stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ukrainan translitterointi
ISO 9

ISO 9 -standardia eli kansainvälistä standardia käytetään nimensä mukaisesti kansainvälisessä tiedonvälityksessä. Merkittävimmät käyttöalat ovat bibliografiat, tieteellisten kirjastojen tietojärjestelmät, tieteellinen tutkimus ja muu kansainvälinen toiminta. ISO 9 -standardin mukaisesti translitterointu teksti voidaan mekaanisesti palauttaa takaisin alkuperäiseen kyrilliseen asuunsa.
| Kirjain | Translitteraatio | Esimerkki | Esimerkki | Huomautus |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| А а | a | Алушта | Alušta |  |
| Б б | b | Бобринець | Bobrinecʹ |  |
| В в | v | Вишневе | Višneve |  |
| Г г | g | Генічеськ | Genìčesʹk |  |
| Ґ ґ | g̀ | Ґалаґан | G̀alag̀an |  |
| Д д | d | Дніпродзержинськ | Dnìprodzeržinsʹk |  |
| Е е | e | Енергодар | Energodar |  |
| Є є | ê | Єнакієве | Ênakìêve |  |
| Ж ж | ž | Житомир | Žitomir |  |
| З з | z | Запоріжжя | Zaporìžžâ |  |
| И и | i | Винники | Vinniki |  |
| І і | ì | Іллічівськ | Ìllìčìvsʹk |  |
| Ї ї | ï | Ізмаїл, Їжакевич | Ìzmaïl, Ïžakevič |  |
| Й й | j | Красноармійськ, Гайсин, Хмельницький, Григорій | Krasnoarmìjsʹk, Gajsin, Hmelʹnicʹkij, Grigorìj |  |
| К к | k | Красноперекопськ | Krasnoperekopsʹk |  |
| Л л | l | Лохвиця | Lohvicâ |  |
| М м | m | Миколаїв | Mikolaïv |  |
| Н н | n | Нетішин | Netìšin |  |
| О о | o | Острог | Ostrog |  |
| П п | p | Прип’ять | Prip’âtʹ |  |
| Р р | r | Рахів | Rahìv |  |
| С с | s | Севастополь | Sevastopolʹ |  |
| Т т | t | Тальне | Talʹne |  |
| У у | u | Умань | Umanʹ |  |
| Ф ф | f | Феодосія | Feodosìâ |  |
| Х х | h | Христинівка | Hristinìvka |  |
| Ц ц | c | Цюрупинськ | Cûrupinsʹk |  |
| Ч ч | č | Чугуїв | Čuguïv |  |
| Ш Ш | š | Шепетівка | Šepetìvka |  |
| Щ щ | ŝ | Щастя | Ŝastâ |  |
| Ю ю | û | Южне | Ûžne |  |
| Я я | â | Ялта | Âlta |  |
| Ь ь | ʹ | Комсомольськ | Komsomolʹsʹk | yläpuolinen indeksointipilkku |
| ’ | ’ | Куп’янськ | Kup’ânsʹk | puolilainausmerkki |
| Ъ ъ | ʺ |  |  | kaksinkertainen yläpuolinen indeksointipilkku; ei esiinny nykyortografiassa |
SFS 4900:n ja ISO 9:n erot

Tiivistelmä SFS 4900- ja ISO 9 -standardien eroavaisuuksista:
| Kirjain | SFS 4900 | ISO 9 |
| --- | --- | --- |
| Г г | h | g |
| Ґ ґ | g | g̀ |
| Є є | je | ê |
| И и | y | i |
| І і | i | ì |
| Ї ї | ji | ï |
| Й й | j, i, – | j |
| Х х | h’ | h |
| Ц ц | ts | c |
| Ч ч | tš | č |
| Щ щ | štš | ŝ |
| Ю ю | ju | û |
| Я я | ja | â |
| Ь ь | – | ʹ |
| ’ | – | ’ |
| Ъ ъ | – | ʺ |
Kirjallisuutta

Paikkala, Sirpa: Yuliia, Julija, Yulia – Ukrainan, Valko-Venäjän ja Bulgarian omakielisten nimien latinaistaminen. Kielikello, 2012, 45. vsk, nro 4, s. 27–29.  ISSN 0355-2675.
Jyväsjärvi (Virrat)

| Jyväsjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Virrat, Mänttä-Vilppula
Koordinaatit:  62°14′20″N, 24°12′46″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Vehkajärven valuma-alue (35.49)
Laskuoja:  oja Lauttajärveen 
Järvinumero:  35.493.1.011
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  142,1 m  
Rantaviiva:  7,422 km  
Pinta-ala:  56,796 ha  
Saaria:  2 
 fiJyväsjärvi 
Jyväsjärvi  on Pirkanmaalla Virroilla ja Mänttä-Vilppulassa Piilin kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 57 hehtaaria, se on 3,0 kilometriä pitkä ja 500 metriä leveä. Järvellä on kartan mukaan kaksi saarta. Sen rantaviivan pituus on 7,4 kilometriä. Järven pohjoispuolelta kulkee lakkautettu Haapamäki–Pori-rata.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Vehkajärven valuma-alueella (35.49), jonka Parannesjoen valuma-alueeseen (35.493) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 142,1 metriä mpy.
Keihärinkoski (Viitasaari)

Keihärinkoski on Viitasaaren länsiosassa sijaitseva kylä, jossa sijaitsee Keihärinkoski-niminen koski, jossa vesi virtaa Muuruejärvestä Keiteleeseen.
Historiaa

Keihärinkoskelta on löydetty ja ajoitettu yksi kivikautinen asuinpaikka. Esinelöytöjen Heinäsaaren asuinpaikka on ajoitettu kampakeraamisen kulttuurin ajalle. Muiden Keitele-järven pohjoisosien rannoilta löytyneiden asuinpaikkojen vertailun perusteella on pidetty mahdollisena, että asuinpaikka on aikaisintaan noin vuodelta 3400 eaa.
Kalev

Kalev tarkoittaa seuraavia asioita:
Kalev (etunimi), virolainen etunimi
Kalev, Viron vanhin makeisvalmistaja
Kalev, Viron ennen toista maailmansotaa hankkima sukellusvene.
Kalev Spa, kylpylähotelli Tallinnan keskustassa.
JK Tallinna Kalev, virolainen jalkapalloseura
BC Kalev/Cramo, virolainen koripalloseura
Tallinna Kalev, virolainen koripalloseura
Kelja (Pyhäjärvi Vpl)

Kelja oli pienehkö kylä Vpl Pyhäjärvellä, Karjalankannaksella. Kylä sijaitsi Pyhäjärven Keljanlahden tuntumassa. Samassa ryppäässä Keljan kylän kanssa sijaitsi myös naapurikylä Rotjalahti. Lahnavalkaman kylä sijaitsi noin kilometrin päässä Keljan länsipuolella ja Salitsanrannan kylä rivimäisessä muodostelmassa Keljan kaakkoispuolella. Pattoisten kylä sijaitsi Keljan luoteispuolella, noin 1-2 kilometrin päässä. Salitsanrannan koulupiirin kansakoulu sijaitsi Keljan puolella, lähellä Keljanlahden rantaa. Kylän halki kulki Pyhäkylästä Riiskaan johtava maantie. Kylään liikennöi vuosina 1922-1924 myös höyrylaiva.
Keljanlahti sijoittui Pyhäjärven "hevosenkengän" ylemmän sakaran päähän. Lahti tunnettiin hiekkaisesta rannastaan ja läheisistä nuotta-apajistaan, joita olivat Javanaisenniemen apajat, Ahveapajat, Selkäharjun apajat, Ranta-apaja sekä kalaisa Lonnan apaja, josta Salitsanrannan nuottakunnan mainitaan saaneen yhdellä vedolla 2.000 kg lahnoja.
Keljan kylän pääelinkeino oli maatalous. Kylässä oli v. 1925 9 maatilaa, ja vuoden 1929 maanmittauksen mukaan kylässä oli yhteensä 124,18 hehtaaria peltoa, 7,62 ha niittyä ja 573,49 ha metsämaata. Vuonna 1943 viljelyksessä oli veroilmoitusten mukaan 171,68 ha peltoa, joten lisäystä pellonraivauksen tuloksena vuoden 1929 viljelyksiin oli tullut 47,5 hehtaaria. Kirkonkirjojen mukaan asukkaita kylässä oli v. 1939 yhteensä 83 henkeä.
Kylässä toimi Jussi ja Mari Barckin pitämä pieni kauppa, joka tosin lopetti toimintansa jo ennen talvisotaa. Keljassa toimi myös Vpl. Pyhäjärven orpokotiyhdistyksen ylläpitämä lastenkoti vuosina 1926-1934.
Kelja (Sakkola)

| Kelja |
| --- | --- |
Sijainti:  Sakkolan kunnassa, Karjalankannaksella
Valtio:  Venäjän federaatio
Sota:  talvisota / Keljan taistelu
Ajankohta:  25.-27.12.1939
Osallistuneet yksiköt:  10. divisioona, Erillinen pataljoona 6
Kelja on entinen kylä entisessä Sakkolan kunnassa Karjalankannaksella Neuvostoliitolle luovutetulla alueella lähellä Suvantoa. Alueella käytiin talvisodan aikana ankaria taisteluita. Panssariesteitä ja bunkkereita löytyy alueelta vieläkin. Puolustus Keljassa kesti, eivätkä viholliset pystyneet murtamaan linjoja käytettävissä ollein voimin.
Nykyään Kelja ja entinen naapurikylä Haparainen muodostavat Portovojen kylän.
Kalansyötti

Kalansyötti on kalastamisessa käytetty tosiasiallista kalanruokaa sisältävä tai kalanruokaa kuvaava kalan ravintoa. Kalansyöttejä on tiettävästi käytetty 1600-luvulta alkaen
Kalansyöttejä > Eläimet

pikkukalat, kalan palaset
kastemadot
kärpäsentoukat
savimadot
surviaissääskentoukat
äyriäiset
Kalansyöttejä > Kasvit

maissi
pulla
rusina
taikinat
Kalansyöttejä > Vieheet

uistimet
perhot
pilkit
Vieheet
| --- | --- |
Uistimet:  Jigi  |  Lippauistin |  Ruohosuojattu lippauistin |  Lusikkauistin  |  Ruohosuojattu lusikkauistin  |  Vaappu-uistin  |  Jerkkaus  | 
Perhosyötti:    | 
Pilkkiminen:  Pystypilkki   |  Tasapainopilkki   |  Mormuska   |  Madepilkki   |
Kelja (täsmennyssivu)

Kelja voi tarkoittaa seuraavia:
kelja, ortodoksisen munkin asunto
Kelja, entinen kylä Sakkolassa, Karjalan kannaksella
Keljan taistelu, Sakkolan Keljassa talvisodan aikana 1939 käyty taistelu
Kelja, entinen kylä Viipurin läänin Pyhäjärvellä, Karjalan kannaksella
Kelja, oik. Petri Vanninen (s. 1959), suomalainen laulunkirjoittaja ja laulaja
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Kelja”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Kaksi kaupunkia (vuoden 1911 elokuva)

| Kaksi kaupunkia> A Tale of Two Cities |
| --- | --- |
 Kahden kaupungin mainos sanomalehdessä
Ohjaaja:  William Humphrey
Käsikirjoittaja:  Eugene Mullin
Perustuu:  Charles Dickensin samannimiseen romaaniin
Tuottaja:  J. Stuart Blackton
Pääosat:  Maurice Costello Florence Turner
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Vitagraph Studios
Levittäjä:  General Film Company
Ensi-ilta:  21. helmikuuta 1911 (osa 1) 24. helmikuuta 1911 (osa 2) 25. helmikuuta 1911 (osa 3)
Kesto:  30 minuuttia
Alkuperäiskieli:  mykkä (välitekstit englanniksi)
Aiheesta muualla
IMDb 
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kohtaus elokuvasta
Kaksi kaupunkia (engl. A Tale of Two Cities) on vuonna 1911 ensi-iltansa saanut William Humphreyn ohjaama yhdysvaltalainen lyhyt mykkäelokuva. Elokuva on genreltään historiallinen draama, joka sijoittuu 1790-luvulle. Elokuvan tuottajana toimi J. Stuart Blackton, ja elokuva perustuu Charles Dickensin samannimiseen romaaniin Kaksi kaupunkia vuodelta 1859. Romaanin pohjalta Eugene Mullin laati elokuvan käsikirjoituksen. Vitagraph Studios oli elokuvan tuotantoyhtiönä ja General Film Company levittäjäyhtiönä.
Kahden kaupungin pääosissa ovat Maurice Costello ja Florence Turner. Kaksi kaupunkia kuvattiin New Yorkin Brooklynissä Vitagraphin studioilla ja Coney Islandilla. Kaksi kaupunkia on yhteensä 30 minuutin mittainen, ja sitä esitettiin kymmenen minuutin verran kolmena päivänä. Ensimmäinen kela esitettiin ensimmäisen kerran 21. helmikuuta, toinen 24. helmikuuta ja kolmas 25. helmikuuta 1911. Elokuvauransa vasta aloittanut Norma Talmadge esiintyy elokuvassa Miminä, joka on matkalla giljotiiniin. Kun naispääosaa esittänyt Florence Turner sairastui elokuvan kuvauksien aikana, Talmadge toimi Turnerin sijaisena tämän roolissa. Talmadgen Turnerille tarkoitetut kohtaukset kuvattiin siten, että Talmadge oli selin kameraan. Kaksi kaupunkia on säilynyt nykypäivään asti, ja se on julkaistu Yhdysvalloissa VHS:lle ja DVD:lle. Vuoden 2007 DVD-julkaisussa elokuva on vain 21 minuuttia pitkä, koska elokuvasta puuttuu yksi kela.
Juoni

Lakimies Sydney Caron rakastuu Lucie Manetteen, joka on ranskalaisylimystön uhrin tytär. Kun Caron puolustaa syytettyä Charles Darneyta menestyksekkäästi, Lucie rakastuu ja avioituu Darnayn kanssa. Cartonin rakkaus Lucieta kohtaan jää yksipuoliseksi. Kun vallankumoustuomioistuin tuomitsee Darnayn kuolemaan, Darnayn kohtalo lepää Cartonin käsillä.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Maurice Costello  | … |  Sydney Carton   |
|  Florence Turner  | … |  Lucie Manette   |
|  Charles Kent  | … |  tohtori Manette   |
|  Leo Delaney  | … |  Darnay   |
|  William Shea  | … |  Jarvis Lorry   |
|  William Humphrey  | … |  herttua D’Evremon   |
|  Tefft Johnson  | … |  Defarge   |
|  Edith Halleran  | … |  Madame Defarge   |
|  Norma Talmadge  | … |  Mimi – giljotiiniin matkalla oleva nainen   |
|  John Bunny  | … |  vanginvartija   |
|  Kenneth Casey  | … |  herttua D’Evremonin poika   |
|  Florence Foley  | … |  metsurin lapsi   |
|  Julia Swayne Gordon  | … |  neiti Pross   |
|  James Morrison  | … |  maalaispoika   |
|  Lillian Walker  | … |  maalaistyttö   |
|  Helen Gardner  | … |     |
|  Ralph Ince  | … |     |
|  Dorothy Kelly  | … |     |
|  Mabel Normand  | … |     |
|  Edwin R. Phillips  | … |     |
|  Eleanor Radinoff  | … |     |
|  Anita Stewart  | … |     |
|  Edith Storey  | … |     |
|  Lydia Yeamans Titus  | … |     |
|  Earle Williams  | … |     |
Aiheesta muualla

Kaksi kaupunkia Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Kaksi kaupunkia AllMoviessa. (englanniksi)
Kaksi kaupunkia Silent eran sivustolla (englanniksi)
Karjalan Kansan Mahti

Karjalan Kansan Mahti (myös Karjalan mahti) oli Viipurissa vuonna 1905 perustettu sortokausien aktivistien järjestö, jonka tarkoituksena oli toimia Venäjän keisarikunnan viranomaisia vastaan. Se edusti kaikkia yhteiskuntaluokkia, järjestöön kuului niin työläisiä, kaupunkilaissivistyneistöä kuin maanviljelijöitäkin. Sen johtohahmona pidettiin Karjalan kannaksella vaikuttanutta vallankumouksellista aktivistia Matti Läheniemeä.
Karjalan Kansan Mahti toimi aluksi pelkästään poliittisena järjestönä, jossa oli mukana sosialidemokraattisten työväenjärjestöjen jäseniä sekä perustuslaillisia aktivisteja. Vuoden 1906 aikana se kuitenkin siirtyi kohti suoraa toimintaa, jonka vuoksi järjestöä aikoinaan kutsuttiin myös anarkistiseksi. Asevarkauksien lisäksi Karjalan Kansan Mahdin jäsenet tekivät muun muassa posti- ja pankkiryöstöjä sekä syyllistyivät lukuisiin väkivallantekoihin, kuten ryöstömurhiin.
Perustaminen

Järjestö sai alkunsa vuonna 1905 Viipurissa, kun tsaarinvaltaa vastustaneet paikalliset aktivistit kutsuivat Matti Läheniemen neuvonpitoon. Saman kesänä järjestetyssä toisessa tapaamisessa olivat Läheniemen ja porvarillisten aktivistien lisäksi paikalla myös maakuntaan perustettujen työläisaktivistien ryhmien edustajat. Neuvottelujen jälkeen päätettiin perustaa kokonaan uusi Kannaksella toimiva aktivistijärjestö, jonka nimeksi Läheniemen ehdotuksesta tuli Karjalan Kansan Mahti. Sen johtajina toimivat Suomen aktiivisen vastustuspuolueen edustajina tuomarit Victor Furuhjelm ja Otto Åkesson, työväenjärjestöjen edustajina työmiehet Nestori Valavaara ja Juho Oikkonen sekä maalaisväestön edustajana Matti Läheniemi.
Karjalan Kansan Mahti oli läheisessä kytköksessä Suomen aktiivisen vastustuspuolueen taistelujärjestöön Voimaliittoon, jonka Kannaksella toimineena osana sitä pidettiin. Aktiivinen vastustuspuolue vastasi myös pääosin sen rahoituksesta. Aseistusta Karjalan Kansan Mahti sai syksyllä 1905, jolloin järjestölle toimitettiin SS John Grafton -aluksella Suomeen salakuljetettuja kiväärejä. Kesällä 1906 Matti Läheniemi järjesti Räisälän Hussaaressa suuren kansanjuhlan, jonka tuotoilla järjestölle hankittiin lisää aseita sekä muuta varustusta.
Väkivaltaisuudet

Toimintansa aikana Karjalan Kansan Mahti syyllistyi myös lukuisiin veritekoihin, vaikka niiden tekijöitä onkin vaikea suoraan yhdistää järjestöön. Tunnetuin on Äyräpään Vuosalmessa kesäkuussa 1906 tapahtunut väkivaltainen A. Ahlström Oy:n Suursaaren sahan toimihenkilöiden ryöstö, jonka yhteydessä kasööri Fredrik Oscar Geffert sai surmansa. Hieman myöhemmin ryöstömurhan uhreiksi joutuivat Popoffin pariskunta Sakkolassa ja Suikin pariskunta Muolaassa sekä vielä helmikuussa 1907 rautatiekasööri K. P. Hahl Viipurissa. Rikoksiin oli osallisina useita eri henkilöitä, mutta  Hahlin murhaa lukuun ottamatta kaikissa oli tiettävästi mukana Suojärveltä kotoisin ollut tukkilainen Juho Savinainen. Ryöstöjen tarkoituksena oli rahoittaa järjestön toimintaa, mutta esimerkiksi Popoffin pariskunnan ryöstön syyksi Savinainen kertoi oikeudessa asianajajan palkkaamisen Geffertin ryöstömurhasta syytetyille miehille.
Väkivallantekojen myötä järjestö menetti runsaasti kannattajiaan, kunnes sen toiminta käytännössä loppui vuoden 1907 aikana Läheniemelle ja Savinaiselle langetettujen vankeustuomioiden johdosta.
Kritiikki

Syyskuussa 1907 sosialidemokraatit tekivät eduskunnassa välikysymyksen poliisien määrän lisäämisen vuoksi. Keskustelussa käsiteltiin pitkään suuriruhtinaskunnassa esiintyneitä levottomuuksia ja väkivaltasiuuksia, jolloin runsaasti huomiota saivat myös Karjalan kannaksen tapahtumat. Nuorsuomalaisten kansanedustaja Nestor Huoponen puhui Karjalassa toimivista "rosvoliigoista" ja kuvasi Juho Savinaista "petomaiseksi". Saman puolueen Jonas Castrén taas kutsui järjestöä "rikosliittokunnaksi", viitaten myös anarkismiin. Karjalan Kansan Mahdin perustajiin kuulunut sosialidemokraattien edustaja Nestori Valavaara sen sijaan puolusteli aktivistien toimintaa ja asetti kyseenalaiseksi poliisivoimien kasvattamisen. Toinen sosialidemokraatti N. R. af Ursin taas sanoi puolueen jo selkeästi vuotta aikaisemmin ilmoittaneen, ettei se ole kytköksissä työväenjärjestöjen anarkistisena pidettyyn toimintaan. Samaan viittasi myös Taavi Tainio, joka mainitsi Matti Läheniemen ja Karjalan Kansan Mahdin olleen perustuslaillisten aktivistien suosiossa jo vuoden 1905 suurlakosta lähtien.
Karjalan Kansan Mahdin toiminta herätti arvostelua myös politiikan ulkopuolella. Järjestöä paheksui esimerkiksi Johan Jacob Ahrenberg vielä vuonna 1910 julkaistussa muistelmiensa viimeisessä osassa.
Aiheesta muualla

Lackman, Matti: ”Mikä oli Karjalan Kansan Mahti?”, artikkeli teoksessa Scripta historica 2, Oulun historiaseura, Oulu, 1969.
Vuorinen, V.: ”Eräs murhenäytelmä Kiviniemessä”, Suvannon Seutu 1/1964. Teoksen verkkoversio
Kasvien ravinteet

Kasvien ravinteet ovat kasvien käyttämiä ravinteita. Kasvi ottaa ravinteita maasta juurillaan, tarkemmin ottaen juurikarvojen ja juuren pintasolukon avulla. Kasvi ottaa ravinteet maanesteeseen liuenneina. Kasvien tarvitsemia ravinteita sisältävät eloperäinen jäte, maan kolloidihiukkasissa sekä kivennäishiukkasissa ja- rakeissa. Kasvien tarvitsemia ravinteita ovat muun muassa typpi, kalsium, kalium, fosfori, rikki ja magnesium. Viljelykasveja lannoitetaan puutarhanhoidossa ja maanviljelyssä. Lannoitustarve riippuu kasvin iästä. Lannoitteeksi sopivat muun muassa kompostimulta, nokkosvesi ja ruohosilppu. Kasvien tarvitsemaa lannoitusta varten on saatavana kaupallisia lannoitteita, joista löytyy luonnonlannoitteita, kevätlannitteita ja syyslnnoitteita.
Kaarle Albert

| Kaarle Albert |
| --- | --- |
 
Sardinian kuningas
Valtakausi:  27. huhtikuuta 1831 – 23. maaliskuuta 1849
Kruunajaiset:  27. huhtikuuta 1831
Edeltäjä:  Kaarle Felix
Seuraaja:  Viktor Emanuel II

Syntynyt:  2. lokakuuta 1798 Torino, Sardinia
Kuollut:  28. heinäkuuta 1849 (50 vuotta) Porto, Portugali
Puoliso:  Maria Teresia
Lapset:  Viktor Emanuel II Ferdinand Maria Kristiina
Koko nimi:  Carlo Alberto Emanuele Vittorio Maria Clemente Saverio di Savoia
Suku:  Savoiji
Isä:  Kaarle Emanuel
Äiti:  Maria Kristiina
Uskonto:  roomalaiskatolilaisuus
Kaarle Albert (ital. Carlo Alberto Amedeo di Savoia; 2. lokakuuta 1798 Torino, Sardinian kuningaskunta – 28. heinäkuuta 1849 Porto, Portugali) oli Sardinian kuningas vuosina 1831–1849. Hän toteutti liberaaleja uudistuksia ja antoi maalleen vuonna 1848 Statuto Albertinona tunnetun perustuslain, joka oli Italiassa voimassa sata vuotta. Vuosina 1848–1849 käymässään sodassa Kaarle Albert pyrki karkottamaan itävaltalaiset Pohjois-Italiasta mutta kärsi tappion Itävallalle.
Ennen hallitsijaksi tuloa

Kaarle Albert kuului Savoijin hallitsijasuvun sivuhaaraan. Hänen vanhempansa olivat Savoiji-Carignanon prinssi Kaarle Emanuel ja Saksin prinsessa Maria Kristiina. Kaarle Albert varttui Pariisissa ja Genevessä ja sai vaikutteita Ranskan vallankumouksen aatteista. Hän peri isältään Carignanon ruhtinaan arvon yksivuotiaana vuonna 1800, ja Ranskan keisari Napoleon teki hänestä kreivin vuonna 1810. Napoleonin kukistuttua Kaarle Albertin serkku Viktor Emanuel I palautettiin Sardinian valtaistuimelle, jolloin Kaarle Albert muutti Milanoon. Koska Viktor Emanuelilla ei ollut poikaa, Kaarle Albert tiesi jo nuorena tulevansa todennäköisesti joskus Sardinian kuninkaaksi.
Kaarle Albert liikkui Italian nuorten liberaalien piirissä, ja nämä toivoivat hänen suostuttelevan kuningasserkkunsa antamaan valtakunnalleen kansanvaltaisen perustuslain. Napolissa vuonna 1820 puhjennut vallankumous innoitti myös Sardinian kumoukselliset suunnittelemaan vastaavaa hanketta kuningasta vastaan. Kaarle Albertille kerrottiin muutamaa päivää etukäteen suunnitteilla olleesta vallankaappauksesta. Hän kieltäytyi osallistumasta salahankkeeseen suoraan mutta ei myöskään yrittänyt estää sitä. Kaappaus käynnistyi 10. maaliskuuta 1821, ja kolme päivää myöhemmin kuningas Viktor Emanuel I luopui kruunusta ulkomailla oleskelleen veljensä Kaarle Felixin hyväksi. Kaarle Albert nimettiin sijaishallitsijaksi uuden kuninkaan saapumiseen saakka, ja ensi töikseen hän vahvisti vapaamielisen perustuslain. Kaarle Felix kieltäytyi kuitenkin tunnustamasta sitä, ja Itävallan uhatessa lähettää joukkoja Sardiniaan vallankumousta kukistamaan Kaarle Albertin sijaishallitsijana toteuttamat uudistukset jouduttiin pian perumaan. Kaarle Albert joutui ensin vangituksi ja lähti sitten maanpakoon.
Osoittaakseen tehneensä pesäeron liberaaleihin Kaarle Albert osallistui vuonna 1823 vapaaehtoisena Ranskan Espanjan-sotaretkeen, jonka tarkoituksena oli palauttaa Bourbonit Espanjan valtaistuimelle. Myöhemmin hän pääsi jälleen väleihin kuningas Kaarle Felixin kanssa, ja vuonna 1829 hänet nimitettiin Sardinian saaren varakuninkaaksi.
Kuninkaana

Kaarle Albert tuli kuninkaaksi Kaarle Felixin kuoltua vuonna 1831, mikä antoi jälleen uutta toivoa liberaaleille ja Italian yhdistymisen kannattajille. Hän ei kuitenkaan armahtanut vuoden 1821 kaappauksen osanottajia, ja kukisti itse uuden salaliittohankkeen vuonna 1833. Vaikka Kaarle Albert ei halunnut tinkiä hallitsijan yksinvallasta, hän piti silti yhä tavoitteenaan Italian vapauttamista Itävallan alaisuudesta, sillä Itävaltaan hän suhtautui hyvin vihamielisesti. Omassa valtakunnassaan hän kevensi raskasta hallintoa ja uudisti lainsäädäntöä edistäen siten taloudellista kehitystä. Hän myös vahvisti kaikessa hiljaisuudessa Sardinian sotavoimia.
Kaarle Albert kääntyi uudelleen rohkeammin liberaalille kannalle ja nimitti uudistusmielisemmän hallituksen vuonna 1847, samana vuonna jolloin paaviksi valittiin edistysmielinen Pius IX ja Itävallan joukot miehittivät Ferraran. Vallankumouksen levitessä Eurooppaan Kaarle Albert antoi 4. maaliskuuta 1848 Sardinialle uuden perustuslain, jonka nojalla maahan luotiin edustuksellinen hallinto. Tämä nimellä Statuto Albertino tunnettu perustuslaki oli sittemmin voimassa yhdistyneessä Italiassa aina vuoteen 1948.
Kun Milanossa ja Lombardiassa maaliskuun 1848 lopussa puhkesi kapina Itävaltaa vastaan, Kaarle Albert epäröi aluksi sekaantua tapahtumiin, mutta lähti sitten ensimmäisenä Italian ruhtinaista tukemaan kapinallisia ja julisti sodan Itävallalle. Sotaretki sujui aluksi hyvin, mutta Italian valtioiden väliset kiistat sotkivat hänen suunnitelmansa, ja aloite valui pian pois Sardinian armeijalta. Kaarle Albertin joukot kärsivät tappion Custozzan taistelussa 25. heinäkuuta 1848, ja hävittyään myös Milanossa hän allekirjoitti aselevon 9. elokuuta. Valtakunnan sisäisten paineiden seurauksena hän kuitenkin rikkoi aselevon ja aloitti uudestaan sotatoimet Itävaltaa vastaan 12. maaliskuuta 1849. Tätä kuitenkin seurasi lopullinen tappio Novaran taistelussa 23. maaliskuuta. Kaarle Albert luopui taistelukentällä saman tien kruunusta poikansa Viktor Emanuel II:n hyväksi ja lähti maanpakoon Portugaliin. Hän kuoli siellä vain neljä kuukautta myöhemmin.
Kaarle Albertin puolisona oli vuodesta 1817 arkkiherttuatar Maria Teresia (1801–1855), joka oli Toscanan suurherttua Ferdinand III:n ja Molempain Sisiliain prinsessa Luisan (1773–1802) tytär.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kaarle Albert Wikimedia Commonsissa
Kaarle Albert allekirjoittaa uuden perustuslain 4. maaliskuuta 1848.
Kaatuva sotilas

Kaatuva sotilas
Kaatuva sotilas tai Kuoleva tasavaltalainen on kuvajournalisti Robert Capan ottama Espanjan sisällissodan aikainen valokuva, joka esittää kuolevaa tasavaltalaissotilasta. Se julkaistiin 23. syyskuuta 1936 Vu-lehdessä. Kuvan aitous kyseenalaistettiin vuonna 1975, ja aihe on herättänyt siitä lähtien paljon keskustelua.