stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jussi Pohjakallio

Suomen Kuvalehden valokuvaajia 1960-luvun alkupuolella: Jussi Pohjakallio, Antti Taskinen ja Tuovi Nousiainen.
Jussi Pohjakallio kuvaa suurmielenosoitusta Senaatintorilla Helsingissä 16.3.1956.
Onni Juhani (Jussi) Pohjakallio (11. joulukuuta 1930 Helsinki – 12. maaliskuuta 1990 Helsinki) oli suomalainen valokuvaaja ja valokuvalaboratorioyrittäjä, professori Onni Pohjakallion poika.
Voimistelunopettajaksi kouluttautunut Jussi Pohjakallio pääsi 1950-luvun puolivälissä Yhtyneisiin Kuvalehtiin lehtikuvaajaksi ja erikoistui urheilukuvaukseen. Lehtikuvauksesta Pohjakallio siirtyi mainosvalokuvauksen pariin, kunnes valokuvausuransa kolmannessa vaiheessa erikoistui värivalokuvien ammattitason kehitys- ja vedostuspalveluihin Sonck & Pohjakallio Ky:ssä ja Värilaboratorio Jussi Pohjakallio Oy:ssä. Pohjakallio myi studionsa vuonna 1986 kuultuaan sairastavansa leukemiaa.
Teoksia

Tunnettuja suomalaisia, yhdessä Kauko Kareen kanssa. Karisto 1963.
Äidin kulta, yhdessä Matti Santavuoren kanssa. Karisto 1964.
Hopealinja, kulttuuri-Suomen vesireitti, yhdessä Eero Saurin kanssa. Karisto 1967.
Perhokalastus: perhot ja perhonsidonta, Walter Aunesluoman kanssa. WSOY 1973.
Kiviranta, Graafinen laitos. Kiviranta 1971.
Kirjallisuutta

Grönroos, Reija: Ei tullut mäenlaskijaa vaan ylioppilas ja lehtikuvaaja: Jussi Pohjakallio Suomen Kuvalehden ja ulkomaisten kuvalehtien valokuvaajana 1950-luvun puolivälistä 1960-luvun puoliväliin. Tiedotusopin pro gradu, Tampereen yliopisto.
Sartti, Seija: Jussi Pohjakallio: Kova jätkä kamera kädessä.  Helsinki:  Siltala, 2021.  ISBN 978-952-388-033-7.
Järvelän Kino

| Järvelän Kino |
| --- | --- |
Sijainti:  Kärkölä, Suomi
Koordinaatit:  60°51′59″N 25°16′06″E﻿ / ﻿60.86646239°N 25.26819577°E﻿ / 60.86646239; 25.26819577
Rakennustyyppi:  Elokuvateatteri
Valmistumisvuosi:  1949
 fiJärvelän Kino 
  
Järvelän Kino on vuodesta 1949 Päijät-Hämeen Kärkölässä toiminut elokuvateatteri. Se sijaitsee Kärkölän kuntakeskuksessa Järvelän Hähkäniementiellä.
Järvelän Kinon perustivat Risto Koskinen ja Ruben Jokiniemi. Vuodesta 1956 vuoteen 1978 teatteria pyöritti Arvo Kanerva. Toiminta oli tuolloin vilkasta ja näytöksiä oli usein.
Vuosina 1978–2004 Sisko Hennala ja hänen kaksi poikaansa huolehtivat elokuvateatterin ylläpidosta. Vuodesta 2004 lähtien Järvelän Kino on toiminut Maija ja Veli-Matti Saarisen johdolla.
Elokuvateatteri sai toukokuussa 2012 Suomen elokuvasäätiön digitalisointituen. Digitalisoidut näytökset aloitettiin 21. lokakuuta 2012. Uusi tekniikka mahdollistaa sen, että ensi-illat voivat olla yhtä aikaa isojen teatterien kanssa.
Järvelän Kinossa käy vuosittain noin 1 500 kävijää. Elokuvanäytöksiä järjestetään syksystä toukokuun loppuun.
Aiheesta muualla

Järvelän Kinon kotisivut
Jussi Pohjonen (kuvanveistäjä)

Jussi Hermanni Pohjonen (9. helmikuuta 1913 Elizabeth, New Jersey – 1. lokakuuta 1964 Pori) oli suomalainen kuvanveistäjä ja taidemaalari. Hänen tuotantonsa käsittää muotokuvien, maalausten ja piirustusten lisäksi runsaasti erilaisia pienoisveistoksia ja reliefejä. Kotikaupunkinsa Porin ulkopuolella Pohjosen töitä oli esillä ainoastaan Helsingissä Strindbergin taidesalongissa vuonna 1947. Omintakeisena boheemina tunnettu Pohjonen ei myöskään milloinkaan liittynyt Suomen taiteilijaseuran jäseneksi, minkä vuoksi hänen nimensä puuttuu kuvataidematrikkeleista.
Elämä

Pohjonen syntyi Yhdysvalloissa hänen vanhempiensa insinööri Väinö Hermanni Pohjosen ja Selma Maria Myntin vietettyä maassa kaksi vuotta siirtolaisena. Suomeen palattuaan perhe asui vuoden verran Vaasassa ja muutti sen jälkeen Turkuun, jossa Pohjonen vietti varhaislapsuutensa, ennen perheen paluuta Vaasaan 1920-luvun alussa. Kuvataiteista hän innostui asuessaan samassa talossa, jossa toimi Tikanojan taidekoti. Vuonna 1925 perhe muutti Poriin, josta Väinö Pohjonen sai viran Teknillisen oppilaitoksen johtajana. Porissa Jussi Pohjosen vaikuttajana oli hänen piirustuksenopettajanaan toiminut helsinkiläinen kuvanveistäjä Hemmi Koivuniemi. Huonon koulumenestyksen vuoksi Pohjonen lopetti Porin Lyseon neljän luokan jälkeen ja opiskeli myöhemmin keväästä 1932 lähtien Helsingissä Suomen Taideakatemian koulussa, jossa hänen opettajinaan olivat muun muassa kuvanveistäjä Wäinö Aaltonen ja taidemaalari Werner Åström. Pohjonen kuitenkin lopetti opiskelun Helsingissä jo jouluna 1934 ja palasi Poriin. Hän alkoi työskentelemään taiteilijana, minkä mahdollisti asuminen vanhempien luona. Ensimmäisen oman näyttelynsä Pohjonen piti vuonna 1937. Vuotta myöhemmin hän teki rahtilaivan lämmittäjänä matkan Skotlantiin, mikä jäi hänen ainoaksi taiteen ulkopuoliseksi työpaikakseen.
Pohjonen oli saanut vapautuksen armeijasta keuhkotaudin vuoksi, mutta lähti silti vapaaehtoisena jatkosotaan Porissa kootun Jalkaväkirykmentti 15:n mukana. Hän toimi aluksi kartanpiirtäjänä ja myöhemmin sotapiirtäjänä, kunnes Pohjonen siirrettiin sotakuvanveistäjän tehtäviin valmistamaan eri rintamalohkojen upseerien päitä Sotamuseon toimeksiannosta. Muita tehtävässä työskennelleitä kuvanveistäjiä olivat muun muassa Aimo Tukiainen ja Sakari Tohka. Rintamalla hän tutustui myös runoilija Unto Kupiaiseen, jolle hän suunnitteli kirjojen kansia. Niiden painamisesta ei kuitenkaan ole varmaa tietoa. Vuonna 1943 Pohjonen oli Helsingissä mukana perustamassa Pohjalaista Taiteilijaliittoa yhdessä Eero Nelimarkan ja Nandor Mikolan kanssa.
Sotavuosien jälkeen Pohjosella oli yhteisiä näyttelyitä muun muassa Into Linturin ja Viljo Teräksen kanssa. Hän kuului myös vuonna 1948 toimintansa aloittaneen Porin Taiteilijaseuran perustajajäseniin. 1950-luvulla Pohjosen terveys heikkeni nopeasti. Vuonna 1954 hän sai aivoveritulpan ja 1957 putosi hengenvaarallisesti navetan ylisiltä ollessaan maalaamassa kuvaa Ruotsilan kartanon päärakennuksesta Kiikassa. Vuotta myöhemmin Pohjonen sai vielä uuden veritulpan, jonka jälkeen hän ei enää pystynyt työskentelemään. Viimeiset kaksi elinvuottaan Pohjonen oli vuodepotilaana. Hän kuoli 51-vuotiaana lokakuussa 1964. Pohjonen on haudattu Vaasan vanhalle hautausmaalle.
Perhe

Jussi Pohjosen puoliso oli Porin teatterin näyttelijä Kerttu Nieminen, jonka kanssa hän avioitui vuonna 1946. Pohjosen äidin Selma Myntin sisaruksia olivat taidemaalarit Lyyli Visanti ja Eemu Myntti.
Jääkenttä

Jääkenttä on vuoristojen lakiosassa oleva laaja jäätikkö, joka mukautuu alustan muotoihin ja on siten melko ohut. Se ei ole niin kupera kuin lakijäätikkö. Jääkenttä-nimitystä käytetään monesti väärin suurista mannerjäätiköistä, jotka ovat jääkenttiä paljon suurempia ja paksumpia.
Suuria jääkenttiä ovat Beringin jäätikkö Alaskassa ja Patagonian jäätikkö Etelä-Amerikan eteläosissa. Jääkentän virtauskuvio riippuu lähinnä alustan muodosta..
Marginaalivero

Esimerkki saksalaisesta marginaaliverosta
Marginaalivero eli rajavero tarkoittaa sitä veroa, joka menee lisätulosta. Jos tulot nousevat 1,00 eurolla ja siitä menevä vero on 0,45 euroa, marginaaliveroaste on 45 %. Käsitettä käytetään Suomessa yleisesti ansiotuloverotuksen yhteydessä, mutta sitä voidaan käyttää myös muista veroista.
Marginaaliveroaste lasketaan seuraavalla tavalla:
Sama täsmällisemmin ilmaistuna:
Lisätulojen sijaan voidaan marginaaliveroaste laskea myös ns. viimeisestä saadusta eurosta. Näin saatu luku tarkoittaa sitä veroa, joka säästyisi, jos tulot laskisivat. Lisätulon ja viimeisen saadun euron marginaaliveroaste eivät välttämättä ole samat. Ne eroavat tulojen osuessa lähelle kohtaa, jossa veroprosentti muuttuu.
Marginaaliveron suuruus riippuu käytetystä veroasteikosta ja verotettavien tulojen määrästä. Jos marginaaliveroaste nousee tulojen kasvaessa, kysymyksessä on progressiivinen vero. Jos se puolestaan laskee, kyseessä on regressiivinen vero. Tasaverossa marginaaliveroaste on kiinteä. Marginaaliveroaste on nolla, jos veron määrä ei muutu tulojen muuttuessa.
Marginaalivero Suomen ansiotuloverotuksessa

Suomessa ansiotuloverotus on progressiivista. Marginaaliveroaste on yleisesti ottaen sitä korkeampi, mitä korkeammat tulot ovat. Marginaaliveroasteeseen vaikuttavat erityisesti tuloveroasteikko ja toisaalta verovähennykset. Sen sijaan marginaaliveroaste ei riipu siitä, millä perusteella ansiotulo on saatu; toisin sanoen marginaaliveroaste on sama, tulivatpa lisätulot palkankorotuksesta, ylitöistä, bonuksista tai sivutöistä.
Marginaaliveroastetta pidetään merkkinä siitä, miten verotus kannustaa lisäahkerointiin tai työnteon vähentämiseen. Sitä pidetään myös merkkinä verotuksen oikeudenmukaisuudesta. Marginaaliveron suuruus on poliittisesti merkittävä kysymys.
Ansiotulojen marginaaliveroasteesta puhuttaessa otetaan usein huomioon varsinaisten verojen lisäksi myös veroluonteiset sosiaaliturvamaksut. Tämä ei kuitenkaan ole välttämätöntä. Joskus puhutaan efektiivisestä marginaaliverosta, jossa huomioidaan veroluontoisten maksujen lisäksi se, miten ansiot vähentävät henkilön saamaa sosiaaliturvaa. Tämä mittari kertoo sen, miten työansiot vaikuttavat henkilön nettotuloihin. Usein pienituloisimpien efektiivinen marginaaliveroaste on Suomessa lähellä sataa prosenttia, eli heille työnteosta ei jää juuri mitään käteen, tai jopa yli. Tällaisista tilanteista käytetään nimitystä kannustinloukku.
Verokortille merkityt ennakonpidätysprosentit ovat marginaaliveroprosentteja, joita käytetään ennakonpidätyksen yhteydessä. Lopullisessa verotuksessa käytettävä laskentatapa on kuitenkin verokortin laskentatapaa monimutkaisempi ja veroprosentitkin erilaiset. Tästä syystä todellinen marginaaliveroaste poikkeaa käytännössä verokortin prosenteista.
Marginaaliveroaste ja keskimääräinen veroaste

Marginaaliveroaste on eri asia kuin keskimääräinen veroaste:
Keskimääräinen veroaste kuvaa verotuksen suuruutta koko tuloista, kun taas marginaaliveroaste kuvaa veron kireyttä lisätulosta (tai viimeksi saadusta eurosta). Suomen kaltaisissa progressiivisen verotuksen maissa kumpikin veroaste on korkein suurituloisimmilla.
Suomessa aiemmin peritty henkiraha oli kiinteän summan suuruinen vero. Tällaisen veron marginaaliveroaste on nolla. Sen sijaan keskimääräinen veroaste oli pienituloiselle korkeampi ja suurituloiselle matalampi.
Tapaus Astrid Lindgren

Vuonna 1976 ruotsalaisen satukirjailijan, Astrid Lindgrenin, (tavallinen) marginaaliveroaste nousi 102 prosenttiin, mistä Lindgren kirjoitti sadun Pomperipossa i Monismanien. Tapaus nosti suuren kohun, ja saman vuoden valtiopäivävaaleissa sosiaalidemokraatit menettivät hallitusvallan ensi kerran 40 vuoteen.
Marginaalivero arvonlisäverotuksessa

Käytetyn tavaran hintaan sisältyvän ns. piilevän veron eliminoimiseksi arvonlisäverotuksessa voi tietyissä tapauksissa soveltaa marginaaliverotusta, joka poistaa kauppiaan käytettyinä ostamissa tavaroissa piilevän arvonlisäveron. Tällöin kauppias maksaa arvonlisäveroa myytäväksi arvonlisäverottomina ostamiensa tavaroiden ja myymiensä tavaroiden hintojen erotuksesta. Marginaaliverotetun käytetyn tavaran ostajalla ei ole arvonlisäveron vähennysoikeutta.
Aiheesta muualla

Palkansaajan tulo- ja marginaaliveroprosentit tulotasoittain vuonna 2014 (Arkistoitu – Internet Archive) (pdf)
Luettelo ammattikorkeakoulututkinnoista

Tässä artikkelissa on luettelo ammattikorkeakoulututkinnoista, joita Suomen ammattikorkeakouluissa on mahdollista suorittaa. Tutkintonimikkeet on määritelty ammattikorkeakouluista annetussa asetuksessa (1129/2014) sekä Poliisiammattikorkeakoulusta annetussa asetuksessa (282/2014). Ammattikorkeakouluissa voi suorittaa sekä alemman että ylemmän ammattikorkeakoulututkinnon. Alempi vastaa yliopiston kandidaattitutkintoa ja ylempi maisteria.
Ammattikorkeakoulututkinnot > Humanistinen ja kasvatusala

Humanistisen alan ammattikorkeakoulututkinto:
tulkki (AMK)
yhteisöpedagogi (AMK)
Ammattikorkeakoulututkinnot > Kulttuuriala

Kulttuurialan ammattikorkeakoulututkinto:
artenomi (AMK)
konservaattori (AMK)
kulttuurituottaja (AMK)
kuvataiteilija (AMK)
medianomi (AMK)
muotoilija (AMK)
musiikkipedagogi (AMK)
muusikko (AMK)
tanssinopettaja (AMK)
teatteri-ilmaisun ohjaaja (AMK)
vestonomi (AMK)
Ammattikorkeakoulututkinnot > Luonnonvara- ja ympäristöala

Luonnonvara-alan ammattikorkeakoulututkinto:
agrologi (AMK)
hortonomi (AMK)
iktyonomi (AMK)
metsätalousinsinööri (AMK)
ympäristösuunnittelija (AMK)
Ammattikorkeakoulututkinnot > Matkailu-, ravitsemis- ja talousala

Matkailu- ja ravitsemisalan ammattikorkeakoulututkinto, restonomi (AMK)
Ammattikorkeakoulututkinnot > Sisäisen turvallisuuden ala

Poliisin ammattikorkeakoulututkinto, poliisi (AMK)
Pelastusalan ammattikorkeakoulututkinto, pelastusalan päällystötutkinto (AMK)
Ammattikorkeakoulututkinnot > Sosiaali-, terveys- ja liikunta-ala

Kauneudenhoitoalan ammattikorkeakoulututkinto:
estenomi (AMK)
Liikunnan ammattikorkeakoulututkinto:
liikunnanohjaaja (AMK)
Sosiaali- ja terveysalan ammattikorkeakoulututkinto:
apuvälineteknikko (AMK)
bioanalyytikko (AMK)
ensihoitaja (AMK)
fysioterapeutti (AMK)
geronomi (AMK)
hammasteknikko (AMK)
jalkaterapeutti (AMK)
kuntoutuksen ohjaaja (AMK)
kätilö (AMK)
naprapaatti (AMK)
optometristi (AMK)
osteopaatti (AMK)
röntgenhoitaja (AMK)
sairaanhoitaja (AMK)
sosionomi (AMK)
suuhygienisti (AMK)
terveydenhoitaja (AMK)
toimintaterapeutti (AMK)
Ammattikorkeakoulututkinnot > Tekniikan ja liikenteen ala

Merenkulun ammattikorkeakoulututkinto
insinööri (AMK)
merikapteeni (AMK)
Tekniikan ammattikorkeakoulututkinto
insinööri (AMK)
laboratorioanalyytikko (AMK)
rakennusarkkitehti (AMK)
rakennusmestari (AMK)
Ammattikorkeakoulututkinnot > Yhteiskuntatieteiden, liiketalouden ja hallinnon ala

Liiketalouden ammattikorkeakoulututkinto, tradenomi (AMK)
Jääkiekon Euroopan-mestaruuskilpailut 1925

Jääkiekon Euroopan-mestaruuskilpailut vuonna 1925 olivat lajin kymmenennet Euroopan-mestaruuskisat, ja ne pelattiin Tšekkoslovakiassa Štrbské Plesossa ja Starý Smokovecissa 9.–11. tammikuuta.
| Joukkue | O | V | T | H | Maalit | Pts | TCH | AUT | SUI | BEL |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Tšekkoslovakia | 3 | 3 | 0 | 0 | 10–0 | 6 |  | 3–0 | 1–0 | 6–0 |
|  Itävalta | 3 | 1 | 1 | 1 | 4–5 | 3 |  |  | 2–2 | 2–0 |
|  Sveitsi | 3 | 0 | 2 | 1 | 3–4 | 2 |  |  |  | 1–1 |
|  Belgia | 3 | 0 | 1 | 2 | 1–9 | 1 |  |  |  |  |
Mestarijoukkue

|  | Joukkue | Pelaajat |
| --- | --- | --- |
| 1 | TCH |  Jan Peka, Jaroslav Stránský. Karel Pešek-Káďa, Karel Koželuh. Josef Šroubek, Jaroslav Jirkovský, Josef Maleček, Vilém Loos, Otakar Vindyš, František Lorenc, Jan Hamáček, Jaroslav Pušbauer. |
Juhani Saksa

Juhani Saksa (s. 26. maaliskuuta 1939 Kangasniemi) on suomalainen kuvanveistäjä. Hänen pääasiallisena materiaalinaan ovat eri kivilajit ja pronssi.
Juhani Saksa on tehnyt taidetta yli 50 vuoden ajan, mutta päätoimiseksi taiteilijaksi hän ryhtyi vasta keski-ikäisenä. Hän kuuluu taiteelliseen sukuun, sillä hänen isoisänsä Malakias Saksa oli taidemaalarien (esimerkiksi Hjalmar Löfvingin ja Einar Lagerstamin) ystävä ja mesenaatti. Juhanin poika on valokuvaaja Perttu Saksa.
Saksa on kuvannut työprosessinsa olevan se, että kivelle annetaan mahdollisuus avautua. “Oma osani tässä tapahtumaketjussa on pieni, mutta yritän parastani. Poistan kivilohkareesta kaiken ylimääräisen ja tuon esille, mitä kunkin kiven sisälle on aikojen kuluessa muodostunut. Jokaisen kiven sisällä on oma aiheensa”. Hän on viettänyt usein talven Carrarassa Italiassa marmorivuorten kupeessa.
Teoksia

"Menneiden sukupolvien muistolle", 1990, pronssiveist. graniittijalustalla, Askolan hautausmaa, Askola
Vaajakosken kirkon alttariveistos 1992, Jyväskylän mlk.
prof. Otto Manninen, pronssireliefi 1992, Kangasniemi
Jyskän palvelukeskus, puiset alttaritaulut, Jyväskylän mlk.
Kirkon lähetyskynttelikkö, Vaajakosken kirkko, Jyväskylän mlk.
Sankarivainajien muistomerkki 1994, Jyväskylän mlk.
Kesäilta Puulalla, kivireliefi 1995, Kangasniemen kunnantalo
Joutsenet, veistospari 1996, Kangasniemen kunnantalo
Sotaan lähteneiden muistopatsas 1996, Kangasniemi
Vaajakoski-monumentti 1993, Jyväskylän mlk.
Perinnepuiston patsaat, graniitti ja marmori, yht. 3 kpl, Kangasniemen kunta
Poslaniec (Sanansaattaja), patsas 1993, Gdansk, Puola
Jatuli, maataidemuistomerkki 1993, Wdzydze, Etnografinen museoalue, Puola
Kisailijat, pronssipatsas graniittijalustalla 2007, Vaajakoski
Hiski Salomaan muistomerkki 2009, Kangasniemi
Muistelupaikka 2010, Kangasniemen seurakunta
Katsokaa taivaan lintuja 2013 (Uurnalehto), Kangasniemen seurakunta
Teoksia > Valokuvia julkisista teoksista

Sotaanlähdön muistomerkki, Kangasniemi, 1993.
Otso, Kangasniemen apteekin 100-vuotismuistomerkki, Kangasniemi, 1997.
Kisailijat, Jyväskylä, 2007.
Hiski Salomaan muistomerkki, Kangasniemi, 2009.
Katsokaa taivaan lintuja, Kangasniemi, 2013.
Aiheesta muualla

Juhani Saksan verkkosivu (Arkistoitu – Internet Archive).
Kaarlo J. Temmes

Kaarlo Jaakko Temmes, sukunimi vuoteen 1935 Pentzin (3. lokakuuta 1919 Raahe – 14. tammikuuta 1998 Helsinki) oli suomalainen diplomi-insinööri ja ilmailuhallituksen pääjohtaja.
Temmeksen vanhemmat olivat filosofian maisteri Leino Pentzin ja Edith Laurell. Hän pääsi ylioppilaaksi 1938, valmistui diplomi-insinööriksi Teknillisesta korkeakoulusta 1946 ja suoritti Master of Science-tutkinnon California Technical Institutessa 1951.
Temmes oli Suomen Ilmailuliiton lento-osaston päällikkönä 1945–1946 ja Ab Aeroformsportin kontrolli-insinöörinä 1946–1947. Hän toimi kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeriön ilmailutarkastajana 1947–1956 ja kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeriön ja myöhemmin liikenneministeriön ilmailuosaston päällikkönä 1965–1972. Temmes oli Finnair Oy:n lentotoimiston johtajana 1956–1965 ja ilmailuhallituksen pääjohtajana 1972–1983.
Temmes toimi European Civil Aviation Conferencen (ECAC) teknillisen komitean puheenjohtajana vuodesta 1970 alkaen. Hänellä oli purjelennon Suomen mestaruudet vuosilta 1944 ja 1947 sekä purjelennon kulta-C merkki no. 1 Suomessa.  Temmes suunnitteli 1945 diplomityönään yksipaikkaisen PIK-5 harjoituspurjelentokoneen.
Kaarlo J. Temmes oli naimisissa vuodesta 1948 varanotaari, sairaanhoitaja Stina Karin Pentzinin kanssa.
Julkaisuja

Purjelentokoneiden autohinaus- ja vintturistartista; kirj. K. Temmes, R. Häkkinen. Akateeminen ilmailukerho, Helsinki 1945
Luettelo sotilaslentäjistä, joille on vuosina 1918-1944 annettu Suomen lentomerkki; tekijät K. J. Temmes ja Kullervo Virtanen. 1990
Aiheesta muualla

Diplomi-insinööri K.J. Temmes 1950-luvulla, Suomen Ilmailumuseo, Polyteknikkojen Ilmailukerho (Finna)
Ensimmäinen Aero Oy:n Convair saapuu Seutulaan 15. helmikuuta 1953. Ryhmäkuvassa vasemmalta yhtiön lentokapteenit Olavi Siirilä ja Olli Puhakka, ohjaaja Kyösti Karhila, sähköttäjä Kosti Uotila, yhtiön tekniikan Lars Ravander, kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeriön ilmailutarkastaja K. J. Temmes ja Aero Oy:n toimiyusjohtaja Leonard Grandell. Suomen Ilmailumuseo, Olavi Siirilän kokoelma (Finna)
Kaartotaistelu

Amerikkalainen Republic F-105D ampuu alas vietnamilaisen MiG-17:n kesäkuun alussa 1967.
Kaartotaistelu (engl. dogfight ja saks. Kurvenkampf) on eräs sotilasilmailuun sekä ilmataisteluihin liittyvä taisteluliike, jossa tavanomaisimmin kaksi eri osapuolta olevaa hävittäjäkonetta pyrkii tiukasti kaartamalla, eli ns. "tynnyrin" omaisilla liikkeillä, pääsemään vastustajan taakse parempiin ampuma-asemiin sekä tulittamaan tätä. Kaartotaisteluiden käymiseen voidaan liittää erilaisia taistelutaktiikoita, kuten esimerkiksi Thach Weave tai nk. suomalaisten toisessa maailmansodassa suosima: heiluritaktiikka taikka venäläisten ja itäblokin käyttämä Kubanin portaat sekä Espanjalainen kehä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kaartotaistelu Wikimedia Commonsissa
https://theaviationist.com/2020/06/07/here-are-the-basic-fighter-maneuvers-fundamentals-you-need-to-understand-dogfights-explained-by-a-fighter-pilot/
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Dogfight
Käännös suomeksi
Kaartolidut

| Kaartolidut |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kladi::  Siemenkasvit
Kladi::  Koppisiemeniset
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Kladi::  Rosidit
Lahko::  Brassicales
Heimo::  Ristikukkaiskasvit
Suku::  Kaartolidut Boechera  Á.Löve & D.Löve
Katso myös
   Kaartolidut Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kaartolidut (Boechera) on ristikukkaiskasveihin kuuluva kasvisuku. Suvussa on noin 110 lajia, joita esiintyy Pohjois-Amerikassa Yhdysvalloissa, Kanadassa ja Meksikossa sekä lisäksi Venäjän itäisimmissä osissa. Pääosa lajeista esiintyy läntisessä Pohjois-Amerikassa. Kaartolidut sisällytettiin aikaisemmin yleisesti pitkäpalkoihin (Arabis). Kaartolitujen ja pitkäpalkojen väliset morfologiset yhtäläisyydet ovat tutkimuksessa osoittautuneet konvergenssista johtuvaksi, eivätkä suvut olekaan aivan läheisiä sukulaisia. Kaartolitujen lajiutumisessa yhdistyvät eri tavoin risteytyminen, apomiksia ja polyploidia. Suvun kuvasivat alun perin sytotaksonomeina tunnetut Áskell Löve ja hänen vaimonsa Doris Löve vuonna 1975. He omistivat Boechera-suvun 1900-luvulla eläneelle tanskalaiselle kasvitieteilijälle Tyge Wittrock Böcherille, joka tutki myös kromosomilukujen merkitystä lajiutumisessa.
Kaartolituihin kuuluu Länsi-Yhdysvalloissa kasvava lännenkaartolitu (Boechera divaricarpa), jonka aiempi nimi on lännenpitkäpalko (Arabis divaricarpa).
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Kaartolidut – Boechera
Jurgen von Konow

Jurgen von Konow
Carl Jurgen von Konow (1915 Östersund – 1959 Växjö) oli ruotsalainen taidemaalari, kuvataiteilija ja graafikko. Von Konow opiskeli Tukholman taideteollisessa korkeakoulussa vuosina 1930–1934. Pariisissa hän opiskeli vuosina 1938–1939 Maison Watteaun skandinaavisessa akatemiassa. Grafiikkaa von Konow opiskeli Tukholman taidekorkeakoulussa vuonna 1946. Myöhemmin hän toimi taidekorkeakoulun grafiikan opettajana. Von Konow oli naimisissa Anna-Lisa Enbarkin kanssa. Von Konow kuoli auto-onnettomuudessa 44-vuotiaana.
Taide ja kirjallisuus

Von Konowin taulujen aiheita olivat usein maisemat ja katunäkymät sekä talvinen Tukholma. Von Konowin taidetta on julkisesti nähtävillä Tukholman kaupunginmuseossa, Ruotsin kansallismuseossa ja modernin taiteen museossa sekä Göteborgin, Oslonselvennä ja Helsingin taidemuseoissa. Von Konow kuului taiteilijaryhmään 'De unga'.
Vuonna 1958 von Konow julkaisi kirjan 'Om grafik: Historia och Teknik'.
Aiheesta muualla

Kansallisgalleria: Konow, Carl Jurgen von (Arkistoitu – Internet Archive)