 | 22000 |  |
| Frankfurtin porras/Frankfurter Staffel | 17 900 | 21500 | Berliinistä hieman pohjoiseen |
| Reinsbergerin pysähdys | 17 800 | 21300 |  |
| Fürstenbergerin pysähdys | 17 700 | n. 21 100 |  |
Ajoitukset Euroopassa

cal BP kalenterivuotta sitten
rcybp, rcy BP radiohiilivuotta sitten
Ennen LGM:ää
| Kausi | GI/GS | Milloin oli  kalenterivuotta sitten | Radiohiilivuotta sitten | Muuta |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Tursac-interstadiaali | GI-4 28850-28550 cal BP | 24850-24500 rcy BP |  |  |
| Jää laajanee kylmää | GS4 | 28550-27700 cal BP | 24500-23550 rcy BP |  |
| Lämmin vaihe | GI3 | 27700-27500 cal BP | 23550-23250 rcy BP |  |
LGM: 
| Brandenburg | GS 3 | 27500-23000 cal BP | 23250-19350 rcy BP |  |
| Laugerie-interstadiaali | GI 2 | 23300-22850 | 19350-19000 |  |
| Frankfurt-stadiaali (Posen-vaihe) | GS 2c | 22850-20850 cal BP | 19000-17300 rcy BP |  |
LGM:n jälkeen: 
| Pommeri-vaihe/Lascaux-interstadiaali | GS 2b | 20850-17500 cal BP | 17300-14350 |  |
| Mecklenburg-vaihe | GS 2a, 17500-14650 | 14350-17300 |  |  |
Kirjallisuutta

Raymond S. Bradley, Paleoklimatology
Tage Nilsson, The Pleiostocene
Quaternary Glaciations Extent and Chronology
The World at 18000 BP, Olga Soffer
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
CLIMAP Last Glacial Maximum
Paleoclimate Model Output Visualization
Investigation of the relationship between permafrost distribution in NW Europe andextensive winter sea-ice cover in the North Atlantic Ocean during the cold phases of the Last Glaciation H. Renssena,b,*, J. Vandenbergheb
Datation Derniere Glaciaire Maximum
Viime jääkauden huippukohdan heinäkuun keskilämpötila, UKMO-ilmastomallilla tehtyjen laskujen mukaan.
Les Eyziesin seudun jääkauden kylmimmän vaiheen ilmastokaavio. paikak sijaitsee Dordognessa, Ranskassa.
Veiksel-jääkauden jäätikön suurin laajuus Euroopassa.
Viime jääkauden huippukohta Grönlannin NGRIP-jääkairausnäytteessä.
Lähellä Ohotanmeren pohjoisrantaa sijaitsevan Elikchan-järven siitepölynäytteiden kaaviossa näkyy runsas marunan, heinän ja saran ("Art", "Poaae", "Cypae") osuus jääkauden ankarimmalla ajalla.
Profeettojen sinetti

Muhammedin nimi arabialaisena ligatuuritekstinä.
Profeettojen sinetti (arab. خاتم النبيين‎, khātam an-nabīyīn) on islamissa profeetta Muhammedin kunnianimi, joka tarkoittaa sitä, että Muhammed oli profeetoista viimeinen ja vertauskuvallisesti "sinetti", jonka jälkeen uusia profeettoja ja ilmoituksia ei enää tule. Metafora profeettojen "sinetistä" on islamissa tärkeä, koska sitä käytetään kuvaamaan, että Muhammed on viimeinen profeetta, jonka myötä Jumalan antamat ilmoitukset ovat myös lopullisessa ja täydellisessä muodossa. Toisin kuin muitten lähettiläitten kirjat, jotka ovat kaikki turmeltuneet, Muhammedin Koraani on myös turmeltumaton ja ikuisesti muuttumaton.
Islamin profeettaparadigma

Islaminuskon mukaan Jumala oli lähettänyt maan päälle profeetan toisensa jälkeen julistamaan Jumalan tahtoa ja varoittamaan ihmiskuntaa. Islamin profeettanäkemys tulee katkelmittain ilmi Koraanissa, mutta ensimmäisen profeettojen historian kirjoitti Ibn Ishaq (k. 767) laajassa kirjassaan, jonka osia on säilynyt referaatteina muissa kirjoissa. Profeettojen tarinat ovat rakenteeltaan samanlaisia. Tutkijat puhuvat "profeettaparadigmasta", missä profeettojen toiminta toistaa samaa kaavaa: Jumala lähettää profeetan tuomaan varoituksen kansalle. Valtaosa ihmisistä kieltää profetian, mutta pieni osa uskoo siihen. Profeetta ja tosiuskovat pakenevat Jumalan ohjeiden mukaan. Tuhoisa rangaistus kohtaa uskottomia. Uusi kansa "perii maan".
Koraanin mukaan "Jokaisen kansan luo on tullut varoittaja" (35: 24). Sellainen puuttui vain arabeilta, jotka Muhammedin myötä saivat lopulta oman profeettansa. Hän oli samalla viimeinen profeetta, jonka myötä Jumalan pelastussuunnitelma täydellistyi. Muhammedin kerrotaan sanoneen: "Minä olen viimeinen, jälkeeni ei enää tule ketään profeettaa." Muhammedin asema vastaa tässä suhteessa Jeesuksen roolia kristinuskossa. Aikaisemmat profeetat myös ennakoivat Muhammedin tuloa aivan kuten kristityt näkivät Vanhan testamentin ennakoivan Jeesusta. Muhammed ei kuitenkaan muissa suhteissa ole Jeesuksen symmetrinen vastine.
Viimeisellä profeetalla ei voi olla poikaa

Islamilaisen profeettakäsityksen mukaan profeetan poika on myös profeetta. Tämä käy ilmi myös šiiamuslimien imaamiketjuista, jotka päättyvät katkeamiseen eli imaamin kätkeytymiseen (seitsemännen tai kahdennentoista imaamin kohdalla) vasta, kun sukulinja sammuu. Säännöllä on ollut vaikutuksia Muhammedin elämäkertaan, sillä se tarkoitti, ettei viimeisellä profeetalla voinut olla aikuisikään ehtinyttä poikaa. Juuri näin kävikin, sillä kaikki profeetan miespuoliset jälkeläiset kuolivat ennen täysi-ikäisyyttä.
Ongelmaksi muodostui kertomus Muhammedin ottopojasta Zaidista. Häntä koskeva tarina on ainoa, joka Muhammedista kerrotaan Koraanissa. Tarinan mukaan ottopoikasuhde purettiin siten, että Muhammed meni naimisiin Zaidin vaimon Zainab bint Jahshin kanssa. Näin päästiin ryhmien suuran (33:40) julistamaan tilanteeseen:
Muhammed ei ole kenenkään miehenne isä, vaan Jumalan lähettiläs ja profeettojen sinetti.
Jae on kirkkohistorioitsija K.-H. Ohligin mukaan Koraanin ainoa kohta, jossa varmuudella puhutaan profeetasta nimeltä Muhammed.
"Profeettojen sinetin" taustaa

Metafora sinetistä ei ole alkuperältään islamilainen. Profeettojen sinetistä kirjoitti Tertullianus (noin 155–230) tarkoittaen Jeesusta. Jeesus sinetöi häntä koskevat ennustukset täyttämällä ne:
Siksi, koska profetia täyttyi Hänen saapumisensa myötä, hän sanoi, että "ennustus ja profetia olivat sinetöidyt", sillä hän on kaikkien profeettojen sinetti, täyttäen kaikki asiat, jotka hänestä menneinä päivinä oli ilmoitettu.
Israelilainen orientalisti G. Stroumsa katsoo, että kristinuskon sijaan islam sai oppinsa "viimeisestä profeetasta" manikealaisuudesta. 200-luvulla elänyt Mani (216–277) piti itseään Aadamista alkaneen vanhatestamentillisten profeettojen sarjan jatkajana. Manikealaiset käyttivät hänestä kunnianimeä ”profeettojen sinetti”. Sillä ei kuitenkaan tarkoitettu, että Mani olisi ollut viimeinen, vaan että hän Jeesuksen tavoin vahvisti eli sinetöi oikeaksi aikaisempien profeettojen sanoman. Islamilaisissa lähteissä kielikuva ymmärrettiin niin, että Mani olisi pitänyt itseään lopullisen tiedon ilmoittajana. Metafora ja sen uusi tulkinta siirrettiin koskemaan myös Muhammedia Koraanin jakeessa 33:40.
1699

| --- | --- |
Vuosisadat: 1400-luku · 1500-luku · 1600-luku · 1700-luku · 1800-luku
Vuosikymmenet: 1590-luku · 1600-luku · 1610-luku · 1620-luku · 1630-luku · 1640-luku 1650-luku · 1660-luku · 1670-luku · 1680-luku · 1690-luku · 1700-luku
Vuodet: 1590 · 1591 · 1592 · 1593 · 1594 · 1595 · 1596 · 1597 · 1598 · 1599 1600 · 1601 · 1602 · 1603 · 1604 · 1605 · 1606 · 1607 · 1608 · 1609 1610 · 1611 · 1612 · 1613 · 1614 · 1615 · 1616 · 1617 · 1618 · 1619 1620 · 1621 · 1622 · 1623 · 1624 · 1625 · 1626 · 1627 · 1628 · 1629 1630 · 1631 · 1632 · 1633 · 1634 · 1635 · 1636 · 1637 · 1638 · 1639 1640 · 1641 · 1642 · 1643 · 1644 · 1645 · 1646 · 1647 · 1648 · 1649 1650 · 1651 · 1652 · 1653 · 1654 · 1655 · 1656 · 1657 · 1658 · 1659 1660 · 1661 · 1662 · 1663 · 1664 · 1665 · 1666 · 1667 · 1668 · 1669 1670 · 1671 · 1672 · 1673 · 1674 · 1675 · 1676 · 1677 · 1678 · 1679 1680 · 1681 · 1682 · 1683 · 1684 · 1685 · 1686 · 1687 · 1688 · 1689 1690 · 1691 · 1692 · 1693 · 1694 · 1695 · 1696 · 1697 · 1698 · 1699 1700 · 1701 · 1702 · 1703 · 1704 · 1705 · 1706 · 1707 · 1708 · 1709
Tapahtumia

Liechtensteinin ruhtinas Hans Adam I osti Schellenbergin alueen.
Merirosvo Kapteeni Kidd vangittiin Bostonissa.
Venäjän lippu otettiin käyttöön nykyisessä muodossaan.
Streltsien epäonnistuneen kapinan osallistujia teloitettiin Venäjällä.
Vuonna 1683 alkanut suuri Turkin sota päättyi Karlowitzin rauhaan. Turkki menetti Unkarin Habsburgeille.
Syntyneitä

2. tammikuuta – Osman III, Osmanien valtakunnan sulttaani 1754–1757 (k. 1757)
6. tammikuuta – Philipp Friedrich Hiller, saksalainen luterilainen pappi ja runoilija (k. 1769)
29. tammikuuta – Gustaf David Hamilton, ruotsalainen kreivi ja sotamarsalkka (k. 1788)
17. helmikuuta – Georg Wenzeslaus von Knobelsdorff, saksalainen arkkitehti, upseeri ja taidemaalari (k. 1753)
13. maaliskuuta – Jakob Faggot, ruotsalainen maanmittaaja, isonjaon alkuunpanija (k. 1777)
23. maaliskuuta – John Bartram, amerikkalainen kasvititeilijä ja tutkimusmatkailija (k. 1777)
25. maaliskuuta – Johann Adolf Hasse, saksalainen säveltäjä (k. 1783)
30. huhtikuuta – Israel Reinius, suomalainen pappi ja paikallishistorioitsija (k. 1771)
13. toukokuuta – Sebastião José de Carvalho e Melo, Pombalin markiisi, portugalilainen valtiomies (k. 1782)
14. toukokuuta – Hans Joachim von Zieten, preussilainen ratsuväenkenraali (k. 1786)
26. kesäkuuta – Marie Thérèse Rodet Geoffrin, ranskalainen salonginpitäjä ja mesenaatti (k. 1777)
17. elokuuta – Bernard de Jussieu, ranskalainen kasvitieteilijä (k. 1777)
21. syyskuuta – Mikko Jaakonpoika Krouvila, suomalainen talonpoikaissäädyn valtiopäivämies (k. 1767)
27. syyskuuta – Matthias Pazelius, suomalainen kirkkoherra, valtiopäivämies ja suomentaja (k. 1771)
2. marraskuuta – Jean-Baptiste Chardin, ranskalainen taidemaalari (k. 1779)
13. marraskuuta – Jan Zach, tšekkiläinen säveltäjä, viulisti ja urkuri (k. 1773)
30. marraskuuta – Kristian VI, Tanskan ja Norjan kuningas 1730–1746 (k. 1746)
8. joulukuuta – Maria Josefina Itävaltalainen, itävaltalainen arkkihettuatar, Puola-Liettuan kuningatar, kuningas August III:n puoliso (k. 1757)
João Rodrigues Esteves, portugalilainen säveltäjä (k. 1751)
Matthias Hallenius, suomalainen kielitieteilijä ja professori (k. 1749)
Jonas Lexell, suomalainen kultaseppä ja valtiopäivämies (k. 1768)
Lauri Nuutinen, suomalainen uudisraivaaja ja järvenlaskija (k. 1763)
Kuolleita

1. tammikuuta – Gabriel Jaakonpoika Peldan, suomalainen kirkkoherra ja lääninrovasti (s. 1630)
25. tammikuuta – Nils Brahe nuorempi, ruotsalainen kreivi, virkamies ja sotilas, Pietari Brahen veljenpoika (s. 1633)
27. tammikuuta – William Temple, englantilainen poliitikko ja kirjailija (s. 1628)
6. helmikuuta – Joosef Ferdinand, saksalainen prinssi, Baijerin vaaliruhtinas Maksimilian II Emanuelin poika (s. 1692)
9. maaliskuuta – Lars Klasson Fleming, ruotsalainen maaherra, laamanni ja valtaneuvos (s. 1621)
21. maaliskuuta – Johann Friedrich Herzog, saksalainen lakimies ja runoilija (k. 1647)
21. huhtikuuta – Jean Racine, ranskalainen näytelmäkirjailija (s. 1639)
22. toukokuuta – Johann Georg Conradi, saksalainen säveltäjä (s. 1645)
1. elokuuta – Anders Spole, ruotsalainen matemaatikko ja tähtitieteilijä (s. 1630)
26. elokuuta – Kristian V, Tanskan ja Norjan kuningas (s. 1646)
8. syyskuuta – Gottfried Wilhelm Sacer, saksalainen juristi ja virsirunoilija (k. 1635)
16. lokakuuta – Isabella Tomasi, italialainen nunna ja salakielisen kirjeen kirjoittaja (s. 1645)
29. marraskuuta – Patrick Gordon, skotlantilaissyntyinen Venäjän armeijan kenraali (s. 1635)
16. joulukuuta – Carl Bonde, ruotsalainen kuninkaan neuvos, diplomaatti ja maaherra (s. 1648)
Ludwig Busbetzky, virolainen säveltäjä ja urkuri (s. 1660)
Abraham Ihle, saksalainen tähtitieteilijä (s. 1627)
Friderich Martens, saksalainen lääkäri ja luonnontutkija (s. 1635)
Tove Janssonin elämäkerta

| Tove Jansson |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 9. elokuuta 1914 Helsinki, Suomen suuriruhtinaskunta
Kuollut: 27. kesäkuuta 2001 (86 vuotta) Helsinki, Suomi
Tove Marika Jansson (9. elokuuta 1914 Helsinki – 27. kesäkuuta 2001 Helsinki) oli suomenruotsalainen kirjailija, taidemaalari, filosofian kunniatohtori, pilapiirtäjä ja sarjakuvataiteilija, joka tunnetaan parhaiten muumihahmojen luojana. Taiteilijaperheeseen syntynyt Jansson oli jo lapsuudestaan asti tuottelias, ensin etenkin kuvataiteilijana ja myöhemmin kirjailijana ja kuvittajana. Menestykseen Jansson nousi 1940-luvulla, kun ensimmäiset muumikirjat ilmestyivät. Muumitarinoita valmistui Janssonin elämän aikana proosana ja kuvakirjoina toistakymmentä, sanomalehtien sarjakuvina kaikkiaan tuhatviisisataa sarjaa.
Boheemien, suvaitsevaisten ja humorististen muumien kautta Jansson on luontevasti käsitellyt myös vaikeita aiheita, kuten yksinäisyyttä, riittämättömyyttä, alkoholia ja kuolemaa. Muumikirjojen filosofia on antanut paljon myös aikuisille lukijoille, ja Jansson olikin koko tuotannossaan taitava lasten ja aikuisten roolien kuvaaja.
Myöhemmällä iällä Jansson keskittyi enemmän aikuisille tarkoitettuun kirjallisuuteen sekä kuvataiteeseen ja kirjojen kuvituksiin. 1970-luvun lopulta eteenpäin hän keskittyi teoksissaan yhä enemmän oman aikansa maailmaan ja etenkin ihmissuhteisiin. Myöhemmissä kirjoissa korostuu yhtäältä koti ja perusturva, toisaalta luova epävarmuus ja kaiken suhteellisuus.
Jansson otti tuotannossaan usein kantaa vähemmistöjen, naiseuden ja homoseksuaalisuuden teemoihin. Jansson piti itseään aina ensisijaisesti taidemaalarina. Taiteilijaperheen tyttärenä hänelle oli lapsesta asti itsestään selvää, että hänestä tulee kuvataiteilija. Janssonin merkittävintä kuvataiteellista tuotantoa ovat julkiset tilaustyöt ja koristelumaalaukset muun muassa Auroran lasten­sairaalaan, kouluihin ja lastentarhoihin.
Vuonna 2004 Jansson sijoittui 19:nneksi Yleisradion järjestämässä Suuret suomalaiset -äänestyksessä. Jansson on nykyisinkin yksi Suomen rakastetuimpia ja tunnetuimpia kirjailijoita. Hänen teoksiaan, etenkin muumikirjoja, on käännetty 45 kielelle, ja hän on Suomen käännetyin kirjailija. Lisäksi muumeista on tehty useita teatteri-, ooppera-, filmi-, tv- ja radiosovituksia. Janssonin alkuperäisiä satukuvituksia ja erikielisiä muumikirjoja on tallennettu Muumimuseoon (ent. Muumilaakso), joka on toiminut Tampereella vuodesta 1987.