Novgorodin tasavalta
Historia > Tasavalta, Herra Suur-Novgorod > Hallinto ja oikeuslaitos

Vuonna 1136 novgorodilaiset ylimykset saivat Kiovan Rusin valtataisteluista tarpeekseen ja karkottivat pikkuruhtinas Vsevolodin vetše-kokouksen äänestyksellä. Hänen tilalleen ruhtinaaksi valittiin Tshernigovista Svjatoslav Olgovitsh. Siitä pitäen novgorodilaiset valitsivat itse ruhtinaansa ”perimysjärjestyksestä riippumatta”, kunhan hän oli Rurikien sukua ja mieluummin vahvimmista herttuakunnista, kuten Kiova, Tshernigov, Suzdal tai Smolensk. Ruhtinas oli käytännössä palkattu virkamies. Hänen asemansa oli suunnilleen sama kuin Italian kaupunkivaltioiden podestàn. Sen takia muutamat historioitsijat ovat kutsuneet Novgorodia kauppatasavallaksi.
Novgorodia alettiin kutsua nimellä tasavalta. Käytännössä kokouksissa oli kuitenkin piispalla, pajareilla ja suurkauppiailla suuri vaikutusvalta, ”eikä ollut aivan harvinaista äänestäminen huudon lisäksi nyrkeillä tai kättä pidemmälläkin”. Vuonna 1156 vetše valitsi myös arkkipiispansa: Ensin äänestettiin kolme ehdokasta, joista arvottiin voittaja. Sitten hänet lähetettiin Venäjän kirkon johtajan, metropoliitan, siunattavaksi.
Aluehallinnon pienin yksikkö oli katu, joka koostui useista korttelin taloista. Sillä oli oma valittu vanhin. Useat kadut muodostivat sotnian (sata) ja useat sotniat kontsyn (kaupunginosa, pääty, kulma). Tasavallan kulta-aikana 1300-luvulla ja 1400-luvun alussa kaupunki koostui viidestä autonomisesta kaupunginosasta. Kullakin oli oma vetshe, niin että viralliset asiakirjat saivat 8 leimaa: 5 kaupunginosien ja 3 keskusviranomaisten.
Arkkipiispan johtama merkkihenkilöiden neuvosto osallistui myös hallintoon, sillä vetše ei voinut hoitaa joka päivä kaikkea, ja mikä tärkeämpää, se ei heijastanut todellista varallisuuden ja vallan jakaantumista ruhtinaskunnassa. Asukkaat lienevät olleet ylpeitä hallinnostaan, sillä monissa asiakirjoissa kaupunkia kutsutaan nimellä Herra Suur-Novgorod. Nimitys ”Herra Suur-Novgorod” löytyy vasta vuodesta 1392 alkaen ja ”Suvereeni Herra Suur-Novgorod” vuodesta 1468. Nimitys ”Herra” asetti kaupungin suurherttuoiden tasolle. Poliittisen ryhmän käyttämä nimi ”Suvereeni” oli taas vaatimus itsenäisyydestä, kun se oli uhattuna.
Novgorodin oikeuslaitos oli huomattavan mutkikas ja kehittynyt. Sekä ruhtinaalla, pormestarilla (posadnika), ylituomarilla (tysjatski, joka oli myös sotapäällikkö) ja arkkipiispalla oli omat oikeusistuimensa. Välimiesoikeus oli tavallinen käytäntö. Osapuolet nimesivät kumpikin kaksi edustajaa. Oikeuteen mentiin vasta, jos nämä neljä eivät päässeet sovintoon. Joissakin epävarmoissa tapauksissa turvauduttiin kaksintaisteluun ristin suutelemisen jälkeen. Rangaistukset olivat yleensä lieviä: sakkoja ja vakavissa tapauksissa omaisuuden menetyksiä, harvoin hengen menetyksiä. Poikkeuksena muusta maailmasta, kidutusta oli vähän tai ei ollenkaan.
Ajan mittaan sosiaaliset erot kasvoivat ja Novgorodista näyttää tulleen 1300–1400-luvulla yhä enemmän oligarkia, jossa muutamat voimakkaat perheet hallitsivat. Noin vuodesta 1340 alkaen pajarit monopolisoivat itselleen ylituomarin viran. Heistä oli tullut myös suurmaanomistajia. 1400-luvun jälkipuoliskolla yli 90 prosenttia Novgorodin maiden ydinalueesta, jota alettiin kutsua viidenneksiksi Moskovan vallattua Novgorodin, oli pajarien, kirkon ja ”arjen väen” (zhityi lyudi) omistuksessa. Rahoillaan pajarit ostivat asiakkaita manipuloidakseen äänestyksiä. Arjen väki mainitaan noin vuodesta 1380 alkaen. Heihin ilmeisesti kuului rikkaita kauppiaita, jotka saattoivat ostaa maita ja ääniä, mutta he eivät päässeet korkeimpiin tuomarinvirkoihin.