stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Antti Vahtera
Teoksia

Antti Vahtera, Susanna Junnola & Arto Kangas (1996) Viikon kahdeksan päivää. Otava, ISBN 951-1-14461-8.
Antti Vahtera, Arto Kangas & Visa Nurmi (1999) Hyvän maun rajoilla : ruokaa ja ruokapuhetta.  Otava, 3. p., ISBN 951-1-15595-4.
Antti Vahtera & Visa Nurmi (2000) Makuasioita. Kokki & Makuri, ISBN 951-98590-0-4.
Antti Vahtera, Visa Nurmi, Heikki Laiho & Arto Kangas (2000) Hellan haltuun. Otava, ISBN 951-1-16960-2.
Antti Vahtera, Vesa Nurmi & Felix Abba (yhtiö) (2001) Yksinkertaisesti parasta : helppojen herkkujen opas. Felix Abba, ISBN 952-91-3335-9.
Markku Haapio, Antti Vahtera & Visa Nurmi (2002) Nakit ja muusi : suomalaisen makkarakirja. Otava. ISBN 951-1-18009-6.
Antti Vahtera, Visa Nurmi, Arto Kangas & Kirsi Tapani (2003) Likivihreät. Otava, ISBN 951-1-18540-3.
Antti Vahtera & Visa Nurmi (2005) Yksinkertaiset yhdessä. Otava, ISBN 951-1-20091-7.
Antti Vahtera, Visa Nurmi, Arto Kangas & Heikki Laiho (2005) Sekametelisoppaa ja kauha kanssanne. Otava, 2. p., ISBN 951-1-18584-5.
Visa Nurmi, Antti Vahtera & Seilo Ristimäki (2007) Skandimania : Antti ja Visa villeinä Pohjolaan.  WSOY, ISBN 978-951-0-32722-7.
Visa Nurmi, Antti Vahtera & Iiro Rantala (2009) Mojo : uusia ruokarytmejä hella hehkuen! it's working.... WSOY, ISBN 978-951-0-35094-2.
Juha Berglund, Antti Rinta-Huumo & Antti Vahtera (2011) Ruoasta viiniin : ...ja toisin päin. Otava, ISBN 978-951-1-25632-8.
Juha Berglund, Jaakko Heinimäki, Antti Rinta-Huumo & Antti Vahtera (2013) Ruoasta viiniin : makumatka Euroopan halki.  Otava, ISBN 978-951-1-27426-1.
Antti Vahtera (2015) Viisi vuodenaikaa. Kokin mieliherkkuja kotikeittiössä, Turusta Utsjoelle. Bazar, ISBN 978-952-279-295-2.
Aiheesta muualla

Antti Vahteran kotisivut (vahtera.fi)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Yle
Banamban piiri

Banamban piiri Malin kartalla.
Banamban piiri (ransk. Cercle de Banamba) on paikallishallintoalue Malin Koulikoron alueella. Sen pinta-ala on 7 500 neliökilometriä. Piirissä on 190 200 asukasta.
Banamban piiri rajoittuu pohjoisessa Naran, idässä Ségoun, etelässä Koulikoron ja lännessä Kolokanin piireihin. Seutu kuuluu Sahelin ja Sudanin siirtymäalueeseen.
Piiriin kuuluu yhdeksän maalaiskuntaa: Banamba, Benkadi, Boron, Duguwolowula, Kiban, Madina Sacko, Sébété, Toubacoro ja Toukoroba. Asukkaat ovat etupäässä bambaroita, soninkeja, mandinkoja ja fulbeja.
Banamban kautta kulkee Koulikoron ja Naran välinen maantie. Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, maissi, durra, maapähkinä, fonio, seesami, lehmänpapu sekä vihannekset. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat ja siipikarja. Lisäksi harjoitetaan kaupankäyntiä ja vähäisessä määrin kalastusta. Teollisuutta edustaa Duguwolowilan nykyaikainen leipomo.
Sten Sture vanhempi

| Sten Sture vanhempi |
| --- | --- |
 
Ruotsin valtionhoitaja
Valtakausi:  1. kesäkuuta 1470 – 6. lokakuuta 1497
Edeltäjä:  Kaarle VIII Knuutinpoika Bonde
Seuraaja:  Hannu I
Valtakausi:  12. marraskuuta 1501 – 14. joulukuuta 1503
Edeltäjä:  Hannu I
Seuraaja:  Svante Niilonpoika

Syntynyt:  1440 Ruotsi
Kuollut:  14. joulukuuta 1503 Jönköping
Puoliso:  Ingeborg Tott
Suku:  Sture
Isä:  Gustav Sture
Äiti:  Birgitta Stensdotter
Uskonto:  roomalaiskatolinen
Sten Sture vanhempi (1440–1503) toimi Ruotsin valtionhoitajana vuosina 1470–1497 ja 1501–1503. Sten Sturen aikaa varjostivat kysymys pohjoismaisen unionin jatkuvuudesta ja voimistuvan Moskovan uhan alla olleen itärajan ongelma.
Elämäkerta

Ritari Sten Sture oli kuningas Kaarle Knuutinpoika Bonden sisarenpoika, joka oli taistellut kuningas Kristiania vastaan ja noussut Kaarle Knuutinpojan asemiesten päälliköksi. Kuningas oli ennen vuonna 1470 tapahtunutta kuolemaansa nimittänyt Sturen valtakunnan tulevaksi päämieheksi ja poikansa holhoajaksi. Valtaneuvosto nimitti Sturen valtionhoitajaksi samana vuonna.
Sture voitti Tanskan Kristianin Brunkebergin taistelussa vuonna 1471 Tukholman edustajalla, mistä syystä häntä on jälkikäteen pidetty Ruotsin vapaustaistelijana, ja hankki itselleen voimakkaan, keskitetyn vallan Ruotsissa.
Heinä-elokuussa 1472 Sten Sture teki matkan Suomeen ja sai suomalaisten kannatuksen. Hän perehtyi suomalaisten oloihin, piti oikaisukäräjiä ja järjesteli läntisen Suomen kaupallisia kysymyksiä. Sten Sture valvoi Suomen hallintoa tiheään toistuneilla matkoillaan. Hän kävi Suomessa kaikkiaan 16 kertaa. Tärkeintä oli, että kruunu sai Suomen linnaläänien verotuloista osan oman keskushallintonsa tarpeisiin.
Sten Sture oli myös sovittelijana Ruotsin ensimmäisen lakon aikana kun Turun_satamalakko 1491 Hansaa vastaan käytiin.
Tanskan kanssa Kalmarin unionin jatkosta ei saatu sovittua, kun Tanskan kuningas Hannu I ei saapunutkaan allekirjoittamaan jo neuvoteltua Kalmarin resessiä. Vuonna 1493 Tanska solmi yllättävän liittosopimuksen pitkään Ruotsin kanssa vihollisuuksissa olleen Venäjän kanssa. Vuonna 1495 alkoi niin sanottu vanha viha eli sota Ruotsin ja Venäjän välillä. Siihen liittyi Viipurin piiritys ja merkillinen Viipurin pamaus. Rauha solmittiin 1497, mutta se oli hatara. Tanskan kuningas Hannu julisti Ruotsille sodan lähes heti Venäjän kanssa solmitun rauhanteon jälkeen. Hannu pääsi sodassa niskanpäälle, ja Sture tunnusti hänen asemansa Ruotsin hallitsijana ja sai puolestaan itse kuninkaan hovimestarin aseman ja Suomen läänityksekseen. Sture ja hänen vaimo Ingeborg Tott omistivat Vesunnin kartanon Hattulassa. Hannun suosio Ruotsissa laski, kun tiedot tämän tekemistä sopimuksista Venäjän kanssa tulivat ilmi, ja loppuvuodesta 1501 Hannu syrjäytettiin, ja Sture palasi valtionhoitajaksi elämänsä jäljellä oleviksi vuosiksi.
Sten Sture kuoli joulukuussa 1503.
Aiheesta muualla

Seppo Suvanto: / Sture, Sten vanhempi (noin 1437–1503) (maksullinen) Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen). 23.6.2000. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Kaarle VIII Knuutinpoika Bonde kuningas | Ruotsin valtionhoitaja Ensimmäinen kausi 1470-1497 | Seuraaja: Hannu I kuningas |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Hannu I kuningas | Ruotsin valtionhoitaja Toinen kausi 1501-1503 | Seuraaja: Svante Niilonpoika |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Ruotsi  Alankomaat 
Taiteenala:  KulturNav 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon 
Muut:  IdRef
Pekka Terävä

Keittiömestari Pekka Terävä, kuvassa Suomen Bocuse d’Or -joukkueen johtajana ja eräänä kilpailun tuomareista (2015).
 Kuvaaja: Evelyne Dufond.
Pekka Terävä (s. 1967 Turku) on suomalainen keittiömestari ja ravintoloitsija, joka voitti vuonna 1995 Vuoden kokki -kilpailun. Hän omistaa yhdessä Petri Lukkarisen, Mikko Heinosen ja Teuvo Salmisen kanssa ravintola Olon Pohjois-Esplanadilla Helsingissä (osa Olo Collection Oy:tä). Ravintolan on valinnut Suomen Gastronomien Seura Vuoden ravintolaksi 2009. Olo sai ensimmäisen Michelin-tähtensä 2011. Suomalaiset keittiömestarit ja kokit valitsivat vuonna 2014 Terävän Kokkien kokiksi.
Ura

Terävä valmistui kokiksi Suomen Joutsenen ravintolakoulusta vuonna 1987. Hän on siitä lähtien työskennellyt kokkina, keittiömestarina ja keittiöpäällikkönä lukuisissa ravintoloissa. Terävä on saavuttanut menestystä useissa kansainvälisissä kokkikilpailuissa sekä yksin että Suomen kokkimaajoukkueen jäsenenä. Terävä palkittiin 11.3.2017 pohjoismaisen ruokakulttuurin eteen tehdystä työstä Stockholm Culture Awards -tunnustuksella.  Vuonna 2018 Pekka Terävä sai Ranskan valtiolta kunnianosoituksena Ordre Du Mérite Agricole -ritarin arvon.
Pekka Terävä toimii ravintoloitsijana myös Gastrobar Emossa Helsingissä, sekä yhdessä keittiömestari Henry Tikkasen ja Pasi Heinosen kanssa Serlachius-museo Göstan yhteydessä Mäntässä toimivassa Gösta-ravintolassa, joka pyrkii kehittymään Euroopan parhaaksi museoravintolaksi ja on saanut suitsutusta aterioistaan. Ravintolan ja taidemuseon tiloissa vuosittain järjestettävästä, koti- ja ulkomaisten huippukokkien loihtimia aterioita tarjoava Mänttä Food & Art -tapahtuma on noussut Suomen arvostetuimpien fine dining -ruokatapahtumien joukkoon. Tapahtuma on osa Terävän käynnistämän Food Camp Finlandin toimintaa.
Terävä on yhdessä Petri Lukkarisen ja Teuvo Salmisen kanssa ravintola-alalla toimivan Olo Group Oy:n omistaja. Yritykseen kuuluvat Ravintola Olo, Olo Garden & Bar, Ravintola Emo ja Ravintola Gösta sekä viinejä verkossa myyvä Bottlescouts.com sekä Food Camp Finland Oy. Vuonna 2016 ravintolakonsernin liikevaihto oli 4,3 miljoonaa euroa ja se työllisti 68 henkilöä. Tilikauden tulos oli 0,26 miljoonaa euroa.
Luottamustehtäviä

Terävä kuuluu Elo-säätiön hallitukseen.
Teokset

Pekka Terävä, Jari Vesivalo, Sari Helin & Juha-Pekka Laakio (2010) Olo : aistin tarkkuudella. Teos, ISBN 9789518513424.
Aiheesta muualla

Pekka Terävän kotisivu
Eeropekka Rislakki: Pekka Terävä: ”Nyt lähtee testamenttikirjeeni Bocuse d´Oriin” 9.2.2017. viisitahtea.com.
Pekka Terävä ja Jari Vesivalo: OLO Uudet perunat (youtube.com)
Larnemaa, Ritvos, Hedenström: Suomalainen ruokaretki, s. 47-57. Tammi 2001
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Yle
Parhaan animaatioelokuvan Oscar-palkinto

Parhaan kokopitkän animaatioelokuvan Oscar-palkinto on Yhdysvaltain elokuva-akatemian vuodesta 2002 lähtien joka vuosi jakama palkinto edellisvuoden parhaalle animaatioelokuvalle. Palkinto on yksi animaatioelokuva-alan arvostetuimmista.
Palkinto otettiin käyttöön vuonna 2002, koska akatemian jäsenet olivat pettyneitä siihen, että suosittu animaatioelokuva Kananlento ei ollut vuonna 2001 ehdolla vuoden 2000 parhaaksi elokuvaksi. Kananlennon tekijät voittivat vuoden 2005 parhaan animaatioelokuvan palkinnon elokuvasta Wallace & Gromit: Kanin kirous.
Palkinto jaetaan ainoastaan, jos Los Angelesin alueen teattereissa on vuoden aikana esitetty ainakin kahdeksaa kokopitkää animaatioelokuvaa. Jos elokuvia on vähintään 16, ehdolle pääsee viisi elokuvaa, mutta jos elokuvia on vähemmän, ehdolla on vain kolme elokuvaa.
Voittaja ja ehdokkaat > 2000-luku

| Vuosi | Voittaja | Elokuva | Muut ehdokkaat |
| --- | --- | --- | --- |
| 2001 | Aron Warner | Shrek |  John A. Davis ja Steve Oedekerk – Jimmy Neutron – neropatti  Peter Docter ja John Lasseter – Monsterit Oy |
| 2002 | Hayao Miyazaki | Henkien kätkemä |  Ron Clements – Aarreplaneetta  Jeffrey Katzenberg – Spirit – villi ja vapaa  Chris Sanders – Lilo ja Stitch  Chris Wedge – Ice Age – jäätikön sankarit |
| 2003 | Andrew Stanton | Nemoa etsimässä |  Aaron Blaise ja Robert Walker – Karhuveljeni Koda  Sylvain Chomet – Bellevillen kolmoset |
| 2004 | Brad Bird | Ihmeperhe |  Andrew Adamson – Shrek 2  Bill Damaschke – Hain tarina |
| 2005 | Steve Box ja Nick Park | Wallace & Gromit: Kanin kirous |  Tim Burton ja Mike Johnson – Corpse Bride  Hayao Miyazaki – Liikkuva linna |
| 2006 | George Miller | Happy Feet |  Gil Kenan – Monsteritalo  John Lasseter – Autot |
| 2007 | Brad Bird | Rottatouille |  Ash Brannon ja Chris Buck – Surf’s Up – tyrskyn ratsastajat  Vincent Paronnaud ja Marjane Satrapi – Persepolis |
| 2008 | Andrew Stanton | WALL•E |  John Stevenson ja Mark Osborne – Kung Fu Panda  Chris Williams ja Byron Howard – Bolt |
| 2009 | Pete Docter | Up – kohti korkeuksia |  Henry Selick – Coraline ja toinen todellisuus  Wes Anderson – Fantastic Mr. Fox  Ron Clements ja John Musker – Prinsessa ja sammakko  Tomm Moore – The Secret of Kells |
Voittaja ja ehdokkaat > 2010-luku

| Vuosi | Voittaja | Elokuva | Muut ehdokkaat |
| --- | --- | --- | --- |
| 2010 | Lee Unkrich | Toy Story 3 |  Chris Sanders ja Dean DeBlois – Näin koulutat lohikäärmeesi  Sylvain Chomet – The Illusionist |
| 2011 | Gore Verbinski | Rango |  Alain Gagnol ja Jean-Loup Felicioli – A Cat in Paris  Fernando Trueba ja Javier Mariscal – Chico & Rita  Jennifer Yuh Nelson – Kung Fu Panda 2  Chris Miller – Saapasjalkakissa |
| 2012 | Mark Andrews ja Brenda Chapman | Urhea |  Tim Burton - Frankenweenie  Sam Fell ja Chris Butler - ParaNorman  Peter Lord - Pirates!  Rich Moore - Räyhä-Ralf |
| 2013 | Chris Buck ja Jennifer Lee | Frozen – huurteinen seikkailu |  Croodit  Itse ilkimys 2  Ernest & Celestine  Tuuli nousee |
| 2014 | Don Hall, Chris Williams ja Roy Conli | Big Hero 6 |  Boksitrollit  Näin koulutat lohikäärmeesi 2  Song of the Sea  Prinsessa Kaguyan taru |
| 2015 | Peter Docter ja Jonas Rivera | Inside Out – mielen sopukoissa |  Anomalisa  O Menino e o Mundo  Late Lammas -elokuva  Marnie – tyttö ikkunassa |
| 2016 | Byron Howard, Rich Moore ja Clark Spencer | Zootropolis – eläinten kaupunki |  Kubo ja samuraiseikkailu  Vaiana  My Life as a Zucchini  The Red Turtle |
| 2017 | Lee Unkrich & Darla K. Anderson | Coco |  The Boss Baby  The Breadwinner  Ferdinand  Loving Vincent |
| 2018 | Bob Persichetti, Peter Ramsey, Rodney Rothman | Spider-Man: Kohti hämähäkkiversumia |  Ihmeperhe 2  Isle of Dogs  Mirai  Räyhä-Ralf valloittaa Internetin |
| 2019 | Josh Cooley | Toy Story 4 |  Näin koulutat lohikäärmeesi 3  I Lost My Body (J'ai perdu mon corps)  Klaus  Huippujengi Himalajalla   |
Voittaja ja ehdokkaat > 2020-luku

| Vuosi | Voittaja | Elokuva | Muut ehdokkaat |
| --- | --- | --- | --- |
| 2020 | Pete Docter ja Dana Murray | Soul – Sielun syövereissä |   Eteenpäin  Kuuhun ja takaisin  Late Lammas -elokuva: Farmageddon  Susikansa |
| 2021 | Jared Bush, Byron Howard, Yvett Merino ja Clark Spencer | Encanto |  Pako  Luca  Mitchellin perhe ja koneiden kapina  Raya ja viimeinen lohikäärme |
| 2022 | Guillermo del Toro, Mark Gustafson, Gary Ungar ja Alex Bulkley | Guillermo del Toron Pinokkio |  Marcel the Shell with Shoes On  Saapasjalkakissa: Viimeinen toivomus  Meripeto  Punainen |
| 2023 | Hayao Miyazaki ja Toshio Suzuki | Poika ja haikara |  Elemental  Nimona  Robot Dreams  Spider-Man: Across the Spider-Verse |
| 2024 | Gints Zilbalodis, Matīss Kaža, Ron Dyens ja Gregory Zalcman | Straume (engl. Flow) |  Inside Out – mielen sopukoissa 2  Memoir of a Snail  Wallace ja Gromit: Kosto kynittävänä  Villi robotti |
Tanskan historia

Tanskan lippua pidetään maailman vanhimpana valtiolippuna. Legendan mukaan se putosi taivaasta 15. kesäkuuta 1219 keskelle taistelukenttää. Lipun putoamista esittävä Christian August Lorentzenin maalaus vuodelta 1809.
Tanskassa on ollut pysyvää asutusta 11 000-luvulta eaa. alkaen. Maataloudesta tuli tärkeä elinkeino 3000-luvulla eaa. Tanskan valtakunta muodostui viikinkiajan kuluessa. Tanska ja Norja yhdistyivät 1400-luvulla. Tanska oli pitkään Pohjois-Euroopan voimakkain valtio, mutta menetti 1600-luvulla asemansa Ruotsille. Tanskan ja Ruotsin viimeinen sota käytiin vuonna 1812, jolloin Tanska menetti Norjan. 1900-luvun alussa Tanska noudatti puolueettomuuspolitiikkaa, mutta joutui vuosina 1940–1945 Saksan miehittämäksi. Nykyisin Tanska on pohjoismaisen mallin mukainen hyvinvointivaltio sekä Naton ja Euroopan unionin jäsen.
Esihistoria

Tanskan alueella on ollut yhtenäinen asutus jo kivikaudelta lähtien. Ensimmäiset jääkauden jälkeiset merkit pysyvästä asutuksesta on ajoitettu noin vuoden 12 000 eaa. tienoille, ja maanviljelys yleistyi noin 3000 eaa. Myöhäiseltä kivikaudelta, noin 4000 eaa. on säilynyt monia esineitä, hautalöytöjä ja taidokkaita saviastioita. Esihistoriallisella ajalla samaan kulttuuripiiriin kuuluivat nykyisen Tanskan lisäksi myös Slesvig ja Skåne.
Tanska nousi pronssikaudella merkittävään asemaan Pohjois- ja Keski-Euroopan välisessä kaupassa. Todisteena tästä ovat tältä ajalta (1800–500 eaa.) peräisin olevat runsaat arkeologiset löydöt. Pronssikaudella Tanskassa kukoisti kulttuuri, joka hautasi vainajia arvoesineiden kanssa mahtaviin hautakumpuihin. Tanskasta on löydetty runsaasti pronssikautisia hautoja, jotka kertovat yhteisöstä, joka oli jakautunut eri yhteiskuntaluokkiin.
Esiroomalaisella rautakaudella yhteydet etelään ja kelttiheimoihin tiivistyivät. Monenlaisten löytöjen perusteella Tanskalla oli myös yhteyksiä Rooman valtakuntaan. Rautakaudelta ovat lisäksi peräisin kuuluisat soihin uhratut ruumiit, kuten Tollundin mies.
Muinaisenglantilaiset runoelmat Widsith ja Beowulf ovat varhaisimpia kirjallisia lähteitä, joissa kuvataan myöhäisrautakautisen Tanskan elämää ja kulttuuria.
Viikinkiretket

Viikinkiaika tarkoittaa noin vuosia 800–1050. Suuri osa viikingeistä oli lähtöisin Tanskan alueelta. Tanskalaiset viikingit suuntasivat ryöstöretkensä ennen kaikkea Englantiin ja Ranskaan. Tanskalaiset viikingit pitivät 800–900-luvuilla Englannissa hallussaan laajaa aluetta, jota kutsuttiin nimellä Danelagen.
Kuningas Harald Sinihammas kastettiin vuonna 965, mikä vakiinnutti kristinuskon aseman Tanskassa. Hänen poikansa Sven Haaraparta valloitti Englannin. Knuut Suuren kuoleman jälkeen vuonna 1035 Englanti irtaantui Tanskan otteesta.
Keskiaika

Tanskan kirkko itsenäistyi saksalaisesta Hampuri-Bremenin arkkihiippakunnasta, kun Lundin arkkipiispanistuin perustettiin vuonna 1104. Tanskassa oli 1100-luvulla monia sisällissotia. Valdemar I yhdisti kuningaskunnan piispa Absalonin kanssa. Hänen hallintoaikanaan Kööpenhaminasta tuli tärkeä kauppapaikka. Tanskasta tuli hetkellisesti Itämeren suurvalta. Valdemar ja hänen seuraajansa tekivät useita ristiretkiä varsinkin nykyisen Viron alueelle, jossa legendan mukaan Dannebrog putosi alas taivaasta taistelussa vuonna 1219. Tanskan mahti romahti 1220-luvulla.
Keskiaika > Kalmarin unioni

Kuningatar Margareeta I meni naimisiin Norjan kuningas Haakon VI:n kanssa yhdistääkseen kaksi kuningaskuntaa. Hänen elinaikanaan pohjoismaat yhdistyivät virallisesti Kalmarin unioniksi vuonna 1397. Margareetan kuoltua vuonna 1412, hallitsijaksi tuli siihen asti nimellisesti hallinnut Eerik Pommerilainen, jonka aikana unioni hajosi sisäisiin erimielisyyksiin. Unioni hajosi lopullisesti Kristian II:n surmattua Sten Sturen kannattajia Tukholman verilöylyssä.
Ruotsin erosi unionista lopullisesti vuonna 1521 Kustaa Vaasan johdolla. Norja pysyi unionin jäsenenä ja oli 1500-luvulta lähtien suorassa alissuhteessa Tanskaan.
Uskonpuhdistus

Uskonpuhdistus alkoi Tanskassa vuonna 1536. Fredrik I:n kuoltua katoliset piispat ottivat vallan maassa ja kielsivät Kristian III:n valinnan kuninkaaksi, koska hän oli reformaation kannattaja. Lyypekin pormestari ja useat aateliset vastustivat jyrkästi piispoja, mikä johti kirkon omaisuuden takavarikkoon ja papiston käännyttämiseen luterilaisuuteen.
Suurvalta-aika

Tanska oli suhteellisen voimakas 1500- ja 1600-luvuilla. Sen talous hyötyi kahdeksankymmenvuotisesta sodasta, koska Alankomaista saapui paljon ammattitaitoisia pakolaisia. Tanska kuului kolmikymmenvuotisen sodan häviäjiin, koska Kristian IV arvioi väärin voimansa hyökätessään Saksaan. Ruotsi hyökkäsi vuonna 1643 Lennart Torstenssonin johdolla Tanskaan, mikä johti Tanskan kannalta epäedulliseen Brömsebron rauhaan. Siinä Tanska joutui luovuttamaan Ruotsille Jämtlandin, Härjedalenin, Hallandin, Gotlannin ja Saarenmaan. Vuonna 1658 Tanska kävi toisen tappiollisen sodan Ruotsia vastaan. Roskilden rauhan tuloksena Tanska luovutti Ruotsille Skånen, Blekingen, Bornholmin saaren sekä Bohusin ja Trondheimin läänit. Tämän jälkeen käytiin vielä sota, jossa Ruotsi yritti valloittaa Tanskan kokonaan, mutta tämä hanke epäonnistui. Vuonna 1660 Kööpenhaminassa solmitussa rauhansopimuksessa Tanska sai takaisin Trondheimin läänin ja Bornholmin saaren.
Fredrik III pakotti aateliset luopumaan verovapaudestaan ja vakiinnutti kuninkaan valtaa.
Tanska valloitti 1600-luvulla myös siirtomaita. Niitä olivat Tanskan Länsi-Intia, joka käsitti nykyiset Yhdysvaltain Neitsytsaaret vuosina 1671–1917, sekä Tranquebar Intiassa 1620–1845. Myös Grönlanti oli siirtomaan asemassa vuoteen 1953, jolloin se muutettiin Tanskan maakunnaksi.
Orjuuskysymykset ja sodat suurvaltoja vastaan

Maaorjuus lakkautettiin vuonna 1788, mikä teki talonpojista maanomistajia. Samoihin aikoihin valistusajattelu ja nationalismi alkoivat kasvattaa suosiotaan. Tanskalla oli 1600-luvulta alkaen useita siirtokuntia Euroopan ulkopuolella. Grönlanti ja Islanti sijaitsivat Pohjois-Atlantilla. Trankebarin siirtokunta perustettiin Intian etelärannikolle vuonna 1620 ja Karibianmerellä oli kolme siirtokuntaa. Afrikan länsirannikolta otettiin orjia.
Napoleonin sotien kustannukset näännyttivät Tanskan ennestään hyvän talouden. Britannian kuninkaallinen laivasto hyökkäsi Kööpenhaminaan vuonna 1801. Kilpailu merten herruudesta kiihtyi, ja vuonna 1807 britit takavarikoivat Tanskan laivaston itselleen, mikä johti Tanskan liittoutumiseen Ranskan kanssa ja liittymiseen sotaan Ruotsia vastaan. Vuoteen 1813 mennessä Tanskan valtion kassa oli kuitenkin tyhjentynyt ja kuningas Fredrik VI antautui briteille ja ruotsalaisille vuonna 1814. Samana vuonna solmittiin Kielin rauha, jonka seurauksena Norja siirtyi Ruotsille ja Tanskalle luvattiin Pommerin alue.
Tanska joutui 1800-luvun puolimaissa kaksi kertaa sotaan saksalaisten naapurimaidensa kanssa. Ensimmäinen Saksan–Tanskan sota vuosina 1848–1851 alkoi, kun Tanskalle kuuluneiden Schleswigin ja Holsteinin herttuakuntien saksalaisväestö nousi kapinaan. Preussi tuli heidän avukseen. Sota jatkui pari vuotta, kunnes saksalaisten oli joulukuussa 1850 luovutettava Venäjän painostuksen vuoksi. Toinen Saksan–Tanskan sota syttyi kymmenisen vuotta myöhemmin vuonna 1864. Sota alkoi Preussin ja Itävallan hyökkäyksellä. Saksalaiset voittivat noin viiden kuukauden taistelujen jälkeen. Tanska joutui luovuttamaan voittajille Schleswig-Holsteinin, joka myöhemmin liitettiin Saksan keisarikuntaan.