stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Paavo Väyrynen
Suhteet ja suhtautuminen Neuvostoliittoon ja Venäjään > Georgian kriisi 2008

Georgian kriisin selvittelyssä 2008 Suomen ulkoministeri Alexander Stubb edusti Euroopan unionia Suomen EU-puheenjohtajuuden vuoksi. Stubb pyysi kriisin jälkeen Suomen suurlähettiläiltä analyysit Venäjästä ja maailman tapahtumista. Nimetön yhteenveto analyyseistä annettiin avoimuusperiaatteiden mukaisesti kaikkien luettavaksi Helsingin Sanomien kautta. Ulkomaankauppa- ja kehitysministerinä istunut Väyrynen haukkui ulkoministeri Stubbin linjan avoimesti ja katsoi Georgian aloittaneen sodan hyökkäämällä venäläisjoukkoja vastaan. Väyrynen ei pitänyt Georgian kriisiä merkityksellisenä sen enempää maailmanpolitiikan kuin eurooppapolitiikankaan kannalta. Poliittisen historian professori Timo Soikkanen piti Väyrysen avointa Stubbin linjojen arvostelua harvinaisena. Suurlähettiläiden analyyseistä paljastuu, että he pitivät Georgian tapahtumia herätyskellona ja olivat yksimielisiä että vahvistuva Venäjä ei ole kiinnostunut Euroopan arvoista kuten demokratia ja että Venäjä pyrkii tavoitteisiinsa uusin keinoin.
Väyrynen on myöntänyt Stubbin mediahakuisuuden ärsyttävän itseään ja hän pitää Stubbia itseään parempana brändääjänä. Väyrynen on väittänyt Stubbin politikoivan julkisuutta varten.
Suhteet ja suhtautuminen Neuvostoliittoon ja Venäjään > Ukrainan kriisi 2014

Väyrynen esitti blogissaan 31. joulukuuta 2014, että Krim olisi autonominen osa Venäjää kuten Puerto Rico on autonominen osa Yhdysvaltoja. Hän myös kyseenalaisti Ukrainan hallinnon oikeuden päättää maan asioista, ja halusi Ukrainan pysyvän EU:n ja Naton ulkopuolella. Tätä pidettiin Venäjän liehittelynä. Keskusta irtisanoutui Väyrysen kommenteista.
Uuden Suomen päätoimittaja kummasteli Väyrysen kirjoitusta ”itäisen naapurimaamme laajentumishaluja jossain määrin ymmärtävänä”. Kokoomuksen kansanedustaja Timo Heinonen kummasteli: ”toiselta itsenäiseltä maalta voi vallata maata ja maailmalla olisi ratkaisuna hyväksyä tämä?”
Suhteet ja suhtautuminen Neuvostoliittoon ja Venäjään > Venäjän hyökkäys Ukrainaan

Syyskuussa 2022 Helsingin Sanomat kirjoitti, että Väyrynen toistaa blogikirjoituksissaan Venäjän hallinnon väitteitä, joiden mukaan Venäjän hyökkäys Ukrainaan johtuu Yhdysvaltojen ”uuden kylmän sodan” politiikasta ja Itä-Ukrainan venäläisten sorrosta. Lehti katsoi jo yksistään äänestäjien kuluttajansuojan edellyttävän, että puolueen kaikilla edustajilla olisi keskeisistä yhteiskunnallisista kysymyksistä ainakin jossain määrin samansuuntaiset näkemykset.
Jalasmökkikohu

Vuoden 1982 suurin poliittinen selkkaus oli niin sanottu jalasmökkijupakka. Väyrynen asui ja oli asunut keskeytyksettä jo toistakymmentä vuotta perheineen Helsingissä, mutta hän oli siitä huolimatta ilmoittanut vakituiseksi asuinpaikakseen Keminmaan Lapissa. Tämä oikeutti hänet nostamaan eduskunnan päivärahaa.
Kävi kuitenkin ilmi, että Keminmaan-asunto oli muutaman neliömetrin kokoinen siirrettävä jalasmökki ja vastaavasti Helsingin asunto 173 neliömetrin huoneisto Helsingin Kruununhaassa. Tuolloin kansanedustajat saivat päivärahansa eduskunnan ja vaalipiirin välisestä etäisyydestä ja kahden asunnon ylläpidosta. Väyrynen pystyi näin toimimalla nostamaan verottomia lisätuloja noin 4 100 markkaa kuukaudessa.
Aiempi oikeuskansleri Risto Leskinen, eduskunnan virkamiehet ja kansliatoimikunta katsoivat menettelyn lailliseksi. Vastaavasti uusi oikeuskansleri Kai Korte puuttui asiaan, ja lopulta korkein hallinto-oikeus tulkitsi Väyrysen vakituiseksi asuinpaikaksi Helsingin.
Kohun jälkeen aikaisemmin omaksuttua väestökirjalain tulkintaa muutettiin siten, että kansanedustajien asuinpaikka alettiin määritellä asunto-olojen perusteella, jolloin Väyrysen ohella useampi kansanedustaja menetti päivärahansa. Tämän jälkeen päivärahajärjestelmä korvattiin kulukorvausjärjestelmällä.
Kaupunkitarinat

Väyrysestä on liikkunut vuosien aikana lukuisia erilaisia kaupunkitarinoita niin mediassa kuin muutoinkin. Suurin osa jutuista on peräisin 1980-luvulta, jolloin Väyrynen oli poliittisen taistelun keskiössä. Väyrysen on väitetty muun muassa nipistelleen lentoemäntiä, vaarantaneen lentoliikennettä puhumalla kännykkään ja istuneen bisnesluokassa turistiluokan lipulla.
Toimittaja Johanna Korhosen kirjassa Väyrynen kommentoi kaupunkitarinoita ja kiistää väitteet. Väyrysen mukaan Hymy-lehti veti väitteensä nipistelystä takaisin jälkikäteen. Hän kiistää myös europarlamentaarikkoajan kohun kännykkään puhumisesta lentokoneessa. Väyrysen mukaan lentoemäntä huomautti kännykästä, jolloin hän lopetti puhelunsa ja sulki kännykän. Väyrysen mukaan Ilmailulaitos tutki asian ja antoi hänelle puhtaat paperit.
Tarinan mukaan Väyrynen rehvasteli lukeneensa Fjodor Dostojevskin koko tuotannon yhdessä viikonlopussa. Väyrysen mukaan hän lainasi Keminmaan kirjastosta kaikki Dostojevskin kirjat ja luki ne kolmessa vuorokaudessa läpi. Hän ei kuitenkaan lukenut kirjoja sanasta sanaan, vaan pääkohdat tarkasti ja muun kursorisesti.
Vuoden 2012 presidentinvaalien alla ilmestyi novelliantologia On Suurten Muinaisten aika, johon on koottu Väyrystä käsitteleviä kauhutarinoita. Kirjavinkit-sivustolla julkaistun arvion mukaan kirjassa ”hyödynnetään miehestä muodostunutta suullista perinnettä, ihan kuin hän olisi jo jokin suomalaisen kansanperinteen myyttinen hahmo.” Väyrynen itse kertoi olevansa ylpeä, että hänen ”vaatimaton persoonansa on näin hienon kirjan aiheena”.
Yksityiselämä

Väyrynen on ollut naimisissa Vuokko Kaarina Väyrysen kanssa vuodesta 1968, ja heillä on kolme lasta sekä kuusi lastenlasta (syyskuussa 2016).
Heinäkuussa 2007 Väyryselle tehtiin sepelvaltimon pallolaajennus. Väyrynen joutui itsenäisyyspäivänä 2024 pahoinpidellyksi kadulla Helsingin keskustassa häntä kohtaan tapahtuneessa hyökkäyksessä.
Väyrysen isä Eemeli Väyrynen kuoli 101-vuotiaana 30. elokuuta 2011. Eemeli Väyrysen täytettyä 100 vuotta Paavo Väyrynen kirjoitti isästään Eemeli Väyrysen vuosisata -nimisen kirjan, joka julkaistiin keväällä 2010. Puutarhayrittäjänä toiminut Eemeli Väyrynen oli saanut vielä satavuotiaana patentin kehittämälleen perunanistutuskoneelle.
Sotilasarvoltaan Paavo Väyrynen on reservin kapteeni.
Kunniamerkit

Suomen Leijonan suurristi (1987)
Suomen Valkoisen ruusun komentajamerkki (1984)
Sotilasansiomitali (1984)
Saksan Liittotasavallan Ansioritarikunan suurristi
Itävallan Ansioritarikunnan suuri kultainen kunniamerkki olkanauhan kera
Kolumbian San Carloksen ritarikunnan suurristi
Tanskan Dannebrogin ritarikunnan suurristi
Espanjan Isabella Katolilaisen ritarikunnan suurristi (1978)
Ranskan Kunnialegioonan suurupseeri
Ranskan Kansallisen Ansioritarikunnan suurristi
Kreikan Fenixin ritarikunnan suurristi
Islannin Haukan ritarikunnan suurristi (1977)
Japanin Nousevan Auringon ritarikunnan suurristi (1986)
Norjan Pyhän Olavin ritarikunnan suurristi
San Marinon Pyhän Marinuksen ritarikunnan suurristi
San Marinon Pyhän Agathan ritarikunnan suurristi
Jugoslavian lipun ritarikunnan kunniamerkki nauhassa
Elokuva- ja televisioesiintymisiä

Väyrynen esiintyi runonlausujana elokuvassa Uuno Turhapuro muuttaa maalle (1986). Subin syksyllä 2007 esittämässä talk show -ohjelmassa Me Myself and I Väyrynen esiintyi kommentaattorina.
Teokset

Köyhän asialla.  Helsinki:  Kirjayhtymä, 1971.
On muutoksen aika.  Helsinki:  WSOY, 1974.  ISBN 978-951-0-06259-3
Kansallisia kysymyksiä.  Helsinki:  WSOY, 1981.  ISBN 978-951-0-10940-3
Kansakunta. Ihmiskunta.  Jyväskylä:  Gummerus, 1987.  ISBN 978-951-20-3073-6
Finlands utrikespolitik. Den nationella doktrinen och framtidens mänsklighetspolitik.  (Väitöskirja)  Helsinki:  Söderström, 1988.  ISBN 978-951-52-1232-0
Suomen ulkopolitiikka: Kansallinen doktriini ja tulevaisuuden ihmiskuntapolitiikka.  Helsinki:  WSOY, 1989.  ISBN 978-951-0-15718-3
Yhteinen tehtävämme. Kansanvaltaisen muutoksen strategia.  Helsinki:  WSOY, 1989.  ISBN 978-951-0-15931-6
On muutoksen aika 2. Tosiasioita ja haavekuvia Suomesta.  Helsinki:  WSOY, 1993.  ISBN 978-951-0-19109-5
On totuuden aika 1. Tosiasioita ja muistikuvia Urho Kekkosen Suomesta.  Helsinki:  WSOY, 1993.  ISBN 978-951-0-18839-2
On totuuden aika 2. Tosiasioita ja muistikuvia Mauno Koiviston Suomesta.  Helsinki:  WSOY, 1993.  ISBN 978-951-0-18840-8
On muutoksen aika 1. Tosiasioita ja haavekuvia tulevaisuudesta 1974 ja 1994.  Helsinki:  WSOY, 1994.  ISBN 978-951-0-19536-9
Suomen puolueettomuus uudessa Euroopassa: Kansallinen doktriini ympäristön murroksessa.  Helsinki:  Otava, 1996.  ISBN 978-951-1-14459-5
Paneurooppa ja uusidealismi – Tutkielma Richard Coudenhove-Kalergin filosofisista ja yhteiskunnallisista ajatuksista.  Helsinki:  Otava, 1997.  ISBN 978-951-1-15410-5
Itsenäisen Suomen puolesta.  Jyväskylä:  Atena, 1999.  ISBN 978-951-796-160-8
Etiäisiä vai kaukoviisautta? Paavo Väyrysen puheita ja kirjoituksia 1999–2004.  Rovaniemi:  Eppe, 2004.  ISBN 978-952-91-7309-9
Eemeli Väyrysen vuosisata.  Helsinki:  Maahenki, 2010.  ISBN 978-952-5870-01-5
Huonomminkin olisi voinut käydä – Esseitä elämästä, politiikasta ja yrittämisestä.  Helsinki:  Helsinki-kirjat, 2011.  ISBN 978-952-5874-63-1
Suomen linja.  Helsinki:  Paasilinna, 2014.  ISBN 978-952-299-042-6
Eihän tässä näin pitänyt käydä.  Espoo:  Paasilinna, 2016.  ISBN 978-952-299-109-6
Kukahan nämäkin sotkut selvittää?  Helsinki:  Paasilinna, 2016.  ISBN 978-952-299-118-8
Suomen linja 2017.  (2. p.)  Helsinki:  Suomen linja ry, 2017.  ISBN 978-952-93-9517-0
Terve Suomi.  Paavo Väyrynen, 2018.  ISBN 978-952-94-1079-8
Yhteinen vuosisatamme.  Paavo Väyrynen, 2020.  ISBN 978-952-94-2913-4
Sota vai rauha Suomelle?  Pohjantähti-keskus, 2022.  ISBN 978-952-65094-0-2
Vielä voimme pelastua – tie itsenäiseen ja eheytyvään Suomeen.  Suomen linja ry, 2023.  ISBN 978-952-94-8403-4
Teokset > Toimittajana

Goldsmith, James: Ansa.  Suomentanut ja toimittanut Paavo Väyrynen. Helsinki:  Otava, 1995.  ISBN 978-951-1-13833-4
Kansainvälinen yhteistyö Pohjoiskalotilla.  (Toim. Timo Kivimäki ja Paavo Väyrynen)  Lapin yliopisto, 1997.  ISBN 951-634-589-1
Samankeskisten kehien Eurooppa.  (Toimittanut Paavo Väyrynen)  Jyväskylä:  Suomen puolesta, 2000.  ISBN 978-952-91-2287-5
Kirjallisuutta

Korhonen, Jarmo: Väyrysen valtakunta.  Helsinki:  Tammi, 2014.  ISBN 978-951-31-7745-4
Lehtinen, Lasse & Ukkola, Sanna: Vastarannan kiiski. Paavo Väyrysen ihmeellinen elämä.  Helsinki:  WSOY, 2013.  ISBN 978-951-0-39490-8
Riikinkukkokehrääjät
Aiheesta muualla

Pertti Pakkanen: Riikinkukkokehrääjät. Suomen Perhostutkijain Seura.
A.R. Pittaway: Saturniidae of the Western Palaearctic (englanniksi)
Saturniidae World: Homepage für den Saturniidenfreund (saksaksi) (englanniksi)
BugGuide: pohjoisamerikkalaisia lajeja (englanniksi)
Kuvasto eteläamerikkalaisia lajeja (englanniksi)
Australialaisia lajeja (englanniksi)
Tree of Life Web Project (englanniksi)
Bill Oehlke: World's Largest Saturniidae Site (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q843104  Wikispecies: Saturniidae  AFD: Saturniidae  BAMONA: Saturniidae  BioLib: 17228  BOLD: 451  BugGuide: 184  CoL: FYX  EoL: 896  EPPO: 1SATUF  Fauna Europaea: 6791  Fauna Europaea (new): 5a716ffc-88d0-4cf6-bdce-28f2c6b7817e  GBIF: 8864  iNaturalist: 47918  ITIS: 117551  NBN: NBNSYS0000160934  NCBI: 7117  NZOR: 53821de7-9a1f-497e-9293-f0f720456a5c  Open Tree of Life: 167940  Paleobiology Database: 245035  WoRMS: 530954
Xi’an

| Xi’an (Chang’an) 西安 |
| --- | --- |

 Xi’an
 Koordinaatit: 34°16′N, 108°54′E 
Valtio:  Kiina
Maakunta:  Shaanxi
Perustettu:  202 eaa.
 
 www.xa.gov.cn 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Xi’an (kiinaksi: 西安, pinyin: Xī'ān) on Shaanxin maakunnan pääkaupunki Kiinassa. Xi’an on ollut keisarillinen pääkaupunki yli tuhannen vuoden ja 13 dynastian ajan. Kaupungin loiston aika sijoittuu Sui- ja Tang-dynastian ajalle, jolloin Xi’an oli silkkitien alkupiste. Xi’an oli maailman suurin kaupunki, rikas ja kulttuuriltaan kansainvälinen. Xi’ania kutsuttiin aikaisemmin nimellä Chang’an (yksink.: 长安, perint.: 長安, pinyin: Cháng'ān). Nykyisin siellä asuu 7 135 000 asukasta.
Maantiede

Xi’an sijaitsee Kiinan keskiosassa. Kaupunkia rajaavat Qinling-vuoristo etelässä ja Weijoki pohjoisessa.
Maantiede > Ilmasto

Xi’anissa on Köppenin ilmastoluokituksen mukaan keskileveysasteiden aroilmasto. Kesät ovat kuumia ja sateisia, talvella on viileää ja kuivaa. Vuoden keskilämpötila on noin 14 °C ja keskimääräinen sademäärä 550 millimetriä. Heinäkuu on lämpimin kuukausi. Silloin vuorokauden keskilämpötila on noin 28 °C. Viilein kuukausi on tammikuu, jolloin keskilämpötila on noin 0 °C. Sateisin kuukausi on syyskuu, jolloin sataa keskimäärin noin 90 millimetriä. Tammikuu puolestaan on kuivin kuukausi. Silloin keskimääräinen sadanta on 6 millimetriä.
Historia

Kaupungin perustamisaikana pidetään vuotta 202 eaa., kun Han-dynastian hallitsija Liu Bang perusti Chang'anin pääkaupungikseen. Tätä ennen alueella olivat sijainneet myös Zhou- ja Qin-dynastian pääkaupungit. Vuonna 194 eaa. alettiin rakentaa kaupungin ensimmäistä muuria. Tämä saatiin valmiiksi neljän vuoden kuluttua.
Vuonna 582 Sui-dynastian hallitsija käski rakentaa uuden pääkaupungin (Daxing, 大興) hieman kaakkoon vanhasta Han-dynastian aikaisesta sijainnista. Uuden kaupungin pinta-ala oli 84 km² ja pääkatu oli 155 metriä leveä ja se olikin aikansa suurin kaupunki maailmassa. Kaupungin nimi vaihdettiin Chang'aniksi Tang-dynastian aikana.
Tang-dynastian lopulla vuonna 904 kaupunki tuhoutui suurimmalta osaltaan ja asukkaat pakotettiin muuttamaan uuteen pääkaupunkiin Luoyangiin. Vain pieni osa kaupungista jäi asutuksi. Ming-dynastia rakensi uuden muurin Chang’anin vain 12 km² peittäneen alueen ympärille.
Porttitorni kaupunginmuurissa.
Xi'anin kaupunginmuurin tasanne, vartiotorni ja sakaramuuri.
Xi'anin kaupunginmuuri ulkoapäin ja vartiotorni.
Nähtävyydet

Xi’anin alueen kuuluisin nähtävyys on ehdottomasti esikaupungista 40 kilometriä itään sijaitseva terrakotta-armeija. Yhdistyneen Kiinan ensimmäinen keisari Qin Shi Huangdi rakennutti itselleen mausoleumin ja tätä vartioimaan 8 099 hahmon armeijan.
Muita nähtävyyksiä ovat kaupungin muslimikorttelissa sijaitseva Xi’anin suuri moskeija. Iso- ja Pieni villihanhipagodit ovat yli tuhat vuotta vanhoja torneja, jotka ovat säilyneet monista maanjäristyksistä.
Terrakotta-armeijaa
Xi’anin suuri moskeija
Iso villihanhipagodi
Pieni villihanhipagodi
Famen-pagodi
Hallintoalueet

Xi'anissa on yhdeksän kaupunkipiiriä ja neljä piirikuntaa. Kaupunkipiirit ovat: Baqiao (5), Beilin (4), Chang'an (9), Lianhu (2), Lintong (8), Weiyang (1), Xincheng (3), Yanliang (7) ja Yanta (6). Piirikunnat ovat: Gaoling (13), Huxian (12), Lantian (10) ja Zhouzhi (11).
Liikenne

Xi’anin metron ensimmäinen linja avattiin syyskuussa 2011. Nykyään (2015) metrossa on käytössä kaksi linjaa ja kaupungin metroverkkoon on suunniteltu kaikkiaan kuusi linjaa.
Xi’an Xianyangin kansainvälinen lentoasema sijaitsee Xianyangin kaupungissa noin 47 kilometrin päässä Xi’anin keskustasta.
Talous

Valmet Oy:llä on Xi’anin kaupungissa Valmet Paper Technology (Xi'an) Co. Ltd. -tytäryhtiö.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kaupungin verkkosivut (Arkistoitu – Internet Archive) (kiinaksi)
gbtimes: Xi'an, ikuinen kaupunki (Arkistoitu – Internet Archive) (suomeksi)
| n k  Kiinan alueiden pääkaupungit |
| --- | --- |
Kansallinen:  PRC Peking  ROC Taipei 
Maakunnat:  AH Hefei  FJ Fuzhou  GD Kanton  GS Lanzhou  GZ Guiyang  HA Zhengzhou  HB Wuhan  HE Shijiazhuang  HI Haikou  HL Harbin  HN Changsha  JL Changchun  JS Nanjing  JX Nanchang  LN Shenyang  QH Xining  SC Chengdu  SD Jinan  SN Xi’an  SX Taiyuan  YN Kunming  ZJ Hangzhou 
Autonomiset alueet:  GX Nanning  NM Hohhot  NX Yinchuan  XJ Ürümqi  XZ Lhasa 
Itsehallinnolliset kunnat:  BJ Tongzhou  CQ Yuzhong  SH Huangpu  TJ Hexi 
Erityishallintoalueet:  HK Hongkong  MO Macao 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  VIAF 2  WorldCat 2 
Kansalliset:  Espanja  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Japani  Tšekki 
Maantieteelliset:  MusicBrainz area 
Xi'anin hallinnollinen jako.
Yhtenäiskoulu (Helsinki)

| Yhtenäiskoulu> Helsingin yhtenäiskoulu (1977 asti) |
| --- | --- |
 Yhtenäiskoulun oppilaita kaikilta 12:lta luokka-asteelta syksyllä 1995.
Sijainti:  Käpylä, Helsinki
Tyyppi:  peruskoulu
Perustettu:  1956 (nykyisessä rakennuksessa 1962)
Lakkautettu:  Lukio (siirtyi Alppilaan vuonna 2014)
Rehtori:  Peruskoulu: Sari Sola
Luokat:  1–9
Oppilaita:  n. 350
Verkkosivut
Yhtenäiskoulun rakennus 2011.
Yhtenäiskoulu on Helsingin Käpylässä sijaitseva yhtenäiskoulu, jossa ennen toimivat kaikki luokat ala-asteen ensimmäisestä lukioon, kaikki samassa rakennuksessa, kunnes lukio siirtyi Alppilaan vuonna 2014. Opettajat opettavat yli luokkarajojen. Peruskoulun rehtorina toimii Sari Sola ja lukion rehtorina toimi Sari Tiitta. Peruskoulussa on noin 250 oppilasta ja lukiossa oli noin 160 opiskelijaa. Molemmat ovat Helsingin mittakaavassa suhteellisen pieniä.
Helsingin kaupungin opetusvirasto ja opetustoimen johtaja yrittivät lakkauttaa koulun keväällä 2007, mutta poliittisessa päätöksenteossa Helsingin kouluverkon karsiminen jäi esitettyä pienemmäksi eikä koskenut Yhtenäiskoulua.
Rehtorit

| --- | --- |
 30. marraskuuta 2009 asti koko koululla oli sama rehtori. 1. joulukuuta 2009 alkaen peruskoululla ja lukiolla oli kummallakin oma rehtori. Touko Voutilainen (1956–1969)  Pertti Hallikainen (1969–1971)  Simo Sivenius (1971–1972)  Sakari Tiainen (1972–1995)  Olavi Peltola (1995–1996)  Elina Kingo (1996–1997)  Marja-Liisa Rajamäki (1997–2004)  Marketta Liukko-Hollmérus (2004–2009) :  Peruskoulu Sari Sola (2009–) Lukio Timo Hartikka (2009–2010)  Silja Siltanen (2010–2012)  Jouni Rasa (2012–2013)  Sari Tiitta (2013–2014)
Tunnettuja yhtenäiskoululaisia > Opettajia

Sirkka Ahonen (historia, Helsingin yliopiston historiallis-yhteiskuntatiedollisen kasvatuksen professori emerita)
Pauli Annala (uskonto, Helsingin yliopiston systemaattisen teologian lehtori)
Juhana Blomstedt (piirustus, taiteilija)
Hope Castrén (englanti, oppikirjailija)
Erkki Hienonen (piirustus, taiteilija)
Teemu Lipasti (poikien käsityö, graafikko)
Keijo Petäjä (piirustus, arkkitehti)
Jorma Rikala (liikunta, jääkiekon Suomen mestari HIFK:ssa pelaajana ja valmentajana 1969, 1970, 1974, 1980 ja 1983)
Kari Rydman (musiikki, säveltäjä)
Sami Sirviö (liikunta, pesäpallon Suomen mestari 2008)
Anna-Liisa Suurpää (englanti, oppikirjailija)
Tunnettuja yhtenäiskoululaisia > Oppilaita

Tommi Ahvala (trial-maailmanmestari)
Saska Snellman (toimittaja)
Riina Katajavuori (kirjailija)
Markus Leikola (toimittaja)
Ilari Nummi (elokuva- ja teatteriohjaaja)
Markus Nummi (kirjailija)
Sara Paavolainen (näyttelijä)
Anitra Ahtola (malli, tanssikouluyrittäjä)
Jouka Valkama (koreografi)
Leena Krohn (kirjailija)
Marjatta Hanhijoki (kuvataiteilija)
Hanno Möttölä (koripalloilija)
Ben Varon (muusikko)
Kaisamari Hintikka (Espoon hiippakunnan piispa)
Niko Saarela (näyttelijä)
Riian rautatieasema

Riian rautatieasema eli Riian keskus(rautatie)asema (latv. Rīgas Pasažieru stacija, Centrālā (dzelzceja) stacija, Rīga-Pasažieru) on Latvian pääkaupunki Riiassa sijaitseva matkustajaliikenteen rautatieasema. Asema on Latvian rautateiden (Latvijas dzelzceļš, LDz) henkilöliikenteen keskeisin asema.
Riian rautatieasemalta liikennöi niin paikallis- kuin kaukojuniakin.
Keskeisimmät kaukojunien reitit Riiasta

länsilounaaseen (Jelgava–Liepāja)
koilliseen (Sigulda–Valmiera–Valga eli Viron Valka)
itään (Plavinas–Krustpils), josta jatko edelleen itään (Rēzekne–Zilupe) tai itäkaakkoon (Daugavpils). Tätä rataa kulkee junia Venäjälle Pietariin tai Moskovaan. Lisäksi Daugavpilsistä on yhteys Liettuan Vilnaan. Kesäkaudella 2011 Daugavpilsin kautta pääsee useasti viikossa myös Valko-Venäjän pääkaupunkiin reittiä Polatsk–Maladzetšna–Minsk
Riika on eräs Baltian maiden rataverkkoja yhdistämään ja nopeuttamaan pyrkivän Rail Baltica -ratahankkeen keskeisimpiä asemia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Riian rautatieasema Wikimedia Commonsissa
Liettuan rautateiden reittihaku (englanniksi) (litrail.lt)
Aikatauluhaku: Riian asemalle saapuvat ja lähtevät kaukojunat (englanniksi) (poezda.net)
Baltian  rataverkon kartta (englanniksi)
Latvian rataverkon kartta ja kattava interaktiivinen kuvagalleria rataosuuksia klikkaamalla (venäjäksi) (railwayz.info)
Alois Riegl

Alois Riegl n. vuonna 1890.
Alois Riegl (14. tammikuuta 1858 Linz – 17. kesäkuuta 1905 Wien) oli itävaltalainen taidehistorioitsija, joka edusti Wienin taidehistoriallista koulukuntaa. Hän edisti taidehistorian asemaa itsenäisenä akateemisena oppialana.
Alois Riegl opiskeli Wienin yliopistossa taidehistoriaa ja myöhemmin hoiti yliopistossa professuuria. Hän erikoistui keskiajan ja barokin taiteeseen. Hän työskenteli Wienin taideteollisuusmuseossa vuosina 1886–1896 ja tutki taidetekstiilejä. Tältä ajalta on hänen ensimmäinen kirjansa Altorientalische Teppiche (1891). Hänen maineensa perustuu erityisesti hänen seuraavaan teokseensa Stilfragen: Grundlegungen zu einer Geschichte der Ornamentik (1893), jonka ansiosta hän sai yliopistollisen opetusviran.
Riegl oli vaikutusvaltainen teoreetikko, ja hän kehitti taidetahdon (saks. Kunstwollen) käsitettä, jota hän piti tyylikauden määräävänä voimana. Riegl edisti myös muinaismuistojen suojelua.
Riegl kuoli syöpään 47-vuotiaana, ja hänen keskeneräisiä teoksiaan julkaistiin postuumisti.
Teoksia

Die ägyptischen Textilfunde im Österr. Museum (Wien, 1889).
Altorientalische Teppiche (Leipzig, 1891).
Stilfragen: Grundlegungen zu einer Geschichte der Ornamentik (Berlin, 1893).
Volkskunst, Hausfleiß, und Hausindustrie (Berlin, 1894).
Ein orientalischer Teppich vom Jahre 1202 (Berlin, 1895).
Die spätrömische Kunstindustrie nach den Funden in Österreich-Ungarn (Wien, 1901).
"Das holländische Gruppenporträt." Jahrbuch des allerhöchsten Kaiserhauses 22 (1902), 71–278.
Der moderne Denkmalkultus, sein Wesen, seine Entstehung (Wien, 1903).
Die Enstehung der Barockkunst in Rom: Vorlesungen aus 1901–1902. Toim. A. Burda and M. Dvořák (Wien, 1908).
Gesammelte Aufsätze. Toim. K.M. Swoboda (Augsburg, 1929).
Historische Grammatik der bildenden Künste. Toim. K. M. Swoboda & O. Pächt (Graz, 1966).
Kirjallisuutta

Cordileone, Diana Reynolds: Alois Riegl in Vienna 1875–1905: An Institutional Biography. Farnham: Ashgate, 2014. ISBN 978-1-4094-6665-9
Noever, Peter – Rosenauer, Artur – Vasold, Georg (toim.): Alois Riegl Revisited: Beiträge zu Werk und Rezeption – Contributions to the Opus and its Reception. Wien: Österreichische Akademie der Wissenschaften, 2010. ISBN 978-3-7001-6498-2
Vasold, Georg: Alois Riegl und die Kunstgeschichte als Kulturgeschichte: Überlegungen zum Frühwerk des Wiener Gelehrten. Freiburg im Breisgau: Rombach Verlag, 2004. ISBN 978-3-7930-9402-9
Aiheesta muualla

Riegl, Alois (1858–1905). Österreichisches Biographisches Lexikon.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  IdRef
Rikkojaisraha

Rikkojaisraha on velvoitetta tehostava rahasumma, jonka maksamalla sopimuksen osapuoli saa oikeuden irrottautua sopimuksesta ja sovituista velvoitteista. Sen maksamalla hän vapautuu kaikista muista sopimusrikkomuksen seuraamuksista. Sopimussakosta rikkojaisraha eroaa siten, että sopimussakkoon liittyy luontoissuorituspakon mahdollisuus. Rikkojaisraha ei ole osa sopimussuoritusta toisin kuin käsiraha ja menettämisseuraamus. Osapuolen maksaessa sovitun rikkojaisrahan toinen osapuoli ei voi vaatia muita sopimusrikkomuksen  seuraamuksia kuten vahingonkorvausta. Jos sovittua rikkojaisrahaa ei makseta, voi toinen osapuoli sopimusrikkomuksen havaittuaan turvautua kaikkiin mahdollisiin seuraamuksiin.