stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Neuvostoliiton 9. armeija
Talvisota > Komentajat

Armeijan komentajina olivat:
M. P. Duhanov 17. marraskuuta - 21. joulukuuta 1939
V. I. Tšuikov 22. joulukuuta 1939 - 5. huhtikuuta 1940
Talvisota > Kokoonpano

Armeijan taistelujoukkojen kokoonpano oli:
Erityinen armeijakunta, M. S. Šmyrov
88. divisioona
122. divisioona
XLVII armeijakunta, I.F. Dašitsev
163. divisioona, Andrei Zelentsov
Jalkaväkirykmentti 529 (alistettu 54. divisioonalle)
Jalkaväkirykmentti 662, eversti Sarov
Jalkaväkirykmentti 759
Tykistörykmentti 365
Panssaripataljoona 365
44. divisioona, Aleksei Vinogradov
Jalkaväkirykmentti 15
Jalkaväkirykmentti 212
Jalkaväkirykmentti 222
Tykistörykmentti 31
Haupitsirykmentti 166
Panssaripataljoona 391
54. vuoristodivisioona, Nikolai Gusevski 16. marraskuuta alkaen 9. armeijassa
Vuoristojalkaväkirykmentti 81 (alistettu 163. divisioonalle)
Vuoristojalkaväkirykmentti 118
Vuoristojalkaväkirykmentti 337
Jalkaväkirykmentti 529
Tykistörykmentti 86
Panssaripataljoona 97
Itärintama

Armeija muodostettiin uudelleen kesäkuussa 1941 Odessan sotilaspiirissä, jolloin sen runkona oli 9. erillinen armeija. Armeijaan kuului kolme kivääriarmeijakuntaa, 2. ratsuväkiarmeijakunta sekä 2. ja 18. mekanisoidut armeijakunnat. Vuonna 1941 armeija kuului etelän rintamaan osallistuen raja-alueen taisteluihin Dnestrin, eteläisen Bugin ja Dneprin alueilla. Armeija osallistui tämän jälkeen puolustustaisteluihin Donin tasangoilla ja Rostovissa sekä vastahyökkäyksiin Rostovissa ja Barvenkovo-Lzovaiassa tammikuussa 1942. Vuodet 1942-1943 armeija puolusti Kaukasuksen aluetta, kunnes se lakkautettiin marraskuussa 1943.
River-luokka (saattuehävittäjä)

| River-luokka |
| --- | --- |


Tekniset tiedot
Uppouma:  2 560 t
Pituus:  113 m (kokonaispituus)
Leveys:  12,5 m
Syväys:  3,9 m
Koneteho:  30 000 shp
Nopeus:  31,9 solmua
Aseistus
Meritorjunta:  2 × 4,5″ Mark 6 -tykkiä 2 × Limbo-sukellusveneentorjuntaheitintä
River-luokka oli Australian kuninkaallisen laivaston kuuden aluksen muodostama saattuehävittäjäluokka, jotka oli alun perin luokiteltu sukellusveneentorjuntafregateiksi. Neljän Britanniasta hankittuihin Rothesay-luokan alusten piirustuksiin perustuneen aluksen hankinnan suunnittelu alkoi 1950-luvulla. Kahta ensimmäistä alusta muutettiin hieman ja kahta seuraavaa muokattiin edelleen. Loput kaksi alusta tilattiin 1964 ja ne perustuivat Leander-luokan suunnitelmiin.
1990-luvulla alukset poistettiin palveluksesta ja kaksi niistä upotettiin erilaisissa testeissä ja kolmas sukelluskohteeksi. Loput kolme romutettiin.
Alukset

| Nimi> Yarra-luokka | Telakka> Yarra-luokka | Kölinlasku> Yarra-luokka | Vesille> Yarra-luokka | Valmis> Yarra-luokka | Kohtalo> Yarra-luokka | Yarra-luokka |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| HMAS Yarra | Williamstown Naval Dockyard, Melbourne | 9. huhtikuuta 1957 | 30. syyskuuta 1958 | 27. heinäkuuta 1961 | 22. marraskuuta 1985 romutettu |  |
| HMAS Parramatta | Cockatoo Dock and Engineering Company, Sydney | 3. tammikuuta 1957 | 31. tammikuuta 1959 | 4. heinäkuuta 1961 | 11. marraskuuta 1991 romutettu |  |
| HMAS Stuart | Cockatoo Dock and Engineering Company, Sydney | 20. maaliskuuta 1959 | 8. huhtikuuta 1961 | 27. kesäkuuta 1963 | 1991 romutettu |  |
| HMAS Derwent | Williamstown Naval Dockyard, Melbourne | 16. kesäkuuta 1959 | 17. kesäkuuta 1961 | 30. huhtikuuta 1964 | miehistönsä upottama 21. joulukuuta 1994 |  |
Swan-luokka
| HMAS Swan | Williamstown Naval Dockyard, Melbourne | 16. elokuuta 1965 | 16. joulukuuta 1967 | 20. tammikuuta 1970 |  |  |
| HMAS Torrens | Cockatoo Dock and Engineering Company, Sydney | 12. elokuuta 1965 | 28. syyskuuta 1968 | 19. tammikuuta 1971 |  |  |

Lisäksi kahden Yarra-luokan aluksen tilaukset peruutettiin vuonna 1956 ja niiden tilalle hankittiin Swan-luokan alukset.
Ristinpäivä

Ristinpäivä on yhteis­nimitys kahdelle vanhalle kristilliselle juhla­päivälle, joita vietetään tai on vietetty pyhäinj­äännöksenä säilytetyn, alku­peräiseksi väitetyn Kristuksen ristin myöhempien vaiheiden muistoksi. Ristin löytämisen juhlaa (lat. inventio crucis)
vietettiin katolisessa kirkossa ennen vuotta 1969 3. toukokuuta. Ristin ylentämisen juhlaa (lat. exaltio crucis, ortodokseilla Kunniallisen ja eläväksi­tekevän ristin ylentäminen) vietetään vielä nykyäänkin  sekä katolisessa että ortodoksisessa kirkossa 14. syyskuuta.
Tausta

Legendan mukaan Pyhä Helena, keisari Konstantinuksen äiti, löysi Jerusalemista ristin muotoisen puun, jonka hän uskoi olevan alku­peräinen Kristuksen risti. Tämän jälkeen paikalle rakennettiin Pyhän haudan kirkko, joka vihittiin käyttöön vasta useita vuosia Pyhän Helenan kuoleman jälkeen, 13. syyskuuta 335, minkä jälkeen seuraava päivä julistettiin juhlapäiväksi.
Helenan löytämää ristiä säilytettiin Pyhän haudan kirkossa vuoteen 614 saakka, jolloin Bysantin–sassanidien sodassa persialaiset ryöstivät sen. Bysantin keisari Herakleios onnistui kuitenkin vuonna 628 hankkimaan sen takaisin, minkä jälkeen hän juhlallisesti pystytti sen jälleen paikoilleen Jerusalemissa.
Suomalainen kansanperinne

Suomessa kumpaakaan ristin­päivää ei ole ainakaan uskon­puhdistuksen jälkeen vietetty pyhäpäivänä. Kuitenkin molemmat olivat almanakassa pitkään merkityt ristin­päivän (tai ristin­päiwän) nimellä, 14. syys­kuuta vuoteen 1864 ja 3. touko­kuuta vuoteen 1928 saakka. Nämä päivät eivät tuolloin olleet kenenkään nimi­päiviä. Molemmat tunnetaan suomalaisessa perinteessä myös kansan­omaisina merkki­päivinä, joista on käytetty myös nimityksiä kevät­risti (3. toukokuuta) ja syys­risti (14. syyskuuta).
Suomalaisessa kansan­perinteessä varsinkin kevät­risti on ollut huomattava merkki­päivä, joka etenkin Savossa ja Karjalassa on tunnettu erityisesti karjan laitumelle­laskemis­päivänä sekä kalastajien merkkipäivänä. Koska lehmät entis­aikaan eivät yleensä tuottaneet maitoa talvella, on tunnettu myös sanonta, jonka mukaan maitoa oli saatavissa vain kevät- ja syys­ristin välisenä aikana.
Otto Neurath

Otto Neurath (10. joulukuuta 1882 Wien – 22. joulukuuta 1945 Oxford) oli itävaltalainen tieteenfilosofi, sosiologi ja kansantaloustieteilijä. Hän oli yksi Wienin piirin johtohahmoista, ennen kuin joutui jättämään kotimaansa ja muuttamaan Isoon-Britanniaan.
Neurath edusti Wienin piirin ”vasemmistoa”. Hän kritisoi vahvasti metafysiikkaa, hänen mukaansa kaikki mielekkäät väitteet tuli pystyä palauttamaan fysikaalisiksi väitteiksi, jotka puhuvat havaittavista ominaisuuksista.
Neurath perusti Wienissä laajalle yleisölle suunnatun yhteiskunnan ja talouden museon, Gesellschafts- und Wirtschaftsmuseum, jossa hän 1925 alkaen kehitti kuvallisen viestinnän menetelmää, niin kutsuttua wieniläistä kuvatilastojen menetelmää, jota myöhemmin nimettiin Isotypeksi, International System Of Typographic Picture Education. Neurath kehitti Isotypen yhdessä graafisen suunnittelijan Gerd Arntzin ja suunnittelijan Marie Reidemeisterin (myöh. Neurathin) kanssa, ja sen perusteluna oli kansanvalistaminen kuvien avulla.
Teoksia > Saksaksi

Antike Wirtschaftsgeschichte. Wien, 1909.
Lesebuch für Volkswirtschaftslehre. Wien 1910.
Wirtschaftsplan und Naturalrechnung: Von der sozialistischen Lebensordnung und vom kommenden Menschen. Belin 1925.
Wissenschaftliche Weltauffassung – der Wiener Kreis (Rudolf Carnapin ja Hans Hahnin kanssa). Wien 1929.
Gesellschaft und Wirtschaft: 100 Bildtafeln. Leipzig, 1931.
Empirische Soziologie: Der wissenschaftliche Gehalt der Geschichte und Nationalökonomie. Wien 1931.
Bildstatistik nach Wiener Methode in der Schule. Wien–Leipzig 1933.
Einheitswissenschaft und Psychologie. Wien 1933.
Teoksia > Englanniksi

Neurath, Otto, 1939. Modern Man in the Making. Alfred A. Knopf.
Neurath, Otto, 1946. From Hieroglyphics to Isotypes. Nicholson and Watson. Katkelmia
Neurath, Otto – Rudolf Carnap – Charles W. Morris, toim. International Encyclopedia of Unified Science. University of Chicago Press.
Marie Neurath ja Robert Cohen, toim. Empiricism and Sociology.
Marie Neurath ja Robert Cohen, yhdessä Carolyn R. Fawcettin kanssa, toim. Philosophical Papers, 1913–1946.
Teoksia > Suomeksi

Neurath, Otto: ”Protokollalauseet”, teoksessa Raatikainen, Panu (toim.): Ajattelu, kieli, merkitys. Analyyttisen filosofian avainkirjoituksia, s. 95–103.  Helsinki:  Gaudeamus, 1997.  ISBN 951-662-683-1
Kirjallisuutta

Symons, John – Pombo, Olga – Torres, Juan Manuel (toim.): Otto Neurath and the Unity of Science.  (Logic, Epistemology, and the Unity of Science, 18)  Dordrecht:  Springer, 2011.  ISBN 978-94-007-0142-7
Aiheesta muualla

Cat, Jordi: Otto Neurath The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Shalizi, C. R.: Otto Neurath: 1882–1945 (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Otto Neurath
1900-luvun filosofia  Looginen empirismi
Wienin piiri:
Gustav Bergmann ·
Rudolf Carnap ·
Herbert Feigl ·
Philipp Frank ·
Kurt Gödel ·
Hans Hahn ·
Victor Kraft ·
Karl Menger ·
Otto Neurath ·
Moritz Schlick ·
Friedrich Waismann


Berliinin piiri:
Kurt Grelling ·
Carl Gustav Hempel ·
David Hilbert ·
Richard von Mises ·
Hans Reichenbach


Muita edustajia:
Alfred J. Ayer ·
Eino Kaila ·
Ernest Nagel ·
Karl Popper ·
Louis Rougier ·
Alfred Tarski ·
Willard Van Orman Quine
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja 2  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Alankomaat  Puola  Portugali 2  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii  MathSciNet  Mathematics Genealogy Project  zbMATH 
Taiteenala:  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef 
Käännös suomeksi
Ristipyrstö

| Ristipyrstö |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Heimo::  Ristipyrstöt Tetragonuridae
Suku::  Tetragonurus
Laji::  cuvieri
Kaksiosainen nimi
 Tetragonurus cuvieri  Risso, 1810 
Katso myös
   Ristipyrstö Wikispeciesissä   Ristipyrstö Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvoIUCN-testi OK: 
Ristipyrstö (Tetragonurus cuvieri) on ristipyrstöihin kuuluva kalalaji. Sitä tavataan syvistä vesistä lauhkeista ja lämpimistä valtameristä.
Koko ja ulkonäkö

Ristipyrstö voi kasvaa suurimmillaan noin 70 cm pitkäksi. Ruumiinrakenteeltaan laji on pitkänomainen ja hoikka. Selkäeviä on kaksi ja taaemmainen on konrkeampi.Rinta- ja vatsaevät ovat lyhyet. Ristipyrstö pyrstönvarressa on kaksi kölievää. Kalan silmät ovat pienehköt. Väriltään ristipyrstö on hyvin tumman ruskea tai musta ja nuoret kalat ovat selästään harmaita ja vatsastaan vaaleita.
Levinneisyys ja elintavat

Ristipyrstön levinneisyysalue on hyvin laaja. Sitä tavataan Atlantista, Välimerestä, Intian valtamerestä ja Tyynestämerestä Baja Californiasta Aleuteille sekä Australian itäosista Uuteen-Seelantiin. Laji on syvän veden kala ja syvimmillään sitä on tavattu 1 400 metrin syvyydestä. Useimmiten se elää parvina alle 800 metrin syvyydessä. Nuoret ristipyrstöt elävät vaippaeläinten kuten salpojen ruumiinonteloissa. Laji syö erityisesti salpoja, mutta myös meduusoja. Kutuaika on keväällä ja kesällä.
Ristipyrstön liha on myrkyllistä ja sen on raportoitu aiheuttavan voimakkaita vatsakipuja ja huonovointisuutta.
KNM Rjukan (1860)

| KNM Rjukan |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Laskettu vesille:  22. marraskuuta 1860
Poistui palveluskäytöstä:  romutettu 1918
Tekniset tiedot
Uppouma:  220 t
Aseistus
Aseistus:  1 x 6,7" tykki 1 x 6,3" tykki
KNM Rjukan oli Norjan laivaston Rjukan-luokan 2. luokan tykkivene, joka laskettiin vesille 1860.
Palvelus

Alus muutettiin vuonna 1893 esikuntalaivaksi, jolloin sen aseistukseksi tuli kaksi 65 ja kaksi 37 millimetrin tykkiä. Alus poistettiin ensimmäisen maailmansodan päätyttyä palveluksesta ja se myytiin.
Ristiinnaulitseminen

Nagasakin marttyyrien ristiinnaulitseminen
Ristiinnaulitseminen on kuolemanrangaistuksen täytäntöönpanotapa, jossa henkilö kiinnitetään sitomalla tai nauloilla riippumaan tarkoitusta varten pystytettyyn, useimmiten ristinmuotoiseen tolppaan. Teloitustapa on erityisen julma, sillä uhri ei yleensä kuole heti vaan saattaa virua ristillä pitkäänkin. Antiikin Roomassa ristiinnaulitsemista käytettiin erityisesti kapinoitsijoiden ja kapinallisten orjien teloittamiseen.
Israelista löydetty todiste ristiinnaulitsemisen tekniikasta. Naula on lyöty kantapään läpi.
Ristiinnaulitsemisen tekniikkaa

Tuomittu kiinnitettiin puuristiin. Risti voi olla T:n muotoinen tau-risti, X:n muotoinen decus-risti (latinan X = 10, "decus") tai niin sanottu latinalainen risti, jossa poikkipuu oli vähän matkaa pystypuun yläreunasta.
Ristiinnaulitsemisella ei ollut mitään rituaalista tai symbolista arvoa; se oli käytössä vain julmana ja hitaana julkisena teloitusmenetelmänä. Tämän vuoksi siihen tuskin oli mitään vakiintunutta suoritustapaa. Erilaiset ristiinnaulitsemiset olivat vain osa teloitusmenetelmiä erilaisista lävistyksistä koukkuihin ripustamiseen ja roviolla polttamiseen.
Tuomitun kädet kiinnitettiin ristin poikkipuuhun hartialinjan yläpuolelta. Ranteet joko sidottiin tai naulattiin kiinni. Kämmeniä ei lävistetty, sillä ne eivät olisi kestäneet ruumiin painoa. Yhteen liitetyt jalat naulattiin yleensä toisen tai kolmannen jalkapöydänluun välistä. Jalat olivat koukussa pienen istumatuen varassa, jolloin teloitettavan oli helpompi hengittää. Tämä pitkitti kuolemaa, sillä ilman tukea vaakasuora käsiin kohdistuva veto olisi salvannut hengityksen melko nopeasti.
Teloitetun ruumis jätettiin ristille hajoamaan ja eläinten syötäväksi, eikä ruumiita ole siten säilynyt. Ristiinnaulitsemisen tavoite ei ollut vain tappaa rikollista, vaan myös silpoa ja häpäistä ruumis. Kunniallinen kuolema vaati hautauksen, jonka vastakohta oli ruumiin hajoaminen ristillä. Ainoa säilynyt jäänne ristiinnaulitun luurangosta löytyi Israelin valtion alueelta 1970-luvulla (kuva).
Israelissa juutalaiset eivät jättäneet ruumiita ristille. Mooseksen lain mukaan ruumiit tuli haudata tai maa saastuisi.
Ristiinnaulitsemisen fysiologiset seuraukset

Ristiinnaulitseminen aiheuttaa hitaan ja tuskallisen kuoleman. Sen ensisijaisena syynä on hidas tukehtuminen, joka johtuu rintakehän huonosta asennosta. Kuolemaa edistävät myös verenhukka, korkea kuume, sydämen toiminnan heikkeneminen ja nestehukka. Joissain tapauksissa sääret murskattiin kuoleman nopeuttamiseksi. Hyväkuntoinen uhri saattoi kuitenkin kitua ristillä useita päiviä ennen kuolemaansa.
1950-luvulta lähtien kristillisessä taiteessa esitettyjä ristiinnaulitsemisen kuvauksia alettiin kyseenalaistaa. Ranskalainen lääkäri Pierre Barbet esitti teorian, että kun koko ruumiin paino riippuu käsien varassa, kuoleman syynä on tukehtuminen. Hän kirjoitti, että tuomitulla on suuria vaikeuksia hengittää keuhkojen ja rintakehän lihasten venytyksestä johtuen. Sen vuoksi tuomittu kohottaa itseään käsien avulla ylöspäin, mikä aiheuttaa kipua käsissä oleviin haavoihin tai työntää itseään ylöspäin jalkojen avulla, mikä taas aiheuttaa kipua jaloissa. Nämä liikkeet toistuvat, kunnes tuomittu ei enää jaksa nostaa itseään, jolloin kuolema tulee nopeasti. Toiset, kuten Frederick Zugibe, ovat ehdottaneet muita kuolinsyitä. Zugibe sijoitti vapaaehtoisia koehenkilöitä riippumaan kädet 60−70 asteen kulmissa. Testattavat eivät kokeneet hengitysvaikeuksia, mutta tunsivat nopeasti lisääntyvää tuskaa, mikä sopii roomalaiseen tavoitteeseen käyttää ristiinnaulitsemista hitaan ja tuskallisen kuoleman aikaansaamiseksi.
Ristiinnaulitseminen eri kulttuureissa > Antiikin kulttuurit

Ristiinnaulitseminen alkoi luultavasti Persiasta, mistä Aleksanteri Suuri levitti sitä muillekin valloittamilleen alueille. Roomalaiset oppivat tavan Karthagosta. Ristiinnaulitsemista käytettiin orjille, kapinallisille, merirosvoille ja muille erityisen halveksituille vihollisille ja rikollisille. Ristiinnaulitseminen oli yleinen teloitustapa 500-luvulta eaa. 300-luvulle saakka, etenkin Persiassa, Egyptissä, Karthagossa ja Roomassa.
Rooman kansalaisia ei yleensä ristiinnaulittu, paitsi vakavista rikoksista, kuten maanpetturuudesta – mukaan lukien myös sotilaskarkuruus – koska tapaa pidettiin häpeällisenä. Laajoja ristiinnaulitsemisia tehtiin Spartacuksen kapinan aikana, sisällissodan aikana ja Jerusalemin tuhon aikana. Konstantinus Suuri kielsi ristiinnaulitsemisen valtakautensa lopulla.
Ristiinnaulitseminen eri kulttuureissa > Islamilainen maailma

Ristiinnaulitseminen mainitaan Koraanin Pöydän suurassa rangaistuksena Jumalaa ja Hänen lähettilästään vastaan sotiville. Sama rangaistus mainitaan Abu Dawudin kokoamassa Rangaistusten kirjassa (Kitab al-Hudud)  ja eräissä muissa haditheissa.
Espanjan arabivalloituksesta 711 kertovassa kronikassa todetaan, että arabeja ja berbereitä johtanut Musa ”raunioitti kauniita kaupunkeja, poltti ne tulella, ristiinnaulitsi herrat ja mahtimiehet ja teurasti lapset miekalla.” Vuonna 818 kukistettiin al-Andalusissa Córdoban lähiössä ramadanin aikana syntynyt kapinaliike. Sen osallistujista 300 ristiinnaulittiin riviin emiirin palatsin edustalle.
Ristiinnaulitseminen on vuonna 2013 osa ainakin Saudi-Arabian, Iranin ja Sudanin lakia. Hamas on ottanut vuonna 2009 šarialain käyttöön Gazan kaistalla, mukaan lukien ristiinnaulitsemiset. Saudi-Arabiassa "ristiinnaulitseminen" merkitsee mestaamisen jälkeistä ruumiin kiinnittämistä paaluun julkiselle paikalle irrotetun pään kera. Euroopan historiassa tätä vastaa lähinnä teilaus.
Islamistinen Isis-järjestö on vuonna 2014 ristiinnaulinnut ihmisiä hallitsemillaan alueilla Irakissa ja Syyriassa.
Ristiinnaulitseminen eri kulttuureissa > Japani

Japanissa ristiinnaulitseminen (haritsuke) otettiin käyttöön kristinuskon kieltämisen myötä 1600-luvulla. Japanissa ristiinnaulitseminen oli yleinen rangaistustapa niille rikollisille, joilta kiellettiin seppukun tekeminen. Ristiinnaulitseminen lakkautettiin Meiji-restauraation myötä 1860-luvulla.
Tunnettuja ristiinnaulittuja

Historian kuuluisin ristiinnaulittu on Jeesus Nasaretilainen, jonka ristiinnaulitseminen on selostettu Raamatussa. Oletetaan, että hänen ristiinnaulitsemisensa tapahtui Golgatalla Jerusalemin ulkopuolella noin vuonna 30. Raamatun evankeliumeissa ristille oli kiinnitetty kyltti, jossa luki hepreaksi, latinaksi ja kreikaksi ristiinnaulitsemisen syy: ”Jeesus nasaretilainen, juutalaisten kuningas”.
Johanneksen evankeliumissa viitataan siihen, että myös apostoli Pietari kuoli ristillä. Perimätiedon mukaan Pietari pyysi hänet ristiinnaulinneilta sotilailta että risti käännettäisiin ylösalaisin, jotta häntä ei verrattaisi Jeesukseen.
Dareios III ristiinnaulitsi Hermiaan, Atarneuksen tyrannin ja Aristoteleen ystävän, vuonna 341 eaa. syytettynä vehkeilystä Makedonian kanssa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Matt 27:32-56, Luuk 23:26-49, Mark. 15:21-41 ja Joh. 19:17-37 – Jeesuksen ristiinnaulitseminen
Kristinuskon symboleihin kuuluu ristiinnaulitun kuva, krusifiksi. Risti tai naulitsemistapa eivät krusifikseissa useimmiten näytä realistisilta.
Neva (suotyyppi)

Iso Äijönsuo Pudasjärvellä on pääosin nevaa.
Neva on Suomessa kehitettyyn metsätyyppioppiin kuuluva suotyyppi, joka on puuton avosuo. Veden korkeuden vaihtelut voivat olla verrattain suuret.
Nevalla voi olla suonsilmäkkeitä, joissa suovesi on niin lähellä maanpintaa, että se peittää kasvillisuuden.
Kasvillisuus

Nevoilla on sarakasveja paljon, mutta varpuja vähän. Kenttäkerroksen yleisimpiä varpuja on isokarpalo. Muita nevoilla esiintyviä kasveja ovat muun muassa kihokit. Pohjakerroksen muodostavat rahkasammalet. Puut ja pensaat puuttuvat lähes tyystin vetisyyden vuoksi tai kasvavat vain metrin, parin mittaisiksi.
Nevojen muodostuminen

Nevat ovat syntyneet korpien tai rämeiden vettyessä tai primäärisinä suotyyppinä vesistön kasvettua umpeen tai maan kohoamisen takia meren rannoilla. Nevoja on Suomen suoalueista noin viidennes, pääosin Pohjois-Suomessa, joissa esiintyy hyvin laajojakin avosoita. Suurimpia nevoja Suomessa oli Posoaapa, joka jäi Lokan tekojärven alle. Neva eli avosuo voidaan myös kuivattaa ojittamalla, jolloin siellä voidaan aloittaa turvetuotanto.
Nevatyypit

Suursaraneva eli saraneva on märkä, täysin puuton, mutta vedetön nevatyyppi, jossa kasvaa korkeaa saraa. Niillä esiintyy esimerkiksi pullosaraa ja jouhisaraa sekä okarahkasammalta, samoin kuin raatetta ja järvikortetta. Sararahkasammal on saranevojen tyypillisin sammal.
Kalvakkaneva eroaa saranevasta pääasiassa siksi, että siellä kasvaa vähemmän ruohoja. Vallitseva tyyppikasvi on kalvakkarahkasammal, joka peittää yleensä hyvin yhtenäisesti suon pintaa. Kalvakkanevoja on varsinkin Etelä-Suomessa ja Keski-Pohjanmaalla.
Lyhytkorsinevalla kasvaa vain vähän saroja, mutta sen sijaan tupasvillaa, tupasluikkaa ja leväkköä. Rahkasammal peittää usein suon pinnan yhtenäisenä kerroksena. Lyhytkortinen neva on tyypillinen aapasoilla.
Rimpinevat ovat märimpiä nevoja, joiden pinnasta yli puolet on rimpiä. Niitä esiintyy varsinkin Pohjois-Suomessa aapasoilla. Rimpinevojen kenttäkerroksen kasveihin lukeutuvat esimerkiksi monitähkävilla, raate, järvikorte sekä sarat.
Rahkaneva on nevatyypeistä kuivin, ruskorahkasammal peittää suon pinnan yhtenäisenä kerroksena. Muitakin rahkasammalia tosin esiintyy ja joskus kitukasvuisia mäntyjäkin. Rahkaneva voi liittyä saumatta rahkarämeeseen.
Ruohoneva on ruohoinen neva.
Aiheesta muualla

Miettinen M., Huhta V., Mikkola K., Häyrinen U., Kuronen I., Rapeli M. 1978. Suoaapinen. Julkaisija: Suomen luonnonsuojeluliitto, ss. 28-30.
Metsätyyppiopin mukaiset Suomen metsien kasvupaikkatyypit, suotyypit ja suoyhdistymätyypit
| --- | --- |
Lehtometsätyypit:    lehto
Kangasmetsätyypit:    lehtomainen kangas | tuore kangas | kuivahko kangas | kuiva kangas | karukkokangas
Suotyypit:    suometsät (korpi | luhta | räme) ja avosuot (neva | letto)
Suoyhdistymätyypit:    keidassuo | aapasuo | palsasuo