stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Humppatytön paluu
Muusikot

Berit – laulu
Pedro Hietanen – harmonikka, piano
Janne Louhivuori – kitara
Harri Merilahti – basso
Hannu Lemola – rummut
Tapio "Mongo" Aaltonen – marimba
Markku Johansson – trumpetti
Jari Lappalainen – viulu, mandoliini
Pertti "Pepa" Päivinen – saksofoni
Muuta

Berit levytti 1970-luvulla kaksi humppalevyä, joiden myötä hän tuli tunnetuksi humppatyttönä: vuoden 1972 studioalbumin nimenä on Humppatyttö Berit. 1980-luvulla Berit keskittyi lähinnä iskelmään ja diskoon. Humppatytön paluu on viittaus alkuvuosien Beritiin ja paluu vanhan tanssimusiikin pariin. Useat sen säveltäjistä ja sanoittajista olivat menneet edes jo ennen Beritin levytysuran alkua. Laulut ovat enimmäkseen Martti Jäppilän ja Georg Malmsténin käsialaa, kestoltaan ne ovat lyhyitä ja niitä on studioalbumiksi verraten paljon.
Yleisradion Ritva Söderholm auttoi Beritiä valitsemaan kappaleita Humppatytön paluulle. "Korven poika" nousi radiolistalle, mutta kokonaisuudessaan albumi ei menestynyt.
Aiheesta muualla

Fenno-levytietokanta (Teoshaku)
Fono.fi: Äänitteen tiedot : Humppatytön paluu
Pomus : Berit
Ilkka Tiainen

Ilkka Tiainen -nimisiä henkilöitä ovat:
Ilkka Tiainen, Valta kuuluu kansalle -puolueen poliitikko
Ilkka Tiainen, rockmuusikko, Tyrävyö-yhtyeen jäsen.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Ilkka Tiainen”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Human

Wikisanakirjassa on tähän liittyvä sananselitys: .
Human tai Humans voi tarkoittaa jotain seuraavista:
Human, Death-yhtyeen albumi
”Human”,  The Killers -yhtyeen kappale
”Human”, Rag’n’Bone Manin kappale
”Human”, Christina Perrin kappale
Human, yhtye
Human Entertainment, videopeliyritys
Syed Human (s. 1992), pakistanilainen maastohiihtäjä
Human, OneRepublicin albumi
Humans, televisiosarja
Humans, vuoden 1992 videopeli
Humans, Robert J. Sawyerin romaani
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Human”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Hiustalo

| Cm Hiustalo oy |
| --- | --- |
Yritysmuoto:  Osake-yhtiö
Perustettu:  2000
Perustaja:  Terhi ja Marko Keski-Jyrä
Toimitusjohtaja:  Marko Keski-Jyrä
Kotipaikka:  Tampere
Toimiala:  Kauneudenhoitoala
Tuotteet:  Kupla
Liikevaihto:  14 443 000 (2018)
Liikevoitto:  1 880 000
Henkilöstö:  248 (2018)
Kotisivu:  www.hiustalo.fi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Hiustalo on suomalainen parturi-kampaamoketju. Se on perustettu vuonna 2000 Seinäjoella . Hiustalolla on 36 toimipistettä (kevät 2019). Hiustalon virallinen nimi on Cm Hiustalo oy ja sen on perustanut Marko ja Terhi Keski-Jyrä .
Historia

Ensimmäinen Hiustalo avattiin elokuussa 2000 Seinäjoelle Joupin Citymarketin yhteyteen. Sittemmin kyseinen toimipiste myytiin pois. Seuraavat toimipisteet perustettiin vuosituhannen alkupuolella Tampereen Anttilan yhteyteen, Forssan Citymarkettiin, Riihimäen Citymarkettiin ja Järvenpään Citymarkettiin.
Liikeidea

Hiustalon liikeidea on tarjota parturi-kampaamopalveluita Citymarkettien etutiloissa myös ilman ajanvarausta . Lisäksi liikeideaan kuuluu suuri valikoima kampaamotuotteita.
Nykyään Hiustalo toimii kolmella konseptilla: Hiustalon parturi-kampaamo, Fiksaamo; nopeat parturi- ja kampaamopalvelut ilman ajanvarausta ja Outlet tuotemyymälä.
Työntekijät

Hiustalossa on noin 280 työntekijää. Kaikki ovat palkattuja työntekijöitä eivätkä esimerkiksi sopimusyrittäjiä. Yrityksen kaikissa kampaamoissa työskentelee liikkeen esimies, esimiesharjoittelija sekä parturi-kampaajia. Lisäksi yrityksessä työskentelee ainakin varastotyöntekijöitä, toimistotyöntekijöitä, aluepäälliköitä ja kouluttaja.
Liikkeet

Keväällä 2019 Hiustalon toimipisteet:
Forssa
Helsinki: Easton, Stockmann keskusta
Hämeenlinna Tiiriö
Imatra
Jyväskylä: Keljo ja Palokka
Jämsä
Kauhajoki
Kerava
Kouvola Veturi
Kuopio Matkus
Lahti: Karisto, Laune, Paavola
Lempäälä Ideapark
Lohja
Nummela
Oulu Kaakkuri
Pirkkala
Pori Mikkola
Rauma
Riihimäki
Savonlinna
Seinäjoki Päivölä
Tampere:Hervanta, Lielahti, Linnainmaa, Turtola, Koskikeskus
Turku: Kupittaa, Länsikeskus
Vaasa
Valkeakoski
Vantaa Tammisto
Palkinnot ja tunnustukset

Global Salon business awards 2006
Global Salon business awards 2008
Suomen Vahvimmat -sertifikaatti
Aiheesta muualla

Yrityksen verkkosivusto
Häkkisukellus

Turisteja haihäkissä.
Häkkisukellus tai haihäkkisukellus on vedenalaista sukellusta tai snorklausta, jossa haiden tarkkailija on suojahäkissä. Suojahäkin tarkoituksena on estää haiden hyökkäykset sukeltajia kohtaan. Häkkisukellusta käytetään tieteelliseen havainnointiin, vedenalaiseen elokuvaukseen ja turismiin. Yleensä hait houkutellaan häkkien läheisyyteen jollain syötillä, kuten tonnikalalla.
Historia

Haihäkit kehitti ensimmäisenä Jacques Cousteau. Cousteau käytti hain häkkiä Hiljaisen maailman tuotannossa, joka julkaistiin vuonna 1956. Rodney Fox kehitti oman hain häkin 1960-luvulla. Foxin ensimmäinen suunnittelu sai inspiraationsa vierailusta eläintarhassa, jonka hän teki selvittyään lähes kohtalokkaasta hain hyökkäyksestä vuonna 1963. Hain häkkiä paranteltiin edelleen ja lopulta Peter Gimbel osallistui myös sen suunnitteluun vuonna 1971 Blue Water, White Death -elokuvan tuotannossa.
Turismi

Häkkisukelluksesta on muodostunut 2000-luvulla suosittu turistinähtävyys. Suosittuja sijainteja ovat esimerkiksi Etelä-Afrikan rannat, Meksikon rannat ja Etelä-Australia.
Turismi > Onnettomuudet

Silloin tälloin raportoidaan tilanteista, kun valkohait ovat päässeet häkkeihin sisälle. Vuonna 2005 brittiläinen turisti Mark Currie joutui vaaraan, kun viisimetrinen pitkä valkohai puri hain häkin tankojen läpi, kun sitä käytettiin virkistyshaisukelluksessa rannikolla Etelä-Afrikassa.
Häkli, Lallukka ja Kumpp.

Yhtiön entinen liikerakennus Viipurissa vuonna 2013.
Häkli, Lallukka ja Kumppanit Osakeyhtiö oli Viipurissa vuonna 1891 perustettu tukkuliike, joka harjoitti myös vähittäiskauppaa. Se oli maan ensimmäinen kokonaan suomalaisten omistama tukkukauppaliike, jonka perustaminen liittyi aikakauden suomalaisuusaatteeseen. Yritys kohosi nopeasti yhdeksi suurimmista Viipurin ja Kaakkois-Suomen tukkuliikkeistä ja toimi esikuvana myös muille suomenkielisille liikkeenharjoittajille. Yhtiön perustajia olivat karjalaiset kauppiaat Jaakko Häkli, Juho Lallukka ja Vilhelm Paischeff.
Historia

Yritys sai alkunsa, kun Sortavalan ja Käkisalmen alueilla vaikuttaneet kauppiaat Jaakko Häkli, Juho Lallukka ja Vilhelm Paischeff alkoivat vuonna 1886 pidetyn Sortavalan kauppiaskokouksen jälkeen suunnittelemaan uuden kokonaan suomalaisen tukkuliikkeen perustamista Viipuriin. Sen nimeksi päätettiin ottaa Häkli, Lallukka ja Kumpp. Häklillä ja Lallukalla oli samansuuntaisia ajatuksia suomenkielisen liiketoiminnan kehittämisestä sekä myös aikakauden kansallisesta heräämisestä. Viipurin kaupallinen toiminta oli tuolloin lähes kokonaan venäläis-, saksalais- ja ruotsalaistaustaisten kauppiaiden hallussa, eikä esimerkiksi suomenkielistä palvelua juurikaan saanut. Kolmikko sai tuekseen kaupungin suomenkielisiä pankkimiehiä, jotka turvasivat yrityksen taloudellisen taustan.
Kauppaliike aloitti toimintansa 13. elokuuta 1891 Viipurin keskustassa osoitteessa Torkkelinkatu 8. Yrityksen valtteina olivat laadukkaat koti- ja ulkomaiset tuotteet, sekä erityisesti suomenkielinen palvelu. Tukkuliike harjoitti muun muassa viljan ja muiden maataloustuotteiden, puutavaran, erilaisten siirtomaatavaroiden sekä kotimaisten tehdastuotteiden, kuten maatalouskoneiden kauppaa. Häkli, Lallukka ja Kumpp. nousi nopeasti tasavertaiseksi kilpailijaksi kaupungin muiden tukkuliikkeiden kanssa ja avasi myöhemmin myös teekaupan ja -pakkaamon Helsingin Pohjoisesplanadille ns. Argoksen taloon. Vaikka tee oli myyntiartikkelina pieni, sai sillä kuitenkin paljon näkyvyyttä eri puolilla maata. Häkli, Lallukka ja Kumppanien kehittyminen suuryritykseksi aloitti samalla suomenkielisten murtautumisen myös kaupan alalle.
Paischeffin kuoltua vuonna 1899, jatkoivat Häkli ja Lallukka yrityksen toimintaa kahdestaan, kunnes Häklin kuoleman jälkeen 1902 se siirtyi kokonaan Lallukan haltuun. Huhtikuussa 1912 hän myi tukkukaupan Häkli, Lallukka ja Kumpp. -nimiselle osakeyhtiölle, jonka enemmistöosakas Lallukka kuitenkin oli. Muita osakkaita olivat hänen puolisonsa Maria Lallukka sekä heidän lähimmät apulaisensa. Juho Lallukka toimi myös johtokunnan puheenjohtajana sekä koko osakeyhtiön pääjohtajana kuolemaansa 1913 saakka. Hänen jälkeensä puheenjohtajaksi nousi Maria Lallukka, josta tuli samalla yksi Suomen ensimmäisistä naisjohtajista. Yhtiön toimitusjohtajana puolestaan oli vuodet 1914–1930 kauppaneuvos Eemil Tanninen. Maria Lallukan kuoltua vuonna 1923, yritys jatkoi toimintaansa Viipurissa jatkosodan päättymiseen 1944, jolloin kaupunki siirtyi Neuvostoliiton haltuun. Tämän jälkeen Häkli, Lallukka ja Kumpp. toimi vielä Helsingissä 1950-luvulle saakka. Kaupparekisteristä se poistettiin kuitenkin vasta vuonna 1981.
Liikerakennus

Häkli, Lallukka ja Kumpp. toimi aluksi Viipurin pääkadulla Torkkelinkadulla, kunnes uusi liiketalo valmistui vuonna 1906 Repolan kaupunginosaan Repolankadun ja silloisen Viskaalinkadun (myöh. Lallukankatu) kulmaukseen. Punagraniitista rakennetun talon suunnitteli arkkitehti Allan Schulman. Kauppaliike toimi rakennuksen katutasossa ja muut kolme kerrosta oli tarkoitettu asuinhuoneistoiksi. Lallukan perhe asui itse toisen kerroksen kulmahuoneistossa. Komean talon julkisivussa oli kuvanveistäjä Eemil Halosen veistämiä reliefejä ja sisäpihalle johtavaa porttia koristivat hänen tekemänsä veistokset. Sisätiloissa puolestaan oli lukuisten suomalaisten taidemaalarien teoksia. Nykyään rakennuksessa toimii muun muassa suomalaisena taiteilijaresidenssinä.
Aiheesta muualla

Yhtiöesitys porssitieto.fi:ssä
Häkli, Lallukka ja Kumpp. Oy:n Helsingin teekauppa 1900-luvun alussa.
Häkkikäämitty roottori

Induktiomoottorin oikosulkuroottori.
Häkkikäämitty roottori on epätahti- eli oikosulkumoottoreissa yleisesti käytetty pyörivä osa eli roottori. Häkkikäämitykseen indusoituu sähkövirta, joka magnetoi roottorin. Häkkikäämitys myös oikosulkee indusoituneet virrat, mistä syystä oikosulkuroottorilla varustettua sähkömoottoria kutsutaankin usein oikosulkumoottoriksi. Häkkikäämitystä voidaan käyttää myös tahtimoottoreissa.
Rakenne

Häkki-nimitys tulee käämityksen muodostamasta häkistä, joka muistuttaa oravanpyörän häkkiä (tästä myös englanninkielinen nimitys Squirrel cage). Häkkikäämitty roottori koostuu kerroksittain kasatuista, uritetuista rautalevyistä. Urien läpi kulkevat alumiinista tai kuparista valmistetut johteet (käämit), jotka on päistään kytketty yhteen metallirenkailla (oikosulkurenkailla). Nämä kytkevät johteet oikosulkuun (ks. kuva).
Johteet on yleensä hiukan käännetty suorasta linjasta melun ja vääntömomentin vaihteluiden vähentämiseksi.
Toiminta

Induktiomoottorin staattorikäämitykset muodostavat pyörivän magneettikentän roottorin ympärille. Pyörivä magneettikenttä indusoi roottorin häkkikäämitykseen sähkövirran joka magnetoi roottorin. Näin muodostunut magneettikenttä aiheuttaa roottoriin Lorentzin voiman mukaisesti tangentin suuntaisen vääntömomentin, ja roottori lähtee seuraamaan staattorin pyörivää magneettikenttää.
Roottorin magnetoiminen induktiolla vie energiaa aiheuttaen sen, että roottorit pyörivät hieman staattorikäämityksen pyörivää magneettikenttää, kiertokenttää, hitaammin. Tätä pyörimisnopeuksien eroa sanotaan jättämäksi ja se kasvaa moottorin kuormituksen kasvaessa. Tämän vuoksi oikosulkumoottorit kuuluvat epätahtikoneisiin.
Magneettikenttä kulkee rautaytimessä, joka on suunniteltu rakenteellisesti ja materiaalivalinnoilla minimoimaan häviöitä. Ohuet lakkapäällysteiset levyt roottorin sisällä vähentävät pyörrevirtahäviöitä. Niiden materiaali on vähähiilistä mutta runsaasti piitä sisältävää rautaa, jonka resistanssi on puhdasta rautaa moninkertaisesti suurempi. Näin pyörrevirtahäviöitä saadaan entistä pienemmäksi. Matala hiilipitoisuus tekee siitä magneettisesti vähän hystereesihäviöitä aiheuttavaa.
Yksi- ja kolmevaihemoottoreissa käytetään samaa perusrakennetta laajalla kokoalueella.
Häkkikäämitys tahtimoottoreissa

Häkkikäämitystä käytetään myös tahtimoottoreissa, joissa se toimii käynnistysvaiheessa samoin kuin induktiomoottoreissa ja vaimennuskääminä moottorin siirryttyä riittävän nopeuden saavutettuaan tahtiajoon. Vaimennuskäämityksen tarkoitus on vaimentaa magneettikentän heilahteluja ja vastakkaiseen suuntaan pyöriviä kenttiä.
Tietokonekaavio oikosulkuroottorin rakenteesta: keltaiset renkaat roottorin kummissakin päissä ovat oikosulkurenkaita, ja niiden välillä kulkevat häkkikäämityksen johteet. Roottorin keskellä akselin ympärillä ovat rautalevyt joista roottorin ydin koostuu. Käytännössä rautalevyjä on koko matkalla oikosulkurenkaiden välissä.
IC-98

Taiteilijat IC-98 eli Patrik Söderlund ja Visa Suonpää.
IC-98 on vuonna 1998 perustettu turkulainen taiteilijaryhmä, jonka taidetta on luonnehdittu käsitetaiteeksi. Ryhmän muodostavat Patrik Söderlund (s. 1974) ja Visa Suonpää (s. 1968).
Kotisivuillaan ryhmä kertoo tähtäävänsä vapaan ajattelun ihanteeseen. Se on kiinnostunut tapahtumista, joita ei ole järjestetty, asioiden mielikuvituksellisista yhteyksistä ja historian läsnäolosta arjessa. Tärkeitä asioita IC-98:n taiteessa ovat myös ruumiin politiikka, sosiaaliset rakenteet ja arkkitehtoniset rakennelmat, seurannan mekanismit ja tavat paeta niitä. Piirrokset, animaatiot ja kirjat, jotka ovat ryhmän tavallisimpia mediumeja, ovat monitulkintaisia yhdistelmiä erilaisista tiedon lähteistä. Ne ovat "näyttämöitä, eläviä tauluja; teatteri, jossa maailma IC-98:n mukaan esitetään."
Vuonna 2009 IC-98 sai Kuvataiteen valtionpalkinnon sekä voitti Turku biennaalin. Valtion kuvataidetoimikunnan palkintoperusteluissa kuvattiin ryhmän yhdistävän filosofisen ajattelun, tutkivan asenteen ja kuvataiteellisen ilmaisun. IC-98 on toteuttanut teoksiaan esimerkiksi kirjoina, animaatioina ja installaatioina.
Söderlund ja Suonpää tapasivat opiskellessaan kulttuurihistoriaa Turun yliopistossa, ja alun perin ryhmän tarkoitus oli tuoda akateeminen kirjoittaminen julkiseen tilaan. Ryhmän alkuperäinen nimi oli Iconoclast ja siihen kuului kolmantena jäsenenä Juha Vitikainen.
Lokakuussa 2013 IC-98 nimettiin Ars Fennica -ehdokkaaksi. He voittivat lopulta yleisöäänestyksen.
Tammikuussa 2014 IC-98 valittiin Suomen edustajaksi Venetsian biennaaliin 2015.
Joulukuussa 2015 IC-98:n projekti Khronoksen talo valittiin raumalaisen Lönnströmin taidemuseon ensimmäiseksi nykytaiteen projektiksi.
Venetsian biennaali 2015

IC-98 edusti Suomea Alvar Aalto -paviljongissa Venetsian biennaalissa 2015 installaatiollaan Tunnit, ajat, iäisyydet. Teos tutkii ihmisen jälkeistä aikaa ja yhdistelee piirrosanimaatiota, ääntä ja materiaalisia elementtejä. Teos on itsenäinen osa taiteilijaduon Abendland-teossarjaa. Äänimaiseman sävelsi Max Savikangas. Näyttelyn kuratoi Framen ohjelmapäällikkö Taru Elfving.
Khronoksen talo

Lönnströmin taidemuseo ja IC-98 toteuttavat yhteistyössä Khronoksen talo -projektin vuosina 2016–2017. Khronoksen talo on asumaton kiinteistö, joka on ympäröity portittomalla aidalla ja jätetty ajan jumala Khoronoksen asunnoksi. Aika tekee kiinteistöllä tehtävänsä. IC-98 pyrkii takaamaan kiinteistön koskemattomuuden virallisilla luvilla ja sopimuksilla. Tavoitteena on perustaa suojelualue, ihmisistä vapaa ei-kenenkään maa. Khronoksen talo on yhdistelmä ihmisen rappeutuvaa kulttuuriperintöä sekä kuolevaa ja uudelleen kasvavaa luontoa.
Khronoksen talo sijaitsee Pöytyällä Varsinais-Suomessa. IC-98 löysi sopivan kiinteistön syksyllä 2016 ja lahjoitti sen Pöytyän kunnalle.
Palkinnot ja tunnustukset

Raimo Utriaisen taidesäätiö, tunnustusapuraha (2008)
Turku Biennaalin palkinto (2009)
Kuvataiteen valtionpalkinto (2009)
Vuoden 2011 Kaunein kirja, kunniamaininta
Grönqvistska Stiftelsen, stipendi 2013
Huhkalanlammi

| Huhkalanlammi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Urjala
Koordinaatit:  61°03′15″N, 23°23′35″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Punkalaitumenjoen valuma-alue (35.94)
Laskujoki:  oja Kuulampeen 
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  123,5 m 
 fiHuhkalanlammi 
Huhkalanlammi on Pirkanmaalla Urjalassa sijaitseva tekolampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Loimijoen valuma-alueella Punkalaitumenjoen valuma-alueeseen.
Maantiede

Lampi on 350 metriä pitkä ja 130 metriä leveä. Lammen luusua sijaitsee luoteisrannalla padon yhteydessä, josta saa alkunsa 1,7 kilometriä pitkä laskuoja Kuulampeen. Lammen ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Rannalla on yksi asunto, jonne johtaa tie Nuutajärveltä.
I Am Number Four

| I Am Number Four |
| --- | --- |

Kirjailija:  Pittacus Lore
Kieli:  englanti
Kustantaja:  HarperCollins
Julkaistu:  2010
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
I Am Number Four on Pittacus Loren nuorille suunnattu tieteisromaani, jonka HarperCollins julkaisi 3. elokuuta 2010. Pittacus Lore on kirjailijanimi, jonka takana ovat James Frey ja Jobie Hughes. Kirja vietti seitsemän viikkoa New York Timesin bestseller-listan ensimmäisellä sijalla.
DreamWorks SKG osti oikeudet romaaniin perustuvaan elokuvaan kesäkuussa 2009. Elokuvasovitus sai ensi-iltansa 18. helmikuuta 2011.
I Am Number Four on ensimmäinen osa seitsenosaisesta Lorien Legacies -sarjasta. Seuraava kirja, The Power of Six, julkaistiin 23. elokuuta 2011.
Ikarus

HKL-Bussiliikenteen Ikarus E94F Vuosaaressa 2004.
Ikarus on unkarilainen linja-automerkki.
Ikarus-bussin historia alkaa vuodesta 1895, jolloin autontuotanto alkoi Budapestissa verstaassa nimeltä Uhri Imre Kovács- és Kocsigyártó Üzeme (suunnilleen Uhri Imren peltityö ja autonvalmistus). Vuonna 1913 yritys keskittyi autoihin ja jo ensimmäisessä maailmansodassa se keräsi suuret voitot. Kansainvälinen läpimurto ja sarjatuotanto alkoivat vuonna 1927, mutta vuoden 1929 pörssiromahdus lopetti toiminnan. Tuotanto jatkui alkaen 1935, ja toisen maailmansodan aikana oli jälleen täysi vauhti toiminnassa.
Varsinaisesti Ikarus on kuitenkin perustettu 1949 Uhri Imren tehtaan ja Ikarus-lentokoneteollisuuden yhdistyessä. Vuonna 1955 lähtien kehitettiin linja-automallit 620, 630 ja 31, joista tuli merkittäviä vientituotteita erityisesti Itä-Eurooppaan, Kiinaan, Burmaan sekä Egyptiin. Ikarus-mallit menestyivät Monacon autonäyttelyssä 1971, ja vuonna 1973 Ikarus oli linja-autojen valmistajana maailman neljänneksi suurin huolimatta ajoittaisesta raaka-ainepulasta. Neuvostoliiton hajoaminen ja Saksan jälleenyhdistyminen vähensivät tuotantoa arviolta kymmenen prosentin verran. Vuonna 1999 eteläeurooppalainen sijoittajayhtiö Irisbus osti Ikaruksen ja ajoi toiminnan alas 2004. Unkarilainen Gábor Széles osti Ikaruksen ja aikoo aloittaa matalalattiabussien tuotannon Unkarissa, Venäjällä ja Kiinassa.
Ikarus on edelleen yleinen linja-automerkki monissa entisissä itäblokin maissa ja Neuvostoliitossa, samoin Suomessa.
Lukuisiin itäblokin maihin ja Neuvostoliittoon Ikarus on valmistanut myös johdinautoja ja kaikki johdinautomallit pohjautuvat linja-automalleihin, joten johdinautorungot ovat linja-autorukoihin täysin identtisiä.
Ikaruksen valmistamia korimalleja

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Ikarus 250 (maaliikennebussi)
Ikarus 256 (maaliikennebussi)
Ikarus 260 (kaupunkiliikennebussi)
Ikarus 280 (nivelbussi)
Ikarus 280T (niveljohdinauto)
Ikarus 293 (tuplanivelbussi)
Ikarus 411 (kaupunkiliikennebussi)
Ikarus 412 (kaupunkiliikennebussi)
Ikarus 415 (kaupunkiliikennebussi)
Ikarus 415T (johdinauto)
Ikarus 435 (nivelbussi)
Ikarus E91 (kaupunkiliikennebussi)
Ikarus E94 (kaupunkiliikennebussi)
Ikarus E94F (kaupunkiliikennebussi, Ikarus E94:n uusittu malli)
Ikarus E95 (turistibussi)
I.R.S. Records

I.R.S. Records oli yhdysvaltalainen vuonna 1979 perustettu levy-yhtiö ja -merkki. Sitä johti Miles Copeland (The Policen rumpalin Stewart Copelandin vanhempi veli) yhdessä Jay Bobergin ja Carl Grasson kanssa.
I.R.S.:n levyjen jakelusta vastasi A&M Records vuoteen 1985, sitten MCA Records vuoteen 1990 ja lopulta EMI, joka osti yhtiön vuonna 1994. Levymerkki lakkautettiin 1996.
I.R.S.:n yhtyeitä olivat muun muassa  R.E.M., The Go-Gos, The Fleshtones, Black Sabbath, Oingo Boingo, Over the Rhine, Buzzcocks, The Alarm, Wall of Voodoo, General Public, Belinda Carlisle, Camper Van Beethoven, Dread Zeppelin, The Cramps, The Lords of the New Church, Fine Young Cannibals ja Stewart Copeland and William Orbit.
I.R.S. tuotti MTV:lle sarjaa The Cutting Edge.
Aiheesta muualla

Yhtiön historiikki 1979-1985 (englanniksi)
I. E. Wik

Isak Erik Wik, sukunimi aik. Wiklund (14. kesäkuuta 1850 Koivulahti – 1. maaliskuuta 1888 Hindersby) oli suomalainen kansakoulunopettaja ja ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija. Hän käytti nimimerkkejä Erik, I.E.W. ja C.I.Wik.
Wik kävi 1864–1866 Anders Svedbergin Munsalaan perustamaa kansakoulua ja oli sitten apuopettajana samassa koulussa 1868–1869. Vuodesta 1871 lähtien Wik oli kansakoulunopettajana Kirkkonummella.
Wik avusti kirjoituksillaan muun muassa Hufvudstadsbladet, Nya Pressen, Åbo Tidning ja Vasa Tidning -lehtiä.
Teoksia

Några ord till Finlands fäder  (suomeksi nimellä Sanasia Suomen isille ; ruotsista käänt. F. A. Edlund, Helsinki 1880)
Läsning vid kvällsbrakan I-II
Blåklockor af Erik : noveller.     G. W. Edlund, Helsingfors
Om familjelifvet : föredrag.     G. W. Edlund, Helsingfors
Hanna och Greta : två österbottniska flickor; af C.I.Wik,    Wasa
Odalmannen, kalendern förrä delen.   1881
Ilkka Siitonen

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 6. marraskuuta 1965 (ikä 58)
Syntymäpaikka: Rovaniemi, Suomi
Pelipaikka: maalivahti
Pituus: 186 cm
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1982–1988 | KePS | 104 | (0) |
| 1989–1990 | MP | 49 | (0) |
| 1991 | OTP | 33 | (0) |
| 1992–1994 | RoPS | 73 | (0) |
| 1995 | Gällivare SK | 21 | (0) |
| 1996–1997 | Jazz | 51 | (0) |
| 1997 | → TPV (laina) | 1 | (0) |
| 1998–1999 | KePS | 6 | (0) |
| 2001–2002 | TP-47 | 49 | (0) |
| Yhteensä | Yhteensä | 387 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Ilkka Siitonen (s. 6. marraskuuta 1965 Rovaniemi) on suomalainen entinen jalkapallomaalivahti.
Siitonen pelasi urallaan yhteensä 13 kautta SM-sarjassa sekä Veikkausliigassa vuosina 1984–1997. Hän edusti kaikkiaan viittä eri seuraa ja voitti Suomen mestaruuden vuonna 1996 FC Jazzissa.
Suomen sarjojen lisäksi Siitonen pelasi vuoden Ruotsin kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Gällivare SK:n joukkueessa. Sieltä hän siirtyi seuraavaksi kaudeksi FC Jazziin yhdessä valmentaja Jari Pyykölän ja puolustaja Ari-Pekka Roikon kanssa. Siitonen lopetti uransa Ykkösessä pelanneessa TP-47:ssa vuonna 2002.
Saavutukset

Suomen mestaruus 1996
SM-pronssi 1985, 1990
Kultainen Hanska-palkinto 1996
IIT Kharagpur
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta IIT Kharagpur Wikimedia Commonsissa
Helleaalto (sarjakuvahahmo)

| Helleaalto |
| --- | --- |
Luoja(t):  John Broome
Kustantamo:  DC Comics
Ensiesiintyminen:  Flash nro 140 (marraskuu 1963)
Henkilötiedot
Oikea nimi:  Mick Rory
Status:  aktiivinen
Pituus:  180 cm
Paino:  81 kg
Ryhmäsidokset:  The Rogues
Edelliset ryhmäsidokset:  The Project
Henkilöllisyydet:  Rory Calhoun
Helleaalto (engl. Heat Wave), oikealta nimeltään Mick Rory on DC Comics -kustantamon sarjakuvissa esiintyvä superroisto. John Broomen luoma hahmo esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 1963 Flash -sarjakuvalehden numerossa 140. Hahmo tunnetaan Salaman vihollisena.