stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Luettelo kauhuelokuvista
T

Tales from the Darkside (1990)
Talk to Me (2022)
The Tall Man (2012)
Talo puiston laidalla (La Casa sperduta nel parco, 1980)
Tappajahai (Jaws , 1975)
Tappajahai 2 (Jaws 2, 1978)
Tappajahai 3 (Jaws 3-D, 1983)
Tappajahain kosto (Jaws: The Revenge, 1987)
Tarpeellista tavaraa (Needful Things, 1993)
Terrifier (2016)
Terrifier 2 (2022)
Terästä ja pitsiä (Steel and Lace, 1991)
Tesis (1996)
Texasin moottorisahamurhat (The Texas Chainsaw Massacre , 1974)
Texasin moottorisahamurhaaja 2 (The Texas Chainsaw Massacre 2, 1986)
Leatherface: Texas Chainsaw Massacre III (1990)
Texasin moottorisahamurhaaja – uusi sukupolvi (The Return of the Texas Chainsaw Massacre, 1994)
Texasin moottorisahamurhat (The Texas Chainsaw Massacre, 2003) – uudelleenfilmatisointi
Teksasin moottorisahamurhaaja – pahan alku (The Texas Chainsaw Massacre: The Beginning, 2006) – esiosa
Texas Chainsaw 3D (2013)
Leatherface (2017)
Texas Chainsaw Massacre (2022)
The Thaw (2009)
They (2002)
They Wait (2007)
Thr3e – arvuuttajamurhaaja (Thr3e, 2006)
Tiedän mitä teit viime kesänä (I Know What You Did Last Summer , 1997)
Tiedän yhä mitä teit viime kesänä (I Still Know What You Did Last Summer, 1998)
Tiedän mitä teit viime kesänä 3 (I’ll Always Know What You Did Last Summer, 2006)
Tri Caligarin kabinetti (Das Kabinett des Doktor Caligari, 1920)
Tohtori Cordelierin testamentti (Le Testament du Dr. Cordelier, 1959)
Tohtori Jekyll ja Mr. Hyde (Dr. Jekyll and Mr. Hyde, 2002)
Tohtori Moreaun saari (The Island of Dr. Moreau, 1996)
Tomie – kuolematon (Tomie , 1999)
Tomie – paluu (Tomie: Re-birth, 2001)
Trauma (1993)
Trauma (2004)
The Traveler (2010)
T.R.A.X. (2000)
Tucker & Dale vs Evil (2010)
Tulessa syntynyt (Firestarter , 1984)
Tulessa syntynyt 2 (Firestarter 2: Rekindled, 2002)
Twixt (2011)
Two:Thirteen (2009)
U

Uhka erämaassa (The Objective, 2008)
Uhrijuhla (The Wicker Man , 1973)
The Wicker Man (2006) – uudelleenfilmatisointi
Uinu, uinu lemmikkini (Pet Sematary , 1989)
Uinu uinu lemmikkini 2 (Pet Sematary II, 1992)
Uinu, uinu lemmikkini (Pet Sematary, 2019) – uudelleenfilmatisointi
Uinu, uinu lemmikkini: Verilinjat (Pet Sematary: Bloodlines, 2023)  – uudelleenfilmatisoinnin esiosa
Ulvonta ( The Howling, 1981)
Howling II: Stirba – Werewolf Bitch (1985)
Suden huuto (Howling III, 1987)
Huuto tajunnan takaa (Howling IV: The Original Nightmare, 1988)
Ulvonta 5 – uudestisyntymä (Howling V: The Rebirth, 1989)
Howling VI: The Freaks (1991)
Howling: New Moon Rising (1995)
Unensieppaaja (Dreamcatcher, 2003)
Unissakävelijä (Sleepwalker, 2000)
Unrest (2006)
Urban Legend – kauhutarinoita (Urban Legend , 1998)
Urban Legends: Kauhutarinoita 2 (Urban Legends: Final Cut, 2000)
Urban Legends: Kauhutarinoita 3 (Urban Legends: Bloody Mary, 2005)
Ghosts of Goldfield (Ghosts of Goldfield, 2007)
Us (2019)
Usva (The Fog , 1980)
Usva (The Fog, 2005)
V

Vaaralliset kädet (1960)
Vacancy (2007)
Vacancy 2: The First Cut (2009)
Vahakabinetin arvoitus (Mystery of the Wax Museum, 1933)
Vahakabinetti (House of Wax , 1953)
House of Wax (2005)
Vainottu (Thinner, 1996)
Valentine (2001)
Valkoinen peura (1952)
Valkoinen zombi (White Zombie, 1932)
Valuva kuolema (The Blob , 1958)
Valuva kuolema (The Blob, 1988)
Vampire Bats (2005)
Vampyyrin arvet (Scars of Dracula, 1970)
Vampyyrin suudelma (Vampire’s Kiss, 1988)
Vampyyrintappajat (The Fearless Vampire Killers, 1967)
Van Helsing (2004)
Vankila (1988)
Vanishing on 7th Street (2010)
Varastetut ihmiset (Invasion of the Body Snatchers, 1956)
Varjojen valtakunta (Underworld , 2003)
Varjojen valtakunta 2 (Underworld: Evolution, 2006)
Varjojen valtakunta 3 (Underworld: Rise of the Lycans, 2009)
Varjojen valtakunta 4 (Underworld: Awakening, 2012)
Vartija (The Sentinel, 1977)
Venom (2005)
Verenpunainen kauhu (Profondo rosso, 1975)
Verenpunainen naamio (The Oblong Box, 1969)
Veren vangit (Interview with the Vampire: The Vampire Chronicles , 1994)
Kadotettujen kuningatar (Queen of the Damned, 2002)
Verinen Valentine (My Bloody Valentine, 1981)
Verijälkiä vuoristossa (Blood Trails, 2006)
Verimessu (Dracula vs. Frankenstein, 1971)
Verinen veitsi (Sisters, 1973)
Verisempi viikonloppu (Severance, 2006)
Veriveljet (Basket Case , 1982)
Basket Case 2 (1990)
Basket Case 3: The Progency (1992)
Veronica  (Verónica, 2017)
The Victim (2006)
The Victim (2010)
Videodrome – tuhon ase (Videodrome, 1983)
Vieraana kauhujen talossa (House of Usher, 1960)
Vihan lähettiläs (Monkey Shines, 1988)
Viimeinen manaus (The Last Exorcism , 2010)
The Last Exorcism Part II (2013)
Viimeinen talo vasemmalla (The Last House on the Left , 1972)
Viimeinen talo vasemmalla (The Last House on the Left, 2009) – uudelleenfilmatisointi
Viimeinen yhteys: The Dead Zone (The Dead Zone, 1983)
Villmark (2003)
Vuokralainen (The Tenant, 1976)
Väristyksiä (Tremors , 1990)
Väristyksiä II (Tremors 2: Aftershocks, 1996)
Väristyksiä III (Tremors 3: Back to Perfection, 2001)
Väristyksiä IV (Tremors 4: The Legend Begins, 2004)
W

Warlock (1989)
Warlock: The Armageddon (1993)
Warlock III: The End of Innocence (1999)
Warlock Moon (2008)
War of the Dead (2011)
Waxwork (1988)
Waxwork II: Lost in Time (1992)
When a Stranger Calls (1979)
White Noise (2005)
White Noise 2: The Light (2007)
Wolf (1994)
Wolf Creek (2005)
Wolfen (1981)
World War Z (2013)
X

X (2022)
Pearl (2022)
X-Cross (XX: makyô densetsu, 2007)
Y

Ystävät hämärän jälkeen (Låt den rätte komma in , 2008)
Ystävät hämärän jälkeen (Let Me In, 2010)
Yön kansa (Nightbreed, 1990)
Yö kauhujen talossa (The Haunting , 1963)
The Haunting – paholaistalo (The Haunting, 1999) – uudelleenfilmatisointi
Yölentäjä (The Night Flier, 1997)
Yön pedot (Them!, 1954)
Yön silmät (The Hills Have Eyes , 1977)
Hills Have Eyes 2 (The Hills Have Eyes 2, 1985)
The Hills Have Eyes (2006) – uudelleenfilmatisointi
The Hills Have Eyes 2 (2007)
Yövahti (Nattevagten , 1994)
Yövartija (Nightwatch, 1997)
Z

Zombie Flesh-Eaters (Zombi 2 , 1979)
Zombi 3 (1988)
Zombi 4 (1988)
The Zombie Diaries (2006)
Zombie High (1987)
Zombi Holocaust (1980)
Zombi Horror (1981)
Zombieland (2009)
Zombieland: Double Tap (2019)
Zombie Night (2003)
Zombie Night 2 (2006)
Zombie Nightmare (1986)
Zombies (2003)
Ä

Älä pelkää pimeää (Don't Be Afraid of the Dark, 2010)
Ö

Öljyinen raivohullu (You gui zi, 1976)
Aiheesta muualla

Internet Movie Databasen kattava lista kauhuelokuvista (englanniksi)
Maithilin kieli

| Maithili |
| --- | --- |
Oma nimi:  मैथिली (maithilī)
Tiedot
Alue:  Intia, Nepal
Virallinen kieli:  Bihar (Intia)
Puhujia:  34 miljoonaa
Kirjaimisto:  devanagari
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  indoeurooppalaiset kielet
Kieliryhmä:  indoiranilaiset kielet indoarjalaiset kielet
ISO 639-3:  mai
 Ohje 
Maithili on indoarjalainen kieli, jota puhutaan Koillis-Intiassa Biharin osavaltiossa ja Nepalissa. Sillä on vuodesta 1992 lähtien ollut virallisen kielen asema Biharissa. Maithililla on noin 30 miljoonaa puhujaa Intiassa ja noin neljä miljoonaa Nepalissa.
Maithili kuuluu indoarjalaisten kielen itäiseen haaraan ja se luetaan yhdessä muun muassa bhodžpurin ja magahin kanssa bihar-kielten ryhmään. Maithilia kirjoitetaan devanagari-kirjaimistolla.
Wikipedia, vapaa tietosanakirja
Miamin katurata

| Biscayne Bay Street Circuit |
| --- | --- |

Sijainti:  Miami, Yhdysvallat
Radan pituus:  2,17
Mutkia:  8
Suurimmat tapahtumat:  Formula E
Biscayne Bay Street Circuit tai Miamin katurata on katuradan tyyppinen rata, joka valmistettiin vuodeksi 2015 Formula E -sarjan osakilpailua varten. Rata sijaitsee Miamissa Yhdysvalloissa. Radalla kilpailtiin ensimmäistä kertaa 14. maaliskuuta 2015.
Voittajat > Formula E

| Kausi | Kuljettaja | Talli | Raportti |
| --- | --- | --- | --- |

| 2014–2015 |  Nicolas Prost | E.dams-Renault | Raportti |
Aiheesta muualla

Kartta ja radan historiaa
Ivan Albertovitš Korff

Paroni Johann Albrecht von Korff (1697–1766) , I. A. Tjurinin maalaus 1885, Bradtin kaiverruksen mukaan
Ivan Albertovitš Korff eli Johann Albrecht von Korff (ven. Иван Альбертович Корф; Иоганн Альбрехт Корф); (30. marraskuuta 1697 Rengenhofin kartano (nyk. Zebrene, Latvia) Kuurinmaa – 7. huhtikuuta 1766 Kööpenhamina, Tanskan kuningaskunta) oli venäläinen paroni, virkamies, tiedepoliittinen vaikuttaja ja diplomaatti.
Suku ja koulutus

Johann Albrecht von Korff oli syntyisin baltiansaksalaista alempaa aatelia edustavan suvun köyhästä haarasta, joka oli muuttanut Westfalenista Kuurinmaalle. Hänen vanhempansa olivat luutnantti Magnus Ernst von Korff (1665–1727), Sehmenin (Sēme, Latvia) ja Sahtenin (Sāti, Latvia) kylien omistaja ja Maria Sophia von Torck (1670–1723), jonka perintöä oli Sahten.
Hän sai kotiopetusta aluksi hyvin vastentahtoisena oppilaana, mutta kun vaihtoehtona olisi ollut kurinalainen sotilaskoulutus Preussin armeijassa, nuori poika sai energianpuuskan ja alkoi opiskella ahkerasti. Kahden vuoden uurastuksen jälkeen hän oli valmis opiskelemaan Jenan yliopistossa, josta hän valmistui loistavin arvosanoin.
Hovimies

Pian yliopistosta palattuaan nuori paroni nimitettiin Kuurinmaan herttuattaren Anna Ivanovnan hoviin kamarijunkkeriksi, ja vuonna 1728 hänet lähetettiin Moskovaan hakemaan korotusta eläkkeeseen, jota herttuatar sai Venäjän hovilta. Vuonna 1730 Korff muutti Moskovaan Venäjän hovin kamarijunkkerin arvoisena, keisarinnaksi tulleen Anna Inanovnan seurassa. Samana vuonna keisarinna lähetti hänet Kuurinmaalle anomaan, että hänen suosikkinsa Ernst Johann von Bironin nimi sisällytettäisiin Kuurinmaan aatelisten joukkoon. Vuonna 1731 Korff sai todellisen kamariherran arvon. Vuonna 1732 hänet lähetettiin jälleen Kuurinmaalle valmistelemaan maaperää Bironin valinnalle Kuurinmaan herttuaksi. Korff vietti kaksi vuotta Kuurinmaalla ja järjesti kaiken parhaalla mahdollisella tavalla vuosina 1732–1734. Biron tuli mustasukkaiseksi paroni Korffin saamasta suosiosta ja hänen siirrettiin pois hovista nimittämällä hänet Tiedeakatemian johtoon.
Tiedeakatemian johtaja

Johann von Korff toimi Venäjän Keisarillisen tiedeakatemian johtajana vuosina 1734–1740. Hänen aikanaan ala-arvoisessa tilassa kreivi Hermann Karl von Keyserling jäljiltä ollut akatemia, joka oli vuonna 1733 matkustanut lähettilääksi Puolaan, akatemia koki paljon muutoksia ja sen rahoitusta järkeistettiin. Teosvaihtoa ja yhteyksiä Euroopan tieteellisiin lehtiin laajennettin merkittävästi ja ulkomaisten jäsenten instituutti perustettiin vuonna 1747 säännöissä kirjatulla tavalla. Kaikki tämä lisäsi merkittävästi Tiedeakatemian tieteellistä arvovaltaa, kun venäläisten tiedemiesten teoksista tuli osa eurooppalaista tiedekirjallisuutta. Tiedeakatemian toiminnalle laadittiin säännöt ja julkaisujen ennakkoarviointi otettiin käyttöön. Akatemiaan perustettiin matematiikan, kääntämisen ja maantieteen osastot. Korff organisoi kartografisen materiaalin hankinnan ja kokoamisen Venäjän keisarikunnan atlasta varten, joka julkaistiin vuonna 1745. Hän avusti vuonna 1738 Vitus Beringin johtamaa toista Kamtšatkan-retkikuntaa.
Akatemiasta tiedeinstituutiona huolehtiessaan Korff ei unohtanut sen koulutustoimintaa. Senaatille vuonna 1735 antamassaan esityksessä Korff muistutti, että Pietari I Suuren suunnitelman mukaan tiedeakatemia perustettiin paitsi tieteen, myös korkeakoulutuksen edistämiseksi Venäjällä. Hän anoi kolmenkymmenen opiskelijan kokoisen seminaarin perustamista akatemiaan. Vuonna 1736 Moskovan Slaavilais-kreikkalais-latinalaisen akatemian opiskelijat Mihail Lomonosov ja kemisti Dmitri Vinogradov (1720–1758) joka perusti vuonna 1744 Keisarillisen posliinitehtaan, lähetettiin Korffin määräyksestä Marburgin yliopistoon professori Christian Wolffin oppiin, koska tämä oli ainoa tapa kouluttaa ammattitaitoisia kaivosinsinöörejä. Korffin tilaamana julkaistiin Lomonosovin ensimmäinen teos, runo Hotinin valloitukselle “Na vzyatiye Khotina” (1735–1739) Marburgissa vuonna 1739.
Johann von Korffin johdolla Tiedeakatemiassa saatiin aikaiseksi hyviä tuloksia, mutta hänen hallintokautensa ei saanut kestää pitkään. Ernst Johann von Biron kuulemma pelkäsi, että Korff taitavana ja mielenkiintoisena keskustelijana kilpailisi hänen kanssaan keisarinna Annan huomiosta. Biron yritti herättää hurskaan ja uskonnollisen keisarinnan tyytymättömyyden Korffin suhteen paljastamalla tämän vapaa-ajattelun ja uskonnonvastaisuuden.
Ranskan lähettilään Jacques-Joachim de La Chétardien todistuksen mukaan Ernst Johann von Biron, joka aina etsi keinoa saada paroni Korff kauas hovista, sai tilaisuuttensa kun Korff ja paroni Mengdenin kävivät kaksintaistelun keisarinnan hovinaisen suosiosta. Kreivi Burkhard Christoph von Münnichin veljentytär kieltäytyi Korffin avioliittotarjouksesta ja nai tämän sijasta paroni Mengdenin. Paroni Korffin hovista poistamiseen ei liittynyt merkkejä epäsuosiosta, mutta tapaus lisäsi keisarinnan tyytymättömyyttä Korffin suhteen. Tämä piti viisaana hyväksyä paikan Pietarin ulkopuolella.
Viikko Korffin Kööpenhaminaan lähdön jälkeen Carl von Brevern (1704–1742) nimitettiin huhtikuussa 1740 Akatemian seuraavaksi johtajaksi.
Diplomaatti

Paroni Johann von Korff nimitettiin 27. maaliskuuta 1740 kreivi Aleksei Bestužev-Rjuminin tilalle, joka oli ylimääräinen lähettiläs Tanskan hovissa ja Ala-Saksin piirikunnassa, sekä akkreditoitu Hampurin, Lyypekin ja Bremenin vapaakaupunkeihin. Korff lähti uuteen palveluspaikkaansa huhtikuussa 1740, eikä näytä palanneen Venäjälle ainakaan pitkäksi aikaa heti lähtönsä jälkeen.
Korff oli maansa lähettiläs vuodesta 1740 Kööpenhaminassa ja vuodesta 1745 lähtien Tukholmassa. Viimeksi mainitussa asemapaikassaan Korff puuttui Ruotsin sisäisiin asioihin ja loukkasi perintöruhtinas Aadolf Fredrikiä. Vuonna 1748 hänet siirrettiin lähettilääksi Kööpenhaminaan, jossa hän palveli kuolemaansa saakka, ja hänen tilalleen Tukholmaan tuli kreivi Nikita Panin. Korff oli vahvasti läsnä Kööpenhaminan seurapiirielämässä. Ensimmäinen tanskalainen vapaamuurarien looši, johon kuului useita diplomaattikunnan jäseniä, piti aluksi kokouksensa hänen asunnossaan. Nuoresta ja kuuluisasta, ensimmäisestä syntyperäisestä tanskalaisesta näyttelijättärestä Caroline Amalie Thielosta (1735–1754) tuli hänen rakastajattarensa, ja tämän äkillinen kuolema 19-vuotiaana sai aikaan sitkeän huhun, että Korff murhasi hänet, koska nainen oli paljastanut vapaamuurarien salaisuuksia.
Diplomaattisista toimistaan paroni ​​Korffille myönnettiin salaneuvoksen arvo vuonna 1748 ja todellisen salaneuvoksen arvo vuonna 1762. Ansioistaan ​​hänelle myönnettiin myös kunniamerkkejä: vuonna 1743 Pyhän Annan ritarikunnan 1. luokan risti, vuonna 1744 Pyhän Aleksanteri Nevskin ritarikunnan risti ja vuonna 1763 Pyhän Andreaksen ritarikunnan kunniamerkki.
Perintö

Korffin kuoltua hänen laaja kirjastonsa (n. 33 000 - 36 000 nidettä) ostettiin 50 000 ruplalla vuonna 1764 tsarevitš, suuriruhtinas Pavel Petrovitšille, jonka jälkeen se siirtyi tsarevitš Konstantin Pavlovitšille. Kansalliskirjaston sivuilla mainitaan että kirjakokoelman lunasti Korffilta Katariina II 1770-luvun aikana. Kirjaston täydentäminen, järjestäminen ja luettelointi oli hänen suosikkiharrastuksensa. Korff piti kirjaston käyttöoikeuden kuolemaansa asti, rahat oli maksettava hänelle viiden vuoden aikana 10 000 ruplaa vuodessa. Sittemmin suuri osa sen aineistosta päätyi 1830-luvulla kenraaliadjutantti Aleksandrovin tai Pietarin tiedeakatemian lahjoittamana Helsingin yliopiston kirjaston kokoelmiin. Suuren kirjaston lisäksi Korffilla oli melko laaja kokoelma Kuurinmaan historiaan liittyviä asiakirjoja, ne lahjoitettiin myöhemmin Tarton yliopistolle.
Paroni Johann von Korff julkaisi kolme painettua teosta. Kirjailijana hän oli kuitenkin paljon vähemmän merkittävä kuin tieteiden suosijana ja suojelijana.
Korffin tunteneiden mukaan hän oli yksityiselämässä eräs mitä ystävällisimmistä ihmisistä. Diplomaattina häntä arvostettiin yleisesti rehellisyytensä ja älykkyytensä vuoksi. Häntä syytettiin toisinaan liian ankarasta asenteesta ​​väheksymiensä hallitusmuotojen vastustajia kohtaan. Joka tapauksessa hän tiesi, kuinka toimia kunniallisesti vaikeissa ja ongelmallisissa olosuhteissa sekä Venäjän että muissa hoveissa. Aikalaisten mukaan hänen kuolemansa jälkeiset suuret velat johtuivat rahan tuhlaamisesta naisiin ja kirjojen hankintaan. Jopa sukulaistensa keskuudessa Korff tunnettiin uskonnonvastaisena henkilönä, ja nämä näkemykset johtivat kielteiseen suhtautumiseen keisarillisen hovin suunnasta.
Paroni Johann Albrecht von Korff kuoli 70-vuotiaana, naimattomana ja lapsettomana Kööpenhaminassa huhtikuussa 1766. Hänen kuolemansa jälkeen Tanskan lehdissä julkaistiin hänestä useita nekrologeja ja muistorunoja.
Aiheesta muualla

Klandestiini-käsikirjoitukset, 1600-1700 -lukujen kiellettyä filosofista kirjallisuutta - Kansalliskirjasto, digitaaliset aineistot
Miscellanea Korff -kokoelma, kaikkien tieteenalojen kirjallisuutta 1500-1700 -luvuilta - Kansalliskirjaston kokoelmat
Häkli, Esko: Johann Albrecht von Korff. Ein kurländischer Büchersammler und seine Bibliothek – Kaiserliches Geschenk an die Universität Helsinki. 2023
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Latvia  Puola 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  IdRef 
Paroni Johann Albrecht von Korff, Johann Christoph Brotzen teoksesta Sammlung verschiedner Liefländischer Monumente, 1771–1818,  Fr. L. Bradtin kaiverrus
Caroline Amalie Thielo (1735– 1754)
Johann Albrecht von Korff, Karl Ludvig Tørrisen Buggen teoksesta "Det Danske Frimureries Historie", osa 1 (1840-1916)
Nikolai Adlerberg

| Nikolai Adlerberg |
| --- | --- |

Suomen kenraalikuvernööri
 1. toukokuuta 1866 – 2. kesäkuuta 1881  
Edeltäjä:  Platon Rokassovski
Seuraaja:  Fjodor Heiden
Henkilötiedot
Syntynyt: 31. toukokuuta (J: 19. toukokuuta) 1819 Pietari, Venäjä
Kuollut: 25. joulukuuta 1892 (73 vuotta) München, Saksa
Puoliso:  Amalie Adlerberg
Tiedot
Sotilaspalvelus
Sotilasarvo:  jalkaväenkenraali
Nikolai Vladimirovitš Adlerberg (ven. Никола́й Влади́мирович А́длерберг; 31. toukokuuta (J: 19. toukokuuta) 1819 Pietari, Venäjän keisarikunta – 25. joulukuuta 1892 München, Saksan keisarikunta) oli venäläinen kreivi ja jalkaväenkenraali, joka toimi Suomen kenraalikuvernöörinä vuosina 1866–1881. Adlerberg puolusti Suomen itsehallintoa ja hänen kenraalikuvernöörikaudellaan Suomen ja Venäjän suhteet olivat hyvät.
Sukutausta ja perhe

Adlerberg kuului Ruotsin arkkipiispa Olaus Swebiliuksesta polveutuvaan, vuonna 1684 Ruotsissa aateloituun Adlerberg-sukuun, jonka eräs haara oli jäänyt Viroon sen tultua liitetyksi Venäjän keisarikuntaan ja sulautunut baltiansaksalaiseen aateliin. Adlerbergin isoisä Gustav Friedrich Adlerberg oli 1700-luvun lopulla jalkaväkirykmentin komentajana Vanhaan Suomeen kuuluneessa Viipurissa, isoäiti Julia Adlerberg oli Smolnan instituutin johtaja Pietarissa ja keisariperheen lähipiiriä. Adlerbergin isä Vladimir Adlerberg oli keisari Nikolai I:n ystävä, joka oli Venäjän hoviministerinä vuosina 1850–1872 ja sai kreivin arvon vuonna 1847. Adlerbergin äiti oli Marija Vasiljevna Nelidova ja veli Aleksandr Adlerberg, joka tuli hoviministeriksi heidän isänsä jälkeen.
Adlerbergin puolisona oli vuodesta 1855 kreivitär Amalia von Lerchenfeld, jonka äiti oli Mecklenburg-Strelitzin herttuan tytär Therese von Mecklenburg-Strelitz. Amalia oli ollut naimisissa jo useita kertoja aiemmin. Heillä oli yksi lapsi, todellinen valtioneuvos Nikolai Nikolajevitš Venjavski-Adlerberg.
Varhaisempi ura

Käytyään Pietarin paašikoulun Adlerberg tuli keisarillisen hovin kamaripaašiksi vuonna 1836 ja Henkikaartin Preobraženskin rykmentin vänrikiksi seuraavana vuonna. Hän oli vuodesta 1838 keisari Nikolai I:n sivusadjutantti ja ystävystyi jo nuorena tulevan hallitsijan Aleksanteri II:n kanssa. Adlerberg osallistui aliluutnanttina Kaukasian sotaan vuosina 1841 ja 1844 ja yleni siellä alikapteeniksi. Hän oli vuodesta 1845 sotaministeriön kansliassa ja sai vuonna 1847 kapteenin arvon. Hän osallistui keisarin mukana vuonna 1849 Unkarin vallankumouksen kukistamiseen ja muun muassa Pestin valtaukseen.
Everstiksi ylennyt Adlerberg siirtyi heikon terveyden vuoksi vuonna 1852 armeijasta sisäministeriöön. Hän sai valtioneuvoksen ja seuraavana vuonna kamariherran arvon. Adlerberg oli Taganrogin kaupunginpäällikkönä vuosina 1853–1854. Krimin sodan aikana hän palasi sotapalvelukseen, osallistui Silistran piiritykseen ja toimi vuosina 1854–1856 Taurian kuvernementin (Krimin) siviilikuvernöörinä sekä samalla Simferopolin sotilaskuvernöörinä. Hän sai kenraalimajurin arvon vuonna 1855 ja hänestä tuli keisarin seurueen jäsen. Vuosina 1856–1866 Adlerberg oli sotilasattaseana Venäjän Berliinin-suurlähetystössä. Hänestä tuli keisarin kenraaliadjutantti vuonna 1857, ja hän sai kenraaliluutnantin arvon 1860-luvun alussa.
Adlerberg kääntyi nuorena luterilaisesta ortodoksiksi. Hän teki vuosina 1845 ja 1860 pyhiinvaellusmatkoja Pyhälle maalle ja julkaisi niistä matkakuvaukset Iz Rima v Ierusalim (1853) ja En Orient: Impressions et réminiscences (kaksi osaa, 1867).
Jälkiarviot

Tutkija Robert Schweitzerin mukaan suomalaisten ja venäläisten suhteet olivat Adlerbergin kenraalikuvernöörikautena paremmat kuin koskaan aiemmin tai myöhemmin Suomen autonomian aikana. Osmo Jussilan mukaan Adlerberg oli viimeinen Suomen kenraalikuvernööri, joka oli tarpeeksi vaikutusvaltainen vastustamaan Venäjän ministereitä näiden yrittäessä puuttua Suomen asioihin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nikolai Adlerberg Wikimedia Commonsissa
Adlerberg, Nikolaj Biografiskt lexikon för Finland (Kansallisbiografia-artikkeli ruotsiksi)
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Platon Rokassovski | Suomen kenraalikuvernööri 1866–1881 | Seuraaja: Fjodor Heiden |
| n k Suomen kenraalikuvernöörit |
| --- | --- | --- |
| Ruotsin aika (1595–1809) |  Bielke (1623–1631)  Oxenstierna (1631–1633)  Brahe (1637–1641 ja 1648–1654)  H. Fleming (1664–1669)  Nieroth (1710–1712)  Douglas (1717–1721)  von Campenhausen (1742–1743)  von Rosen (1747–1753)  |  |
| Suomen suuriruhtinaskunta (1809–1917) |  Sprengtporten (1808–1809)  Barclay de Tolly (1809–1810)  vt. Armfelt (1812–1813)  Steinheil (1810–1823)  Zakrevski (1824–1831)  Menšikov (1831–1855)  vt. Thesleff (1833–1847)  von Berg (1855–1861)  Rokassovski (1861–1866)  Adlerberg (1866–1881)  Heiden (1881–1897)  vt. Gontšarov (1897–1898)  Bobrikov (1898–1904)  vt. Turbin (1904)  Obolenski (1904–1905)  Gerard (1905–1908)  von Boeckmann (1908–1909)  Seyn (1909–1917)  vt. Lipski (1917)  Stahovitš (1917)  Nekrasov (1917)  |  |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Alankomaat 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Nuori Adlerberg vuonna 1847.
Adlerbergin puoliso Amalie Adlerberg.