stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Indeterminismi

Alfahajoaminen on nykykäsityksen mukaan puhtaasti satunnainen ilmiö.
Indeterminismi (lat.) tai epädeterminismi tai satunnaisuusoppi on filosofian näkökanta, jonka mukaan ainakin jotkin tapahtumat ovat edeltä käsin määräytymättömiä. Indeterminismissä mitkään edeltävät syyt eivät ehdottomasti määrää toimintaa, vaan ainakin osa tapahtumista on sillä tavoin määräytymättömiä, että ne olisivat voineet tai voisivat tapahtua toisinkin. Satunnaisuusopissa ihmisellä on tahdonvapaus siinä mielessä, että hän joutuessaan valitsemaan eri toimimismahdollisuuksien välillä, itse suorittaa valinnan. Tämän mukaan tapahtuminen ei noudata mitään poikkeuksetonta lakia eikä ole ehdotonta kausaliteettia. Se on determinismin vastakohta.
Indeterminismistä puhuttaessa erotellaan usein ennustamattomuus ja satunnaisuus, jotka ovat eri asioita. Esimerkiksi kaaosteoriassa tutusta vertauksessa perhosen siivenisku Brasiliassa voi aiheuttaa myöhemmin myrskyn Teksasissa. Idean keksijä havaitsi tämän kun teki sääennustuksia ja huomasi, että esimerkiksi lukujen pieni pyöristys aiheutti sääsimulaatiossa suuria muutoksia lopputuloksessa. Systeemin monimutkaisuuden takia on käytännössä mahdotonta tehdä pitkän ajan luotettavia sääennustuksia. Kuitenkin kaaosteorian malleissa järjestelmät ovat yleensä deterministisiä.
Indeterminismi ja satunnaisuus ovat kaaosteoriasta erilaisia siinä mielessä, että ainakin osalle tapahtumista ei ole välttämätöntä syytä.
Satunnaisuusopin peruspuutteena on, että miksi jotkin tapahtumat voi selittää etsimällä syitä ja syiden syitä kenties aina ensimmäiseen liikkumattomaan saakka esim. alkuräjähdykseen tai Jumalaan, mutta joidenkin luonnontapahtumien kohdalla täytyy vain pysähtyä.
Filosofiassa > Taustaa

Atomioppiin pohjautuvaa epädeterminismiä kehitti Epikuros. Hän oli tyytymätön ankaraan determinismiin, jota esimerkiksi stoalaiset edustivat. Heidän deterministisessä käsityksessä kaikki tapahtuu vääjäämättä pienintä piirtoa myöten. Lukijan silmät siirtyvät riviltä riville tarkalleen samassa tahdissa kuin edellisenkin maailmankaikkeuden aikana. Ja sama pätee kaikkeen muuhunkin, Epikuroksen mallissa atomit saattavat silloin tällöin poiketa radoiltaan, vaikkeivät olekaan törmänneet mihinkään. Kaikki pienet korvanraaputukset eivät siis välttämättä ole ennalta määrättyjä.
Tietotekniikassa

Tietotekniikassa käytetään etenkin kryptografiassa ja verkkokasinoissa fysikaalisesti satunnaisia ilmiöitä tuottamaan satunnaisuutta (lämpökohina, ilmakehän vaihtelut, radioaktiivisuus jne.) Tietokoneet itsessään eivät kykene tuottamaan satunnaisuutta ja tämän takia täytyy olla fysikaalinen lähde, että saadaan puhtaasti satunnaisia merkkejä, dataa ja symboleita. Tietokoneiden tuottamaa näennäistä satunnaisnumeroa kutsutaan pseudosatunnaiseksi. Se ei ole satunnaista samalla tavalla kuin esimerkiksi kuusisivuisen nopan heittäminen vaan deterministinen algoritmi tuottaa sitä ja ne ajan kanssa toistavat itseään.
Charles Lindbergh

| Charles Lindbergh |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Muut nimet:  Charles Augustus Lindbergh II
Syntynyt: 4. helmikuuta 1902 Detroit, Michigan
Kuollut: 26. elokuuta 1974 (72 vuotta) Maui, Havaiji
Muut tiedot
 Nimikirjoitus
Charles Augustus Lindbergh II (4. helmikuuta 1902 Detroit, Michigan – 26. elokuuta 1974 Maui, Havaiji) oli yhdysvaltalainen ilmailun alkuaikojen lentäjä, joka on kuuluisa ensimmäisestä välilaskuttomasta Atlantin ylittävästä yksinlennosta.
Lapsuus ja nuoruus

Lindbergh syntyi Detroitissa Michiganissa. Hän kasvoi Little Fallsissa Minnesotassa. Isä Charles August Lindbergh oli lakimies ja myöhemmin Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsen, joka oli syntynyt Ruotsissa, mutta tullut jo sylivauvana vanhempiensa mukana Yhdysvaltoihin. C. A. Lindbergh vanhempi vastusti Yhdysvaltain liittymistä ensimmäiseen maailmansotaan. Äiti oli detroitilaissyntyinen kemian opettaja Evangeline Lodge Land Lindbergh.
Lindbergh osoitti jo varhain kiinnostusta koneisiin. Vuonna 1922 hän lopetti koneinsinöörin koulutuksen ja aloitti lentäjän ja mekaanikon koulutuksen Nebraska Aircraftissa, osti oman lentokoneen (Curtiss JN4 ”Jennyn”) ja ryhtyi taitolentäjäksi. Vuonna 1924 hän aloitti sotilaslentäjän opinnot Yhdysvaltain ilmavoimissa. Valmistuttuaan kurssinsa parhaana hän työskenteli siviilipuolella postilentäjänä St. Louisin reitillä 1920-luvulla.
Ensimmäinen lento Atlantin yli

20. toukokuuta 1927 kello 7:52 aamulla Lindbergh nousi Rooseveltin lentokentältä Long Islandilta New Yorkissa maailman ensimmäiselle välilaskuttomalle Atlantin valtameren ylittävälle yksinlennolle ja laskeutui Le Bourget’n lentokentälle Pariisiin kello 22:22 seuraavana iltana. Lentokoneena hänellä oli yksimoottorinen Spirit of St. Louis, jonka Ryan Airlines oli rakentanut San Diegossa Kaliforniassa hänen vaatimuksiaan noudattaen. Lento kesti 33,5 tuntia.
Tämä saavutus teki hänestä kansainvälisesti kuuluisan ja hän voitti sillä 25 000 dollarin palkinnon (Orteig Prize). 13. kesäkuuta 1927 hänen kunniakseen järjestettiin paraati New Yorkissa. Hänen julkinen asemansa teki hänestä ilmailun puolestapuhujan koko hänen loppuelämäkseen. Hän työskenteli lukuisissa kansallisissa ja kansainvälisissä johtokunnissa ja komiteoissa, mukaan lukien Yhdysvaltain kansallinen neuvoa-antava ilmailukomitea (National Advisory Committee for Aeronautics). 21. maaliskuuta 1928 hänelle myönnettiin Kongressin kunniamerkki Atlantin ylilennostaan.
Muita Lindberghin saavutuksia ilmailun alalla ovat napareittien tutkiminen ja kartoitus, korkealla lentämisen tekniikoiden kehittäminen sekä lentomatkan pidentäminen polttoainekulutusta vähentämällä. Nykyaikainen mannertenvälinen lentomatkustus perustuu pitkälti näihin kehitysaskeliin.
Avioliitto ja lapsen kidnappaus

Vuonna 1929 Lindbergh meni naimisiin kirjailija Anne Morrow Lindberghin kanssa. Charles opetti hänet lentämään ja he tutkivat ja kartoittivat yhdessä ilmareittejä. He saivat kuusi lasta: Charles Augustus III (1930), Jon (1932), Land (1937), Anne (1940), Scott (1942) ja Reeve (1945).
Suurta huomiota herätti vuonna 1932 heidän 20 kuukautta vanhan lapsensa Charles Augustuksen kidnappaus ja murha. Lapsi siepattiin 1. maaliskuuta 1932 kotoaan. Hänet löydettiin kuolleena 12. toukokuuta 1932 Hopewellistä New Jerseyssä vain muutaman kilometrin päässä Lindberghien kotoa kymmenen viikkoa kestäneen maanlaajuisen etsinnän ja kaappaajien kanssa suoritettujen lunnasvaatimusneuvottelujen jälkeen. Kahden ja puolen vuoden päästä mediasirkus alkoi jälleen, kun murhasta syytetyn Bruno Hauptmannin oikeudenkäynti alkoi. Lindberghit muuttivat joulukuussa 1935 Eurooppaan sillä he olivat jo väsyneitä julkisuuteen ja surivat edelleen poikaansa. Koko ajan syyttömyyttään vakuuttanut Hauptmann tuomittiin murhasta ja teloitettiin 3. huhtikuuta 1936.
Toinen maailmansota

Euroopassa tapahtuneen totalitarismin nousun aikana Lindbergh vietti jonkin aikaa Saksassa, jossa hän tutustui Saksan ilmavoimiin. Lindbergh oli alkanut ihailla kansallissosialismia ja vuonna 1938 Hermann Göring tarjosi hänelle saksalaista kunniamerkkiä. Lindbergh vastaanotti sen, mikä aiheutti vastalauseita Yhdysvalloissa. Yhdysvalloissa Lindbergh edisti kansallissosialismia osallistumalla Yhdysvalloissa toimineen pienen äärioikeistolaisen ja saksalaismielisen puolueen toimintaan muun muassa puhujana tilaisuuksissa, ja osallistumalla sen marsseille. Lindbergh oli myös ystävänsä Henry Fordin tavoin jyrkän antisemitistinen.
Sodan uhan leijuessa Euroopan yllä, ja sodan jo alettuakin, Lindbergh kannatti puheissaan Yhdysvaltain eristäytymispolitiikkaa. 23. tammikuuta 1941 Lindbergh antoi lausunnon Yhdysvaltain kongressissa ja suositteli, että Yhdysvallat neuvottelisi Adolf Hitlerin kanssa puolueettomuussopimuksen. Hän erosi maavoimien ilmajoukkojen (United States Army Air Corps) palveluksesta näkökantaansa kohdistuneen kritiikin takia.
Vuonna 1941 tapahtuneen Pearl Harborin hyökkäyksen Lindbergh pyrki palaamaan asevoimien palvelukseen, mutta häntä pidettiin niin epäluotettavana, että tämä ei ollut mahdollista. Hän kuitenkin otti osaa sotaponnistuksiin palvelemalla Tyynellä valtamerellä siviilikonsulttina ensin Vought-lentokoneyhtiön ja sitten ilmavoimien palveluksessa. Hän myös lensi (edelleen siviilinä) vuonna 1944 useita taistelulentoja japanilaisia vastaan.
Ennen Hiroshiman ja Nagasakin pommituksia Charles Lindbergh tapasi nuoren pilotin, joka oli testaamassa uutta raskasta strategista pommikonetta, Boeing B-29 Superfortressia. Tämä oli kapteeni Robert A. Lewis, jonka matkustajaksi Lindbergh pääsi tuolla mullistavalla koneella. Lewis oli varsin otettu kuultuaan lentäjälegendalta, olevansa kelpoisa kumppaniksi Atlantin ylityslennossa kanssaan. B-29 kärsi alkuvaiheissaan ”lastentaudeista”, ja sitä pidettiin jopa vaarallisena lentää lentäjien keskuudessa – muun muassa koneen koelentäjä oli saanut surmansa.
Jälkikäteen Lindbergh on väittänyt muun muassa Saksan vierailunsa tehtävänä olleen tietojen hankinnan Euroopassa tapahtuneista teknologian edistysaskelista, ja erityisesti varoittaa Yhdysvaltoja Saksan ilmavoimien kasvusta. Teoria siitä, että Lindbergh olisi ollut Yhdysvaltain tiedustelupalvelussa ei ole saavuttanut suosiota vaikka sitä on 1960-luvulta lähtien nostettu aika ajoin esiin.
Myöhempi elämä

Toisen maailmansodan jälkeen hän vietti hiljaista elämää Connecticutissa ja konsultoi sekä Yhdysvaltain ilmavoimien johtoa että Pan American World Airways -lentoyhtiötä.
Hänen vuonna 1953 ilmestynyt kirjansa The Spirit of St. Louis, joka kertoo hänen Atlantin yksinlennostaan, voitti vuonna 1954 Pulitzer-palkinnon. Dwight D. Eisenhower rehabilitoi hänet täysin vuonna 1954 palauttamalla hänen ilmavoimien asemansa ja nimittämällä hänet prikaatikenraaliksi vuonna 1954.
1960-luvulla hänestä tuli luonnonsuojelun puolestapuhuja ja hän puhui valaidensuojelun puolesta ja vastusti yliäänennopeudella lentäviä kuljetuskoneita.
Marraskuussa 2003 paljastettiin, että DNA-testien mukaan Lindbergh oli siittänyt kolme Saksassa vuosina 1958–1967 syntynyttä lasta, joita hän ei ollut tunnustanut omakseen. Heidän äitinsä oli Brigitte Hesshaimer, 24 vuotta Lindberghiä nuorempi müncheniläinen hatuntekijä, jonka suhde Lindberghiin alkoi vuonna 1957 ja jatkui Lindberghin vuonna 1974 tapahtuneeseen kuolemaan asti. Lapset olivat Dyrk (1958), Astrid ja David (1967). Lasten vanhemmat pystyivät pitämään suhteensa täysin salassa. Lapsetkaan eivät tietäneet kuka heidän isänsä oli, vaikka he tapasivat häntä hänen satunnaisilla vierailuillaan. Tytär Astrid luki myöhemmin Lindberghiä käsittelevän lehtiartikkelin ja löysi valokuvia sekä yli sata Lindberghin hänen äidilleen kirjoittamaa kirjettä. Hän sai asian selville vuonna 2003, kaksi vuotta Birgitte Hesshaimerin kuoleman jälkeen – hän kuoli 74-vuotiaana vuonna 2001. Myöhemmin kävi myös ilmi, että Charles Lindbergillä oli ollut suhde myös Brigitten isosiskon Marietten kanssa. Suhteesta syntyi kaksi poikaa Vargo (1962) ja Cristoph (1966).
Charles Lindbergh vietti viimeiset vuotensa Havaijin Maui-saarella, missä hän kuoli syöpään 26. elokuuta 1974. Hänet haudattiin Palapala Ho’omau kirkon hautausmaalle. Muistokirjoitus siteeraa psalmia 139:9 seuraavasti: Charles A. Lindbergh Syntynyt: Michigan 1902. Kuollut: Maui, 1974. ”Vaikka nousisin lentoon aamuruskon siivin tai muuttaisin merten taa” (If I take the wings of the morning, and dwell in the uttermost parts of the sea) -- CAL.
Lindberghin muistoksi nimettiin muun muassa Lindbergh Terminal Minneapolis-Saint Paulin kansainvälisellä lentoasemalla sekä San Diegon kansainvälinen lentoasema (entiseltä nimeltään Lindbergh Field).
Lindbergh fiktiossa

Yhdysvaltalaiskirjailija Philip Rothin vaihtoehtohistoriallisessa romaanissa Salajuoni Amerikkaa vastaan vuodelta 2004 Lindbergh esiintyy Yhdysvaltain republikaanisen puolueen presidenttiehdokkaana vuoden 1940 presidentinvaaleissa, jotka hän voittaa yhdessä varapresidenttiehdokkaansa Burton K. Wheelerin kanssa 57 prosentin kannatuksella. Tultuaan valituksi Yhdysvaltain 33. presidentiksi Lindberghin hallinto, johon lukeutuu muun muassa Henry Ford sisäministerin asemassa, alkaa enenevässä määrin vainota Yhdysvaltain juutalaisväestöä. Lindbergh katoaa lopulta loppuvuonna 1942 lennollaan Spirit of St. Louis -koneellaan ja historian kulku palaa lopulta ennalleen.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Lindbergh-säätiö (englanniksi)
Pat Ranfranzin sivusto: CharlesLindbergh.com
Woody Guthrie Lindberghistä
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja 2  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Venäjä 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Discography of American Historical Recordings  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  NARA  SNAC 2  IdRef 
Spirit of St. Louis näytteillä vuonna 2004.
Lindbergh Spirit of St. Louisin vieressä 31. toukokuuta 1927
Lindberghin vastaanottama saksalainen kunniamerkki (Verdienstorden vom Deutschen Adler)
Robert Goddard ja Lindbergh kuvassa keskellä raketin edessä laukaisutornissa. Lindbergh tuki Goddardin rakettitutkimusta, mikä auttoi häntä siirtämään kokeensa Roswelliin New Mexicoon. (1935)
Lindberghin hauta Maui-saarella
Käännös suomeksi
Terpenoidit

Terpenoidit ovat yhdisteryhmä, jota tavataan erityisesti kasveissa. Kasvien terpenoideihin kuuluu rakenteellisesti hyvin vaihtelevia yhdisteitä, jotka voivat olla kasvien primaarisia tai sekundaarisia aineenvaihduntatuotteita. Primaarisiin terpenoideihin luokitellaan muun muassa sterolit, karotenoidit, monet kasvihormonit sekä dolikoleihin, kinoneihin ja proteiineihin sitoutuneet polyprenolit. Primaarisia terpenoideja esiintyy lähes kaikissa kasveissa, mutta sekundaaristen terpenoidien esiintyminen saattaa rajoittua tiukastikin tiettyyn heimoon, sukuun tai jopa lajikkeeseen. Kasveissa esiintyvät aromaattiset eli haihtuvat öljyt koostuvat tavallisesti mono- ja seskviterpeeneistä.
Aiheesta muualla

IUPAC: Terpenoids (englanniksi)
Biomolekyylit
Proteiinit
Peptidit
Aminohapot
Nukleiinihapot
Hiilihydraatit
Lipidit
Terpenoidit
Karotenoidit
Tetrapyrrolit
Koentsyymit
Steroidit
Flavonoidit
Alkaloidit
Polyketidit
Salman bin Abdul-Aziz Al Saud

| Salman bin Abdul-Aziz Al Saud |
| --- | --- |
 Kahden pyhän moskeijan suojelija
 Kuningas valokuvattuna vuonna 2020
 Saudi-Arabian kuningas
Valtakausi:  23. tammikuuta 2015 –
Kruunajaiset:  23. tammikuuta 2015
Edeltäjä:  Abdullah
Perijä:  Muhammad bin Salman
Saudi-Arabian pääministeri
Valtakausi:  23.1.2015 – 27.9.2022
Edeltäjä:  Abdullah
Seuraaja:  Muhammad bin Salman

Syntynyt:  31. joulukuuta 1935 (ikä 89)  Riad, Saudi-Arabia
Puoliso:  Sultana bint Turki Al Sudairi (–2011) Sarah bint Faisal Al Subai'ai Fahda bint Falah Al Hithlain
Lapset:  12 poikaa
Koko nimi:  Salman bin Abdulaziz bin Abdul Rahman bin Faisal bin Turki bin Abdullah bin Mohammed bin Saud
Suku:  Saud
Isä:  Ibn Sa’ud
Äiti:  Hussa bint Ahmed Al Sudairi
Uskonto:  sunnalaisuus
Nimikirjoitus:  
Salman bin Abdul-Aziz Al Saud (arab. سلمان بن عبد العزيز آل سعود‎, Salmān ibn ‘Abd al-‘Azīz ’Āl Sa‘ūd; synt. 31. joulukuuta 1935, Saudi-Arabia) on Saudi-Arabian kuningas sekä entinen varapääministeri ja puolustusministeri. Hän peri kruunun velipuolensa kuningas Abdullahin kuoltua 23. tammikuuta 2015.
Nuoruus

Salman syntyi vuonna 1935 Riadissa. Hänellä on kuusi täysveljeä, joista käytetään yhteisnimitystä Sudairin seitsikko. Hän kävi isänsä perustamaa prinssien koulua, jossa kuningasperheen miespuoliset jäsenet opiskelevat johtaakseen jonain päivänä valtiotaan. Salman opiskeli koulussa uskontoa ja luonnontieteitä.
Salman toimi maaliskuusta 1954 Riadin provinssin varakuvernöörinä, ja vähän yli vuosi myöhemmin hän nousi provinssin kuvernööriksi. Hän toimi virassa vuoteen 2011 asti (kolmen vuoden tauko 1960-luvun alussa). Hänen kuvernöörikautensa aikana Riad kasvoi pienestä kaupungista keskellä aavikkoa moderniksi suurkaupungiksi, jonne rakennettiin pilvenpiirtäjiä ja yliopistoja.
Kuvernöörikautensa jälkeen Salman nimitettiin maan puolustusministeriksi. Seuraavana vuonna hänet nimitettiin kruununprinssiksi veljensä Najef bin Abdul Azizin kuoltua. Hänen arvioitiin olevan kuninkaan varovaisten uudistusten linjalla. Ulkomaalaisten diplomaattien mukaan Salman toimi myös neuvottelijana kuningasperheen lukuisten keskenään kilpailevien ryhmittymien välillä.
Avioliitto ja lapset

Salman on ollut naimisissa kolme kertaa. Hänellä on tiettävästi 12 poikaa:
Sultana bint Turki Al Sudairi (–2011)
Ahmad bin Salman
Fahd bin Salman
Sultan bin Salman
Abdulaziz bin Salman
Faisal bin Salman
Sarah bint Faisal Al Subai’ai:
Saud bin Salman
Fahda bint Falah bin Sultan Al Hithalayn:
Mohammed bin Salman
Turki bin Salman
Khalid bin Salman
Nayif bin Salman
Bandar bin Salman
Rakan bin Salman
Kuninkaana

Kuningas Abdullah kuoli 23. tammikuuta 2015, ja tuolloin 79-vuotias Salman nousi kuninkaaksi. Hänet kruunattiin samana päivänä.
Kesäkuussa 2017 Salman nimitti poikansa Muhammad bin Salmanin kruununprinssiksi, ja sivuutti edellisen kruununprinssin, veljenpoikansa Muhammad bin Nayefin. Kruununprinssillä on perinteisesti ollut jonkin verran valtaa, mutta bin Salman on käyttänyt sitä poikkeuksellisen näkyvästi ja ajanut läpi monenlaisia uudistuksia.
Kuningas Salman on tehnyt uudistuksia. Syksyllä 2017 hän myönsi naisille luvan suorittaa ajokortin ja ajaa autoa kesään 2018 mennessä. Elokuvateatterit sallittiin 35-vuotisen kiellon jälkeen keväällä 2018.
Vuonna 2017 Salman ohjasi 15 miljoonan dollarin edestä humanitaarista apua Myanmarin rohingyoille.
Salman luopui pääministerin virasta 27. syyskuuta 2022 poikansa bin Salmanin hyväksi.
Yksityiselämä ja terveys

Salmanin valtaan nousun jälkeen hänen terveytensä on puhututtanut laajalti. Terveysongelmiensa takia hänen kuolemastaan on spekuloitu useaan otteeseen. Vuonna 2020 kuninkaalle tehtiin sappirakkoleikkaus, joka sujui virallisten tietojen mukaan hyvin.
Kuninkaalla on erityisen lämmin suhde Riadin provinssiin, jonka kuvernöörinä hän toimi, ja hän on sanonut alueesta seuraavasti:
»Jokainen Riadin alueen kylä tai kaupunki on rakas, ja niillä on erityinen paikka sydämessäni. Näin jokaisen Riadin kaupungin ottaman kehitysaskeleen, ja tästä syystä minulle on vaikeaa ajatella olevani kaukana Riadista.»
Kunnianosoituksia > Saudiarabialaiset

Kuningas Abdulazizin ritarikunta
Lähde:
Kunnianosoituksia > Ulkomaalaiset

Kultaisen kotkan ritarikunta (Kazakstan, 2022)
Al-Saidin ritarikunta (Oman, 2021)
Tunisian tasavallan ansioritarikunta (Tunisia, 2019)
Šeikki Isa ibn Salman Al Khalifan ritarikunta (Bahrain, 2017)
Brunein kruunun ritarikunta (Brunei, 2017)
Krysanteemiritarikunta (Japani, 2017)
Indonesian tähti (Indonesia, 2017)
Ruhtinas Jaroslav Viisaan ritarikunta (Ukraina, 2017)
Al-Hussein bin Alin ritarikunta (Jordania, 2017)
Niilin ritarikunta (Egypti, 2016)
Mubarak Suuren ritarikunta (Kuwait, 2016)
Kuwaitin ansioritarikunta (Kuwait, 2016)
Zayedin ritarikunta (Arabiemiirikunnat, 2016)
Asteekkikotkan ritarikunta (Meksiko, 2016)
Kansallinen ansioritarikunta (Guinea, 2015)
Pakistanin puolikuu (Pakistan, 2015)
Kansallinen ansioritarikunta (Niger, 2015)
Djiboutin kansallisen tähden ritarikunta (Djibouti, 2015)
Siviilimeriitin ritarikunta (Espanja, 1974)
Ouissam Alaouiten ritarikunta (Marokko)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Salman bin Abdul-Aziz Al Saud Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|   | Edeltäjä: Abdullah | Saudi-Arabian kuningas 2015– | Seuraaja: – |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Alankomaat  Puola
Sergei Pavlov (urheilujohtaja)

Juri Gagarin ja Sergei Pavlov vuonna 1961.
Sergei Pavlovitš Pavlov (ven. Сергей Павлович Павлов; 19. tammikuuta 1929 Ržev, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto – 7. lokakuuta 1993 Moskova) oli neuvostoliittolainen urheilujohtaja ja urheiluministeri.
Pavlov valmistui 1940- ja 1950-luvun taitteessa Rževin maatalouden mekaniikan ja sähkötekniikan teknikumista ja opiskeli vuosina 1950–1952 Moskovassa Valtion ruumiinkulttuurin keskusinstituutissa. Hän siirtyi vuonna 1952 Nuorisoliiton Moskovan kaupunkikomitean palvelukseen ja työskenteli sen johtotehtävissä vuosina 1955–1958. Kommunistipuolueen jäseneksi hänet hyväksyttiin vuonna 1954. Nuorisoliiton keskuskomitean sihteerinä hän toimi vuosina 1958–1959 ja ensimmäisenä sihteerinä vuosina 1959–1968.
Pavlov valittiin Neuvostoliiton kommunistisen puolueen ja Neuvostoliiton korkeimman neuvoston 22. ja 23. kongressin istuntoihin, joissa hän toimi muun muassa ulkoasiain komissiossa.
Vuonna 1968 Pavlovista tuli Neuvostoliiton liikunta- ja urheilukomitean puheenjohtaja ja samalla urheiluministeri. Hän oli keskeinen tapahtuman järjestäjä Neuvostoliiton puolella, kun Neuvostoliiton ja Kanadan ammattilaisten välinen kahdeksan ottelun sarja pelattiin syksyllä 1972. Hän toimi Neuvostoliiton olympiajoukkueen johtajana kolmissa kesä- ja kolmissa talvikisoissa vuosina 1968–1976. Näinä vuosina Neuvostoliitto oli olympiamitalitilaston ykköskansakunta eli parempi kuin kilpailijansa Yhdysvallat. Tästä Pavlovkin sai kunniaa maansa kunniamerkkien muodossa. Vuodesta 1977 alkaen hänestä tuli Neuvostoliiton olympiakomitean puheenjohtaja. Vuoden 1980 Moskovan kesäolympialaisissa Pavlov toimi järjestelytoimikunnan varapuheenjohtajana.
Neuvostoliiton johtajan Leonid Brežnevin kuoltua Pavlov menetti maan urheilujohtajan aseman Marat Gramoville. Pavlov toimi sen jälkeen vuosina 1983–1985 Neuvostoliiton suurlähettiläänä Mongoliassa ja 1985–1989 Myanmarissa. Hän joutui jäämään eläkkeelle vuonna 1989, vaikka hän ei olisi ollut siihen 60-vuotiaana vielä halukas. Hän kuoli vuonna 1993. Pavlov sai postuumisti kunniamerkin keväällä 2004 Venäjän urheilulle ja olympialiikkeelle tekemästään ansiokkaasta työstä.
Kirjallisuutta

The Free Dictionary: Sergei Pavlov
James Riordan: Sport in Soviet Society, s. 402-405.  (Appendix I: Sports leaders and the Nomenclatura: biographies and comment)  Bristol, UK:  Cambridge University Press, 1977.  ISBN 9780521212847
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Deutsche Biographie
Länsi-Meksikon intiaanikulttuurit

Erään kuiluhaudan esittely meksikolaisessa museossa.
Länsi-Meksikon intiaanikulttuurit olivat läntisessä Meksikossa vallinneita intiaaniperinteitä. Näitä oli Nayaritin, Jaliscon ja Coliman osavaltioissa. Näistä tunnetuin on kuiluhautoja rakentanut kulttuuri 300 eaa. – 400 jaa. Näissä kulttuureissa näkyi Andien alueelta meritse tullut vaikutus, joka usein sekoittui mesoamerikkalaiseen perinteeseen, jota luonnehti muun muassa pallopeli.
Keski-Andien ja olmeekkien kulttuurien vaikutus

Muodostavan kauden löytöjä alueelta ovat El Opeño ja Capacha. Keramiikka levisi ehkä meritse Ecuadorista Guererroon joskus 2500 eaa. Porto Marquesiin. Olmeekkienkin kulttuuri lienee alkujaan Ecuadorin-Perun seuduilta lähtöisin. Koko Mesoamerikkaan levinnyt olmeekkivaikutus levittäytyi varsinkin Guerreoon noin 1500–1200 eaa. Olmeekkivaikutuksen levitessä ja jatkuessa muualla Länsi-Meksikossakin noin 1000–400 eaa. Andien vaikutus ilmeni Nayaritissa, Jaliscossa ja Colimassa Ensiksi Equadorissa 1000-luvulla eaa. vallinnut jalustinkahvakeramiikka levisi Pohjois-Peruun, mutta myös meritse Mesoamerikkaan Colimaan ja Tlatilcoon. Niinpä Mesoamerikan keskiylängön kulttuuri yhdisti 1300 eaa. sekä olmeekki- että Andien vaikutteet. Kun olmeekkivaikutus katosi noin 400 eaa., syntyi kuiluhautakulttuuri ja Chupicuaron kulttuuri. Kuiluhaudat kukoistivat juuri Nayaritissa, Jaliscossa ja Colimassa. 400 eaa. syntyi Mezcalaan Guerreroon olmekkityyliä muistuttanut kulttuuri. Mezcalan kulttuuri sammui noin 300–500 jaa.