stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Skinnarila

| Skinnarila |
| --- | --- |
Kaupunki:  Lappeenranta
Suuralue:  Sammonlahden suuralue
Suurpiiri:  Länsi-Lappeenranta
Väkiluku:  10 926
Postinumero(t):  53850
Lähialueet:  Sammonlahti
Lappeenrannan teknillisen yliopiston pääsisäänkäynti.
Skinnarila on Lappeenrannan länsiosassa sijaitseva kaupunginosa, joka rajoittuu pohjoisessa Saimaaseen, etelässä Uus-Lavolan ja idässä Sammonlahden kaupunginosaan. Alueella sijaitsee muun muassa Lappeenrannan teknillinen yliopisto, Saimaan ammattikorkeakoulu, Technopolis Skinnarila ja paljon opiskelija-asuntoja.
Sammonlahdenkadun varressa olevat päivittäistavarakaupat K-Supermarket Sammonlahti ja S-market Sammonlahti sijaitsevat nimestään poiketen Skinnarilan kaupunginosassa. Lappeenrannan teknillinen yliopisto on perustettu vuonna 1969. Yliopiston ensimmäinen rakennusvaihe valmistui Skinnarilaan vuonna 1975, jonka jälkeen sitä on laajennettu useamman kerran. Yliopistossa on opiskelijoita noin 5000 ja henkilökuntaa 930. Skinnarilanniemen kärjessä sijaitsee 1980-luvulla rakennettu siirtolapuutarha.
Skinnarila on saanut nimensä Kinnarin tilasta, joka oli perustettu jo vuonna 1709. Skinnarila oli pitkään lähinnä maaseutualuetta, jonka rannoilla sijaitsi muutamia huviloita. Varsinainen rakentaminen alkoi 1970-luvulla yliopiston myötä, jolloin Skinnarilaan alkoi nousta kerrostaloja ja omakotitaloja. Alueelle 1920- ja 1930-luvuilla rakennetuista huviloista vielä muutamia on jäljellä.
Nähtävyyksiä

Salpalinja
Skinnarilan hovi
Some Hearts

| Some Hearts Carrie Underwood |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 2005
 Julkaistu: 15. marraskuuta 2005
 Tuottaja(t): Dann Huff, Mark Bright
 Tyylilaji: Country, pop
 Kesto: 53.48
 Levy-yhtiö: Arista Records
Carrie Underwoodin muut julkaisut
|   | Some Hearts 2005 | Carnival Ride 2007 |
Some Hearts on yhdysvaltalaisen countrylaulajan Carrie Underwoodin debyyttialbumi. Se julkaistiin 15. marraskuuta vuonna 2005. Albumi on myynyt seitsenkertaiseen platinaan oikeuttavan määrän Yhdysvalloissa, ja kolminkertaiseen platinaan oikeuttavan määrän Kanadassa.
Kappalelista

Wasted  – 4:34*
Don't Forget to Remember Me  – 4:00*
Some Hearts  – 3:48*
Jesus, Take The Wheel  – 3:46*
The Night Before (Life Goes On)  – 3:54
Lessons Learned  – 4:09
Before He Cheats  – 3:19*
Starts With Goodbye  – 4:06
I Just Can't Live A Lie  – 3:59
We're Young And Beautiful  – 3:53
That's Where It Is  – 3:35
Whenever You Remember  – 3:47
I Ain't In Checotah Anymore  – 3:21
Inside Your Heaven  – 3:45*
* = Julkaistu myös singlenä
Some Kind of Strange

| Some Kind of Strange Collide |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 22. huhtikuuta 2003
 Tuottaja(t): Statik
 Tyylilaji: darkwave, industrial rock
 Kesto: 56.26
 Levy-yhtiö: Noiseplus Music
Colliden muut julkaisut
| Chasing the Ghost 2000 | 'Some Kind of Strange' 2003 | Vortex 2004 |
Some Kind of Strange on darkwave-yhtye Colliden kolmas pitkäsoittoalbumi ja neljäs julkaisu. Albumin kansitaide esiintyi myös tietokonepelissä Vampire: The Masquerade - Bloodlines kuvitteellisena seinäjulisteena.
Kappalelista

Crushed - 5:20
Euphoria - 5:28
Modify - 5:57
Somewhere - 6:17
Slither Thing - 4:00
Inside - 4:10
Mutation - 4:31
Tempted - 6:45
Shimmer - 5:25
Complicated - 4:37
So Long - 4:06
Stabilointiaine

Stabilointiaineet ovat ryhmä lisäaineita, jotka mahdollistavat elintarvikkeen fysikaalis-kemiallisen tilan ylläpitämisen. Stabilointiaineet mahdollistavat kahden tai useamman toisiinsa sekoittumattoman ainesosan tasaisen seoksen säilymisen elintarvikkeessa. Niitä voidaan käyttää myös säilyttämään tai vahvistamaan elintarvikkeen omaa väriä.
Elintarvikkeissa olevat stabilointiaineet sitovat ruoan ainesosat yhteen, kiinteyttävät koostumusta ja parantavat suolan- ja nesteensitomiskykyä. Näitä ominaisuuksia tarvitaan muun muassa makkarassa. Stabilointiaineiden avulla lihavalmisteisiin lisätään suolavettä, jolloin lihatuotteen paino keinotekoisesti nousee ja lihapitoisuus laskee. Niiden avulla voidaan myös vähentää makkarassa tarvittavan suolan määrää.
Makkaroissa ja muissa lihatuotteissa käytettävät stabilointiaineet ovat useimmiten fosfaatteja, jotka merkitään ainesosaluetteloon E-koodeilla E450, E451 ja E452. Stabilointiaineita käytetään myös esimerkiksi jäätelön valmistuksessa, jossa niiden avulla tuotteeseen pyritään saamaan aikaan haluttu pehmeä ja tasainen rakenne. Niiden käyttö vaikuttaa jäätelön rakenteen lisäksi myös sen sulamisominaisuuksiin: stabilointiaineita sisältävä jäätelö sulaa huomattavasti hitaammin kuin stabilointiaineita sisältämätön jäätelö.
Tavallisimpia elintarvikkeissa käytettäviä stabilointiaineita ovat esimerkiksi:
Karrageeni (E407), valmistetaan useista Rhodophyceae-ryhmän punalevälajeista
Johanneksenleipäpuujauhe (E410), valmistetaan palkokasveihin kuuluvan johanneksenleipäpuun (Ceratonia siliqua) siemenistä
Guarkumi (E412), valmistetaan palkokasveihin kuuluvan guar-kasvin (Cyamopsis tetragonoloba) siemenistä
Arabikumi (E414), valmistetaan palkokasveihin kuuluvien kumipuiden (Acacia senegal ja Acacia seyal) kuivatusta maitiaisnesteestä
Ksantaanikumi (E415), valmistetaan käymisprosessilla sokerista Xanthomonas campestris -bakteerin avulla
Difosfaatit (E450), valmistetaan fosforihaposta
Trifosfaatit (E451), valmistetaan kuten difosfaatit
Stabilointiaineita käytetään elintarvikkeiden lisäksi myös bensiinin valmistuksessa, jossa sen tehtävä on suojata bensiinin pilaantumista pitkänkin aikaa ja estää auton käynnistysongelmien syntymistä kausisäilytyksen aikana.lähde?
Sisäinen eläin

| Sisäinen eläin Gebardi XXL |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: kesäkuu 2009
 Tyylilaji: rock, swingbeat, funk
 Levy-yhtiö: Gebardi-Musiikki
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 1.
Sisäinen eläin on Gebardi XXL:n albumi vuodelta 2009. Levyllä kuullaan big band -sovituksia useista suomalaisista kappaleista. Korkeimmillaan se ylsi Suomen virallisella albumilistalla sijalle 1 (26/2009).
Kappaleet

Sisäinen eläin – 2.22
Rokkaamaan – 2.53
Pelimies – 3.31
Rusketusraidat – 3.10
Yks kaks – 3.13
Swingis khan – 2.51
Jonnekin päivästä pois – 3.47
Pyrstösulat pyörimään – 2.55
Soita mulle – 3.00
Älä koskaan ikinä – 2.58
Villikissa – 3.18
Mun sukat – 2.41
Muumi muumi – 3.16
Malja – 3.08
Oi mikä ihana ilta – 4.08
Aiheesta muualla

Sisäinen eläin discogs.com -sivustolla
Suomen poliittinen historia 1809–2009

| Suomen poliittinen historia 1809–2009 |
| --- | --- |

Kirjailija:  Osmo Jussila, Seppo Hentilä, Jukka Nevakivi
Kansitaiteilija:  Pekka Loiri
Kieli:  suomi
Genre:  tieto
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  2009
Sivumäärä:  420
ISBN:  978-951-0-33241-2

Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Suomen poliittinen historia 1809–2009 on Suomen poliittista historiaa vuoden 1809 Porvoon valtiopäivistä nykypäivään käsittelevä kirja. Sen ovat kirjoittaneet professorit Osmo Jussila, Seppo Hentilä ja Jukka Nevakivi, joiden kolmesta itsenäisestä artikkelista teos koostuu.
Kirja on suunniteltu yleisoppikirjaksi yliopistoihin, ja se on vuoteen 2007 mennessä ilmestynyt kymmenellä kielellä. Ensimmäinen painos teoksesta ilmestyi 1995 nimellä Suomen poliittinen historia 1809–1995, ja siitä on otettu 6 päivitettyä painosta, joista viimeisin päättyy vuoteen 2009. Se on ollut sekä Helsingin että Turun yliopiston poliittisen historian laitoksen pääsykoekirjana.
Sotilaskoulutus

Sotilaskoulutus on koulutusta, jonka tarkoitus on opettaa saajaansa toimimaan sotilaallisessa mielessä tarkoituksenmukaisesti sodan tai kriisin oloissa. Tämä koulutus valmistaa koulutettavaa toimimaan tyypillisesti sotilasyksikön jäsenenä ja ääritapauksessa surmaamaan vihollisia tai vaarantamaan henkensä taistelutilanteessa.
Alkeistasolla sotilaskoulutusta annetaan usein varuskunnissa. Esimies- ja erikoistehtäviin kouluttamista varten on olemassa erityisiä sotilasoppilaitoksia. Suomessa puolustushaaroittain maasotakoulu, ilmasotakoulu, merisotakoulu ja kaikkiin ylempiin upseeritehtäviin valmistava sotakorkeakoulu.
Sotilaskuljettaja

Kuljettaja Koulutushaaramerkki
Sotilaskuljettaja on puolustusvoimissa palveleva varusmies, joka on saanut kuljettajakoulutuksen. Puolustusvoimien kuljettajakoulutuksen C1-, C-, CE- tai D-luokkaan saa vuosittain noin 3 000 varusmiestä. Puolustusvoimien C-luokan ajo-oikeus sisältää myös oikeuden hinata palveluksen aikana enintään 4 500 kg ajoneuvoa. C-, CE- ja D-luokan kuljettajakoulutukseen sisältyy myös tavaraliikenteen perustason ammattipätevyys joko 140 tunnin (C-luokka), tai 280 tunnin (CE- ja D-luokka) laajuisena. Lisäksi ADR-ajolupa koulutetaan osalle. Palvelusaika on 347 vuorokautta.
Kotiuduttuaan sotilaskuljettaja pystyy hyödyntämään saamansa koulutuksen siviilissä. C-luokan ajo-oikeuden ja ammattipätevyyden suorittanut saa siviiliiajokorttiin kirjaimet C1E ja C. Kun kuljettaja täyttää 21 vuotta, astuu ammattipätevyys voimaan, mikäli puolustusvoimilta saatavat todistukset on toimitettu viranomaisille. Myös CE-luokan ajo-oikeus siirtyy siviiliin ja laajemman ammattipätevyyskoulutuksen vuoksi kuljettajan ammattipätevyys astuu voimaan heti, kun todistukset toimitetaan viranomaisille. Linja-auton kuljettamiseen oikeuttava D-luokan ajo-oikeus on mahdollista suorittaa varuskunnissa, joilla on D-luokan kalustoa. Osa varuskunnista tarjoaa myös henkilöliikenteen ammattipätevyyden siviiliin.
Sotilaskuljettaja voi saada myös erikoiskoulutuksen esimerkiksi Panssari-Sisun ajajaksi. Erikoiskoulutus sisältää tyyppilupaan johtavan kurssin kyseisen panssariajoneuvon rakenteesta, toiminnasta ja erityispiirteistä.
Svartholman merilinnoitus

Svartholman merilinnoitus Gavril Sergejevin ikuistamana vuonna 1809.
Svartholman merilinnoitus on Loviisan edustalla sijaitseva merilinnoitus, jota rakennettiin Ruotsin laivaston tukikohdaksi sekä Venäjän vastaisen rajan turvaksi. Eversti Augustin Ehrensvärd suunnitteli sen säännölliseksi bastionilinnoitukseksi neljäsataa metriä pitkälle saarelle. Svartholman rakennustyöt aloitettiin vuonna 1748, ja se valmistui keskeisiltä osiltaan 1760-luvulla, mutta täysin valmiiksi se ei tullut koskaan.
Linnoitus näytteli merkittävää roolia Ruotsin laivaston tukikohtana Kustaa III:n sodassa vuosina 1788–1790. Svartholma antautui lähes taistelutta Venäjän joukoille Suomen sodassa vuonna 1808. Sotilaallisen merkityksensä menettänyttä linnoitusta käytettiin myöhemmin myös vankilana. Englantilainen laivasto-osasto räjäytti linnoituksen käyttökelvottomaksi Krimin sodan aikana vuonna 1855.
Museovirasto on restauroinut linnoitusta 1960-luvulta. Nykyisin linnoitus on suosittu matkailukohde.
Uuden itärajan turvaksi

Ruotsin ja Venäjän välinen raja siirtyi hattujen sodan (1741–1743) jälkeen solmitussa Turun rauhassa Kymijokeen. Ruotsi menetti rauhansopimuksessa entiset rajalinnoituksensa Haminan, Lappeenrannan ja vanhan Olavinlinnan Savonlinnassa. Uuden vaikeammin puolustettavan rajan tuntumaan piti ryhtyä rakentamaan uusia linnoituksia.[lähde? ]
Uuden rajan tuntumaan vuonna 1745 perustettuun rajakaupunkiin Loviisaan suunniteltiin rakennettavaksi Loviisan linnoitus. Laaja kuudesta bastionista ja etuvarustuksista muodostuva linnoitus vartioisi rannikkoa pitkin kulkevaa Kuninkaantietä. Maalinnoituksen pariksi suunniteltiin rakennettavaksi Loviisan lahden suulle Svartholman merilinnoitus. Linnoitusten tehtävänä oli estää venäläisten pääsy rannikkoa pitkin Ruotsin hallitsemaan Suomeen sekä tarjota tukeutumispaikka ja huoltotukikohta Ruotsin laivastolle. Svartholman merilinnoitus toimisi myös samaan aikaan Helsingin edustalle rakennettavan Viaporin eli Suomenlinnan merilinnoituksen sisarlinnoituksena ja etuvartioasemana.[lähde? ]
Vanhin tunnettu Svartholman linnoitussuunnitelma on Suomen linnoitusprikaatin päällikön, päämajoitusmestariluutnantti A. J. Nordenbergin vuonna 1744 laatima hahmotelma. Rakennustöihin ryhdyttiin kuitenkin Viaporinkin rakentamisesta vastanneen Augustin Ehrensvärdin suunnitelmien pohjalta. Svartholman merilinnoitus suunniteltiin rakennettavaksi tuolloin vallalla olleen bastionijärjestelmän mukaisesti, jolloin linnoituksen eri osat saattoivat tukea toisiaan tykkitulella taistelutilanteessa. Neljästä bastionista ja linnoitussaarta kiertävästä etuvarustuksesta koostuva merilinnoitus valmistui jokseenkin suunnitellussa muodossa. Sen sijaan Loviisan maalinnoituksen rakennustyöt jäivät lopullisesti kesken Pommerin sodan vuoksi vuonna 1757. Linnoituksesta ehti valmistua vain Kuninkaantien kahden puolen rakennetut bastionit, Ungern ja Rosen, jotka ovat edelleen nähtävissä Loviisan keskustan itäpuolella.[lähde? ]
Ruotsalaisten ja venäläisten linnoitus

Svartholman merilinnoituksessa ehti toimia ruotsalainen ja venäläinen varuskunta yhteensä vuosisadan ajan, mutta linnoitus ei voi silti juuri kerskua sotilaallisilla saavutuksillaan. Linnoitus ei käynyt kertaakaan historiansa aikana todellista taistelua. Kahdesti vihollinen pääsi kolkuttamaan linnoituksen porttia, Venäjän armeija Suomen sodan aikana ja englantilainen laivasto-osasto Krimin sodassa. Molemmilla kerroilla linnoitus antautui nopeasti. Krimin sodan aikana se jopa tyhjennettiin ennen vihollislaivaston ilmestymistä.[lähde? ]
Sotilaallisesti linnoitusta pidettiin jo pian valmistumisensa jälkeen liian heikkona kestämään täysimittaisen hyökkäyksen. Linnoituksen muureille ei yksinkertaisesti pystyttäisi sijoittamaan riittävän voimakasta tykistöä estämään täysimittaista maihinnousua.[lähde? ]
Ruotsalaisten ja venäläisten linnoitus > Kustaa III:n sota (1788–1790)

Kunniakkaimmat hetkensä linnoitus koki Kustaa III:n sodassa (1788–1790), jolloin Venäjän laivastoa vastaan taisteleva Ruotsin laivasto saattoi tukeutua Svartholman linnoitukseen. Svartholmassa täydennettiin taisteluun lähtevien laivojen varastoja, ja sen turviin saattoi vetäytyä taistelun jälkeen nuolemaan haavojaan. Linnoituksella oli suuri merkitys esimerkiksi Ruotsinsalmen meritaisteluihin valmistauduttaessa.[lähde? ]
Ruotsalaisten ja venäläisten linnoitus > Suomen sota (1808–1809)

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” |  Erityinen komentajan käsky  Kello 1/29 huomisaamuna varuskunta  järjestäytyy linnan pihalle asentoon;  Kunink. tykistö kahden jaostykin  kanssa on oikealla siivellä -Kunink.  Uudenmaan jalkaväki muodostaa  etuvartion; Kunink. Uudenmaan jääkärit  ja varamiehet taisteluryhmityksen sekä  Kunink. Jägerhornin jalkaväkirykmentti  jälkijoukon -ja kun käsky ulosmarssiin  annetaan, marssitaan palavin luntuin,  liehuvin lipuin ja musiikin soidessa  ulos Pohjoisen Rantavarustuksen  Portista jäälle osoitetulle paikalla, jossa  Varuskunta luovuttaa aseensa ja julistetaan  sotavangeiksi.  Asianomaiset katsokoot että majoitetut  puhdistavat asuinhuoneensa ja   kasarminsa.  | ” |
– Gustaf von Schoultz.  Linnoituksen päiväkirja 
Suomen sodassa (1808–1809) Svartholma joutui ensimmäisen kerran vihollisen tulituksen kohteeksi.
Sodan alkaessa linnoituksen kunnosta on ristiriitaisia kuvauksia. Linnaa varustanut kenraalimajuri Johan Fredrik Aminoff kertoi saattaneensa linnoituksen hyvään puolustuskuntoon. Myöhemmin puolustajien antamien selvitysten mukaan aseistus oli kunnossa, mutta puutetta oli ennen kaikkea muonasta, lääkkeistä sekä juomavedestä.
Helmikuussa 1808 hyökkäykseen lähtenyt Venäjän keisarikunnan armeija saavutti pian rajan pinnassa sijaitsevan Loviisan ja ryhtyi piirittämään linnoitusta. Venäläisiä johtanut Friedrich Wilhelm von Buxhoevden näki, että suora hyökkäys jään yli aiheuttaisi liian suuria tappioita. Hän päätyikin katkaisemaan linnoituksen huoltoyhteydet ja ryhtyi piirittämään linnaketta. Buxhoevden lähetti 22. helmikuuta jäälle neuvottelijat. Neuvottelijoiden esittämän antautumisvaatimuksen linnoituksen apulaiskomentaja kapteeni C. G von Schoultz kuitenkin torjui. Venäläiset olivat löytäneet itäpuolelta kohdan, mihin linnoituksen tykistö ei puutteellisten sektorien vuoksi voinut ampua. Venäläisten tulituksessa henkilövahingot olivat pieniä, mutta tulitus tuhosi majoitus- ja varastotiloja. Kapteeni Schoultz neuvotteli venäläisten kanssa aselevon ajalle 11.–14. maaliskuuta.[lähde? ]
Aselevon jälkeen linnoituksessa oli jäljellä 19 upseeria, 27 aliupseeria sekä 499 sotilasta. Sairastuvalla oli 135 henkilöä ja linnoituksen muonavarasto oli ehtymässä. Linnoituksen komentaja majuri Karl Magnus Gripenberg ehdotti upseerikunnalle antautumista. Gripenbergin laatimien antautumisehtojen mukaan varuskunta sai marssia ulos täysissä aseissa, musiikin soidessa. Jäällä miehistö luovutti aseensa, upseeristo sai pitää miekkansa. Sotavangit saivat lähteä kotiinsa ja sairaille järjestettiin hoitoa venäläisessä sotasairaalassa.
Piiritys kesti ainoastaan 24 vuorokautta ja venäläistykistö ampui linnoitusta vain harvakseltaan. Pitkään piiritykseen varautunut Kamenskin divisioona vapautui muihin tehtäviin, lisäksi venäläiset huomasivat, että tuleva vastustaja ei olisikaan niin sisukas kuin etukäteen oli arvioitu. Linnoituksen piiritys lienee vaikuttanut tapaan, millä venäläiset käsittelivät myöhemmin Viaporia. Yhden arvion mukaan puolustajia ei kaatunut sotatoimien aikana lainkaan taisteluissa.
Ruotsalaisten ja venäläisten linnoitus > Venäläisenä vankilana

Suomen siirryttyä Venäjän valtaan Suomen sodan jälkeen Haminan rauhansopimuksella vuonna 1809 Svartholman rajalinnoitus joutui kauaksi Tornionjokeen siirtyneestä valtakunnan rajasta. Linnoituksen sotilaallinen merkitys hiipui, ja sitä ryhdyttiin osittain riisumaan aseista. Venäläinen varuskunta majaili linnoituksessa kuitenkin vuoteen 1853. Kutistuneen varuskunnan seuraksi saareen muutti 1830-luvulla vankila. Kotimaisten rangaistusvankien lisäksi linnoituksen vanhassa vartiotuvassa oli joukko venäläisiä poliittisia vankeja. Linnoitusta käytettiin varsinaisesti rangaistusvankien vankilana 1839–1852.
Svartholma soveltui varsin huonosti vankilaksi. Jatkuvien valitusten vuoksi vankila lakkautettiin, ja jäljelle jääneet vangit siirrettiin vuonna 1847 Suomenlinnaan. Svartholman vankila pyrittiin kuitenkin avaamaan uudelleen vielä muutaman vuoden kuluttua, mutta lopullisesti vankilakausi päättyi Krimin sotaan, jolloin Svartholman vangit evakuoitiin sodan jaloista Hämeen linnaan.[lähde? ]
Ruotsalaisten ja venäläisten linnoitus > Krimin sota (1854–1856)

Lähinnä vankilana toiminut linnoitus oli päässyt pahasti rapistumaan Venäjän vallan ajan ensimmäisinä vuosikymmeninä. Krimin sodan uhatessa Suomen rannikon puolustusta ryhdyttiin elvyttämään, ja Svartholmaakin varten tehtiin korjaussuunnitelma. Tehtävä koettiin kuitenkin ylivoimaiseksi, ja linnoitus päätettiin tyhjentää kokonaan. Aseistus purettiin ja puurakennukset, kivirakennusten puiset ovet ja ikkunat evakuoitiin mantereen puolelle.
Englantilainen laivasto-osasto saapui tyhjilleen jätetyn linnoituksen edustalle 4. heinäkuuta 1855. Osastoon kuuluivat fregatti HMS Arrogant (kapt. HR. Yelverton), korvetti HMS Magicienne (kapt. Vansittort) sekä tykkivene HMS Ruby (kapt. Lovden). Aluksista siirrettiin tuhansia kiloja ruutia linnoitukseen, joka räjäytettiin käyttökelvottomaksi.
Ruotsalaisten ja venäläisten linnoitus > Merilinnoituksen arkea

Svartholman varuskunnan rauhanajan vahvuudeksi oli määrätty 300–400 miestä. Miehistön arkipäivän täyttivät harjoitukset ja vartiopalvelus sekä linnoituksen ja sen aseistuksen ylläpitotyöt. Silloin tällöin miehiä työllistivät myös mittavammat rakennustyöt.[lähde? ]
Elämä linnoitussaarella ei ollut herkkua. Linnoituksen kasarmit olivat etenkin ennen 1770- ja 1780-lukujen vaihteessa tapahtunutta kattamistaan varsin kylmiä ja kosteita, sillä kasarmien katoilla olevia ampumatasanteita ei ollut saatu vesitiiviiksi. Miehistöä vaivasivatkin monet taudit, kuten punatauti, kolera ja vilustumistaudit. Myös keripukki vaivasi yksipuolisella ruokavaliolla toimeen tulevia sotilaita. Sairastuneita sotilaita hoivasi linnoituksen välskäri läntiseen kasarmiin sijoitetussa sairastuvassaan.[lähde? ]
Sotilaiden ateriat koostuivat lähinnä leivästä ja puuroista. Toisinaan ruokalistalla oli myös herneitä, lihaa, kalaa ja silavaa, joista loihdittiin erityisesti erilaisia keittoja. Juomaksi sotilaille tarjottiin viinietikkaan sekoitettua vettä ja viinaa. Linnoituksessa asustaneet vangit saivat tyytyä pelkkään kuivaan leipään. Monipuolisempi ruoka täytyi ostaa linnoitustöistä saadulla vähäisellä palkalla. Linnoituksen ruokahuolto tarjosi varman tulonlähteen lähiseudun talonpojille ja kalastajille sekä Loviisan porvareille. Kaupunkiin perustettiin vuonna 1754 oma tupakkakehräämö, ja anniskeluravintoloiden määrä nousi 1700-luvun jälkimmäisellä puoliskolla yli kahdenkymmenen.[lähde? ]
Linnoituksen upseeristo seurusteli mielellään lähiseudun aateliskartanoiden herrasväen kanssa ja osallistui innolla kaupungin seurapiiritapahtumiin. Linnoituksen upseeristo ja kaupungin porvarit perustivat myös veljeskiltoja ja salaseuroja. Svartholmassa kokoontui esimerkiksi salaperäinen juomaseura Hypotenus, joka kunnioitti toiminnallaan roomalaista viininjumalaa Bacchusta. Myöskään Helsinki ja Viaporin linnoitus eivät olleet liian kaukana seurapiiririentojen kohteina.[lähde? ]
Linnoituksen restaurointi

Englantilaisten vierailun jälkeen Svartholman merilinnoitus unohdettiin. Raunioista purettua rakennusjätettä käytettiin tulipalossa tuhoutuneen Loviisan kaupungin jälleenrakennukseen. Esimerkiksi Loviisan raatihuoneen ja kirkon rakennustyömaille tuotiin tiiliä linnoituksen raunioista. Kivitaloja rakentavat porvarit saivat hakea saaresta vapaasti tiiliä ja kiviä rakennusmateriaaliksi. Muut maksoivat tuhannesta tiilestä rupla 50 kopeekkaa. Purkutöitä seuranneina vuosikymmeninä saarta käytettiin lähinnä vain Suur-Sarvilahden kartanon karjan laidunmaana.[lähde? ]
Linnoituksen räjäytetyt, puretut sekä kosteuden ja pakkasen runtelemat muurit hautautuivat purkujätteen ja kasvillisuuden alle. 1900-luvun alussa linnoituksesta oli tunnistettavissa enää osa rantavarustuksista ja bastioneista.[lähde? ]
Vuosikymmenten unohduksen jälkeen Museoviraston edeltäjä muinaistieteellinen toimikunta alkoi tutkia Svartholman raunioita ensimmäisen kerran jo vuonna 1911, ja Loviisan kaupunki suoritti linnoituksessa raivaustöitä 1930-luvun alussa. Varsinaisiin restaurointitöihin ryhdyttiin kuitenkin vasta sotien jälkeen. Restaurointi rahoitettiin heinämaiden vuokratuloilla sekä metsän myynnistä saaduilla voitoilla.
Vuonna 1948 suoritettuja pienimuotoisia muurien korjaustöitä lukuun ottamatta laajemmat restaurointityöt Svartholmassa aloitettiin vasta Museoviraston vuosina 1963–1964 toteutettujen kaivausten yhteydessä. Ensimmäisten kaivausten yhteydessä paljastettiin linnoituksen sisäpihaa sekä itäisessä ja läntisessä kurtiinissa sijainneita kasarmeja. Kaivausten vuoksi linnoituksen muurit kärsivät talvisia lisävaurioita, sillä esiin kaivettuja muurinosia ei suojattu heti sateelta ja jäätymiseltä.[lähde? ]
Varsinainen suunnitelmallinen restaurointityö aloitettiin 1968 arkkitehti Esko Vormalan suunnitelmien mukaan, jolloin myös bastionikehän muurirakenteita vahvistettiin ja muurattiin osittain uudelleen. Maan uumenista paljastuneen pohjoisen kasarmin suojaksi rakennettiin katos.[lähde? ]
Linnoituksen tutkimuksen ja entistämisen viimeisin vaihe käynnistyi vuonna 1994, jolloin loputkin linnoitusalueesta pääsivät restaurointityön piiriin. Samalla suojattiin pohjoisen ja läntisen kurtiinirakennuksen rauniot yhtenäisellä katoksella. Työt valmistuivat vuonna 1998, jolloin vietettiin linnoituksen 250-vuotisjuhlavuotta.
Osa linnoituksesta on edelleen jätetty kaivamatta esiin, sillä vaurioituneet rakenteet säilyvät parhaiten maakerroksen peitossa. Linnoitus hahmottuu vierailijalle kuitenkin hyvin jo tällä hetkellä esiin kaivettujen osien avulla. Muurien entistämistyöt, linnoituksen sisäpihan korjattu kivetys ja 1700-lukulaisittain rakennettu hirsiarkkulaituri kruunaavat kokonaisuuden.[lähde? ]
Svartholman merilinnoitus on nykyisin Metsähallituksen hallinnoima muinaismuistolain suojaama muinaisjäännös.[lähde? ]