stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Nurmon Jymy
Tilastot lentopallon Ykkössarjoissa > Naiset

| Runkosarja> Kausi | Runkosarja> Sarja | Runkosarja> O | Runkosarja> V | Runkosarja> H | Runkosarja> VE | Runkosarja> HE | Runkosarja> VEP | Runkosarja> HEP | Runkosarja> P | Runkosarja> Sijoitus | Jatko-ottelut> Sarja | Jatko-ottelut> O | Jatko-ottelut> V | Jatko-ottelut> H | Jatko-ottelut> VE | Jatko-ottelut> HE | Jatko-ottelut> VEP | Jatko-ottelut> HEP | Jatko-ottelut> P | Jatko-ottelut> Sijoitus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2007–2008 | Lohko 2 | 14 | 5 | 9 | 19 | 33 | 1088 | 1187 | 10 | 6. | Alajatkosarja lohko 1 | 12 | 4 | 8 | 17 | 31 | 926 | 1050 | 8 | 5. |
| 2008–2009 | Lohko 1 | 18 | 9 | 9 | 38 | 38 | 1602 | 1668 | 18 | 5. |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| 2009–2010 | Lohko 1 | 18 | 12 | 6 | 40 | 26 | 1462 | 1324 | 24 | 4. |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
Tunnukset > Seuralogot

Alkuperäinen seuralogo
Nykyinen seuralogo
Nykyinen seuralogo mattana
Tunnukset > Juhlalogot

Jymyn 80v. logo
Jymyn 85v. logo
Tunnukset > Jaostojen logot

Pesäpallo
Salibandyjaoston vanha logo
Salibandyjaoston vanha logo
Jaostot

Pesäpallo
Lentopallo
Salibandy
Paini
Jumppa
Kuntovaliokunta
Saavutukset

Pesäpallon SM-pronssia 1956, 2008
Pesäpallon SM-hopeaa 2005
Pesäpallon Suomen Cupin voitto 1978
Aiheesta muualla

Nurmon Jymyn kotisivut ( Arkistoitu – Internet Archive)
Nurmon Jymyn pesäpallon kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Nurmon Jymyn lentopallon kotisivut
Nurmon Jymyn salibandyn kotisivut
Jymyn perinteinen logo, joka toimii mallina myös nykyisessä logossa. Myös tämä logo on edelleen käytössä.
Jymyn 80-vuotisjuhlalogo vuodelta 2005
Juhlalogo vuodelta 2010
Parhaan rap-albumin Grammy-palkinto

| Parhaan rap-albumin Grammy-palkinto |
| --- | --- |
Palkitaan:  parhaalle räppäystä sisältävälle musiikkialbumille
Palkinnon antaja:  NARAS
Maa:  Yhdysvallat
Ensimmäinen palkinto:  1996
Useimmin palkittu:  Eminem (6)
Viimeisin palkittu:  Doechii – Alligator Bites Never Heal (2025)
Virallinen internet-sivu
Parhaan rap-albumin Grammy-palkinto (engl. Grammy Award for Best Rap Album) on vuosittaisessa Grammy-gaalassa jaettava palkinto vuoden parhaalle rap-albumille. Palkintoa on jaettu vuodesta 1996.
Eminem on voittanut palkinnon kuudesti, Kanye West neljästi ja OutKast kahdesti. Vuonna 2013 palkinnon voittanut kanadalainen Drake oli ensimmäinen ei-yhdysvaltalainen kategorian voittaja. Vuonna 2019 Cardi B:stä tuli ensimmäinen tämän kategorian palkinnon voittanut naissolisti.
Voittajat

1996: Naughty by Nature – Poverty's Paradise
1997: The Fugees – The Score
1998: Puff Daddy and the Family – No Way Out
1999: Jay-Z – Vol. 2... Hard Knock Life
2000: Eminem – The Slim Shady LP
2001: Eminem – The Marshall Mathers LP
2002: OutKast – Stankonia
2003: Eminem – The Eminem Show
2004: OutKast – Speakerboxxx/The Love Below
2005: Kanye West – The College Dropout
2006: Kanye West – Late Registration
2007: Ludacris – Release Therapy
2008: Kanye West – Graduation
2009: Lil Wayne – Tha Carter III
2010: Eminem – Relapse
2011: Eminem – Recovery
2012: Kanye West – My Beautiful Dark Twisted Fantasy
2013: Drake – Take Care
2014: Macklemore ja Ryan Lewis – The Heist
2015: Eminem – The Marshall Mathers LP 2
2016: Kendrick Lamar – To Pimp a Butterfly
2017: Chance the Rapper – Coloring Book
2018: Kendrick Lamar – DAMN.
2019: Cardi B – Invasion of Privacy
2020: Tyler, the Creator – Igor
2021: Nas – King’s Disease
2022: Tyler, the Creator - Call Me If You Get Lost
2023: Kendrick Lamar – Mr. Morale & the Big Steppers
2024: Killer Mike – Michael
2025: Doechii – Alligator Bites Never Heal
Eminem on voittanut parhaan rap-albumin palkinnon kuudesti.
Tiedustelu-upseeri

Tiedustelu-upseeri (joskus myös sotilasanalyytikko) on henkilö, joka toimii asiantuntijana tiedustelua eli sensitiivisen informaation hankintaa, kokoamista ja analyysia tekevässä organisaatiossa. Upseeri-nimitys (engl. officer) voi viitata työtehtävään eikä välttämättä arvoasteeseen. Kansainvälisesti tiedustelu-upseereita toimii asevoimien ohella poliisissa ja tullissa.
Tiedustelu-upseerien tehtävät riippuvat organisaatiosta. Ulkomaantiedustelussa, kuten Yhdysvaltojen CIA:ssa, Kanadan CSIS:ssä, Ison-Britannian MI6:ssa tai Australian ASIS-tiedustelupalvelussa työskentelevät voivat palvella suuren osan urastaan ulkomailla. Kotimaantiedustelussa, kuten Yhdysvaltojen FBI:ssä, Kanadan RCMP:n National Security Enforcement Sectionissa, Ison-Britannian MI5:ssä tai Australian ASIO:ssa, palvelevat tiedustelu-upseerit työskentelevät vastavakoilussa, terrorisminvastaisessa toiminnassa, ydinaseiden vastaisessa toiminnassa sekä järjestäytyneen rikollisuuden vastaisessa toiminnassa oman valtion alueella.
Tiedustelu-upseereita eri maista

Tunnettuja suomalaisia tiedustelu-upseereita ovat esimerkiksi Isak Alfthan, Aladár Paasonen, Lauri Sutela ja Raimo Heiskanen, jotka ovat toimineet sotilastiedustelun päälliköinä sekä radiotiedustelun kehittäjänä ja päällikkönä toiminut Reino Hallamaa. Majuri Timo Liene ja insinööriluutnantti Nils-Erik Stenbäck ovat harvoja suomalaisia tiedustelu-upseereita, jotka ovat julkaisseet muistelmansa.
Ruotsi:
Thede Palm toimi T-kontoret-tiedusteluelimen päällikkönä 1946-1951.
Birger Elmér oli Thede Palmin seuraaja T-kontoretin johdossa. Elmér oli vuonna 1958 perustanut Grupp B -nimisen tiedusteluorganisaation, joka myöhemmin tunnettiin nimellä B-kontoret.
Ingvar Paues oli T-kontoretista ja myöhemmin liitetystä B-kontoretista muodostetun Informationsbyrånin (IB) ensimmäinen päällikkö vuosina 1960-1969
Iso-Britannia:
Gilbert Clayton oli tiedustelu-upseeri ja siirtomaahallinnon virkamies Egyptissä
Aubrey Herbert oli Balkanilla toiminut diplomaatti ja tiedustelu-upseeri.
Annie Machon (s. 1968) on entinen turvallisuuspalvelu MI5:n tiedustelu-upseeri.
Norja:
Magnus Bratten oli Landsorganisasjonen i Norge -ammatillisen keskusjärjestön (LO) kansainvälisten asioiden sihteeri, Norjan Suomen-suurlähetystön lähetystösihteeri ja suomalaisten Neuvostoliitossa 1950-luvulla vakoilleiden entisten kaukopartiomiesten yhdysmies "Kalle".
Vilhelm Evang oli eversti, sotilastiedustelun päällikkö 1950-luvulla.
Neuvostoliitto ja Venäjä:
Albert Akulov oli KGB:n eversti. Hän toimi Suomessa Neuvostoliiton lähetystössä lähetystösihteerinä ja lukuisien vaikuttajien kotiryssänä, kunnes karkotettiin maasta 1973.
Ursula Kuczynski oli tiedustelu-upseeri, jonka koodinimi oli Sonja.
Vladimir Putin oli KGB:n tiedustelu-upseeri vuosina 1975–1991.
Vladimir Stepanov toimi lähettiläänä Suomessa 1973–1979, oli KGB:n residentti Helsingissä useita jaksoja vuosina 1947-1975.
Saksa:
Alarich Bross oli Sicherheitdienstin tiedustelun johtaja Suomessa vuosina 1938–1944.
Wilhelm Canaris oli Saksan sotilastiedustelun (Abwehr) päällikkö 1935–1944.
Alexander Cellarius oli Abwehrin Kriegsorganization Finlandin (Büro Cellarius) johtaja 1941-1944 ja Sonderkommando Nord -vastarintaorganisaation johtaja 1944-1945.
Hubert Weise oli tiedustelu-upseerina I maailmansodan aikana, myöhemmin Luftwaffen kenraalieversti.
Markus Wolf oli Itä-Saksan tiedustelupalvelun (Hauptverwaltung Aufklärung, HVA) päällikkö vuosina 1958–1987.
Yhdysvallat
John Aniston toimi tiedustelu-upseerina Yhdysvaltain merivoimissa. Tunnetaan saippuasarjojen näyttelijänä, mm. Victor Kiriakisin rooli sarjassa Päivien viemää.
Richard Helms toimi CIA:n johtajana vuosina 1966-1973.
Jason Kander on asianajaja ja demokraattipoliitikko, toimi tiedustelu-upseerina Afganistanissa.
Kirjallisuutta

Carl, Leo D.: International Dictionary of Intelligence.  International Defense Consultant Services, 1990.  ISBN 978-1-878292-03-2  (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Intelligence officer
Suomalainen tiedustelu-upseeri Aladár Antero Zoltán Béla Gyula Árpád Paasonen (1898 – 1974).
Ruotsalainen tiedustelu-upseeri Birger Elmér (1919-1999).
Käännös suomeksi
Johannes Olearius

Johannes Olearius (myös Johann Olearis, 17. syyskuuta 1611 Halle – 14. huhtikuuta 1684 Weissenfels) oli saksalainen luterilainen teologi, pappi ja virsirunoilija.
Olearius oli hallelaisen superintendentin poika. Hän opiskeli Wittenbergissä ja valmistuttuaan toimi superintendenttinä Quefurtissa sekä ylihovisaarnaajana Hallessa ennen kuin hänestä tuli Querfurtin kenraalisuperintendentti 1664. Vaikka hän oli puhdasoppisuuden kannattaja, hän oli tekemisissä pietismin perustajan Philipp Jakob Spenerin kanssa.
Olearius kirjoitti virsiä, julkaisi paljon teologisia tutkimuksia ja hartauskirjoja ja oli kiinnostunut koululaitoksen kehittämisestä. Hänen suuri raamatunselitysteoksensa ja monet hartauskirjat saivat paljon lukijoita. Aikanaan hän oli tunnettu myös virsirunoilijana. Hän julkaisi laulukirjan 1671 Geistliche Singe-kunst, jonka yli 1 200 laulusta ja virrestä 302 oli hänen kirjoittamiaan. Olearius kirjoitti virsiä nimenomaan jumalanpalvelusta viettävälle seurakunnalle.  Kuitenkaan Saksassa hänen virsiään ei ole käytössä kovin paljoa enää, Saksan luterilaisten kirkkojen virsikirjassa on neljä tekstiä. Joitakin hänen virsitekstejään on tosin säilynyt mm. Johann Sebastian Bachin kantaateissa. Mm. kantaatit BWV 30, "Freue dich, erlöste Schar" ja BWV 129, "Gelobet sei der Herr, mein Gott", joka pohjautuu virteen ”Nyt kiitän riemuiten”.
Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjassa on kolme hänen kirjoittamaansa virttä, virret 230 " Lahjoistas, Jeesus, pyhistä" (suom. virsikirjaan 1701. Uud. virsikirjavaliokunta 1985), 271 "Nyt kiitän riemuiten" (suom. August Ahlqvist 1866) sekä 328 "Nyt kiitos Jumalan" (suom. mahd. Isak Ervast 1732. Uud. Elias Lönnrot 1869.)
Virsi ”Nyt kiitos Jumalan” on myös Hengellisessä laulukirjassa (laulu 21), Helsingin katolisen hiippakunnan virsikirjassa ”Cantemus” (virsi 140) sekä Advettikirkon laulukirjassa "Seurakunta laulaa" (laulu 21, 4. säkeistön käännös erilainen kuin muissa kirjoissa).
Ruotsin kirkon virsikirjassa on yksi hänen virtensä, virsi 525 "Nyt kiitän riemuiten" (Ruots. Gustaf Ållon 1694, suom. August Ahlqvist 1866, uud. Niilo Rauhala 1984, virsikirjatyöryhmä 1997)
Krimin laivastotukikohta

Krimin laivastotukikohta perustettiin Venäjän liitettyä koko Krimin niemimaan ja myös Ak-Jarin Venäjään 1783. Samalla paikkaa alettiin kutsua Sebastopoliksi 10. helmikuuta 1784 annetulla määräyksellä. Vuosina 1797–1826 paikkaa kutsuttiin tataarinimellä Ak-Jar, mutta sittemmin nimi vakiintui venäläiseen ja ukrainalaiseen muotoonsa Sevastopol.
Mustanmeren laivaston tukikohta

Mustanmeren laivaston perustaminen oli aloitettu Katariina II Suuren käskystä joulukuussa 1775. Keisarinnan määräyksen mukaan laivoja piti rakentaa 20 lisää. Tavoitteena oli eristää Krimin niemimaa muusta Ottomaanien valtakunnasta ja tehdä sen valloittaminen mahdolliseksi Venäjälle. Tehtävän otti suorittaakseen Novorossijskin kenraalikuvernööri Grigori Potjomkin. H’ersoniin perustettiin uusi satamakaupunki Dneprin suulle 1778. Samana vuonna alettiin valmistaa seitsemää suurta laivaa ja neljää leveäpohjaista maihinnousutykkialusta.
8. huhtikuuta 1783 Krimin, Tamanin ja Kubanin oikean rannan (länsirannan) tultua yhdistetyksi Venäjään Fedot Klokaševin kahden fregatin osasto talvehti Aktiarin poukamassa, mikä tyydytti meriupseereita. Paikalle päätettiin toukokuussa rakentaa satama ja rannoille kaupunki. Grigori Potjomkin valtuutti kontra-amiraali Thomas MacKenzien rakennuttamaan uuden Sevastopolin sataman. Kahdessa vuodessa perustettiin amiraliteettiin Mustanmeren osasto, minkä johtoon nimitettiin Potjomkin ja Mustanmeren laivastolle osoitettiin kaksitoista ensilinjan sotalaivaa, kaksikymmentä fregattia sekä 13 500 sotilasta.
Venäjän ja Ottomaanien valtakunnan 1768–1774 päättäneen sodan tuloksena Krimin kaanikunta julistettiin itsenäiseksi Ottomaanien valtakunnasta ja samalla Venäjän suojelukseen.
Laivastotukikohtaa käytettiin hyväksi Ottomaanien valtakunnan ja Venäjän välisessä seuraavassa sodassa 1787–1791, minkä aikana käytiin Suomessa Kustaan sota 1788–1790 Ruotsin aloitteesta hattujen sodan tappioiden korvaamiseksi sopivassa ulkopoliittisessa tilanteessa, kun Venäjä näytti olevan sitoutunut etelään.
Vuonna 1804 Sevastopol julistettiin virallisesti Venäjän Mustanmeren laivaston pääsotasatamaksi. Vuonna 1805 tehtiin Mustanmeren laivaston komentajasta myös samanaikaisesti Sevastopolin ja Mykolajivin komentaja.
Krimin sota

Ranskan ja Britannian pyrkiessä rajoittamaan Venäjän vaikutusvallan kasvua alkoivat ne tukea Ottomaanien valtakuntaa kiistassa, mikä oli aiheutunut ranskalaisten katolilaisten ja ortodoksien kesken Palestiinassa sijaitsevien kirkkojen hallinnasta. Alkoi Krimin sota (1854–1856), missä Ranska ja Britannia ryhtyivät sotatoimiin Ottomaanien valtakunnan kanssa Venäjää vastaan, minkä oli lopulta puolustauduttava ja julistettava sota.
Sevastopol joutui myös maataisteluiden kohteeksi, koska ranskalaiset ja brittiläiset joukot pyrkivät valtaamaan sen Venäjän heikentämiseksi ja Ottomaanien valtakunnan tukemiseksi Mustallamerellä.
Ensimmäinen maailmansota

Brest-Litovskin rauhansopimuksesta seurannut brittien ja ranskalaisten sekä myös yhdysvaltalaisten ja lopulta myös japanilaistan sekä muiden kansakuntien aloittama Venäjän sisällissotaan kuuluva interventio kosketti Krimiä siten, että Etelä-Venäjän armeija perusti tukikohtansa Krimille, mitä tuki ranskalainen ja brittiläinen laivasto-osasto. Lopulta Anton  Denikinin luovuttua ja Pjotr Wrangelin evakoitua joukkojensa rippeet Konstantinopoliin Krim antautui Neuvosto-Venäjälle.
Toinen maailmansota

Toisen maailmansodan aikana Krim joutui saksalaisten haltuun operaatio Barbarossan suuntauduttua etelään ja Kaukasukselle öljynsaannin varmistamiseksi. Sevastopolin tekemän vastarinnan vuoksi se julistettiin yhdeksi Neuvostoliiton sankarikaupungeista.
Neuvostoliiton loppuaika ja Ukrainan itsenäistyminen

Neuvostoliiton kommunistisen puolueen pääsihteeri Nikita Hruštšovin aloitteesta Krimin niemimaa siirrettiin Venäjän federatiiviselta sosialistiselta neuvostotasavallalta Ukrainan sosialistiselle neuvostotasavallalle 1954 sen muistoksi, että atamaani Bohdan H’melnytskyi oli liittoutunut kolmesataa vuotta aikaisemmin Venäjän tsaarin Aleksei Mihailovitšin kanssa saadakseen tukea Puola-Liettuaa vastaan.
Ukrainan itsenäistyttyä Neuvostoliitosta 1991 alkoi Venäjän ja Ukrainan välinen kiista ydinaseista ja myös Mustanmeren laivaston alusten jakamisesta Venäjän ja Ukrainan kesken.
Tämä jälkeen maat kiistelivät siitä, millä ehdoilla Venäjän Mustanmeren laivasto saa käyttää Ukrainan alueella olevaa laivastotukikohtaa.
Asiasta tehtiin vuoteen 2017 saakka sopimus 98 miljoonan Yhdysvaltain dollarin vuosivuokralla. Sopimusta on kuitenkin rasittanut se, että Ukraina on pyrkinyt käyttämään vähäistä vuokraa argumenttina Gazpromin maakaasuhinnankorotusten torjumiseen.
Ukrainan pyrkimys sopimuksesta eroon

Venäjän Mustanmeren laivaston läsnäoloon Krimin laivastotukikohdassa liittyy myös se, että Ukraina on virallisesti ilmoittanut pyrkivänsä Euroopan unionin jäseneksi ja se myös on lähestynyt Natoa, mikä tekee Venäjän Mustanmeren laivastotukikohdan jatkamisen kyseenalaiseksi 2017 päättyvän sopimuskauden jälkeen.
Mikäli vuokra-aika ei jatku 2017 jälkeen, Venäjän on siirrettävä Mustanmeren laivastonsa Sevastopolissa olevat aluksensa Novorossijskiin.
Ukrainalla on Georgian kanssa sopimus, jonka mukaan kumpikaan ei anna aluettaan kolmannelle osapuolelle käyttöön toista sopimusosapuolta vastaan. Etelä-Ossetian taisteluiden aikana 2008 Venäjän Mustanmeren laivasto järjesti Abhasian ja muun Georgian rannikolla merisaarron, mitä Georgian merivoimien ohjusveneet yrittivät murtaa. Ohjusvene Miraž upotti Georgian merivoimien ohjusveneen. Ukrainan presidentti Viktor Juštšenko ilmoitti, etteivät saartoon lähteneet alukset voi palata Krimille. Myöhemmin Ukrainan presidentti antoi määräyksen, jonka mukaan Venäjän Mustanmerenlaivaston alusten tulee ilmoittautua 72 tuntia aikaisemmin palatessaan. Venäjän federaatio piti määräystä sopimusten vastaisena, mutta ohjasi saartoon osallistuneet alukset Novorossijskin laivastoasemalle. Ukrainan pääministeri Julija Tymošenko epäili julkisesti presidentin määräyksen laillisuutta, jonka jälkeen pääministeri joutui tutkintaan epäiltynä maanpetoksesta. Georgian merisaartoon osallistuneet alukset palasivat Krimille. Ukrainan merivoimien alus häiritsi muodollisesti puolen tunnin ajan ohjusvene Miražin paluuta, mutta ei estänyt sitä. Palaaville aluksille järjestivät venäläiset paluun yhteydessä ilotulituksen.
Vuonna 2010 allekirjoitettiin Harkovan sopimus, jolla laivastotukikohdan vuokraa jatkettiin ainakin vuoteen 2042 asti. Venäjä irtautui sopimuksesta yksipuolisesti miehitettyään Krimin niemimaan.
Aiheesta muualla

The History of Russian Navy: Mustanmeren laivasto (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Nezavisimaja gazeta  Miksi Sevastopol on parempi kuin Novorossijsk?, Irina Kozhuhar, 31. lokakuuta 2006 (venäjäksi)
Krimin niemimaa n. 1888.
Ohjusvene Miraž Sevastopolissa
Shizhenia pinguicula

| Shizhenia pinguicula |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Asparagales
Heimo::  Kämmekkäkasvit Orchidaceae
Alaheimo::  Orchidoideae
Tribus::  Orchideae
Suku::  Shizhenia
Laji::  pinguicula
Kaksiosainen nimi
 Shizhenia pinguicula  (Rchb.f. & S.Moore) X.H.Jin, Lu Q.Huang, W.T.Jin & X.G.Xiang 
Synonyymit
 Gymnadenia pinguicula Rchb.f. & S.Moore, J. Bot. 16: 135 (1878). basionyymi/korvattu synonyymi  Habenaria pinguicula (Rchb.f. & S.Moore) Benth., J. Linn. Soc., Bot. 18: 355 (1881).  Amitostigma pinguicula (Rchb.f. & S.Moore) Schltr., Repert. Spec. Nov. Regni Veg. Beih. 4: 94 (1919).  Orchis pinguicula (Rchb.f. & S.Moore) Soó, Ann. Hist.-Nat. Mus. Natl. Hung. 26: 350 (1929).  Ponerorchis pinguicula (Rchb.f. & S.Moore) X.H.Jin, Schuit. & W.T.Jin, Molec. Phylogen. Evol. 77: 51 (2014).  Diplomeris chinensis Rolfe, Bull. Misc. Inform. Kew 1896: 203 (1896). 
Katso myös
   Shizhenia pinguicula Wikispeciesissä  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Shizhenia pinguicula on kämmekkäkasvien (Orchideaceae) heimoon kuuluvan Shizhenia-suvun ainoa laji. Se kasvaa luonnonvaraisena Kaakkois-Kiinassa Zhejiangin maakunnan koillisosissa.
Ulkonäkö ja koko

Shizhenia pinguicula kasvaa munanmuotoisesta mukulasta. Sillä on yksi varsilehti, joka sijaitsee lähellä varren tyveä. Kukinto koostuu yhdestä suurehkosta, ruusunpunaisesta–violetista kukasta, jossa on kolmilohkoinen huuli. Ylemmät terälehdet ja sivuterälehdet ovat ryhmittyneet hupuiksi. Kartiomaisen kukan alaosa on huulta pidempi. Lyhyen rostellumin alla on kaksi luottia.
Käännös suomeksi
Galaktinen sisällissota

Galaktinen sisällissota (2 eYt – 4 jYt) on konflikti George Lucasin Tähtien sota -maailmassa. Sota käytiin Galaktisen Imperiumin ja Kapinaliiton välillä. Sisällissota päättyi lopulta kapinallisten voittoon.
Sodan alku

Galaktinen sisällissota alkoi noin kaksi vuotta ennen Yavinin taistelua. Näihin aikoihin Darth Vaderilla oli salainen oppipoika, joka mestarinsa käskystä lähti etsimään galaksista kapinallisia johtajia ja heidän avulla luomaan armeijaa Imperiumia vastaan. Oppipoika luuli, että tarkoituksena oli hämätä keisari Palpatinea, jotta hän ja Vader kukistaisivat hänet, mutta tosiasiassa Vader suunnitteli näiden johtajien teloitusta. Hän ja keisari olivat onnistumaisillaan, mutta itsensä uhraten oppipoika pelasti kapinalliset. Johtajat olivat Alderaanin senaattori Bail Organa, Corellian senaattori Garm Bel Iblis ja senaattori Mon Mothma. Corellian sopimuksella he perustivat Kapinaliiton ja ottivat Marekin suvun symbolin sen logoksi. Kapinallisten ensimmäiset tukikohdat sijaitsivat Dantooinessa ja myöhemmin Yavin 4:ssä. Aluksi Imperiumi piti Kapinaliittoa pienenä ja mitättömänä, mutta kaikki muuttui kapinallisten saatua palkkasoturi Kyle Katarnin ansiosta Imperiumin superaseen Kuolemantähden piirustukset. Seurasi Yavinin taistelu, jossa kapinalliset tuhosivat Kuolemantähden. Sen jälkeen Imperiumi tajusi, että Kapinaliitto on uhka Imperiumille, ja niinpä Imperiumi aloitti täysinäisen sodan heitä vastaan.
Tärkeimmät taistelut > Scarifin taistelu (0 eYt)

Scarifin taistelu käytiin elokuvassa Rogue One: A Star Wars Story. Kun Kapinaliitto kuuli Kuolemantähdestä, he alkoivat menettää toivon, kunnes yksi Kuolemantähden pääsuunnittelijoista, Galen Erso, lähetti salaisen viestin kapinaliitolle loikanneen Imperiumilaisen pilotin Bodhi Rookin mukana Kapinaliitolle. Kapinaliitto vapautti Galenin tyttären Jyn Erson pelastamaan Galen. Galenin vapautus epäonnistuu, mutta Jyn sai hänen viestistään selville, että hän oli tahallaan suunnitellut Kuolemantähteen heikkouden. Mutta jotta heikkous voitiin paljastaa, Kapinaliitto tarvitsi Kuolemantähden tekniset piirustukset, jotka Galen oli toimittanut Imperiumin tukikohtaan Scarif-planeetalle. Jyn yritti saada Kapinaliiton tekemään isku Scarifiin, mutta Kapinaliiton johtajat pelon valtaamana eivät suostuneet. Jyn päätti viedä ryhmänsä ja vapaaehtoisia Scarifiin ilman Kapinaliiton suostumusta.
Jynin ryhmä onnistuu tunkeutumaan Scarifille, ja kun kapinalliset saivat kuulla tästä, he lähettävät laivaston Jynoin tueksi. Laivasto ottaa yhteen Imperiumin laivaston kanssa samalla kun Jynin joukot pidättelevät Imperiumilaisia Jynin varastaessa Kuolemantähden piirustukset. Molemmat osapuolet kärsivät huomattavia tappioita, mutta lopulta Jyn saa lähetettyä piirustukset kapinallisille juuri ennen kuin Kuolemantähti itse saapuu paikalle ja tuhoaa Imperiumin tukikohdan sekä Jynin ja tämän joukot. Darth Vader yrittää itse pysäyttää kapinallisten pako, mutta kapinalliset prinsessa Leian johdolla saa suunnitelmat haltuunsa ja pakenevat Tantive IV:lla.
Tärkeimmät taistelut > Hothin taistelu (3 jYt)

Hothin taistelu
Kapinaliitto oli perustanut tukikohtansa jäiselle Hoth-planeetalle. Imperiumin tiedusteludroidit löysivät kuitenkin sen, mutta kapinallisten ionitykki ja suojakenttägeneraattori estivät planeetan pommituksen avaruudesta. Imperiumi kävi maahyökkäykseen käyttäen hyökkäysvoiminaan AT-AT-talsijoita ja arktisiin olosuhteisiin koulutettuja Lumisotilaita. Kapinalliset tiesivät, että tappio häämöttäisi, mutta he eivät edes yrittäneet voittaa taistelua, vaan yrittivät hidastaa Imperiumin armeijaa sen verran, että tukikohdan tärkeimmät tavarat ja henkilöt saataisiin kuljetusaluksiin ja pois planeetalta.
Kapinallisten puolustuksen selkärangan muodostivat vikkelät lumikiiturit, mutta niiden tykit eivät aiheuttaneet massiivisille talsijoille vahinkoa, kuten eivät muutkaan kapinallisten aseet. Lumikiitureiden hinausvaijereita käytettiin sitomaan talsijoiden jalkoja ja tämä taktiikka toimi, mutta ei riittävän ajoissa - AT-AT-talsijat pääsivät tulitusetäisyydelle ja tuhosivat suojakenttägeneraattorit ja laskivat jalkaväen maihin etsimään tukikohdista eloonjääneitä. Itse Darth Vader laskeutui myös planeetalle ja saapui entiseen jedi-tukikohtaan. Han Solon Millennium Falcon ehti täpärästi pakoon hänen kynsistään.
Tärkeimmät taistelut > Jakkun taistelu (5 jYt)

Endorin taistelun jälkeen kapinalliset alkoivat metsästämään Imperiumin joukkoja ympäri galaksia. Sodan viimeinen suuri taistelu käytiin Jakkun aavikkoplaneetalla. Imperiumi hävisi taistelun, jonka jälkeen Imperiumi hajosi lopullisesti.
Sisällissodan jälkeen

Sodan jälkeen Kapinaliitto perusti Uuden Tasavallan, joka palautti demokratian galaksiin. Toisin kuin ennen, Uuden tasavallan keskusplaneetta vaihtui aina muutaman vuoden välein. Luke Skywalker aloitti sodan jälkeen perustamaan uutta jediritarikuntaa. Imperiumin jäännökset hajosivat omiksi lahkoikseen, josta yhdestä muodostui myöhemmin Ensimmäinen Ritarikunta.