stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pallogeometria
Historia > Eulerin tutkielmat

Leonhard Euler julkaisi useita merkittäviä pallogeometriaa käsitteleviä tutkielmia:
L. Euler: ”Principes de la trigonométrie sphérique tirés de la méthode des plus grands et des plus petits”, Opera Omnia, Series 1, vol XXVII, s. 277–308.  (alkuperäisjulkaisu: Mémoires de l'Académie des Sciences de Berlin 9 (1753), 1755, sivut 233–257) Määritä julkaisija! (ranskaksi)
L. Euler: ”Eléments de la trigonométrie sphéroïdique tirés de la méthode des plus grands et des plus petits”, Opera Omnia, Series 1, vol XXVII, s. 309–338.  (alkuperäisjulkaisu: Mémoires de l'Académie des Sciences de Berlin 9 (1754), 1755, sivut 258–293) Määritä julkaisija! (ranskaksi)
L. Euler: ”De curva rectificabili in superficie sphaerica”, Opera Omnia, Series 1, vol XXVIII, s. 142–160.  (alkuperäisjulkaisu: Novi Commentarii academiae scientiarum Petropolitanae 15, 1771, sivut 195–216) Määritä julkaisija! (latinaksi)
L. Euler: ”De mensura angulorum solidorum”, Opera Omnia, Series 1, vol. XXVI, s. 204–223.  (alkuperäisjulkaisu: Acta academiae scientiarum imperialis Petropolitinae 2, 1781, sivut 31–54) Määritä julkaisija! (latinaksi)
L. Euler: ”Trigonometria sphaerica universa, ex primis principiis breviter et dilucide derivata”, Opera Omnia, Series 1, vol. XXVI, s. 224–236.  (alkuperäisjulkaisu = Acta academiae scientiarum imperialis Petropolitinae 3, 1782, sivut 72–86) Määritä julkaisija! (latinaksi)
L. Euler: ”Problematis cuiusdam Pappi Alexandrini constructio”, Opera Omnia, Series 1, vol. XXVI, s. 237–242.  (alkuperäisjulkaisu: Acta academiae scientiarum imperialis Petropolitinae 4, 1783, sivut 91–96) Määritä julkaisija! (latinaksi)
L. Euler: ”Geometrica et sphaerica quaedam”, Opera Omnia, Series 1, vol. XXVI, s. 344–358.  (alkuperäisjulkaisu: Mémoires de l'Académie des Sciences de Saint-Pétersbourg 5, 1815, sivut 96–114) Määritä julkaisija! (latinaksi)
L. Euler: ”Variae speculationes super area triangulorum sphaericorum”, Opera Omnia, Series 1, vol. XXIX, s. 253–266.  (alkuperäisjulkaisu: Nova Acta academiae scientiarum imperialis Petropolitinae 10, 1797, sivut 47–62) Määritä julkaisija! (latinaksi)
Ominaisuuksia

Pallogeometrialla on seuraavat ominaisuudet:
Mitkä tahansa kaksi isoympyrää leikkaavat toisensa kahdessa vastakkaisessa pisteessä, joita sanotaan toistensa antipodipisteiksi eli antipodaalisiksi pisteiksi.
Kahden pisteen kautta, jotka eivät ole toistensa antipodipisteitä, kulkee aina yksi ja vain yksi isoympyrä.
On olemassa luonnollinen pituusyksikkö (joka perustuu kierrokseen), luonnollinen kulmayksikkö (joka perustuu isoympyrän kehään) ja luonnollinen pinta-alan yksikkö (joka perustuu pallon pinta-alaan).
Jokaiseen isoympyrään liittyy kaksi toistensa antipodissa olevaa pistettä, joita sanotaan isoympyrän navoiksi ja jotka ovat kaikkien sen kohtisuorasti leikkaavien isoympyröiden yhteiset leikkauspisteet. Tämä osoittaa, että isoympyrä toteuttaa myös pallon pinnalla ympyrän määritelmän: se on niiden pisteiden ura, jotka ovat annetulla etäisyydellä tietystä keskipisteestä, isoympyrän navasta.
Jokaista pallonpinnan pistettä vastaa yksi yksikäsitteisesti määritelty isoympyrä, jota sanotaan pisteen polaariseksi isoympyräksi, nimittäin se isoympyrä, joka saadaan pallopinnan ja sen tason leikkauksena, joka kulkee pallon keskipisteen kautta ja on kohtisuorassa annetusta pisteestä pallon läpi sen antipodipisteeseen johtavaan janaan nähden.
Pisteet, jotka eivät ole toistensa antipodeja, voidaan yhdistää toisiinsa kahdella isoympyrän kaarella, jotka yhdessä muodostavat isoympyrän. Näin ollen kolme pistettä, jotka eivät ole samalla isoympyrällä, eivät yksikäsitteisesti määrittele kolmiota. Jos kuitenkin tarkastellaan vain kolmioita, joiden sivut ovat isoympyröiden pienempiä kaaria, toisin sanoen kaaria, joiden pituus on vähemmän kuin puolet isoympyrän kehästä, niillä voidaan todeta olevan seuraavat ominaisuudet:
Kolmion kulmien summa on suurempi kuin 180° ja pienempi kuin 540°.
Kolmion pinta-ala on suoraan verrannollinen siihen erotukseen, minkä verran sen kulmien summa on suurempi kuin 180°.
Kaksi kolmiota, joiden kulmien summa on sama, ovat pinta-alaltaan yhtä suuri.
Kaikkien kolmioiden pinta-ala on pienempi kuin eräs yläraja.
Kahden isoympyrän suhteen suoritettujen peilausten yhdistetty kuvaus voidaan käsittää myös kierroksi niiden jommankumman leikkauspisteen ympäri.
Kaksi kolmiota on yhteneviä, jos ja vain jos ne toinen niistä voidaan kuvata toiselle äärellisellä määrällä tällaisia peilauksia.
Kaksi kolmiota, joilla on yhtä suuret kulmat, ovat yhteneviä, toisin sanoen yhdenmuotoiset kolmiot ovat aina yhteneviä.
Pallogeometria ja Eukleideen postulaatit

Mikäli sanaa "suora" käytetään tarkoittamaan pallon isoympyrää ja sanaa "jana" isoympyrän kaaresta, pallogeometria toteuttaa kaksi Eukleideen viidestä postulaatista, nimittäin toisen ("jana voidaan jatkaa jatkuvasti kokonaiseksi suoraksi") ja neljännen ("kaikki suorat kulmat ovat yhtä suuria"). Sen sijaan kolme muuta postulaattia eivät päde. Vastoin ensimmäistä postulaattia kahden pisteen välillä ei aina ole yksikäsitteistä lyhintä reittiä (antipodipisteet kuten pohjois- ja etelänapa ovat vastaesimerkkejä). Vastoin kolmatta postulaattia ei pallopinnalle voida ympyrää, jonka säde on tiettyä rajaa suurempi. Ja vastoin viidettä eli paralleeliaksioomaa ei "suoran" ulkopuolella olevan pisteen kautta kulje yhtään sellaista "suoraa", joka ei leikkaisi edellistä jossakin pisteessä.
Paralleeliaksiooma on yhtäpitävä muun muassa sen lauseen kanssa, että on olemassa kolmio, jonka kulmien summa on 180°. Koska pallogeometriassa paralleeliaksiooma ei ole voimassa, ei pallopinnalla ole tämän ehdon toteuttavaa kolmiota. Sen sijaan pallokolmion kulmien summa on 180°(1 + 4f), missä f on kolmion sisään jäävän alueen pinta-alan suhde koko pallon pinta-alaan. Kaikilla f:n positiivisilla arvoilla tämä on suurempi kuin 180°.
Käytännön sovelluksia

Pallogeometrialle on paljon käytännön sovelluksia, sillä esimerkiksi Maapallolla liikutaan pallopinnalla, ja juuri merenkulun tarpeet ovatkin hyötyneet pallogeometrian tutkimuksesta.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Spherical geometry
Aiheesta muualla

Sphaerica - geometry software for constructing on the sphere sourceforge.net.
Käännös suomeksi
Kurkijoki (Karjalan tasavalta)

| Kurkijoki Куркиёки |
| --- | --- |
 Kurkijoen kunta Lahdenpohjan piirin kartalla. Alla taajaman sijainti Karjalan tasavallassa.
 Kurkijoki
 Koordinaatit: 61°17′58″N, 29°53′23″E 
Valtio:  Venäjä
Tasavalta:  Karjalan tasavalta
Piiri:  Lahdenpohjan piiri
Liitetty NL:oon:  1940/1944
Nykyinen kunta per.:  2006
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  taajama
 – Hallinnon tyyppi:  maalaiskunta
Väkiluku (2012):  1 800
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK)
Postinumero:  186734
Suuntanumero(t):  +7 814 5024
 
 Kunnan kotisivu 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kurkijoki (ven. Куркиёки) on maalaiskunta ja sen keskustaajama Karjalan tasavallan Lahdenpohjan piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Laatokan Laikkalanlahteen laskevien Vonkaojan ja Raholanjoen rannalla 42 kilometriä Lahdenpohjasta lounaaseen. Taajamassa on 1 100 ja kunnassa 1 800 asukasta (vuonna 2012).
Maantiede ja asutus

Kurkijoen kunnan pinta-ala on 1 233,91 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Lahdenpohjan piirin Miinalan, lännessä Elisenvaaran ja etelässä Hiitolan kuntiin. Pinta-alasta suurin osa on Laatokan vesialuetta.
Kunnan alueella virtaavat Soskuanjoki, Raholanjoki, Putkijoki ja Lahdenjoki. Järviä ovat Laatokan lisäksi Kankaanlampi, Ohtijärvi, Kemppisenlampi, Tervajärvi, Kangas, Ihojärvi, Rokkalampi ja Vilpuksenjärvi. Hyötykaivannaisiin kuuluvat rakennuskivi, hiekka ja sora. Kurkijoen taajaman lähellä sijaitsee luonnonmuistomerkiksi julistettu suo.
Keskustaajaman lisäksi kuntaan kuuluu kymmenen asutusta: Alho, Huhtervu, Ihojärvenkylä, Lasanen, Otsanlahti, Peltola, Soskua, Tervajärvi, Tervu ja Vätikkä. Kurkijoen ohella suurempia asutuskeskuksia ovat vajaan 300 asukkaan Lasanen ja yli sadan asukkaan Tervu.
Historia

Kurkijoen pogosta mainitaan ensimmäisen kerran 1300-luvun lopulla. Se kuului Novgorodin tasavaltaan ja Moskovan Venäjään sekä Stolbovan rauhan (1617) jälkeen Ruotsiin. Nykyisen taajaman paikalle perustettiin vuonna 1668 Kurkijoen kaupunki. Vuonna 1721 alue liitettiin Venäjään. Kaupunki lakkautettiin vuonna 1776. Suomeen kuulunut Kurkijoen kunta luovutettiin talvi- ja jatkosodan jälkeen Neuvostoliitolle. Vuonna 1940 perustettiin Kurkijoen piiri, joka lakkautettiin vuonna 1958. Nykyinen Kurkijoen kunta käsittää suunnilleen Suomen luovuttamien Kurkijoen kunnan itäosan ja Lumivaaran kunnan eteläosan. Vuoden 2006 kuntauudistukseen asti se muodosti Kurkijoen kylähallintoalueen, jossa vuonna 1987 oli noin 2 100 asukasta.
Liikenne, talous ja palvelut

Kunnan läpi kulkee maantie A129 sekä Pietarin ja Sortavalan välinen rautatie, jolla on Alhon asema. Kurkijoella toimii kalankasvatusyritys Kalaranta. Palveluihin kuuluvat lastentarha, koulu, kulttuuritalo, pieni poliklinikka, yleinen sauna, posti, joukko kauppoja ja kahvila.
Nähtävyydet

Seudulla on useita muinaisia asuin- ja hautapaikkoja sekä karjalaisten keskiaikaisia linnavuoria. Kurkijoen taajamalla on historiallisen asutuksen status. Sen rakennusmuistomerkkeihin kuuluvat arkkitehti Lars Sonckin vuonna 1914 suunnittelema Andersininmäen kartano ja 1800-luvun lopulta peräisin oleva pankkirakennus. Taajamassa toimii kotiseutumuseo.
Aiheesta muualla

Kurkijoen kunnan sivusto (venäjäksi)
Epävirallinen kuntasivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Kurkijoen kotiseudun tutkimuskeskus Kirjažin sivusto (venäjäksi)
| n k Lahdenpohjan piirin kunnat |
| --- | --- |
Nykyiset kunnat:  Elisenvaara  Hiitola  Kurkijoki  Lahdenpohja  Miinala 
Kurkijoen kylänraittia toukokuussa 2016
Kurkijoen kylänraittia toukokuussa 2016
Kuudes aisti

Kuudes aisti tarkoittaa kykyä aavistaa asioita intuitiivisesti tai vaistonvaraisesti. Muut viisi aistia ovat haju, kuulo, maku, näkö ja tunto.
Monet laboratoriokokeet, joissa on yritetty todentaa kuudennen aistin, ESP:n tai vastaavien ilmiöiden esiintymistä, on jälkeenpäin osoitettu järjestelyiltään epäluotettaviksi.
Kurkkulaulu

Alash Ensemble, tuvalainen kurkkulauluyhtye
Kurkkulaulu on keskiaasialainen laulutekniikka, jossa perusääni muodostetaan kurkussa puristeisella tekniikalla tai taskuhuulilla aikaansaadulla mörinäefektillä. Siihen kuuluu yleensä myös äänen yläsävelten suodattaminen kuultaviksi niin, että niillä voidaan laulaa tai soittaa melodioita.
Levinneisyys

Kurkkulaulua on perinteisesti harrastettu Länsi-Mongoliassa ja Tuvassa, missä sillä on yhä tärkeä asema, mutta sitä tavataan myös monissa muissa kulttuureissa. Paljon kurkkulaulajia on myös muualla Mongoliassa sekä Sisä-Mongoliassa. Jonkin verran kurkkulaulajia on Hakassiassa, Altain tasavallassa, Baškortostanissa, Kalmukiassa ja Burjatiassa, ja näillä alueilla kurkkulaulu on edelleen tärkeä perinne. Joitain kurkkulaulajia on lisäksi Kazakstanissa, Tadžikistanissa, Sahassa ja Tšukotkassa, mutta siellä perinne ei ole kovin vahva. Kurkkulauluksi voidaan luokitella myös eteläafrikkalaisen xhosa-heimon naisten mörisevä umngqokolo-laulu, tšuktšien, inuittien ja muiden pohjoisten kansojen röhistyslaulu sekä sardinialaisen tenores-mieskvartettiperinteen komppiryhmän laulu.
Tuvassa kurkkulaulua kutsutaan höömeiksi, Mongoliassa höömiiksi tai huumiiksi, Hakassiassa khaiksi ja Altaissa kaiksi.
Piirteitä

Yläsävellaulu eroaa kurkkulaulusta siten, että yläsävellaulussa yläsävelmelodioita suodatetaan normaalin laulun päälle. Kaikki yläsävellaulu on kaksiäänistä, mutta kurkkulaulu ei sitä aina ole.
Kurkkulaulussa eri ääniä voi olla neljäkin kappaletta, mutta maallikkokin erottaa yleensä kaksi.
Kurkkulaulajan keskeisin säestyssoitin on kaksi- tai kolmikielinen luuttu, mutta monia muitakin perinteisiä soittimia käytetään.
Kurkkulaulajat ovat yleensä miehiä. Naisten kurkkulaulamista on vanhastaan rajoitettu muun muassa varoituksilla että kurkkulaulu aiheuttaisi naisissa hedelmättömyyttä sekä huonoa onnea sukulaisille.
Tyylejä

Tuvalaisen kurkkulaulun perustekniikat voidaan jakaa kolmeen tyyliin:
höömei
"kuin tuulen ujellus tyhjässä pullossa"
sygyt
"kuten kirkasääninen pilli"
kargyraa
möreä ja kumea höömeilaulun kontrabasso
millään muilla laulutekniikoilla ei ihmisäänellä päästä yhtä mataliin ääniin
Mongolialaisen kurkkulaulun perusluokittelu on samanlainen kuin tuvalaisen, mutta nimitykset poikkeavat. Harhira vastaa kargyraa, ja isgeree vastaa sygytiä. Mongolialaisessa höömiissä yläsävelillä lauletut melodiat ovat monimutkaisempia ja lukuisampia kuin tuvalaisessa. Lisäksi laulajan perussävel on Mongoliassa yleensä korkeampi.
Joidenkin määritelmien mukaan kurkkulaulun alalajeja ovat lisäksi borbangnadyr, ezengileer, chylandyk, dumchuktaar ja buga-höömei.
Kuuluisia kurkkulaulajia

tuvalainen Huun-Huur-Tu
tuvalainen Kongar-ool Ondar
tuvalainen Albert Kuvezin & Yat-kha
mongolialainen Hosoo & Transmongolia
Kurkkulauluesimerkkejä
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Suomen Kurkkulaulajat ry
Sauli Heikkilän kurkkulaulusivusto
Esko Pulliainen: Kurkkulaulu on taitolaji, jossa on esihistoriallinen sointi - Kuuntele Yle 11.7.2015
Huberin talo (Tampere)

| Huberin talo |
| --- | --- |
 Huberin talon vanhin osa Kirkkokadun puolella.
Osoite:  Hallituskatu 3–5
Sijainti:  Nalkala, Tampere
Koordinaatit:  61°29′47″N, 23°45′39″E
Rakennustyyppi:  asuin- ja liikerakennus
Valmistumisvuosi:  1949, 1950
Suunnittelija:  Bertel Strömmer
Tyylisuunta:  funktionalismi
Kerrosluku:  4
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Huberin talo on arkkitehti Bertel Strömmerin suunnittelema funkistyylinen  rakennuskokonaisuus Tampereella, osoitteessa Hallituskatu 3–5. Se koostuu kahdesta nelikerroksisesta lamellista, joista ensimmäinen on valmistunut Kirkkokadun puolelle vuonna 1949 ja toinen Aleksis Kiven kadun kulmaan vuonna 1950. Talo on saanut kutsumanimensä siinä toimineesta Huberin vesijohtoliikkeestä.
Strömmer suunnitteli kohdetta pitkään. Ensimmäiset piirustukset hän teki jo vuonna 1939, mutta sodan vuoksi rakennushanke lykkääntyi. Myöhemmin alueen asemakaavaa muutettiin, ja Strömmer laati uudet piirustukset vuosina 1947–1948. Suunnittelussa häntä avusti arkkitehti Kerttu Nuoliala.
Huberin talon molemmissa osissa on asuinhuoneistoja ja liiketiloja.
Kurki

| Kurki |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumalliset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Kurkilinnut Gruiformes
Heimo::  Kurjet Gruidae
Suku::  Kurjet Grus
Laji::  grus
Kaksiosainen nimi
 Grus grus  (Linnaeus, 1758) 

Katso myös
   Kurki Wikispeciesissä   Kurki Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kurki (Grus grus) on kurkilintujen lahkoon kuuluva lintulaji.
Koko ja ulkonäkö

Kurjen vartalo on pääosin vaaleanharmaa. Sillä on musta pää ja kaulan yläosa sekä valkoinen poski. Takaraivolla kurjella on punainen paljas laikku, jonka koko vaihtelee. Nuorten kurkien pää on yksivärinen ja ruskehtava. Useilla pesivillä kurjilla selkä on ruosteensävyinen, koska se tahriutuu rautapitoiseen tai saviseen suoveteen linnun hautoessa. Kaukaa katsottuna kurki muistuttaa ulkonäöltään harmaahaikaraa, vaikkei ole sille läheistä sukua. Kurjen erottaa harmaahaikarasta varmimmin siitä, että kurki lentää kaula suorana, harmaahaikara kaula taivutettuna.
Kurjen pituus on 96–120 cm ja siipien kärkiväli 180–222 cm. Kurjen äänet ovat raikuvan voimakkaita. Poikaset ja nuoret linnut vinkuvat korkealla ja kuuluvalla äänellä.
Vanhin suomalainen rengastettu kurki on ollut 17 vuotta 2 kuukautta 25 päivää vanha. Se on samalla Euroopan vanhin.
Levinneisyys

Kurki pesii Euroopan ja Länsi-Aasian pohjoisosissa. Suomessa kurkia esiintyy pohjoisinta Lappia lukuun ottamatta koko maassa. Suomen kurkikanta on kaksinkertaistunut viimeisen kahdenkymmenen vuoden aikana. Vuonna 2004 Suomessa pesi noin 19 000 kurkiparia. Vuosina 2006–2009 kanta-arvio oli jo 30 000 – 40 000 paria. Kurki on pitkän matkan muuttaja, joka talvehtii Afrikassa (Marokossa, Egyptissä, Sudanissa ja Etiopiassa), Etelä-Aasiassa (Pakistanissa, itäisessä Kiinassa) ja Etelä-Euroopassa. Keväällä kurjet saapuvat huhtikuun puolivälin paikkeilla, ja syksyllä ne lähtevät syyskuussa ja lokakuun alkupuoliskolla. Kurjet lentävät V-muotoisissa auroissa, joissa suurten lintujen ilmanvastus on pienempi kuin yksin lentäessä. Auran kärjessä lentävää vaihdellaan. Suurimmissa auroissa voi olla satoja lintuja.lähde? Suomalaisten kurkien muuttoreittejä on tutkittu satelliittilähettimien avulla vuodesta 2006. Kurki on sattumanvarainen vierailija Pohjois-Amerikassa.
Maailmanlaajuinen populaatio on 210 000 – 250 000 yksilöä, joista enin osa pesii Venäjällä ja Fennoskandiassa.
Elinympäristö

Kurjet viihtyvät soilla ja rantaniityillä. Pesintä järvien ja merenlahtien ruoikoissa lisääntyy kaiken aikaa. Muuttoaikoina kurjet viihtyvät vilja- ja perunapelloilla. Kurki on Pohjois-Pohjanmaan maakuntalintu. Kurki on aiheena myös Tervolan vaakunassa. Suomessa ylivoimaisesti suosituin kurkien levähdyspaikka on Vaasan kaupungin vieressä sijaitseva Söderfjärdenin 2 300 hehtaarin peltoaukea, jossa kurkia voidaan tavata syksyisin jopa 10 000.
Lisääntyminen

Kurkien saavuttua pesimäsoilleen ne esittävät upeita soidintansseja ja trumpettimaiset törähdykset kuuluvat kauas. Kurjet muodostavat elinikäisen parisuhteen. Ne alkavat pesiä vasta 4–6-vuotiaina. Pesä rakennetaan usein suon tai ruoikon vaikeapääsyisimpään kolkkaan. Pesä on laajahko keko ruohoja, sammalia, oksia ja muita kasvinosia. Pariskunta rakentaa pesän yhdessä. Muninta alkaa Etelä-Suomessa usein jo huhtikuussa, mutta kylminä keväinä vasta toukokuussa. Munia on yksi tai kaksi, pohjaväriltään vihertäviä tai ruskehtavia tummin laikuin. Molemmat puolisot hautovat yhteensä yli 4 viikkoa. Poikaset ovat pesäjättöisiä ja osaavat jo hyvin pieninä uida ja juosta lujaa. Ne oppivat lentämään 2,5 kuukauden ikäisinä. Poikasen kerjuuääni on hyvin korkea ja kauas kantava.
Ravinto

Kurjet ovat kaikkiruokaisia. Ne syövät sammakoita, jyrsijöitä, kalaa, linnunpoikasia, mutta myös viljaa, perunoita ja marjoja.
Aiheesta muualla

Kurki Lintukuva-verkkopalvelussa
LuontoPortti: Kurki (Grus grus)
ITIS: Grus grus (englanniksi)
Eero Murtomäki. Kurkirannikko. PrioRita 2010.
Lassi Kujala. Kurki. Forssan kustannus 1990.
Jorma Luhta. Kurkimaa. Suomen luonnonsuojelun tuki 1980.
Riitta Saarinen. Kurkikuiskaaja. Docendo 2022.
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Grus grus:  Wikidata: Q4764  Wikispecies: Grus grus  ABA: comcra  ADW: Grus_grus  Avibase: 99B8841E764117B1  BioLib: 8573  BirdLife: 22692146  BOLD: 93228  BOW: comcra  BTO: bob4330  CoL: 3HFDF  CMS: grus-grus  eBird: comcra  EoL: 45510673  EPPO: GRUSGR  EUNIS: 1068  EURING: 4330  Fauna Europaea: 96753  Fauna Europaea (new): 5beb0608-ac84-4229-a2d6-606482a846d6  GBIF: 2474950  GNAB: common-crane  IBC: eurasian-crane-grus-grus  iNaturalist: 41  IRMNG: 10192860  ITIS: 176183  IUCN: 22692146  NBN: NHMSYS0000530386  NCBI: 40816  Observation.org: 19  OBIS: 1037310  Open Tree of Life: 589064  Paleobiology Database: 105610  Paleobiology Database: 105610  Species+: 10083  TSA: 7770  WoRMS: 1037310  Xeno-canto: Grus-grus  Laji.fi: MX.27214 
Ardea grus:  Wikidata: Q28146596  GBIF: 4408489  WoRMS: 1037311  ZooBank: C65938BF-5AAF-4628-8F34-D797FF8971D3 
Kurki.
Kurkia.
Kurkiperhe pellolla.
Kurjen muna.
William DeHart Hubbard

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  William DeHart Hubbard vuonna 1924. |  William DeHart Hubbard vuonna 1924. |  William DeHart Hubbard vuonna 1924. |  |
Maa:   Yhdysvallat
Miesten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Pariisi 1924 | Pituushyppy |  |
William DeHart Hubbard (25. marraskuuta 1903 – 23. kesäkuuta 1976) oli yhdysvaltalainen yleisurheilija ja ensimmäinen tummaihoinen amerikkalainen, joka voitti olympiakultaa yksilölajissa.
Hubbard syntyi Cincinnatissa, Ohiossa, jossa hän kävi myös koulunsa. Sittemmin hän opiskeli Michiganin yliopistossa saavuttaen kolme yliopistomestaruutta (pituushyppy 1923 ja 1925, 100 jaardin juoksu 1925). Pituushypyssä hän voitti Yhdysvaltain-mestaruuden kuusi kertaa peräkkäin vuosina 1922–1927.
Pariisin olympialaisissa 1924 pituushypyn karsinnat järjestettiin kömmähdyksen takia epäreilulla tavalla: toinen karsintaryhmistä hyppäsi vastatuuleen, toinen myötätuuleen. Vastatuuleen hypänneestä ryhmästä finaaliin selvisi ainoastaan Hubbard tuloksella 712. Loppukilpailussa Hubbard hyppäsi tuloksen 744,5, joka riitti kultamitaliin. Tulos ei kuitenkaan ollut olympialaisten paras, sillä edellisenä päivänä Robert LeGendre oli hypännyt viisiottelussa maailmanennätyksen 776. Häntä ei kuitenkaan ollut ilmoitettu mukaan pituushyppyyn.
Hubbard oli suhteellisen pienikokoinen pituushyppääjäksi ja menestyi poikkeuksellisen nopeutensa ansiosta. Hän juoksi vuonna 1926 100 jaardin ME:tä sivuavan ajan 9,6.
Vuoden 1925 yliopistojen mestaruuskilpailuissa Chicagossa Hubbard vei maailmanennätyksen LeGendreltä tuloksella 789. Cincinnatissa vuonna 1927 hän hyppäsi tuloksen 798, mutta sitä ei hyväksytty maailmanennätykseksi viettävän radan takia – alastulopaikka oli 2,5 senttimetriä alempana kuin ponnistuslankku. Amsterdamin vuoden 1928 olympialaisiin Hubbard osallistui loukkaantuneena ja jäi karsintaan.
Myöhemmin Hubbard toimi rotusuhteiden neuvonantajana. Hän kuoli Clevelandissa vuonna 1976.
Leon Huff (muusikko)

Leon Huff (s. 8. huhtikuuta 1942 Camden) on yhdysvaltalainen pianisti, lauluntekijä ja äänitetuottaja. Hän oli yhdessä Kenny Gamblen kanssa yksi philadelphialaisen soul-musiikin tärkeistä vaikuttajista 1960-luvun lopulta lähtien. Huff ja Gamble valittiin vuonna 1995 Songwriters Hall of Fameen ja vuonna 2008 Rock and Roll Hall of Fameen.
Kuukirjoahven

| Kuukirjoahven |
| --- | --- |
 Kuukirjoahven keskellä
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Luukalat Osteichthyes
Alaluokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Cichliformes
Heimo::  Kirjoahvenet Cichlidae
Suku::  Aequidens
Laji::  potaroensis
Kaksiosainen nimi
 Aequidens potaroensis  Eigenmann, 1912 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kuukirjoahven (Aequidens potaroensis) on kirjoahventen (Cichlidae) heimoon kuuluva makeissa vesissä elävä kalalaji. Se voi kasvaa korkeintaan kymmenen senttimetrin mittaiseksi. Kuukirjoahventa tavataan endeemisenä eli kotoperäisenä Essequibo-joen valuma-alueelta Guyanasta.