stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Bohrin atomimalli
Taustaa

1900-luvun alkupuolella Ernest Rutherford havaitsi pommittamalla ohutta kultakalvoa heliumytimillä (eli alfahiukkasilla), että atomit koostuivat pienestä ja tiiviistä positiivisesti varautuneesta ytimestä, jota ympäröivät negatiivisesti varautuneet elektronit. Useimmat alfahiukkaset läpäisivät kalvon vaivattomasti, johtaen tulkintaan atomista, joka on enimmäkseen tyhjää tilaa. Kuitenkin jotkut alfahiukkaset taittuivat takaisin kalvosta hyvinkin suurilla kulmilla; kokeen datan perusteella atomiydin olisi korkeintaan  10^{-14} m. Rutherfordin omin sanoin: "It was quite the most remarkable event that has ever happened to me in my life. It was almost as if you fire a fifteen-inch shell at a piece of tissue paper and it came back and hit you". Oli kuitenkin epäselvää, mikseivät negatiiviset elektronit pudonneet positiiviseen ytimeen.
Lisäksi atomien absorptio- ja emissiospektreistä oli jo kauan aikaisemmin huomattu, että jokaisella alkuaineella on sille ominainen karakteristinen spektri eli ne lähettävät valoa vain tietyillä aallonpituuksilla. Esimerkiksi natriumlanka lähettää vain tietyillä spesifisillä aallonpituuksilla valoa, kun atomeille annetaan energiaa esimerkiksi sähköpurkauksen avulla. Klassinen fysiikka ei pystynyt selittämään ilmiötä, mikä ei kuitenkaan ollut estänyt käyttämästä sitä hyväksi alkuaineiden tunnistamisessa.
Bohrin postulaatit

Niels Bohr ehdotti atomimallia, jossa elektronit kiertävät ellipsiradoilla kompaktia ydintä. Malli siis pitää elektroneita täysinä hiukkasina, vaikka nykyään tiedämme, että elektronit noudattavat aaltohiukkasdualismia. Atomeista yksinkertaisin on vetyatomi, joka koostuu protonista ja sitä kiertävästä elektronista. Koska ydin on positiivisesti ja elektroni negatiivisesti varautunut, vetävät ne toisiaan puoleensa Coulombin voiman ansiosta, samalla tavalla kuin Aurinko vetää Maata (ja Maa Aurinkoa) puoleensa painovoiman vaikutuksesta. Ensimmäinen ongelma tällä mallilla on, että jos elektroni kiertää ydintä kiertoradalla, pitäisi sen lähettää sähkömagneettista säteilyä, koska se on kiihtyvässä liikkeessä ja kiihtyvät varaukset lähettävät sähkömagneettista säteilyä. Tämän säteilyn taajuuden pitäisi olla sama kuin sen kiertoajan käänteisarvo. Siitä kuitenkin seuraisi, että elektroni menettäisi energiaa ja tämän vuoksi sen kiertosäde pieneneisi, kunnes se olisi ytimessä noin  10^{-10} sekunnin kuluttua. Bohrin atomimalli (1913) kuitenkin onnistui ratkaisemaan tämän ongelman tekemällä lisäoletuksia, postulaatteja, jotka kuitenkin merkitsivät selvää poikkeamista klassisesta fysiikasta.
Bohrin postulaatit:
Elektronit kiertävät ydintä kiertoradoilla
Elektronin impulssimomentti on kvantittunut:  L=n\hbar , missä n = 1, 2, 3, ...
Klassiset mekaniikan lait eivät päde, kun elektronit virittyvät tai purkautuvat sallitulta kiertoradalta toiselle.
Elektroni ei lähetä säteilyä ollessaan tietyllä kiertoradalla vaan ainoastaan siirtyessään ylemmältä kiertoradalta alemmalle.
Kun elektroni hyppää kiertoradalta toiselle, energiaero joko poistuu tai saapuu yksittäisenä valokvanttina eli fotonina, jonka taajuus riippuu suoraan kyseisten kiertoratojen välisestä energiaerosta. Kvantin energian ja säteilyn taajuuden välillä vallitsee sama yhteys, jonka Max Planck oli jo vuonna 1900 esittänyt mustan kappaleen säteilylle:  f=E/h, missä f on fotonin taajuus, E on energiaero ja h on yleinen luonnonvakio, joka tunnetaan Planckin vakiona.

Kun määritellään  \hbar =h/(2\pi ), voimme kirjoittaa  E=\hbar \omega , missä ω on fotonin kulmataajuus.
Postulaattien seuraukset

Koska Bohrin malli toimii täydellisesti vain vetyatomille, seuraavassa on implisiittisesti kyse vetyatomista. Jos kyseessä on jonkin muun alkuaineen yksielektroninen ioni, on kaavoissa e2 korvattava lausekkeella Ze2, missä Z on alkuaineen järjestysluku ja Ze ytimen varaus.
Postulaatti 2 on koko mallin ydin. Siitä seuraa, että elektronin säde ja energia ovat kvantittuneet, eli ne voivat saada vain tiettyjä arvoja. Toisinaan näiden kvantittumiset ovat virheellisesti oletettu mallin postulaateiksi, vaikka todellisuudessa ne ovat vain seurausta postulaatista 2. Seuraavassa oletamme, että ydin on massaltaan suuri verrattuna elektroniin, jolloin kiertorata on ympyrä, jonka keskipiste on ytimessä.
Impulssimomentille  L=r_{n}mv=n\hbar  (1), missä  r_{n} = elektronin kiertoradan säde tietylle n, m = elektronin massa sekä v = elektronin tangentiaalinen nopeus ja n = 1, 2, 3, ...
Coulombin voima toimii sentripetaalisena voimana, joten:  {\frac {1}{4\pi \epsilon _{0}}}{\frac {e^{2}}{r_{n}^{2}}}=m{\frac {v^{2}}{r_{n}}} (2)
Eliminoimalla v (1):stä ja (2):sta saadaan:
eli säde  r_{n} on kvantittunut. Määritellään vakio  a_{0}={\frac {4\pi \epsilon _{0}\hbar ^{2}}{e^{2}m}} =0.529x10^{-10}m, joka tunnetaan Bohrin säteenä, jolloin  r_{n}=a_{0}n^{2} (4).
Postulaattien seuraukset > Elektronin energia ja spektrit

Koska elektronin kokonaisenergialle  E_{n} pätee:
(2):sta eliminoimalla v saamme
Sijoittamalla tähän (3) saamme
Kaava (5) ennustaa täydellisesti vedyn emissiospektrin. Sen mukaan vety­atomi voi lähettää vain sellaisia fotoneja, joiden energia vastaa kahden energia­tason erotusta. Koska fotonin energian E ja aallon­pituuden λ välillä on yhteys  E={\frac {hc}{\lambda }}, ovat vedyn spektriviivojen aallonpituudet
{\frac {1}{\lambda }}={\frac {me^{4}}{8\epsilon _{0}^{2}h^{3}c}}\cdot \left({\frac {1}{n_{1}^{2}}}-{\frac {1}{n_{2}^{2}}}\right)=R\left({\frac {1}{n_{1}^{2}}}-{\frac {1}{n_{2}^{2}}}\right),
missä  R={\frac {me^{4}}{8\epsilon _{0}^{2}h^{3}c}} on vedyn Rydbergin vakio.
Bohrin postulaatti impulssimomentin kvantittumisesta (postulaatti 2 yllä) selittää myös, miksei kiihtyvässä liikkeessä oleva elektroni putoa ytimeen säteillen energiansa pois.
Postulaattien seuraukset > Elektronin liike

Kaavasta (4) seuraa, että elektroni voi olla vain tietyillä säteillä. Mallin pohjalta voidaan teoreettisesti laskea myös elektronin nopeus ja kiertoaika, joskin kvanttimekaniikan myöhempi kehitys osoitti, ettei näillä suureilla ole oleellista merkitystä. Nopeudeksi saadaan:
ja kiertoajaksi
Tasolla n = 1 elektronin nopeus on noin 2.187 x  10^{6} m/s, joka on noin sadasosa valonnopeudesta.  Näin ollen vetyatomilla ensimmäiseen approksimaatioon ei tarvitse tehdä suhteellisuusteoreettisia korjauksia. Toisin on laita raskaammilla alkuaineilla, joiden valenssikuori on n = 6.
Suuret kvanttiluvun arvot ja korrespondenssiperiaate

Maxwellin teorian mukaan ympyrä­liikkeessä oleva varaus lähettää sähkö­magneettista säteilyä, jonka taajuus on sama kuin kierto­ajan käänteisarvo tai jokin tämän monikerta. Edellä saatiin vetyatomin elektronin Bohrin mallin mukaiselle kierto­ajalle lauseke
missä n on radan kvanttiluku, c on valonnopeus ja R Rydbergin vakio. Tällöin sen pitäisi Maxwellin teorian mukaan lähettää säteilyä, jonka taajuus on
Atomi ei kuitenkaan voi pysyä viritys­tilassa pitkiä aikoja, vaan virittyneen atomin elektroni siirtyy nopeasti sisemmälle radalle.  Jos se siirtyy radalta, jonka kvanttiluku on n, radalle, jonka kvanttiluku on k (< n), atomi lähettää säteilyä, jonka kvantin energia on
ja taajuus näin ollen Planckin lain mukaisesti
Jos kuitenkin kvanttiluku n on suuri ja k paljon pienempi kuin n, toisin sanoen elektroni siirtyy kaukana ytimestä olevalta radalta, korkeasta viritystilasta,  toiseen, vain hieman alempaan viritystilaan,  tämä taajuus on likipitäen
Huomataan, että nämä taajuudet ovat samoja, joita tällaisella radalla kiertävän elektroni klassisen Maxwellin teoriankin mukaan lähettäisi. Tämä oli varhaisimpia tunnettuja esimerkkejä [[korrespondenssi (kvanttimekaniikka)|korrespondenssi­periaatteesta, jonka mukaan suurilla kvanttilukujen arvoilla kvanttifysiikan tulokset ovat yhtä­pitäviä klassisen fysiikan tulosten kanssa.
Bohrin atomimallin epäonnistuminen

Huolimatta Bohrin atomimallin onnistumisista, on se loppujen lopuksi epätarkka.
Yllä oleva käsittely toimii vain vetyatomille, tai vedyn kaltaisille atomeille (atomeille, joilla on yksi elektroni). Kun atomissa on useampia elektroneita, vaikuttavat nämä keskenään, eivätkä kaikki elektronit enää koe ytimen täyttä varausta. Sallittujen kiertoratojen tarkka energia riippuukin kyseessä olevasta atomista. Energioiden selvittämiseksi joudumme laskemaan tietokoneella Schrödingerin yhtälön ratkaisuja tapauskohtaisesti.
Atomiytimen massa ei ole ääretön verrattuna elektronin massaan. Tämän seurauksena ydin sekä elektroni kiertävät yhteistä massakeskipistettä, mikä vaatii korjauksia yllä oleviin kaavoihin.
Postulaatti (3) väittää, etteivät klassisen mekaniikan lait päde kvanttihypyn aikana, muttei kuitenkaan kerro, minkä lakien pitäisi korvata pätemättömät klassisen mekaniikan lait.
Postulaatti (2) väittää, että pyörimismäärä on kvantittunut, muttei selitä miksi.
Teoria ei pysty ennustamaan siirtymien tapahtumistaajuuksia, eikä se kerro, ovatko kaikki mahdolliset siirtymiset sallittuja
Teoria ei pysty selittämään molekyyleissä esiintyviä kemiallisia sidoksia
Monet emissiospektriviivoista ovat itse asiassa kahdentuneet, kuten esimerkiksi natriumin D-viivat.
Askel Bohrin atomimallista eteenpäin

Bohrin malli tunnetaan joskus puoliklassisena mallina, koska vaikka se sisältääkin joitakin ajatuksia kvanttimekaniikasta, se ei ole täydellinen kvanttimekaaninen kuvaus atomista. Bohr teki kvanttimekanistisen hypoteesin pyörimismäärän kvantittoitumisesta, muttei mennyt pidemmälle.
Vuonna 1922 Bohr itse täydensi atomimalliaan eräillä lisäoletuksilla osoittaen, kuinka atomin rakenteen avulla voitiin selittää myös ne jaksolliseen järjestelmään liittyvät säännönmukaisuudet, jotka Mendelejev oli jo puoli vuosisataa aikaisemmin havainnut eri alkuaineiden kemiallisissa ominaisuuksissa. Ennen vuotta 1922 oli jo todettu, että kunkin alkuaineen järjestysluku jaksollisessa järjestelmässä on sama kuin sen atomiytimen varaus alkeisvarausyksikköinä, ja näin ollen myös sama kuin sähköisesti neutraalissa atomissa olevien elektronien lukumäärä. Tämän vuoksi Bohr täydensi atomimalliaan olettamalla, että
ydintä kiertävät elektronit täyttävät eri elektronikuoria järjestyksessä sisältä ulospäin,
kullekin kuorelle mahtuu vain tietty määrä elektroneja ja että
ionisoituessaan atomi pyrkii tilaan, jossa sen uloimmallakin kuorella on suurin mahdollinen määrä elektroneja.
Oletusta (2) voitiin myöhemmin tarkentaa niin, että sen pohjalta muotoiltiin Paulin kieltosääntö, kun taas oletus (3) vastaa sitä, mikä nykyisin tunnetaan oktettisääntönä. Tältä pohjalta voitiin selittää ionisidoksen muodostuminen. Gilbert Newton Lewis täydensi teoriaa myöhemmin selittämällä kovalenttisen sidoksen muodostumisen.
Täydelliseen atomin kuvaamiseen tarvitsee käyttää koko kvanttimekaniikan teoriaa, joka muotoutui useiden ihmisten työn tuloksena vuosia Bohrin mallin julkaisun jälkeen. Louis de Broglie esitti vuonna 1924 teorian, jonka mukaan elektronillakin on aaltoluonne, ja sille pätee sama liikemäärän (p) ja aallonpituuden ( \lambda  välinen yhteys  \lambda =h/p kuin fotonillekin (h on Planckin vakio). Aaltoluvun (k) avulla yhtälö voidaan esittää myös muodossa  p=h/\lambda  =\hbar k. Sijoittamalla tämän kaavaan (1) saamme  kr_{n}=n, eli  {\frac {2\pi r_{n}}{\lambda }}=n, jonka voimme tulkita seisovaksi aaltoliikkeeksi. Elektronin pyörimismäärän ja samalla energian kvantittuminen selittyy siten, että sen kiertoradalle eli ympyrän kehälle on mahduttava tietty kokonaislukumäärä elektronin aallonpituuksia, jolloin elektroni itse asiassa on seisova aalto. Koska seisova aaltoliike ei välitä energiaa, ei elektroni niin ollen säteile sähkömagneettista säteilyä, ja atomi on vakaa.
Tämä teoria pitää elektroneja aaltoina, jotka luovat kolmiulotteisia seisovan aallon kuvioita atomissa. Aineaallot keksi Louis de Broglie, ja oletettiin, että Bohrin atomimallissa sallittujen (stationaaristen) ratojen kehät olivat aineaaltojen aallonpituuksien monikertoja, mikä tarkoittaa sitä, että elektronien stationaariset radat ovat sellaisia, joilla ne muodostavat seisovia aaltoja. Tämä malli toimi kuitenkin vain vetyatomille.
Seuraava ja ratkaiseva askel oli Schrödingerin yhtälö, jossa hiukkasen tilaa kuvataan todennäköisyysaaltona.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Opetus.tv: Kemian etäopiskeluympäristö, Bohrin atomimalli
interactive demonstration (Arkistoitu – Internet Archive) elektronin todennäköisyyspilvistä vetyatomissa täydellisen kvanttimekaanisen ratkaisun mukaan.
Limingan Kiekko

Limingan Kiekko (LiKi) on suomalainen urheiluseura. Seuran toiminta tapahtuu lähinnä Limingan alueella, Pohjois-Pohjanmaalla. Se on perustettu vuonna 1982, ja sen päälajeina ovat jääkiekko ja jalkapallo. Aktiivia nuorison urheilukasvatusta tekevä seura on Nuori Suomi -tunnuksella merkitty, rekisteröity yhdistys.
Tunnettuja pelaajia > Kasvatit pääsarjatasolla

Eetu Apila
Matti Härmä
Aino Kaijankoski
Tomi Pekkala
Camilla Reinikainen
Eevi Siermala
Antti Ylönen
Tunnettuja pelaajia > Muut miesten joukkueessa pelanneet ammattilaiskiekkoilijat

Olli Julkunen
Antti Kangas
Jani Tuppurainen
Erkki Ripatti

Erkki Tapio Ripatti  (s. 26. huhtikuuta 1939 Kerava) on diplomi-insinööri ja Tampereen Puhelinosuuskunnan entinen toimitusjohtaja, joka sai ensimmäisenä Suomessa viestintäneuvoksen arvonimen, vuonna 1991.
Ripatti valmistui diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1964 pääaineenaan puhelintekniikka. Vuosina 1963–1965 hän työskenteli Posti- ja lennätinhallituksen verkkosuunnittelutoimistossa, vuosina 1965–1972 Oy Nokia Ab:n teleteknisen laboratorion päällikkönä ja vuosina 1973–1975 Nokian telekaapelien tuotepäällikkönä. Vuosina 1969–1972 hän toimi myös Nokian kansainvälisissä tehtävissä Lähi-idässä ja Etelä-Afrikassa.
Ripatti toimi Tampereen Puhelinosuuskunnan toimitusjohtajana vuodesta 1975. Hänellä oli myös useita luottamustehtäviä, kuten Puhelinlaitosten liiton hallituksen jäsenyys ja toiminta alan työnantajaliiton johdossa. Tampereen Puhelinosuuskunta oli vuonna 1991 Suomen toiseksi suurin alueellinen puhelinyhtiö, jonka liikevaihto oli noin 300 miljoonaa markkaa ja henkilökunnan määrä 720. Eläkkeelle Ripatti jäi kesällä 2002.
Aiheesta muualla

Viestintäneuvos Erkki Ripatti (1939–) Kansallisbiografia, Talousvaikuttajat. (Maksullinen, Viitattu 20.7.2020)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Talousvaikuttajat
Pohjois-Arizonan yliopisto

| Pohjois-Arizonan yliopisto |
| --- | --- |

 engl. Northern Arizona University 
Motto:  The Difference that Matters
Perustettu:  1899
Sivusto:  https://nau.edu/
Pohjois-Arizonan yliopisto (engl. Northern Arizona University, lyh. NAU) on Yhdysvaltain Arizonassa sijaitseva julkinen yliopisto.  Yliopisto on perustettu vuonna 1899 ja se sijaitsee Flagstaffin kaupungissa.
Aiheesta muualla

Yliopiston verkkosivusto (englanniksi)
Alabaman A&M-yliopisto

| Alabaman A&M-yliopisto |
| --- | --- |

 engl. Alabama A&M University 
Motto:  Service is Sovereignty
Perustettu:  1875
Maskotti:  Butch
Sivusto:  https://www.aamu.edu
Alabaman A&M-yliopisto (engl. Alabama A&M University, lyh. AAMU) on Yhdysvaltain Alabamassa sijaitseva julkinen yliopisto.  Yliopisto on perustettu vuonna 1875 ja se sijaitsee Huntsvillen kaupungissa.
Aiheesta muualla

Yliopiston verkkosivusto (englanniksi)
Valenssivyö

Puolijohteen elektronivyörakenne
Kiinteän aineen teoriassa elektroneja kuvataan niiden energialla. Elektronit sijoittuvat energia-asteikolla tietyille energiaväleille, joita kutsutaan energiavöiksi. Korkein matalassa lämpötilassa täysin miehitetty vyö on valenssivyö. Tällä vyöllä olevat elektronit sitovat atomeja toisiinsa kiinni, eli ne ovat sidoselektroneja.
Puolijohteissa ja eristeissä valenssivyö on yleensä täynnä eli kaikki elektronipaikat on miehitetty. Tällaisella vyöllä elektroni ei kykene liikkumaan, koska nopeus nostaisi sen energiaa, mutta vapaita energiatiloja ei ole käytettävissä.
Jos lämpövärähtely tai muu syy poistaa elektronin valenssivyöstä, jää vyöhön tyhjä paikka, jota kutsutaan elektroniaukoksi. Elektronin puutteen vuoksi atomi saa positiivisen sähkövarauksen. Elektroniaukko voi täyttyä toiselta atomilta saadulla elektronilla, jolloin elektroniaukko siirtyy elektronin luovuttajalle. Täten aukosta johtuva positiivinen varaus voi siirtyä atomilta toiselle ja toimia sähkövirran välittäjänä.
Elektroni pyrkii spontaanisti siirtymään alemmille energiatiloille eli vyökuvassa alaspäin. Jos elektroni siirtyy energia-asteikolla alempana olevan aukon tilalle, niin aukko nousee ylöspäin. Aukot siis pyrkivät spontaanisti kellumaan energia-asteikolla ylöspäin. Näin aukot sijaitsevat valenssivyön yläreunassa, kun taas elektronit ovat vyön alareunassa.
Etelä-Alabaman yliopisto

| Etelä-Alabaman yliopisto |
| --- | --- |

 engl. University of South Alabama 
Perustettu:  1963
Maskotti:  South Paw
Sivusto:  https://www.southalabama.edu/
Etelä-Alabaman yliopisto (engl. University of South Alabama, lyh. USA) on Yhdysvaltain Alabamassa sijaitseva julkinen yliopisto.  Yliopisto on perustettu vuonna 1963 ja se sijaitsee Mobilen kaupungissa.
Aiheesta muualla

Yliopiston verkkosivusto (englanniksi)
Jacksonvillen osavaltionyliopisto

| Jacksonvillen osavaltionyliopisto |
| --- | --- |

 engl. Jacksonville State University 
Motto:  The friendliest campus in the South
Perustettu:  1883
Sivusto:  https://www.jsu.edu/
Jacksonvillen osavaltionyliopisto (engl. Jacksonville State University, lyh. JSU) on Yhdysvaltain Alabamassa sijaitseva julkinen yliopisto.  Yliopisto on perustettu vuonna 1883 ja se sijaitsee Jacksonvillen kaupungissa.
Aiheesta muualla

Yliopiston verkkosivusto (englanniksi)
Troyn yliopisto

| Troyn yliopisto |
| --- | --- |

 engl. Troy University 
Motto:  Alabama's International University
Perustettu:  1887
Sivusto:  https://www.troy.edu/
Troyn yliopisto (engl. Troy University, lyh. TROY) on Yhdysvaltain Alabamassa sijaitseva julkinen yliopisto.  Yliopisto on perustettu vuonna 1887 ja se sijaitsee Troyn kaupungissa.
Aiheesta muualla

Yliopiston verkkosivusto (englanniksi)
Värtsilän taistelu

Värtsilän taistelu oli Tohmajärven pitäjään kuuluneessa Värtsilän teollisuustaajamassa 8. helmikuuta 1918 käyty Suomen sisällissodan taistelu. Pari tuntia kestäneen yhteenoton taustalla oli Joensuun suojeluskunnan suorittama Värtsilän punakaartin aseistariisunta. Taistelu päättyi nopeasti työväentalolle linnoittautuneiden punaisten antautumiseen ja pakoon, jonka jälkeen kylä jäi valkoisten haltuun.
Värtsilän taistelun merkitys oli Pohjois-Karjalalle suuri. Se varmisti valkoisten ylivallan, jonka vuoksi seutu säästyi myöhemmiltä yhteenotoilta. Värtsilän valtaus turvasi myös Karjalan rintamalla olleiden joukkojen huollon kannalta elintärkeän Karjalan radan pysymisen valkoisten hallussa. Kun rintamalinja asettui etelämmäksi Karjalan kannakselle, jäi yhteenotto lopulta ainoaksi Pohjois-Karjalan taisteluksi, eikä myöskään muualla Karjalassa nähty rintamalinjan pohjoispuolisia taisteluja.
Värtsilän taistelupaikka jäi toisen maailmansodan jälkeen Neuvostoliitolle luovutetuille aluille ja sijaitsee nykyään Venäjälle kuuluvassa Karjalan tasavallan Värtsilän kunnassa.
Taustaa

Sosialidemokraateilla oli ennen sisällissodan syttymistä vahva kannatus Pohjois-Karjalassa, sillä syksyn 1917 eduskuntavaaleissa SDP sai 45% kannatuksen. Seutu jäi kuitenkin kokonaan rintamalinjan pohjoispuolelle valkoisten hallussa olleelle alueelle. Karjalan radan varren pitäjissä oli jo syksystä lähtien nähty lukuisia punakaartien ja suojeluskuntien välisiä selkkauksia. Tammikuun puolivälistä lähtien seudun suojeluskuntalaiset kerääntyivät harjoittelemaan Joensuun ympäristöön. Sodan käynnistyttyä he osallistuivat Karjalan rintaman taisteluihin Viipurin pohjoispuolella ja  myöhemmin Pohjois-Karjalan miehiä lähti rintamalle myös asevelvollisina. Kotiseudulle jääneet puolestaan suojasivat Karjalan rataa ja muita strategisesti tärkeitä kohteita, sekä vartioivat Neuvosto-Venäjän vastaista rajaa.
Pohjois-Karjalan johtava sosialidemokraattinen agitaattori oli puolisonsa kotikaupunkiin Joensuuhun kesällä 1917 Yhdysvalloista muuttanut August Wesley, joka myöhemmin tunnettiin punaisen kaartin esikuntapäällikkönä. Hänet tunnettiin ehdottomasta linjastaan, Wesley ilmoitti jo marraskuun 1917 yleislakon aikana, ettei suostu minkäänlaisiin neuvotteluihin suojeluskuntien kanssa. Valkoiset kuitenkin hajottivat Joensuun punakaartin jo helmikuun alussa, jolloin Wesley pakeni kaupungista ja hiihti yli 300 kilometrin matkan rintamalinjan taakse Lappeenrantaan.
Tuolloin vielä Tohmajärven kuntaan kuulunut Värtsilä oli vahvimpia punaisten tukialueita Pohjois-Karjalassa. Wärtsilän rautaruukin ympärille syntynyt teollisuusyhteisö oli Kuopion, Oulun ja Varkauden ohella merkittävimpiä rintamalinjan pohjoispuolella sijainneita taajamia, jotka sodan alussa jäivät punaisten haltuun. Värtsilän taistelua ja siihen johtaneita vaiheita on kuvannut paikallisen yhteiskoulun johtajana toiminut pastori Kaarlo Aulis, mutta hänen lähes kymmenen vuotta sodan jälkeen kirjoittamat muistelmansa ovat vahvasti valkoisen näkemyksen värittämiä.
Yhteenottoon johtaneet tapahtumat

Joensuun punakaartin hajottamisen jälkeen valkoiset päättivät ottaa haltuunsa myös Värtsilän, mikä kuitenkin edellytti paikallisen punakaartin riisumista aseista. Värtsilän punakaartin aseet olivat peräisin Helsingistä saapuneesta lähetyksestä, joka toimitettiin Joensuun työväenkaartin päällikölle August Wesleylle yleislakon jälkeen joulukuun alussa 1917. Joensuun tulli takavarikoi kiväärit sluksi, mutta kaupungin venäläisen sotaväen otettua ne haltuunsa, päätyivät aseet lopulta punaisille. Osansa kivääreistä sai myös Värtsilän punakaarti, joka säilytti niitä Värtsilän Työväen ja Pienviljelijäin Osuusliikkeen varastossa. Punakaartin päällikkö oli osuuskaupan varastonhoitaja Juho Koski, mutta ilmeisesti myös liikkeenjohtaja Ilmari Aura tiesi salaisesta asekätköstä.
Värtsilän punakaartin kiväärien takavarikointi oli osa jo ennen sisällissodan alkua käynnistynyttä laajempaa operaatiota, jonka varsinaisena tarkoituksena oli riisua Joensuun seudun ja Laatokan Karjalan venäläiset varuskunnat aseista. Värtsilässä käytiin aluksi suojeluskunnan aloitteesta koollekutsuttuja neuvotteluja, jotka kuitenkin jäivät tuloksettomiksi. Värtsilän suojeluskunta esitti nyt uhkavaatimuksen, ja asetti kiväärien luovuttamisen takarajaksi 2. helmikuuta. Tämän jälkeen jokaisen luvattoman aseen haltijaan suhtauduttaisiin yhteiskunnan vihollisena.
Joensuusta saapui määräpäivänä osasto suojeluskuntalaisia, joiden tarkoituksena oli suorittaa tarpeellisiksi katsotut etsinnät, pidätykset ja kuulustelut. Aseita ei kuitenkaan löytynyt, ja lopulta pidätetyt punakaartilaisetkin oli päästettävä vapaaksi, kun nämä ilmoittivat toimeenpiteiden uhkaavan paikkakunnan turvallisuutta. Pastori Auliksen muistelmien mukaan suojeluskuntalaisten perässä juoksi paikallisia työläisiä, joista erityisesti naiset huutelivat törkeyksiä ja nimittivät heitä lahtareiksi. Lähtiessään joensuulaiset antoivat aseiden luovuttamiselle uuden määräajan, joka umpeutui 4. helmikuuta kello 21.
Auliksen mukaan Värtsilän punakaarti piti epäonnistuneen takavarikointiyrityksen jälkeen suojeluskuntaa heikkona ja ryhtyi 
itse riisumaan paikkakunnan porvaristoa aseista. Hänen väitteensä ei kuitenkaan ilmeisesti pidä paikkaansa, sillä uutena määräpäivänä 
Värtsilän ja ympäristökylien punakaartit pitivät kokouksen, jonka tuloksena aseet päätettiin luovuttaa. Vuorokautta myöhemmin järjestetyssä uudessa kokouksessa kuitenkin tehtiin uusi päätös aseelliseen vastarintaan ryhtymisestä. Punakaarti valmistautui omien sanojensa mukaan taistelemaan ”ainakin leivän puolesta”. Pohjois-Karjalaa vaivasi tuolloin muun Suomen tavoin ankara elintarvikepula ja jopa osittainen nälänhätä. Punaiset vangitsivat vielä ennen yhteenottoa parikymmentä Värtsilän porvaria, joiden teloituksen punakaartin päällikkö Koski kuitenkin esti.