stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Luettelo jääkäreistä G
G > Johan Arthur Gustafsson

(24. joulukuuta 1886 Porvoo – 20. elokuuta 1931) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat perämies Gustaf Herman Gustafsson ja Sofia Lovisa Johansson. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1919 Olga Maria Lehtosen kanssa. Gustafsson kävi kansakoulun. Tämä porvoolainen merimies liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 16. lokakuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Hän osallistui vuonna 1917 Libaussa järjestetyille rautatienrakennuskursseille. Gustafsson astui Suomen armeijan palvelukseen 11. helmikuuta 1918 aliupseeriksi ylennettynä ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan ensin joukkueenjohtajaksi 9. jääkäripataljoonan 4. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 4. huhtikuuta 1918 alkaen 2. komppaniaan ja 8. huhtikuuta 1918 komppanian mukana 6. Jääkärirykmentin 18. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodassa taisteluihin Ilveksessä ja Hotakassa ja Muolaassa etenemiseen Viipuri–Pietari-radalle. Hän palveli sisällissodan jälkeen 4. komppanian vääpelinä 6. Jääkärirykmentistä muodostetussa Jääkäripataljoona n:o 6:ssa, jonka nimi muutettiin myöhemmin Kajaanin sissipataljoonaksi. Hänet siirrettiin 16. tammikuuta 1919 Kuopion jalkaväkirykmentti n:o 4:ään, jonka nimi muutettiin myöhemmin Tampereen rykmentiksi, jossa hän toimi 4. komppanian vääpelinä. Suomen valkoisen kaartin 1. konekiväärikomppaniaan hänet siirrettiin vääpeliksi 21. heinäkuuta 1919. Ylennykset: aliupseeri 11. helmikuuta 1918, vääpeli 6. toukokuuta 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera,  Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Suomen Valkoisen Ruusun 2. lk. mitali,  Jääkärimerkki.
G > Johan Oskar Gustafsson

(31. heinäkuuta 1889 Helsinki – 21. elokuuta 1943) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat kirvesmies Oskar Gustafsson ja Serafia Simola. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1910 Olga Rinkewitschin kanssa. Gustafsson kävi kansakoulun ja Helsingin teollisuuskoulun. Tämä helsinkiläinen rakennusmestari liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 4. komppaniaan 5. maaliskuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Hän osallistui vuonna 1917 Libaussa järjestetyille rautatienrakennuskursseille. Hän astui Suomen armeijan palvelukseen 11. helmikuuta 1918 aliupseeriksi ylennettynä ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan joukkueenjohtajaksi 3. Jääkärirykmentin 5. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodassa taisteluihin Tampereella ja Viipurissa. 
Gustafsson palveli sisällissodan jälkeen komppanianvääpelinä edelleen 3. Jääkärirykmentissä, josta hänet siirrettiin 24. syyskuuta 1918 Suomen valkoiseen kaartiin, missä toimi 3. ja 1. komppanian vääpelinä. Hän oli komennettuna 3. kesäkuuta – 4. heinäkuuta 1919 välisen ajan Autopataljoonan 1. komppanian vääpeliksi. Armeijasta hän erosi 22. syyskuuta 1919, mutta astui uudelleen palvelukseen jo 17. lokakuuta 1919 ja hänet sijoitettiin Rannikkotykistörykmentti n:o 3:een ja hänet määrättiin varikkokomppanian vääpeliksi. Hän toimi myöhemmin patterinvääpelinä 3. patteristossa. Toisen kerran hän erosi armeijasta 31. lokakuuta 1922 ja oli sen jälkeen hoidettavana useissa eri sairaaloissa sekä Jääkärikodissa. Ylennykset: aliupseeri 11. helmikuuta 1918, varavääpeli 3. toukokuuta 1918, vääpeli 31. tammikuuta 1919. Kunniamerkit:  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera,  Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Jääkärimerkki.
Toivo Gustafsson
Harry Ilmari Gustafsson-Guster
G > Edvin Julius Gutke

(30. syyskuuta 1892 Tammisaari – 1. heinäkuuta 1949 Tukholma) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat metsäkasööri Erik Johan Gutke ja Matilda Sofia Paimander. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1919 Karin Dagmar Långströmin kanssa, joka kuoli vuonna 1926 ja toisen kerran Gutke avioitui vuonna 1929 Helmi Paulina Långströmin kanssa. Gutke kävi neljä luokkaa Helsingin uutta ruotsalaista yhteiskoulua ja suoritti yksityisesti osittain kuudennen luokan vuonna 1913. Tämä tammisaarelainen konttoristi liittyi yhtenä vapaaehtoisten joukkoon, joiden päämääränä oli Saksassa sotilaskoulutusta antava Pfadfinder-kurssi, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille hän ilmoittautui 12. heinäkuuta 1915. Hänet sijoitettiin joukon 1. komppaniaan. Hän erosi kurssilta 5. elokuuta 1915 ja oleskeli sen jälkeen vielä Saksassa, kunnes saapui takaisin Suomeen 15. syyskuuta 1918 ja toimi sen jälkeen aluksi konttoristina ja myöhemmin autonkuljettajana. Hän matkusti syksyllä vuonna 1921 Yhdysvaltoihin ja toimi autonkuljettajana Chicagossa. Suomeen hän palasi takaisin keväällä vuonna 1923 ja toimi sen jälkeen autonkuljettajana sekä autonmyyjänä Helsingissä.
G > Einar Henrik Gädda

(8. elokuuta 1891 Pietarsaari – 11. lokakuuta 1972) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat ajuri Henrik Gustaf Gädda ja Greta Björklund. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1920 Aina Amanda Sandströmin kanssa. Gädda kävi viisi luokkaa Pietarsaaren reaaliopistoa. Tämä pietarsaarelainen konttoristi liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 8. joulukuuta 1915, josta hänet laskettiin siviilitöihin 18. toukokuuta 1916 josta hän siirtyi Norjaan joulukuussa vuonna 1916. Gädda saapui Suomeen 28. maaliskuuta 1917 ja toimi vuosien 1917–1918 vaihteessa sisällissodan valmistelutöissä mm. kouluttajana Pietarsaaren suojeluskunnasta ja Vimpelin kursseilla. Sisällissodan alkaessa hän kuului Pietarsaaren suojeluskuntaan ja otti osaa kaupungin valtaukseen ja oli sen jälkeen mainitusta suojeluskunnasta muodostetussa Hämeen ryhmän 7. komppaniassa komppanianvääpelinä ja otti osaa mm. Vilppulan, Suinulan ja Messukylän taisteluihin sekä Tampereen valloitukseen. Hän haavoittui lievästi Vilppulassa. Sisällissodan jälkeen hän toimi Pietarsaaren suojeluskunnassa paikallispäällikkönä 1. kesäkuuta – 1. elokuuta 1918 välisen ajan, jonka jälkeen hän siirtyi Pietarsaaren konepajan palvelukseen, missä toimi vuoteen 1924 saakka, jonka jälkeen siirtyi R. M. Labbartin puutavaraliikkeen palvelukseen Pietarsaareen. Hänet on haudattu Pietarsaareen. Ylennykset: vääpeli 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenmitali 2. lk;  Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Jääkärimerkki,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi.
Evert Gabriel Gädda
Luettelo jääkäreistä Å

Jääkärimerkki
Tämä on luettelo Suomen jääkäriliikkeeseen kuuluneista jääkäreistä. Kaiken kaikkiaan 1 895 vapaaehtoista aloitti jääkärikoulutuksen 1915–1918 Saksassa. Aluksi 200 suomalaista koulutettiin Lockstedtin leirillä Holsteinissä. Vuoden 1915 syksyllä Saksa päätti nostaa suomalaisosaston vahvuuden 2 000 mieheen. Suomessa aloitettiin koko maata kattava salainen värväys. Seuraavana keväänä joukosta muodostettiin Kuninkaallinen Preussin Jääkäripataljoona 27.
Å

Siirry kirjaimeen → A B C D E F G H I J K L M
N O P R S T U
V W Y Z Å Ä Ö
Å > Eino Rikhard Åhman

(27. toukokuuta 1898 Kuivaniemi – 17. marraskuuta 1964) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen äitinsä oli Kreeta Åhman. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1930 Maria Josefiina Pesosen kanssa. Tämä kolme luokkaa käynyt kuivaniemeläinen työmies liittyi Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:ään 31. lokakuuta 1915 ja hänet sijoitettiin pataljoonan pioneerikomppaniaan, josta hänet siirrettiin 11. toukokuuta 1916 pataljoonan täydennysjoukkoon ja takaisin pioneerikomppaniaan 21. heinäkuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Schmardenin hyökkäykseen, asemasotaan Misse-joella, Riianlahden rannikkoasemissa ja Aa-joen talvitaisteluissa. Hän haavoittui Schmardenin taistelussa ja siirrettiin sairauden takia täydennysjoukkoon 15. toukokuuta 1917 ja laskettiin siviilitöihin 18. toukokuuta 1917. Hän palasi Suomeen 29. marraskuuta 1918 ja astui Suomen armeijan palvelukseen 11. joulukuuta 1918 aliupseeriksi ylennettynä. Hänet Laatokan jalkaväkirykmentti n:o 6:n 3. konekiväärikomppaniaan. Hänet vapautettiin palveluksesta hänen sairautensa takia 10. helmikuuta 1919. Hän on toiminut sen jälkeen työmiehenä Karihaaran sahalla Kemissä. Talvisotaan hän osallistui Tornion Vartiokomppaniassa ja jatkosodassa hän oli aluksi samassa tehtävässä, mutta siirrettiin Kemiin Kenttähuoltojoukkue 45:n palvelukseen, josta hänet siirrettiin edelleen Kenttälentovarikko 2:een. Myöhemmin hän toimi Kemi Oy:n palveluksessa. Ylennykset: Kersantti 11. joulukuuta 1918, Vääpeli 10. helmikuuta 1919. Kunniamerkit: Jääkärimerkki, Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi.
Å > Jakob Emil Eliel Åkerfeldt ent. Peltonen

(1. helmikuuta 1895 Pietarsaari – 2. helmikuuta 1962) oli suomalainen jääkäri Hänen vanhempansa olivat nuohooja Jakob Peltonen ja Lydia Sand. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1925 Lydia Lindbergin kanssa, josta hän erosi vuonna 1935. Tämä kansakoulun käynyt parturi liittyi Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:ään 4. joulukuuta 1915 ja hänet sijoitettiin pataljoonan 2. komppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahden rannikkoasemissa ja Aa-joen talvitaisteluissa. Rintamapalveluksensa jälkeen hänet siirrettiin pataljoonan täydennysjoukkoon 10. tammikuuta 1918 ja laskettiin työlomalle 18. tammikuuta 1918. Suomeen hän palasi 13. joulukuuta 1918 ja toimi parturina Pietarsaaressa vuoteen 1925, jolloin muutti Kristiinankaupunkiin. Hän oli vuodesta 1931 alkaen hoidettavana Vaasan piirimielisairaalassa. Kunniamerkit: Jääkärimerkki.
Å > Karl Erik Åkerman

(4. toukokuuta 1892 Raippaluoto – 3. helmikuuta 1954) oli suomalainen jääkäri (Jefreitteri). Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Johan Erik Åkerman ja Anna Beata Andersintytär. Tämä kansakoulun käynyt maanviljelijä liittyi Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:ään 13. maaliskuuta 1916 ja hänet sijoitettiin pataljoonan 1. komppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahden rannikkoasemissa ja Aa-joen talvitaisteluissa. Hän haavoittui 14. lokakuuta 1916 Riianlahden rannikkoasemissa. Hänet siirrettiin 8. maaliskuuta 1917 pataljoonan täydennysjoukkoon ja laskettiin sairauden takia siviilitöihin, josta hän palasi takaisin pataljoonaan 8. helmikuuta 1918. Hän astui Suomen armeijan palvelukseen 11. helmikuuta 1918 jefreitteriksi ylennettynä ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan kouluttajaksi, missä toimessa hän oli Kristiinankaupungissa ja Vaasassa, mutta hänet vapautettiin sotapalveluksesta hänen heikon terveydentilansa takia. Myöhemmin hän toimi maanviljelijänä Raippaluodossa ja Mustasaaressa. Ylennykset: Jefreitteri 11. helmikuuta 1918. Kunniamerkit: Jääkärimerkki.
Å > Juho Artur Åman

(s.17. helmikuuta 1889 Kuivaniemi) oli suomalainen jääkäri Hänen vanhempansa olivat työmies Antti Wilhelm Åman ja Stiina Anttonen. Tämä Torniolainen työmies liittyi Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:ään 31. lokakuuta 1915 ja hänet sijoitettiin pataljoonan 2. komppaniaan, josta hänet laskettiin siviilitöihin 14. maaliskuuta 1916. Suomeen hän palasi syksyllä 1918 ja matkusti heti sen jälkeen Pohjois-Amerikan Yhdysvaltoihin. Hänen myöhemmistä vaiheistaan ei ole tietoja.
Å > Viktor Edvard Åman

(27. marraskuuta 1897 Washington, USA – 20. huhtikuuta 1949 Escanaba Michigan USA) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Mickel Åman ja Fredrika Ollgren. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1922 Edit Irene Bergendahlin kanssa, josta hän erosi vuonna 1943. Tämä kansakoulun käynyt Maalahtelainen maanviljelijä liittyi Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:ään 23. maaliskuuta 1916 ja hänet sijoitettiin pataljoonan 3. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 21. toukokuuta 1916 pataljoonan täydennysjoukkoon ja lähetettiin Altonan työosastoon 15. marraskuuta 1916, mistä hänet laskettiin siviilitöihin 4. elokuuta 1917. Suomeen hän palasi vuonna ja matkusti vuonna 1923 Pohjois-Amerikan Yhdysvaltoihin ja toimi siellä metsätyömiehenä.
Å > Axel Lennart Åstrand myöh. Johnson

(3. tammikuuta 1897 Kokkola – 6. tammikuuta 1978 Portland, Oregon, Yhdysvallat) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat puuseppä Johannes Åstrand ja Amanda Matilda Nygård. Hänet vihittiin ensimmäisen kerran avioliittoon vuonna 1926 Mary Wikströmin kanssa ja toisen kerran vuonna 1940 Eriqha Visco Hudnutin kanssa. Åstrand kävi kansakoulun ja työskenteli puutyömiehenä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 17. joulukuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, missä hän haavoittui vahingonlaukauksesta 29. elokuuta 1916 ja siirrettiin sairaalahoitoon eri sairaaloihin. Parannuttuaan haavoistaan 9. tammikuuta 1917 hänet siirrettiin pataljoonan täydennysjoukkoon, mistä hänet siirrettiin edelleen omaan komppaniaansa 3. maaliskuuta 1917, mutta tuli siirretyksi takaisin täydennysjoukkoon 11. joulukuuta samana vuonna ja laskettiin siviilitöihin. Siviilitöistä hän palasi takaisin Pataljoonan yhteyteen 12. helmikuuta ja sijoitettiin täydennysjoukkoon. Takaisin Suomeen hän palasi 24. maaliskuuta 1918 S/S Arcturuksen toisella retkellä. Suomen sisällissotaa käyvään Valkoiseen Armeijaan hänet komennettiin aliupseeriksi 5. Jääkärirykmentin 14. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan, jonka riveissä osallistui taisteluihin Karjalankannaksella. Hän palveli sisällissodan jälkeen joukkueenjohtajana 5. Jääkärirykmentissä, josta muodostettiin myöhemmin Kuopion jalkaväkirykmentti n:o 4. Jalkaväkirykmentistä hänet komennettiin 22. elokuuta 1918 alkaen 2. Divisioonan tiedonanto-osastoon, josta hän erosi 11. huhtikuuta1919 ja astui koulutusaliupseerina Autojoukkojen palvelukseen 19. syyskuuta 1919. Autojoukoista hän erosi 20. tammikuuta 1920 ja siirtyi sen jälkeen työmieheksi Kokkolaan. Kokkolasta hän matkusti vuonna 1920 Pohjois-Amerikan Yhdysvaltoihin, missä hän toimi  aluksi autonkuljettajana New Yorkissa ja Hollywoodissa ja myöhemmin laivapuuseppänä. Ylennykset: Aliupseeri 24. maaliskuuta 1918, Vääpeli syksyllä 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenmitali 1. lk; Vapaussodan muistomitali soljen kera, Jääkärimerkki.
Luettelo Sergei Jeseninin runojen suomennoksista

Tämä on luettelo Sergei Jeseninin runojen suomennoksista:
Seuramatka

Playa de Palma de Mallorca
Seuramatka on matka, jossa matkanjärjestäjä paketoi seuramatkapalvelun. Seuramatkaan kuuluu kuljetuksen ja majoituksen lisäksi kolmas palvelumuoto, ja matkasta tehdään esite. Seuramatka on usein matka linja-autolla, laivalla tai lentäen, ja sitä mainostetaan julkisesti. Lentäen tapahtuville seuramatkoille lennetään miltei aina tilauslennoilla. Seuramatkan voi ostaa yksittäinen henkilö tai asiakasryhmä.lähde?
Valmismatka on yksilöllinen matkustustapa. Valmismatkat, IT-matkat (Inclusive tours) ja ruots. Allt i ett resor olivat reittikoneella suoritettuja yksilöllisiä matkoja. Matkan ostaja valitsi matkatoimiston valmismatkaesitteestä lentoyhtiön reittilentotarjonnasta itselleen sopivan lähtö- ja paluupäivän, matkareitin ja hotellin. Matkan keston piti olla vähintään kuusi ja maksimissaan 30 vuorokautta, ja hinnan tuli sisältää lentokuljetuksen, hotellimajoituksen ja jonkin kolmannen palvelumuodon.lähde?
Matkustukseen vaikuttaneita asioita

Raha- ja valuuttapolitiikalla on ollut merkitystä matkustuksen kehittymiseen. Vuonna 1946 Suomessa tehtiin setelinvaihto eli rahan leikkaus. Devalvaatioita on ollut 1957, 1967, kahdesti 1977, 1978, 1979, kahdesti 1982, 1986 ja 1991 ja revalvaatioita 1973 ja 1980. Myös vapaa-ajan lisääntymisellä on ollut vaikutusta matkustukseen. Vuonna 1960 vuosilomaa pidennettiin 18–24 päivään, 1973 vuosiloma muutettiin neljän viikon loma-ajaksi. Talvilomaviikko tuli laajasti käyttöön 1977 ja työajan lyhennysvapaat eli pekkaset tulivat 1984.lähde?
Ulkomaanpassien myöntämisrajoitteita poistettiin 1949 ja yhä useammat maat ryhtyivät myöntämään viisumeita, ja Suomen Pankki myi matkavaluuttaa lisenssittä. Useat maat poistivat viisumipakon 1950, ja Suomen Pankki myönsi lisää valuutansaantihelpotuksia mutta jo seuraavana vuonna tuli valuuttavero. Vuonna 1953 poistui passi- ja viisumipakko Pohjoismaiden välisestä liikenteestä ja Suomen Pankki muutti matkavaluuttamääräyksiä. Matkustajan saaman ulkomaan valuutan osto-oikeus supistettiin 50 000 markasta 35 000 markkaan matkan suuntautuessa muualle kuin Pohjoismaihin ja 25 000 markkaan mikäli matka suuntautui yksinomaan Pohjoismaihin.
Vuonna 1957 Suomen Pankin ohjeita helpotettiin, matkustajan valuuttakiintiöstä ei vähennetty mitään, kun matkustaja osti lipun, joka oikeutti käyttämään säännöllisiä aikataulunmukaisia reittejä. Ulkomaiden hotelli- ja ateriakorvauksia, teatteri- ja muita lippuja ei voitu maksaa etukäteen. Poikkeuksena ryhmämatkojen osanottajat saivat kuitenkin maksaa majoitukset ja ruokailun etukäteen, silloin matkustajan valuuttakiintiöstä vähennettiin erikseen ilmoitettu määrä.
1960-luvun alussa suomalaiset tarvitsivat Euroopassa viisumin vielä Jugoslaviaan, Neuvostoliittoon, DDRään, Tšekkoslovakiaan, Unkariin, Bulgariaan ja Romaniaan. Vuonna 1968 voimaan tulleen matkatoimistoasetuksenlähde tarkemmin? mukaan matkatoimistojen ja matkanjärjestäjien tuli rekisteröityä ja antaa pankkitakuu. Samana vuonna laivamatkustajien piti maksaa laiturivero.lähde?
Vuonna 1984 Kansallisrahoitus ja Suomen Matkatoimistoyhdistys sopivat Matkaluotto-nimisen matkaluottokortin käyttöönotostalähde tarkemmin?. Matkaluottokortteja oli 1984 käytössä jo 10 000 ja niillä tehtiin matkoja noin 18 miljoonan markan arvosta. Eduskunta sääti 200 markan matkaveron 1991 kaikille 12 vuotta täyttäneille seuramatkoihin osallistujillelähde tarkemmin?. Vuonna 2006 kerättiin ensimmäisen kerran polttoainelisämaksuja lento- ja laivamatkustajilta.lähde?
Seuramatkustuksen alkuvaiheita 1946–1950-luvun loppuun

Jatkosodan jälkeen yhteys ulkomaille tapahtui laivoilla Tukholmaan, Kööpenhaminaan ja Antwerpeniin. Henkilöliikenne Leningradiin rautateitse alkoi kesäkuussa 1953 neuvostoliittolaisella kalustolla, suomalainen Sibelius aloitti 1992. Aero Oy pystyi aloittamaan kotimaan liikenteen 1945 ja ulkomaan liikenteen 1947. Leningradiin avattiin laivareitti 1946 Beloostrovin ven.  Белоостров (ent. Aallotar I) aloitettua liikennöidä Leningrad-Lontoo reitillä, välisataminaan Helsinki ja Tukholma.lähde?
Seuramatkat syntyivät Suomessa 1950-luvun alussa. Muutamat matkatoimistot, muun muassa Suomen Matkatoimisto, MatkaKaleva, Area, Turistipalvelu ja Koulumatkailutoimisto tekivät paketti- ja campingmatkoja linja-autoilla ja laivoilla. Tärkeimmät matkakohteet olivat Pariisi, Kööpenhamina, Tukholma sekä Italia ja Espanja yleisesti. Matkatoimistot myivät yksittäismatkoina myös Ruotsista tai Tanskasta lähteviä bussi- tai lentomatkoja. Suomen Turistiauto teki oman matkaohjelman ja oli suuri toimija seuramatkustuksen alkuaikoina. Olympia Auto (myöhemmin Olympia Lentomatkatoimisto) oli poikkeus matkanjärjestäjän joukossa. He tekivät usein lentomatkoja pienelle asiakaskunnalle Kar Airin koneilla erikoisiin kohteisiin. Ensimmäiset matkat suuntautuivat Lähi-itään.lähde?
Sarjalento- ja kaukomatkojen matkanjärjestäjiä > Tilastoja vapaa-ajan valmismatkoista lentäen

Tilastossa on matkustajamäärät tilauslentosarjoin tehdyillä seuramatkoilla läntiseen Eurooppaan ja Kaukoitään.lähde tarkemmin?
Yksityis- ja seuramatkatoimistoja Neuvostoliittoon sekä Itä-Eurooppaan vuosina 1956 – 1991 > Neuvostoliittoon Suomesta suoraan maitse ja meritse matkustaneet suomalaiset 1966–1974

Tilastosta puuttuu kokonaan Mustanmeren lentomatkustus sekä muu lentoryhmämatkustus Leningradiin ja Moskovaan, jota ei ole luotettavasti tilastoitu. Tilastoija on arvioinut, että lentäen Neuvostoliittoon matkustaneita suomalaisia arvioidaan vuosina 1973 ja 1973selvennä olleen noin 13 000 kumpanakin vuonna.
| Vuosi | Maaliikenne/henkilöitä | Laivaliikenne/henkilöitä | Yhteensä/henkilöitä |
| --- | --- | --- | --- |
| 1966 | 32 582 | 17 456 | 50 038 |
| 1967 | 39 962 | 18 449 | 58 411 |
| 1968 | 39 581 | 11 128 | 50 709 |
| 1969 | 44 634 | 19 946 | 64 580 |
| 1970 | 56 827 | 21 778 | 78 605 |
| 1971 | 76 113 | 26 832 | 102 905 |
| 1972 | 84 213 | 42 247 | 126 460 |
| 1973 | 85 669 | 43 793 | 129 462 |
| 1974 | 97 533 | 67 227 | 164 760 |
Kirjallisuutta

Tervonen, Ismo: Kar-Air: Tilauslentoliikenteen edelläkävijänä 1957–1980.  Tampere:  Apali Oy, 2004.  ISBN 952-5026-40-X
Kostiainen, Auvo & Korpela, Katariina: Mikä maa – mikä valuutta?  (Turun yliopiston historian laitos, julkaisuja n:o 35)  Turku:  Turun yliopisto, 1998.  ISBN 951-29-1161-2
Juvonen, Elvi: Turismi Neuvostoliiton ja Suomen välillä 1956–1991.  (Yleisen historian Pro gradu-tutkielma)  Jyväskylä:  Jyväskylän yliopiston historian ja etnologian laitos, 2013.
Palosuo, Hannele: Leningradin matkailu: Tutkimus Leningradiin suuntautuvan matkailun historiasta, nykyisyydestä, häiriöistä ja motiiveista.  Helsinki:  Matkailun Edistämiskeskus, 1976.
Onnen Taivas? World Wise, 2004, nro 1.  Kohdematkat Kaleva Oy.
Londén, Markus: Etelään! : seuramatkailun syvin olemus. Tammi, 2000. ISBN 9513117634.
Aiheesta muualla

Seiväsmatkat Mallorcalle Yle arkisto. 22.07.2008.
Suomen Turistiauto Büssing TÜ 4500
Kar-Air DC-3 OH-VKA
Kar-Air Convair Metropolitan OH-VKM
Spearair "Härmän Mimmi" tai "Härmän Jätkä"
Finnair Super Caravelle OH-LSG
Finnair DC-8-62 OH-LFZ
Finnair DC-10 OH LHC
Hasse lennätti muutaman matkan Iberian 747-256B koneella
Y-Matkat käytti Convair Coronadoa
Matkapisteen Lontoon tilauslentokone
Ensimmäiset maarajan ylittäjät Vaalimaalla heinäkuussa 1958 Onni Vilkkaan kuljettaja Onni Malinen ja autoemäntä Koivula 1958.
Vanemuine Helsingissä ensimmäistä kertaa heinäkuussa 1965.
Luettelo suomalaisista hävittäjä-ässistä

Tämä luettelo sisältää kaikki 96 suomalaista hävittäjä-ässää toisesta maailmansodasta. Hävittäjä-ässiin lukeutuvat vähintään viisi ilmavoittoa saavuttaneet hävittäjä-lentäjät. Lentäjien ilmavoitot (väitteet ilmavoitoista) on jaettu eri konetyypeillä saavutettuihin pudotuksiin, joita on Suomen ilmavoimissa merkitty eri lentäjille myös puolikkaina.
Suomen ilmavoimien Messerschmitt Bf-109G.
Suomalaiset hävittäjä-ässät > Huomiot

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  | = | Mannerheim-ristin ritari |
|  | = | Kahdesti nimetty Mannerheim-ristin ritari |
| † | = | Kuollut taistelussa |
| # | = | Joutui sotavangiksi |
| ## | = | Kuollut ilmailuonnettomuudessa |
Sievä

Sievä on suomalainen naisen etunimi. Siitä tunnetaan myös muoto Sievi, joka on jäänyt harvinaisemmaksi.
Sievä on ollut Suomessa vuoden 2019 loppuun mennessä 453 naisen nimenä. Nimen käyttö alkoi jo ennen vuotta 1900 ja on jatkunut näihin päiviin. Vuoteen 1899 mennessä nimi oli annettu 97:lle tytölle. Yli puolet Sievä-nimisistä on syntynyt vuosina 1900–1919, jolloin nimi annettiin 230 tytölle.  Vuosina 1920–1939 se annettiin 92:lle ja 1940–1959 yhdelletoista tytölle. Vuosien 1960–1979 aikana ei ole syntynyt yhtäkään suomalaista, jonka etunimi olisi Sievä, mutta sittemmin nimeä on alettu käyttää jälleen; vuosina 1980–1999 on syntynyt kuusi ja vuosina 2000–2009 seitsemän Sievää. Vuonna 2010 Sievä-nimen sai alle viisi tyttöä.
Sievi-nimen on saanut alle 152 suomalaista, joista ensimmäiset niin ikään ennen vuotta 1900, mutta suurin osa vuosina 1900–1939
Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan Sievä on ollut sukunimenä 48:lla ja Sievi 86:lla suomalaisella. Nämä tiedot sisältävät vain ne henkilöt, jotka eivät ole kuolleet aiemmin kuin 1964–1968.
Tunnettuja Sievä-nimisiä

Sievä Juuri-Oja (o.s. Fågel, 1888–1972), näyttelijä
Sievä Kauppinen (o.s. Nordling, 1906–2008), taidemaalari ja graafikko