stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Masi (nimi)

| Masi |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  –
Nimen alkuperä:  Martti, Matti
Infobox OKNimi-testi OK: 
Masi on miehen etunimi. Suomessa se on alun perin ollut Martti- ja Matti-nimien kutsumamuoto, mutta nykyään sitä käytetään myös itsenäisenä, virallisena etunimenä. Digi- ja väestötietoviraston mukaan Suomessa on vuoteen 2020 mennessä tilastoitu noin 310 Masi-nimistä miestä tai poikaa. Heistä suurin osa on syntynyt 2000- tai 2010-luvulla.
Masilla ei ole virallista nimipäivää almanakassa, mutta Helsingin yliopiston almanakkatoimiston julkaisemissa koirien ja kissojen nimipäiväkalentereissa Masin nimipäivä on 24. helmikuuta.
Nimen merkitys

Suomen kielessä masi-sanalla on armeijaan liittyvä merkitys. Ilmaus ”vanha masi” tarkoittaa sotilasslangissa varusmiestä, joka on suorittanut palveluksensa melkein loppuun.
Tunnettuja Maseja

Martti ”Masi” Luoma (s. 1956), suomalainen muusikko
Masi Marjamäki (s. 1985), suomalainen jääkiekkoilija
Masayori ”Masi” Oka (s. 1974), japanilais-yhdysvaltalainen näyttelijä
Masi Saurén (s. 1987), suomalainen tanssija
Kuvitteellisia Maseja

Masi, samannimisen sarjakuvan päähenkilö
Aiheesta muualla

Etunimien taivutus: Masi (Kotimaisten kielten keskuksen verkkojulkaisu)
Poseidea

| Poseidea> Ποσείδεα |
| --- | --- |
Tyyppi:  uskonnollinen juhla Poseidonin kunniaksi
Päivämäärä:  Poseideon 8. (joulu-tammikuu)
Järjestämistiheys:  vuosittain
Paikkakunta:  Ateena, Attika, Kreikka
Poseidea (m.kreik. Ποσείδεα, lat. Posidea) oli antiikin Ateenassa vietetty juhla, joka oli omistettu Poseidonille. Sitä vietettiin juhlasta nimensä saaneessa Poseideon-kuussa eli nykyisen joulu-tammikuun aikoihin, oletettavasti kuun 8. päivä.
Juhlasta tiedetään vain vähän. Koska se sijoittui aikaan, jolloin meri oli myrskyisin, silloin oletettavasti rukoiltiin Poseidonilta rauhallisempaa säätä, jotta merenkulkua voitaisiin pian jatkaa uudelleen. Juhlan on arveltu palautuvan hyvin varhaisiin aikoihin, kenties mykeneläiseen kauteen, jolloin luonnonvoimien mahtavimpana jumalana pidettiin meren Poseidonia, ei taivaan Zeusta.
Poseidea-juhlaan kuului ilmeisesti myöhempinä aikoina ainakin joka neljäs vuosi purjehduskilpailut. Ne järjestettiin Sunionin niemellä, jossa sijaitsi Poseidonin temppeli. Kilpailuissa käytettiin mahdollisesti kolmisoutuja.
Marunasirkku

| Marunasirkku |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Sirkkulit Passerellidae
Suku::  Marunasirkut Artemisiospiza
Laji::  belli
Kaksiosainen nimi
 Artemisiospiza belli  (Cassin, 1850) 
Synonyymit
 Amphispiza belli 
Alalajit 
 A. b. belli  A. b. canescens  A. b. cinerea  A. b. clementeae 
Katso myös
   Marunasirkku Wikispeciesissä   Marunasirkku Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Marunasirkku (Artemisiospiza belli) on Yhdysvalloissa ja Meksikossa esiintyvä sirkkulien heimoon kuuluva varpuslintulaji.
Koko ja ulkonäkö

Marunasirkun ruumiinpituus on noin 13–15 cm. Selästään se on ruskea mustin viiruin, päälaki on väriltään harmaa. Silmien ympärillä on valkoiset renkaat ja nokasta lähtee alaspäin mustat juovat. Rinta on harmahtavan valkoinen ja sen keskellä on musta täplä. Lajin pyrstö on pitkähkö ja väriltään musta, valkoisia reunoja lukuun ottamatta. Nuoret linnut ovat väritykseltään aikuisia ruskeampia ja kauttaaltaan viiruisia.
Levinneisyys ja elinympäristö

Marunasirkku pesii Washingtonista Baja Californiaan ulottuvalla alueella ja Great Basinin ylänköalueella. Talveksi laji muuttaa Kalifornian, Arizonan ja Meksikon kuiville aavikkoalueille. Lajin elinympäristöä ovat kuivat pensaikot, marunoita kasvavat alueet ja talvisin myös aavikot, joilla kasvaa pensaikkoa. Marunasirkku on sopeutunut hyvin kuivuuteen ja saa tarvitsemansa veden ravinnostaan eli hyönteisistä ja mehikasveista.
Yhdysvaltain viranomaiset luokittelevan San Clement Islandilla elävän marunasirkun alalajin A.b. clementeae uhanalaiseksi. Laji on aikaisemmin ollut saarella hyvinkin yleinen, mutta saarelle siirretyt vuohet ovat syöneet suuren osan saaren alkuperäisestä pensaikosta. Vuohien aiheuttaman elinympäristön vähenemisen vuoksi alalajin kanta on uhanalainen.
Ravinto

Marunasirkun ravinto koostuu pääasiassa siemenistä. Laji syö useiden ruohojen, ruokojen ja pensaiden siemeniä. Lisäksi osan ravinnosta muodostavat hyönteiset, kuten heinäsirkat, kovakuoriaiset ja muurahaiset. Poikasiaan laji ruokkii hyönteisravinnolla. Lintu etsii ravintonsa maasta. Pesimäajan ulkopuolella marunasirkut etsivät ruokaa usein suurissa parvissa.
Pesintä

Laji tekee pesänsä maahan tai pensaikkoon. Pesimäkauden aikana voi olla kaksi tai kolmekin pesintää. Ensimmäisen pesinnän pesä sijaitsee yleensä maassa ja myöhempien pesimäkertojen pesät pensaikossa. Naarasmarunasirkku rakentaa kuppimaisen pesän risuista, ruohoista ja puunkuoren paloista. Naaras munii kolmesta neljään vaaleansinertävää pilkullista munaa. Naaras hautoo munat yksin, mutta koiras osallistuu kuoriutuneiden poikasten ruokintaan.
Systematiikka

Geneettisen tutkimuksen perusteella marunasirkku ei ole muiden Amphispiza-suvun lajien lähisukulainen, ja siksi se on siirretty omaan uuteen sukuunsa Artemisiospiza, johon lisäksi kuuluu erilliseksi lajiksi korotettu entinen alalaji isomarunasirkku A. nevadensis.
Porkanniemi

Porkanniemi oli Käkisalmen esikaupunkialue Käkisalmen maalaiskuntaan kuuluneen Tenkalahden kylän itäosassa Suomen Neuvostoliitolle luovuttamassa Karjalassa. Nykyisin Porkanniemi on osa Käkisalmen kaupunkia, eikä sillä ole erillistä venäjänkielistä asutusnimeä.
Porkanniemen esikaupunki sijaitsi Käkisalmen kaupungin itäpuolella, josta sen erotti Vuoksen pohjoisen laskuhaaran toinen suuhaara Tenkalahdenvirta. Porkanniemen kohdalla kaupungin puolella oli Waldhofin tehdasalue, jossa suuri osa Porkanniemen asukkaista kävi töissä. Porkanniemen ja kaupungin välillä oli lauttayhteys Vuoksen yli. Virallisesti Porkanniemi oli osa Tenkalahden kylää, mutta koska se sijaitsi erillään muusta Tenkalahden asutuksesta, katsottiin se omaksi asutuskeskuksekseen. Porkanniemen rajoittui lännessä Käkisalmen kaupunkiin, idässä toiseen Käkisalmen esikaupunkiin Haminanniittyyn ja lounaassa varsinaiseen Tenkalahden kylään.
Väestö ja elinkeinot

Porkanniemen esikaupunki syntyi 1920- ja 1930-lukujen aikana, kun Käkisalmeen työn perässä muuttaneet asettuivat asumaan maalaiskunnan puolelle vapaampien rakennussäädösten ja huokeampien verojen houkuttelemina.
Porkanniemessä oli oma kansakoulu, rukoushuone ja 1930-luvulla myös oma kansalaisopisto. Porkanniemi kuului aluksi Tenkalahden koulupiiriin, mutta huimasti kasvaneiden oppilasmäärien ja sen aiheuttaman tilanpuutteen vuoksi koulupiiri jaettiin vuonna 1933 ja sen itäosasta muodostettiin Porkanniemen-Haminanniityn koulupiiri, jonka koulu rakennettiin Porkanniemeen.
Historia

Talvisodan alussa kylästä evakuoitiin alaikäiset lapset äiteineen. Muu väestö evakuoitiin rauhan tultua, kun selvisi että Käkisalmen maalaiskunta kuului luovutettaviin alueisiin. Jatkosodan aikana asukkaita palasi koteihinsa, mutta uusi evakuointi oli edessä vuonna 1944.
Volmari Porkka

Volmari Porkka (1880-luvun puoliväli)
Volmari (Frans Woldemar) Porkka (5. elokuuta 1854 Vehkalahti – 25. joulukuuta 1889 Helsinki) oli suomalainen kielentutkija, yksi aikansa johtavia kansanrunouden ja suomalais-ugrilaisten kielten tutkijoita. Hän teki runonkeruumatkoja Länsi-Inkeriin 1881–1883 ja suomen sukulaiskansojen alueelle Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran tilauksesta, merkiten muistiin paljon itkuvirsiä, kansanrunoutta ja muuta kansanperinnettä.
Porkan vanhemmat olivat talollinen Erik Porkka ja Helena Kiiski. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1877 ja toimi kansakoulunopettajana Helsingissä vuodesta 1878 vuoteen 1882.
Sittemmin Porkka opiskeli kielitiedettä ja fonetiikkaa Leipzigissa ja valmistui filosofian tohtoriksi 1885 julkaistuaan ansiokkaana pidetyn saksankielisen väitöskirjan. Seuraavana vuonna 1886 hänet nimitettiin Helsingin yliopiston suomen kielen lehtoriksi. Jo vuosina 1881–1883 hän oli kerännyt pari tuhatta kansanrunoa Länsi-Inkeristä. Viimeistä matkaansa hän kuvasi vuonna 1886 ilmestyneessä Suomi-kirjassa.
Saatuaan väitöstutkimuksensa valmiiksi Porkka lähti 1885 marien (tšeremissit) pariin Suomalais-ugrilaisen seuran stipendin turvin, mutta joutui palaamaan seuraavana vuonna kotimaahan sairastuttuaan keuhkotautiin. Hän hoidatti terveyttään Saksassa kolme vuotta, mutta menehtyi saamatta aineistoa julkaistuksi. Vasta hänen kuolemansa jälkeen vuonna 1895 ilmestyi teos Tscheremissische Texte mit Übersetzung.
Porkka, joka oli kotoisin Suursaarelta, kannatti suomalaisuusaatetta. Hän oli Valvoja-lehden perustajia ja kirjoitti lehteen mm. artikkelit ”Kuvaelmia Suursaarelta” (1881), ”Inkerin itkuvirsiä” (1883) ja ”Suomenkielisiä merisanoja” (1885). Sekä suursaarelaiset että suomalaisuusaatteen kannattajat ihailivat ja kunnioittivat häntä. Porkan hautapaadesta tuli lähes pyhiinvaelluskohde. Porkka kuoli naimattomana Helsingissä vuonna 1889.
Julkaisuja

Ûber den ingrischen Dialekt mit Berücksichtigung der übrigen ignermanländischen Dialekte, 1885
Tscheremissische Texte mit Übersetzung, 1895
Kirjallisuutta

Risto Anttila: Volmari Porkka – tiedemies ja kielentutkija Suursaaresta.  KR-kirjat, 2004.  ISBN 951-9387-61-7
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
Steve Martin

| Steve Martin |
| --- | --- |
 Steve Martin vuonna 1982.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Stephen Glenn Martin
Syntynyt: 14. elokuuta 1945 (ikä 79) Waco, Texas, Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä käsikirjoittaja tuottaja muusikko
Puoliso:  Victoria Tennant (1986–1994) Anne Stringfield (2007–edelleen)
Näyttelijä
Aktiivisena:  1967–
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Viralliset kotisivut
IMDb 
Elonet
Steve Martin vuonna 2008.
Stephen Glenn ”Steve” Martin (s. 14. elokuuta 1945 Waco, Texas) on yhdysvaltalainen koomikko, näyttelijä, tuottaja, käsikirjoittaja ja muusikko.
Elämä ja ura

Steve Martin syntyi vuonna 1945 Wacossa Texasissa ja varttui Kaliforniassa. Hänen isänsä oli näyttelijä.
Valmistuttuaan Garden Groven high schoolista Martin opiskeli näyttelemistä Santa Ana Junior Collegessa. Hän esiintyi opiskeluaikoinaan myös paikallisessa teatterissa ja komediaryhmässä Knott’s Berry Farm -teemapuistossa eteläisessä Kaliforniassa. Opiskeltuaan jonkin aikaa filosofiaa Kalifornian yliopistossa Los Angelesissa Martin keskeytti opintonsa ja aloitti koomikon uran.
Martin toimi yhtenä The Smothers Brothers Comedy Hour -ohjelman käsikirjoittajista vuodesta 1967 alkaen. Hän sai tästä työstään Emmy-palkinnon vuonna 1969. Martin kirjoitti myös muihin ohjelmiin, ja vuonna 1969 hän teki ensiesiintymisensä televisiossa ohjelmassa The Steve Allen Show. Hän esiintyi myös komediaklubeilla, television keskusteluohjelmissa, Saturday Night Livessa sekä esimerkiksi Carpenters-lauluduon lämmittelijänä.
Martinin ensimmäiset komedia-albumit Let’s Get Small (1977) ja A Wild and Crazy Guy (1978) myivät platinaa ja toivat Martinille parhaan komedia-albumin Grammy-palkinnot. Jälkimmäisen albumin laulu ”King Tut” nousi Billboardin singlelistan sijalle 17. Vuonna 2014 A Wild and Crazy Guy valittiin Yhdysvaltain kongressin kirjaston National Recording Registry -kokoelmaan, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä yhdysvaltalaisia äänitteitä.
Martinista oli tullut tunnettu koomikko, joka sai suurtenkin esiintymispaikkojen lehterit täyteen. Martin yhdsteli komikassaan älyllisyyttä ja hassuttelua sekä sanaleikkejä ja yllättävää fyysistä komiikkaa.
Martinin ensimmäinen merkittävä elokuvarooli oli elokuvassa Kersantti Pippuri (1978). Sitä seurasivat roolit komedioissa ja draamaelokuvissa kuten Superhulttio (1979), Pennejä taivaasta (1981), Joku minussa (1984), Kolme kaverusta (1986), Little Shop of Horrors (1986), Vauhdilla Chicagoon (1987), Roxanne (1987) ja Perhe on paras (1989). Roxanne toi Martinille Writers Guild of America -palkinnon elokuvasta.
Martinin kirjoittama näytelmä Picasso at the Lapin Agile sai ensiesityksensä vuonna 1993. Seuraavan vuosikymmenen alussa Martin julkaisi kaksi novellia ja vuonna 2007 omaelämäkertansa. Martin on myös juontanut Oscar-gaalan vuosina 2001 ja 2003.
Vuonna 2005 Martin sai kotimaansa arvostetuimman komediapalkinnon Mark Twain Prize for American Humour. Vuonna 2015 hän sai Yhdysvaltain elokuvainstituutin elämäntyöpalkinnon.
Martin on taitava banjonsoittaja. Hän esiintyi Grand Ole Opryssa ensimmäisen kerran vuonna 2009, ja hän julkaisi samana vuonna bluegrass-albumin The Crow: New Songs for the 5-String Banjo, joka toi hänelle Grammy-palkinnon.
Martin on ollut kahdesti naimisissa.
Tuotanto > Albumit

Let's Get Small (1977)
A Wild and Crazy Guy (1978)
Comedy Is Not Pretty! (1979)
The Steve Martin Brothers (1981)
The Crow: New Songs for the 5-String Banjo (2009)
Rare Bird Alert / Steve Martin and The Steep Canyon Rangers (2011)
Tuotanto > Kirjallista tuotantoa

The Jerk (1979, yhdessä Carl Gottliebin kanssa)
Cruel Shoes (1979, esseitä)
Picasso at the Lapin Agile (1996, näytelmiä)
Shopgirl (2000, novelli)
Kindly Lent Their Owner: The Private Collection of Steve Martin (2001, taidekirja)
The Underpants: A Play (2002, näytelmä)
The Pleasure of My Company (2003, romaani)
The Alphabet from A to Y with Bonus Letter Z (2007, lastenkirja, kuvitus Roz Chast)
Born Standing Up (2007, omaelämäkerta)
An Object of Beauty (2010, romaani)
Late For School (2010, lastenkirja)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Steve Martin Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
SteveMartin.com
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Emmy Awards  Grammy Awards  MusicBrainz 
Henkilöt:  Trove  Elonet 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Posion vaakuna

Posion vaakuna
Posion vaakuna on Posion kunnan tunnus. Vaakunan aihe viittaa menneiden aikojen lappalaisasutukseen.
Vaakunan selitys on ”mustassa kentässä kolme hopeista kotaa ryhmitettyinä 2 : 1, oviaukot punaiset.” Vaakunan on suunnitellut Gustaf von Numers, ja Posion kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 20. tammikuuta 1958. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 12. toukokuuta samana vuonna.
Portinvartijuus
Kirjallisuutta

Seuri, Olli & Ikäheimo, Hannu-Pekka: Portinvartijat: kamppailu tiedon vapaudesta.  Teos, 2023.  ISBN 978-952-363-256-1
Posideion (Euboia)

| Posideion> Ποσίδειον.Sijainti |
| --- | --- |
 Posideion
Koordinaatit:  38°58′21″N, 23°22′00″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Vasiliká(?), Istiaía-Aidipsós, Euboia, Keski-Kreikka
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Euboia
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Posideion (m.kreik. Ποσίδειον, lat. Poseidium, Posidium) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Euboian saarella Kreikassa. Sen tarkkaa sijaintia ei tunneta varmuudella, mutta se sijoitetaan lähelle nykyistä Istiaía-Aidipsóksen kunnan Vasilikán kylää.
Posideionin kaupunki sijaitsi Euboian pohjoisosissa sen koilliskulman rannikolla, itään Histiaiasta eli Oreoksesta. Kaupunkivaltion hallussa ollut alue oli suhteellisen pienikokoinen, ja sen kooksi on arvioitu alle 25 neliökilometriä.
Posideionin historiasta ei tiedetä paljoakaan. Klassisella kaudella 400-luvulla eaa. kaupunki kuului Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon, ja se esiintyy liiton verotusluetteloissa vuonna 425/424 eaa. Posideionin oletetaan tulleen Histiaia/Oreoksen alaisuuteen 300-luvulla eaa., ja se esiintyy Histiaian demoksena ainakin 100-luvulla eaa. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Poseiditēs (Ποσειδίτης).
Posideion (Khalkidike)

| Posideion> Ποσίδειον |
| --- | --- |
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  ?, Chalkidikí, Keski-Makedonia
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Traakia
Posideion (m.kreik. Ποσίδειον) tai Poseideion (m.kreik. Ποσείδειον) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Traakiassa, nykyisellä Chalkidikín niemimaalla Kreikassa. Sen tarkkaa sijaintia ei tunneta, ei edes sitä, sijaitsiko se antiikin aikana Khalkidikeksi kutsutulla alueella vai muulla alueella Khalkidikesta nimensä saaneella nykyisellä Chalkidikín niemimaalla.
Kaupunkia on yritetty nimen perusteella sijoittaa kahdelle niemelle nykyisellä Chalkidikílla. Ensimmäinen paikka on Mendestä länteen sijainnut nykyinen Poseídin niemi, jolla sijaitsi Poseidonin pyhäkkö. Toinen on niemi, joka sijaitsi 20 kilometriä pohjoiseen Akanthoksesta lähellä Stageiraa.
Myöskään Posideionin historiasta ei tiedetä juuri mitään. Vaikka kaupunki on luetteloitu nykytutkimuksessa polikseksi eli itsenäiseksi kaupunkivaltioksi, sen todellinen asema tunnetaan kuitenkin huonosti. Luettelointi perustuu siihen, että kaupungin nimi esiintyy Deloksen meriliiton verotusluetteloissa vuonna 422/421 eaa., joten se on saattanut kuulua tuolloin Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon, tai ainakin ateenalaiset ovat vaatineet siltä tästä veroa.
Portugalin lippu

Portugalin lippu
Portugalin kilpi:siniset kilvet kuvaavat 1139 taistelussa Alfonso I:lle hävinnyttä viittä maurikuningasta. Jokaisessa kilvessä on viisi pistettä  jotka kuvaavat  Kristuksen haavoja. Vaakunan punainen reunus jossa on kultaisia linnoja
Portugalin lippu on Portugalin tunnus vaakunan ja kansallislaulun ohella. Se otettiin käyttöön 30. kesäkuuta 1911.
Lipun mittasuhteet ovat 2.3. Vihreä palkki on leveydeltään 2:5 ja punainen 3:5. Palkkien taitekohdassa on maan vaakuna, joka on ollut lähes jokaisessa Portugalin historian aikana käytetyssä lipussa. Kilven alla on taivaanpalloa havainnollistava armillaaripallo (eräs tähtitieteellinen koje), joka on liitetty lippuun kuvastamaan maan suuria merenkulkuperinteitä. Lipun vihreä väri kuvaa toivoa ja punainen vallankumousta.
Portugalin lippu 1830-1910
Portugalin vanhin lippu (käytössä 1095–1143) muistuttaa huomattavasti Suomen lippua.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Portugalin lippu Wikimedia Commonsissa
Euroopan liput
| --- | --- |
Valtiot:   Alankomaat  Albania  Andorra  Azerbaidžan  Armenia  Belgia  Bosnia ja Hertsegovina  Bulgaria  Espanja  Georgia  Islanti  Irlanti  Italia  Itävalta  Kroatia  Kreikka  Kypros  Latvia  Liechtenstein  Liettua  Luxemburg  Malta  Moldova  Monaco  Montenegro  Norja  Pohjois-Makedonia  Portugali  Puola  Ranska  Romania  Ruotsi  Saksa  San Marino  Serbia  Slovakia  Slovenia  Suomi  Sveitsi  Tanska  Tšekki  Turkki  Ukraina  Unkari  Yhdistynyt kuningaskunta Englanti  Skotlanti  Wales  Valko-Venäjä  Vatikaanivaltio  Venäjä  Viro 
Itsehallintoalueet:   Ahvenanmaa  Färsaaret  Gibraltar  Guernsey  Jersey  Mansaari 
Tunnustamattomat valtiot:   Abhasia  Artsakh  Kosovo  Transnistria  Pohjois-Kypros
Pošehonje

Pošehonjen vaakuna vuodelta 1778.
Pošehonje (ven. Пошехо́нье) on kaupunki Jaroslavlin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Rybinskin tekojärveen laskevan Sogoža-joen rannalla 151 kilometriä Jaroslavlista luoteeseen. Kaupunki on Pošehonjen piirin keskus. Asukkaita on 6 600 henkeä (vuonna 2008).
Šeksnan muinaisen nimityksen Šehon, Šehona mukaan Pošehonjeksi kutsutulla seudulla sijaitsi 1600-luvulla Pertoman kylä, jossa vuodesta 1680 lähtien sijaitsi voivodin kanslia. Vuonna 1777 siitä tuli Jaroslavlin lääniin kuulunut Pošehonjen kaupunki. Vuosina 1918–1992 nimenä oli Pošehonje-Volodarsk vallankumousjohtaja V. Volodarskin mukaan.
Nykyään Pošehonje on maatalousalueen keskus, jossa on lähinnä elintarvike- ja puunjalostusteollisuutta. Kaupunki tunnetaan Pošehonski-nimisestä juustolaadusta.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Pošehonjen piirin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Pošehonjelle omistettu sivusto (venäjäksi)
Politiikka (Aristoteles)

Politiikka (m.kreik. Πολιτικά, Politika; lat. Politica) on toinen osa Aristoteleen etiikkaa ja yhteiskuntaa käsittelevistä teoksista, joista ensimmäinen osa on Nikomakhoksen etiikka. Kummatkin käsittelevät samaa asiaa, jota Aristoteles kutsuu ihmisyhteisöjen filosofiaksi ja politiikan tieteeksi.
Aristoteles käsittelee teoksessaan valtiota ja erilaisia valtiomuotoja sekä teoreettisesti että historiallisten esimerkkien valossa. Teoksen lopussa hän esittää oman hahmotelmansa ihannevaltioksi.
Historia

Aristoteles on kirjoittanut teoksen todennäköisesti 340–330-luvuilla eaa., sillä teoksessa on viittauksia tuon ajan tapahtumiin. Mielenkiintoista on erityisesti se, että samaan aikaan tapahtuneet Aleksanteri Suuren valloitusretket eivät ole heijastuneet teokseen millään tavalla. Se keskittyy lähes pelkästään perinteisissä kreikkalaisissa poliksissa eli kaupunkivaltioissa pinnalla olleisiin kysymyksiin, eikä ota huomioon laajojen imperiumien syntyjä ja niiden hallinnassa tarvittavia taitoja.
Juha Sihvolan mukaan Aristoteleen Politiikalla ei ollut vielä antiikin aikana suurtakaan jälkivaikutusta. Teos tuli laajemmin tunnetuksi Euroopassa vasta keskiajalla. Tuolloin yliopistojen politiikan tiede perustui Aristoteleen ajatteluun. Teos vaikutti muun muassa Tuomas Akvinolaisen, Marsilius Padovalaisen ja Dante Alighierin näkemyksiin. Myöhemmin aristoteelinen perinne on vaikuttanut muun muassa G. W. F. Hegeliin ja Karl Marxiin, ja nykyfilosofiassa edelleen uusaristoteelisen hyve-etiikkaan.
Sisältö

»Koska kaikki yhteisöt tähtäävät johonkin hyvään, täydellisin ja muut itseensä sisällyttävä yhteisö tähtää selvästi korkeimpaan ja täydellisimpään hyvään. Tätä yhteisöä kutsumme valtioksi ja valtiolliseksi yhteisöksi.»
Politiikka koostuu kahdeksasta kirjasta. Teoksen alussa käsitellään perheen, tilayhteisön ja valtion historiaa ja suhdetta toisiinsa. Tämän jälkeen esitellään Aristoteleen näkemys ihannevaltiosta. Aristoteles käsittelee myös erilaisia valtiomuotojen tyyppejä ja kansalaisuutta. Keskeisenä kysymyksenä on erityisesti se, kuinka valtiomuoto tulisi järjestää ihannevaltiossa.
Aristoteleen poliittinen filosofia perustui Platonin ajatteluun, mutta Politiikassa Aristoteles arvostelee useissa kohdin tämän teoksissaan Valtio ja Lait esittämää ajattelua ja ihannevaltiokehitelmiä. Lähtökohtana arvostelulle on Platonin ideaopin kritiikki. Poliittisessa ajattelussa kritiikki näkyy niin, että Aristoteles näkee olemassa olevia valtiomuotoja koskevilla empiirisillä tutkimuksilla merkittävän roolin myös ihannevaltion määrittelyssä. Tässä Aristoteles on käyttänyt aineistonaan hänen koulunsa tuottamaa kokoelmaa 158 kaupungin valtiomuodot, joka oli koottu juuri koulun suorittaman poliittisen filosofian tutkimustyön käyttöön. Politiikka ilmentää laajaa tästä tutkimustyöstä peräisin olevaa kreikkalaisten kaupunkivaltioiden perustuslakien tuntemusta ja sisältää yli 300 viittausta eri kaupunkien valtiomuotoihin.
Aristoteleen omana filosofisena taustana Politiikalle on puolestaan tämän Nikomakhoksen etiikassa esittämä eettinen ajattelu. Etiikassa hän oli pyrkinyt määrittelemään sellaisen hyvän inhimillisen elämän, joka mahdollistaa ihmiselle lajityypillisen päämäärän toteuttamisen. Poliittisen filosofian tehtävänä on puolestaan määritellä, millainen valtio mahdollistaa tällaisen elämän. Platonia kohtaan esitetystä kritiikistä huolimatta Aristoteleen oman ihannevaltion kuvaus muistuttaa monella tavalla tämän Laeissa esittämää valtiota.