stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Biggie & Tupac

| Biggie & Tupac – totuus murhien takaa> Biggie & Tupac |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Nick Broomfield
Tuottaja:  Michele D'Acosta
Säveltäjä:  Christian Henson
Kuvaaja:  Joan Churchill
Leikkaaja:   Mark Atkins  Jaime Estrada 
Pääosat:   Tupac Shakur  Biggie Smalls 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdistynyt kuningaskunta
Tuotantoyhtiö:  Horse Creek Entertainment
Levittäjä:  Netflix
Ensi-ilta:  2002
Kesto:  106 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Biggie & Tupac – totuus murhien takaa on dokumenttielokuva kahdesta rap-artistista, The Notorious B.I.G:stä ja Tupac Shakurista. Dokumentin on ohjannut Nick Broomfield, ja se julkaistiin vuonna 2002. Dokumentti pureutuu kahden rap-legendan murhien taustoihin ja yrittää selvittää, ketkä olivat heidän murhiensa takana. Dokumentissa tehdään paljon haastatteluja ja tutkitaan erilaisia tietolähteitä, joiden perusteella syyttävä sormi osoittaa Los Angelesin poliiseihin ja Death Row Recordsin johtajaan, Suge Knightiin.
Broomfieldiltä kysyttiin BBC:n haastattelussa 7. maaliskuuta 2005 kuka tappoi Tupacin, hän vastasi: "The big guy next to him in the car... Suge Knight."[lähde? ]
Aiheesta muualla

Biggie & Tupac Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Biggie & Tupac Elonet.
Bess Truman

| Bess Truman |
| --- | --- |
 Bess Truman
Yhdysvaltain ensimmäinen nainen
 12. huhtikuuta 1945 – 20. tammikuuta 1953  
Edeltäjä:  Eleanor Roosevelt
Seuraaja:  Mamie Eisenhower
Henkilötiedot
Syntynyt: 13. helmikuuta 1885 Independence, Missouri
Kuollut: 18. lokakuuta 1982 (97 vuotta) Independence, Missouri
Puoliso:  Harry S. Truman
Tiedot
Puolue:  Demokraatit
Uskonto:  Episkopaali
 Nimikirjoitus
Elizabeth Virginia Wallace "Bess" Truman (13. helmikuuta 1885 – 18. lokakuuta 1982) oli Yhdysvaltain presidentti Harry S. Trumanin puoliso ja Yhdysvaltain ensimmäinen nainen vuosina 1945–1953.
Truman syntyi David Willock Wallacelle ja Margaret Elizabeth o.s. Gatesille Independencessä, Missourissa. Valmistuttuaan high schoolista hän jatkoi opintojaan Miss Barstow's Finishing School for Girlsissä Kansas Cityssä. Isän itsemurhan jälkeen vuonna 1903 hän palasi äitinsä kanssa Independenceen.
Bess Wallave ja Harry S. Truman olivat luokkakavereita jo alakoulussa. Koulun päättymisen jälkeen he eivät kuitenkaan tavanneet lähes kymmeneen vuoteen.
Truman ja silloinen Wallace menivät naimisiin 28. kesäkuuta 1919. Heidän tyttärensä Margaret Truman syntyi 17. helmikuuta 1924; jo aiemmin pari oli saanut kaksi kuolleena syntynyttä lasta.
Harry S. Trumanista tuli senaattori vuonna 1935 ja perhe muutti Washington D.C:hen.  Vuonna 1940 hänet valittiin toiselle kaudelle, ja vuonna 1944 varapresidentiksi. Huhtikuussa 1945 presidentti Franklin  Roosevelt kuoli, ja Trumanit nousivat presidenttipariksi. Vuonna 1948 Bess Truman ei olisi halunnut miehensä asettuvan ehdokkaaksi, mutta osallistui sitten urheasti tämän kampanjaan. Vuonna 1952 hänellä oli suuri vaikutus siihen, ettei Truman tavoitellut enää toista kokonaista kautta.
Trumanit jättivät Valkoisen talon vuonna 1953 ja palasivat Independenceen. Miehensä kuoltua 1972 rouva Truman eli vielä kymmenen vuotta pääosin hiljaiseloa – hän on saavuttamallaan 97 vuodella Yhdysvaltain kaikkien aikojen pitkäikäisin ensimmäinen nainen.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Bess (Würtzel)

| Bess Würzel |
| --- | --- | --- |

EP-levyn tiedot
 Äänitetty : Millstream Recording Studio, Cheltenham, Gloucestershire, Iso-Britannia 1987
 Julkaistu: 1987
 Formaatti: 12" EP, 7" Single
 Tuottaja(t): Würzel, Mick Dolan
 Tyylilaji: rock
 Kesto: 12.32
 Levy-yhtiö: GWR
Muut kannet
   EP:n takakansi.
Würzelin muut julkaisut
|   | Bess 1987 | Chill Out or Die 1998 |
Bess on brittiläisen kitaristin Würzelin vuonna 1987 julkaisema EP. EP:n musiikki poikkeaa jonkin verran Motörheadin tyypillisestä tuotannosta. Materiaalille tunnusomaista on kitaran keskeisyys kappaleissa. Mukana on kitaristin melodiantajua osoittava tunnelmallinen instrumentaaliraita "Bess", nopea rock kappale "Midnight in London", Motörheadin tyylille uskollinen "People Say I'm Crazy", ja kokeellisenoloinen instrumentaalijammailu "E.S.P.". EP:tä ei ole uudelleenjulkaistu. Se on julkaistu myös singlenä, jossa on kappaleet Bess ja People Say I'm Crazy.
Kappaleet

Kaikki kappaleet kirjoittanut Michael Burston.
Bess – 3.00
Midnight in London – 4.50
People Say I'm Crazy – 2.30
E.S.P. – 4.50
Barry Fitzgerald

| Barry Fitzgerald |
| --- | --- |
 Fitzgerald elokuvassa "Kulje tietäni" (1944).
Henkilötiedot
Koko nimi:  William Joseph Shields
Syntynyt: 10. maaliskuuta 1888 Dublin, Irlanti
Kuollut: 14. tammikuuta 1961 (72 vuotta) Dublin, Irlanti
Näyttelijä
Aktiivisena:  1924–1961
Palkinnot
 Parhaan miessivuosan Oscar-palkinto (Kulje tietäni)   Parhaan miessivuosan Golden Globe (Kulje tietäni) 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Barry Fitzgerald (10. maaliskuuta 1888 Dublin, Irlanti – 14. tammikuuta 1961 Dublin, Irlanti) oli irlantilainen teatteri-, elokuva- ja televisionäyttelijä. Hän loi Hollywoodissa menestyksekkään uran näytellen muun muassa elokuvissa Hätä ei lue lakia (1938), Vaarallisilla vesillä (1940), Vihreä oli laaksoni (1941), Kulje tietäni (1944), Eikä yksikään pelastunut (1945), Alaston kaupunki (1948) ja Vaitelias mies (1952). Hän voitti sekä parhaan miessivuosan Oscar-palkinnon että parhaan miessivuosan Golden Globen elokuvasta Kulje tietäni.
Elämä ja ura

Hänen ensimmäinen elokuva ilmestyi vuonna 1924 Isossa-Britanniassa. Kokopäiväiseksi näyttelijäksi hän ryhtyi kuitenkin vasta vuonna 1929. Seuraavana vuonna hän näytteli Alfred Hitchcockin ohjaamassa elokuvassa Juno ja riikinkukko (1930). Hänen ensimmäinen Hollywood-elokuva oli John Fordin ohjaama Vallankumouksen pyörteissä (1936).
Fitzgerald muutti vuonna 1959 takaisin Irlantiin, missä kuoli sydänkohtaukseen 72-vuotiaana vuonna 1961.
Hän on saanut urastaan kaksi tähteä Hollywood Walk of Famelle, toisen elokuvista ja toisen televisiosta. Irlannissa julkaistiin hänen syntymänsä satavuotispäivän kunniaksi postimerkki vuonna 1988.
Aiheesta muualla

Barry Fitzgerald NNDB:ssä.
Barry Fitzgeraldin tekemät teatteriroolit Broadwaylla.
Barry George

Barry George (s. 15. huhtikuuta 1960) on brittiläisen televisiojuontaja Jill Dandon murhasta tuomittu ja myöhemmin syyttömänä vapautettu mies.
Ennen murhasyytettä

George syntyi Lontoossa. Hänen vanhempansa erosivat pojan ollessa 13-vuotias. Hän kävi tunne- tai käytöshäiriöisille oppilaille suunnattua koulua ja toimi vuonna 1977 neljän kuukauden ajan BBC:n leivissä.
Georgeä kiehtoi julkisuus jo ennen pidätystä. Hän teki itsestään henkilökohtaiseen käyttöön valokuvia, jossa hän oli SAS-sotilaaksi sonnustautuneena. Hän myös käytti itsestään nimeä Barry Bulsara; "Bulsara" oli Queen-yhtyeen laulaja Freddie Mercuryn todellinen sukunimi. Jo kouluaikanaan hän oli käyttänyt itsestään muusikko Gary Glitterin oikeaa nimeä Paul Gadd.
Georgen pidätyksen yhteydessä paljastettiin, että hänellä oli jo ennestään ainakin jonkin verran rikollista taustaa. Hän oli mm. pyrkinyt murtautumaan Kensingtonin palatsiin, kun prinsessa Diana asui siellä. Hänen hallustaan löydettiin myös luetteloita, joihin oli kirjattu lähes sadan naisen henkilötietoja (mm. osoitteita) ja valokuvia. Diana oli ollut heidän joukossaan. George oli menneinä vuosinaan myös esiintynyt kadulla poliisina väärennettyjen lupakirjojen kanssa. Oikeudenkäynnissä itseään Paul Gaddiksi väittänyt mies oli pukeutunut glam rock -vaatetukseen.
Georgella oli tuomioita seksuaalirikoksista, ja häntä tutkinut psykologi totesi miehen kärsineen erilaisista persoonallisuushäiriöistä. Lisäksi hän on epileptikko.
Murha, tuomio ja vapautus

Juontaja Jill Dando ammuttiin hänen kotinsa lähellä 26. huhtikuuta 1999. Barry George pidätettiin silminnäkijähavaintojen perusteella vasta 15. toukokuuta 2000. Hänet tuomittiin 2. heinäkuuta 2001 elinkautiseen vankeusrangaistukseen murhasta.
Tapaus otettiin uudelleen tuomioistuimen käsiteltäväksi 9. kesäkuuta 2008 ja George todettiin syyttömäksi 1. elokuuta 2008.
Männyt

| Männyt |
| --- | --- |
 Metsämänty (Pinus sylvestris)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Havupuut Pinophyta
Lahko::  Pinales
Heimo::  Mäntykasvit Pinaceae
Suku::  Männyt Pinus  L., 1753
Synonyymit
 Pinea Wolf, 1776  Strobus Opiz, 1854  Caryopitys Small, 1903  Apinus Neck. ex Rydb., 1905  Leucopitys Nieuwl., 1913  Ducampo­pinus A. Chev., 1944 
Katso myös
   Männyt Wikispeciesissä   Männyt Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Männyt (Pinus) on mäntykasvien (Pinaceae) heimoon kuuluva havupuusuku. Siihen kuuluu pitkälti yli sata lajia, ja se on siten paitsi heimonsa suurin suku, myös runsaslajisin kaikista havupuiden suvuista. Männyt ovat ainavihantia puita tai pensaita. Niitä kasvaa lähes kaikkialla pohjoisella pallonpuoliskolla pohjoiselta napapiiriltä Väli-Amerikkaan ja Kaakkois-Aasiaan. Monet niistä ovat tärkeitä talouspuita.
Nimet

Suvusta käytetty suomenkielinen nimi mänty on alun perin suvun ainoan Suomessa luonnonvaraisena kasvavan edustajan männyn eli metsämännyn (Pinus sylvestris) nimitys. Suomen kielessä on tälle lajille kaksi muutakin vanhaa nimeä, honka ja petäjä.
Suvun tieteellinen nimi Pinus on antiikin roomalaisten männyistä käyttämä latinankielinen nimi.
Kuvaus

Männyt ovat puuvartisia kasveja. Ne ovat yleensä puita, mutta jotkin lajit voivat olla pensasmaisia. Männyt ovat pihkaisia, ja niillä on pihkatiehyitä puussaan, kuoressaan, lehdissään ja usein myös kävyissään. Versot ovat eriytyneet selvästi erillisiin pitkäversoihin eli pitkähaaroihin ja niistä haarautuviin lyhytversoihin eli lyhythaaroihin, joissa on kussakin vain yksi neulaskimppu. Rungon kaarna voi vaihdella ohuesta ja sileästä paksuun ja uurteiseen tai kilpimäisinä levyinä halkeilevaan.
Lyhytversojen lehdet ovat yleensä neulasmaisia ja kasvavat verson kärjessä useimmiten kahden, kolmen tai viiden neulasen kimppuna. Esimerkiksi krempfinmännyllä (Pinus krempfii) kuitenkin lehdet ovat neulasmaisen sijaan litteitä ja suikeita, kun taas bajanmännyllä (Pinus monophylla) ne kasvavat yksittäin. Männyt ovat ainavihantia, ja neulaset pysyvät puussa 2–30 vuotta lajista riippuen. Neulasten varistessa koko kimppu varisee yleensä kokonaisena.
Neulasten lisäksi männyillä on pieniä suomulehtiä, jotka kasvavat pitkäversoissa silmujen, lyhytversojen ja kukintojen tyvellä. Ne ovat kalvomaisia, eikä niissä ole lehtivihreää. Nuorilla männyntaimilla on myös erillisiä sirkkalehtiä ja neulasmaisia lehtiä, jotka kasvavat yksittäin pitkäverson rangan ympärillä. Sirkkalehtien määrä vaihtelee välillä 3–24.
Männyt ovat yksikotisia, ja samaan yksilöön kehittyvät erilliset yksineuvoiset hede- ja emikukinnot. Kukinnot kehittyvät pitkäversoihin niiden ensimmäisenä vuonna. Hedekukinnot eli hedekävyt kasvavat kierteisesti pitkäverson ympärillä. Hedekukinto koostuu lukuisista yleensä kilpimäisistä hedelehdistä, jotka ovat kierteisesti rangan ympärillä. Emikukinnot eli kävyt kasvavat pienissä ryppäissä tai yksittäin lähellä verson kärkeä. Ne koostuvat rangan ympärillä kierteisesti kasvavista suuremmista pitkänpyöreistä tai vastapuikeista käpysuomuista sekä pienimmistä peitinsuomuista. Peitinsuomut ovat näkyvillä pölytysvaiheessa mutta jäävät käpysuomujen alle piiloon käpyjen kypsyessä. Kävyn ulkopinnan muodostavat käpysuomujen kärkiosat ovat yleensä paksuja, kovia ja kilpimäisiä. Käpysuomun kärjessä tai keskellä on tavallisesti nystymäinen kohouma. Käpy kypsyy toisena tai kolmantena pölytyksen jälkeisenä vuonna. Siemenet ovat paksukuorisia, ja niillä on yksi lenninsiipi, joka tosin on surkastunut joillakin lajeilla.
Monet männyt voivat elää hyvin vanhoiksi. Usean pohjoisamerikkalaisen lajin tiedetään voivan saavuttaa yli tuhannen vuoden iän, ja okakäpymännystä (Pinus longaeva) tunnetaan useita yksilöitä, jotka ovat yli 4 000 vuotta vanhoja. Vanhin tunnettu lajin yksilö oli 5 060, kun sen ikää analysoitiin vuonna 2012.
Loblollymännyn (Pinus taeda) kolmen kimppuina kasvavia neulasia.
Keltamännyn (Pinus ponderosa) hedekukintoja.
Strobusmännyn (Pinus strobus) kypsä käpy, jonka suomut ovat auenneet.
Kaksiviikkoinen alepponmänty (Pinus halepensis), jolla on 8 sirkkalehteä.
Levinneisyys

Männyt ovat levittäytyneet suurimpaan osaan pohjoista pallonpuoliskoa kylmän vyöhykkeen reunalta etelään trooppisen vyöhykkeen vuoristoihin. Euraasiassa lajeja tavataan laajalti Euroopasta Espanjasta, Portugalista ja Skotlannista itään Aasiaan Venäjän kaukoitään, Japaniin, Taiwanille, Filippiineille ja Indonesiaan. Eteläisimmät esiintymät ovat Kaakkois-Aasiassa, missä indonesianmänty (Pinus merkusii) esiintyy Sumatralla päiväntasaajan eteläpuolella. Pohjois-Amerikassa mäntyjä esiintyy pohjoisesta Kanadan Yukonista ja Newfoundlandista ja Yhdysvaltain Alaskasta etelään Meksikoon ja Nicaraguaan Väli-Amerikassa sekä Kuubaan ja Hispaniolan saarelle Karibian alueella. Eteläisellä pallonpuoliskolla mäntyjä kasvatetaan monin paikoin talouspuuksi istutusmetsissä.
Elinympäristö ja ekologia

Männyt ovat sopeutuneet monenlaisiin elinympäristöihin, mutta kasvavat yleisimmin kuivilla tai vähäravinteisilla mailla, joilla useimmat muut puut tai pensaat eivät menesty yhtä hyvin. Mäntyjä esiintyy pohjoisen kylmän vyöhykkeen taigalta subtrooppisiin metsiin ja tropiikin vuoristometsiin. Monet mäntylajit kestävät hyvin kuivuutta ja voivat kasvaa hyvinkin kuivissa oloissa. Kosteampien alueiden männyt kasvavat usein vähäravinteisilla mailla, kuten karuilla soilla tai serpentiinialueilla.
Monet männyt ovat sopeutuneet toistuviin metsäpaloihin. Useat lajit tarvitsevat toistuvia paloja säilyttääkseen valtapuulajin asemansa, ja palojen puutteessa korvautuvat toisilla, huonommin paloja sietävillä puilla tai pensailla. Jotkin männyt ovat sopeutuneet kestämään toistuvia pieniä metsäpaloja, kun taas toiset lajit ovat sopeutuneet säännöllisin välein tuhoutumaan voimakkaissa paloissa ja kasvamaan sitten nopeasti takaisin siemenistä tai juurakoista. Joillakin paloihin sopeutuneilla männyillä on erityisenä sopeumana nuoren taimen ensimmäisten vuosien mätäsvaihe. Mätäsvaiheessa nuori mänty kehittää aluksi syvän pääjuuren haarautumatta tai kasvamatta korkeutta käytännössä ollenkaan. Mätäsvaiheen lyhyt, syväjuurinen kasvi selviää todennäköisemmin metsäpalosta kuin korkeampi, kapea nuori puu. Lyhyt, haaraton maanpäällinen varsi on yleensä pitkien neulasten peittämä, ja muistuttaa ruohomätästä. Joillakin lajeilla kävyt ovat serotiinisia, eivätkä niiden käpysuomut aukea käpyjen kypsyttyä, vaan vasta jonkin ulkoisen tekijän avatessa ne. Männyillä serotiiniset kävyt alkavat yleensä avautua metsäpalon kuumentaessa ja kuivattaessa kävyt, jolloin siemenet pääsevät leviämään tulen raivaamalle maalle.
Luokittelu

Männyt luokitellaan kahteen tai kolmeen alasukuun käpyjen, siementen ja neulasten piirteiden mukaan. Vaikutusvaltaisen havupuihin erikoistuneen kasvitieteilijän Aljos Farjonin luokituksessa vuodelta 2010 männyt jakautuvat kahteen alasukuun, Pinus ja Strobus. Toisissa luokituksissa alasuvun Strobus sektio Parrya erotetaan kolmanneksi alasuvukseen nimellä Ducampopinus.
Mäntyjä on perinteisesti lajiteltu kimpuissa kasvavien neulasten lukumäärän perusteella pareittaisneulasisiin mäntyihin, kolmittaisneulasisiin mäntyihin ja viisittäisneulasisiin mäntyihin. Kimpussa olevien neulasten lukumäärä ei kuitenkaan kerro paljoa lajien todellisista sukulaisuussuhteista ja esimerkiksi sekä pareittaisneulasisia että viisittäisneulasisia lajeja on sekä alasuvussa Pinus että alasuvussa Strobus.
Luokittelu > Lajit

Mäntyjä tunnetaan pitkälti yli sata lajia, joihin kuuluu noin 110 nykyisin elävää lajia, sekä useita esihistoriallisia lajeja. Lajien tarkka määritys ja siten lukumäärä vaihtelee lähteestä riippuen. Esimerkiksi siperiansembraa (Pinus sibirica) eräät kasvitieteilijät pitävät sembramännyn (Pinus cembra) alalajina, eivätkä omana lajinaan. Tässä käytetyssä Aljos Farjonin luokittelun mukaisessa määritelmässä mäntyjä on 113 nykyisin elävää lajia, joista neljä on risteymälajeja. Alla olevaan luokitukseen on luetteloitu ne 109 lajia, jotka eivät ole risteymäperäisiä, siten kuin ne on luokiteltu Aljos Farjonin teoksessa A Handbook of the World's Conifers. Risteymälajeja puolestaan ovat Pinus ×densithunbergii, Pinus ×hakkodensis, Pinus ×neilreichiana ja Pinus ×rhaetica.
Luokittelu > Lajit > Alasuku Pinus

Sektio Pinus
Alasektio Pinaster
rannikkomänty (Pinus pinaster)
bosnianmänty (Pinus heldreichii)
turkinmänty (Pinus brutia)
alepponmänty (Pinus halepensis)
pinja (Pinus pinea)
kanarianmänty (Pinus canariensis)
himalajanmänty (Pinus roxburghii)
Pinus latteri
indonesianmänty (Pinus merkusii)
Alasektio Pinus
Pinus densata
Pinus yunnanen­sis
khasinmänty (Pinus kesiya)
japaninmustamänty (Pinus thunbergii)
kiinanmustamänty (Pinus tabuli­formis)
Pinus henryi
Pinus hwangshanensis
Pinus luchuensis
Pinus taiwanensis
japaninpunamänty (Pinus densi­flora)
metsämänty eli mänty (Pinus sylvestris)
amerikanpunamänty (Pinus resinosa)
vuorimänty (Pinus mugo)
alppimänty eli puualppimänty (Pinus uncinata)
kiinanpunamänty (Pinus massoniana)
juventudinmänty (Pinus tropica­lis)
euroopanmustamänty (Pinus nigra)
Sektio Trifolius
Alasektio Contortae
kontortamänty (Pinus contorta)
banksinmänty (Pinus banksiana)
virginianmänty (Pinus virginiana)
floridanmänty (Pinus clausa)
Alasektio Ponderosae
keltamänty (Pinus ponderosa)
Pinus ari­zonica
jeffreynmänty (Pinus jeffreyi)
engelmanninmänty (Pinus engelmannii)
jättikäpymänty (Pinus coulteri)
sabinenmänty (Pinus sabiniana)
torreinmänty (Pinus torreyana)
Pinus hartwegii
meksikonmänty (Pinus montezumae)
Pinus devo­niana
salvadorinmänty (Pinus pseudostrobus)
Pinus douglasi­ana
Pinus maximinoi
Pinus durangensis
Alasektio Australes
pitkäneulasmänty (Pinus palustris)
karibianmänty (Pinus carib­aea)
etelänkeltamänty (Pinus elliottii)
louisiananmänty (Pinus glabra)
kuubanmänty (Pinus cubensis)
Pinus occidentalis
okamänty (Pinus pungens)
pikimänty (Pinus rigida)
alabamanmänty (Pinus serotina)
loblollymänty (Pinus taeda)
arizonanmänty (Pinus leiophylla)
partamänty (Pinus lumholtzii)
Pinus herrerae
lyhytneulasmänty (Pinus echinata)
lawsoninmänty (Pinus lawsonii)
pringlenmänty (Pinus pringlei)
teocotenmänty (Pinus teocote)
meksikonriippamänty (Pinus patula)
Pinus greggii
kyhmykäpymänty (Pinus attenuata)
piispanmänty (Pinus muricata)
montereynmänty (Pinus radiata)
Pinus jaliscana
Pinus tecunumanii
pallokäpymänty (Pinus oocarpa)
Pinus luz­mariae
Pinus praetermissa
Luokittelu > Lajit > Alasuku Strobus

Sektio Parrya
Alasektio Nelsoniae
nelsoninmänty (Pinus nelsonii)
Alasektio Balfourianae
revonhäntämänty (Pinus balfouriana)
vihnemänty (Pinus arista­ta)
okakäpymänty (Pinus longaeva)
Alasektio Rzedowskianae
Pinus rzedowskii
Pinus maxi­martinezii
hidalgonmänty (Pinus pinceana)
Alasektio Cembroides
meksikonpähkinämänty (Pinus cembroides)
Pinus culmini­cola
coloradonpähkinämänty (Pinus edulis)
Pinus remota
bajanmänty (Pinus mono­phylla)
sandiegonmänty (Pinus quadrifolia)
Sektio Quinquefolius
Alasektio Gerardianae
himalajanpähkinämänty (Pinus gerardiana)
kiinanpähkinämänty (Pinus bunge­ana)
Pinus squamata
Alasektio Krempfianae
krempfinmänty (Pinus krempfii)
Alasektio Strobi
strobusmänty (Pinus strobus)
valkorunkosembra (Pinus albicaulis)
kalliovuortensembra (Pinus flexilis)
uudenmeksikonmänty (Pinus strobiformis)
meksikonvalkomänty (Pinus ayaca­huite)
lännenvalkomänty (Pinus monticola)
sokerimänty (Pinus lambertiana)
sembramänty (Pinus cembra)
siperiansembra (Pinus sibirica)
makedonianmänty (Pinus peuce)
kyynelmänty (Pinus wal­lichiana)
Pinus bhutanica
kiinansembra (Pinus armandii)
Pinus amamiana
koreansembra (Pinus koraiensis)
pensassembra (Pinus pumila)
japaninvalkomänty (Pinus parviflora)
Pinus morrisonicola
Pinus fen­zeliana
Pinus wangii
Pinus dalatensis
Luokittelu > Kehityshistoria

Männyt on yksi vanhimpia yhä elossa olevia havupuusukuja. Sukuun on kuvattu useita esihistoriallisia lajeja fossiilisista jäänteistä, joita tunnetaan jo liitukaudelta alkaen. Vanhin tunnettu mäntylaji on 130 miljoonaa vuotta vanhoista sedimenttikerrostumista löydetty Pinus yorkshirensis.
Käyttö

Männyt ovat hyvin tärkeitä talouspuita. Niitä käytetään laajalti sahateollisuudessa, paperiteollisuudessa, sekä tervan ja tärpätin valmistuksessa erityisesti pohjoisessa Euraasiassa ja Pohjois-Amerikassa, missä kasvaa laajoja luonnonvaraisia mäntymetsiä. Alueilla, joilla ei luonnostaan kasva mäntymetsiä, usein kasvatetaan mäntyjä teollisuuskäyttöön. Metsänviljelyssä maailmalla mäntyjen luontaisten esiintymisalueiden ulkopuolella käytetään lähinnä montereynmäntyä (Pinus radiata), kontortamäntyä (Pinus contorta), mustamäntyä (Pinus nigra) ja etelänkeltamäntyä (Pinus elliottii). Mäntyjä käytetään myös yleisesti koristepuina erityisesti lauhkean ja kylmän ilmaston alueilla.
Useiden mäntylajien siemenet ovat syötäviä. Pinjaa (Pinus pinea) kasvatetaan pinjansiementen kaupallista tuotantoa varten. Usean muun lajin siemeniä on perinteisesti kerätty ruoaksi luonnosta.
Mäntyjä on käytetty runsaasti vuosirengasajoituksessa, koska ne ovat suhteellisen pitkäikäisiä ja koska niiden puuaineksesta valmistetut esineet ja rakennukset ovat yleisiä. Vuosirengasajoituksen tieteen haarana kehitti alun perin tähtitieteilijä Andrew Ellicott Douglass tutkiessaan keltamäntyjen (Pinus ponderosa) vuosirenkaita Arizonassa vuonna 1904.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Männyt (Pinus)
Metla – Pinus (Arkistoitu – Internet Archive)
ITIS: Pinus (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Pinus (englanniksi)
Flora of China: Pinus (englanniksi)
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Pinus (pines) (englanniksi)
Karibianmänty (Pinus caribaea).
Mätäsvaiheessa oleva pitkäneulasmännyn (Pinus palustris) taimi.
Esihistoriallisen lajin Pinus taedaformis fossiilinen neulaskimppu.
Mäntytukkeja kuljetusvaunussa.
Beerlao

Beerlao lager.
Beerlao (laoksi ເບຍລາວ) on laosilainen lager (5 t-%). Sitä valmistaa vuonna 1973 perustettu Lao Brewery Company. Oluesta on olemassa myös light- (2,9 t-%) ja dark-versiot (6,5 t-%). Beerlao on suosittua Laosissa, mutta sitä viedään myös moniin muihin maihin.
Aiheesta muualla

Viralliset sivut (englanniksi)
Bentsyylikloridi

| Bentsyylikloridi |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  Kloorimetyylibentseeni
CAS-numero:  100-44-7
PubChem CID:  7503
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C7H7Cl
Moolimassa:  126,6 g/mol
Ulkomuoto:  Neste
Sulamispiste:  noin –43 °C (230 K)
Kiehumispiste:  179 °C (452 K)
Tiheys:  1,1 g/cm3
Liukoisuus veteen:  ei liukene veteen
    
Bentsyylikloridi on orgaaninen yhdiste, joka on huoneenlämmössä (20 °C) olomuodoltaan väritöntä nestettä, jolla on pistävä haju. Sen kemiallinen kaava on C7H7Cl ja rakennekaava on C6H5CH2Cl. Bentsyylikloridista käytetään myös nimityksiä alfa-klooritolueeni, kloorimetyylibentseeni ja tolyylikloridi. Bentsyylikloridia käytetään teollisuudessa hajusteina ja makuaineina käytettyjen bentsyyliesterien valmistamiseen. Sitä voidaan käyttää myös amfetamiini-tyyppisten huumeiden valmistukseen, minkä takia sen myyntiä on monissa maissa rajoitettu.
Bentsyylikloridin moolimassa on 126,6 g/mol, [[sulamispiste]] noin –43 °C, kiehumispiste 179 °C, tiheys 1,1 g/cm3, ei juurikaan liukene veteen (< 0,1 g/100 ml), leimahduspiste 67 °C c.c., itsesyttymislämpötila 585 °C ja CAS-numero 100-44-7.
Ympäristö- ja terveysvaikutukset

Aine syövyttää silmiä. Lyhytaikaisessa altistuksessa höyry ärsyttää silmiä, ihoa ja hengitysteitä.
Aiheesta muualla

Bentsyylikloridin käyttöturvallisuustiedote, Sigma Aldrich, viitattu 26.12.2014.
Bentsyylikloridin kansainvälinen kemikaalikortti
Kemian työsuojeluneuvottelukunta (KETSU): Bentsyylikloridi (Arkistoitu – Internet Archive)
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Barbara van Beck

Muotokuva van Beckistä
Barbara van Beck oli vuosina 1629–1669 elänyt nainen, jonka keho oli pitkien karvojen peitossa luultavasti hypertrikoosin tai Ambrasin oireyhtymän seurauksena. Van Beck oli kuuluisa aikanaan, ja hän ansaitsi rahaa esiintymällä.