stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jani Komulainen
Ura > Kausi 2013

Sotkamon joukkue säilyi lähes samana kuin edellisellä kaudella. Suurin muutos oli Jimi Heikkisen lopettaminen. Komulainen jatkoi siitä mihin oli edellisenä vuonna jäänyt. Ollen mailan varressa tasaisen vakuuttava läpi kauden. Dominoivasti pelannut Sotkamo teki sarjassa eniten juoksuja ja päästi vähiten eikä jäänyt runkosarjassa yhdessäkään ottelussa ilman pisteitä. Myös hallimestaruuden puhtaalla pelillä voittanut Sotkamo hävisi koko kauden aikana ainoastaan kaksi peliä. Komulainen kävi kesken kauden myös voittamassa Sotkamolle Kontioiden eli yli 35-vuotiaiden suomenmestaruuden, joten kauden aikana pelaamastaan 43 ottelusta hänen joukkueensa hävisi ainoastaan kaksi. Komulaisen saldo oli 26 ottelussa 3+20 lyötyä, 37 tuotua ja 161 kl (6. sija).
Pudotuspeleissä Sotkamo sai puolivälierissä vastaansa Koskenkorvan Urheilijat. Sarjassa ei ihmeitä nähty ja Sotkamo marssi jatkoon voitoin 3–0. Välierissä Joensuuta vastaan Sotkamo voitti kaksi ensimmäistä ottelua 1–0. Komulaisen lyödessä jälkimmäisessä ottelussa toisella jaksolla kunnarin. Kolmannessa ottelussa Komulainen saavutti ensimmäisenä pelaajana historiassa 1000 kärkilyöntiä pudotuspeleissä. Ottelu oli Komulaisen 168 pudotuspeleissä. Sotkamossa Jymy oli kamppailussa parempi 2–0 ja kolmas peräkkäinen finaalipaikka varmistui voitoin 3-0. Vastaan asettui taas Vimpeli, joka oli runkosarjassa Hiukassa onnistunut katkaisemaan 2011 vuodesta alkaneen 11 ottelun mittaisen tappioputken Jymyä vastaan. Ensimmäinen finaali Sotkamossa eteni supervuoropariin, jonka tasoittavalla Komulainen löi upean kumuran kolmoskulmaan yli Vimpelin kopparin Henri Puputin ratkaisten voiton Jymylle. Komulainen löi ottelussa yhteensä 0+3, toi 2 juoksua ja sai 11 kärkilyöntiä.. Toisessa ottelussa Jymy jätti Vimpelin nollille Saarikentällä ja voitti ottelun 0–2 (0–2, 0–5). Kolmas ottelu Hiukassa eteni jälleen supervuoropariin, jossa Immo Rautiainen torjui ensin Vimpelin yrityksen syöksymällä Janne Mäkelän lyönnin kakkossaumaan kopiksi ja ratkaisi sitten mestaruuden lyömällä voittojuoksun kolmosjatkeelle suuntautuneella viistomailalyönnillä. Kymmenennen mestaruutensa voittanut Komulainen oli pudotuspeleissä jälleen kauden parhaassa iskussa keräten pelkästään finaaleissa 29 kärkilyöntiä. Kaikkiaan saldona 9 ottelua 1+9 lyötyä, 11 tuotua, 76 kl (3. sija) ja kl% 80. Komulainen valittiin kauden päätteeksi pudotuspelien arvokkaimaksi pelaajaksi. Lisäksi hänet palkittiin vuoden jokerina ja kultaisella mailalla.
Ura > Kausi 2014

Jymy koki muutoksia, kun Mikko Kuosmanen astui alas pelinjohtajan paikalta ja tilalle tuli edelliseen syksyyn uransa päättänyt Mikko Korhonen. Lisäksi Aki Orava siirtyi Alajärvelle. Talven aikana pitkään lopettamista harkinnut Komulainen liittyi joukkueen mukaan vuoden alusta. Jymyn peli kulki heti kauden alusta alkaen ja Niko Korhosen siirryttyä numerolle kaksi, käytettiin Komulaista nyt aiempaa enemmän kotiutustehtävissä. Tuloksena jälleen erittäin laadukas kausi ja suurin lyötyjen juoksujen määrä sitten kauden 2001. 30 ottelua 1+34 lyötyä, 16 tuotua ja 183 kl (4. sija).
Vain kolmesti hävinnyt Sotkamo voitti neljännen kerran peräkkäin runkosarjan ennen toiseksi tullutta Vimpeliä. Pudotuspeleissä Jymyn otteet olivat erittäin vakuuttavia ja puolivälierissä kaatui ensin Kitee 3–0. Välierissä Hyvinkää puolestaan jäi täysin altavastaajaksi ja Sotkamo voitti kolme peliä juoksuerolla 38–8. Finaalit Vimpeliä vastaan olivat myös Jymyn näytöstä. Jymy voitti kaikki kolme peliä jaksoin 2–0 ja voitti neljännen peräkkäisen mestaruuden Hiukassa 4 113 katsojan edessä. Vain yhden jakson pudotuspeleissä hävinnyt Sotkamo oli edellisen kerran hävinnyt pudotuspeleissä vuoden 2011 kolmannessa finaalissa. Ennätyksellinen voittoputki oli nyt 30 ottelun mittainen. Komulaisen saldo pudotuspeleissä oli 9 ottelua 1+12 lyötyä, 9 tuotua, 53 kl (7. sija) ja kl% 66,25.
Ura > Kausi 2016

Mikko Kuosmanen palasi takaisin pelinjohtajaksi juniorivalmennukseen keskittyneen Mikko Korhosen tilalle. Joukkueen runko säilyi edelleen samana ja kaudesta 2010 asti kapteenina toiminut Komulainen jatkoi pestissään. Kauden aikana Komulainen saavutti merkittävän virstanpylvään, kun hän 16.7. pelatussa ottelussa Seinäjokea vastaan siirtyi kaikkien aikojen pesispörssissä toiselle sijalle ohi Kari Kuusiniemen. Edellä tilastossa on ainoastaan joukkuetoveri Toni Kohonen. Komulaisen 2705. pesispörssipiste syntyi 1+2 juoksua tuottaneella läpilyönnillä toisella jaksolla. Komulainen löi ottelussa kaikkian 1+5 juoksua ja kyseessä oli kolmas kerta hänen urallaan, kun hän löi yhdessä ottelussa kuusi juoksua. Komulainen pelasi jälleen vakuuttavan kauden eikä 38-vuotiaan otteissa ollut hidastumisen merkkejä. Runkosarjan saldo oli 28 ottelua 2+32 lyötyä, 33 tuotua, 182 kl (5. sija) ja kl% 66,91. Kyseessä oli 14. kerta, kun Komulainen sijoittui kärkilyöntitilastossa kymmenen parhaan joukkoon.
Sotkamo sijoittui runkosarjassa toiseksi Vimpelin jälkeen ja kohtasi puolivälierissä Hyvinkään Tahkon. Jymy hallitsi sarjaa ja eteni jatkoon suoraan voitoin 3–0. Välierissä vastaan asettui kolmatta kertaa neljän vuoden sisään Joensuun Maila pelinjohtajanaan Petri Pennanen. Ensimmäinen ottelu Hiukassa oli erittäin tasainen ja ratkesi vasta toisessa kotiutuslyöntikilpailussa Komulaisen ja Roope Korhosen onnistuneilla välilyönneillä. Sotkamon voitettua seuraavat ottelut Mehtimäellä 0–2 (2–3, 1–2) ja Hiukassa 1–0 (3–3, 7–1), meni sarja Jymylle suoraan 3–0. Kuudetta kertaa peräkkäin finaaleissa kohtasivat Sotkamo ja Vimpeli. Ensimmäisessä ottelussa Jymy ei ollut terävimmillään ja Veto nappasi voiton 1-0 (3–0, 2–2). Toinen ottelu Sotkamossa oli kuitenkin Jymyn näytöstä. Komulainen löi viisi juoksua Jymyn voittaessa 2–0 (6–1, 7–1). Kolmas peli Saarikentällä oli Jymyltä suvereeni esitys. Vimpeli jäi kotonaan nollille ottelun päättyessä 0–2 (0–3, 0–4). Neljännessä ottelussa Vimpeli oli kuitenkin uudella ilmeellä mukana. Vimpelin voittaessa ensimmäisen jakson 1–3 ja Sotkamon toisen 5–1 edettiin supervuoropariin. Siinä Janne Mäkelän kotiutus riitti voittoon, kun Sotkamon Roope Korhonen, Toni Kohonen ja Immo Rautiainen eivät onnistuneet omissa yrityksissään. Edettiin siis toisena vuonna peräkkäin ja kolmatta kertaa 2010-luvulla Sotkamon ja Vimpelin väliseen viidenteen loppuotteluun. Tällä kertaa Vimpeli oli ratkaisuhetkillä parempi ja vei voiton lukemin 2–0 (5–3, 1–0). Hopeamitali oli Komulaisen uran kolmas ja yhteensä 17 SM-mitali. Pudotuspelien saldo oli 11 ottelua 0+10 lyötyä, 9 tuotua, 66 kl (5. sija) ja kl% 67,34.
Ura > Pelinjohtajana

Lokakuussa 2020 Jymy ilmoitti että jo kolme edeltävää kautta Jymyn pelinjohtajana toiminut Komulainen jatkaa joukkueen pelinjohtajana myös kaudella 2021.
Vuoden 2021 lokakuussa Jymy ilmoitti Komulaisen jatkosta kaudelle 2022. Kauden 2022 jälkeen Komulaisen oli alun perin tarkoitus pitää välivuosi pelinjohtamisesta mutta maaliskuussa 2023 hän siirtyi tamperelaisen Manse PP:n miesten Superpesis-joukkueen pelinjohtajaksi.
Tilastot

Pesispörssipisteet: 2755,7 (kaikkien aikojen tilaston 2. sija)
Tilastot > Superpesiksen runkosarja

Ottelut: 485
Kärkilyönnit: 2941
Lyödyt juoksut: 44 + 352
Tuodut juoksut: 535
Tilastot > Superpesiksen pudotuspelit

Ottelut: 202
Kärkilyönnit: 1219
Lyödyt juoksut: 25 + 147
Tuodut juoksut: 217
Saavutukset > Pelaajana

12 SM-kultaa: 1997, 2001, 2002, 2003, 2004, 2006, 2009, 2011, 2012, 2013, 2014, 2015
4 SM-hopeaa: 2007, 2008, 2016, 2017
2 SM-pronssia: 2005, 2010
15 Itä-Länsi-ottelua: 2001-2009, 2011–2016
Kentän paras: 2005
Vuoden pesäpalloilija 2004 ja 2006
Superpesiksen kärkilyöntikuningas (5) 2004, 2005, 2006, 2007 ja 2008
Vuoden lukkari (1) 2006
Vuoden jokeri (2) 2012, 2013
Kultainen maila (3): 2005, 2006, 2013
Kultakypärä 2005
Superpesiksen pudotuspelien arvokkain pelaaja (2): 2013, 2015
Superpesiksen kuukauden pelaaja (2): syyskuu 2012, syyskuu 2013
Saavutukset > Pelinjohtajana

1 SM-kulta: 2020
2 SM-hopeaa: 2019, 2024
Idän joukkueen pelinjohtaja Itä-Länsi-ottelussa 2019
Miesten Superpesiksen Vuoden pelinjohtaja: 2020
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jani Komulainen Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Mikko Kuosmanen | Sotkamon Jymyn pelinjohtaja 2018–2022 | Seuraaja: Mikko Kuosmanen |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Toni Kohonen | Manse PP:n pelinjohtaja 2023- | Seuraaja: - |
Soidinlampi (Pieksämäki)

| Soidinlampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Savo
Kunnat:  Pieksämäki
Koordinaatit:  62°24′22″N, 27°23′08″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Suonenjoen valuma−alue (14.78)
Laskujoki:  oja Vääränjärveen 
Järvinumero:  14.784.1.016
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  108,3 m  
Pituus:  650 m  
Leveys:  390 m  
Rantaviiva:  1,636 km  
Pinta-ala:  11,945 ha  
Saaria:  ei saaria 
  [ ohje ]  
Soidinlampi  on Etelä-Savossa Pieksämäellä  Sakonkylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 650 metriä pitkä, 390 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 11,9 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 1,6 kilometriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Rautalammin reitin valuma-alueen (14.7) Suonenjoen valuma-alueella (14.78), jonka Hiukkasen valuma-alueeseen (14.784) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 108,3 metriä mpy.
Electric Fields

| Electric Fields |
| --- | --- |
 Electric Fields esiintymässä vuonna 2024.
Tiedot
Toiminnassa:  2015–
Tyylilaji:  elektroninen musiikki, pop, soul
Kotipaikka:  Adelaide, Etelä-Australia, Australia
Laulukieli:  englanti, pitjantjatjara, yankunytjatjara
Jäsenet:  Zaachariaha Fielding, laulu   Michael Ross, syntetisaattori  
Levy-yhtiö:  Warner Music Australia
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Electric Fields -yhtyeen laulaja Zaachariaha Fielding esiintymässä vuonna 2019.
Electric Fields on vuonna 2015 Adelaidessa perustettu australialainen elektronisen musiikin duo, jonka muodostavat laulaja Zaachariaha Fielding sekä kosketinsoittaja ja tuottaja Michael Ross. Electric Fields yhdistää modernia elektronista soul-musiikkia ja aboriginaalien kulttuuria musiikissaan. Yhtye laulaa pääosin englanniksi, mutta käyttää kappaleissaan myös Australian alkuperäiskieliä, kuten pitjantjatjaraa ja yankunytjatjaraa. Electric Fields on julkaissut EP-levyn sekä useita singlejä. Electric Fields edusti Australiaa vuoden 2024 Eurovision laulukilpailussa kappaleellaan "One Milkali (One Blood)".
Ura > 2011–2020: Yhtyeen perustaminen ja Inma

Vuonna 2011 Zaachariaha Fielding koe-esiintyi The X-Factor Australia (Australian versio The X Factor -ohjelmaformaatista) -kilpailun 3. tuotantokaudella ja esitti koe-esiintymisessään Tracy Chapmanin kappaleen "Talkin Bout a Revolution". Micheal Ross vuorostaan koe-esiintyi The X-Factor Australian 5. tuotantokaudella vuonna 2013 Phil Collinsin kappaleella "You Can't Hurry Love".
Fielding ja Ross ovat esiintyneet Electric Fields -yhtyeenä vuodesta 2015 lähtien. Heidän musiikkityylinsä on sekoitus poppia, soulia ja electronicaa. Yhtyettä on verrattu muun muassa Daft Punkiin ja Nina Simoneen.
Kesäkuussa 2016 yhtye julkaisi ensimmäisen EP-levynsä Inma, joka on saanut nimensä Aṉangu-alkuperäisasukkaiden naisten Inma-nimisestä kulttuurisesta seremoniasta. Fielding itse kuuluu Aṉangu-alkuperäisasukkaisiin ja siksi Electric Fields käyttääkin kappaleissaan usein Aṉangussa puhuttuja alkuperäiskieliä, kuten pitjantjatjaraa ja yankunytjatjaraa yhdistäen samalla sanoitukset moderniin elektroniseen pop-musiikkiin. Yhtye käsittellee kappaleissaan usein aboriginaalien kulttuuria ja käyttää kappaleissaan myös runsaasti tarinankerrontaa. Electric Fieldsin musiikkia on soitettu muun muassa vuoden 2016 Spirit Festival ja Adeleide Fashion Festival -festivaaleilla sekä Triple J -radiokanavalla. Vuonna 2016 yhtye voitti Emily Burrows Award -palkinnon, joka annetaan tunnustuksena Etelä-Australian artistien sekä yhtyeiden ammattimaiselle kehitykselle.
Vuonna 2017 Electric Fields voitti "Vuoden paras uusi tulokas" -palkinnon National Indigenous Music Awards 2017 -palkinnonjakotilaisuudessa. Yhtye sai myös "Vuoden artisti" -ehdokkuuden vuoden 2018 National Indigenous Music Awards -palkinnonjakotilaisuudessa.
Joulukuussa 2018 yhtyeen ilmoitettiin kilpailevan Australian vuoden 2019 euroviisukarsintana toimineessa Eurovision – Australia Decides -kilpailussa. Yhtyeen kilpailukappale oli nimeltään "2000 and Whatever". 9. helmikuuta 2019 pidetyssä finaalissa yhtye sai toiseksi eniten ääniä sekä tuomaristolta että yleisöltä, ja sijoittui näin ollen kilpailussa toiseksi. Toukokuussa 2019 Electric Fields toimi Australian raadin pisteidenantajana vuoden 2019 Eurovision laulukilpailussa. Samana vuonna yhtye järjesti kiertueen, jossa he esittivät "2000 and Whatever" -kappaletta.
Vuoden 2019 heinäkuussa Electric Fields sai kaksi ehdokkuuta vuoden 2019 National Indigenous Music Awards -palkinnonjakotilaisuudessa.
3. huhtikuuta 2020 Electric Fields teki yhteistyötä norjalaisen yhtyeen KEiiNOn kanssa. He julkaisivat yhdessä kappaleen "Would I Lie".
Vuonna 2020 yhtye esitti virtuaalisen esityksen Paul Kellyn ja Kev Carmodyn kappaleesta "From Little Things Big Things Grow" yhdessä Jessica Mauboyn, Missy Higginsin ja John Butlerin kanssa. Esitys nauhoitettiin Adeleiden kasvitieteellisessa puutarhassa ja esitettiin 23. elokuuta 2020 ABC Televisionin kuusiosaisessa The Sound -pandemiasarjassa.
Diskografia > EP-levyt

2016 – Inma
Diskografia > Singlet

2019 – 2000 and Whatever
2019 – Vision
2021 – Gold Energy
2022 – Catastrophe
2023 – We the People
2023 – Anpuru Maau Kutjpa
2024 – One Milkali (One Blood)
Diskografia > Singlet > Featuring-artistina

2017 – No Other High (Touch Sensitive feat. Electric Fields)
2020 – Would I Lie (KEiiNO feat. Electric Fields)
2021 – Must Be Love (Tseba feat. Electric Fields)
2022 – Fight for Me (Barkaa feat. Electric Fields)
2024 – Red Future (Snotty Nose Rez Kids feat. Electric Fields)
Käännös suomeksi
Suomen Kuljetustyöläisten Liitto
Osastot

1930-luvun alussa lakkautettiin tuomioistuimissa noin 90 SKL:n osastoa.
1 Viipuri
2 Helsinki
3 Helsinki
4 Helsinki
5 Pori
6 Rauma
7 Kotka
9 Kuopio
10 Kalajoki
11 Pernaja
12 Kaarlela
13 Tampere
14 Uusikaarlepyy
15 Lahti
16 Pietarsaari
17 Lahti
18 Haukipudas
19 Oulu
20 Turku
21 Raahe
22 Simo
23 Viipuri
24 Haukipudas
26 Kotka
27 Tampere
28 Johannes
29 Helsinki
29 Helsingin mlk
30 Alatornio
31 Hyvinkää
32 Pori
33 Kuopio
34 Vaasa
35 Pietarsaari
36 Vaasa
37 Viipuri
38 Vaasa
39 Kalajoki
40 Pori
41 Sortavala
42 Pietarsaari
43 Kajaani
44 Helsinki
45 Lahdenpohja
46 Oulu
47 Lappeenranta
48 Himanka
49 Loviisa
50 Oulu
51 Savonlinna
52 Valkeakoski
53 Haapajärvi
54 Helsinki
55 Kemin mlk
56 Merikarvia
57 Viipurin mlk
59 Paltamo
60 Jyväskylä
61 Kristiina
62 Helsingin mlk
64 Koivisto
65 Lahti
66 Lohja
67 Kemi
68 Hamina
69 Tampere
70 Saloinen
71 Suonenjoki
72 Äänekoski
73 Varkaus
74 Pietarsaari
76 Vaasa
77 Oulu
78 Hanko
79 Tampere
80 Viipuri
82 Lappeenranta
83 Lappee
84 Koivisto
85 Angelniemi
86 Lahti
87 Salo
88 Helsinki
89 Helsinki
272 Kuusamo
273 Posio
274 Lapinlahti
Aiheesta muualla

Kuljetustyöläinen-lehdet 1925–1930 (Kansalliskirjasto)
Japanin Grand Prix 2003

|  Japanin Grand Prix 2003  |
| --- | --- |
 16. osakilpailu 16 osakilpailusta kaudella 2003. 

Päivämäärä:  12. lokakuuta 2003
Sijainti:  Suzuka Circuit, Suzuka, Mie, Japani
Ratatyyppi:  Moottorirata
Radan pituus:  5,807 km
Kilpailun pituus:  53 kierrosta, 307,573 km
Sää:   puolipilvinen, kuiva
Paalupaikka
Kuljettaja:   Rubens Barrichello   (Ferrari)
Paaluaika:  1.31,713
Palkintokoroke
Voittaja:   Rubens Barrichello   (Ferrari)
Toinen:   Kimi Räikkönen   (McLaren-Mercedes)
Kolmas:   David Coulthard   (McLaren-Mercedes)
Nopein kierros
Kuljettaja:   Ralf Schumacher   (Williams-BMW)
Kierrosaika:  1.33,408 (kierroksella 43)
Japanin Grand Prix 2003 oli Formula 1 -sarjan historian 713. kilpailu ja kauden 2003 päätösosakilpailu, joka ajettiin Suzukan moottoiradalla 12. lokakuuta. Kilpailu ajettiin puolipilvisellä ja kuivalla säällä. Kilpailun voitti Ferrarin brasilialaiskuljettaja Rubens Barrichello. McLarenin Kimi Räikkönen oli toinen ja hänen tallikaverinsa David Coulthard kolmas.
Ferrarin Michael Schumacher varmisti uransa kuudennen sekä neljännen peräkkäisen kuljettajien mestaruuden sijoittumalla kilpailussa kahdeksanneksi. Schumacher ohitti mestaruuksien lukumäärässä argentiinalaisen Juan Manuel Fangion, joka saavutti urallaan 5 kuljettajien MM-titteliä.
Ennakkotunnelmia

Kauden viimeiseen osakilpailuun lähdettiin kuljettajien MM-pisteissä siitä tilanteesta, että Ferrari -kuljettaja Michael Schumacherille riittäisi yksi piste kuljettajien MM-sarjan voittamiseen. Schumacher oli kerännyt ennen Japanin osakilpailua yhteensä 92 pistettä. Schumacherin ainoa matemaattisesti mahdollinen vastustaja oli Williamsia edustaneen Juan Pablo Montoyan pudottua pois suomalainen Kimi Räikkönen, jolla pisteitä oli ennen kilpailua 83. Tämä tarkoitti käytännössä sitä, että Räikkösen olisi pitänyt voittaa kilpailu ja Schumaherin jäädä pisteittä. Valmistajien MM-sarjassa tilanne oli Ferrarille eduksi, mutta Williamsilla ja McLarenilla oli vielä matemaattiset mahdollisuudet mestaruuteen. Mestaruuksien ratkeaminen päätöskilpailussa oli kaiken kaikkiaan 23. kerta F1-sarjan historiassa. Edellisen kerran näin kävi kaudella 1999, jolloin Mika Häkkinen voitti mestaruuden.
Ennen kilpailuviikonloppua BAR-tallin kanadalaiskuljettaja Jacques Villeneuve ilmoitti, että hän ei halua ajaa kilpailussa, joten Villeneuven korvasi myös ensikaudeksi BAR:n kanssa sopimuksen saanut japanilaiskuljettaja Takuma Satō.
Japanin osakilpailun aikana F1-komissio päätti, että ensi kaudesta alkaen perjantain alustava aika-ajo, jossa ratkeaa lauantain aika-ajon ajojärjestys, jää pois ohjelmasta. Muun muassa Minardin tallipäällikkö Paul Stoddart kritisoi ratkaisua.
Minardin kuljettaja Jos Verstappen ilmoitti olevansa tyytyväinen päättäessään touhunsa Minardilla kauden lopuksi. Verstappen kuitenkin kiirehti pian oikomaan lausuntojaan, joiden mukaan hän olisi ollut tyytymätön Minardiin. Hän kertoi verkkosivuillaan olevansa kiitollinen Minardin työntekijöille ja tallipäällikkö Stoddartille.
Vapaat harjoitukset > Perjantain harjoitusjakso

Japanin Grand Prix 2003 käynnistyi 10. lokakuuta perjantain 1. harjoituksilla. Nopeimman ajan teki 15 kierrosta ajanut Renaultia edustanut italialainen Jarno Trulli. Toiseksi nopeimmaksi ylsi Ferrarin Michael Schumacher jäätyään Trullista 0,280 sekuntia ja kolmanneksi sijoittui McLarenin David Coulthard 0,292 erolla kärkeen. Jenson Buttonilla ja Cristiano da Mattalla oli lisäksi ongelmia moottoreidensa kanssa harjoituksissa.
Vapaat harjoitukset > Perjantain harjoitusjakso > Tulokset

Lähteet:
| Sija | Nro | Kuljettaja | Talli | Aika | Ero | Kierroksia |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| 1 | 7 |  Jarno Trulli | Renault | 1.30,727 | + 0,000 | 15 |
| 2 | 1 |  Michael Schumacher | Ferrari | 1.31,009 | + 0,282 | 18 |
| 3 | 5 |  David Coulthard | McLaren-Mercedes | 1.31,019 | + 0,292 | 21 |
| 4 | 2 |  Rubens Barrichello | Ferrari | 1.31,217 | + 0,490 | 19 |
| 5 | 8 |  Fernando Alonso | Renault | 1.31,276 | + 0,549 | 19 |
| 6 | 6 |  Kimi Räikkönen | McLaren-Mercedes | 1.31,303 | + 0,576 | 21 |
| 7 | 3 |  Juan Pablo Montoya | Williams-BMW | 1.31,654 | + 0,927 | 9 |
| 8 | 14 |  Mark Webber | Jaguar-Cosworth | 1.31,977 | + 1.250 | 23 |
| 9 | 20 |  Olivier Panis | Toyota | 1.32,011 | + 1.284 | 21 |
| 10 | 21 |  Cristiano da Matta | Toyota | 1.32,133 | + 1.406 | 25 |
| 11 | 4 |  Ralf Schumacher | Williams-BMW | 1.32,208 | + 1.481 | 18 |
| 12 | 16 |  Takuma Satō | BAR-Honda | 1.32,295 | + 1.568 | 20 |
| 13 | 10 |  Heinz-Harald Frentzen | Sauber-Petronas | 1.32,422 | + 1.695 | 18 |
| 14 | 9 |  Nick Heidfeld | Sauber-Petronas | 1.32,694 | + 1.967 | 17 |
| 15 | 15 |  Justin Wilson | Jaguar-Cosworth | 1.32,735 | + 2.008 | 21 |
| 16 | 12 |  Ralph Firman | Jordan-Ford | 1.33,306 | + 2.579 | 18 |
| 17 | 11 |  Giancarlo Fisichella | Jordan-Ford | 1.33,956 | + 3.229 | 17 |
| 18 | 17 |  Jenson Button | BAR-Honda | 1.34,445 | + 3.718 | 9 |
| 19 | 19 |  Jos Verstappen | Minardi-Cosworth | 1.35,180 | + 4.453 | 13 |
| 20 | 18 |  Nicolas Kiesa | Minardi-Cosworth | 1.35,900 | + 5,173 | 14 |
Vapaat harjoitukset > Perjantain lisäharjoitusjakso

Perjantain lisäharjoitusjaksolle saivat osallistua kaikki testirajoitussopimuksen solmineet tallit eli Renault, Jordan, Jaguar ja Minardi. Lisäharjoitusten kärkiajan teki Renaultia ajanut Allan McNish. Toisen ja kolmannen sijan valtasivat niin ikään Renault-kuljettajat järjestyksessä Fernando Alonso-Jarno Trulli. Testikuljettajina radalla nähtiin Jordania ajanut Satoshi Motoyama ja Minardia ajanut Gianmaria Bruni.
Vapaat harjoitukset > Perjantain lisäharjoitusjakso > Tulokset

Lähteet:
| Sija | Nro | Kuljettaja | Talli | Aika | Ero | Kierroksia |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | - |  Allan McNish* | Renault | 1.32,170 | + 0,000 | 38 |
| 2 | 8 |  Fernando Alonso | Renault | 1.32,367 | + 0,197 | 45 |
| 3 | 7 |  Jarno Trulli | Renault | 1.32,891 | + 0,721 | 24 |
| 4 | 11 |  Giancarlo Fisichella | Jordan-Ford | 1.33,497 | + 1,327 | 35 |
| 5 | 14 |  Mark Webber | Jaguar-Cosworth | 1.33,897 | + 1,727 | 40 |
| 6 | 12 |  Ralph Firman | Jordan-Ford | 1.34,054 | + 1,884 | 40 |
| 7 | 15 |  Justin Wilson | Jaguar-Cosworth | 1.34,297 | + 2,127 | 41 |
| 8 | - |  Satoshi Motoyama* | Jordan-Ford | 1.35,044 | + 2,874 | 40 |
| 9 | 19 |  Jos Verstappen | Minardi-Cosworth | 1.35,660 | + 3,409 | 24 |
| 10 | - |  Gianmaria Bruni* | Minardi-Cosworth | 1.35,776 | + 3,525 | 27 |
| 11 | 18 |  Nicolas Kiesa | Minardi-Cosworth | 1.36.558 | + 4,388 | 24 |
* Kuljettaja on tallin testikuljettaja.
Vapaat harjoitukset > Lauantain 1. harjoitusjakso

Lauantaina 11. lokakuuta päästiin ajamaan 2. varsinaiset harjoitukset kuivalla radalla. Kimi Räikkönen menetti autonsa hallinnan radan ensimmäisessä mutkassa, liukui radalta ja osui seinään. Räikkönen ei loukaantunut, mutta auton keula kärsi vahinkoa niin paljon, että Räikkönen ei päässyt enää radalle harjoituksessa. Harjoituksien nopein oli Williamsin Ralf Schumacher 0,058 sekunnin erolla veljeensä Michaeliin.
Vapaat harjoitukset > Lauantain 1. harjoitusjakso > Tulokset

Lähteet:
| Sija | Nro | Kuljettaja | Talli | Aika | Ero | Kierroksia |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 4 |  Ralf Schumacher | Williams-BMW | 1.32,931 | + 0,000 | 15 |
| 2 | 1 |  Michael Schumacher | Ferrari | 1.32,989 | + 0,058 | 14 |
| 3 | 2 |  Rubens Barrichello | Ferrari | 1.33,350 | + 0,419 | 15 |
| 4 | 3 |  Juan Pablo Montoya | Williams-BMW | 1.33,405 | + 0,474 | 13 |
| 5 | 9 |  Nick Heidfeld | Sauber-Petronas | 1.33,749 | + 0,818 | 19 |
| 6 | 21 |  Cristiano da Matta | Toyota | 1.33,963 | + 1,032 | 19 |
| 7 | 15 |  Justin Wilson | Jaguar-Cosworth | 1.34,119 | + 1,188 | 17 |
| 8 | 17 |  Jenson Button | BAR-Honda | 1.34,171 | + 1,240 | 18 |
| 9 | 5 |  David Coulthard | McLaren-Mercedes | 1.34,309 | + 1,378 | 15 |
| 10 | 7 |  Jarno Trulli | Renault | 1.34,349 | + 1,418 | 13 |
| 11 | 8 |  Fernando Alonso | Renault | 1.34,398 | + 1,467 | 15 |
| 12 | 8 |  Kimi Räikkönen | McLaren-Mercedes | 1.34,523 | + 1,592 | 7 |
| 13 | 20 |  Olivier Panis | Toyota | 1.34,541 | + 1,610 | 14 |
| 14 | 16 |  Takuma Satō | BAR-Honda | 1.34,554 | + 1,623 | 8 |
| 15 | 14 |  Mark Webber | Jaguar-Cosworth | 1.34,599 | + 1,668 | 20 |
| 16 | 10 |  Heinz-Harald Frentzen | Sauber-Petronas | 1.34,718 | + 1,787 | 13 |
| 17 | 12 |  Ralph Firman | Jordan-Ford | 1.36,368 | + 3,437 | 13 |
| 18 | 11 |  Giancarlo Fisichella | Jordan-Ford | 1.36,705 | + 3,774 | 10 |
| 19 | 19 |  Jos Verstappen | Minardi-Cosworth | 1.36,928 | + 3,997 | 13 |
| 20 | 18 |  Nicolas Kiesa | Minardi-Cosworth | 1.38,075 | + 5,144 | 14 |