stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Peugeot 206

| Peugeot 206 |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Argentiina  Brasilia  Chile  Indonesia  Iran  Iso-Britannia  Kiina  Malesia  Ranska  Uruguay
Valmistaja:  Peugeot
Konserni:  PSA Peugeot Citroën
Valmistusvuodet:  1998–2012
Muut nimet:  Citroën C2 Peugeot 206+ Peugeot 207 Compact
Tuotantomäärä:  8 358 217 kpl
Korimalli:  2-ovinen coupé‑cabriolet 3-ovinen hatchback 4-ovinen sedan 5-ovinen hatchback 5-ovinen farmari
Luokka:  B-segmentti
Muotoilija:  Murat Günak
Edeltäjä:  Peugeot 205
Seuraaja:  Peugeot 207
Teknisesti samankaltaisia:  Peugeot Hoggar
Tekniset tiedot
Moottori:  R4
Iskutilavuus:  1,1–2,0 l
Teho:  60–177 hv
Polttoaine:  bensiini diesel
Vetotapa:  etuveto
Vaihteisto:  5-vaihteinen manuaali 4-vaihteinen automaatti
Peugeot 206 on Peugeot’n vuosina 1998–2012 valmistama pieni henkilöautomalli, joka korvasi Peugeot 205:n. Sen seuraajaksi esiteltiin vuonna 2006 Peugeot 207, mutta 206 pysyi edelleen mallistossa vuoteen 2012 saakka. Kaikista Peugeot-malleista juuri 206:ta on valmistettu eniten: vuonna 2010 tuotantomäärä oli 6,8 miljoonaa kappaletta. Vuonna 2001 Peugeot 206 oli myös Euroopan myydyin henkilöautomalli. Mallia on kehuttu hyvästä matkustusmukavuudesta ja taloudellisista moottoreista. Vikatilastoissa 206 on kuitenkin sijoittunut keskitason huonommalle puolelle. Tyypillisimpiä vikoja ovat esimerkiksi sähköviat. Kolariturvallisuus sen sijaan oli Peugeot 206:ssa hyvällä tasolla. Vuoden 2000 Euro NCAP -kolaritestistä malli sai tulokseksi neljä tähteä viidestä.
Vuonna 2006 Peugeot 206 -mallia alettiin myydä Kiinassa Citroën C2 -nimisenä. Auton ulkonäköä oli muokattu vastaamaan muuta Citroën-mallistoa, mutta sillä ei samasta nimestään huolimatta ollut mitään yhteistä Euroopassa myydyn Citroën C2:n kanssa.
Peugeot 206 menestyi hyvin myös ralliautoilussa. Auton ensiesiintyminen tapahtui vuoden 1999 Korsikan rallissa. Marcus Grönholm voitti 206 WRC:llä kaksi WRC:n maailmanmestaruutta, vuosina 2000 ja 2002.
Peugeot 206+ (2009–2012)

Keväällä 2009 auto sai uudet puskurit ja uudempia malleja vastaavan keulan ilmeen. Sisällä kojelauta ja ohjauspyörä olivat täysin uusia. Uudistuksen myötä mallinimeksi vaihtui 206+. Joillain markkina-alueilla malli tunnettiin nimellä 207 Compact.
Perusmallina säilyi Sport, ja moottorit olivat edelleen 1,4 sekä 1,4 HDi. Ajonvakautusjärjestelmä ESP otettiin syksyllä 2010 vakiovarusteeksi. Keväällä 2011 mallin nimeksi vaihtui Active. Samalla tuotiin myös erä Generation-mallia, jossa oli vakiovarusteena ajotietokone.
206+-malliin perustuu myös vuonna 2010 esitelty lava-automalli Peugeot Hoggar, jota myytiin Etelä-Amerikassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Peugeot 206 Wikimedia Commonsissa
Peugeot’n automallit
| --- | --- |
Nykyiset henkilöautomallit:  108  208  301  308  408  508  2008  3008  5008  Rifter  Traveller 
Nykyiset hyötyajoneuvot:  Partner  Expert  Boxer  Pick Up  Landtrek 
Entiset mallit:  104  106  107  1007  201  202  203  204  205  206  207  301  302  304  305  306  307  309  401  402  403  404  405  406  407  504  505  601  604  605  607  806  807  4007  4008  Bipper  RCZ  Hoggar  iOn  D3  D4  J5  J7  J9 
Viisiovinen Peugeot 206.
Peugeot 206 GTI
Peugeot 206 CC
Peugeot 206 SW
Facelift-mallin Peugeot 206.
Peugeot 206+
Marokon frangi

Kymmenen frangin seteli vuodelta 1943.
Marokon frangi (arab. فرنك مغربي‎, frank maġribī, ransk. franc marocain) oli Marokon rahayksikkö ennen Marokon dirhamin käyttöön ottoa vuonna 1961. Se jakautui sataan centimeen.
Marokon frangin laski liikkeelle vuonna 1906 perustettu Marokon valtionpankki. Se korvasi paikalliset pesetat ja rialit virallisena rahayksikkönä vuonna 1920. Ranskan Marokossa käytettiin vuoteen 1922 saakka myös ranskalaisia kolikoita ja algerialaisia seteleitä. Espanjan Marokossa oli käytössä Espanjan peseta. Tangerissa maksuvälineinä toimivat molempien maiden rahat.
Marokon frangi oli vuoden 1958 loppuun saakka saman arvoinen kuin Ranskan frangi. Vuonna 1956 siitä tuli itsenäisen Marokon virallinen rahayksikkö. Espanjan pesetat vaihdettiin frangeiksi suhteessa 1:10. Vuonna 1959 Marokon frangi devalvoitiin 20 prosentilla, keskuspankki sai nimen Marokon pankki ja uudeksi rahayksiköksi määrättiin dirhami. Samana vuonna Marokko irrottautui käytännössä frangialueesta.
Dirhami otettiin käyttöön vuoden 1961 alussa. Sen arvoksi määrättiin sata Marokon frangia. Frangi toimi sen jälkeen dirhamin sadasosan nimityksenä, kunnes se myöhemmin korvattiin centimellä.
Rasmus Kumpulainen

| Rasmus Kumpulainen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 8. elokuuta 2005 (ikä 19) Lahti, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Rasse
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  192 cm
Paino:  92 kg
Seura
Seura (P):  Minnesota Wild
Sarja:  NHL
Nyk. seura:  Pelicans (SM-liiga)
Pelinumero:  68
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2024–
NHL-varaus:  53. varaus, 2023 Minnesota Wild
Rasmus Kumpulainen (s. 8. elokuuta 2005 Lahti) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa SM-liigajoukkue Pelicansissa lainalla NHL-seura Minnesota Wildista. Kumpulainen on pelipaikaltaan keskushyökkääjä.
Ura > Seuraura

Kumpulainen aloitti jääkiekkoilun nelivuotiaana. Hän on Pelicansin kasvatti. Kumpulainen oli kaudella 2019–2020 C-nuorten SM-sarjassa joukkueensa paras pistemies ja syöttäjä tehoilla 7+19=26. Kaudella 2022–2023 hän debytoi miesten peleissä pelattuaan kaksi ottelua lainalla Mestis-joukkue Heinolan Peliitoissa helmikuussa 2023.
Minnesota Wild varasi Kumpulaisen toisella kierroksella 53. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2023. Samana kesänä hänet varasi myös OHL-joukkue Oshawa Generals 13. pelaajana CHL:n varaustilaisuudessa. Elokuussa Kumpulaisen uutisoitiin siirtyvän joukkueeseen kaudeksi 2023–2024. Samalla Pelicans tiedotti tehneensä hänen kanssaan option SM-liigakausista 2024–2026. Kumpulainen teki OHL:n runkosarjassa 58 ottelussa tehot 28+28=56. Hän jakoi Generalsin sisäisen maalipörssin kolmannen sijan Calum Ritchien kanssa. Pudotuspeleissä Kumpulainen teki 21 ottelussa tehot 3+8=11. Hänen kaikki maalinsa olivat voittomaaleja. Seitsemännessä konferenssifinaaliottelussa 6. toukokuuta 2024 North Bay Battalionia vastaan Kumpulainen ratkaisi Generalsille paikan J. Ross Robertson Cup-finaaleissa, kun hänen osumansa jäi joukkueen 6–1-voittoon päättyneen ottelun voittomaaliksi. Mestaruuden vei lopulta kuitenkin London Knights otteluvoitoin 4–0.
Maaliskuussa 2024 Kumpulainen teki kolmivuotisen NHL-tulokassopimuksen Minnesota Wildin kanssa. Heinäkuussa 2024 seura lainasi hänet kaudeksi 2024–2025 kaksivuotisella sopimuksella hänen kasvattajaseuransa Pelicansin SM-liigajoukkueeseen. Kumpulainen teki miesten pääsarjadebyyttinsä Mestarien liigan avauskierroksella 6. syyskuuta 2024 ruotsalaista Färjestad BK:ta vastaan. Hänet merkittiin Pelicansin kolmosketjun vasempaan laitaan Konsta Hirvosen ja Leevi Tukiaisen viereen. Kumpulainen sai ottelussa jääaikaa 13.11 minuuttia ja hänelle merkittiin teholukema –1. SM-liigadebyyttinsä Kumpulainen teki runkosarjan avauskierroksella 10. syyskuuta 2024 vieraissa JYPiä vastaan. Hänet merkittiin Pelicansin kolmosketjun vasempaan laitaan Elias Vilénin ja Leevi Tukiaisen viereen. Kumpulainen sai ottelussa jääaikaa 14.13 minuuttia. Hän avasi myös maalitilinsä SM-liigassa kahdella osumalla, joista ensimmäinen syntyi ylivoimalla. Kumpulainen sai ottelussa myös kakkossyöttöpisteen Iikka Kangasniemen tekemään ylivoimamaaliin. Mikko Inkinen valitsi hänet ottelun Alumnien tähtien kolmostähdeksi.
Ura > Maajoukkueura

| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Kanada 2025 | jääkiekko |  |
| Hlinka Gretzky Cup  | Hlinka Gretzky Cup  | Hlinka Gretzky Cup  |  |
|  Pronssia | Red Deer 2022 | jääkiekko |  |
Kumpulainen voitti pronssia Hlinka Gretzky Cupissa vuonna 2022. Hän toimi alle 18-vuotiaiden maajoukkueen kapteenina Sveitsin Zuchwilissä pelatussa viiden maan turnauksessa joulukuussa 2022. Hän pelasi alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2023, jolloin hän toimi Suomen varakapteenina. Kumpulainen valittiin Latviaa vastaan pelatun alkulohkon ottelun päätteeksi joukkueensa ottelun parhaaksi pelaajaksi.
Kumpulainen pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2024 ja 2025, joista jälkimmäinen turnaus päättyi hopeaan. Yhteensä Kumpulainen on pelannut 32 nuorten ja 35 poikien maaottelua.
Pelityyli

EP Rinksiden suomenkielisten sivujen päätoimittaja Lassi Alasen mukaan Kumpulainen on isokokoinen sentteri, jonka vahvuudet ovat olleet pitkälti kahden suunnan pelaamisessa. Alasen mukaan hän hoitaa puolustusvelvoitteensa tunnollisesti, pystyen ulottuvana pelaajana saamaan pitkän mailansa vetojen tielle ja kamppailemaan kulmissa. Alasen mukaan Kumpulaisen peliäly ulottuu myös muualle kuin puolustussuuntaan, ja hän pystyy parhaimmillaan rytmittämään peliä keskikaistalta mainiosti. Alasen mukaan kysymysmerkit Kumpulaisen kohdalla liittyvät kuitenkin siihen, kuinka paljon hyökkäyspelaamiseen liittyvää potentiaalia hänellä loppupeleissä on. Kumpulainen on itse maininnut kehityskohteikseen luistelun ja fyysisyyden. Hänen tulee omien sanojensa mukaan käyttää kokoaan useammin ja oikeissa paikoissa hyödyksi sekä olla röyhkeämpi jäällä.
Kumpulaisen ensimmäinen suosikkipelaaja NHL:ssä oli hänen omiensa sanojensa mukaan Patrick Kane, mutta hän on myöhemmin pitänyt esikuvanaan Aleksander Barkovia. Kumpulainen on kertonut yrittäneensä ottaa oppia Barkovin kahden suunnan pelaamisesta ja työmoraalista.
Neve Bradbury

| Neve Bradbury |
| --- | --- |
 Neve Bradbury La Fléche Wallonnessa 2023.
Henkilötiedot
Syntynyt: 11. huhtikuuta 2002 (ikä 22)
Kansalaisuus:   Australia
Pyöräilijä
Joukkue:  Canyon–SRAM zondacrypto
Laji:  maantiepyöräily
Rooli:  ajaja
Ajajatyyppi:  yleisajaja
Ura
Amatöörijoukkue(et)
2020:  Roxsolt Attaquer
Ammattilaisjoukkue(et)
2021–:  Canyon SRAM Racing / Canyon–SRAM zondacrypto
Suurimmat voitot
 Giro d'Italia Women, nuorten kilpailu 2024, etappi 
 Tiedot päivitetty: 8. tammikuuta 2025 
Neve Bradbury (s. 11. huhtikuuta 2002 Melbourne) on australialainen maantiepyöräilijä. Hän on edustanut Canyon SRAM Racing / Canyon–SRAM zondacrypto -tallia koko ammattilaisuransa, vuodesta 2021 lähtien. Hän on menestynyt etenkin etappikilpailuissa ja mäkisessä maastossa ajettaessa.
Saavutuksia

Lähteet: Pro Cycling Stats, Cycling Stats
Mosambikin escudo

Mosambikin escudo (port. escudo de Moçambique) oli Mosambikin rahayksikkö ennen meticalin käyttöö ottoa vuonna 1980. Se jakautui sataan centavoon.
Mosambikissa käytettiin 1500-luvulta lähtien Portugalin rahaa. Maassa lyötiin kolikoita vuodesta 1725 ja annettiin seteleitä vuodesta 1854. Portugalin siirtomaapankki Banco Nacional Ultramarino laski liikkeelle seteleitä vuodesta 1877 ja sai yksinoikeuden setelinantoon vuonna 1905.
Mosambikin escudo luotiin virallisesti erillisenä valuuttana vuonna 1922. Se oli saman arvoinen kuin Portugalin escudo, mutta ei täysin vapaasti vaihdettavissa.
Escudon heikkouden ja Etelä-Afrikan kanssa käydyn kaupan takia Mosambikissa käytettin maksuvälineenä myös Englannin puntaa ja laskettiin liikkeelle paikallisia puntaseteleitä 1920-luvun puoliväliin saakka. Escudosta tuli ainoa laillinen maksuväline vuonna 1939.
Maan itsenäistyttyä vuonna 1975 perustettiin valtiollinen Mosambikin pankki. Mosambikin escudo irrotettiin Portugalin escudosta vuonna 1977, ja vuonna 1980 otettiin käyttöön uusi valuutta metical. Se korvasi Mosambikin escudon suhteessa yksi yhteen.
Mozal

Mozal on suuri alumiinisulattamo Mosambikissa, 17 kilometriä Maputosta pohjoiseen. Mozalin suurin omistaja on kaivosyhtiö BHP Billiton, joka omistaa siitä 47,1 prosenttia. Mozalin muut omistajat ovat Mitsubishi Corporation (25%), Industrial Development Corporation of South Africa (24%) ja Mosambikin valtio (3,9%).
Mozalin rakennusprojekti aloitettiin 1998. Se maksoi 1,34 miljardia dollaria ja oli Mosambikin historian suurin yksittäinen sijoituskohde. Se avattiin 29. syyskuuta 2000. Mozalin laajennusprojekti hyväksyttiin jo seuraavana vuonna. Mozal II oli täydessa tuotantotehossaan elokuussa 2003.
Mozal oli auttamassa Mosambikin taloutta kasvuun. Ensimmäisten toimintavuosiensa aikana se kolminkertaisti maan viennin ja nosti bruttokansantuotetta seitsemän prosenttia. Mozalin rakennustyö toi lisäksi työpaikan 15 000 ihmiselle, joista pääosa oli mosambikilaisia. Mozalissa työskentelee vakituisesti yli tuhat ihmistä ja välillisesti se työllistää yli 10 000 ihmistä alihankkijoiden kautta. Mozal tuotti 2000-luvun lopulla yli puolet Mosambikin vientituotosta. Maailmanlaajuinen taantuma on kuitenkin vaikuttanut tehtaan toimintaan. Tilivuotena 2008 Mozal jäi 115 miljoonaa dollaria tappiolle ja se joutui erottamaan työntekijöitään. Yhtiön tuottoon vaikutti alumiinin hinnan lasku ja Etelä-Afrikan energiakriisi, jonka seurauksena Mozalin energiansaanti putosi 10%. Tehtaan vientituotto oli vuonna 2008 1,45 miljardia dollaria, kun edellisvuonna se oli ollut 1,48 miljardia. Kun Mosambikin yhteisvienti kasvoi samalla, niin Mozalin osuus viennistä putosi 61,4 prosentista 54,7 prosenttiin. Mosambikin toiseksi suurin vientituote oli sähkö Cahora Bassan padosta. Se toi maalle 221,2 miljoonaa dollaria.
Kouvolan Pallonlyöjät

| Kouvolan Pallonlyöjät |
| --- | --- |

Koko nimi:  Kouvolan Pallonlyöjät
Lempinimet:  Kopla
Perustettu:  1931
Kaupunki:  Kouvola
Kenttä:  KSS Energia Areena
– kapasiteetti:  5000
Miesten sarjataso:  Miesten Superpesis
Värit:           

Puheenjohtaja:  Harri Lehto
Miesten pelinjohtaja:  Petri Tuuva
Omistaja:  Kouvolan Pallonlyöjät ry
Miesten SM-mitalit
Kultaa:  5 (1966, 1967, 1968, 1969, 1976)
Hopeaa:  9 (1943, 1955, 1960, 1970, 2009, 2010, 2018, 2020, 2021)  
Pronssia:  6 (1954, 1959, 1972, 1977, 2019, 2024)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kopla - Vimpelin Veto kaudelta 2014
Kouvolan Pallonlyöjien pelaajia
Kouvolan Pallonlyöjät ry. on pesäpallon erikoisseura Kouvolasta. Joukkueen nimestä käytetään lyhennystä KPL ja kutsumanimeä Kopla.
Nykyään KPL pelaa Suomen korkeimmalla pesäpallon sarjatasolla, Superpesiksessä. KPL:n pelipuvun väritys on musta-keltainen. KPL:n hallituksen puheenjohtajana toimii Harri Lehto.
KPL:n kotikenttä KSS Energia Areena sijaitsee aivan Kouvolan keskustassa Urheilupuistossa.
Kaudella 2018 KPL voitti Superpesiksen runkosarjan ja eteni lopulta loppuotteluun asti Joensuun Mailaa vastaan. Vuonna 2019 Kouvolan Pallonlyöjät saavutti pronssia ja 2020 sekä 2021 hopeaa miesten Superpesiksessä.
Kouvolan Pallonlyöjillä on myös ollut kaudesta 2022 alkaen Ykköskopla-nimeä kantava joukkue Miesten Ykköspesiksessä, joukkueen tarkoitus on kehittää nuoria pelaajia Superpesikseen.
Tunnukset > Logot

KPL:n alkuperäinen logo 30-luvulta, 60-luvun loppuun.
KPL logo
KPL:n edellinen logo 70-luvulta aina vuoteen 2011.
KPL:n 80v. juhlalogo
Kouvolan Pallonlyöjien logo vuodesta 2012
Koplan logo keltaisella pohjalla tuli käytäntöön hieman myöhemmin
Kouvolan Pallonlyöjien nykyinen käytössä oleva mustakeltainen logo.
Junioritoiminta

| Pesäpallon junioreiden SM-mitalit> Joukkue | Pesäpallon junioreiden SM-mitalit> Mitalit | Pesäpallon junioreiden SM-mitalit> Vuodet | Pesäpallon junioreiden SM-mitalit> Yhteensä | Pesäpallon junioreiden SM-mitalit>  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
A-pojat: 
| A-pojat |  Kultaa | 1933, 1936, 1947, 1959, 1972, 1975, 1976, 2011, 2016 | 9 |  |
| A-pojat |  Hopeaa | 1971, 2017 | 2 |  |
| A-pojat |  Pronssia | 1943, 1967, 1973, 1977 | 4 |  |
B-pojat: 
| B-pojat |  Kultaa | 1975, 1982, 2015 | 3 |  |
| B-pojat |  Hopeaa | 1970, 1974, 1976, 1981, 2013, 2014, 2016, 2018, 2022, 2024 | 10 |  |
| B-pojat |  Pronssia | 1967, 1973, 1990, 2021, 2023 | 5 |  |
C-pojat: 
| C-pojat |  Kultaa | 1972, 1973, 1980, 2019, 2020, 2024 | 6 |  |
| C-pojat |  Hopeaa | 1968, 1969, 1974, 1987, 2007, 2018 | 6 |  |
| C-pojat |  Pronssia | 2013, 2022 | 2 |  |
D-pojat: 
| D-pojat |  Kultaa | 1978, 1979, 2018, 2020, 2022, 2023, 2024 | 7 |  |
| D-pojat |  Hopeaa | 2011, 2012, 2013 | 3 |  |
| D-pojat |  Pronssia | 2017 | 1 |  |
E-pojat: 
| E-pojat |  Kultaa | 1988, 2018, 2022 | 3 |  |
| E-pojat |  Hopeaa | 1976, 1986, 2009, 2015, 2024 | 5 |  |
F-pojat: 
| F-pojat |  Hopeaa | 1988 | 1 |  |
| F-pojat |  Pronssia | 1984, 1987 | 2 |  |
| Yhteensä: | Yhteensä: | Yhteensä: | 69 |  |
Palkinnot ja huomionosoitukset > Palkitut

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Etenijäkuningas: Ilkka Kauppinen (1967)  Patrik Vartama (2022)  |  Lyöjäkuningas: Yrjö Pauloff (1955)  Anssi Vesala (1969)  Pekka Harjula (1977)  Sami Joukainen (2010)  Ossi Meriläinen (2015)  Patrik Wahlsten (2024)  |  Kärkilyöntikuningas: Antti Hartikainen (2019)  |
| --- | --- |
 Vuoden lukkari: Antero Viherkenttä (1959)  Pertti Lonka (1968, 1976)  Toni Kohonen (2009, 2010)  Janne Kivipelto (2018, 2020, 2021) :  Vuoden jokeri: Juha Korhonen (2018) 
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Vuoden pesäpalloilija: Anssi Vesala (1969)  |  Vuoden tulokas: Jarkko Ekroth (2003)  Aapo Kinnunen (2023)  |  Kultainen räpylä: Toni Kohonen (2009, 2010)  Valtteri Luoma (2020)  |
Palkinnot ja huomionosoitukset > Miesten Itä–Länsi-valinnat

| --- | --- |
 Leo Hannula (1943)  Toivo Jokinen (1943)  Erkki Kiuru (1943, 1945)  Kaino Markkanen (1943)  Oiva Kiuru (1950)  Ahti Eteläpää (1953, 1954, 1955, 1959, 1961, 1962, 1963)  Yrjö Pauloff (1954, 1955)  Oiva Sutinen (1954, 1956, 1957, 1959)  Pauli Larimo (1956, 1960)  Pasi Vuorinen (1956, 1957, 1959)  Antero Viherkenttä (1958, 1959, 1960, 1961, 1962)  Jorma Harlin (1959)  Paavo Jaakkola (1960, 1962, 1963)  Timo Raussi (1961, 1965)  Jussi Kiikeri (1964)  Hannu Kiuru (1965, 1966, 1968, 1970, 1971)  Antero Vatto (1965, 1966, 1967, 1968, 1969, 1970, 1971, 1972)  Pertti Lonka (1966, 1967, 1968, 1969, 1970, 1976, 1978, 1979)  Pekka Taulasalo (1966, 1967)  Anssi Vesala (1966, 1967, 1968, 1969)  Ilkka Kauppinen (1967, 1969, 1972)  Matti Lautala (1969, 1970, 1971, 1973, 1974, 1975, 1976, 1977, 1978)  Jorma Ahvenainen (1972)  Markku Löfman (1973, 1974, 1975, 1976, 1978)  Mauri Alanne (1975)  Mikko Vitikainen (1976, 1977) :  Pekka Harjula (1977)  Pekka Henttonen (1980, 1985, 1988, 1989, 1990)  Jukka Parikka (1982)  Reijo Haka (1984)  Vesa Mikkola (1985)  Kari Ekroth (1988)  Jaakko Kuoppa (1999)  Teemu Haataja (2005)  Sami Karjala (2005, 2006, 2008, 2009, 2010)  Toni Kohonen (2007, 2008, 2009, 2010, 2021)  Sami Joukainen (2008, 2009, 2010, 2011, 2012, 2013)  Saku Kapanen (2008)  Matti Latvala (2010, 2011, 2017, 2018, 2019, 2021, 2022, 2023)  Sami Partanen (2010, 2011)  Anssi Lammila (2013, 2014, 2015, 2016, 2018)  Tommi Mäentausta (2014, 2016, 2018, 2019, 2023)  Sasu Toikka (2014, 2018)  Ossi Meriläinen (2015)  Juho Hacklin 2016)  Teemu Nurmio (2017)  Janne Kivipelto (2018, 2022)  Juha Korhonen (2018)  Antti Hartikainen (2019)  Teemu Nikkanen (2022)  Patrik Vartama (2022, 2023, 2024)  Patrik Wahlsten (2023, 2024)
Palkinnot ja huomionosoitukset > Naisten Itä–Länsi-valinnat

Marja-Leena Lahti (1969)
Marjatta Pitkänen (1969)
Palkinnot ja huomionosoitukset > Miesten Liitto-Lehdistö-valinnat

| --- | --- |
 Pauli Larimo (1956, 1958, 1960)  Oiva Sutinen (1956, 1957, 1958, 1959)  Pasi Vuorinen (1956, 1957, 1958, 1959)  Antero Viherkenttä (1958, 1959, 1960)  Erkki Arponen (1960)  Ahti Eteläpää (1960)  Paavo Jaakkola (1960, 1962, 1963)  Timo Raussi (1960, 1965)  Jussi Kiikeri (1964)  Hannu Kiuru (1965, 1969, 1970)  Pertti Lonka (1965, 1967, 1968, 1969)  Pekka Taulasalo (1966, 1967, 1968, 1969)  Antero Vatto (1966, 1967, 1968, 1969) :  Ilkka Kauppinen (1967, 1968, 1969)  Anssi Vesala (1967, 1968)  Matti Lautala (1969, 1971, 1973, 1974, 1975, 1976, 1977, 1978)  Markku Löfman (1971, 1972, 1973, 1974, 1975, 1976, 1977)  Pertti Salonen (1971)  Ilkka Kannelkoski (1975, 1976)  Mikko Vitikainen (1976, 1977)  Reijo Haka (1977)  Paavo Pekkalin (1978, 1979)  Pekka Henttonen (1979, 1980, 1981, 1988, 1989, 1990)  Heimo Aaltonen (1980)  Pekka Harjula (1980)  Kari Ekroth (1985)  Raimo Hirvi (1985)  Jarmo Rönkä (1988)
Palkinnot ja huomionosoitukset > KPL:n kunniagalleria

Kouvolan Pallonlyöjien kunniagalleria avattiin 7.7.2013. Kunniagallerialla halutaan kunnioittaa seuran merkittäviä perinteitä. Kouvolan Pallonlyöjien hallitus päättää  kunniagalleriaan kiinnitettävistä henkilöistä.
Tilastot ja luettelot > Saavutukset

| SM-sarja \ Superpesis |
| --- | --- |
SM-kultaa: (5) 1966, 1967, 1968, 1969,   1976
SM-hopeaa: (9) 1943, 1955, 1960, 1970,  2009, 2010, 2018, 2020, 2021
SM-pronssia: (6) 1954, 1959, 1972, 1977,   2019, 2024
Runkosarjan voitto: (2) 2010, 2018
Pesäpallon halli-SM \ Talvisuper
Kultaa: (1) 2006
Hopeaa: (2) 2008, 2018
Pronssia: (3) 2009, 2010, 2017
Välisarja \ Ykkössarja \ Ykköspesis
Sarja nousu: (6) 1939, 1983, 1987, 1998, 2002, 2004
Suomensarja
Sarja nousu: (2) 1951, 1996
Suomen Cup
Kultaa: (3) 1969, 1977, 1983
Hopeaa: (2) 1971, 1984
Koplan kakkosjoukkue voitti kaudella 2021 Suomensarjan itälohkon ja sarjakarsinoissa nousi kaudelle 2022 Ykköspesikseen.
Kouvolan Pallonlyöjät on palkittu vuoden 2017 ja 2024 parhaaksi pesäpalloseuraksi, Pesäpalloliiton kauden päätösgaalassa.
Kouvolan Pallonlyöjät pelasi SM-sarjassa peräkkäin 31 kautta vuosina 1952-1982.
Tilastot ja luettelot > Pelinjohtajat

| --- | --- |
 1966 Reijo Linden  1967–1969 Timo Raussi  1971–1973 Pekka Miettinen  1974–1977 Timo Raussi  1978–1979 Pekka Miettinen  1980–1981 Jorma Ahvenainen  1982 Timo Raussi  1983–1985 Jorma Ahvenainen  1986–1987 Pertti Lonka  1988 Jukka-Pekka Löfman  1989 Jorma Ahvenainen  1990 Aki Pöntinen  1991 Reijo Haka :  1992 Jukka-Pekka Löfman  1997–1998 Paavo Hämäläinen  1999 Raimo Bragge  2000–2005 Eero Pitkänen  2006 Santeri Haipus  2007 Jyrki Valle  2007 Marko Hovi  2008–2009 Eero Pitkänen  2010–2014 Mikko Hylkilä  2014 Jukka Mäkinen  2015–2017 Eero Pitkänen  2018–2019 Matti Iivarinen  2020–2023 Iiro Haimi  2024– Petri Tuuva
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kouvolan Pallonlyöjät Wikimedia Commonsissa
Kouvolan Pallonlyöjien kotisivu
http://vessix.kotisivukone.com/files/vessix.kotisivukone.com/Pesis/seurat/kouvolan_pallonlyjt.xls
| n k Miesten pesäpallon Suomen mestarit |
| --- | --- |
Miehet:  1922: HPL  1923: HPL  1924: HPL  1925: LSK  1926: HPL  1927: HPL  1928: VPL  1929: Maila-Veikot  1930: Maila-Veikot  1931: Maila-Veikot  1932: Maila-Veikot  1933: RPL  1934: HPL  1935: KuVe  1936: HPK  1937: KuVe  1938: HPL  1939: HP  1940: KuVe  1941: ei pelattu  1942: Valtion lentokonetehdas  1943: HP  1944: ei pelattu  1945: Pallo-Veikot  1946: Pallo-Veikot  1947: HP  1948: HP  1949: Maila-Veikot  1950: Maila-Veikot  1951: Maila-Veikot  1952: Maila-Veikot  1953: Kiri  1954: HP  1955: HP  1956: Kiri  1957: Kiri  1958: Kiri  1959: Pallo-Toverit  1960: Veto  1961: IK  1962: IK  1963: Jymy  1964: Kiri  1965: Veto  1966: KPL  1967: KPL  1968: KPL  1969: KPL  1970: U-PV  1971: Lippo  1972: Lippo  1973: Puna-Mustat  1974: HP  1975: Maila-Jussit  1976: KPL  1977: Pallo-Veikot  1978: Pallo-Veikot  1979: Tahko  1980: Tahko  1981: Tahko  1982: Kiri  1983: Maila-Jussit  1984: Kiri  1985: Maila-Jussit  1986: Pallo-Veikot  1987: Maila-Jussit  1988: Ankkurit  1989: Ankkurit  1990: Jymy  1991: Pallo-Veikot  1992: Jymy  1993: Jymy  1994: Lippo  1995: Jymy  1996: Jymy  1997: Jymy  1998: Lippo  1999: KiPa  2000: KiPa  2001: Jymy  2002: Jymy  2003: Jymy  2004: Jymy  2005: KiPa  2006: Jymy  2007: Tahko  2008: PattU  2009: Jymy  2010: Veto  2011: Jymy  2012: Jymy  2013: Jymy  2014: Jymy  2015: Jymy  2016: Veto  2017: Veto  2018: JoMa  2019: JoMa  2020: Jymy  2021: MPP  2022: Veto  2023: Jymy 
Koplan ja Sotkamon Jymyn kolmas finaaliottelu kaudella 2020.
Toni Kohonen
Juho Hacklin on Koplan kaikkien aikojen eniten runkosarjaotteluita pelannut pelaaja yhteensä 408 ottelulla kausilla 2007-2022.
Kouvolan Pallonlyöjien jääkiekkojoukkue vuodelta 1960