stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Auto
Historia > Turvallisuus- ja ympäristönäkökohdat alkavat määritellä auton kehittämistä

Suurten autovalmistajien tavoite ihmiskunnan autoistamisesta näytti toteutuvan 1960-luvulla, kun läntinen maailma täyttyi autoista pikavauhtia. Autojen turvallisuus jäi vaille huomiota. Suurimpien yhdysvaltalaisten autojen V8-moottorit kehittivät jopa 300 hevosvoiman tehon. Autojen turvattomuus nousi yleisen huomion kohteeksi, kun yhdysvaltalainen juristi Ralph Nader, joka ajoi monien liikenneonnettomuuksissa kuolleiden ja loukkaantuneiden asioita, julkaisi vuonna 1965 kirjan Unsafe at any Speed  (Turvaton kaikilla nopeuksilla). Naderin pamfletti johti autoja koskeneiden turvallisuusnormien kiristämiseen Yhdysvalloissa. Turvavöistä ja muista autojen turvavarusteista annettiin viralliset määräykset vuonna 1970. Tämä heijastui nopeasti laajemmallekin, koska Yhdysvallat oli tärkeä markkina-alue myös muun maailman, etenkin Japanin, autoteollisuudelle. Myös Euroopassa oli todettu, että turvavarusteet eivät kiinnostaneet autojen ostajia, koska ne nostivat autojen hintoja, joten autojen turvallisuutta oli parannettava lainsäädännöllisin keinoin. Tosin ruotsalainen Volvo oli jo vuonna 1959 alkanut asentaa tehtaalla turvavyöt kaikkiin uusiin henkilöautoihinsa.
Autojen turvallisuuden ohella myös liikenteen aiheuttama ympäristön saastuminen nousi puheenaiheeksi 1960-luvulla. Vuonna 1965 Yhdysvalloissa säädettiin laki, jonka mukaan autojen pakokaasupäästöt oli saatava kuriin vuoden 1968 mallistossa. Määräykset tiukkenivat edelleen vuonna 1975, jolloin katalysaattori määrättiin pakolliseksi. Tekniikka päästöjen vähentämiseen oli kehitetty jo 1960-luvun alkuvuosina. Sitä ei vain ollut haluttu ottaa tuotantoon, koska autojen moottoritehoista olisi jouduttu tinkimään. Samoihin aikoihin osui vuosien 1973–1974 öljykriisi, jolloin polttoaineet kallistuivat tuntuvasti. Autojen polttoaineen kulutus laski nopeasti.
Rakenne ja toiminta

Autossa on pyörät, jotka on liitetty pyöräntuentalaitteilla runkoon, sekä moottori voimanlähteeksi ja tarvittavat laitteet voiman siirtämiseksi pyörille ja tilat matkustajille, kuljettajalle ja tavaroille. Lisäksi auton hidastamiseen tarvitaan jarrut.
Rakenne ja toiminta > Pyörät ja pyöräntuenta

Pyörät muodostuvat tiehen tukeutuvasta renkaasta ja vanteesta, joka on kiinnitetty pyöräntuentalaitteisiin pyörännavan välityksellä. Autossa on vähintään neljä pyörää, mutta suurissa kuorma-autoissa voi olla kahdeksan pyörää tai enemmänkin.
Autojen ohjautuvuuteen vaikuttaa myös pyörien ohjauskulmat, sellaisia ovat esimerkiksi auraus-, camber- ja caster-kulmat.
Rakenne ja toiminta > Runko, sekä kori ja muut päällirakenteet

Runkoon liittyvät pyörät pyöräntuennan avulla sekä moottori, voimansiirto ja muut auton keskeiset osat. Runko voi muodostua itsekantavasta korista tai se voi olla erillinen rakenne, johon kori kiinnitetään.
Kori muodostaa autoon tilan, johon voidaan sijoittaa matkustajia tai muuta lastia. Korin tehtävänä on suojella lastia tuulelta, sateelta, lentäviltä partikkeleilta ja kolarin sattuessa törmäyksen vaikutuksilta. Kori voi kattaa auton kokonaan tai osittain ja autossa voi olla myös useampia koreja. Korin sijasta voidaan lastin kuljetuksessa käyttää erilaisia lavoja, säiliöitä tai pankkoja.
Korin ulkoisiin piirteisiin kuuluvat esimerkiksi ajovalot, suuntavilkut, jarruvalot ja nokkakoriste.
Farmariauto: Volvo 940 GL
Kaupunkiauto Fiat 500
Avoauto: Porsche 356
Tila-auto: Renault Espace
Lava-auto: Toyota Hilux
Urheiluauto: Caterham 7
Rakenne ja toiminta > Moottori

Moottori on auton voimanlähde: se tuottaa auton tarvitseman voiman polttoaineesta tai sähkövirrasta.
Suurimmassa osassa autossa käytetään polttomoottoria, tarkemmin sanottuna mäntämoottoria, joka voi toimia bensiinillä tai dieselillä. Myös sähkökäyttöisiä autoja on markkinoilla. Niitä yleisempiä ovat kuitenkin hybridiautot, joissa käytetään sekä polttomoottoria että sähkömoottoria kulutuksen alentamiseksi.
Kaasuautoja valmistaa enää harva yritys. Vetyautoja on koko Suomessa vain kaksi kappaletta.
Moottori voidaan sijoittaa auton eteen, taakse tai keskelle.
Rakenne ja toiminta > Moottorin hyötysuhde

Ottomoottorin terminen hyötysuhde on tyypillisesti noin 10–25 prosenttia, mutta voi olla teoriassa merkittävästi korkeampikin. Moottorin puristussuhde on keskeinen tekijä hyötysuhteessa. Hybridiautossa ottomoottori yltää dieselmoottorin tasolle. Dieselmoottorilla saadaan aikaan noin 40 prosentin hyötysuhde, pienemmät hiilidioksidien, mutta suuremmat typpioksidien päästöt suhteessa vastaavaan ottomoottoriautoon.
Rakenne ja toiminta > Auton hyötysuhde

Polttomoottorilla varustetun henkilöauton hyötysuhde jää yleensä alhaiseksi. Henkilöauton polttoaineen energiasta jopa 87 prosenttia häviää moottorin alhaiseen hyötysuhteeseen, tyhjäkäyntiin, tai voimansiirtoon. Osansa vievät myös lisävarusteet, kuten ilmastointi.
Teoriassa tasaisella maalla liikkuvan kappaleen suoraviivainen tasainen liike ei vaadi lainkaan energiaa. Liikettä vastustavat voimat, kuten ilmanvastus ja vierintäkitka kuitenkin käytännössä vievät suurimman osan polttoaineen palamisesta vapautuvasta energiasta.
Rakenne ja toiminta > Voimansiirto ja jarrut

Voimansiirroksi kutsutaan järjestelmää, jolla moottorin tuottama energia muutetaan pyörien pyörimisliikkeeksi. Voimansiirto on yleensä toteutettu mekaanisesti, mutta myös hydraulisia ja sähköisiä järjestelmiä käytetään.
Jarruja käytetään auton nopeuden hidastamiseen. Jarrut muuttavat jarrutettaessa liike-energian lämmöksi. Lähes kaikki autojen käyttöjarrut perustuvat kitkan käyttöön. Nykyisin autoissa ovat yleisimpiä levy- ja rumpujarrut, joita käytetään pneumaattisesti tai hydraulisesti. Raskaissa ajoneuvoissa saattaa myös olla pyörrevirtajarru tai pakokaasujarru alamäkiajoa varten.
Rakenne ja toiminta > Hallintalaitteet

Kuljettajan käytettävänä on auton hallintalaitteet: ohjauspyörä, jolla hän kääntää pyöriä; polkimet, joilla hän käyttää jarruja, kaasutinta ja kytkintä; sekä vaihteenvalitsin, jolla hän säätää vaihteistoa.
Rakenne ja toiminta > Muut laitteet

Autoissa on nykyään monia lisälaitteita, joiden tarkoituksena on parantaa autojen ajo- ja käyttömukavuutta sekä turvallisuutta. Yleisimpiälähde? lisälaitteita ovat muun muassa autoradio, CD-soitin, GPS-navigointilaite, ilmastointi, keskuslukitus ja luistonesto.
Vuoden 2022 alussa Euroopassa myytäviin uusiin automalleihin tuli pakollisiksi joukko uusia turvalaitteita. Näitä ovat älykäs nopeusavustin, kuljettajan väsymyksen ja tarkkaavaisuuden varoitusjärjestelmä, peruutustutka, hätäjarrutusvalot, onnettomuustietotallennin (Event Data Recorder, EDR), automaattinen hätäjarrutusjärjestelmä (aeb tai aebs) ja kaistanpitojärjestelmä.
Älykäs nopeusavustin on järjestelmä, joka tunnistaa vallitsevat nopeusrajoitukset kameran tai karttatiedon avulla ja antaa kuljettajalle signaalin nopeusrajoituksen ylittämisestä esimerkiksi täristämällä kaasupoljinta.
Kuljettajan väsymyksen ja tarkkaavaisuuden varoitusjärjestelmä arvioi kuljettajan ajosuoritusta esimerkiksi kameran avulla tai pyytämällä kuljettajaa tekemään ohjausliikkeen.
Lentokoneen ”mustan laatikon” tavoin onnettomuustietotallennin tallentaa jatkuvasti tietoja esimerkiksi auton nopeudesta tai auton turvajärjestelmien tilasta ja säilyttää onnettomuushetkellä kerätyt tiedot onnettomuustutkintaa varten.
Automaattinen hätäjarrutusjärjestelmä tunnistaa henkilöautot ja jalankulkijat alle 60 kmh nopeuksissa.
Hätäjarrutusvalot vilkuttavat jarruvaloja voimakkaassa jarrutuksessa.
Kaistanpitojärjestelmä tai kaista-avustin pitää auton omalla ajokaistalla ohjaamalla tai jarruja käyttämällä.
Autoja monenlaisiin tarkoituksiin

Autoja tehdään useisiin käyttötarkoituksiin. Osa näistä on tarkoitettu matkustajien, osa tavaran kuljetukseen. Autoista lukumäärällisesti eniten on henkilöautoja, jotka on tarkoitettu pienehkön ihmisjoukon kuljetukseen. Yhteen henkilöautoon sopii matkustamaan yleensä kahdesta yhdeksään henkilöä, kuljettaja mukaan lukien. Henkilöautoissa on poikkeuksetta myös tavaratila, johon mahtuvat matkustajien matkatavarat. Henkilöauto on eniten käytetty liikenneväline lukumäärällisesti ja ajokilometreissä laskien.
Taksi on henkilöauto, jolla matkustaja kuljetetaan maksua vastaan heidän pyytämäänsä paikkaan.
Kuorma-autoilla kuljetetaan suuria lasteja erilaisia aineita ja tavaroita. Kuorma-autoihin mahtuu yleensä kuljettajan lisäksi yksi tai kaksi henkilöä. Kuorma-autoilla voidaan kuljettaa jopa kymmenien tonnien painoisia kuormia. Erilaisin päälirakentein varustetut kuorma-autot soveltuvat erilaisiin kuljetustehtäviin. Lavoilla voidaan kuljettaa esimerkiksi soraa, jätteitä tai metalliromua. Tukkien kuljettamista varten autoon voidaan asentaa pankot ja nosturi, jolla tukit voidaan lastata tai nostaa. Jäähdytetyissä kuormakoreissa kuljetetaan lämpimässä pilaantuvia elintarvikkeita. Säiliöissä kuljetetaan erilaisia nesteitä, kuten polttoaineita, maitoa tai kemikaaleja. Kuorma-autoon voidaan kytkeä varsinainen perävaunu, puoliperävaunu, keskiakseliperävaunu tai perävaunujen yhdistelmiä ja näin kasvattaa auton kuljetuskapasiteettia.
Pakettiautoja käytetään pienehköjen tavaramäärien kuljetukseen. Niihin mahtuu yleensä kuljettajan lisäksi vain yksi tai kaksi matkustajaa. Suuria henkilömääriä taas kuljetetaan linja-autoilla. Niihin mahtuu kuljettajan lisäksi 10–60 henkilöä. Linja-autoissa on usein myös suuri tavaratila. Linja-autot ovat joukkoliikennevälineitä, ja ajavat yleensä jotakin linjaa eli määrättyä reittiä määrätyssä aikataulussa, mutta niillä suoritetaan myös tilausajoja.
Maastoauto on suunniteltu ajettavaksi huonoilla teillä tai jopa metsissä, soissa ja muualla maastossa. Maastoautoissa on erityisen korkea maavara, neliveto ja suuret pyörät.
Ambulansseissa on paikat paareille ja ensihoidon antamiseen tarvittavat välineet. Ambulansseissa on myös hälytysvalot ja -sireeni, jotta muuta liikennettä nopeammin ajaminen ja liikennesäännöistä poikkeaminen olisi turvallisempaa. Paloautoissa on tulipalojen sammuttamiseen, ympäristön suojeluun ja ihmisten pelastamiseen tarvittavaa kalustoa.
Poliisiautot on varustettu liikenteenvalvontaan ja muihin poliisitehtäviin tarvittavilla välineillä. Myymäläauto on liikkuva kauppa. Kirjastoautosta voi lainata kirjoja.
Autoihin voidaan liittää erilaisia perävaunuja, joilla voidaan kuljettaa esimerkiksi tavaraa, venettä tai toista autoa. Asuntovaunuja voidaan myös vetää autolla. Matkailuautossa asunto-osa on yhdistetty autoon.
Autoja monenlaisiin tarkoituksiin > Ennätyksiä

Pienin moottori: Citroën 2CV (1948–1990) ja Suzuki Fronte 1967 0,36 l (375 cm3)
Lyhin: Peel P50 (1962) – 1 340 mm (kolmipyöräinen)
Pisin: Cadillac Fleetwood 75 (1975) – 6 426 mm
Tehokkain: Lotec Sirius (tehtaan ilmoittama) 1 200 hv @ 6 300 rpm (mitattu 1 334 hv) SSC Aero 1 287 hv
Suurin huippunopeus: Bugatti Veyron Supersport, 431,072 km/h (268 mph), 4. heinäkuuta 2010 Ehra-Lessienin testiradallaselvennä
Suurin huippunopeus: Nopein V8-lättäpäämoottorilla varustettu auto lienee Flatfire (Ford), joka ylitti maagisena haamurajana pidetyn nopeuden 300 mailia tunnissa vuonna 2002, on siis nopeampi kuin edellämainittu (Bugatti Veyron). Moottori on huomattavien muutostenkin jälkeen edelleen aito sivuventtiilimoottori ja tuottaa yli 650 hevosvoiman tehon.
Myydyin: Volkswagen Kupla – 21 miljoonaa (Toyota Corolla on myydyin samalla mallinimellä – 32 miljoonaa autoa)
Vähiten myyty maailmassa (lukuun ottamatta erikoismalleja): Lamborghini LM002, 301 autoa kuudessa vuodessa
Autokauppa Suomessa

Autoja käytetään yleensä pääsääntöisesti tulonhankinnan välineenä, eli sen tärkein tehtävä on toimia kulkuneuvona työhön. Tästä erillään tarkasteltuna uuden auton hankinta ei ole taloudellisesti kannattavaa. Jälleenmyyntiarvonsa ansiosta omistusauto on vähemmän tappiollinen kuin leasingilla hankittu.
Keskimääräinen auton elinikä on suunnilleen 19±1 vuotta. Tavallisimmat autot kestävät juuri tämän verran, kun kalliimmat merkit pysyvät liikenteessä pitempään, mutta harva niistäkään yli 25:tä vuotta. Auton elinkaari voi päättyä myös aikaisemmin jos sen moottori niin sanotusti ajetaan loppuun.
Harvinainen antiikki- tai erikoisauto saattaa osoittautua kannattavaksi sijoituskohteeksi. Maailman mittakaavassakin Suomesta löytyy runsaastikin harvinaisia autoja, viime aikoina on tuotu varsinkin harvinaisia amerikkalaisautoja jälkituontina. Muutoinkin harrasteajoneuvokulttuuri on ollut Suomessa vahvassa asemassa jo vuosikymmenien ajan.
Suuria uusien henkilöautojen vähittäiskauppaliikkeitä Suomessa ovat Veho Group, Kauppahuone Laakkonen, Delta Motor Group, MetroAuto Group, K-Auto, Käyttöauto, Aro-Yhtymän Autokeskus, Rinta-Joupin Autoliike, Wetteri, Länsiauto, Kamux, Jarmo Rinta-Jouppi, Bilia, Pörhön Autoliike ja Autosalpa. Yritysten liikevaihdot 2013 vaihtelivast 1 041 000 €:sta 129 000 000 €:oon. (Auto-Salpa).
Autourheilu

Autourheilu on moottoriurheilun alalaji. Autourheilussa autoilla kilpaillaan nopeudessa ja tarkkuudessa. Autourheilussa on useita lajeja, joissa ajetaan erilaisilla autoilla erilaisilla alustoilla.
Tilastotietoa

Maailmassa arvioitiin vuonna 2005 olleen 551 000 000 autoa.lähde tarkemmin?
Henkilöautojen jakauma Tanskassa vuonna 2005. Suluissa tyypillisiä autoluokan edustajia.
Pikkuautot 34,1 % (Peugeot 208, Opel Corsa, Volkswagen Polo, Škoda Fabia)
Keskikokoiset perheautot 27,5 % (Peugeot 308, Opel Astra, Toyota Corolla, Ford Focus, Volkswagen Golf)
Perheautot 19 % (Citroën C5, Ford Mondeo, Volvo S60 ja V60, Audi A4, Volkswagen Passat)
Suuret autot 3,2 % (Audi A6, BMW 5-sarja, Volvo S90 ja V90, Mercedes-Benz E-sarja)
Edustustason autot 0,2 % (Jaguar XJ, Mercedes-Benz S-sarja, Audi A8, BMW 7-sarja)
Urheiluautot 0,3 % (Mercedes-Benz SLK-sarja, Porsche 911, Audi TT)
Tila-autot 12,4 % (Citroën C4 Picasso, Opel Zafira, Ford Galaxy, Renault Scénic)
Muut 3,4 %
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
www.AutoWiki.fi – Suomalainen wiki autoista.
Janne Seppälän väitöskirja epävirallisista kulkineitten nimistä,
Vuosisata suomalaista autoilua (Autojen määrä Suomessa). Tilastokeskus
Pertti Kolari: Viipurin läänin autoja ja autoilijoita (Arkistoitu – Internet Archive)
Teija Försti: Vauhtikausi. Autoilun sukupuoli 1920-luvun Suomessa (Kulttuurihistorian väitöskirja, Historian, kulttuurin ja taiteiden tutkimuksen laitos, Turun yliopisto joulukuu 2013)
Nicolas Josef Cugnot’n höyryauto. Vuoden 1771 malli.
Karl Benzin ensimmäinen polttomoottoriauto (1885).
Auto Pariisissa vuonna 1910.
Ford Model A vuodelta 1928.
Talbot-Lago.
Eurooppalainen kansanauto: Citroën 2CV.
Citroën DS, teknisesti edistyksellinen ylemmän keskiluokan auto vuodelta 1956.
Muotoilulla autolle voidaan antaa muista erottuva ilme.
Auton V6-moottori.
Auton hallintalaitteet.
Linja-auto.
Paloauto.
Maastoauto, poliisiauto ja panssariauto.
Volkswagen Golf on ollut Suomessa myydyimpiä autoja. Kuvan kuudennen mallisukupolven Golfia valmistettiin vuosina 2008–2012.
Suomen rallia vuonna 2010.
SS Baychimo

| SS Baychimo |
| --- | --- |
 SS Baychimo Kanadan aluevesillä vuonna 1931.
Lippuvaltio:   Saksan keisarikunta (1914-1921),  GBR (1921-)
Kotipaikka:  Ardrossan, Scotlanti
Aiemmat nimet:  SS Ångermanelfven
Omistaja:  Hudson's Bay Company (1921-)
Aiemmat omistajat:  Baltische Reederei GmbH, Hampuri (1914-1921)
Rakennustelakka:  Lindholmens Mekaniska Verkstad A/B,Göteborg , Ruotsi
Rakennusnumero:  420
Vesillelasku:  1914
Status:  Hylätty 1931, viimeinen havainto 1969
Tekniset tiedot
Pituus:  70,1 m
Bruttovetoisuus:  1 322 brt
Koneisto:  Höyrykone
Nopeus:  19 km/h
Nopeus:  10 kn
Baychimo oli teräsrakenteinen 1 322 tonnin höyrylaiva, joka oli rakennettu vuonna 1914 Ruotsissa. Aluksen omisti kanadalainen Hudson's Bay Company, joka käytti alusta Pohjois-Amerikan luoteisrannikon turkiskaupassa. Aluksen toiminta-alueena oli Victoriansaaren rannikko Kanadan Luoteisterritorioissa. Alus tuli kuuluisaksi sen jälkeen, kun miehistö oli hylännyt aluksen ja se muuttui ajelehtivaksi aavelaivaksi.
Historia

Aluksen rakensi työnumerolla 420 Linholmens Mekaniska Verkstad AB Göteborgissa Ruotsissa vuonna 1914. Sen alkuperäinen tilaaja oli Hampurissa Saksassa pääkonttoriaan pitävä Baltische Reederei K.G. Aluksen pituus on 70,15 metriä, ja siinä oli kolmipaisuntahöyrykone, joka antoi alukselle kymmenen solmun eli noin 18,5 kilometrin tuntinopeuden. Alun perin aluksen nimi oli Ångermanelfven. Alus purjehti Hampurin ja Ruotsin välillä ensimmäisen maailmansodan päättymiseen saakka, jonka jälkeen se luovutettiin sotakorvauksena Isolle-Britannialle.
Hudson's Bay Company hankki aluksen omistukseensa vuonna 1921 ja antoi sille nimeksi Baychimo. Aluksen uusi kotisatama oli Ardrossan Skotlannissa, josta käsin alus teki yhdeksän onnistunutta matkaa Kanadan rannikon kauppa-asemille vieden elintarvikkeita ja tuoden paluukuormana turkiksia.
Hylkääminen

1. lokakuuta 1931 Baychimo oli aloittanut paluumatkan turkislastissa, kun se juuttui ahtojäihin. Miehistö hylkäsi aluksen nopeasti, matkaten ahtojäitä pitkin vajaan kilometrin päähän Barrow’n kylään, jossa he viettivät seuraavat kaksi päivää. Alus kuitenkin irtosi jäistä itsekseen ja miehistö palasi takaisin laivalle. Alus juuttui jäihin uudelleen 8. lokakuuta, tällä kertaa lujemmin, ja 15. lokakuuta Hudson's Bay Company lähetti lentokoneen noutamaan aluksen miehistöä. 22 miestä nousi lentokoneeseen, mutta alukselle jäi 15-henkinen miehistö, jonka aikomuksena oli odottaa aluksen lähistöllä talven ylitse. Miehet rakensivat lähistölle puisen majan.
24. marraskuuta alueella riehui voimakas lumimyrsky. Sen laannuttua miehistönjäsenet totesivat Baychimon kadonneen jäljettömiin. Aluksen päällikkö päätteli, että alus oli hajonnut myrskyssä ja uponnut. Muutamia päiviä myrskyn jälkeen inuittikalastaja ilmoitti kuitenkin heille nähneensä Baychimon ajelehtimassa noin 45 meripeninkulman päässä miesten turvapaikasta. Miehet onnistuivat löytämään aluksen, ja pääteltyään ettei alus selviytyisi talven ylitse he kokosivat arvokkaimmat turkikset ja kutsuivat lentokoneen noutamaan heitä. Alus hylättiin tuuliajolle.
Baychimo aavelaivana

Alus ei kuitenkaan uponnut, ja seuraavien vuosikymmenten aikana siitä tehtiin useita havaintoja. Havaitsijat onnistuivat nousemaan aluksen kannelle useita kertoja, mutta yhdelläkään aluksella vierailleella seurueella ei ollut tarvittavaa pelastusvälineistöä, tai huononeva sää pakotti heidät vetäytymään.
Viimeinen raportoitu kohtaaminen Baychimon kanssa tapahtui vuonna 1969, 38 vuotta aluksen hylkäämisen jälkeen. Ryhmä inuiteja löysi aluksen juuttuneena jäihin Beaufortinmerellä Cape Barrow’n ja Point Barrow’n välisellä merialueella. Joidenkin lähteiden mukaan alus oli kuitenkin nähty Icy Capen ja Point Barrow’n välisellä vesialueella Tšuktšinmerellä Alaskan luoteisrannikolla.
Aluksen lopullinen kohtalo on tuntematon ja sen oletetaan uponneen.
Kirjallisuutta

Dalton, Anthony: Baychimo: Arctic Ghost Ship, Heritage House, 2006, ISBN 1-894974-14-X
Gillingham, Donald W.: Umiak!, Museum Press, 1955.
Aiheesta muualla

The Ship That Would Not Die — S.S. Baychimo (englanniksi)
UNESCO Courier: elo-syyskuu 1991 (englanniksi)
Time Magazine, 29. helmikuuta 1932: Lyhyt kertomus aluksen etsinnästä (englanniksi)
Alan Boltonin sivu laivalla olleesta isoisästään (englanniksi)
Georges Bataille

| Georges Bataille |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 10. syyskuuta 1897
Kuollut: 9. heinäkuuta 1962 (64 vuotta)
Koulutus ja ura
Koulukunta:  mannermainen filosofia
 Nimikirjoitus
Georges Bataille (10. syyskuuta 1897, Billom, Ranska – 9. heinäkuuta 1962 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen kirjailija, antropologi ja filosofi.
Elämä ja ura

Bataillen lapsuutta varjosti hänen isänsä vakava sairaus, kupan aiheuttama halvaantuminen ja mielenterveyden järkkyminen. Bataille harkitsi ensin papin uraa, mutta vieraantui katolisuudesta nopeasti.lähde? Hän työskenteli vuodesta 1922 kirjastonhoitajana kansalliskirjastossa Pariisissa.lähde?
Bataille oli 1928 mukana perustamassa Documents-lehteä mutta joutui erimielisyyksiin André Bretonin kanssa. Toisen maailmansodan jälkeen hän toimitti Critique-lehteä. Lisäksi hän oli perustamassa enemmän tai vähemmän virallisia yhdistyksiä ja toimintaryhmiä, kuten Contre-Attaque ja Acéphale.lähde? Michel Leiris'n ja Roger Caillois'n kanssa hän perusti 1936 Collège de Sociologien, jonka tarkoituksena oli paljastaa erilaisia pyhyyden muotoja.
Bataillen kiinnostus kohdistui mystiikkaan ja buddhalaiseen filosofiaan. Hän haki äärikokemuksia voidakseen ylittää arkitietoisuuden. Hän osallistui surrealistien ja dadaistien toimintaan, kunnes joutui riitoihin Bretonin kanssa. Hänen kirjallinen toimintansa oli laaja ja monipuolinen. Siihen sisältyy runoja, esseitä, aforismeja, tutkielmia, kertomuksia ja romaaneja. Aiheet vaihtelevat mystiikasta talouteen, taiteesta erotiikkaan. Hän käytti useita salanimiä varsinkin suorapuheisten kertomusten ja romaanien kirjoittajana.lähde?
Vaikutteita Bataillen ajattelussa löytyy ainakin G. W. F. Hegeliltä, Sigmund Freudilta, Karl Marxilta, Marcel Maussilta, Markiisi de Sadelta, Alexandre Kojèvelta ja erityisesti Friedrich Nietzscheltä. Hän oli myös kiinnostunut Kaukoidän ja Amerikan alkuperäiskansojen kulttuureista.lähde?
Bataillen ajattelu on vaikuttanut moniin 1900-luvun ja nykyfilosofeihin, kuten Michel Foucault, Jacques Derrida ja Jacques Lacan. Martin Heidegger kutsui Bataillea ”aikamme terävimmiksi aivoiksi”. Bataillen keskeisiä teemoja olivat muun muassa ateismi, suvereniteetti, erotisismi, transgressio ja heterogeenisyys. Hän käsittelee teemojaan usein taiteesta tai antropologiasta otettujen esimerkkien tai kertomusten avulla ja luo mielellään havainnollisia käsitteitä.lähde?
Teokset > Kootut teokset

Œuvres complètes (Paris: Gallimard)
Volume 1: Premiers écrits, 1922–1940: Histoire de l'œil; L'Anus solaire; Sacrifices; Articles
Volume 2: Écrits posthumes, 1922–1940
Volume 3: Œuvres littéraires: Madame Edwarda; Le Petit; L'Archangélique; L'Impossible; La Scissiparité; L'Abbé C.; L'être différencié n'est rien; Le Bleu du ciel
Volume 4: Œuvres littéraires posthumes: Poèmes; Le Mort; Julie; La Maison brûlée; La Tombe de Louis XXX; Divinus Deus; Ébauches
Volume 5: La Somme athéologique I: L'Expérience intérieure; Méthode de méditation; Post-scriptum 1953; Le Coupable; L'Alleluiah
Volume 6: La Somme athéologique II: Sur Nietzsche; Mémorandum; Annexes
Volume 7: L'économie à la mesure de l'univers; La Part maudite; La limite de l'utile (Fragments); Théorie de la Religion; Conférences 1947–1948; Annexes
Volume 8: L'Histoire de l'érotisme; Le surréalisme au jour le jour; Conférences 1951–1953; La Souveraineté; Annexes
Volume 9: Lascaux, ou La naissance de l’art; Manet; La littérature et le mal; Annexes
Volume 10: L’érotisme; Le procès de Gilles de Rais; Les larmes d’Eros
Volume 11: Articles I, 1944–1949
Volume 12: Articles II, 1950–1961
Teokset > Kuuluisia teoksia

Histoire de l’oeil (1928, nimellä Lord Auch)
Le Bleu du ciel, 1935.
Madame Edwarda (1937, nimellä Pierre Angélique)
L’expérience intérieure, 1943.
La Part maudite, 1949
L’Erotisme, 1957
La littérature et le Mal, 1957
Les larmes d'Éros, 1961
L’Impossible, 1962
Ma Mére, 1966
Le Mort, 1967
Théorie de la Religion (1973, suom. Uskontoteoria)
Teokset > Suomennetut teokset

Noidan oppipoika. Kirjoituksia 1920-luvulta 1950-luvulle.  Suomentanut Tiina Arppe. Helsinki:  Gaudeamus, 1998.  ISBN 951-662-719-6
Silmän tarina.  (Histoire de l’oei, 1928)  Suomentanut Seppo Tuokko. Helsinki:  Odessa, 1986.  ISBN 951-9178-21-X
Madame Edwarda.  (Madame Edwarda, 1937)  Suomentanut Kaisa Sivenius. Helsinki:  Ai-ai, 1998.  ISBN 952-5146-08-1
Uskontoteoria.  (Théorie de la religion, 1973)  Suomentanut Roni Grén. Tampere:  Niin & näin, 2016.  ISBN 978-952-5503-85-2
Sisäinen kokemus (L'expérience intérieure); suom. ja loppusanat: Viljami Hukka ja Anna Nurminen, Helsinki, Gaudeamus 2020 ISBN 978-952-345-078-3
Oma narttuni oma kultaseni rakastan sinua, suom. Kari Uuttu, julkaisussa Kirjo: kirjallisuus- ja kulttuurilehti 2002; nro 4