stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Dyyni (vuoden 1984 elokuva)
Jodorowskyn Dyyni-projekti

Vuonna 1974 ranskalainen tuottaja Jean-Paul Gibon hankki Dyyni-kirjasarjan elokuvaoikeudet ja kiinnitti ohjaajaksi Alejandro Jodorowskyn. Jodorowsky sai mukaan tuotantoon muun muassa Pink Floydin ja Magman tekemään musiikkia sekä Dan O’Bannonin vastaamaan efekteistä ja visuaalisuudesta yhdessä H. R. Gigerin, Jean Giraudin (tunnetaan myös nimellä Moebius) ja Chris Fossin kanssa. Jodorowsky suostutteli myös Salvador Dalín keisarin rooliin ja Orson Wellesin esittämään paroni Harkonnenia. Muissa rooleissa olivat muun muassa Mick Jagger Feyd Rauthana, Udo Kier, David Carradine ja Jodorowskyn 12-vuotias poika Brontis Jodorowskyn Paulin osassa, jota valmennettiin rooliin kahden vuoden ajan kuusi tuntia päivässä. Projekti kaatui budjettisyihin, elokuvan suunniteltuun 14 tunnin pituuteen ja studion epäluuloon itse Alejandro Jodorowskyä kohtaan.
Projektista on tehty Jodorowsky’s Dune -niminen dokumentti vuonna 2013.
Ohjaajat ja Dyynin tuotanto

Tämän jälkeen ensimmäisen menestyselokuvansa Alien - kahdeksas matkustaja ohjanneen Ridley Scottin oli tarkoitus ohjata elokuva. Hän työsti vuonna 1979 käsikirjoitusta 7 kuukauden ajan Rudy Wurlitzerin kanssa ja aikoi jakaa kirjan kahdeksi eri elokuvaksi. H. R. Giger oli kiinnitetty edelleen visuaalisten efektien suunnittelijaksi. Scott kuitenkin totesi, että koko projektiin olisi mennyt liikaa työtä ja aikaa 2,5 vuotta. Hän ei ollut myöskään tyytyväinen maalattiaisiin studioihin Mexico Cityssä, johon tuotanto piti siirtää kustannussyistä. Kun hänen vanhempi veljensä Frank kuoli syöpään, Scott luovutti erinomaisena pitämänsä käsikirjoituksen De Laurentiisille. Ridley Scott keskittyi tämän jälkeen elokuvaan Blade Runner, joka sai ensi-iltansa vuonna 1982.
Dino De Laurentiis jatkoi yhdeksän vuotta myöhemmin projektia ja kiinnitti vuonna 1981 David Lynchin ohjaajaksi. Nähtyään Elefanttimiehen (1980) tuottaja Raffaella De Laurentiis päätti, että David Lynchin pitäisi ohjata elokuva. Samoihin aikoihin Lynch sai useita muita ohjaustarjouksia, kuten Jedin paluu, josta hän kieltäytyi George Lucasin hyväksi. De Laurentiis otti yhteyttä Lynchiin, joka ei tuntenut kirjaa lainkaan. Luettuaan kirjan ja sanoneensa "rakastaneensa sitä", hän tapasi De Laurentiisin ja suostui ohjaamaan elokuvan. David Lynch työskenteli käsikirjoituksen parissa kuusi kuukautta ensin Eric Bergrenin ja Christopher De Voren kanssa, jotka tekivät kaksi luonnosta. Lynch työskenteli sen jälkeen viiden muun luonnoksen parissa. Aluksi Lynch oli käsikirjoittanut Dyynin kahdeksi eri elokuvaksi, mutta lopulta se tiivistettiin yhdeksi kahden tunnin mittaiseksi elokuvaksi, ohjaajan tahdon vastaisesti.
Kuvaukset aloitettiin 30. maaliskuuta 1983, 135-sivuisen käsikirjoituksen kuudennen luonnoksen mukaisesti. Elokuva kuvattiin kokonaan Meksikossa, enimmäkseen Churubusco Studioilla Mexico Cityssä. Dino De Laurentiis sanoi, että tämä johtui osittain suotuisasta valuuttakurssista ja ettei yhdelläkään studiolla Euroopassa ollut tuotantoon tarvittavia tiloja. Yli 40–42 miljoonan dollarin budjetin Dyyni tarvitsi 80 lavastetta, jotka oli rakennettu 16 ääninäyttämölle, tuotannossa työskenteli 1 700 ihmistä ja yli 20 000 statistia. Monet ulkokuvista kuvattiin Meksikon pohjoisrajalla Samalayucan dyynialueella Ciudad Juárezissa Chihuahuassa.  Kuvaukset kestivät kuusi kuukautta ja niitä vaivasivat erilaiset tuotanto-ongelmat, kuten Meksikon infrastruktuurin aiheuttamat sähkö- tai tietoliikennehäiriöt sekä näyttelijöiden ja tuotantotiimin terveysongelmat.
David Lynch pitää 3,5 vuotta kestänyttä työtään Dyynin ohjaajajana uransa ainoana todellisena epäonnistumisena eikä ole suostunut jälkikäteen kommentoimaan sen tuotannon yksityiskohtia. Hän myös halusi poistaa nimensä elokuvasta kokonaan.
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Dyyni saa yhden tähden viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”huono”.
Elokuva oli vuonna 1985 ehdolla Yhdysvaltain elokuva-akatemian Oscar-palkintoon parhaasta äänityksestä, jonka olivat tehneet Bill Varney, Steve Maslow, Kevin O’Connell ja Nelson Stoll. Palkinto meni Amadeus elokuvan äänitykselle.
Elokuva on voittanut Hastings Bad Cinema Society Stinkers -palkinnon.
Tuotto

Elokuva sai ensi-iltansa 14. joulukuuta 1984 yhteensä 915 teatterissa ja tuotti avausviikonloppunaan 6 025 091 dollaria. Se sijoittui Yhdysvaltojen lipputuloissa toiseksi Beverly Hills kytän jälkeen. Hieman yli vuoden kestäneen ensi-iltalevityksen jälkeen Dyyni oli tuottanut 30 925 690 dollaria (vuoteen 2020 mennessä 76 827 000 dollaria). Noin 40–42 miljoonan Yhdysvaltain dollarin suuruiseksi arvioidun tuotantobudjettinsa perusteella elokuvaa pidettiin lipputulojensa suhteen epäonnistuneena ja tappiollisena. Vaikka elokuva on saanut myöhemmin kulttimaineen ja lisää katsojia, sitä on kutsuttu "Scifin Heaven's Gateksi (Portti ikuisuuteen)", joka aiheutti jättimäiset yli 40 miljoonan dollarin tappiot.
Lisää aiheesta

Duneinfo.com (englanniksi)
Jas Alaş

Jas Alaş (kyrillisin kirjaimin Жас Алаш) on Kazakstanin Almatyssa ilmestyvä kazakinkielinen sanomalehti. Se toimi neuvostoaikana kommunistisen nuoristoliiton äänenkannattajana.
Lehden edeltäjä oli Turkestanin ASNT:n pääkaupungissa Taškentissa vuonna 1921 perustettu komsomollehti Jas alaş. Se sai seuraavana vuonna nimen Jas qairat (”Nuori voima”) ja muuttui vuonna 1924 aikakauslehdeksi. Nimitys alaş liittyy kazakkien kansalliseen liikkeeseen, jonka jäseniä vainottiin sittemmin Neuvostoliitossa.
Kazakstanin silloisessa hallintokaupungissa Orenburgissa perustettiin vuonna 1922 nuorisolehti Örten (”Verso”), joka seuraavana vuonna muuttui aikakauslehdeksi Jas qazaq (”Nuori kazakki”). Se ilmestyi sitten vaihtelevasti sanoma- ja aikakauslehtenä ja Eñbekşi qazaq -lehden osana nimillä Leninşıl jas (”Leniniläinen nuoriso”) ja Jas qairat. Vuonna 1927 se muuttui pysyvästi sanomalehdeksi nimeltä Leninşıl jas. Lehti siirtyi vuonna 1925 Qyzylordaan ja vuonna 1929 Almatyyn. Se lakkasi toisen maailmansodan aikana vuonna 1941 ja alkoi ilmestyä uudelleen vuonna 1945.
Leninşıl jas oli Kazakstanin kommunistisen nuorisoliiton keskuskomitean äänenkannattaja, jonka rinnalla julkaistiin venäjänkielistä Leninskaja smenaa. Viidesti viikossa ilmestyneen lehden painosmäärä nousi parhaimmillaan yli 300 000 kappaleeseen.
Lehti sai vuonna 1991 jälleen nimen Jas Alaş. Se yksityistettiin, ja sitä pidettiin tiedotusministeri ja oppositiopoliitikko Altynbek Särsenbaiūlyn äänitorvena. Lehti ilmestyy kahdesti viikossa yli 13 000 kappaleen painoksena.
Aiheesta muualla

Lehden sivusto
Risto Dufva

| Risto Dufva> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1. toukokuuta 1963 (ikä 61) Jyväskylä
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  RD
Pelipaikka:  maalivahti
Seura
Seura:  Jokerit
Sarja:  Mestis
Tehtävä:  päävalmentaja
Valmennusura
Vuodet:  1994–
Seurat:  SaPKo (1994–1995) Diskos (1995–1996) FPS (1996–1997) Kärpät (1997–1998) Jukurit (1998–2006) JYP (2007–2011) Tappara (2011–2012) Lukko (2012–2016) Jukurit (2016–2018) JYP (2019) GKS Katowice (2019) Sport (2019–2024) Jokerit (2024-)
Risto Juhani Dufva (s. 1. toukokuuta 1963 Jyväskylä) on suomalainen jääkiekon päävalmentaja, joka valmentaa Mestiksessä pelaavaa Helsingin Jokereita. Sitä ennen hän valmensi Vaasan Sportia kevääseen 2024. Nuorempana hän pelasi maalivahtina.
Dufva on voittanut valmentajana neljä Mestiksen mestaruutta sekä yhden Suomen-mestaruuden. Lisäksi hän on toiminut apuvalmentajana MM- ja olympiamitaleita voittaneessa Suomen jääkiekkomaajoukkuessa.
Suomalaisten valmentajien joukossa Dufva on poikkeuksellinen sikäli, että hänen pelaajataustansa on vaatimaton eikä hänellä ole akateemista koulutusta.
Elämä ja ura > Pelaajana

Dufva pelasi jääkiekkoa maalivahtina pääosin Jyväskylässä. Hänen uransa alkoi Jyväskylän Lohen (nyk. D-Kiekko) joukkueessa, jossa hän toimi maalivahtina kaudet 1977–1988. Alemmilla sarjatasoilla pelanneesta Lohesta hän siirtyi pelaamaan 1-divisioonaa Espoossa tuolloin pelanneen Kiekko-Espoon riveissä kahden kauden ajan (1988–1989 ja 1989–1990). Kaudelle 1990–1991 Dufva sai paikan Jyp HT:n kakkosmaalivahtina SM-liigassa. Kunnon näyttöpaikkaa JYPissä ei kuitenkaan tullut muun muassa siksi, että Ari-Pekka Siekkinen oli tuolloin ykkösmaalivahtina.
Elämä ja ura > Valmentajauran alku

Dufva aloitti valmentajana toimimisen maalivahtivalmentajan tehtävissä. Hän toimi Jyp HT:n maalivahtivalmentajana Hannu Aravirran ja Kari Savolaisen ottaessa päävastuun kausilla 1991–1992 ja 1992–1993. JYP saavutti heidän alaisuudessaan hopean (1992) ja pronssin (1993).
Kauden 1993–1994 Dufva toimi päävalmentaja Kari Savolaisen aisaparina kakkosvalmentajana. Kauden 1994–1995 Dufva toimi SaPKO:n päävalmentajana I-divisioonassa, kunnes palasi kaudeksi 1995–1996 Jyväskylään Jyp HT:n kakkosvalmentajaksi. Savolaisen saatua potkut halusi myös Dufva erota, ja hän siirtyi valmentamaan ykkösdivisioonaan Diskosta (nyk. JYP-Akatemia).
Elämä ja ura > Päävalmentajana

Toimittuaan päävalmentajana SaPKO:ssa ja Diskoksessa Dufva sai uransa kolmannen vastuuvalmentajan paikan kaudelle 1996–1997 FPS:n joukkueesta. Ykkösdivisioonaa pelanneessa Forssan Palloseurassa hän toimi yhden kauden ajan, kunnes seuraavalle kaudelle siirtyi valmentamaan ykkösdivisioonan Oulun Kärppiä kaudelle 1997–1998.
Syksyllä 1998 Dufvan kiertely päättyi hetkeksi. Hän löysi kodin ja työn Mikkelistä. Dufva alkoi valmentaa alemmilla sarjatasoilla Mikkelin Jukureita. Dufvalla oli sikäli hyvä tilanne, että hänet oli irtisanottu kesken sopimuskauden Kärpistä, joten Kärppien oli maksettava hänelle palkkaa. Ilman tätä Dufva tuskin olisi tarttunut kakkosdivisioonatasolla pelaavan joukkueen tarjoukseen. Dufva oli tekemässä Jukureista Mestiksen dynastiaa, alkuun nostamalla Jukurit Mestikseen. Jukurit voitti Mestiksen kolme ensimmäistä mestaruutta peräkkäin. Jukurit voitti vuonna 2006 ja 2013 ja pääsi karsimaan liigapaikasta Ilveksen kanssa vuonna 2013, mutta hävisi ottelusarjan 4–1.
Elämä ja ura > Paluu Jyväskylään ja mestaruus

Dufva piti välivuoden kaudella 2006–2007 ja keskittyi apuvalmentajan tehtäviin A-maajoukkueessa. Huhtikuussa 2007 JYPin omistaja Jukka Seppänen palkkasi Dufvan JYPin päävalmentajaksi ja muutosvalmentajaksi, jonka tehtäväksi tuli tehdä "säröä luutuneeseen seuratyöhön". Sopimuksen oli tarkoitus kestää vuoteen 2014. Hän aloitti heti keväällä 2007 uudenlaisen organisaation rakentamisen. Mestiksessä Jukureiden kanssa pitkäjänteistä työtä tehnyt ja jyväskyläläisille hyvin tuttu Dufva valittiin rakentamaan Jyväskylään samanlaista menestystarinaa. Kausi 2007–2008 tuotti jo viidennen sijan ja nousun takaisin liigan eliittiin, mutta kausi 2008–2009 tuotti JYPille ja Dufvalle ensimmäisen Suomen mestaruuden. Kolmas kausi 2009–2010 päättyi JYPin pronssimitalijuhliin.
Jyväskylään palattuaan Dufva sanoi, että hänellä on vain yksi "heikkous": "Olen tottunut voittamaan." JYP nousi Dufvan aikana valtakunnan eliittiin. JYP voitti runkosarjan kolmannen kerran peräkkäin keväällä 2011.
Elämä ja ura > Siirtyminen Tapparaan

JYP ja Dufva purkivat sopimuksen syyskuussa 2011. Syynä olivat ristiriidat, joiden vuoksi joukkueenjohtaja Ari-Pekka Siekkinen siirtyi keväällä 2011 KalPaan. Yleisölle ero oli yllätys, mutta ei seurajohdolle ja Dufvalle, kun luottamus oli kadonnut molemmin puolin. Jo keväällä 2009 Dufva oli tuntenut itsensä ulkopuoliseksi, mutta lopullisesti tilanne kiristyi, kun joukkue jäi neljänneksi. Joukkueelle tärkeä tähti Jarkko Immonen lähti vuonna 2009 kesken sopimuksensa Venäjälle KHL-liigaan.
Keväällä 2012 Risto Dufvan valmentama Tampereen Tappara jäi pudotuspelien ulkopuolelle; siihen asti hänen joukkueensa olivat SM-liigassa aina yltäneet pudotuspeleihin.
Elämä ja ura > Siirtyminen Vaasan Sportiin

Dufva siirtyi marraskuussa 2019 loppukauden kattavalla sopimuksella Vaasan Sportin päävalmentajaksi. Hän jatkoi joukkueen päävalmentajana kevääseen 2024, jolloin hänen valmennusura päättyi toistaiseksi.
Elämä ja ura > Eläkkeeltä valmentamaan Jokereita

Syyskuussa 2024 Mestis-seura Jokerit nimesi Dufvan joukkueen uudeksi päävalmentajaksi korvaten Tero Määtän, joka kuitenkin jatkaa joukkueen valmennusryhmässä.
Elämä ja ura > Maajoukkuetehtävät

Risto Dufvalla on kokemusta monista maajoukkuetehtävistä. Hän on vuosina 1995–2005 ollut Suomen jääkiekkoliiton tehtävissä eri juniorimaajoukkueiden valmennuksessa. Vuodesta 2005 Dufva toimi A-maajoukkueen apuvalmentajana kevääseen 2010 asti. Keväällä 2010 Dufva ilmoitti aikapulaan vedoten jäävänsä sivuun maajoukkueen tehtävistä.
Saavutukset valmentajana

Mestiksen paras valmentaja kaudella 2000–2001
Mestiksen mestaruus Mikkelin Jukureissa 2001, 2002, 2003 ja 2006
Olympiahopea 2006 ja -pronssi 2010 (kakkosvalmentajana)
MM-pronssi 2006 ja -hopea 2007 (kakkosvalmentajana)
SM-liigan runkosarjan voitto 2009, 2010 ja 2011 JYP:issä
Suomen mestaruus 2009 JYP:issä
SM-pronssia 2014 Lukossa
Kalevi Numminen -palkinto 2008–2009
Seurat valmentajana > Päävalmentajana

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: ? | SaPKon päävalmentaja, I Divisioona 1994–1995 | Seuraaja: ? |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: ? | Diskoksen päävalmentaja 1995–1996 | Seuraaja: ? |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: ? | FPS:n päävalmentaja, I Divisioona 1996–1997 | Seuraaja: ? |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: ? | Kärppien päävalmentaja, I Divisioona 1997–1998 | Seuraaja: ? |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: ? | Jukureiden päävalmentaja, II Divisioona, Suomi-Sarja ja Mestis 1998–2006 | Seuraaja: Reijo Ruotsalainen |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Matti Alatalo | JYPin päävalmentaja 2007–2011 | Seuraaja: Jyrki Aho |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Sami Hirvonen | Tapparan päävalmentaja 2011–2012 | Seuraaja: Jukka Rautakorpi |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Rauli Urama | Lukon päävalmentaja 2012–2016 | Seuraaja: Juha Vuori |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Lauri Merikivi | Jypin päävalmentaja 2019 | Seuraaja: Pekka Tirkkonen |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Ari-Pekka Pajuluoma | Sportin päävalmentaja 2019-2024 | Seuraaja: Juuso Hahl |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Tero Määttä | Jokerien päävalmentaja 2024 | Seuraaja: ? |
Seurat valmentajana > Jonain muuna valmentajana

1991–1992 JYP mv-valmentaja, SM-liiga
1992–1993 JYP mv-valmentaja, SM-liiga
1993–1994 JYP apuvalmentaja, SM-liiga
1995–1996 JYP apuvalmentaja, SM-liiga
Yksityiselämä

Dufvan perheeseen kuuluu vaimo ja kolme lasta.
Dufva asuu perheineen Mikkelissä. Hän on kokoomuksen listalta Mikkelin kaupunginvaltuutettu mutta ei puolueen jäsen. Ammatiltaan Dufva on lihanleikkaaja. Hänet tunnetaan myös ravien ja kirjallisuuden ystävänä.
Aiheesta muualla

Heikki Kärki: Voittavien robottien ohjelmoija (KSML 22.1.2008)
Ilkka Kulmala: Dufva loikkasi taas Leijonien perhepiiriin (KSML 17.6.2008)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Petri Matikainen | Kalevi Numminen -palkinnon voittaja 2009 | Seuraaja: Kai Suikkanen |
Sport – SM-liiga
1 Härkönen |
4 Tiihonen |
5 Karppinen |
6 Karjalainen (A) |
11 Hjalmarsson (A) |
12 Stråka |
15 Vesala |
16 Johnsson |
17 Stålberg (C) |
22 Lang |
24 Levänen |
25 Holmström |
28 Sundstöm (A) |
31 Huhtamaa |
35 Halonen |
37 Leppänen |
40 Mattsson |
50 Hietanen (A) |
52 Rantakari |
53 Aarnio |
55 Hult |
63 Heikkinen |
64 Rantanen |
71 Nieminen |
72 Piipponen |
79 Hanzl |
86 Kerkkänen |
88 Miketinac |
91 Andersson |
95 Svoboda |
-- Mottard

Päävalmentaja Hahl •
Valmentaja Grönvall •
Valmentaja Nukari •
MV-valmentaja / joukkueenjohtaja Lipsanen •
Fysiikkavalmentaja Annala
Tauno Jaskari

| Mitalit> Miesten vapaapaini.Maa:   Suomi.MM-kilpailut  | Mitalit> Miesten vapaapaini.Maa:   Suomi.MM-kilpailut  | Mitalit> Miesten vapaapaini.Maa:   Suomi.MM-kilpailut  | Miesten vapaapaini> Maa:   Suomi. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Istanbul 1957 | 57 kg |  |
|  Hopeaa | Teheran 1959 | 57 kg |  |
|  Pronssia | Tokio 1954 | 57 kg |  |
Tauno Jaskari (s. 1. kesäkuuta 1934 Nurmo) on suomalainen kilpauransa päättänyt painija, joka saavutti kolme mitalia vapaapainin MM-kisoissa ja osallistui neljiin olympiakisoihin. Rooman olympiakisoissa 1960 Jaskari voitti pisteillä yhdysvaltalaisen Terrence McCannin, joka kuitenkin eteni lopulta olympiavoittoon Jaskarin joutuessa tyytymään viidenteen sijaan. SM-kisoissa Nurmon Jymyn mies oli 15 vuotta lyömätön omassa vapaapainisarjassaan ja nappasi siinä sivussa viisi Suomen mestaruutta kreikkalais-roomalaisella tyylillä.
Saavutuksia

Olympiakisoissa viides vapaapainissa 1960 (sarja 57 kg)
Olympiaedustaja vapaapainissa myös 1952 (sarja 57 kg), 1956 (sarja 57 kg) ja 1964 (sarja 63 kg)
MM-hopeaa vapaapainissa 1957 ja 1959 (sarja 57 kg)
MM-pronssia vapaapainissa 1954 (sarja 57 kg)
Suomen mestari vapaapainissa 1953–1955 (sarja 57 kg), 1956–1961 (sarja 62 kg), 1962–1967 (sarja 63 kg)
Suomen mestari kreikkalais-roomalaisessa painissa 1957–1958 (sarja 57 kg), 1961 (sarja 62 kg) ja 1964–1965 (sarja 63 kg)
Jasnogorsk

Jasnogorskin vaakuna.
Jasnogorsk (ven. Ясного́рск) on kaupunki Tulan alueella Venäjällä. Se sijaitsee Okan sivujoen Vašanan yläjuoksulla 35 kilometriä Tulasta pohjoiseen. Kaupunki on Jasnogorskin piirin keskus. Sen kautta kulkee Moskovan ja Tulan välinen rautatie (Jasnogorskin asema). Asukkaita on 18 000 henkeä (vuonna 2005).
Kaupunki on perustettu vuonna 1958. Vuoteen 1965 saakka sen nimi oli Laptevo. Kaupungissa on koneenrakennus- ja elintarviketeollisuutta.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Jasnogorskin piirin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Edot

Edojen asuinalue.
Edotyttöjä Beninin yliopistossa.
Edot eli binit ovat binin kieltä puhuva kansa Nigerian eteläosassa. He asuvat etupäässä Edon ja Deltan osavaltioissa. 2000-luvun alussa edoja oli 3,8 miljoonaa.
Edot olivat muinaisen Beninin valtakunnan perustajakansa. He ovat kulttuuriltaan lähellä joruboja.
Perinteinen elinkeino on kaskeamiseen perustuva kuokkaviljely. Tärkeimmät viljelykasvit ovat jamssit, öljy- ja kookospalmu, maissi, banaani ja vihannekset. Myyntituotteita ovat kaakao, kautsu, palmutuotteet ja puutavara. Karjanhoidon ja kalastuksen merkitys on vähäinen. Perinteisiä käsitöitä ovat kudonta, savenvalanta, punonta sekä metalli- ja puutyöt. Edot ovat kuuluisia pronssi-, norsunluu- ja puuveistoksistaan.
Perinteiset kylät muodostuvat puusta ja savesta pystytetyistä pyöreistä majoista, jotka on katettu palmunlehvillä, paanuilla tai oljella. Nykyään rakennetaan harjakattoisia kivitaloja. Suurperheen jäsenillä on omat toistensa yhteydessä sijaitsevat asumuksensa. Perinteiset lannevaatteet on korvattu eurooppalaisella vaatetuksella tai länsiafrikkalaisella leveällä viitalla.
Yhteiskunta perustuu suurperheiden muodostamiin yhteisöihin. Sukulaisuussuhteet ovat patrilineaarisia, avioliitto virilokaalinen ja ankaran eksogaminen. Ikäryhmillä on tärkeä merkitys. Orjuus oli aikaisemmin yleistä.
Suuri osa edoista harjoittaa perinteistä uskontoa, johon kuuluu esi-isien, hallitsijan, luonnonvoimien, jumalolentojen ja pyhien eläinten palvontaa. Lisäksi on katolisia ja protestantteja. Edoilla on ammattimaisten kertojien esittämä rikas kansanperinne, joka sisältää historiallisia kertomuksia, eläinsatuja ja myyttejä. Perinteisiä juhlia säestävät musiikki- ja tanssiesitykset.
Japanin aivotulehdus

Japanin aivotulehduksen esiintymisalue
Japanin aivotulehdus eli Japanin enkefaliitti on flaviviruksiin kuuluvan Japanin aivotulehdusviruksen (JEV) aiheuttama ja Culex-suvun hyttysten levittämä aivokuume. Tautia esiintyy Aasiassa ja Tyynenmeren saarilla likimain Pakistanista Amurjoelle ulottuvan linjan itäpuolella. Tautia esiintyy 17. leveyspiirin pohjoispuolella sadekaudella (kesä–syyskuussa) ja 17. leveyspiirin eteläpuolella ympäri vuoden.
Tautia esiintyy harvoin turisteilla. On arvioitu, että taudin esiintymisalueella maaseudulla viikon oleskelevan matkailijan todennäköisyys saada Japanin aivotulehdus on 1:5 000 – 1:20 000.
Vuonna 2002 diagnosoitiin ensimmäinen suomalaisen saama Japanin aivotulehdus. Ensimmäinen tunnettu Japanin aivotulehdusepidemia tapahtui Japanissa kesällä 1871. Vuoden 1924 epidemiassa sairastui yli 6 000 ihmistä, joista 60 % kuoli.
Taudinaiheuttaja

Flaviviruksiin kuuluva Japanin aivotulehdusvirus (JEV) on noin 50 nm:n läpimittainen, vaipallinen, positiivisäikeinen RNA-virus. Se on hyvin läheistä sukua Länsi-Niilin virukselle, Murray Valleyn aivotulehdusvirukselle sekä Usutu-virukselle, joiden kanssa se muodostaa JEV-seroryhmän.
Virus eristettiin ihmisestä ensimmäisen kerran vuonna 1935 ja Culex tritaeniorhynchus -hyttylajista vuonna 1938, mikä samalla osoitti tartuntareitin.
Taudinkuva

Japanin aivotulehdustartunta on useimmissa tapauksissa oireeton. On arvioitu, että vain noin yksi 250:stä tartunnan saaneesta saa oireisen neurologisen sairauden. Kuitenkin oireisen tautimuodon saaneista 30–40 prosenttia menehtyy, ja eloon jäävistä puolelle jää pysyviä neuropsykiatrisia oireita. Oireiseen tautiin ei ole hoitoa. Aivotulehduksen endeemisellä alueella väestön vasta-ainetasot ovat usein korkeat, ja tartunta saadaan yleensä jo lapsuudessa. Nykyisin noin 75 % rekisteröidyistä tapauksista on alle 15-vuotiailla lapsilla.
Taudin vakavuus vaikuttaa ainakin jossain määrin riippuvan iästä. Kuolleisuus on korkein alle 10-vuotiailla lapsilla. Heillä esiintyy myös eniten pysyviä neurologisia vammoja. Osalla vammat kehittyvät myöhään, jopa useita vuosia akuutin taudin jälkeen.
Esiintyvyys

Taudin ilmaantuvuus vaihtelee vuosittain noin 1–10 tapausta 100 000 asukasta kohti, mutta epidemiavuosina, joita on 2–15 vuoden välein, ilmaantuvuus voi nousta paljonkin korkeammaksi. Tauti aiheutti vakavia epidemioita 1960- ja 1970-luvuilla Thaimaassa, Myanmarissa ja Vietnamissa, jolloin ilmaantuvuus nousi 18 tapaukseen 100 000 asukasta kohti vuodessa. Virusta tavataan sioissa ja vesilinnuissa. Lintujen arvellaan levittävän virusta uusille alueille, mutta juuri kiertoa sikojen ja lintujen välillä pidetään merkittävänä epidemioiden syntymekanismina. Viruksen kierto sikojen ja lintujen välillä on tunnettu 1930-luvulta alkaen.
Taudin esiintymisalueella elää noin kolme miljardia ihmistä, mikä tekee Japanin aivotulehduksesta merkittävän ongelman. Aivotulehdukseen kuolee vuosittain 13 000–20 000 ihmistä Japanin aivotulehduksen esiintymisalue on laajentunut koko sen tunnetun historian ajan. Ensimmäiset intialaiset tapaukset tunnistettiin vuonna 1952, ja taudin esiintymisen länsiraja on nykyisin likimain Indusjoella. Vuonna 1995 tavattiin ensimmäiset tapaukset Australiasta.
Ehkäisy

Tautia vastaan on kehitetty useita rokotteita. Suomessa on saatavilla yksi Japanin aivotulehdusrokote, kauppanimeltään Ixiaro. Rokote annetaan kolmen pistoksen sarjana päivinä 0-7-30 tai nopeutettuna 0-7-14, jolloin rokotteen teho tosin laskee. Viimeinen pistos tulee ottaa viimeistään 10 päivää ennen riskialueille lähtöä. Rokotetta suositellaan niille, jotka aikovat oleskella yli kuukauden ajan taudin esiintymisalueilla epidemia-aikaan tai jotka liikkuvat erityisen runsaasti ulkona.
Rokotteen laajamittainen käyttöönottaminen Japanissa vuonna 1967, Taiwanissa vuonna 1968 ja Etelä-Koreassa vuonna 1986 lopetti epidemiat näissä maissa kokonaan, ja nykyisin taudin esiintyminen ihmisillä on ylipäänsä harvinaista. Myös viimeaikaiset rokotuskampanjat Nepalissa ja Sri Lankalla ovat alkaneet näkyä sairastuvuudessa. Viruksen esiintymiseen eläimissä rokotteella ei kuitenkaan ole vaikutusta.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Japanin aivokuume, Terveyskirjasto.fi
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Japanese encephalitis (englanniksi)
Centers for Disease Control and Prevention (CDC): Japanese encephalitis (englanniksi)