stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Italian jalkapallomaajoukkue
Historia > EM-kilpailut 2012

Vuoden 2010 epäonnistumisen jälkeen päävalmentajaksi valittiin aiemmin Fiorentinaa valmentanut Cesare Prandelli, jonka kauden alkajaisiksi Italia hävisi ystävyysottelussa Norsunluurannikolle 0–1. EM-karsintojen avausottelussa Italia nousi tappioasemasta 2–1-voittoon vieraskentällä Viroa vastaan. Italia voitti karsintojen kymmenestä ottelustaan kahdeksan ja pelasi kahdesti tasan. Se päästi karsinnoissa ainoastaan kaksi maalia, mikä oli vähiten kaikista karsintoihin osallistuneista joukkueista, ja otti ylivoimaisen lohkovoiton.
Italia avasi vuoden 2012 EM-kilpailut 10. kesäkuuta kohtaamalla Espanjan, joka oli voittanut Italian edellisten EM-kilpailujen puolivälierässä. Antonio Di Natale vei Italian johtoon mutta Espanjan Cesc Fàbregas tasoitti muutama minuutti myöhemmin loppunumeroiksi 1–1. Alkulohkon toisessa ottelussaan Kroatiaa vastaan Italia siirtyi johtoon Andrea Pirlon vapaapotkumaalilla ensimmäisen jakson lopulla mutta Mario Mandžukić tasoitti pelin lopputulokseksi 1–1. Italia tarvitsi jatkopaikkaan voiton Irlannista, ja Antonio Cassanon ja Mario Balotellin maaleilla Italia nousikin lohkossaan toiseksi.
Puolivälierä D-lohkon voittanutta Englantia vastaan eteni maalittomana rangaistuspotkukilpailuun, jossa Italialta onnistuivat Mario Balotelli, Andrea Pirlo, Antonio Nocerino ja Alessandro Diamanti. Riccardo Montolivo laukoi toisena Italian laukojana pallon ohi maalin. Englannin Ashley Young laukoi ylärimaan, minkä jälkeen maalivahti Gianluigi Buffon torjui Ashley Colen laukauksen, joten Italia eteni välieriin.
Välierissä Italia sai vastaansa kisoissa voitosta voittoon edenneen Saksan. Mario Balotelli teki kaksi maalia, ja Mesut Özilin lisäajalla tekemä kavennus jäi Saksan ainoaksi maaliksi. Italia eteni täten loppuotteluun, jossa se kohtasi Espanjan. Ennen loppuottelua Italia ei ollut hävinnyt yhtään ottelua karsinnoissa eikä ollut lopputurnauksessa kertaakaan tappiolla. Loppuottelussa Espanja siirtyi jo ensimmäisellä puoliajalla kahden maalin johtoon David Silvan ja Jordi Alban maaleilla. Toisella puoliajalla Italia joutui vielä pelaamaan vajaalla pelaajamäärällä Thiago Mottan loukkaannuttua ja joukkueen käytettyä jo kaikki kolme vaihtoaan. Fernando Torresin ja Juan Matan maalien myötä Espanja voitti ottelun 4–0 ja vei Euroopan-mestaruuden toisen peräkkäisen kerran.
Turnauksen tähdistöön valittiin Italian joukkueesta maalivahti ja joukkueen kapteeni Gianluigi Buffon, keskikenttäpelaajat Daniele De Rossi ja Andrea Pirlo sekä hyökkääjä Mario Balotelli.
Sijoitukset arvokilpailuissa > EM-kisat

1960: Ei osallistunut
1964: Ei selviytynyt karsinnoista
1968: Euroopan mestaruus
1972: Ei selviytynyt karsinnoista
1976: Ei selviytynyt karsinnoista
1980: 4. sija
1984: Ei selviytynyt karsinnoista
1988: Välierät
1992: Ei selviytynyt karsinnoista
1996: 1. kierros
2000: Hopeaa
2004: 1. kierros
2008: Puolivälierät
2012: Hopeaa
2016: Puolivälierät
2020: Euroopan mestaruus
2024: Neljännesvälierät
Pelaajat > Edelliset kokoonpanot

| --- | --- |
 Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen kokoonpanot Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailut 1934  Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailut 1938  Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailut 1950  Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailut 1954  Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailut 1962  Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailut 1966  Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailut 1970  Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailut 1974  Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailut 1978  Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailut 1982  Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailut 1986  Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailut 1990  Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailut 1994  Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailut 1998  Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailut 2002  Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailut 2006  Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailut 2010  Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailut 2014 :  Jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailujen kokoonpanot Jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailut 1968  Jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailut 1980  Jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailut 1988  Jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailut 1996  Jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailut 2000  Jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailut 2004  Jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailut 2008  Jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailut 2012  Jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailut 2016  Jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailut 2020  Jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailut 2024 Maanosaliittojen cupin kokoonpanot Maanosaliittojen cup 2009  Maanosaliittojen cup 2013
Pelaajat > Eniten maaotteluita

Päivitetty 26. toukokuuta 2024.
| # | Nimi | Ura | Ottelut | Maalit |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Gianluigi Buffon | 1997–2018 | 176 | 0 |
| 2 | Fabio Cannavaro | 1997–2010 | 136 | 2 |
| 3 | Paolo Maldini | 1988–2002 | 126 | 7 |
| 4 | Leonardo Bonucci | 2010–2023 | 121 | 8 |
| 5 | Daniele De Rossi | 2004–2017 | 117 | 21 |
| 5 | Giorgio Chiellini | 2004–2022 | 117 | 8 |
| 7 | Andrea Pirlo | 2002–2015 | 116 | 13 |
| 8 | Dino Zoff | 1968–1983 | 112 | 0 |
| 9 | Gianluca Zambrotta | 1999–2010 | 98 | 2 |
| 10 | Giacinto Facchetti | 1963–1977 | 94 | 3 |
Tummennetut pelaajat pelaavat edelleen.
Pelaajat > Eniten maaleja

Päivitetty 26. toukokuuta 2024.
| # | Nimi | Ura | Maalit | Ottelut | Keskiarvo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Luigi Riva | 1965–1974 | 35 | 42 | 0.83 |
| 2 | Giuseppe Meazza | 1930–1939 | 33 | 53 | 0.62 |
| 3 | Silvio Piola | 1935–1952 | 30 | 34 | 0.88 |
| 4 | Roberto Baggio | 1988–2004 | 27 | 56 | 0.48 |
| 4 | Alessandro Del Piero | 1995–2008 | 27 | 91 | 0.30 |
| 6 | Adolfo Baloncieri | 1920–1930 | 25 | 47 | 0.53 |
| 6 | Filippo Inzaghi | 1997–2007 | 25 | 57 | 0.44 |
| 6 | Alessandro Altobelli | 1980–1988 | 25 | 61 | 0.41 |
| 9 | Christian Vieri | 1997–2005 | 23 | 49 | 0.47 |
| 9 | Francesco Graziani | 1975–1983 | 23 | 64 | 0.36 |
Tummennetut pelaajat pelaavat edelleen.
Tunnettuja entisiä pelaajia

Pelaajat järjestetty vuosikymmenittäin ensimmäisen maaottelun ajankohdan mukaan. Suluissa maaotteluiden määrä.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  1910-luku: Luigi Cevenini (29)  Renzo De Vecchi (43) 1920-luku: Adolfo Baloncieri (47)  Umberto Caligaris (59)  Giampiero Combi (47)  Leopoldo Conti (31)  Felice Levratto (28)  Mario Magnozzi (29)  Raimundo Orsi (35)  Alfredo Pitto (29)  Virginio Rosetta (52) 1930-luku: Amedeo Biavati (18)  Giovanni Ferrari (44)  Giuseppe Meazza (53)  Luis Monti (18)  Eraldo Monzeglio (35)  Silvio Piola (34)  Pietro Rava (30) 1940-luku: Giampiero Boniperti (38)  Valentino Mazzola (12) 1950-luku: Sergio Cervato (28)  Ardico Magnini (20)  Bruno Mora (21)  Armando Segato (20)  |  1960-luku: Enrico Albertosi (34)  Roberto Boninsegna (22)  Giacomo Bulgarelli (29)  Tarcisio Burgnich (66)  Mario Corso (23)  Giancarlo De Sisti (29)  Angelo Domenghini (33)  Giacinto Facchetti (94)  Sandro Mazzola (70)  Luigi Riva (42)  Gianni Rivera (60)  Roberto Rosato (37)  Sandro Salvadore (36)  Dino Zoff (112) 1970-luku: Giancarlo Antognoni (73)  Romeo Benetti (55)  Roberto Bettega (42)  Antonio Cabrini (73)  Fabio Capello (32)  Franco Causio (63)  Fulvio Collovati (50)  Claudio Gentile (71)  Francesco Graziani (64)  Paolino Pulici (19)  Paolo Rossi (48)  Claudio Sala (18)  Gaetano Scirea (78)  Marco Tardelli (81)  |  1980-luku: Alessandro Altobelli (61)  Roberto Baggio (56)  Salvatore Bagni (41)  Franco Baresi (81)  Giuseppe Bergomi (81)  Bruno Conti (47)  Fernando De Napoli (54)  Roberto Donadoni (63)  Ciro Ferrara (49)  Riccardo Ferri (45)  Giuseppe Giannini (47)  Paolo Maldini (126)  Roberto Mancini (36)  Aldo Serena (24)  Gianluca Vialli (59)  Pietro Vierchowod (45)  Walter Zenga (58) 1990-luku: Demetrio Albertini (79)  Massimo Ambrosini (35)  Dino Baggio (60)  Gianluigi Buffon (176)  Fabio Cannavaro (136)  Pierluigi Casiraghi (44)  Alessandro Costacurta (59)  Alessandro Del Piero (91)  Luigi Di Biagio (31)  Angelo Di Livio (40)  Filippo Inzaghi (57)  |  Alessandro Nesta (78)  Gianluca Pagliuca (39)  Christian Panucci (57)  Angelo Peruzzi (31)  Francesco Toldo (28)  Francesco Totti (58)  Christian Vieri (49)  Gianluca Zambrotta (98)  Gianfranco Zola (35) 2000-luku: Alberto Aquilani (38)  Andrea Barzagli (73)  Mauro Camoranesi (55)  Antonio Candreva (54)  Antonio Cassano (39)  Giorgio Chiellini (117)  Daniele De Rossi (117)  Antonio Di Natale (42)  Stefano Fiore (38)  Gennaro Gattuso (73)  Alberto Gilardino (57)  Fabio Grosso (48)  Vincenzo Iaquinta (40)  Christian Maggio (34)  Claudio Marchisio (55)  Marco Materazzi (41)  Riccardo Montolivo (66)  Massimo Oddo (34)  Simone Perrotta (48)  Andrea Pirlo (116)  |  Fabio Quagliarella (29)  Giuseppe Rossi (30)  Luca Toni (47) 2010-luku: Mario Balotelli (36)  Alessandro Florenzi (49)  Lorenzo Insigne (54)  Thiago Motta (30)  Marco Parolo (36)  |
Päävalmentajat kautta aikain

1910–1912 Tekninen komissio
1912 Vittorio Pozzo
1912–1924 Tekninen komissio
1924 Vittorio Pozzo
1924–1925 Tekninen komissio
1925–1928 Augusto Rangone
1928–1929 Carlo Carcano
1929–1948 Vittorio Pozzo (maailmanmestaruus 1934 ja maailmanmestaruus 1938)
1949–1950 Ferruccio Novo
1951 Tekninen komissio
1952–1953 Carlino Beretta
1953–1959 Tekninen komissio
1960 Giuseppe Viani
1960–1961 Giovanni Ferrari
1962 Tekninen komissio
1962–1966 Edmondo Fabbri
1966–1967 Tekninen komissio
1967–1974 Ferruccio Valcareggi (Euroopan-mestaruus 1968 ja MM-hopeaa 1970)
1974–1975 Fulvio Bernardini
1975–1986 Enzo Bearzot (maailmanmestaruus 1982)
1986–1991 Azeglio Vicini (MM-pronssia 1990)
1991–1996 Arrigo Sacchi (MM-hopeaa 1994)
1997–1998 Cesare Maldini
1998–2000 Dino Zoff (EM-hopeaa 2000)
2000–2004 Giovanni Trapattoni
2004–2006 Marcello Lippi (maailmanmestaruus 2006)
2006–2008 Roberto Donadoni
2008–2010 Marcello Lippi
2010–2014 Cesare Prandelli
2014–2016 Antonio Conte
2016–2017 Giampiero Ventura
2018      Luigi Di Biagio (va.)
2018–2023 Roberto Mancini
2023– Luciano Spalletti
Aiheesta muualla

Italian jalkapalloliitto
Tilastoja
Pelaajatilastoja
Valmentajatilastoja
| n k Euroopan miesten jalkapallomaajoukkueet (UEFA) |
| --- | --- |
Nykyiset:  Alankomaat  Albania  Andorra  Armenia  Azerbaidžan  Belgia  Bosnia ja Hertsegovina  Bulgaria  Englanti  Espanja  Färsaaret  Georgia  Gibraltar  Irlanti  Islanti  Israel  Italia  Itävalta  Kazakstan  Kosovo  Kreikka  Kroatia  Kypros  Latvia  Liechtenstein  Liettua  Luxemburg  Malta  Moldova  Montenegro  Norja  Pohjois-Irlanti  Pohjois-Makedonia  Portugali  Puola  Ranska  Romania  Ruotsi  Saksa  San Marino  Serbia  Skotlanti  Slovakia  Slovenia  Suomi  Sveitsi  Tanska  Tšekki  Turkki  Ukraina  Unkari  Valko-Venäjä  Venäjä  Viro  Wales 
Entiset:  Itä-Saksa  Jugoslavia  Neuvostoliitto  Saar  Serbia ja Montenegro  Tšekkoslovakia 
Jalkapallon maailmanmestarit
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1930  Uruguay | 1934  Italia | 1938  Italia | 1950  Uruguay | 1954  Saksa | 1958  Brasilia | 1962  Brasilia | 1966  Englanti | 1970  Brasilia | 1974  Saksa |
| 1978  Argentiina | 1982  Italia | 1986  Argentiina | 1990  Saksa | 1994  Brasilia | 1998  Ranska | 2002  Brasilia | 2006  Italia | 2010  Espanja | 2014  Saksa |
| 2018  Ranska | 2022  Argentiina |  |  |  |  |  |  |  |  |
Jalkapallon Euroopan-mestarit
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1960  Neuvostoliitto | 1964  Espanja | 1968  Italia | 1972  Saksa | 1976  Tšekkoslovakia | 1980  Saksa | 1984  Ranska | 1988  Alankomaat |  |  |
| 1992  Tanska | 1996  Saksa | 2000  Ranska | 2004  Kreikka | 2008  Espanja | 2012  Espanja | 2016  Portugali | 2020  Italia |  |  |
Jalkapallon olympiavoittajat
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1900  Upton Park FC | 1904  Galt FC | 1908  Iso-Britannia | 1912  Iso-Britannia | 1920  Belgia | 1924  Uruguay |
| 1928  Uruguay | 1936  Italia | 1948  Ruotsi | 1952  Unkari | 1956  Neuvostoliitto | 1960  Jugoslavia |
| 1964  Unkari | 1968  Unkari | 1972  Puola | 1976  Itä-Saksa | 1980  Tšekkoslovakia | 1984  Ranska |
| 1988  Neuvostoliitto | 1992  Espanja | 1996  Nigeria | 2000  Kamerun | 2004  Argentiina | 2008  Argentiina |
| 2012  Meksiko | 2016  Brasilia | 2020  Brasilia |  |  |  |
| n k Italian jalkapallo |
| --- | --- | --- |
| Lajiliitto | Italian jalkapalloliitto |  |
| Sarjat |  Serie A  Serie B  Serie C  Serie D  Eccellenza  Serie A (naiset)  |  |
| Cup-kilpailut |  Coppa Italia  Italian supercup  |  |
| Maajoukkueet |  Italian maajoukkue  Naisten maajoukkue  |  |
| Palkinnot |  Oscar del calcio  Capocannoniere  |  |
Gianluigi Buffon on eniten otteluita pelannut pelaaja Italian maajoukkueessa 176 ottelullaan.
Luigi Riva on eniten maaleja tehnyt pelaaja Italian maajoukkueessa 35 maalillaan.
Saaristomeri

Saaristomeren sijainti Itämerellä.
Saaristomeri (ruots. Skärgårdshavet) on saarten rikkoma merialue Itämerellä, Suomessa. Alue rajoittuu idässä Suomen lounaisrannikkoon ja lännessä Ahvenanmantereeseen. Etelärajan muodostaa Pohjois-Itämeri ja pohjoisrajan Selkämeri. Saaristomeren maisema-alue on kansallismaisema ja alueella sijaitsee Saaristomeren kansallispuisto.
Saaristomeri muodostuu noin 40 000 saaresta, pienistä kallioluodoista suuriin asuttuihin, suurista avomerenomaisista merenselistä ja jokisuistoja muistuttavista saarilabyrinteista. Suuria, yli neliökilometrin laajuisia saaria on 257. Saaristomeren keskisyvyys on vain 23 metriä. Saaristomeri on Euroopan laajin saaristo.
Historia > Ruotsalaisväestö kansoittaa saariston

Saaristomeren väkiluku alkoi kasvaa tuntuvasti 1200-luvun loppupuoliskolta alkaen kun ruotsalaisväestöä siirtyi sinne. Saaristomeren kansallispuiston yhteistoiminta-alueen nykyisistä kylistä noin puolet oli jo keskiajalla asutettuja.
Saaristomeren asukasluku jatkoi nousuaan 1500-luvun puoliväliin asti, jonka jälkeen se alkoi vähetä nopeasti. Ihmismäärä oli käynyt liian suureksi ja sen aikaisilla menetelmillä ei pystynyt elättämään kaikkia. Olot saaristossa olivat käyneet karuiksi ja myös sodat sekä kulkutaudit vaivasivat yhteisöjä. Isoviha ja rutto varjostivat saaristolaisten elämää 1700-luvun alkupuolella.
Suurin osa ulkosaariston arkeologisista löydöistä liittyy kalastuselinkeinoon. Tällaisia ovat muun muassa tilapäisasumuksena käytetyt tomtning-jäännökset, labyrintit, veneenvetopaikat, kiviuunit ja kallioon hakatut merkit. Tomtning-jäännökset ovat yöpymissuojia tai varastorakennuksia, joita kalastajat rakensivat väliaikaisille paikoilleen. Kalastusmatkat olivat usein pitkiä, joten suoja oli elinehto saariston ankarissa säissä. Nykyaikaan näistä suojista on useimmiten säilynyt vaakasuora, raivattu lattia-ala ja sitä ympäröivä lohkareista ladottu muuri. Joskus myös kallionseinämiä on käytetty rakennuksen osana.
Jurmon saarelta löytyvät muinaisjäännökset niin kutsutut munkinkehät, ruotsiksi munkring, ovat Saaristomeren tutkituimpia muinaisjäännöksiä. Munkinkehät ovat neljä pyöreää kivikehää, joiden merkitystä on yritetty ratkaista jo 1700-luvulla, jolloin niitä epäiltiin kökarilaisten munkkien rakentamiksi. Tieto saattaa pitää paikkansa, sillä tutkimukset ovat osoittaneet, että fransiskaaniveljiä asui Kökarissa 1300-luvun lopulta 1530-luvulle saakka. Yhden tulkinnan mukaan kehät saattaisivat olla munkkien kalastusmatkojen tilapäisasutuksiin liittyviä tomtning-jäännöksiä.
1800-luvun puolivälissä tekniset uudistukset helpottivat myös ulkosaaristolaisten elämää. Modernit kalastustavat, kuten koukku ja ajoverkot helpottivat kyläläisten työtaakkaa ja uusia välineitä pystyttiin käyttämään myös kylien ulkopuolellakin. Alueelle tuli uutta asutusta ja väkiluku kasvoi nopeasti.
1900-luvun alussa ihmisiä muutti saaristosta kaupunkeihin toimeentulon perässä. Ensimmäisenä autioituivat kaukaisimmat ja karuimmat torpat. Ulkosaaristo pysyi asutettuna aina 1950-luvulle saakka. 1970-luvulla mökkiläiset ihastuivat Saaristomereen ja uusia asukkaita virtasi taas saaristoon.
Saariston muodostuminen

Saaristomeren ympäristön kehitystä jääkaudesta nykyaikaan on tutkittu paljon Turun yliopiston Geologian laitoksella. Tutkimukset perustuvat merenpohjasta kairattuihin, kuusi metriä pitkiin sedimenttinäytesarjoihin, joihin on taltioitunut Saaristomeren kehitys mannerjäätikön peräytymisen jälkeen. Viimeisin (Fennoskandian) mannerjäätikkö vetäytyi alueen kaakkoisosista noin 11 600 vuotta sitten. Jäätikkö perääntyi kohti luodetta, ja koko Saaristomeren vapautumiseen jään alta kului 700 vuotta. Mannerjäätikön perääntyessä vedensyvyys Saaristomerellä oli runsaat 120 metriä nykyistä suurempi; koko alue oli jääjärven peitossa.
Noin 11 100 vuotta sitten Saaristomerellä myllersi. Alueen kallioperä oli painunut mannerjäätikön alla kymmeniä metrejä alaspäin, ja alkoi nyt nytkähdellen kohota alkuperäiselle tasolleen. Maankamaran äkilliset liikunnot ja tärähdykset aiheuttivat pystysuuntaisia siirroksia sedimenttikerrostumissa sekä rinteiden luhistumisia. Sedimentaatio-olot rauhoittuivat 10 300 vuotta sitten. Silloin elettiin Ancylusjärvi-vaiheen aikaa. Vedensyvyys Saaristomerellä oli yhä noin 85 metriä nykyistä suurempi.
Noin 9 000 vuotta sitten Itämeren altaaseen alkoi tunkeutua Atlantilta suolaista merivettä Tanskan salmien läpi seurauksena valtamerten pinnan noususta mannerjäätiköiden sulaessa. Noin 7 600 vuotta sitten Atlantin pinta saavutti tason, joka johti Saaristomerellä järviolosuhteiden muuttumiseen murtovesiolosuhteiksi (Litorinameri-vaiheen alku) hyvin lyhyessä ajassa. Siirtyminen järviolosuhteista murtovesiolosuhteisiin aiheutti huomattavia muutoksia vesimassan fysikaalisissa ja kemiallisissa ominaisuuksissa, minkä ansiosta perustuotanto kasvoi pintavesissä nopeasti. Lisääntyneen perustuotannon vuoksi merenpohjalle kerrostui eloperäistä ainesta runsaasti aiempaa enemmän, mikä voimisti hapenkulutusta merenpohjalla johtaen lopulta happiolosuhteiden heikkenemiseen. Ajalliset vaihtelut merenpohjan happitilanteessa ovatkin olleet tyypillisiä Saaristomerelle aivan nykypäiviin asti.
Murtovesivaiheen alkaessa vedensyvyys oli noin 45 metriä nykyistä suurempi. Sittemmin maankohoaminen on hidastunut, mutta se jatkuu yhä ollen nykyisin noin 4–5 mm vuodessa.
Geologia ja maantiede

Saaristomeri muodostuu noin 40 000 saaresta, pienistä kallioluodoista suuriin asuttuihin, suurista avomerenomaisista merenselistä ja jokisuistoja  muistuttavista saarilabyrinteista. Yli neliökilometrin laajuisia saaria on Saaristomerellä 257 kappaletta. Saaristomeren keskisyvyys on vain 23 metriä. 
Saaristomeri muodostaa kolmiomaisen alueen Maarianhaminan, Uudenkaupungin ja Hangon välille. Saaristomeri voidaan jakaa sisä- ja ulkosaaristoon, saariston kokonaispinta-ala on 8 300 km², josta 2 000 km² on maata.
Saaristomeri alkoi nousta merestä jääkauden jälkeen. Maannousu on yhä käynnissä, joten uusia luotoja nousee merestä vieläkin. Maannousu on noin 4–5 mm vuodessa. Saaristossa on kolme kraatterimaista muodostumaa, joista Ahvenanmaan Lumparn on todellinen törmäyskraatteri. Myös Brändön kunnassa sijaitseva Åva ja Houtskärin ja Iniön välissä sijaitseva Fjälskär näyttävät törmäyskraattereilta, mutta eivät todellisuudessa sitä ole.
Saaristomeri jaetaan useissa yhteyksissä kolmeen osaan: lähde?
Turunmaan saaristo, johon lasketaan kuuluviksi eteläisen ja lounaisen saariston ruotsinkieliset kunnat.
Pohjoinen saaristo, pohjoispuolen suomenkieliset kunnat.
Ahvenanmaan saaristo, Ahvenanmaan itsehallintoalueeseen kuuluvat kunnat.
Luonto

Saaristomerellä sijaitsee Saaristomeren kansallispuisto. Luonto on hyvin erikoista, karua ja samalla rehevää. Saaristomerta leimaavat rehevät saarnimetsiköt ja karut kallioluodot. Ensimmäisen Salpausselän jatkeena alueen eteläosissa on joukko soraharjun pätkiä eli hiekkasaaria. Suurin näistä on Jurmo. Toisen Salpausselän jatkeena on muun muassa Örö. Hiekkasaarten kasvillisuus ja eläimistö ovat tavallista rikkaampia ja poikkeavat kallioluotojen luonnosta.lähde?
Suuremmilla saarilla on samankaltaiset olot kuin Manner-Suomessa, mutta pienillä saarilla ja luodoilla on erilainen ympäristö. Pienet saaret ovat usein puuttomia, mutta luonto on silti rikasta ja kasvukausi on Suomen pisin ja olosuhteet ovat aurinkoiset. Alituinen tuuli ja hyvin vähäinen tai olematon maaperä rajoittavat kasvien kasvua. Suurin osa saarista on kallioisia luotoja, mutta osa saarista on itse asiassa moreenista koostuvia Salpausselän jatkeita, esimerkiksi Jurmo.lähde?
Olosuhteet voivat vaihdella suuresti jokaisen yksittäisen saaren välillä, riippuen saaren maaperästä. Yksittäisellä saarella saattaa olla esimerkiksi pieniä makeavetisiä soita, murto- ja makeavetisiä lampia, pusikoita ja jopa suojaisia lähteitä. Monet saariston kasvit ovat erilaisia kuin muualla. Esimerkiksi katajat kasvavat alle puolen metrin korkuisiksi, mutta saattavat olla usean metrin laajuisia.lähde?
Verrattuna itse saarien ja rannikon ekosysteemiin, itse Itämerellä on melko matala biodiversiteetti. Syy tähän on veden vähäinen suolapitoisuus, Itämeri ei ole meri, vaan murtovesiallas. Saaristossa veden suolapitoisuus on ainoastaan 0,6 %. Suolapitoisuus on vaihdellut suuresti menneisyydessä, joten lajit eivät ole ehtineet sopeutua kunnolla. Kuitenkin suuri yksilöiden määrä kertoo melko suotuisasta elinympäristöstä. Tyypillisiä kalalajeja ovat silakka, hauki, muikku, ahven ja kampela.
Saaristossa on monia lajeja, joita ei esiinny muualla Suomessa. Esimerkiksi pyöriäinen on ainoa valaslaji, josta tehdään vuosittain muutamia havaintoja pohjoisella Itämerellä. Pyöriäisten nykyisiä määriä Itämerellä ei tiedetä, vuosisata sitten eli Itämeressä arviolta 10 000–20 000. Toinen esimerkki on merikotka, joita elää Saaristomerellä melko paljon. Muita harvinaisia tai uhanalaisia eläinlajeja ovat muun muassa räyskä, lapasotka ja norppa.
Saaristossa elää paljon lintuja. Lajeja ovat kyhmyjoutsen, riskilä, silkkiuikku ja useita eri lokkilajeja. Viime aikoina saaristoon on levinnyt merimetsoja, ja niiden lukumäärä on alkanut kasvaa nopeasti. Merimetsoihin suhtaudutaan melko kielteisesti, ja niiden ulosteet tappavat korkean typpi- ja fosforipitoisuuden vuoksi kasvillisuuden. Merimetso on myös aiheuttanut närää kalastajien keskuudessa, sillä merimetsot syövät suuria määriä kalaa, mikä voi näkyä kalastajien kalasaaliin vähentymisenä.
Saaristomeren kansallispuisto

Saaristomeren kansallispuisto on Paraisten ja Kemiönsaaren kunnissa, Varsinais-Suomessa sijaitseva kansallispuisto. Kansallispuisto on perustettu vuonna 1983 ja sen pinta-ala on 500 km². Aluetta hoitaa muiden Suomen kansallispuistojen tapaan Metsähallitus.
Saaristomeren kansallispuiston maisemaa hallitsevat laajat saaristot, jotka koostuvat kallioluodoista ja metsäisistä saarista sekä suurista selkävesistä. Puistoon voi tutustua useiden luontopolkujen, Sinisimpukan luontokeskuksen ja Saaristokeskus Korpoströmin avulla. Alueella liikutaan omalla veneellä, venematkalla tai saariston yhteysaluksilla.
Kansallispuistoa ympäröi laajempi yhteistoiminta-alue, jonka sisäpuolella valtion omistamat alueet muodostavat kansallispuiston. Jos yhteistoiminta-alueella oleva alue, jota valtio ei omista, siirtyy valtion omistukseen, se liitetään kansallispuistoon. Puolustusvoimien hallinnoimat alueet jäävät kuitenkin kansallispuiston ulkopuolelle. Puisto on Unescon vuonna 1994 perustaman Saaristomeren biosfäärialueen ydinosa. Puisto sai vuonna 2007 WWF:n kansainvälisen PAN Parks -sertifikaatin.