Metsänhakkuu
Metsänhakkuun vaiheita

Harvennushakkuu on puunkorjuuta, jossa harvennetaan liian tiheässä kasvavia puun runkoja. Harvennushakkuun tuloksena jokaiselle kasvavalle puulle jää tarpeeksi tilaa. Metsä harvennetaan noin 80 vuoden kasvuaikanaan tavallisesti kaksi kertaa. Ensiharvennushakkuu on ensimmäinen myyntipuuta tuottava hakkuu. Se tehdään Etelä-Suomessa puuston ollessa noin 30–40-vuotiasta ja Pohjois-Suomessa 10–20 vuotta myöhemmin. Harvennushakkuita tehdään metsän kiertoaikana yleensä 2–3. Puuston koosta ja tiheydestä riippuen harvennuksessa kertyy sahapuuta, kuitupuuta, kuitu- ja energiapuuta tai pelkkää energiapuuta . Kuitupuun hinta ensiharvennuksessa on 10–13 euroa kuutiometriltä. .
Selluloosa-, paperi- ja kartonkiteollisuudelle menevän kuitupuun arvo on noin kolmasosa tukkipuun arvosta. Ensiharvennushakkuut ovat puuntuotoltaan niin vähäarvoisia, etteivät ne aina kata hakkuukustannuksia. Valtio tukee huonosti kannattavia taimikonhoito- ja nuoren metsän hoitotöitä yksityismetsissä .
Suomen metsistä neljäsosa on ollut hakkaamatta kolmenkymmenen vuoden aikana.
Suomessa erilaisia harvennustapoja ovat yläharvennus, alaharvennus ja laatuharvennus. Alaharvennus on harvennustavoista tavallisin, ja siinä poistetaan kilpailussa suurempien yksilöiden varjoon jääneet rungot. Yläharvennuksessa poistetaan etupäässä selkeästi suurimpia puuyksilöitä, jolloin harvennksen tukkipuukertymä kasvaa. Laatuharvennus on etupäässä ensiharvennusmänniköiden harvennustapa, jossa olennaista on erityisen oksaisten, ns. susipuiden, poisto. Sairaat puut poistetaan jokaisella harvennustavalla.
Päätehakkuu eli uudistushakkuu on puunkorjuuta, jossa kypsään ikään kasvanut puusto korjataan talteen ja metsä uudistetaan. Uudistushakkuun ajankohta vaihtelee puulajien ja kasvupaikan mukaan. Erilaisia uudistushakkuun muotoja ovat avohakkuu, siemen- ja suojuspuuhakkuu,  kaistalehakkuu ja pienaukkohakkuu .
Hakkuut erityiskohteilla
Metsälain 6 §: ”Jos hakkuun kohteella on metsän monimuotoisuuden säilyttämisen, maiseman tai metsän monikäytön kannalta erityistä merkitystä, hakkuu voidaan tehdä kohteen erityisluonteen edellyttämällä tavalla.” Erityishakkuita ovat muun muassa säästöpuuhakkuut, poimintahakkuut ja pienaukkohakkuut.

Hakkuualueiden rajat ja esimerkiksi vältettävät luontokohteet merkitään GPS-pohjaiseen paikkatietojärjestelmään. Hakkuukoneen automaattinen hälytysjärjestelmä hälyttää, jos hakkuu uhkaa suuntautua kielletylle alueelle.
Jatkuvan eli erirakenteisen metsänkasvatuksen menetelmässä yhdistetään erilaisia hakkuutapoja. Tavoitteena on saada aikaiseksi sellaiset olosuhteet, jossa metsä uudistuu ilman avohakkuita. Korjuuta voi verrata harvennushakkuuseen, mutta on vaativampaa, koska tavoitteena on mahdollisimman pitkälle säästää elinvoimaiset pienemmät puuyksilöt vahingoittumattomina. Jatkuva kasvatus vaatii tarkempaa suunnittelua kuin avohakkuisiin perustuva metsätalous. Jatkuva kasvatus ei sovellu kaikille metsätyypeille, eikä kaikenlaisiin metsiin. Jatkuvan kasvatuksen edellytyksenä on uusien taimien syntyminen, joten jo valmiiksi paljon taimiainesta sisältävillä kohteilla jatkuvan kasvatuksen onnistuminen on todennäköisempää. Sopivaan paikkaan ja oikein tehtynä se voi olla taloudellisesti kannattavaa, mutta puuntuotos on jaksollista metsänkasvatusta heikompaa. Pitkällä aikavälillä jatkuva kasvatus saattaa olla jaksollista kasvatusta kannattavampaa. Mäntymetsien ylispuukasvatuksessa on mahdollista tuottaa huomattavasti parempilaatuista puuta kuin jaksollisessa kasvatuksessa. Menetelmän tavoitteena on avohakkuiden ja puhtaan taimikkovaiheen välttäminen Norjasta on myös näyttöä, että hirvituhot vähenevät. Haasteita ovat muun muassa luontaisen taimettumisen varmistaminen, sekä maannousemasienen torjunta. Erityisesti valoa vaativat puulajit, kuten rauduskoivu ja mänty uudistuvat jatkuvasti peitteisessä metsässä perinteisiä menetelmiä heikommin.