stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Dan Gurney
Formula 1 -ura > Kuljettajana

Ajettuaan Ferrarilla Le Mansin 24 tunnin ajon vuonna 1958, Gurney sai kutsun tulla testaamaan Ferrarin GP-autoa. Testi sujui hyvin ja niinpä Gurney aloitti Formula 1 uransa Ferrarin tallissa seuraavana vuonna. Neljästä ajamastaan kisasta kahdessa Gurney pääsi palkintosijoille, mutta tallin tiukka kuri ei sopinut hänelle, joten ura Ferrarin ratissa loppui tuohon kauteen. Vuonna 1960 hän ajoi seitsemän kisaa yksityistallin BRM:lla, joista kuusi päättyi keskeytykseen. Hollannin GP:ssä tuona vuonna sattui myös Gurneyn uran vakavin onnettomuus. BRM:n jarrujen pettäminen aiheutti ulkoisten vammojen lisäksi kauaskantoisen epäluulon insinöörejä kohtaan. Tosin, ironista kyllä, onnettomuuden seurauksena Gurney myös muutti ajotapaansa jarruja säästävämmäksi, josta oli etenkin pitkissä kisoissa etua kilpakumppaneihin nähden.
Uusien sääntöjen myötä vuonna 1961 Gurney ja Jo Bonnier ajoivat Porschen tehdastiimin autolla tallitovereina täyden kauden sijoittuen kolmasti kakkoseksi. Porschen tuotua seuraavaksi kaudeksi uuden kahdeksansylinterisen moottorin, Gurney otti uransa ensimmäisen GP voiton Ranskan GP:ssä. Voitto oli Porschen tallille ensimmäinen – ja samalla viimeinen. Korkeiden kustannusten vuoksi Porsche vetäytyi Formula ykkösistä kauden 1962 jälkeen.
Gurney oli ensimmäinen kuljettaja, kenet Jack Brabham palkkasi vastaperustetun kilpa-tallinsa kuljettajaksi. Brabham itse voitti autollaan GP-sarjan ulkopuolisen kilpailun Stuttgartissa vuonna 1963 – Gurney oli voittanut Porschella samaisen kilpailun vuotta aiemmin –, mutta ensimmäisen varsinaisen GP-voiton Brabhamille toi nimenomaan Gurney voittamalla jälleen Ranskan GP:n vuonna 1964. Kaikkiaan kilpa-ajajan urallaan Gurney voitti Brabham-tallissa kaksi kilpailua ja pääsi kymmenen kertaa palkintokorokkeelle. Näihin kymmeneen mahtuu myös viiden perättäisen kilpailun putki kaudella 1965.
Formula 1 -ura > Valmistajana

Vuonna 1962 Gurney ja Carroll Shelby alkoivat suunnitella omaa, amerikkalaista, kilpa-autoa, joka kykenisi haastamaan parhaat eurooppalaiset kilpailijansa. Shelbyn onnistui suostutella rengasvalmistaja Goodyear mukaan sponsoroimaan tallia ja horjuttamaan samalla kilpailijansa Firestonen valta-asemaa. Goodyearin pääjohtaja Victor Holt ehdotti tallin nimeksi All American Racingia. Gurneyn mielestä ajatus kuulosti lähinnä kiihkoisänmaalliselta, mutta katsoi olevansa pakotettu suostumaan sponsorien ideoihin.
Alkuperäinen tähtäin oli Indiapolisissa Goodyearin ja Firestonen kaksintaistelussa, mutta Gurneyn mielenkiinto oli enemmänkin katuratakilpailuissa, eritoten Euroopassa. Hän halusi voittaa Formula 1:n maailmanmestaruuden American Grand Prix Eaglella. Varsinainen F1-projekti kantoi nimeä Anglo American Racing koska moottorintoimittajapartnerina mukaan liittyi englantilainen Weslake. Weslaken V12 moottori ei vielä ehtinyt valmistua kaudelle 1966, joten tiimi joutui turvautumaan pahasti vanhanaikaiseen 2,7-litraiseen nelisylinteriseen Coventry Climax moottoriin. Anglo American Racing teki F1-debyyttinsä kauden toisessa kilpailussa, Belgian GP:ssä. Gurney saalisti tiimin ensimmäiset pisteet sijoittumalla viidenneksi Reimsin radalla ajetussa Ranskan GP:ssä.
Seuraavalla kaudella tiimi ei päässyt kertaakaan maaliin kauden kolmessa ensimmäisessä GP:ssä, mutta 18. kesäkuuta 1967 Gurney otti historiallisen voiton Belgian GP:ssä. Gurney starttasi matkaan ensimmäisen rivin keskimmäiseltä paikalta ja liimautui Jim Clarkin Lotuksen sekä Jackie Stewartin BRM:n kantaan. Clark joutui vaikeuksiin kierroksella 12 ja sen seurauksena putosi sijalle 9. Gurney puolestaan ajoi koko kilpailun nopeimman kierrosajan kilpailun 19. kierroksella. Kaksi kierrosta myöhemmin hän ohitti Stewartin ja ajoi maaliin voittajana yli minuutin erolla.
Juuri viikkoa aiemmin Gurney oli A. J. Foytin parina voittanut legendaarisen LeMansin 24 tunnin kilpailun, jossa Gurney ensi kertaa ruiskutti voittoshampanjat yleisön päälle – tapa josta sittemmin on tullut perinne kaikissa kilpailuissa. 
Belgian GP:n voitto oli AAR tiimin historian yksinäinen huippu. Moottoriongelmat eivät jättäneet Eaglea rauhaan. 1967 Saksan GP:ssa Nürburgringilla vaihdelaatikko petti kaksi kierrosta ennen maalia 42 sekunnin johtoasemasta. Saman vuoden lopulla Gurney sijoittui Kanadan GP:ssa kolmanneksi, jonka jälkeen tiimin auto kesti ainoastaan yhden kerran ruutulipulle asti kaudella 1968. Kauden 1968 Gurney päätti McLaren tallin autolla. Kaudella 1970 Gurney palasi vielä kolmasti Formula 1 kilpailuun sijoittuen McLarenilla kuudenneksi Ranskan GP:ssa. Sitä seuraava Britannian GP jäi sitten F1 uran viimeiseksi.
Formula 1 -ura > F1-tulokset

| Vuosi | Talli | Valmistaja/  Auto | Moottori | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | Sijoitus | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1959 | Scuderia Ferrari | Ferrari Dino 246 | Ferrari 155  2.4 V6 | MON | 500 | NED | FRA Kesk. | GBR | GER 2 | POR 3 | ITA 4 | USA |  |  |  |  | 7. | 13 |
| 1960 | Owen Racing Organisation | BRM P48 | BRM P25  2.5 L4 | ARG | MON NC | 500 | NED Kesk. | BEL Kesk. | FRA Kesk. | GBR 10 | POR Kesk. | ITA | USA Kesk. |  |  |  | - | 0 |
| 1961 | Porsche System Engineering | Porsche 718 | Porsche 547/6  1.5 F4 | MON 5 |  | BEL 6 | FRA 2 | GBR 7 | GER 7 | ITA 2 | USA 2 |  |  |  |  |  | 4. | 21 |
| 1961 | Porsche System Engineering | Porsche 787 | Porsche 547/6  1.5 F4 |  | NED 10 |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | 4. | 21 |
| 1962 | Porsche System Engineering | Porsche 804 | Porsche 753  1.5 F8 | NED Kesk. | MON Kesk. |  | FRA 1 | GBR 9 | GER 3 | ITA Kesk. | USA 5 | RSA |  |  |  |  | 5. | 15 |
| 1962 | Autosport Team Wolfgang Seidel | Lotus 24 | BRM P56  1.5 V8 |  |  | BEL DNS |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | 5. | 15 |
| 1963 | Brabham Racing Organisation | Brabham BT7 | Climax FWMV 1.5 V8 | MON Kesk. | BEL 3 | NED 2 | FRA 5 | GBR Kesk. | GER Kesk. | ITA 14 | USA Kesk. | MEX 6 | RSA 2 |  |  |  | 5. | 19 |
| 1964 | Brabham Racing Organisation | Brabham BT7 | Climax FWMV 1.5 V8 | MON Kesk. | NED Kesk. | BEL 6 | FRA 1 | GBR 13 | GER 10 | AUT Kesk. | ITA 10 | USA Kesk. | MEX 1 |  |  |  | 6. | 19 |
| 1965 | Brabham Racing Organisation | Brabham BT11 | Climax FWMV 1.5 V8 | RSA Kesk. | MON | BEL 10 | FRA Kesk. | GBR 6 | NED 3 | GER 3 | ITA 3 | USA 2 | MEX 2 |  |  |  | 4. | 25 |
| 1966 | Anglo American Racers | Eagle T1F | Climax FPF 2.8 L4 | MON | BEL NC | FRA 5 | GBR Kesk. | NED Kesk. | GER 7 |  |  | MEX 5 |  |  |  |  | 12. | 4 |
| 1966 | Anglo American Racers | Eagle T1F | Weslake 58  3.0 V12 |  |  |  |  |  |  | ITA Kesk. | USA Kesk. |  |  |  |  |  | 12. | 4 |
| 1967 | Anglo American Racers | Eagle T1F | Climax FPF 2.8 L4 | RSA Kesk. |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | 8. | 13 |
| 1967 | Anglo American Racers | Eagle T1G | Weslake 58  3.0 V12 |  | MON Kesk. | NED Kesk. | BEL 1 | FRA Kesk. | GBR Kesk. | GER Kesk. | CAN 3 | ITA Kesk. | USA Kesk. | MEX Kesk. |  |  | 8. | 13 |
| 1968 | Anglo American Racers | Eagle T1G | Weslake 58  3.0 V12 | RSA Kesk. | ESP | MON Kesk. | BEL |  | FRA | GBR Kesk. | GER 9 | ITA Kesk. |  |  |  |  | 21. | 3 |
| 1968 | Anglo American Racers | McLaren M7A | Ford Cosworth DFV 3.0 V8 |  |  |  |  |  |  |  |  |  | CAN Kesk. | USA 4 | MEX Kesk. |  | 21. | 3 |
| 1968 | Brabham Racing Organisation | Brabham BT24 | Repco 740  3.0 V8 |  |  |  |  | NED Kesk. |  |  |  |  |  |  |  |  | 21. | 3 |
| 1970 | Bruce McLaren Motor Racing | McLaren M14A | Ford Cosworth DFV 3.0 V8 | RSA | ESP | MON | BEL | NED Kesk. | FRA 6 | GBR Kesk. | GER | AUT | ITA | CAN | USA | MEX | 24. | 1 |
American Champ Car

Vuosina 1962–1970 Gurney kilpaili säännöllisesti myös Indy 500 kilpailuissa. Alkuun menestystä ei tahtonut tulla vaan sijoitukset olivat vuotta 1963 (7.) lukuun ottamatta viidennentoista heikommalla puolella. Kolmessa viimeisessä ajamassaan Indy 500 kilpailussa Gurney kuitenkin sijoittui joka kerta palkintosijoille. 1968 ja 1969 sijoitus oli toinen ja viimeisessä kisassa kolmas. Vuonna 1969 Gurney ei lainkaan osallistunut Formula 1:n GP-sarjaan vaan sen sijaan kilpaili USAC Champ Car sarjassa sekä CanAm sarjassa. 28 ajamassaan Champ Car kilpailussa Gurney sijoittui 18 kertaa kymmenen parhaan joukkoon ja voitti näistä kilpailuista seitsemän. Näillä pisteillä hän sijoittui sarjassa neljänneksi huolimatta siitä että osallistui keskimäärin vain joka toiseen kilpailuun.
American Champ Car > Indy 500 tulokset

| Kausi | Runko | Moottori | Lähtöruutu | Tulos |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1962 | Thompson | Buick | 8. | 20. |
| 1963 | Lotus | Ford | 12. | 7. |
| 1964 | Lotus | Ford | 6. | 17. |
| 1965 | Lotus | Ford | 3. | 26. |
| 1966 | Eagle | Ford | 19. | 27. |
| 1967 | Eagle | Ford | 2. | 21. |
| 1968 | Eagle | Ford | 10. | 2. |
| 1969 | Eagle | Ford | 10. | 2. |
| 1970 | Eagle | Ford | 11. | 3. |
Tiimipäällikkö

1970 Gurney ja hänen suojattinsa David Swede Savage ajoivat identtisillä, tehtaan tukemilla Barracudilla SCCA Trans-Am sarjaa. Formula ykkösistä vetäytymisensä jälkeen Gurney omistautui täysin roolilleen autonvalmistajana ja tiimipäällikkönä. Vuodesta 1970 lähtien hän oli All American Racers'in toimitusjohtaja, hallituksen puheenjohtaja ja ainoa omistaja. Tiimin meriittilistalla on voitot Indy 500, Sebring 12h ja Daytona 24h kilpailuista. Kaikkiaan tiimi on voittanut 78 kilpailua ja kahdeksan mestaruutta. Gurneyn asiakastiimit ovat samaan aikaan voittaneet viisi kertaa Indy 500 kilpailun sekä kolme mestaruutta. AAR vetäytyi CART-sarjasta vuonna 1986 mutta vain menestyäkseen IMSA GT-protyyppien mestaruussarjassa. Vuosina 1992 ja 1993 Toyota Eagle voitti 17 osakilpailua peräjälkeen, molempina vuonna sekä kuljettajien että valmistajien mestaruuden sekä edellä mainitut Daytonan ja Serbringin klassikot. Tiimi palasi CART-sarjaan Toyotan tehdastiimin ominaisuudessa vuonna 1996 mutta vetäytyi jälleen 1999 rengastoimittaja Goodyearin vetäydyttyä sarjasta ja moottorintoimittaja Toyotan lopetettua yhteistyön tiimin kanssa. Vuonna 2000 Dan Gurneyn poika ajoi Toyota Atlantic sarjassa AAR:n väreissä isän toimiessa tallipäällikkönä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Dan Gurney kuvamateriaalia
All-American Racers kotisivu
Dyrehavsbakken

Sisäänkäynti
Dyrehavsbakken (lyh. Bakken) on yksi vanhimmista toiminnassa olevista huvipuistoista. Se sijaitsee lähellä Tanskan pääkaupunkia Kööpenhaminaa Dyrehavenissa. Siellä on 33 toiminnassa olevaa huvilaitetta (2011) sekä ulkoilmanäyttämö, jolla järjestetään muun muassa musiikkiesityksiä. Bakken on vuonna 1935 perustetun Cirkusrevyenin kotipaikka.
Dyrehavsbakken Tanskassa.
Alue on rauhoitettu, ja siitä vastaa Jægersborg Statsskovdistrikt.
Bakkenin avaaminen

Vuosittainen moottoripyöräkulkue Nørrebrosta Klampenborgiin on merkki Bakkenin avaamisesta ja sulkemisesta. Perinteen aloitti Bjørn Andersen vuonna 1965. Aluksi kulkue oli vain moottoripyöräkerholle, mutta myöhemmin tuli mukaan myös tavallisia moottoripyöräilijöitä. Nykyisin kulkueessa on mukana 5 000–7 000 moottoripyöräilijää.
Vuonna 2013 Bakken avattiin torstaina 21. maaliskuuta, ja se sulkeutui lauantaina 31. elokuuta.
Historia

Dyrehavsbakken
Dyrehavsbakken perustettiin vuonna 1583 toriksi kuninkaallisen eläinpuiston viereen. Kirsten Piilin lähteen kanssa se teki alueesta suositun retkikohteen kööpenhaminalaisille vuosisatojen ajaksi. Kesäisin klovnit pystyttivät telttansa torille ja viihdyttivät ihmisiä piloillaan. Vuonna 1800 englantilainen taiteilijaperhe toi mukanaan Price Pjerrotfigurin. Hänestä on tullut paikan tavaramerkki, eikä Bakkenia voisi edes kuvitella ilman häntä.
Näyttelijä Johanne Luise Pätgesin (myöhemmin rouva Heiberg) ensiesiintyminen oli Bakkenissa.
Eläviä kuvauksia 1800-luvun alun Dyrehavsbakkenista on tanskalaisessa kirjallisuudessa Oehlenschlägerin teoksessa Sanct Hansaften-Spil (1802) ja Heibergin teoksessa Recensenten og Dyret (1826) .
1900-luvun alussa teltat jäivät pois kiinteiden kojujen ja suurempien järjestelmien tieltä. Dyrehavsbakkenilla toimii kuitenkin vuonna 1885 perustettu yritys, jonka nimi on edelleen ”Teltholderforeningen”.
Huvilaitteet

3D-elokuvateatteri
AfroKopperne
Bakkeekspressen
Børnepariserhjulet
Crazy Theatre
De Vilde Mus
Dillen
Extreme
Hestekarrusellen
HipHop
Humlumhøj
Mariehønen
Mine Train Ulven
Mini Dumbo
Jeepen
Kængeru
Polyppen
Racing
Radiobilerne
Rodeobanen
Safari
Samba Tower
Spinning Cars
Spøgelsetoget
SRV
Svanebanen
Tornado
TårnGyset
Vandkanonen
Vandrutschebanen
Vikingeskibet Dragen
Vuoristorata
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Dyrehavsbakken Wikimedia Commonsissa
Huvipuiston kotisivut
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: da:Dyrehavsbakken
Käännös suomeksi
Edgeøya

Edgeøya
| --- | --- |
Sijainti:  Huippuvuoret Norja
Korkein kohta:  Caltexfjellet, 590 m
Pinta-ala:  5 073 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  asumaton
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Edgeøya on Norjan Huippuvuoriin kuuluva asumaton saari. Sen pinta-ala, 5 073 km², tekee siitä Huippuvuorten kolmanneksi suurimman saaren Länsimaan ja Koillismaan jälkeen.
Edgeøyan löytäjästä ja löytämisajankohdasta ei ole täyttä varmuutta, mutta saari nimettiin brittiläisen Thomas Edgen (k. 1624) mukaan.
Edgeøya kuuluu Kaakkois-Huippuvuorten luonnonsuojelualueeseen.
Gekkomaiset

| Gekkomaiset |
| --- | --- |
 Diplodactylus vittatus
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Matelijat Reptilia
Lahko::  Suomumatelijat Squamata
Kladi::  Bifurcata
Alalahko::  Gekkomaiset Gekkota  Cuvier, 1817
Alaryhmät
 Katso teksti 
Katso myös
   Gekkomaiset Wikispeciesissä   Gekkomaiset Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Gekkomaiset eli gekkomaiset liskot (Gekkota) on suomumatelijoiden alalahko, johon kuuluu seitsemän heimoa ja lähes 2000 lajia liskoja. Aiemmin nämä lajit jaettiin kahden tai kolmen heimon kesken, mutta nyttemmin gekkoliskojen (Gekkonidae) heimosta on erotettu neljä uutta heimoa, joista kaksi ovat itse asiassa läheisempää sukua eväjalkaliskoille (Pygopodidae) kuin gekkoliskoille. Aiemmin gekkomaisiin on joskus luettu myös sokkoliskot (Dibamidae) ja yöliskot (Xantusiidae).
Luokittelu

Gekkomaisten luokittelu:
Alalahko: Gekkomaiset (Gekkota)
Osalahko: Pygopodomorpha
Yläheimo: Pygopodoidea
Heimo: Carphodactylidae
Heimo: Diplodactylidae
Heimo: Eväjalkaliskot (Pygopodidae)
Osalahko: Gekkomorpha
Yläheimo: Eublepharoidea
Heimo: Silmäluomigekot (Eublepharidae)
Yläheimo: Gekkonoidea
Heimo: Gekkoliskot (Gekkonidae)
Heimo: Phyllodactylidae
Heimo: Sphaerodactylidae
Elisaveta Rimkevitch

Elisaveta Rimkevitch (s. 1995) on suomalainen ooppera- ja liedlaulaja, äänialaltaan sopraano.
Rimkevitch aloitti vuonna 2015 lauluopintonsa Sibelius-Akatemiassa Sirkka Parviaisen johdolla. Hän valmistui keväällä 2018 musiikin kandidaatiksi ja aloitti maisteritutkinnon suorittamisen. Häntä ovat Parviaisen ohella opettaneet Johanna Rusanen-Kartano, Tuuli Lindeberg, Ilmo Ranta ja Tuula Hällström. Keväällä 2018 Rimkevitch teki oopperadebyyttinsä Servilian roolissa La clemenza di Titon tuotannossa Sibelius-Akatemiassa.
Pro Musica -säätiö valitsi Rimkevitchin vuoden 2017 nuoreksi muusikoksi. Hän eteni finaaliin Timo Mustakallio -laulukilpailussa vuosina 2017 ja 2019 sekä Kangasniemen laulukilpailussa vuonna 2018. Syksyllä 2018 hän pääsi liedparinsa, pianisti Niina Rannan kanssa jaetulle kolmannelle sijalle Helsinki Lied -kilpailussa. Duo on saanut yhteistä ohjausta Ilmo Rannalta, Tuula Hällströmiltä ja Margareta Brandtilta. Duon ohjelmistoon on kuulunut lauluja muiden muassa Vítězslava Kapráloválta, Antonín Dvořákilta, Maurice Ravelilta, Rebecca Clarkelta, Alban Bergiltä ja Benjamin Britteniltä.
Rimkevich valittiin Suomen kansallisoopperan Nuorten laulajien ohjelmaan kaudeksi 2023–2024, jossa hän debytoi Donna Elvirana (Mozart) ja Jevgeni Oneginin Tatjanana (Tšaikovski).
Franco Baresi

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 8. toukokuuta 1960 (ikä 64)
Syntymäpaikka: Travagliato, Italia
Pelipaikka: Puolustaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1977–1997 | Milan | 532 (16) |
Maajoukkue
| 1982–1994 | Italia | 81 (1) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Franco Baresi (s. 8. toukokuuta 1960 Travagliato, Italia) on italialainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja.
Baresi oli pelipaikaltaan puolustaja. Häntä pidetään yhtenä kaikkien aikojen parhaista puolustajista. Baresi pelasi joko keskuspuolustajana tai liberona. Hänet tunnettiin erityisesti pelinlukutaidostaan ja kovuudestaan.
Baresi edusti koko ammattilaisuransa eli vuodet 1978–1997 Milania. Hän saavutti Milanin riveissä muun muassa kuusi Italian-mestaruutta, kolme Euroopan cupin/Mestarien liigan voittoa ja kaksi Intercontinental Cupin voittoa. Baresi muodosti Milanissa yhtenä kaikkien aikojen parhaista pidetyn puolustuslinjan yhdessä Mauro Tassottin, Alessandro Costacurtan ja Paolo Maldinin kanssa. Hän toimi myös pitkään Milanin kapteenina. Milan on "jäädyttänyt" Baresin pelinumeron 6.
Italian maajoukkueessa Baresi pelasi 81 ottelua ja teki niissä yhden maalin vuosina 1982–1994. Vuosina 1990–1994 hän toimi Italian kapteenina. Baresi edusti Italiaa MM-kilpailuissa vuosina 1982, 1990 ja 1994 sekä EM-kilpailuissa vuonna 1980 ja 1988. Hän saavutti Italian riveissä MM-kultaa vuonna 1982, MM-pronssia vuonna 1990 ja MM-hopeaa vuonna 1994. Baresi ei tosin pelannut minuuttiakaan vuosien 1980 ja 1982 kisoissa. Vuoden 1994 kisoissa hän oli yksi loppuottelun rangaistuspotkukilpailun epäonnistujista. Baresi edusti Italiaa lisäksi 1984 kesäolympialaisissa.
Nykyisin Baresi toimii Milanissa juniorivalmentajana. Aiemmin hän työskenteli lyhyen aikaa englantilaisen Fulhamin palveluksessa.
Baresin veli Giuseppe on myös entinen jalkapalloilija. Hän edusti pääosan urastaan Milanin paikallisvastustajaa Interiä.
Saavutukset

Italian-mestaruus 1979, 1988, 1992, 1993, 1994, 1996
Italian supercupin voitto 1988, 1992, 1993, 1994
Euroopan cupin/Mestarien liigan voitto 1989, 1990, 1994
UEFA Super Cupin voitto 1989, 1990, 1994
Intercontinental Cupin voitto 1989, 1990
MM-kulta 1982
MM-hopea 1994
MM-pronssi 1990
Aiheesta muualla

Kotisivut (italiaksi)
Esittely (englanniksi)
Esittely (englanniksi)
Italian joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 1982
1 Zoff |
2 Baresi |
3 Bergomi |
4 Cabrini |
5 Collovati |
6 Gentile |
7 Scirea |
8 Vierchowod |
9 Antognoni |
10 Dossena |
11 Marini |
12 Bordon |
13 Oriali |
14 Tardelli |
15 Causio |
16 Conti |
17 Massaro |
18 Altobelli |
19 Graziani |
20 Rossi |
21 Selvaggi |
22 Galli |
Valmentaja Bearzot
Italian joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 1990
1 Zenga |
2 Baresi |
3 Bergomi |
4 de Agostini |
5 Ferrara |
6 Ferri |
7 Maldini |
8 Vierchowod |
9 Ancelotti |
10 Berti |
11 De Napoli |
12 Tacconi |
13 Giannini |
14 Marocchi |
15 Baggio |
16 Carnevale |
17 Donadoni |
18 Mancini |
19 Schillaci |
20 Serena |
21 Vialli |
22 Pagliuca |
Valmentaja Vicini
Italian joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 1994
1 Pagliuca |
2 Apolloni |
3 Benarrivo |
4 Costacurta |
5 Maldini |
6 Baresi |
7 Minotti |
8 Mussi |
9 Tassotti |
10 R. Baggio |
11 Albertini |
12 Marchegiani |
13 D. Baggio |
14 Berti |
15 Conte |
16 Donadoni |
17 Evani |
18 Casiraghi |
19 Massaro |
20 Signori |
21 Zola |
22 Bucci |
Valmentaja Sacchi
Gerard Gumbau

Gerard Gumbau
Gerard Gumbau Garriga (s. 18. joulukuuta 1994 Campllong) on espanjalainen jalkapalloilija, joka edustaa Espanjan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Segunda División B:ssä pelaavaa Barcelona B:tä. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Gumbau siirtyi Barcelonan B-joukkueeseen kesällä 2014 Gironan B-joukkueesta. Hän pelasi ensimmäisellä kaudellaan 38 Segunda Divisiónin ottelua joukkueen pudotessa sarjasta. Edustusjoukkueen virallisessa ottelussa Gumbau teki ensiesiintymisensä 15. tammikuuta 2015, kun Barcelona voitti Copa del Reyssa Elchen vieraissa 4–0.
Darío Verón

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Darío Anastacio Verón Maldonado
Syntymäaika: 26. heinäkuuta 1979
Syntymäpaikka: San Ignacio, Paraguay
Pelipaikka: keskuspuolustaja
Pituus: 181 cm
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1999–2003 |  12 de Octubre FC |  ? | (?) |
| 2001 | →  Club Guaraní (laina) |  ? | (?) |
| 2003 |  Cobreloa | 20 | (4) |
| 2003– |  UNAM Pumas | 379 | (18) |
Maajoukkue
| 2001–2017 |  Paraguay | 51 | (1) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 9. marraskuuta 2014.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 10. tammikuuta 2019.
Darío Anastacio Verón Maldonado (s. 26. heinäkuuta 1979 San Ignacio) on paraguaylainen jalkapalloilija, joka edusti toistakymmentä vuotta Primera División de Méxicossa pelaavaa UNAM Pumasia vuodesta 2003 alkaen ja oli myös joukkueen kapteeni. Vasenjalkainen Verón on pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän  pelasi vuosina 2001–2017 Paraguayn jalkapallomaajoukkueessa.
Seurajoukkueura

Verón aloitti ammattilaisuransa 12 de Octubressa kotimaassaan Paraguayssa. Vuonna 2001 hän kävi lainalla saman maan Club Guaraníssa. Vuonna 2003 Verón siirtyi chileläiseen Cobreloaan, jossa hän ei pelannut vuottakaan, ennen kuin siirtyi Meksikon liigan UNAM Pumasiin. Cobreloassa Verón voitti ainoalla kaudellaan Chilen mestaruuden. UNAMissa Verón on pelannut lähes 400 ottelua ja voittanut neljästi maan mestaruuden, kolme kertaa Clausuran ja kerran Aperturan. Nykyään Verón toimii myös seuran kapteenina.
Maajoukkueura

Verón debytoi Paraguayn jalkapallomaajoukkueessa vuonna 2001. Samana vuonna hän pelasi yhden uransa kolmesta Copa Américasta, muut tulivat vuosina 2007 ja 2011. Vuoden 2011 Copa Américassa Verón sijoittui Paraguayn kanssa toiseksi. Verón edusti maataan myös MM-kisoissa 2010, jossa hän pelasi yhden ottelun, puolivälierässä tulevaa maailmanmestaria, Espanjaa vastaan. Verón pelasi kaikkiaan 51 maaottelua ja teki niissä yhden maalin.
Käännös suomeksi
Elisabetta Tona

Elisabetta Tona (s. 22. tammikuuta 1984 Rooma) on italialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän esiintyi ensimmäisen kerran Italian naisten maajoukkueessa kesäkuussa 2002.
Tona edusti Italiaa vuosien 2005 ja 2009 EM-kisoissa. Hänet valittiin vuoden 2013 EM-kisoihin mutta hän ei loukkaantumisen vuoksi pystynyt pelaamaan turnauksessa.
Tona edustaa seuratasolla ASD Torresia.
Edgefieldin piirikunta

Edgefieldin piirikunta (engl. Edgefield County) on Yhdysvaltojen Etelä-Carolinan osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 27 260 vuonna 2019. Piirikunnan hallintokeskus on Edgefieldin kaupunki. Piirikunta perustettiin vuonna 1785.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Edgefieldin piirikunta Wikimedia Commonsissa
Doctor Destiny

Doctor Destiny (oikealta nimeltään John Dee) on superroisto, joka esiintyy DC Comicsin julkaisemissa amerikkalaisissa sarjakuvissa. Hahmo esiintyi ensimmäisen kerran Justice League of America #5 numerossa kesäkuussa 1961 ja hänet loivat Gardner Fox ja Mike Sekowsky. Hahmo on tunnettu Oikeuden Puolustajien vihollisena. Hahmosta on myös epäsuorasti käytetty nimeä Tohtori Kohtalo.