stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Yvette Broch

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Yvette Broch |  Yvette Broch |  Yvette Broch |  |
Maa:   Alankomaat
Naisten käsipallo
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Tanska 2015 |  |  |
|  Pronssia | Saksa 2017 |  |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Ruotsi 2016 |  |  |
Yvette Broch (s. 21. joulukuuta 1990 Monster) on alankomaalainen käsipalloilija. Hän on pelannut Alankomaiden maajoukkueessa yli sata ottelua. Hän on saavuttanut MM-kilpailuissa hopeaa vuonna 2015 ja pronssia vuonna 2017 sekä EM-kilpailuissa hopeaa vuonna 2016. Hän pelasi Rion olympialaisissa 2016 Alankomaiden joukkueen sijoittuessa neljänneksi.
Broch on seuratasolla pelannut kotimaansa lisäksi Espanjassa Helvetia Alcobendasissa vuosina 2010–2011, Ranskassa Metz Handballissa 2011–2015 ja Unkarissa Győri ETO KC:ssä 2015–2018.
Niskavuoren nuori emäntä

| Niskavuoren nuori emäntä |
| --- | --- |
Kirjoittaja:  Hella Wuolijoki
Alkuperäiskieli:  suomi
Tyylilaji:  draama
Aihe:  tuoreen miniän vaikeudet löytää paikkansa perinteikkäässä rusthollissa, maatilan säilyttämisen vaatima uhrautuvaisuus, rakkauden, omistamisen ja kansallisuuden teemat
Tapahtumapaikka ja -aika:  Niskavuoren tila Hämeessä 1880-luvulla
Kantaesitys:  13. marraskuuta 1940
Kantaesityspaikka:  Suomen Kansallisteatteri
Sarja:  Niskavuori-sarja
Henkilöt
Henkilöt:  Juhani Niskavuori, Niskavuoren isäntä  Loviisa Niskavuori, edellisen puoliso  Antti Niskavuori, isännän veli  Heta Niskavuori, isännän vanhempi sisko  Kustaava Niskavuori, isännän nuorempi sisko  Niskavuoren vanha emäntä  Malviina, meijerska  Juse, Malviinan äiti  Korinterin Iita, neuloja  Saaroisten isäntä, Loviisan isä  Iso-Martti, renki  Liisu, piika  herrasväkeä, renkejä, piikoja
Niskavuoren nuori emäntä on  Hella Wuolijoen kirjoittama draamanäytelmä vuodelta 1940. Wuolijoki julkaisi näytelmän salanimellä Juhani Tervapää. Se on kolminäytöksinen, kaikissa näytöksissä on kaksi kuvaelmaa. Tapahtumat sijoittuvat Niskavuoren rustholliin 1880-luvulla.
Niskavuori-näytelmien kronologiassa Niskavuoren nuori emäntä on ensimmäinen. Sitä ennen Wuolijoki oli kirjoittanut teokset Niskavuoren naiset ja Niskavuoren leipä, jotka viiden näytelmän sarjassa sijoittuvat tapahtumien aikajärjestyksen mukaisesti kolmanneksi ja neljänneksi.
Juoni > Ensimmäinen näytös > Ensimmäinen kuvaelma

Paikkana on Niskavuoren valtavan suuri tupa, joka kuitenkin toimii myös tyttöjen makuuhuoneena. Loviisa on vielä varsin tuore miniä, hänellä ja Juhanilla on vauva. Loviisa ja Liisu kantavat korennolla vesisaavia, ja asettavat sen hellan ääreen. Loviisan vaikea suhde ilkeään kälyynsä Hetaan tehdään selväksi jo ensi repliikeissä. Ajan tavan mukaan Juhanin sisarukset Antti, Heta ja Kustaava asuvat lapsuudenkodissaan, sillä he eivät ole vielä naimisissa. Juhanista tehdään valtiopäivämies, Hetan mielestä kirjoitustaidoton Loviisa sopii huonosti valtiopäivämiehen vaimoksi. Juhanilla ja meijerska Malviinalla on ollut jo pitkään rakkaussuhde, ja heillä on yhteinen lapsi. Suhteesta autuaan tietämättömänä elellyt Loviisa menee täysin tolaltaan yhyttäessään Juhanin ja Malviinan kuhertelemassa tuvassa. Hän säntää vauva mukanaan järkyttyneenä ulos, on yö.
Juoni > Ensimmäinen näytös > Toinen kuvaelma

Seuraavana aamuna samassa tuvassa Liisu kyselee Iitalta, mitä edellisyönä on tapahtunut. Loviisaa on etsitty koko yö tuloksetta. Loviisan isä saapuu vierailulle. Heta ja Kustaava tekevät parhaansa, jotta tämä ei huomaisi tapahtunutta. Vanha emäntä Villemiina on kovin huonossa kunnossa, ja häntä täytyy kantaa. Kun Loviisa vihdoin saapuu vauva sylissään, hänen valehdellaan vierailleen kumminsa luona. Loviisalle tarjotaan kuumaa kahvia viinalla terästettynä, mihin Loviisa: "Kiitoksia. Ainahan Niskavuorella vieraita hyvin vastaanotetaan." Heta puolestaan tokaisee terävästi: "Ja omaisiksi ne pian tulevat". Loviisan isä on myynyt metsää, ja kaupoista lohkeaa huomattava rahasumma Loviisalle. Kuvaelman lopussa vanhaemäntä kuolee, omena putoaa hänen sylistään.
Juoni > Toinen näytös > Ensimmäinen kuvaelma

On kulunut noin kaksi viikkoa. Loviisa on ottanut ohjat käsiinsä, minkä hän tekee perin pohjin selväksi Hetalle, joka tähän asti on tottunut määräämään Niskavuoren taloutta. Heta nälvii Loviisaa: "Et sinä ole omaisiamme, olet otettu tänne vain lapsia tekemään". Loviisa vastaa: "Rahojeni vuoksi, tiemmä". Heta vaatii virallista perinnönjakoa. Juhani tekee lähtöä suomalaisen puolueen kokoukseen. Hän huomauttaa Hetalle, että Loviisa on vastedes Niskavuoren ainoa emäntä. Loviisa ja Malviina selvittävät välinsä, Loviisa yrittää ostaa Malviinan pois Niskavuorelta, mutta ylpeä Malviina ei huoli rahoja. Malviinan äidille Juselle ne kelpaavat. Sovitaan, että Malviinan ja Juhanin lapsi jää Niskavuorelle Jusen hoiviin.
Juoni > Toinen näytös > Toinen kuvaelma

Pari viikkoa on kulunut. Malviina on lähtenyt lopullisesti, mutta Juhani yrittää edelleen tavoittaa häntä. Juhani ratkeaa ryyppäämään, mihin Antti kommentoi: "Älä ryyppää, ole mies, tyydy kohtaloosi äläkä loukkaa Loviisaa." Seuraavana päivänä Niskavuorelle on saapumassa herrasväkeä, Meurman ja Yrjö-Koskinen muiden muassa, mikä lisää Juhanin paineita entisestään. Heta puolestaan suivaantuu siitä, että Loviisalle neulotaan hienoja silkkihameita. Juhani saa tietää Jusen kautta, että Malviina on ostettu pois Niskavuorelta. Juhani raivostuu Loviisalle, joka ei järkyty tämän uhkailuista. Loviisa kertoo, että hän on Juhanin laillisesti vihitty vaimo, eikä hän hyväksy jalkavaimoja.
Juoni > Kolmas näytös > Ensimmäinen kuvaelma

Seuraava päivä Niskavuoren salissa, jonne on kannettu vastahankitut mahonkihuonekalut. Herrasväen on määrä vierailla tuossa tuokiossa, mutta Juhania ei näy mailla eikä halmeilla. "Lähdin kerran minäkin ja palasin. Kyllä routa porsaan kotiin ajaa", Loviisa kuittaa miehensä katoamisen. Lopulta Juhani palaa vahvassa humalassa. Hän uhkailee aseella ja arvostelee Loviisaa kovin sanoin. Antti vie hänet saunaan selviämään.
Juoni > Kolmas näytös > Toinen kuvaelma

Niskavuoren sali iltapäivällä. Herrasväkeä alkaa saapua, mutta Juhani ei ole vielä edustuskunnossa. Vallesmanni ja herrassönskä kyselevät Hetan ja Kustaavan kapioista. "Ne minun pöytäliinani vielä kasvavat pellossa", ilkikurinen Kustaava toteaa omistaan. Herrasväki huomaa, ettei kaikki ole kohdallaan. Kun Juhani lopulta astuu saliin, keskustelu kääntyy ajankohtaiseen kielikiistaan. Juhani tokaisee leikillään: "Tohtori, mehän olemme heille vieläkin tuollaisia hottentotteja, villejä alkuasukkaita, joille Ruotsista on tuotu sivistyksen armo ja kieli. Kalevala ja Kanteletar ovat suunnilleen intiaanirunoutta." Loviisalta kysytään myös Malviinasta. Yllättäen hän olisi valmis ottamaan tämän takaisin Niskavuorelle, mutta Juhani torjuu ajatuksen: "Jos on mennyt, niin on mennyt ja saa jäädä" Lopussa Liuksialan herra ja itse rovastikin saapuvat juhliin. Seuraa hurraa-huutoja. Loviisa on jäänyt seisomaan keskelle salia, ja pyytää jumalalta: "Anna minullekin rakkautta, anna minulle rakkautta!"
Esitykset

Niskavuoren nuori emäntä sai kantaesityksensä Suomen Kansallisteatterissa 13. marraskuuta 1940. Kappaleen ohjasi Eino Kalima, esityskertoja oli 43. Loviisan roolin näytteli Kaisu Leppänen, Juhanin roolin Urho Somersalmi, Hetan roolin Tyyne Haarla ja Malviinan roolin Eeva Savonen. Anttina oli Eino Kaipainen ja Kustaavana Senja Lehti. Iso-Martin näytteli Jalmari Rinne, Saaroisten isännän näytteli Yrjö Tuominen ja vanhan emännän Henny Valjus.
Loviisan roolia on luonnehdittu kiitolliseksi ja vaikeaksi. Rafael Koskimies ei pitänyt Niskavuoren nuorta emäntää Wuolijoen vahvimpina talonpoikaisdraamoina, mutta siinä oli hänen mukaansa ajoittain voimakkaita, eläviä kohtauksia. Leppäsen osasuoritusta arvioitiin: "Hän puhui koko olemuksellaan, seisoen kuin kiinnikasvaneena Niskavuoren talon lattioihin." (Kaijärvi). Kansallisteatterin uusi tulokas Savonen näytteli Malviinan "varmoin ottein" ja Somersalmi ilmensi Juhanina sekä "vahvaa että heikkoa lajia". Haarlan ja Lehden sivuosia pidettiin hyvin tehtyinä.
Niskavuoren nuori emäntä on sittemmin ollut teattereiden kestosuosikki, joka on kerännyt jopa kymmeniätuhansia katsojia.
Filmatisoinnit

Valentin Vaala ohjasi Niskavuoren nuoresta emännästä elokuvan Loviisa – Niskavuoren nuori emäntä vuonna 1946. Elokuvan alkuun lisättiin noin puoli tuntia tapahtumia ajalta ennen Loviisan ja Juhanin liittoa. Tapahtumapaikkoja laajennettiin Niskavuoren tilan ulkopuolelle, kuten Loviisan kotitilalle Saaroisiin. Myös tapahtumien aikavälejä laajennettiin: elokuvassa on useita vuodenaikoja, kun näytelmä tapahtuu muutaman kesäisen viikon aikana. Vuonna 1987 aiheesta tehtiin televisioelokuva Niskavuoren nuori emäntä. Se noudattaa uskollisemmin Wuolijoen alkuperäisnäytelmää.
Muuta

Niskavuoren nuori emäntä oli Wuolijoen lopullinen läpimurto kansallisena näytelmäkirjailijana. Näytelmässä on selviä viitteitä todellisiin Vuolijoen kylän henkilöiden nimiin, kuten Juse ja Heta. Näytelmän on sanottu sopineen välirauhan henkeen, sillä sen päähenkilöissä on väkevä kansallisen heräämisen tunto.
Niskavuori-näytelmät tapahtumien aikajärjestyksessä

Niskavuoren nuori emäntä
Niskavuoren Heta
Niskavuoren naiset
Niskavuoren leipä
Entäs nyt, Niskavuori?
Aiheesta muualla

Teatterimuseo: Hella Wuolijoen Niskavuoren nuori emäntä Suomessa 1940–2004
Brigin alue

Brigin alueeseen kuuluu 7 kuntaa.
Brigin alue (saks. Bezirk Brig) on yksi Sveitsin 148:sta ja  Wallisin kantonin 14:stä hallinnollisesta alueesta.
Kunnat

Brigin alueella on 7 kuntaa, joista suurimmat ovat Brig-Glis ja Naters. Alueen keskuspaikka on Brig. Brigin alueen asukasluku on 26 580 (31.12.2015). Asukasluku on kasvussa, sillä vuoden 2012 lopussa asukkaita oli 25 583.   Alueen pinta-ala on 434 km² .
| Kunta | Asukasluku  31> 12.2015 | Pinta-ala  km² |
| --- | --- | --- |
| Brig-Glis | 13 088 | 38,08 |
| Eggerberg | 345 | 5,94 |
| Naters | 9 808 | 147,04 |
| Ried-Brig | 2 041 | 47,50 |
| Simplon | 319 | 90,82 |
| Termen | 895 | 18,73 |
| Zwischbergen | 84 | 86,15 |
| Yhteensä |  26 580  | 434,26 |
Kunnat > Muutokset

Birgischin, Mundin ja Natersin kunnat yhdistyivät uudeksi Natersin kunnaksi 1.1.2013.
Asukkaat ja kieli

Brigin alue on saksankielinen: vuonna 2000 sen asukkaista 92 % oli saksankielisiä. Italiankielisiä oli noin 2 %, ranskankielisiä noin 1 % ja muun kielisiä noin 5 %.
Aiheesta muualla

Carlen, Louis: Brig (Zenden, Bezirk) (Sveitsin historiallisen tietosanakirjan web-sivut) Historisches Lexikon der Schweiz (HLS).  26.8.2004. Bern:  Stiftung HLS. Viitattu 22.12.2013. (saksaksi), (ranskaksi), (italiaksi)
| n k Valais’n hallintoalueet ja kunnat |
| --- | --- |
Hallintoalue (ransk. District, saks. Bezirk) ja kunnat (126 kpl, 1.1.2017)
Brig: Brig-Glis • Eggerberg • Naters • Ried-Brig • Simplon • Termen • Zwischbergen
Conthey:  Ardon • Chamoson • Conthey • Nendaz • Vétroz
Entremont: Bagnes • Bourg-Saint-Pierre • Liddes • Orsières • Sembrancher • Vollèges
Goms: Bellwald • Binn • Ernen • Fiesch • Fieschertal • Goms • Lax • Obergoms
Hérens: Ayent • Evolène • Hérémence • Mont-Noble • Saint-Martin • Vex
 Leuk: Agarn • Albinen • Ergisch • Inden • Leuk • Leukerbad • Oberems • Salgesch • Turtmann-Unterems • Varen • Guttet-Feschel • Gampel-Bratsch
 Martigny: Bovernier • Charrat • Fully • Isérables • Leytron • Martigny • Martigny-Combe • Riddes • Saillon • Saxon • Trient
Monthey: Champéry • Collombey-Muraz • Monthey • Port-Valais • Saint-Gingolph • Troistorrents • Val-d'Illiez • Vionnaz • Vouvry
Raron/itäinen: Bettmeralp • Bister • Bitsch • Grengiols • Mörel-Filet • Riederalp
Raron/läntinen: Ausserberg • Blatten • Bürchen • Eischoll • Ferden • Kippel • Niedergesteln • Raron • Steg-Hohtenn • Unterbäch • Wiler (Lötschen)
Saint Maurice: Collonges • Dorénaz • Evionnaz • Finhaut • Massongex • Saint Maurice • Salvan • Vernayaz • Vérossaz
Sierre: Anniviers • Chalais • Chippis • Crans-Montana • Grône • Icogne • Lens • Miège • Saint-Léonard • Sierre • Venthône • Veyras
Sion: Arbaz • Grimisuat • Savièse • Sion • Veysonnaz
Visp: Baltschieder • Eisten • Embd • Grächen • Lalden • Randa • Saas-Almagell • Saas-Balen • Saas-Fee • Saas-Grund • Sankt Niklaus • Stalden • Staldenried • Täsch • Törbel • Visp • Visperterminen • Zeneggen • Zermatt
Mihail Konovalov

Mihail Aleksejevitš Konovalov (ven. Михаил Алексеевич Коновалов; 5. kesäkuuta 1905 – 1938) oli yksi 1930-luvun merkittävimmistä udmurttilaisista proosakirjailijoista.
Mihail Konovalov syntyi talonpojan perheeseen nykyisen Udmurtian Možgan piirin Akaršurin kylässä. Vuonna 1922 hän pääsi Možgan opettajaopistoon, josta valmistuttuaan hän työskenteli opettajana. Vuonna 1929 Konovalov liittyi Neuvostoliiton kommunistiseen puolueeseen. Vuonna 1930 hän muutti Iževskiin, jossa toimi mm. Udmurt kommuna-lehden toimittajana. Vuonna 1934 hän osallistui Neuvostoliiton kirjailijaliiton ensimmäiseen edustajakokoukseen. Vuosina 1935–1937 Konovalov työskenteli Jukamenskissa Udarnik-lehden toimittajana.
Konovalovin ensimmäinen huomattava teos oli vuonna 1932 ilmestynyt kertomus Ĺizi. Hänen pääteoksensa ovat teollistumista ja udmurttilaisen työväenluokan muodostumista kuvaava romaani Vuryso bam (”Arpinaama”, 1933) sekä Pugatšovin kapinan aikaan sijoittuva historiallinen romaani Gajan (1936).
Vuonna 1937 Konovalov joutui poliittisen vainon kohteeksi ja hän kuoli vankilassa vain 33-vuotiaana.
Aiheesta muualla

Kratkaja literaturnaja entsiklopedija: Mihail Konovalov (venäjäksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat
Brittany (nimi)

| Brittany |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  –
Nimen alkuperä:  paikannimi Bretagne (engl. Brittany)
Infobox OKNimi-testi OK: 
Brittany on naisen etunimi, joka pohjautuu Ranskan alueen Bretagnen englanninkieliseen nimeen Brittany.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Suomessa on vuoteen 2021 mennessä tilastoitu noin 30–40 Brittany-nimistä naista. Heistä suurin osa on syntynyt 1980- tai 1990-luvulla.
Tunnettuja Brittanyja

Brittany Borman (s. 1989), yhdysvaltalainen yleisurheilija
Brittany Bowe (s. 1988), yhdysvaltalainen pikaluistelija ja olympiamitalisti
Brittany Brown (s. 1995), yhdysvaltalainen pikajuoksija
Brittany Byrnes (s. 1987), australialainen näyttelijä
Brittany Daniel (s. 1976), yhdysvaltalainen näyttelijä
Brittany Elmslie (s. 1994), australialainen uimari ja olympiavoittaja
Brittany Fox (s. 1969), yhdysvaltalainen pornonäyttelijä
Brittany Hedderson (s. 1990), kanadalainen koripalloilija
Brittany ja Abigail Hensel (s. 1990), yhdysvaltalaiset siamilaiset kaksoset
Brittany Murphy (1977–2009), yhdysvaltalainen näyttelijä
Brittany Phelan (s. 1991), kanadalainen freestyle- ja alppihiihtäjä ja olympiamitalisti
Brittany Skye, oik. Brandie Rae Rothwell (s. 1977), yhdysvaltalainen pornonäyttelijä
Brittany Snow (s. 1986), yhdysvaltalainen näyttelijä
Brittany Timko (s. 1985), kanadalainen jalkapalloilija ja olympiamitalisti
Brittany Tiplady (s. 1991), kanadalainen näyttelijä
Kuvitteellisia Brittanyja

Brittany Pierce, henkilöhahmo televisiosarjassa Glee
Isaak Brodski

Ilja Repinin vuonna 1913 maalaama Isaak Brodskin muotokuva.
Isaak Brodski: Lenin Smolnassa, maalattu vuonna 1930.
Isaak Izrailevitš Brodski (ven. Исаа́к Изра́илевич Бро́дский; 6. tammikuuta 1884 (J: 25. joulukuuta 1883) Sofijevkan kylä Berdjanskin lähellä, Taurian kuvernementti – 14. elokuuta 1939 Leningrad) oli venäläinen ja neuvostoliittolainen taidemaalari.
Isaak Brodski syntyi maanomistajan perheeseen Krimillä, nykyisen Ukrainan alueella. Hän opiskeli Odessan taideopistossa vuosina 1896–1902 ja Ilja Repinin johdolla Pietarin taideakatemiassa vuosina 1902–1908. Ennen Venäjän vallankumousta hän työskenteli lähinnä maisema- ja muotokuvamaalarina.
Neuvostoaikana Brodskista tuli yksi merkittävimmistä sosialistisen realismin edustajista. Hän maalasi suuria vallankumousaiheisia tauluja ja puoluejohtajien muotokuvia, joiden kopioita käytettiin laajasti propagandatarkoituksissa.
Brodski toimi vuodesta 1932 lähtien Leningradin yleisvenäläisen taideakatemian professorina ja vuodesta 1934 sen johtajana. Hänet on palkittu Leninin kunniamerkillä. Pietarissa toimii vuonna 1949 avattu taiteilijan kotimuseo.
Flor Vasiljev

Flor Ivanovitš Vasiljev (ven. Флор Иванович Васильев; 19. helmikuuta 1934 – 1978) oli toisen maailmansodan jälkeisen kauden tunnetuin udmurttilainen runoilija.
Flor Vasiljev syntyi opettajan perheeseen Udmurtian Jarskin piirin Berdyšin kylässä. Vuodesta 1949 lähtien hän opiskeli Glazovin opettajaopistossa ja vuodesta 1953 pedagogisessa instituutissa. Valmistumisen jälkeen hän työskenteli Komsomolin Glazovin kaupunkikomitean sihteerinä sekä paikallislehden ja myöhemmin Komsomolets Udmurtii ja Sovetskoi Udmurtija -lehtien toimittajana. Viimeisinä vuosinaan Vasiljev toimi Molot-kirjallisuuslehden toimittajana ja Udmurtian kirjailijaliiton puheenjohtajana. Hänet valittiin myös tasavallan korkeimman neuvoston jäseneksi.
Vasiljev alkoi kirjoittaa runoja jo opiskeluaikanaan. Ensimmäinen runokokoelma ilmestyi vuonna 1960. Runoilijan elinaikana häneltä julkaistiin seitsemän udmurtinkielistä ja viisi venäjänkielistä kokoelmaa. Vuonna 1978 hänelle myönnettiin postuumisti Udmurtian tasavallan valtionpalkinto.
Britannian hyökkäys Etiopiaan 1868

Britannian hyökkäys Etiopiaan vuonna 1868 kohdistui Etiopian keisari Teodoros II:ta vastaan. Teodoros II oli ottanut panttivangeiksi useita Britannian edustajia painostaakseen britit lähettämään sotilaallista tukea kapinoita ja muslimeja vastaan. Tuen sijaan britit lähettivät Teodoros II:ta vastaan sotilasretkikunnan, joka voitti hänen joukkonsa ja vapautti vangit. Teodoros II teki lopulta itsemurhan.
Tausta

Vuonna 1865 Teodoros II:n hallitsema Etiopia oli kaaoksessa. Suuri osa maasta kapinoi häntä vastaan, ja keisari itse hallitsi vain Begemderin aluetta Tanajärven itäpuolella. Teodoroksen aikoinaan komentama 70 000–80 000 miehen armeija oli kutistunut vuoteen 1867 mennessä vain noin 10 000:een mieheen, ja monet kapinallisten armeijat olivat sitä suurempia. Tämän lisäksi Egypti oli lähettänyt hänen hallitsemansa alueen länsirajalle sotajoukon vuonna 1862. Teodoros halusi ryhtyä ristiretkelle "turkkilaisia" vastaan, kuten kaikkia muslimeita oli tapana kutsua Etiopiassa, mutta hän tiesi, etteivät Euroopan suurvallat välttämättä sitä sallisi. Näiden tuen saadakseen hän lähetti vuonna 1862 kirjeitä Britanniaan, Ranskaan, Venäjälle, Itävaltaan ja Preussiin. Hän ei kuitenkaan saanut minkäänlaista vastausta muualta kuin Ranskasta. Ranskankin vastauksessa ristiretkiaihe ohitettiin ja sen sijaan valitettiin roomalaiskatolisten lähetyssaarnaajien kohtelusta Etiopiassa.
Teodoros oli pyytänyt Britannian konsulina Etiopiassa toiminutta Charles Duncan Cameronia toimittamaan kirjeensä kuningatar Viktorialle. Toimittamisen sijaan Camreon oli kuitenkin vain käynyt Sudanin rajalla ja lähettänyt kirjeen postitse Lontooseen. Vuoden 1863 marraskuussa Lontoosta saapui kuriiri, mutta hänellä ei ollut mukanaan vastausta kuningattarelta, vaan pelkästään Cameronille annettu käsky jättää Etiopia ja siirtyä Massawaan. Tästä raivostuneena Teodoros II tammikuussa 1864 vangitsi Cameronin ja hänen henkilökuntansa sekä kaksi lähetyssaarnaajaa. Vangit kuljetettiin Magdalaan. Kun uutinen tästä saapui Lontooseen, Teodorokselle lähetettiin kuningattaren allekirjoittama kirje, joka annettiin Hormuzd Rassamin vietäväksi.
Rassamin tultua perille ja annettua kirjeen vangit vapautettiin hetkellisesti. Tämä johtui siitä, että Teodoros kuvitteli Rassamin voivan tarjota hänelle brittien sotilaallista tukea. Todellisuudessa kirjeessä oli vain kehotettu Teodorosta keskustelemaan Rassamin kanssa britteihin kohdistuvista toiveistaan. Teodoros otti nyt Rassamin vangikseen ja lähetti paikallisen lähetyssaarnaajan hakemaan apua Britanniasta. Britannia suostuikin avun lähettämiseen, mutta vaati samalla, että lähetetyt tarvikkeet vaihdettaisiin Teodoroksen vankeihin maan rajalla. Häntä myös varoitettiin mahdollisista sotilastoimista, jos vankeja ei vapautettaisi. Tällä välin Teodoroksen valta oli kuitenkin supistunut ennestään, eikä avun saamiseksi ollut enää kuljetusreittiä.
Hyökkäys

Diplomatian epäonnistuttua britit päättivät lähettää Etiopiaan briteistä ja intialaisista koostuneen sotajoukon sir Robert Napierin komennossa. Lähteneeseen joukkoon kuului 14 217 brittiläistä ja intialaista sotilasta sekä 26 254 huoltojoukkoihin kuulunutta. Joukoilla oli mukanaan myös kaksi tykistöpatteria ja raketteja. Joukot nousivat maihin Zullassa lähellä Massawaa ja marssivat sisämaahan tammikuussa 1868. Joukot oli jaettu tuolloin kahteen divisioonaan. Sisämaahan marssineessa divisioonassa oli noin 5 000 miestä ja kaikki tykistö. Toinen divisioona jäi varmistamaan Zullaa ja huoltoreittejä. Etiopialaiset kapinapäälliköt Dejazniach Kassa Merelia ja Wagshum Gobaze antoivat brittijoukkojen kulkea hallitsemiensa maiden poikki ja luovuttivat näiden käyttöön esimerkiksi kuormajuhtia ja oppaita. Teodoros ei edes yrittänyt estää brittijoukkojen etenemistä. Hän oli vähän aiemmin polttanut pääkaupunkinsa Debre Taborin ja siirtynyt Magdalaan, jonne hän kerkesi vain kaksi viikkoa ennen brittejä.
Britit olivat päässeet näköetäisyydelle Madgalan linnoituksesta jo 24. maaliskuuta, mutta hankalakulkuisen maaston takia he joutuivat tekemään pitkän kierroksen saapuen paikalle vasta huhtikuun alussa. Brittien huoltoreitti kulki Magdalan lähellä sijaitsevalle tasangolle johtavan solan kautta. Teodoroksen joukot huomasivat tämän ja päättivät hyökätä brittien heikosti puolustetuilta näyttäneitä huoltolinjoja vastaan. Etiopialaiset ja brittijoukot ottivat yhteen 10. huhtikuuta 1868. Noin 4 000 etiopialaista hyökkäsi brittejä vastaan, mutta heidät lyötiin miltei heti heidän edettyään vihollisen kiväärien kantoetäisyydelle. Etiopialaiset menettivät 700–800 miestä kaatuneina ja noin kaksinkertaisen määrän haavoittuneina. Brittien 2 000:sta taisteluun osallistuneesta miehestä kaksi kaatui ja 18 haavoittui. Seuraavana päivänä eli 11. huhtikuuta Teodoros vapautti kaikki vankinsa, jotka pääsivät brittien leiriin. Napier vaati kuitenkin Teodoroksen antautumista. Kun niin ei tapahtunut, britit hyökkäsivät linnoitukseen pääsiäismaanantaina. Juuri ennen kuin britit saivat Teodoroksen käsiinsä, hän ampui itseään kuolettavasti. Brittien menetykset hyökkäyksessä linnoitukseen olivat kaksi kaatunutta ja 15 haavoittunutta.
Seuraukset

Onnistuneen sotaretken jälkeen britit marssivat takaisin Zullaan, jonne he saapuivat 2. toukokuuta. Suurin osa joukoista palasi Intiaan Napierin ja muutamien brittien lähtiessä Britanniaan. Marssiessaan kapinallisten maiden poikki Napier oli vakuuttanut, että britit eivät jäisi Etiopiaan. Hän pitikin sanansa ja lisäksi lahjoitti kapinallisille aseita ja ammuksia. Britit päättivät konfliktin jälkeen, että eivät enää sekaantuisi Etiopian sisäisiin asioihin.lähde?
Tapaus hälvensi Teodoroksen vallan huippukaudella syntyneen mielikuvan voittamattomasta Etiopiasta. Maan ei enää uskottu kykenevän merkittävään vastarintaan joutuessaan hyökkäyksen kohteeksi. Tämä käsitys vaikutti myöhempiin Etiopiaan kohdistuneisiin hyökkäyksiin.
Brittien kokonaistappiot sotaretkellä olivat vain 35 kaatunutta ja 333 haavoittunutta, joista kaikki eivät edes olleet seurausta varsinaisista yhteenotoista. Sotaretki tuli kuitenkin kalliiksi. Ennen sotaretkelle lähtöä sen kustannuksiksi oli arvioitu noin 2 miljoonaa puntaa, mutta todelliset kustannukset nousivat 8,6 miljoonaan puntaan. Napier sai tästä huolimatta onnistuneesta sotaretkestään aatelisarvon, kaksi ritarin arvoa ja Royal Societyn jäsenyyden.
Teodoros II.
John Tennielin pilapiirros Britanniasta uhkaamassa Etiopiaa.
Piirros tuleen sytytetystä Magdalan linnoituksesta brittien voiton jälkeen.