stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
PZL-104 Wilga

PZL-104M Wilga 2000
PZL-104 Wilga on puolalainen yksimoottorinen STOL-lentokone, jota on vuodesta 1962 alkaen valmistanut PZL "Warszawa-Okęcie".
PZL-104 kehitettiin purjelentokoneiden hinauskoneeksi ja laskuvarjohyppykoneeksi. Wilga 1 -prototyyppi lensi 24. huhtikuuta 1962. Tämän kokemusten pohjalta Bronisław Żurakowski ja Andrzej Frydrychewicz suunnittelivat koneen uudelleen.
Aiheesta muualla

Photo Walkaround PZL-104 Wilga-35A (Arkistoitu – Internet Archive)
AeroCraft Specifications: PZL-104 Wilga-200ma (Arkistoitu – Internet Archive)
Päijänne (sanomalehti)

Lehden ensimmäisen varsinaisen numeron etusivu.
Päijänne oli Jyväskylässä vuosina 1877–1882 ilmestynyt sanomalehti.
Karl Gustav Göösin julkaisema ja toimittama Päijänne perustettiin kauppiaita lähellä olleen Keski-Suomen vaihtoehdoksi. Kunnallispolitiikasta, kulttuurista ja taloudesta kiinnostunut lehti sai puolelleen koulukaupungin lehtoreita, mutta ei lopulta juurikaan poikennut kilpailijastaan. Se lopetettiin taloudellisesti kannattamattomana Weilin & Göösin kirjapainon siirtyessä Helsinkiin.
Päijänne ilmestyi vuonna 1878 kahdesti ja vuodesta 1879 lähtien kerran viikossa. Sen levikki oli 600 kappaletta vuonna 1878.
Aiheesta muualla

Päijänne digitoituna kansalliskirjastossa
Tatra T815

| Tatra T815 |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Tšekkoslovakia  Tšekki
Valmistaja:  Tatra Narodni Podnik / Tatra a. s., Kopřivnice
Valmistusvuodet:  1982–
Edeltäjä:  Tatra T148 Tatra T813
Moottori, voimansiirto ja alusta
Iskutilavuus:  moottori T928: 12 667 cm³
Teho:  T928, sovelluksesta riippuen 230 kW /2000 1/min - 325 kW /1800 1/min
Vääntö:  T928, sovelluksesta riippuen 1 300 Nm /1200 1/min - 2 100 Nm /1100-1200 1/min
Polttoaine:  dieselöljy
Kulutus:  alimmillaan 188 g/kWh
Vetotapa:  4×4 / 6×6 / 8×8 / 10×10
Vaihteisto:  10+2 tai 14+2; joissain sovelluksissa kaksiportainen alennusvaihde
Jarrut:  paineilmakäyttöiset rumpujarrut
Tatra T815 on tšekkiläisen Tatran valmistama raskas kuorma-auto. Malli esiteltiin vuonna 1982, jonka jälkeen siihen on tehty lukuisia muutoksia. Se korvasi aikanaan mallit T148 ja T813. T815 eri muunnelmineen muodostaa tällä hetkellämilloin? Tatran malliston perustan.
Sovelluskohteet

T815:n käyttökohteet ovat siviilikäytössä raskaat maantieveturit sekä maansiirtoajoneuvot. Tähän käyttöön suunniteltujen autojen kantavuudet ovat seuraavat:
4×4: 9 500 kg
6×6: 19 500 kg
8×8: 21 000 kg.
Armeijan käyttöön tarkoitetun malliston nimi on ARMAX. Näiden mallien kantavuudet ovat seuraavat:
4×4: 8 250 kg
6×6: 11 300 kg.
Tehdastekoisten mallien lisäksi Tatra myy autoja ilman päälirakenteita yrityksille, jotka rakentavat niiden pohjalta erilaisiin erityiskäyttöihin suunniteltuja ajoneuvoja, kuten betoni-, palo-, puutavara- ja nosturiautoja. Valikoimaan kuuluu myös 10×10-vetoinen alusta, joita tehdään erikoistilauksesta.
Teknisiä tietoja > Moottori

Voimanlähteenä on 12,7-litrainen moottori mallinimeltään T928. Julius Mackerlen aikanaan suunnittelema ilmajäähdytteinen V8-moottori on perusrakenteeltaan erittäin vanha, sillä se periytyy jo vuonna 1959 esitellystä T138-mallista. Erikoisuutena moottorissa on vierintälaakeroitu kampiakseli. Tehokkaimman version suurin teho on 325 kW ja suurin vääntö 2 100 Nm. Moottori oli vuonna 2008 maailman ainoa ilmajäähdytteinen ja ainoa mekaanisella polttoaineenruiskutuksella varustettu moottori joka täytti Euro V -päästönormit. Tehokkaimman version polttoaineen ominaiskulutus on 188 g/kWh.
Vaihtoehtoisena voimanlähteenä on ollut ilmajäähdytteinen V12-diesel. Moottorissa on 5 349 osaa, jotka koostuvat kaikkiaan 1 410 nimikkeestä. Jo pelkästään kahdeksasta kappaleesta kootussa kampiakselissa on 148 osaa. Vertailun vuoksi Cummins L10 -moottorissa on 1 898 osaa ja 544 nimikettä.
Teknisiä tietoja > Alusta ja voimansiirto

Kantavana rakenteena on Tatralle ominaiseen tapaan keskusputkirunko. Rungon modulaarisuus mahdollistaa useita eri akselivälivaihtoehtoja. Runkoputken jokainen liitos on kiinnitetty kuudellatoista vaarnaruuvilla. Jokaisella akselilla on heilurityyppinen erillisjousitus ja tasauspyörästöjen lukot. Jokaisessa vetopyörästössä on kummankin puoleista vetoakselia varten oma vetopyöräparinsa. Oikeaan vetoakselin keskilinja on vasemmanpuoleisen edessä siten, että voima välittyy oikeanpuoleiseen vetoakseliin kiinnitettyyn lautaspyörään etupuolelta ja vasemmanpuoleiseen takapuolelta. Planeettatyyppinen tasauspyörästö on sijoitettu vaihteistosta tulevan voimansiirtoakselin ja vetopyörästön väliin. Etu- ja taka-akselistojen välillä on myös pitkittäistasaus, jonka niin ikään saa lukittua. Pyörien navoissa on planeettavälitys, mikä mahdollistaa suuren momentinsiirtokyvyn. Voimansiirron ainoat nivelet ovat moottorin ja vaihteiston välillä sekä ohjaavissa akseleissa. Jarruina on paineilmakäyttöiset rumpujarrut, jotka on tieliikenteeseen tarkoitetuissa sovelluksissa varustettu ABS-järjestelmällä.
Vaihdelaatikko on Tatran omaa suunnittelua, ja siinä on 14 vaihdetta eteen sekä kaksi peruutusvaihdetta. Valikoimaan kuuluu myös 10-vaihteinen vaihteisto.
Yhdellä kääntyvällä etuakselilla varustettujen mallien kääntyvällä akselilla käytetään vääntösauvajousitusta. Kahdella kääntyvällä etuakselilla varustetuissa on lehtijousitus. Lisäksi akseleilla on teleskooppi-iskunvaimentimet.
Taka-akseleilla käytetään lehtijousitusta ja joskus sen rinnalla ilmajousitusta. Joissain malleissa on näiden lisäksi teleskooppi-iskunvaimentimet sekä mahdollisesti myös kallistuksenvakain.
Ruuvikierukka-tappityyppinen ohjausjärjestelmä on tehostettu hydraulisella sylinterillä.
Teknisiä tietoja > Kori ja varusteet

Bulldog-mallista koria on saatavana kolmella eri pituudella joista pisimmässä on takaovet. Takaosassa on mahdollisuus nukkumapaikkaa varten. Lisälämmityksenä on dieselöljyllä toimiva polttoainelämmitin. Sähköjärjestelmä on 24-volttinen.
Aavikkorallit

Tatra T815 on saavuttanut mainetta Dakar-rallissa erityisesti Karel Lopraisin kuljettamana. Loprais ajoi T815:llä voittoon kuudesti, neljästi toiseksi ja kerran kolmanneksi. Tatran tehtaan lopetettua kilpatoiminnan vuonna 1999 Loprais perusti oman kilpatallin. Kuljettajana on toiminut sen jälkeen hänen veljenpoikansa Ales Loprais.
Toinen Tatralla ajava joukkue on Letka Racing Team, jonka kuljettajana Tomáš Tomeček.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Tehtaan mallisto teknisine tietoineen. (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Team Lopraisin Tatra-kalustoa; teknisiä tietoja ja kuvia (englanniksi)
| n k Tatra-mallit |
| --- | --- |
Henkilöautot:  10  11  12  17  20  26  30  31  52  54  57  70  75  77  80  87  87-603  97  600 Tatraplan  603  613  623  700 
Kuorma-autot ja hyötyajoneuvot:  13  22  23  24  25  26  27  28  43  49  50  51  72  74  81  84  86  92  111  114  115  116  128  130  138  141  147  148  157  163 JAMAL  400  401  500  700  805  813  815  Beta 
Sotilasajoneuvot:  57K  72  76  79  82  85  9393  111  805  809  810  813  815  816  DANA  OT-62  OT-64  OT-810  RM-70  V 750  V 799  V 809 
Kilpa-autot ja prototyypit:  11 Targa Florio  15  18  90  137  107  201  602 Tatraplan Sport  603 A  603-2 B5  603-2 B6  603 MB  603 NP  603 X  604  605  607  625  Baghira  Delfin  JK 2500  Mikrobus  MTX V8  Prezident  V 570  V 855
Pylkönmäki

| Pylkönmäki> Entinen kunta – nykyiset kunnat: Saarijärvi |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 
Sijainti:  62°40′05″N, 024°48′20″E
Lääni:  Länsi-Suomen lääni
Maakunta:  Keski-Suomen maakunta
Seutukunta:  Saarijärven–Viitasaaren seutukunta
Kuntanumero:  633
Hallinnollinen keskus:  Pylkönmäen kirkonkylä
Perustettu:  1914
Liitetty:  2009
– liitoskunnat:  Saarijärvi Pylkönmäki
– syntynyt kunta:  Saarijärvi
Pinta-ala:  392,4 km²  (1.1.2008)
– maa:  366,83 km²
– sisävesi:  25,57 km²
Väkiluku:  936   (31.12.2008)
– väestötiheys:  2,55 as./km² (31.12.2008)
Ikäjakauma:  2007 
– 0–14-v.:  14,3 %
– 15–64-v.:  55,9 %
– yli 64-v.:  29,8 %
Pylkönmäki on entinen Suomen kunta, joka perustettiin vuonna 1914 Karstulan ja Saarijärven kuntien osista ja liitettiin  Saarijärven kaupunkiin 2009. Pylkönmäen naapurikunnat olivat Karstula, Multia, Saarijärvi, Soini ja Ähtäri. Pylkönmäki sijaitsi Länsi-Suomen läänissä ja Keski-Suomen maakunnassa, Suomenselän vedenjakajalla.
Lähin rautatieasema sijaitsee Ähtärin Myllymäellä, Haapamäki–Seinäjoki-radan varrella.
Kuntaliitos

Pylkönmäen kunnanvaltuusto päätti 29. tammikuuta 2007 aloittaa kuntaliitosneuvottelut Saarijärven kanssa. Sekä Pylkönmäen että Saarijärven valtuustot hyväksyivät 25. kesäkuuta 2007 kuntaliitoksen toteuttamisen vuoden 2009 alussa, jolloin Pylkönmäki liitettiin Saarijärveen. Uudessa Saarijärven kaupungissa oli hieman yli 10 800 asukasta. Pylkönmäen seurakunta yhdistyi Saarijärven seurakuntaan jo vuoden 2007 alussa.
Nähtävyyksiä

Pylkönmäen kirkko, rakennuttanut Jaakko Kuorikoski 1860, uusittu 1927, suunnittelija Alvar Aalto
Soidinmäki, korkeus 261 metriä merenpinnasta
Kaksi lapinrauniota Multpakanniemessä
Jakolan tilalla on automuseo.
Kyliä

Kukko, Kuoppala, Mahlu, Paajala, Puolimatka, Mulikka, Pajumäki, Soidinmäki, Vihanti, Pääjärvi
Tiedonvälitys

Pylkönmäen asioista kertovat paikallislehdet Sampo ja Viiden Kunnan Sanomat sekä maakuntalehti Keskisuomalainen.
Tapahtumia

Pylkönmäen kylien kehittämisyhdistys Pylkön Ääni ry järjestämä traktorien mäkivetokilpailut Pönkkä pulling. 
Paikkakunnalla toimiva urheiluseura Pylkönmäen Yrittävä on perustettu vuonna 1912. Seura järjestää vuosittaiset Pentin Olympialaiset heinäkuussa. Vuonna 2024 nämä ovat järjestyksessään 50:net
2. marraskuuta vuonna 1977 kaksi Suomen ilmavoimien lentäjää sai surmansa Fouga Magister-harjoituskoneen FM-65 maahansyöksyssä Pylkönmäellä. Konetyyppi määrättiin onnettomuuden vuoksi lentokieltoon.lähde?
Ruokakulttuuri

Pylkönmäen pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla madekeitto ja mustikkapuuro.
Kuuluisia pylkönmäkeläisiä

Petri Honkonen (s. 1987), kansanedustaja, ministeri
Eero Huovinen (s. 1944), helsinkiläinen emerituspiispa, kesäpylkönmäkeläinen
Seppo Kantonen (s. 1963), jazzmuusikko
Tapani Kiminkinen (s. 1954), maalaislääkäri, mediapersoona
Mikael Konttinen (s. 1984), laulaja
Tommi Soidinmäki (s. 1983), laulaja
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pylkönmäki Wikimedia Commonsissa
Pylkönmäen kylän omat kotisivut (Pylkön Ääni ry ylläpitämät)
Viisaankivi -seutuportaali
| n k Pylkönmäki |
| --- | --- | --- |
 Keski-Suomi  Saarijärvi 
| Kylät |  Kirkonkylä  Kukko  Kuoppala  Mulikka  Paajala  Pajumäki  Soidinmäki  Vihanti  |  |
| n k Keski-Suomen maakunnan kunnat |
| --- | --- |
Nykyiset kunnat:  Hankasalmi  Joutsa  Jyväskylä  Jämsä  Kannonkoski  Karstula  Keuruu  Kinnula  Kivijärvi  Konnevesi  Kyyjärvi  Laukaa  Luhanka  Multia  Muurame  Petäjävesi  Pihtipudas  Saarijärvi  Toivakka  Uurainen  Viitasaari  Äänekoski 
Entiset kunnat:  Jyväskylän maalaiskunta  Jämsänkoski  Konginkangas  Korpilahti  Koskenpää  Kuorevesi  Leivonmäki  Längelmäki (osa)  Pihlajavesi  Pylkönmäki  Sumiainen  Suolahti  Säynätsalo  Äänekosken maalaiskunta 
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Yle 
Pylkönmäen kirkko.
Näkymä Jakolan tilan automuseosta.
Hannu Pyykkönen (rehtori)

Hannu Pyykkönen (s. 1950) on suomalainen opettaja. Hän toimi mikkeliläisen Päämajakoulun rehtorina vuosina 1990–2010 ja sitä ennen saman koulun opettajana ja vararehtorina.
Hannu Pyykkönen on toiminut myös Suomen ortodoksisen kirkon kirkolliskokouksen kirkolliskokousedustajana kaksi kautta vuoteen 2013 saakka. Hän on perustanut vuonna 2005 yhdessä poikansa Petja Pyykkösen kanssa ortodoksisen verkkosivun, Ortodoksi.netin.
Häneltä on julkaistu kaksi teosta. Toinen yhdessä Lauri Uotilan ja Teuvo Tiihosen kanssa käsitteli Päämajakoulun satavuotista historiaa ja toinen yhdessä Petja Pyykkösen kanssa ja se käsitteli Mikkelin puretun ortodoksisen sotilaskirkon historiaa.
Teoksia

Uotila, Lauri & Pyykkönen, Hannu & Tiihonen, Teuvo: Mikkelin, päämajakaupungin keskuskoulu 1889–1989.  Mikkeli:  Mikkelin kaupunki, 1989.  ISBN 952-90-1194-6
Pyykkönen, Hannu & Pyykönen, Petja: Mikkelin ortodoksinen sotilaskirkko: Pyhän suurmarttyyri Georgios Voittajan kirkko vuosina 1908–1958.  Mikkeli:  Ortodoksi.net, 2008.  ISBN 952-92-3946-7
Aiheesta muualla

Hannu Pyykkösen verkkosivut
Hannu Pyykkösen esittely Suomen ortodoksisen kirkon sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)
Päijät-Hämeen maakunnan kuntien vaakunat

| --- | --- |
: Päijät-Hämeen maakunta Sinisessä kentässä vedenneito ja oikeassa yläkulmassa käki; kaikki kultaa.
| Vaakuna | Kunnan nimi, vaakunan kuvaus, suunnittelija ja vahvistamispäivä |
| --- | --- |
: Asikkala Kilpi nelilohkoinen, hopea-punainen; kussakin kentässä vuorovärinen, kultaemiöinen viisilehtinen kukka. Ahti Hammar, 6. maaliskuuta 1952
: Hartola Punaisessa kentässä ristikkäin kaksi palavaa soihtua ja niiden yläpuolella kruunu; kaikki kultaa paitsi soihtujen liekit hopeaa. Kaj Kajander, 11. heinäkuuta 1966
: Heinola Punaisessa kentässä alainen, alapuoleltaan kaarikoroinen hopeahirsi, jonka päällä kävelee kultainen ilves, varukset siniset, korvatöyhdöt mustat. Gustaf von Numers, 11. marraskuuta 1958
: Hollola Punaisessa kentässä kohtikatsova hirvenpää ja sen alapuolella ruiskuhilas; molemmat kultaa, saatteena viisi hopeista naularistiä, joista yksi hirvenpään yläpuolella ja kaksi päätunnuskuvien molemmin puolin. Carolus Lindberg, 3. marraskuuta 1952
: Iitti Mustassa kentässä aaltokoroinen hopeahirsi, päällikkeenä paaluittainen kaksilehtinen kulta-avain. Ahti Hammar, 3. maaliskuuta 1953
: Kärkölä Punaisessa kentässä kolme hopeista, hirsittäistä havukirvestä alatusten. Ahti Hammar, 5. syyskuuta 1955
: Lahti Hopeakentässä musta, seitsenpuolainen rautatievaunun pyörä; pyörän kehältä nousee jokaisen puolapuun kohdalta punainen liekki. Ahto Numminen (vanhan vaakunan pohjalta), 14. toukokuuta 1968
: Orimattila Punaisessa kentässä nouseva hevonen pidellen viikatetta; kaikki hopeaa. Ahti Hammar, 17. joulukuuta 1956
: Padasjoki Punaisessa kentässä pata, jonka alapuolella aaltokoroinen hirsi; kumpikin hopeaa. Olof Eriksson, 17. heinäkuuta 1956
: Sysmä Mustassa kentässä nuolikotelo, jossa kolme nuolta; kaikki hopeaa; nuolikotelon keskellä punainen pienoiskilpi ja siinä pystyssä hopeapiilu. Ahti Hammar, 11. helmikuuta 1954
Käytöstä poistuneet tai lakkautettujen kuntien vaakunat

| Vaakuna | Kunnan nimi, vaakunan käytössäoloaika, kuvaus, suunnittelija ja vahvistamispäivä |
| --- | --- |
: Artjärvi  (1956–2010) Sinisessä kentässä kultainen kuha, jonka alapuolella tyvessä sakarakoroinen, hopeinen muuri. Olof Eriksson, 1. lokakuuta 1956
: Heinolan maalaiskunta (1968–1996) Punaisessa kentässä paaluittain kaksi reenjalasta, joita yhdistää kaksi päällikkäistä poikkipuuta; kaikki hopeaa. Kaj Kajander, 1. lokakuuta 1968
: Hämeenkoski (1952–2015) Punaisessa kilvessä kaksi hopeapalkkia, joissa kummassakin kaksi mustaa kaateista polviortta; palkkien välissä kolme hopeista palkeittaista apilanlehteä. Antti Salmenlinna, 1. huhtikuuta 1952
: Nastola (1954–2015) Punaisessa kilvessä hopeinen, naulakantainen ankkuriristi. Kimmo Kara, 23. huhtikuuta 1954
Puula

| Puula |
| --- | --- |
 Puulan Vuojaselkä
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Savo, Keski-Suomi
Kunnat:  Hirvensalmi, Kangasniemi, Mikkeli, Joutsa
Koordinaatit:  61°48′36″N, 26°41′38″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö
Valuma-alue:  Puulaveden alue (14.92)
Laskujoki:  Suonsalmen kanava 
Järvinumero:  14.923.1.001
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  94,7 m  
Pituus:  47 km  
Leveys:  32 km  
Rantaviiva:  1 776,73 km  
Pinta-ala:  330,76398 km²  
Tilavuus:  3,05871 km³  
Keskisyvyys:  9,24 m  
Suurin syvyys:  69 m  
Valuma-alue:  3 510,07 km² 
Saaria:  1659 
:  Väisälänsaari, Puukonsaari, Iso Säkkisalo, Koveronsaari
 fiPuula 
Puula  (myös Puulavesi) on Etelä-Savossa Hirvensalmella, Kangasniemellä ja Mikkelissä sekä Keski-Suomen Joutsassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kymijoen vesistöön. Puula valittiin Etelä-Savon maakuntajärveksi vuonna 2011. Puula on Suonsalmen välityksellä yhteydessä järveen Ryökäsvesi-Liekune, jonka vedenpinnan korkeus on samalla tasolla.
Maantietoa > Järvi

Järven pinta-ala on 33 100 hehtaaria eli 331 km². Se on 47 kilometriä pitkä ja 32 kilometriä leveä, mutta järven yleisilme on monista saarista ja lahdista johtuen rikkonainen. Järven yli kulkee luode-kaakko-suuntaisena saarijono, joka alkaa Hirvensalmen Malvanniemestä ja päättyy Kangasniemen Puulansalmeen. Sen lounaispuolelle jää Karttuunselkä eli Karttuu, ja sen koillispuolelle jää Simpiänselkä eli Simpiä.
Karttuu alkaa kaakossa Malvaniemestä, ja matkalla kohti Puulansalmea, se kapenee. Luoteessa sijaitsevat pienemmät Uimaniemenselkä ja Mainiemenselkä, joka päättyy Puulansalmen kapeikkoon. Kapeikon takana aukeaa kapeana, mutta 19 kilometriä pitkänä järvenosa, jossa on runsaasti niemiä, lahtia ja saaria. Sen varrella sijaitsevat Siikaveden lahti, Haapaselkä, Lihvanselkä sekä perällä Kekoniemenselkä ja Sätkynselkä. Karttuunselän etelärannasta työntyy ruopattu Suonsalmi Liekuneen.
Simpiästä luoteeseen sijaitsee laajan vesialueen saaristo, jota on vaikea hahmottaa. Saarten välissä sijaitsevat Pauninselkä, Hölönselkä, Piipanselkä, Haukkaselkä ja Konnanselkä. Konnanselältä pohjoiseen työntyy vielä kuusi kilometriä pitkä lahti, joka aukeaa Särkiseläksi. Simpiästä pohjoiseen sijaitsee kuusi kilometriä pitkä lahti, johon kuuluu Hianselkä. Merkittävä vaikutus järven rakenteeseen on Väisälänsaarella, joka on 13 kilometriä pitkä ja kuusi kilometriä leveä. Se sijaitsee järvialueen itäosassa ja sen länsipuolelle jää monilukuinen saaristo. Väisälänsaaren kaakkoispuolella sijaitsee Eteläselkä, josta pääsee Väisälänsaaren taakse Vanhosalmeen ja kaakkoispuolelle Pääskynselälle. Pääskynselän järvenosa on kymmenen kilometriä pitkä ja siitä alkaa sokkeloinen yli 15 kilometriä pitkä reitti eteläisimpään Heposelkään ja Kotalahteen, missä sijaitsee Otava. Väisälänsaaren eteläpuolella sijaitsee viisi kilometriä pitkä Pääskysaari ja pohjoispuolella kuusi kilometriä pitkä Viljakkalansaari ja lyhyempi Lapinsalo. Näiden takaa kulkee Eteläselältä Lapinsalonselälle 23 kilometriä pitkä suojainen reitti.
Simpiän koillispuolelle työntyy Viljakkalansaaren ja Lapinsalon ohitse Sammakkoselkä ja Lapinsalonselkä, joiden pohjoispuolella aukeaa aluksi Vuojaselkä. Se on kymmenen kilometriä pitkä ja pari kilometriä leveä. Sillä on pitkiä lahtia ja Vaimosniemen takana työntyy vielä pohjoiseen 13 kilometriä pitkä lahti, jonka päässä sijaitsee Ruovedenselkä ja Kangasniemen kirkonkylä.
Puulan tilavuus on 3 060 miljoonaa m³ eli 3,06 km³. Järven keskisyvyys on 9,2 metriä ja suurin syvyys on 69 metriä.
Maantietoa > Saaria

Järvessä on laskettu olevan 1 659 saarta. Niiden yhteispinta-ala on 12 334 ha, mikä on noin 27 % järven kokonaispinta-alasta. Saarista 14 on yli neliökilometrin, 304 yli hehtaarin suuruisia, 1 284 yli aarin ja loput 57 ovat alle aarin kokoisia.
Järven suurin saari on Väisälänsaari (34,8 km²), joka seuustaa Simpiänselkää. Simpiän ja Karttuun välissä sijaitsee runsaslukuinen saaristo. Sen suurimpia saaria ovat idästä lukien ensin Iso Säkkisalo (4,4 km² ), Pieni Säkkisalo ja Soisalo (0,77 km²). Näiden ympärillä on paljon pieniä saaria. Keskellä järveä sijaitsee Puukonsaari (8,1 km² ). Sen ja vielä sitäkin suuremman saaren Puulasalon väliin mahtuu monia suojelujakin saaria. Niitä ovat esimerkiksi Iso-Sarvuli, Ihottu, Koveronsaari (3,7 km² ), Rämiäinen, Karhusaari ja Iso Paatsalo (1,9 km²).
Puusalosta etelään Kaiskonselällä sijaitsee Hirvisalo (1,0 km²) ja edellisen saariston pohjoispuolella sijaitsee Vuorisalo (2,1 km²). Väisälänsaaren ja Eteläselän eteläpuolella vartioi Iso-Häähkiäinen (0,87 km²) Pääskynselkää, missä sijaitsee suuri Pääskynsaari. Väisälänsaaren pohjoispuolella sijaitsee Viljakkalansaari (8,4 km²), jonka pohjoispuolella on suuri Lapinsalo.
Puulan rantojensuojelualueeseen kuuluu noin 500 saarta ja pari niemeä järven itäosissa. Suojelualueen koko on 166 km².
Maantietoa > Rannat ja asutus

Järven rantaviivan pituus on 1 777 kilometriä, josta saarten rantaviivan yhteispituus on 972 kilometriä. Rannat ovat pääsääntöisesti metsämaata, mutta myös peltomaata ja suota esiintyy hieman. Kangasniemen keskustaajama sijaitsee järven koillisosassa Ruovedenselän ääressä ja Läsäkosken kylä Vuojaselän rannalla. Otava, joka on kylänä Mikkelin kaupunginosa, sijaitsee Puulan kaakkoisosassa Kotalahden perällä. Järven itärantoja seuraa valtatie 13, joka yhdistää Kangasniemen Mikkeliin. Seututie 616, joka yhdistää Joutsan Kangasniemeen, oikaisee rikkonaisen järven läpi. Sen sijaan seututie 431, joka haarautuu edellisestä Kälässä, vie Hirvensalmelle ja Otavalle järven etelärantoja seuraten.
Säännöstely

Järven vedenpinnan korkeus on 94,7 metriä mpy. Puula laskee Suonsalmen kautta Liekuneeseen ja siitä Kissakosken avokanavaa pitkin Vahvajärveen. Järvi on säännöstely vuodesta 1964 Kissakosken voimalaitoksen tarpeisiin siten, että vedenpinnan korkeudeksi on määrätty raja-arvot 94,37 metriä ja 94,85 metriä mpy.
Esihistoriaa ja historiaa

Puula syntyi Itämeren Yoldia-vaiheen aikana, kun se kuroutui itsenäiseksi järveksi. Puulan jälkeen kuroutuivat vielä Päijänne ja Saimaa, jotka nykyisin ympäröivät Puulaa. Puula laski Sysmän reitin kautta Päijänteeseen. Reitti alkoi Puulan Siikaveden lahdesta, jossa Kälän kylässä virtaa peräkkäin kapeat Pirtinjoki ja Kälänjoki ja jotka laskevat Suonteeseen. Reitin vedet jatkoivat Suonteen keskivaiheille, jossa ne laskivat Viherinkoskesta Viheriin nykyisen Joutsan kirkonkylän lähellä. Sen jälkeen se jatkaa Jääsjärvestä Hartolassa olevaa moniosaista Tainionvirtaa myöten Päijänteeseen.
Järven länsipuolella ja Kaiskonselän länsirannalla sijaitsee Hahlavuoren kalliomaalaus.
Suomessa on aikoinaan perustettu 1 500 järvenlaskuyhtiötä ja järviä on laskettu yli 2 000. Järvet ovat olleet yleensä pieniä, mutta laskettu on myös muutama suurikin järvi, kuten tämä Puulakin. Kissakosken kanavan rakentaminen aloitettiin vuonna 1831 ja se oli vuonna 1854 valmistuessaan 1,1 kilometriä pitkä. Kissakosken kanavan kynnys oli matalampi kuin Siikaveden lahdessa, joten Puulan vedenpinta aleni 2,5 metriä. Kanavalla käännettiin Päijänteeseen laskenut vesistö laskemaan Mäntyharjun reittiä Kymijokeen. Vedenlaskun tuloksena Puulan rantakivien raukki-muodot tulivat näkyviin. Kuuluisin raukki on nimeltään Alttarikivi, jonka näkee Alttarisaaren lounaisrannassa. Alttarisaari taas sijaitsee pohjoispään länsipuolella.
Virkistys- ja luontoarvot

Puula ja sen itäpuolella oleva Kyyvesi muodostavat melontareitistön. Alueella on suuria järvenselkiä. Naarajärveltä alkava reilun sadan kilometrin mittainen Naarajoki–Kyyvesi–Puula-melontareitti päättyy Puulalle. Molemmilla järvillä on useita kohtuullisesti varusteltuja rantautumispaikkoja. Melojien kannattaa tehdä reittisuunnitelmat joko Puulan itä- tai länsipuolelle, koska Simpiän ja Karttuun selkien ylitys on tuulisella säällä vaikeaa.
Alueen kallioperä on suurimmaksi osaksi pehmeää ja vaaleaa granodioriittia, joka on karkeakiteistä kiveä. Järven veden aallot ja tavien jäät ovat haurastuttaneet vedenalaisten kivien pintaa ja se on Puulan syntymän ajasta asti erodoitunut kohtuullisen paljon. Rapautuneet kivipinnat paljastuivat vuonna 1854, kun järven vedenpinta alkoi laskea. Nykyään tunnetaan lähes sata raukki-kiveä tai kalliota.
Tyypillisiä Puulan lintuja ovat kuikka ja kalalokki, mutta myös valkoselkätikka, pikkutikka, sääksi, kuhankeittäjä ja selkälokki ovat edustettuina.