stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Alice Babs
Kirjallisuutta

Babs, Alice: Född till musik: memoarer.  Stockholm:  Norstedt, 1989.  ISBN 91-1-884062-0.
Hedman, Frank: Alice Babs: berättelsen om artisten Alice "Babs" Nilson Sjöblom.  Stockholm:  Rabén & Sjögren, 1975.  ISBN 91-29-45259-7.
Aiheesta muualla

Alice Babs Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Alice Babs Wikimedia Commonsissa
Berger, Ella Alice Babs är död. Sveriges Television
Alice Babsin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Luusodat

Luusodiksi kutsutaan yhdysvaltalaisten paleontologien Edward Drinker Copen ja Othniel Charles Marshin 1870–90-luvuilla käymää kiihkeää kilpailua dinosaurusten fossiilien löytämisestä ja löytöjen julkaisemisesta. He käyttivät toistensa voittamiseen arveluttavia keinoja, joihin kuuluivat lahjonta, ryöstöt ja jopa luiden tuhoaminen. He yrittivät käydä toistensa kimppuun myös tieteellisissä julkaisuissa saadakseen toistensa rahoituksen lopetetuksi. Paleontologit kilpailivat Coloradon, Nebraskan ja Wyomingin alueella. Cope ja Marsh kärsivät molemmat suuria taloudellisia ja sosiaalisia tappioita kilpaillessaan toisiaan vastaan. Silti he saivat paleontologian alalla aikaan merkittäviä tuloksia löytäessään ja luokitellessaan yhteensä yli 140 uutta dinosauruslajia. Kilpailu herätti myös suuren yleisön kiinnostuksen paleontologiaan.
Tausta

Cope ja Marsh olivat alkujaan ystäviä. He tapasivat Berliinissä 1864 ja tulivat hyvin toimeen. He jopa nimesivät löytämiään lajeja toistensa mukaan. Heidän välilleen syntyi kuitenkin erimielisyyksiä, sillä Cope kannatti lamarckismia, kun taas Marsh oli innokas darwinismin tukija. New Jerseyn kaivauksilla miesten välillä tapahtui välikohtaus, kun Marsh lahjoi kaivauksia tehneet työmiehet tuomaan fossiileja hänelle Copen sijaan. Molemmat alkoivat hyökätä toisiaan vastaan tieteellisissä julkaisuissaan. Marsh nöyryytti Copea osoittamalla, että tämä oli rakentanut Elasmosauruksen luurangon väärin; Cope oli sijoittanut eläimen pään sen pyrstöön. Toisaalta Marsh oli itse laittanut Apatosauruksen luurangolle väärän kallon ja väittänyt sitä uudeksi lajiksi, jonka hän nimesi Brontosaurukseksi.
1872–1877

1870-luvulla Copen ja Marshin kiinnostus suuntautui läntiseen Pohjois-Amerikkaan, josta uskottiin löytyvän paljon fossiileja. Käyttämällä vaikutusvaltaansa Washingtonissa Cope pääsi osallistumaan Yhdysvaltojen geologisen retkikunnan matkalle Ferdinand Haydenin alaisuudessa. Cope ei saanut palkkaa, vaan tilaisuuden kerätä fossiileja ja julkaista tutkimuksia niiden avulla. Vuonna 1872 Cope lähti matkaan tarkoituksenaan käydä Wyomingin fossiilikentillä. Tämä ärsytti Joseph Leidyä, joka oli aiemminkin ollut mukana Haydenin retkillä ja saanut silloin kaivaa fossiileja yksinoikeudella. Hayden huomasi välien kiristymisen ja yritti pitää miehet pois samoilta alueilta. Lopulta Cope löysi Wyomingin kaivauksilta Agathaumas sylvestrisin luurangon. Saavuttuaan kaivauksilta tukikohtaansa Fort Bridgeriin hän huomasi, ettei Hayden ollut lähettänyt sinne hänen tarvitsemiaan vankkureita ja työläisiä. Cope päätti palkata itse mukaansa neljä miestä, minkä lisäksi hänen joukossaan oli kolme Chicagosta saapunutta miestä, jotka opiskelivat paleontologiaa. Copen miehet olivat kuitenkin samalla myös Marshin palkkalistoilla. Marsh raivostui, vaikka miehet vakuuttivat olevansa yhä lojaaleja hänelle. Cope löysi uusilla retkillään monia muitakin lajeja, ja kävi ilmi, että Marshin miehet olivat antaneet Marshille tarkoitettua materiaalia hänelle.
Vuonna 1873 Copen, Leidyn ja Marshin löydöt jatkuivat. Cope ja Leidy tekivät paljon kenttätyötä, kun taas Marsh antoi palkkaamiensa työmiesten hoitaa sen. Paleontologeilla oli tapana ilmoittaa löydöistään sähkeillä itään. Ongelmaksi muodostui se, että toisistaan riippumattomat paleontologit saattoivat ilmoittautua saman lajin löytäjiksi, mutta nimetä sen eri tavoin. Osasta he jopa tiesivät niiden olevan jo löydettyjä. Kävi ilmi, että kun Marsh oli luokitellut suurimman osan löydöistään oikein, Cope ei ollut luokitellut niistä oikein yhtäkään. Cope väitti kuitenkin julkaisuissaan Marshin luokittelevan löytöjään väärin.
Molemmat paleontologit tekivät retkiä entistä kauemmas länteen. Marshin matka Yaleen jäi hänen viimeisekseen, hän käytti siitä lähtien työmiehiänsä. Cope taas erosi Haydenin antamasta virasta ja työskenteli armeijassa pioneereissa. Vuonna 1875 molempien huomio kääntyi Etelä-Dakotaan, jossa silloin kahakoitiin sioux-intiaanien kanssa johtuen kultalöydöistä heidän alueeltaan. Marsh maksoi paikalliselle sioux-päällikölle kaikista löytämistään fossiileista saadakseen suojaa. Marsh lähti leiristään mukanaan monia fossiileja juuri ennen kuin vihamieliset miniconjout saapuivat alueelle.
1877–1892

Vuonna 1877 Marsh sai kirjeen Arthur Lakesilta, joka kertoi hänelle löytäneensä suuria fossiileja ollessaan patikointiretkellä Wyomingissa. Vastausta odotellessaan Lakes kaivoi fossiileja ylös, mutta kun Marsh ei vastannut riittävän nopeasti, hän lähettikin löytönsä Copelle. Tästä kuultuaan Marsh lähetti miehensä Lakesin kaivauksille ja julkaisi oman tutkimuksensa hänen löydöistään juuri ennen kuin Cope ehti julkaisemaan omansa. Marsh sai myös toisen kirjeen Carlin ja Reed -nimisiltä rautatietyöläisiltä, jotka kertoivat löytäneensä monia fossiileja Como Bluffista ja varoittivat häntä alueella jo olevista fossiilien etsijöistä. Kun Marsh sai tietää, että fossiilien etsijät olivat Copen palkkaamia, hän lähetti nopeasti omat miehensä paikalle syrjäyttäen Carlinin ja Reedin. Marshin joukot löysivät sellaisia uusia lajeja kuten Stegosaurus, Allosaurus ja Diplodocus. Marsh yritti salata fossiilien löytöpaikan siinä kuitenkaan onnistumatta, sillä Carlin ja Reed levittivät sanaa löydöistä. Cope kuuli löydöistä ja lähetti oman väkensä varastamaan fossiileja Marshin kaivauksilta.
Cope ja Marsh rahoittivat toimiaan itsenäisesti. Tonneittain fossiileja lähetettiin itään tutkijoiden varastoihin. Sää ja sabotaaši haittasivat kuitenkin kaivausten etenemistä. Lisäksi Como Bluffiin virtasi muita luista kiinnostuneita. Marshilla oli miesylivoima Copeen nähden, ja Cope alkoi jäädä kilpailussa jälkeen. Sekä Cope että Marsh turvautuivat fossiilien tuhoamiseen estääkseen niiden päätymisen kilpailijoiden käsiin.
Lopputulos

Määrällisesti luusodat voitti Marsh. Molemmat tutkijat tekivät merkittäviä läpimurtoja, mutta Marsh löysi 80 uutta lajia ja Cope "vain" 56. Ennen Copen ja Marshin luusotaa Amerikasta oli löydetty vain yhdeksän eri dinosauruslajia. Luusotien loppuvaiheessa Marshilla oli enemmän miehiä ja varusteita kuin Copella, mikä johti Copen häviöön. Toisaalta Marsh keskittyi lähinnä dinosauruksiin, kun taas Cope oli kiinnostunut laajemmasta skaalasta paleontologisia löytöjä. Cope ja Marsh kehittivät löytöjensä perusteella tunnettuja teorioita, esimerkkinä Marshin teoria lintujen polveutumisesta dinosauruksista sekä Copen teoria lajien suurenemisesta evoluutiolinjassa. Copea ja Marshia arvosteltiin kuitenkin yhdysvaltalaisen paleontologian maineen vahingoittamisesta ja fossiilikenttien hävityksestä.
Vuosina 2007–2008 tehty tutkimus kuitenkin osoitti että tuhot alueella olivat väitettyä pienemmät.[lähde? ]
Marsh aseistettujen vartioidensa kanssa 1873.
Luettelo kuuluisista teloitetuista henkilöistä

Tämä on aikajärjestyksessä esitetty luettelo kuuluisista henkilöistä, jotka on tuomittu kuolemanrangaistukseen ja joiden rangaistus on pantu täytäntöön.
Antiikista 1800-luvulle

| Henkilö | Asema | Päiväys | Paikka | Maa | Teloitustapa | Tuomio/teloittajat |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Jeesus | rabbi, puuseppä | n. 30–36 | Jerusalem |  Rooman valtakunta | ristiinnaulittiin | tuomittiin jumalanpilkasta, roomalaisten teloittama |
| Jeanne d'Arc  | ranskalainen vastarintataistelija | 30. toukokuuta 1431 | Rouen |  Ranska | poltettiin roviolla | englantilaiset tuomitsivat hänet kuolemaan syytettynä noituudesta ja kerettiläisyydestä |
| Anna Boleyn  | Englannin kuningatar | 19. toukokuuta 1536 | Lontoo |  Englanti | mestattiin | syytettiin maanpetoksesta ja aviorikoksesta (myöhemmin todistettu syyttömäksi), tuomittiin kuolemaan |
| Guy Fawkes  | englantilainen sotilas | 31. tammikuuta 1606 | Lontoo |  Englanti | Hirttäminen, repiminen ja paloittelu | Ruutisalaliittolainen |
| Kaarle I  | Englannin kuningas | 30. tammikuuta 1649 | Lontoo |  Englanti | mestattiin | hävisi Englannin sisällissodan, tuomittiin kuolemaan |
| Nicolas Jacques Pelletier  | ranskalainen maantierosvo | 25. huhtikuuta 1792 | Pariisi |  Ranska | giljotiini | tuomittiin rikosista |
| Ludvig XVI | Ranskan kuningas | 21. tammikuuta 1793 | Pariisi |  Ranska | giljotiini | vallankumoukselliset |
| Marie-Antoinette  | Ranskan kuningatar |  16. lokakuuta 1793 | Pariisi |  Ranska | giljotiini | vallankumoukselliset |
| Georges Danton  | ranskalainen vallankumousmies | 5. huhtikuuta 1794 | Pariisi |  Ranska | giljotiini | vallankumoukselliset |
| Maximilien Robespierre  | ranskalainen vallankumousmies | 28. heinäkuuta 1794 | Pariisi |  Ranska | giljotiini | vallankumoukselliset |
| Antoine Lavoisier  | ranskalainen kemisti | 26. elokuuta 1794 | Pariisi |  Ranska | giljotiini | vallankumoukselliset |
2000-luku

| Henkilö | Asema | Päiväys | Paikka | Maa | Teloitustapa | Tuomio/teloittajat |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Saddam Hussein | Irakin entinen presidentti | 30. joulukuuta 2006 | Bagdad |  Irak | hirttäminen | tuomittiin oikeudessa |
| Barzan Ibrahim al-Tikriti  | Irakin tiedustelupalvelu Mukhabaratin johtaja | 15. tammikuuta 2007 | Bagdad |  Irak | hirttäminen | tuomittiin oikeudessa |
| Awad Hamad al-Bandar  | Irakin vallankumoustuomioistuimen päätuomari | 15. tammikuuta 2007 | Bagdad |  Irak | hirttäminen | tuomittiin oikeudessa |
| Taha Yasin Ramadan | Irakin varapresidentti | 20. maaliskuuta 2007 | Bagdad |  Irak | hirttäminen | tuomittiin oikeudessa |
| Ali Hasan al-Majid  | Irakin puolustus-sisäministeri | 25. tammikuuta 2010 | Bagdad |  Irak | hirttäminen | tuomittiin oikeudessa |
| Jang Sung-taek | Pohjois-Korean kansallisen turvallisuuskomitean varapuheenjohtaja | 12. joulukuuta 2013 | Pjongjang |  Pohjois-Korea | ammuttiin | teloitettiin maanpetoksesta |
Alessandro Fortis

| Alessandro Fortis |
| --- | --- |

Italian pääministeri
 28. maaliskuuta 1905–8. helmikuuta 1906  
Monarkki:  Viktor Emanuel III
Edeltäjä:  Tommaso Tittoni
Seuraaja:  Sidney Sonnino
Henkilötiedot
Syntynyt: 16. syyskuuta 1842 Forlì, Kirkkovaltio
Kuollut: 4. joulukuuta 1909 (67 vuotta) Rooma, Italian kuningaskunta
Tiedot
Puolue:  Historiallinen Vasemmisto
Alessandro Fortis (16. syyskuuta 1842 Forlì, Kirkkovaltio – 4. joulukuuta 1909 Rooma) oli italialainen poliitikko, joka toimi Italian pääministerinä 1905–1906.
Fortis taisteli nuoruudessaan Giuseppe Garibaldin joukoissa vuosina 1866 ja 1867. Italian kuningaskunnassa hän esiintyi kiihkeänä tasavaltalaisena ja oli vuonna 1874 viisi kuukautta pidätettynä, koska hänen väitettiin valmistelleen kapinaa yhdessä sosialistien kanssa. Myöhemmin hän kuitenkin lievensi näkemyksiään ja kannusti tasavaltalaisiakin osallistumaan hallituksiin. Tultuaan vuonna 1880 syntymäkaupunkinsa Forlìn edustajaksi Italian edustajakamariin Fortis alkoi siirtyä poliittisissa näkemyksissään oikealle. Hän oli vuosina 1898–1899 maatalous- ja kauppaministerinä Luigi Pellouxin hallituksessa.
Kun Giovanni Giolitti helmikuussa 1905 jätti pääministerin tehtävät terveyssyistä, hän toivoi Fortisista seuraajaansa, ja tämä nimitettiin tehtävään 28. maaliskuuta. Fortis torjui uhanneen rautatietyöläisten lakon julistamalla rautatietyöläiset valtion virkamiehiksi, joilla ei ollut lupaa lakkoilla. Huhtikuussa 1905 hänen hallituksensa kansallisti Italian rautatiet, mutta tarjosi samalla suuren summan rautatieyhtiöille, minkä seurauksena häntä syytettiin korruptiosta. Fortisin hallitus kaatui lopulta kiistaan espanjalaisten viinien tullimaksujen alentamisesta, jota Etelä-Italian viininviljelijät vastustivat. Fortis kokosi hallituksen uudestaan joulukuussa 1905, mutta onnistui vain menettämään radikaalien tuen saamatta kuitenkaan uusia kannattajia oikealta. Hän erosi 8. helmikuuta 1906.
Alice Liddell

Alice Liddell Lewis Carrollin kuvaamana heinäkuussa 1860.
Alice Hargreaves, o.s. Liddell (4. toukokuuta 1852 – 16. marraskuuta 1934) on Liisan seikkailut ihmemaassa -kirjan päähenkilön esikuva. Hänen isänsä oli Henry George Liddell, Oxfordin yliopiston dekaani Christ Churchissä.
Charles Lutwidge Dodgson, joka tunnettiin kirjailijanimellä Lewis Carroll, oli Alicen isän kollega ja ystävä, joka kertoi lapsille tarinoita. Alicella oli kaksi siskoa, Lorina ja Edith. Dodgson kertoi heille tarinan Liisasta Ihmemaassa ensimmäisen kerran 4. heinäkuuta 1862 ja päähenkilö sai nimen Alice Liddellin mukaan. Dodgson kirjoitti Alicen kannustamana tarinan muistiin ja lopulta se julkaistiin kirjana marraskuussa 1864. Dodgson lahjoitti kirjan ensimmäisen käsikirjoituksen Alicelle.
Alice harrasti ja opiskeli taidetta. Hän toimi mallina valokuvaaja Julia Margaret Cameronille.
Syyskuussa 1880 Alice meni naimisiin Reginald Hargreavesin kanssa. He saivat yhdessä kolme poikaa: Alan (s.1881), Leopold (s.1883) ja Caryl (s.1887). Perhe asui Hampshiressä.
Vuonna 1928 Alice joutui rahaongelmiin ja joutui myymään Dodgsonin hänelle antaman alkuperäisen Liisan seikkailut Ihmemaassa -kirjan käsikirjoituksen. Tuohon aikaan hän oli jo leski ja hän oli menettänyt kaksi poikaansa ensimmäisessä maailmansodassa. Hän myi kirjan Yhdysvaltoihin ja matkusti sinne itse vuonna 1932. Hän sai kunniatohtorin arvonimen Columbian yliopistolta.
Alice Hargreaves kuoli marraskuussa 1934.
Vuonna 1948 alkuperäinen käsikirja palautettiin Yhdysvalloista Britanniaan kiitoksena yhteistyöstä toisessa maailmansodassa.
Alice Kinsella

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Alice Kinsella EM-kilpailuissa 2022. |  Alice Kinsella EM-kilpailuissa 2022. |  Alice Kinsella EM-kilpailuissa 2022. |  |
Maa:   Iso-Britannia
Naisten telinevoimistelu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Tokio 2020 | joukkue |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Liverpool 2022 | joukkue |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Szczecin 2019 | puomi |  |
|  Kultaa | Antalya 2023 | joukkue |  |
|  Hopeaa | München 2022 | joukkue |  |
|  Hopeaa | München 2022 | moniottelu |  |
|  Hopeaa | Antalya 2023 | permanto |  |
|  Hopeaa | Rimini 2024 | joukkue |  |
|  Pronssia | Rimini 2024 | moniottelu |  |
Alice Nicole Kinsella (s. 13. maaliskuuta 2001 Basildon) on brittiläinen telinevoimistelija. Hän on joukkuekilpailun olympia- ja MM-mitalisti sekä puomin ja joukkuekilpailun Euroopan-mestari.
Kinsella saavutti junioreiden EM-kilpailuissa 2016 hopeaa joukkuekilpailussa, puomilla ja permannolla. Vuonna 2017 hän kilpaili ensi kertaa aikuisten arvokilpailuissa. Cluj-Napocan EM-kilpailuissa hän sijoittui moniottelussa kymmenenneksi. Montrealin MM-kilpailuissa hän vetäytyi nilkkavamman vuoksi moniottelun loppukilpailusta. Vuoden 2018 arvokilpailut eivät tuoneet loppukilpailupaikkoja. Szczecinin EM-kilpailuissa 2019 hän voitti puomilla kultaa sekä sijoittui permannolla seitsemänneksi ja moniottelussa 15:nneksi. Stuttgartin MM-kilpailuissa 2019 hän sijoittui joukkuekilpailussa ja moniottelussa 12:nneksi sekä oli puomin karsinnassa yhdestoista. Baselin EM-kilpailuissa 2021 Kinsella oli moniottelun karsinnassa yhdestoista ja permannon karsinnassa kahdestoista. Tokion kesäolympialaisissa 2021 hän saavutti pronssia joukkuekilpailussa. Henkilökohtaisten lajien karsinnoissa hän ei yltänyt 40 parhaan joukkoon.
Kinsella saavutti Münchenin EM-kilpailuissa 2022 hopeaa joukkuekilpailussa ja moniottelussa sekä sijoittui nojapuilla kahdeksanneksi. Saman vuoden MM-kilpailuissa Liverpoolissa hän saavutti hopeaa joukkuekilpailussa ja sijoittui moniottelussa neljänneksi. Antalyan EM-kilpailuissa 2023 Kinsella voitti kultaa joukkuekilpailussa ja saavutti hopeaa permannolla. Antwerpenin MM-kilpailuissa 2023 Britannia oli joukkuekilpailun karsinnassa toinen mutta jäi loppukilpailussa kuudenneksi. Kinsella sijoittui moniottelussa seitsemänneksi ja permannolla kahdeksanneksi. Riminin EM-kilpailuissa 2024 Kinsella saavutti hopeaa joukkuekilpailussa ja pronssia moniottelussa. Pariisin kesäolympialaisissa 2024 Kinsella sijoittui joukkuekilpailussa neljänneksi. Hän selviytyi moniottelun loppukilpailuun niukasti karsinnan 28. sijallaan ja sijoittui lopulta 12:nneksi. Telinekohtaisissa karsinnoissa hän oli puomilla 22:s, permannolla 38:s ja nojapuilla 69:s.
Maatianjärvi (Jyväskylä)

| Maatianjärvi |
| --- | --- |

Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Jyväskylä
Koordinaatit:  62°02′14″N, 25°36′39″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Päijänteen alue (14.22)
Laskuoja:  oja Raspioon 
Järvinumero:  14.221.1.190
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  78,7 m  
Pituus:  1,3 km  
Leveys:  1 km  
Rantaviiva:  5,43123 km  
Pinta-ala:  54,835 ha  
Tilavuus:  0,00178401 km³ 
Keskisyvyys:  3,25 m  
Suurin syvyys:  6,88 m  
Saaria:  3 
 fiMaatianjärvi 
Maatianjärvi  on Keski-Suomessa Jyväskylässä Markkulanmäen kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 55 hehtaaria, se on 1,3 kilometriä pitkä ja 1,0 kilometriä leveä. Sillä on kolme saarta, joiden yhteispinta-ala on 1,68 hehtaaria.  Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuudeksi on saatu 1,8 miljoonaa kuutiometriä eli 0,0018 kuutiokilometriä. Sen keskisyvyys on 3,3 metriä ja suurin syvyys on 6,9 metriä. Sen rantaviivan pituus on 5,4 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Päijänteen lähialueeseen (14.221) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 78,7 metriä mpy.
Almu

Almu (vanhassa suomessa almusa[lähde? ]) on varsinkin uskonnollisissa yhteyksissä käytetty termi, jolla tarkoitetaan lähimmäisten auttamista jonkin ruumiillisen laupeudentyön, tavallisesti rahalahjoituksen avulla. Monet uskonnot kehottavat tunnustajiaan antamaan köyhille almuja tai katsovat sen suorastaan uskonnolliseksi velvollisuudeksi.
Katolisen uskon mukaan "almujen antaminen köyhille on todistus veljellisestä rakkaudesta ja Jumalalle mieluinen oikeudenmukainen teko". Kristityt voivat myös almujen antamisen avulla auttaa kiirastulessa olevia sieluja pääsemään taivaaseen.
Almujen antaminen, samoin kuin paasto ja rukous, on tapa tehdä parannusta. Kaikki ne ilmentävät kääntymystä suhteessa omaan itseen, Jumalaan ja lähimmäiseen. Varsinkin ne liittyvät katumuksen harjoittamiseen adventin ja paaston ajalla sekä perjantaisin, jolloin kirkko muistelee Kristuksen kärsimystä ja kuolemaa.
Almujen antaminen uskonnollisena velvollisuutena on myös yksi islamin viidestä peruspilarista. Koska niiden antamisesta on tarkat ohjeet, niiden suorittaminen on rinnastettavissa veroihin, ja niitä tarkoittava termi zakat onkin toisinaan suomennettu almuveroksi.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Almu islamissa
Amfibinen

Amfibinen tarkoittaa:
eliötä, joka pystyy elämään sekä maalla että vedessä.
ajoneuvoa, joka pystyy kulkemaan sekä vedessä että maalla. Tällaisia ovat varsinkin useat sotilasajoneuvot, kuten amfibiovaunut
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Amfibinen”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Luettelo Portugalin pääministereistä

Tämä on luettelo Portugalin pääministereistä.
Toinen tasavalta (1926–1974)

| Järjestys | Pääministeri (Syntynyt–Kuollut) | Pääministeri (Syntynyt–Kuollut) | Virka– aika | Puolue |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 94 |  | José Mendes Cabeçadas (1883–1965) | 30. toukokuuta 1926 – 19. kesäkuuta 1926 | Sitoutumaton |
| 95 |  | Manuel Gomes da Costa (1863–1929) | 19. kesäkuuta 1926 – 9. heinäkuuta 1926 | Sitoutumaton |
| 96 |  | António de Fragoso Carmona (1869–1951) | 9. heinäkuuta 1926 – 18. huhtikuuta 1928 | Sitoutumaton |
| 97 |  | José Vicente de Freitas (1869–1952) | 18. huhtikuuta 1928 – 8. heinäkuuta 1929 | Sitoutumaton |
| 98 |  | Artur Ivens Ferraz (1870–1933) | 8. heinäkuuta 1929 – 21. tammikuuta 1930 | Sitoutumaton |
| 99 |  | Domingos da Costa e Oliveira (1873–1957) | 21. tammikuuta 1930 – 5. heinäkuuta 1932 | Kansallinen liitto |
| 100 |  | António de Oliveira Salazar  (1889–1970) | 5. heinäkuuta 1932 – 25. syyskuuta 1968 | Kansallinen liitto |
| 101 |  | Marcello Caetano  (1906–1980) | 25. syyskuuta 1968 – 25. huhtikuuta 1974 | Kansallinen liitto |
Kolmas tasavalta (1974–nykyaika)

| Järjestys | Pääministeri (Syntynyt–Kuollut) | Pääministeri (Syntynyt–Kuollut) | Virka– aika | Puolue |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Sotilasjuntta |  | António de Spínola Francisco da Costa Gomes Jaime Silvério Marques Diogo Neto Carlos Galvão de Melo José Baptista Pinheiro de Azevedo António Rosa Coutinho | 25. huhtikuuta 1974 – 16. toukokuuta 1974 | sitoutumattomat |
| 102 |  | Adelino da Palma Carlos (1905–1992) | 16. toukokuuta 1974 – 18. heinäkuuta 1974 | Sitoutumaton |
| 103 |  | Vasco dos Santos Gonçalves (1922–2005) | 18. heinäkuuta 1974 – 19. syyskuuta 1975 | Sitoutumaton |
| 104 |  | José Baptista Pinheiro de Azevedo (1917–1983) | 19. syyskuuta 1975 – 23. kesäkuuta 1976 | Sitoutumaton |
| Väliaikainen |  | Vasco Fernando Leotte de Almeida e Costa  (1932–2010) | 23. kesäkuuta 1976 – 23. heinäkuuta 1976 | Sitoutumaton |
| 105 |  | Mário Soares  (1924–2017) | 23. heinäkuuta 1976 – 28. elokuuta 1978 | Sosialistinen |
| 106 |  | Alfredo Nobre da Costa (1923–1996) | 28. elokuuta 1978 – 22. marraskuuta 1978 | Sitoutumaton |
| 107 |  | Carlos Alberto da Mota Pinto (1936–1985) | 22. marraskuuta 1978 – 1. elokuuta 1979 | Sitoutumaton |
| 108 |  | Maria de Lourdes Pintasilgo (1930–2004) | 1. elokuuta 1979 – 3. tammikuuta 1980 | Sitoutumaton |
| 109 |  | Francisco Manuel Lumbrales de Sá Carneiro (1934–1980) | 3. tammikuuta 1980 – 4. joulukuuta 1980 | Sosiaalidemokraatti |
| 110 |  |  Diogo Freitas do Amaral  (1941–2019) vt. | 4. joulukuuta 1980 – 9. tammikuuta 1981 | Kansanpuolue |
| 111 |  | Francisco José Pereira Pinto Balsemão (1937–) | 9. tammikuuta 1981 – 9. kesäkuuta 1983 | Sosiaalidemokraatti |
| 112 |  | Mário Soares (1924–2017) | 9. kesäkuuta 1983 – 6. marraskuuta 1985 | Sosialistinen |
| 113 |  | Aníbal Cavaco Silva (1939–) | 6. marraskuuta 1985 – 28. lokakuuta 1995 | Sosiaalidemokraatti |
| 114 |  | António Guterres (1949–) | 28. lokakuuta 1995 – 6. huhtikuuta 2002 | Sosialistinen |
| 115 |  | José Manuel Durão  Barroso (1956–) | 6. huhtikuuta 2002 – 17. heinäkuuta 2004 | Sosiaalidemokraatti |
| 116 |  | Pedro Miguel de  Santana Lopes (1956–) | 17. heinäkuuta 2004 –  12. maaliskuuta 2005 | Sosiaalidemokraatti |
| 117 |  | José Sócrates  (1957) | 12. maaliskuuta 2005 – 21. kesäkuuta  2011 | Sosialistinen |
| 118 |  | Pedro Passos Coelho (1964–) | 21. kesäkuuta 2011 – 26. marraskuuta 2015 | Sosiaalidemokraatti |
| 119 |  | António Costa | 26. marraskuuta 2015 - 2. huhtikuuta 2024 | Sosialistinen puolue |
| 120 |  | Luís Montenegro (1973–) | 2. huhtikuuta 2024 – virassa | Sosiaalidemokraatti |
Ammonifikaatio

Ammonifikaatio on tapahtuma, jossa mikrobit vapauttavat kuolleista eliöistä typpeä muuttamalla sitä ammoniakiksi. Ammonifikaatio on osa typen kiertoa luonnossa.
Ammonifikaation jälkeen alkaa nitrifikaatio.
Aiheesta muualla

Merentutkimuslaitos: Ammonifikaatio[vanhentunut linkki]
Aloysius Murwito

Aloysius Murwito, 2017
Aloysius Murwito (s. 20. joulukuuta 1950) on indonesialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin fransiskaanien papiksi 7. heinäkuuta 1982 ja nimitettiin Agatsin hiippakunnan piispaksi 7. kesäkuuta 2002. Piispaksi vihkiminen seurasi 15. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Jacobus Duivenvoorde, jota avustivat Alphonsus Augustus Sowada ja Leo Laba Ladjar.