stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Loir
Hydrologia > Loir Alluyesissa

Alluyesissä, Loirin varrella Eure-et-Loirin departementissa Châteaudunin pohjoispuolella, toimi vuosina 1971–1988 hydrologinen asema, jossa mitattiin joen virtaamaa. Sen keskimääräinen virtama tänä aikana oli 2,07 kuutiometriä eli 2070 litraa sekunnissa, joka kertyi 764 km2:n laajuiselta valuma-alueelta. Joen pinnan suurin hetkellinen korkeus, 2,10 metriä keskimääräistä korkeammalla, saavutettiin 27. toukokuuta 1977.
Hydrologia > Loir Durtalissa

Loirin valuma-alueen pinta-ala on 7920 km2. Sen virtaamaa tarkkailtu 61 vuoden ajan (1961–2021) Durtalissa, joka sijaitsee Maine-et-Loirin departementissa lähellä Loirin ja Sarthen liittymäkohtaa.
Loirin keskivirtaama on 31,6 kuutiometriä sekunnissa. Sen virtaama vaihtelee säännöllisesti eri aikoina vuodessa: talvikaudella joulukuusta huhtikuuhun se on paljon suurempi kuin kesällä ja alkusyksyllä kesäkuun lopulta lokakuun alkuun. Suurin virtaama on tammi- ja helmikuussa, pienin elokuussa.
| Loirin keskivirtaama Durtalissa eri kuukausina |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Kuukausi |  |  |  | m3/s |
| Tammikuu | Tammikuu |    | 59,5 | 59,5 |
| Helmikuu | Helmikuu |    | 61,3 | 61,3 |
| Maaliskuu | Maaliskuu |    | 51,5 | 51,5 |
| Huhtikuu | Huhtikuu |    | 36,4 | 36,4 |
| Toukokuu | Toukokuu |    | 26,5 | 26,5 |
| Kesäkuu | Kesäkuu |    | 19,3 | 19,3 |
| Heinäkuu | Heinäkuu |    | 13,6 | 13,6 |
| Elokuu | Elokuu |    | 11,7 | 11,7 |
| Syyskuu | Syyskuu |    | 13,4 | 13,4 |
| Lokakuu | Lokakuu |    | 18,5 | 18,5 |
| Marraskuu | Marraskuu |    | 27,1 | 27,1 |
| Joulukuu | Joulukuu |    | 42,6 | 42,6 |
Hydrologia > Loir Durtalissa > Pienimmät virtaamat

Keskimäärin joka viides vuosi Loirin virtamaa pienenee kuivuuden vuoksi ajoittain 3,5 kuutiometriin sekunnissa. Silloinkin se on yhä enemmän kuin monissa muissa suunnilleen saman kokoisissa joissa. Tähän vaikuttaa erithyisesti se, että sen muutamien sivujokien kuten Conien ja Aigren virtaama pysyy varsin tasaisena.
Hydrologia > Loir Durtalissa > Tulvat

Loirissa esiintyy joskus melko huomattavia tulvia. Keskimäärin joka toinen vuosi sen virtaama saavuttaa arvon 170, joka viides vuosi 260, joka kymmenes vuosi 310, joka 20. vuosi 370 ja joka 50. vuosi arvon 440 kuutiometriä sekunnissa.
Suurin mitattu hetkellinen virtaama oli 29. tammikuuta 1995, jolloin se oli 454 m3. Samana päivänä mitattiin myös suurin vuorokautinen keskivirtaama, 449 m3.  Tällaiset tulvat ovat jo varsin poikkeuksellisia, ja niitä esiintyy keskimäärin vain joka viideskymmenes vuosi.
Hydrologia > Loir Durtalissa > Sademäärä ja ominaisvirtaama

Loirin valuma-alueen keskimääräinen vuotuinen sademäärä on 129 millimetriä, mikä on vähemmän kuin puolet koko Ranskan arvosta. Alueella sataa keskimäärin 4,1 litraa vettä neliökilometriä kohti sekunnissa.
Nimen alkuperä

Ranskaksi joen nimi Loir lausutaan samoin kuin pääjoen nimi Loire ([​lwaʁ]). Nimet ovat kuitenkin aivan eri alkuperää, ja lisäksi ne ovat eri sukua: Loir on maskuliinisukuinen ja nimen edessä käytetään ranskan kielessä artikkelia le: Le Loir, kun taas Loire on feminiinisukuinen ja nimen edessä käytetään artikkelia la: La Loire.
Nimi Loir johtuu gallian kielen virtaa tarkoittavasta sanasta ledo. Muodossa super-ledo nimi esiintyy joen yläjuoksuun viittaavana säilyneissä lähteissä jo vuonna 616, mutta keskiajan latinassa nimi kirjoitettiin tavallisimmin Lœdus tai Lidericus. Jo ennen vuotta 844 esiintyvät myös latinalaiset kirjoitusasut ledis, liddus ja lidus.. Rotasismin vaikutuksesta led muuntui muotoon Ler, jolla nimellä joki mainittiin jo vuonna 1142. Vuodesta 1283 lähtien nimi on kirjoitettu Loir.  Samaa alkuperää on myös Välimereen laskevan joen nimi Lez. Sanan ledus mainitsi yleisnimenä jo maantieteilijä Pomponius Mela ajanlaskumme ensimmäisellä vuosisadalla. On kuitenkin mahdollista, että Loir-joen nimen kehittymiseen nykyiselleen on vaikuttanut myös läheisen pääjoen nimi Loire.
Historia

Loirin varrella muinoin sijainneet kelttiläiset kauppalat olivat ilmeisesti varsin vähäpätöisiä, ainakin verrattuna sen laakson läheisyydessä sijainneisiin karnuuttien ja andekaavien pääkaupunkehin. Selvää on, että sen yläjuoksu kuului karnuuttien, alajuoksu senomaanien ja ankekaavien asuma-alueisiin.
1700-luvulla Joubert de Villemarest esitti hankkeen Loirin ja Euren yhdistämiseksi kanavalla, mutta sitä ei toteutettu. Vuoteen 1860 Loirin alajuoksulle oli rakennettu 39 sulkuporttia, jotka tekivät tästä kaikkiaan 310 kilometrin pituisesta joesta 113 kilometrin pituisen osuuden purjehduskelpoiseksi.  Joen purjehduskelpoinen osuus alkoi Château-du-Loirista. Jokialukset kuljettivat varsinkin rakennuskiviä, kalkkia, ikkunalasia, keramiikkaa, kivihiiltä, heinää, hevosten rehua ja puutavaraa, jota paitsi jokea pitkin uitettiin tukkeja. Vuonna 1957 Loir kuitenkin poistettiin virallisesta purjehduskelpoisten jokien luettelosta.
Historia > Loir ja Vendômois

Vendômen La Chartre-sur-le-Loirin välinen osuus Loir-joesta tunnetaan sen varrella olevista pienistä keskiaikaisista kirkoista, joissa on runsaasti freskoja ja seinämaalauksia. Tämän hyvin mutkittelevan joen laakso muodosti tuolloin osan yhdestä Santiago de Compostelaan johtaneista pitkistä pyhiinvaellusreiteistä.
Jokilaaksoa hallitsevat feodaaliaikaiset Vendômen, Lavardinin, Montoiren ja Trôon rauniot. Tämä laakso muodostaa keskeisimmän osan Vendômois'ta, joka alkujaan oli 800- tai 900-luvulla perustettu, jokilaakson molemmille puolille ulottunut kreivikunta. Laaksoon liitty myös Pierre de Ronsardin muisto.
Kalat ja kalastus

Kalakantansa perusteella Loir on luokiteltu toisen luokan joeksi. Sen kaloista huomattavimpia ovat särjet, toutaimet, ahvenet, karpit ja kuhat.  Sen Eure-et-Loirin departementissa sijaitsevista sivujoesta kolme suurinta, Ozanne, Yerre ja Aigre sen sijaan on luokiteltu ensimmäisen luokan joiksi, sillä niissä esiintyy taimeniakin.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: fr:Loir (rivière)
Loir-joen sijainti Loiren valuma-alueella
Käännös suomeksi
Olaf Ludwig

Olaf Ludwig (v. 2002)
Olaf Ludwig (s. 13. huhtikuuta 1960 Gera) on saksalainen pyöräilijä. Hän edusti uransa alussa Itä-Saksaa ja kilpaili merkittävän osan urastaan amatöörinä ja vasta Saksojen yhdistymisen myötä hän pystyi siirtymään ammattilaiseksi hollantilaiseen Panasonic-talliin, joka oli tuolloin yksi pyöräilyn huipputalleista. Ludwig oli kiriajaja, ja hän voitti Ranskan ympäriajon vihreän paidan vuonna 1990. Hän voitti olympiakultaa maantieajossa vuoden 1988 kesäolympialaisissa Soulissa. Ludwig voitti Amstel Gold Racen vuonna 1992, yhteensä 38 etappia Rauhanajossa.
Urheilu-uransa jälkeen hän työskenteli Team Telekom -tallissa pr-tehtävissä ja myöhemmin tallin johdossa. Hän kuitenkin lopetti yhteistyön tallin kanssa kauden 2006 päätteessä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Olaf Ludwig Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa 
Henkilöt:  Deutsche Biographie 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Olaf Ludwig
Miesten maantiepyöräilyn maantiejon olympiavoittajat
Käännös suomeksi
Multiplikatiivi

Multiplikatiivi (lat. multiplicare 'moninkertaistaa, lisätä, suurentaa') on sijamuoto tai adverbijohdin, joka ilmaisee moninkertaisuutta.
Multiplikatiivi eri kielissä > Suomi

Suomen kielessä kertojen lukumäärää ilmaiseva multiplikatiivi (joka vastaa kysymykseen kuinka monta kertaa? kuinka usein?) muodostetaan liittämällä adverbijohdin -sti lukusanaan, määrää ilmaisevaan adjektiiviin tai pronominiin:
kolmesti (vanh. kolmasti)
useasti
monesti
Joskus nimitystä multiplikatiivi käytetään myös -sti-johtimella muodostetuista tapaa ilmaisevista adverbeista (jotka vastaavat kysymykseen miten?). Tällainen adverbimuoto voidaan muodostaa kaikista adjektiiveista, eräistä verbien partisiippimuodoista ja joistakin  substantiiveista:
hienosti
myöntävästi
leikisti
Puhekielessä substantiiveista erityisesti kirosanat taipuvat multiplikatiivissa:
helvetisti
paskasti (alatyyliä)
Multiplikatiivi eri kielissä > Unkari

Unkarin kielessä multiplikatiivin pääte on -szor/-szer/-ször, ja se liittyy vain lukusanoihin ja eräisiin adverbeihin. Merkitykseltään muoto on määrää ilmaiseva adverbiaali: peruslukuihin liittyessään x kertaa, järjestyslukujen yhteydessä x:nnen kerran.
Esimerkkejä:
egyszer 'kerran'
háromszor 'kolme kertaa'
ötször 'viisi kertaa'
először 'ensimmäisen kerran'
másodszor 'toisen kerran'
ötödször 'viidennen kerran'
hányszor? 'montako kertaa?
sokszor 'monta kertaa, monesti'
Mullot

| Mullot |
| --- | --- |
 Keltaevämullo (Mulloidichtys vanicolensis)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Putkisuukalat Syngnathiformes
Alalahko::  Mullokalat Mulloidei
Heimo::  Mullot Mullidae  Rafinesque, 1815
Suvut
 Mulloidichthys  Mullus  Parupeneus  Pseudupeneus  Upeneichthys  Upeneus 
Katso myös
   Mullot Wikispeciesissä   Mullot Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Mullot (Mullidae) on putkisuukaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan Atlantista, Intian valtamerestä ja Tyynestämerestä.
Tyypillisiä piirteitä

Mullojen heimoon kuuluu 6 sukua ja 100 lajia. Mullot ovat ruumiinrakenteeltaan pitkulaisia kaloja, jotka kasvavat suurimmillaan 40–60 cm:n pituisiksi. Tunnusmerkillisin piirre on kuonon kaksi pitkää viiksisäiettä. Kalat pystyvät liikuttelemaan säikeitä toisistaan riippumattomasti ja niissä on aistielimiä. Kaloilla on kaksi selkäevää, jotka ovat melko kaukana toisistaan ja joista etumainen on piikikkäämpi. Pyrstöevä on tyypillisesti haarautunut. Eräiden sukujen lajeilla kuono on pitkähkö, kun toisilla se on lyhyehkö. Eri sukuihin kuuluvat lajit voidaan erottaa hampaiden perusteella. Mullojen suomut ovat suurikokoiset ja korkeat. Kalat ovat usein värikkäitä, pohjaväriltään vaaleita tyypillisesti punertavia tai valkeita ja ruumissa on erivärisiä kuviointeja. Eräät lajit ovat kokonaan keltaisia, mustia tai ruskeita.
Levinneisyys ja elintavat

Mullot ovat mereisiä kaloja, joita tavataan Atlantin, Intian valtameren ja Tyynenmeren alueilta. Toisinaan niitä tavataan myös murtovesistä. Kalat liikkuvat usein lähellä hiekka- tai mutapohjaa, joskin Mulloidichthys- ja Parupeneus-suvun lajit elävät kivikkoisemmilla alueilla ja koralliriutoilla. Mullot käyttävät viiksisäikeitään ravinnonetsintään. Ne syövät selkärangattomia eläimiä, kuten matoja sekä pieniä nilviäisiä, meritähtiä ja merisiilejä. Eri lajit käyttävät viiksiään hieman eri tavoin. Esimerkiksi tummajuovamullo (Upeneus tragula) käyttää niitä kaivamiseen, kultamullo (Parupeneus cyclostomus) työntää viiksensä koloihin ja pyrkii siten hätyyttämään pieniä eläimiä piiloistaan ja keltajuovamullo (Mullus surmuletus) kyntää kuonollaan merenpohjaa ravintoa etsiessään. Mullot eivät useiden muiden kalojen tavoin pyri suojaan pedoilta piiloutumalla, vaan pyrkivät uimaan nopeasti kiihdyttäen pakoon.
Monet mullolajit, esimerkiksi Välimeressä elävä rusotäplämullo (Mullus barbatus), ovat hyviä ruokakaloja ja paikoitellen erittäin arvostettuja.
Luettelo Britannian kuninkaallisen laivaston taisteluristeilijöistä

Royal Navyn alusten nimet
A –
B –
C –
D –
E –
F –
G

H –
I –
J –
K –
L –
M –
N

O –
P –
Q –
R –
S –
T –
U 

V –
W –
X –
Y –
Z
lentotukialukset
saattuetukialukset
vesilentokoneidenemälaivat
maihinnousualukset
taisteluristeilijät
dreadnought taistelulaivat
pre-dreadnoughtit
panssarilaivat
mörssärialukset
korvetit ja sluupit
risteilijät
hävittäjät
polttolaivat
fregatit
tykkiprikit
tykkiveneet
miinantorjunta-alukset
monitorit
partioalukset
kuninkaalliset jahdit
linjalaivat
sukellusveneet
apualukset
tutkimusalukset
tukikohdat
sairaalat ja sairaalalaivat
lentoasemat
lentoyksiköt
yhtymät
laivueet
Englannin sota-alukset
Skotlannin sota-alukset
Tämä on luettelo Kuninkaallisen laivaston taisteluristeilijöistä
Invincible-luokka
Invincible (1908) - uponnut 1916
Indomitable (1907)
Inflexible (1908)
Indefatigable-luokka
Indefatigable (1909) - uponnut 1916
New Zealand (1911)
HMAS Australia (1911) (Australian laivasto)
Lion-luokka
Lion (1910)
Princess Royal (1911)
Queen Mary (1912) - uponnut 1916
Tiger-luokka
Tiger (1913)
toinen alus, mahdollisesti nimetty Leopardiksi, esitys tehty, muttei koskaan tilattu.
Renown-luokka
Renown (1916)
Repulse (1916) - uponnut 1941
Resistance (rakentamaton)
Courageus-luokka raskaasti aseistettuja keveitä risteilijöitä (muutettu lentotukialuksiksi)
Courageous (1916) - uponnut 1939
Glorious (1916) - uponnut 1940
Furious (1916)
"Admiral"- tai Hood-luokka
Hood (1918) - uponnut 1941
Howe (valmistamaton)
Rodney (valmistamaton)
Anson (valmistamaton)
G3-luokka
4 alusta suunniteltu, ei tilattu (1921)
Lucius III

| Lucius III |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Ubaldo Allucingoli
Syntynyt: 1097 Lucca, Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta
Kuollut: 25. marraskuuta 1185 Verona, Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta
Paavi
Paavius alkoi:  6. syyskuuta 1181
Paavius päättyi:  25. marraskuuta 1185
Edeltäjä:  Aleksanteri III
Seuraaja:  Urbanus III
Paavi Lucius III (1097 – 25. marraskuuta 1185) oli paavina 6. syyskuuta 1181 – 25. marraskuuta 1185. Hänen alkuperäinen nimensä oli Ubaldo Allucingoli.
Lucius oli kotoisin Luccan itsenäisestä tasavallasta. Hän kuului sisterssiläiseen sääntökuntaan. Paavi Innocentius II teki hänestä Santa Prasseden kardinaali-papin ja Hadrianus IV nosti hänet Ostian ja Velletrin piispaksi. Hän oli Aleksanteri III:n aikakauden vaikutusvaltaisimpia kardinaaleja.
Tultuaan valituksi paaviksi hän asui Roomassa marraskuusta 1181 maaliskuuhun 1182, mutta levottomuudet kaupungissa pakottivat hänet viettämään lopun kautensa paossa pääosin Velletrissä, Anagnissa ja Veronassa.
Lucius riiteli keisari Fredrik I Barbarossan kanssa edesmenneen Toscanan kreivitär Matildan maista. Perintöriitaa ei ollut sovittu paavin ja keisarin välisessä rauhassa 1177, ja vuonna 1182 Fredrik esitti, että kuurian tulisi luopua vaateistaan. Vastineeksi kaksi kymmenystä keisarin tuloista Italiasta annettaisiin kuurialle, yksi kymmenys kardinaaleille ja toinen paaville. Lucius ei hyväksynyt tätä sopimusta eikä keisarin seuraavana vuonna esittämää toista kompromissia. Myöskään henkilökohtaiset keskustelut paavin ja keisarin välillä eivät tuottaneet tulosta Veronassa 1184. Samaan aikaan paavin ja keisarin välille syntyi uusia riitoja, jotka koskivat kirkollisia vaaleja Saksassa.
Keisarin vastaisen politiikkansa mukaisesti Lucius kieltäytyi vuonna 1185 tunnustamasta Henrik VI:tta Fredrikin valituksi seuraajaksi, jolloin kuilu paavin ja keisarin Italian politiikan välillä kasvoi.
Marraskuussa 1184 Lucius piti Veronassa kirkolliskokouksen, jossa hän tuomitsi ja kirosi kerettiläisiä lahkoja ja näiden tukijoita.
Vuonna 1185 alkoivat valmistelut kolmatta ristiretkeä varten Jerusalemin kuningas Baldwin IV:n vetoomuksesta. Lucius kuoli Veronassa ennen kuin valmistelut saatiin päätökseen.
Morfiini

| --- | --- |


Morfiini
Systemaattinen (IUPAC) nimi
7,8-didehydro- 4,5-epoksi-17-metyylimorfinaani-3,6-dioli
Tunnisteet
CAS-numero: 57-27-2
ATC-koodi: N02AA01
PubChem CID: 5288826
DrugBank: APRD00215
Kemialliset tiedot
Kaava: C17H19NO3 
Moolimassa: 285,4
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus: ~30 %
Proteiinisitoutuminen: 30–40 %
Metabolia: Hepaattinen 90 %
Puoliintumisaika: 2–3 tuntia
Ekskreetio: Renaalinen 90 %, biliaarinen 10 %
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  C(AU) C(US) 
Reseptiluokitus:  Controlled (S8) (AU)Schedule I (CA)Class A (UK)  Schedule II(US) 
Riippuvuusalttius: Hyvin korkea
Antotapa: inhalaatio, insufflaatio, oraalinen, subkutaaninen, intramuskulaarinen, intravenoosinen
Morfiinin rakennekaavio numeroituna
Morfiinikapseleita
Morfiini-injektioliuosta
Morfiini on oopiumiunikon (Papaver somniferum) siemenkodasta saatavasta maitiaisnesteestä valmistetusta raakaoopiumista valmistettava alkaloidi. Morfiini on saanut nimensä kreikkalaisesta unen jumalasta Morfeuksesta (kr. Μορφέυς). Morfiinin kemiallisen rakenteen selvittyä siitä on tehty yli 200 erilaista johdosta voimakkuuksiltaan 0,025–10 000 × morfiinin teho. Suomessa morfiinia myydään valmistenimillä Morphin, Morphine, Oramorph ja Sendolor.
Historia

Morfiinin eristi oopiumunikon maitiaisnesteestä ensi kerran 1804 apteekkari Friedrich Sertürner Saksassa. Hänestä tuli siten ensimmäinen ihminen, joka eristi lääkekasvista sen aktiivisen aineosan. Morfiinia myytiin kaupallisesti ensi kerran 1827, mutta vasta ruiskuneulan keksiminen 1857 sai sen käytön laajenemaan. lähde?
Se on ensimmäinen oopiumista ja yleensä mistään kasvista eristetty alkaloidi. Sitä käytettiin alusta alkaen kivunhoidossa ja apuna leikkauksissa.
1920–1930-luvulla Suomessa morfiinia käytettiin keskimääräistä enemmän verrattuna muihin Euroopan maihin. Morfiinia oli tuolloin laillisesti saatavissa apteekeista ilman reseptiä.
Historia > Syntetisointi

Morfiinin syntetisoi ensimmäisen kerran yhdysvaltalainen Marshall D. Gates, Jr. Rochesterin yliopistosta vahvistaen siten morfiinin rakenteen juuri sellaiseksi, miksi Robert Robinson sen kuvaili 27 vuotta aiemmin. Synteesi perustuu syanodiketonin rakentamiseen dihydroksinaftaleenista. Tärkeä vaihe on korkeapaineinen Diels–Alder-reaktio butadieenin kanssa, joka saa aikaan kiinteän rengasrakenteen. Synteesiä on julkaisunsa jälkeen paranneltu.
Valmistus

Morfiini liukenee kylmään veteen huonosti (1/24) mutta kiehuvaan veteen hyvin (1/1), alkoholiin (1/50), glyseriiniin (1/8); se ei liukene eetteriin eikä kloroformiin. Kuumennettaessa morfiinia se kiteytyy 100 °C:ssa veden poistuessa, 250 °C:ssa se muuttuu ruskeaksi ja hiiltyy muttei sula.
Morfiinia valmistetaan suoraan oopiumunikon maitiaisnesteestä tai kodeiinista. Maitiaisneste muutetaan raakaoopiumiksi keittämällä sitä kiehuvassa vedessä jolloin alkaloidit liukenevat ja suodattamalla saatu neste suodattimen läpi. Saatua nestettä kiehutetaan hiljaisella lämmöllä, kunnes kaikki vesi haihtuu ja jäljelle on jäänyt vain raakaoopiumi. Se on valmista poltettavaa oopiumia.
Raakaoopiumi liuotetaan kiehuvaan veteen, johon sekoitetaan kalsiumhydroksidia (sammutettua kalkkia) viidesosa raakaoopiumin määrästä. Tämä muuttaa morfiinin, joka ei liukene kylmään veteen kovinkaan hyvin, kalsiummorfenaatiksi, joka siihen liukenee. Kun seosta jäähdytetään, morfiini-yhdiste jää veteen, kun taas suurin osa muista alkaloideista saostuu pohjalle. Osa kodeiinista on myös vesiliukoista, joten myös sitä jää nesteeseen.
Kalsiummorfenaattia sisältävä neste suodatetaan ja kuumennetaan uudelleen, ja siihen sekoitetaan ammoniumkloridia neljäsosan verran käsiteltävästä raakaoopiumista. Seoksen pH nousee tällöin 8–9:ään. Seoksen jäähtyessä morfiini ja mahdollinen kodeiini saostuvat pohjalle. Saatu raakamorfiini on ruskeaa kahvin näköistä ainetta. Kyseessä on tällöin freebase-morfiini.
Raakamorfiini puhdistetaan sekoittamalla siihen suolahappoa (tai rikkihappoa) ja suodattamalla se sitten monta kertaa eri suodattimien läpi. Tuloksena saadaan valkoista morfiinihydrokloridia C17H19NO3· HCl. Se voidaan edelleen jatkojalostaa heroiiniksi, joka on noin kaksi kertaa voimakkaampaa.
Metabolia

Kaikki opiaatit muuttuvat elimistössä lopulta morfiiniksi, joka metabolisoituu elimistössä pääasiassa maksassa, mutta myös aivoissa ja munuaisissa, glukuronihapon vaikutuksesta pääasiassa morfiini-3-glukuroniksi (M3G, 60 %) ja morfiini-6-glukuroniksi (M6G, 6–10 %). Morfiinin puoliintumisaika on noin 120 minuuttia. M3G ja M6G kykenevät vain huonosti läpäisemään veri-aivoestettä. Ne poistuvat elimistöstä sapen ja virtsan mukana.
Rakenne

Jäykkä pentasyklinen rakenne, joka käsittää bentseenirenkaan (A), kaksi osittain tyydyttymätöntä sykloheksaanirengasta (B ja C),  piperidiinirenkaan (D) ja tetrahydrofuraanirenkaan (E). Renkaat A, B ja C ovat fenantreeni-rengasjärjestelmä. Rengassysteemillä on vähän konformaatiomaista liikkumatilaa
Kaksi hydroksyyliryhmää, A3-fenolin OH (pKa 9,9) ja C6-allyylinen OH
Happisilta E4:n ja E5:n välillä
Kaksoissidos  C7:n ja C8:n välillä
3o-amiini kohdassa 17
Viisi kiraalista keskusta (C5, C6, C9, C13 ja C14)
Morfiinin rakenteesta löytyy myös bentsyyli-isokinoliini-rakenne.
Käyttötavat

Morfiinia käytetään lääketieteellisesti voimakkaan kivun hoidossa.
Vaikutukset

Morfiini, kuten muutkin opioidit, vaikuttaa lamaannuttavasti keskushermostoon sekä suolistoon aiheuttaen ummetusta. Aineen annostelun jälkeen seuraa hyvänolontunne ja kipujen, nälän sekä seksuaalisen halun väheneminen.
Käytön haitat

Säännöllinen käyttö johtaa sietokyvyn kasvamiseen. Morfiini aiheuttaa ummetusta, sillä se lamaannuttaa ruoansulatusjärjestelmän toimintaa. Varomaton annostelu saattaa johtaa yliannostukseen, jonka seurauksena voi pahimmassa tapauksessa olla kuolema hengityksen lamaannuttua. Morfiinin yliannostuksen oireet voi kumota naloksonilla (C19H21NO4).
Käytön haitat > Riippuvuuspotentiaali

Morfiini aiheuttaa nopeasti voimakkaan fyysisen ja psyykkisen riippuvuuden.
Säännöllisen käytön lopettamisesta seuraavat vieroitusoireet ilmenevät levottomuutena mutta voivat kehittyä fyysisiksi, jopa kouristus- ja kiputiloiksi. Morfiinista riippuvaisen henkilön ruokahalu katoaa, ellei hän saa normaalia päiväannostaan.
Lainsäädäntö

Morfiini on YK:n huumeluettelossa sekä lääkeluettelossa. Morfiinin lääketieteellinen käyttö on sallittua, joskin tiukasti valvottua.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Erowid-tietokanta (englanniksi)
DrugBank: Morphine (englanniksi)
KEGG: Morphine (englanniksi)
Toxin and Toxin Target Database (T3DB): Morphine (englanniksi)
Kipulääkkeet eli analgeetit
| --- | --- |
Tulehduskipulääkkeet:  asetyylisalisyylihappo |  deksibuprofeeni | diflunisaali |  diklofenaakki | etorikoksibi | flurbiprofeeni |  ibuprofeeni |  indometasiini |  ketoprofeeni | ketorolaakki | mefenaamihappo | meloksikaami |  naprokseeni | parekoksibi | piroksikaami | propyfenatsoni |  rofekoksibi |  selekoksibi | sulindaakki | tolfenaamihappo | valdekoksibi
Opioidit:  alfentaniili |  buprenorfiini |  dekstropropoksifeeni |  dihydrokodeiini |  endorfiini | etyylimorfiini |  fentanyyli |  heroiini |  hydrokodoni | hydromorfoni | karfentaniili |  kodeiini |  metadoni |  morfiini |  nalbufiini |  oksikodoni |  oksimorfoni | pentatsosiini |  petidiini | propoksifeeni |  remifentaniili |  sufentaniili |  tebaiini | tilidiini |  tramadoli
Muut:  parasetamoli |  kannabinoidit (lääkekannabis)
Morfiinin bentsyyli-isokinoliini-rakenne vihreällä
Msta

| Msta Мста |
| --- | --- |
 Mstan kulku alajuoksullaan Bronnitsassa Novgorodin piirissä
Maanosa:  Eurooppa
Maat:  Venäjä
Alue:  Novgorodin alue, Tverin alue
Piiri:  Novgorod, Malaja Višera, Kresttsy, Ljubytino, Borovitši, Bologoje, Udomlja, Vyšni Volotšok
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Nevan vesistö
Valuma-alue:  Mstan valuma-alue
Pinta-ala:  23 300 km²  
Pääuoman pituus:  848 km 
Pääuoman osuudet:  Olhavanjoki ←Ilmajärvi ←Msta ←Tsna
Joen uoman kohteita
Alkulähde:  Mstino, Vyšni Volotšok
 :  57.7369°N, 34.4816°E
Laskupaikka:  Ilmajärvi
 :  58.4101°N, 31.3382°E
Läpivirtausjärvet:  Ilmajärvi, Mstino
Sivu-uomat:  Holova, Volma, Mda, Peretna, Uver, Berezaika
Taajamat:  Borovitši, Vyšni Volotšok
Mittaustietoja
Lähdekorkeus:  154 m  
Laskukorkeus:  18 m  
Korkeusero:  136 m
Pituus:  445 km  
Kaltevuus:  0,31 m/km
Keskivirtaama:  202 m³/s
Muuta
Muualla:  Wikimedia Commons
Msta (ven. Мста, vanhastaan käytetty nimitys Mustajoki ) on Venäjällä Novgorodin ja Tverin alueilla virtaava 445 kilometriä pitkä joki, joka alkaa Mstinon järvestä ja laskee Ilmajärveen.