stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Loppu (Frendit)
Vastaanotto > Mainostus, hinnat ja palkinnot

NBC mainosti mittavasti sarjan päätösjaksoa, jota edelsi useiden viikkojen hehkutus. NBC:n paikalliset tytäryhtiöt järjestivät katselujuhlia eri puolilla Yhdysvaltoja mukaan lukien tapahtuma Universal CityWalkilla. New Yorkin puistoihin kerääntyi arviolta 3 000 ihmistä katsomaan jaksoa isoilta ruuduilta. Päätösjakson jälkeen keskusteluohjelma The Tonight Show with Jay Leno kuvattiin Frendien Central Perk -kahvilassa, jossa sarjan näyttelijät olivat vieraana. Hinta 30-sekuntiselle mainospätkälle päätösjakson aikana oli keskimäärin kaksi miljoonaa Yhdysvaltain dollaria. Tämä oli suurin mainoshinta tilannekomediasarjalle, aiempaa ennätystä piti hallussaan Seinfeld, jonka päätösjakson aikana esitetty mainos maksoi 1,7 miljoonaa dollaria.
Päätösjaksoa katsoi 52,5 miljoonaa yhdysvaltalaiskatsojaa. Se ei ollut kuitenkaan katsotuin jakso Frendien historiassa, sillä välittömästi Super Bowlin jälkeen 28. tammikuuta 1996 esitetty Joeyn fani (engl. The One After the Superbowl) keräsi 52,9 miljoonaa katsojaa. Frendien päätösjakso oli neljänneksi katsotuin televisiosarjan päätösjakso Yhdysvaltojen televisiohistoriassa edellään sarjojen M*A*S*H, Cheers ja Seinfeld päätösjaksot, joita katsoi 123, 102,4 ja 85,9 miljoonaa katsojaa. Frendien päätösjakso oli vuoden 2004 toiseksi katsotuin televisiojakso Super Bowlin jälkeen.
Suomessa jakso esitettiin MTV3:lla samana päivänä kuin Sinkkuelämää-televisiosarjan päätösjakso eli 23. marraskuuta 2004. Frendien päätösjaksoa katsoi 840 000 katsojaa ja Sinkkuelämän 795 000 katsojaa.
Jakso oli ehdolla Emmy-palkinnon saajaksi parhaasta monikamera-sarjan tai -erikoisjakson äänityksestä ja parhaasta monikamera-sarjan leikkauksesta, mutta hävisi molemmat palkinnot Frasierille.
Vastaanotto > Arvostelut

Arvostelut sarjan päätösjaksosta olivat pääosin myönteisiä. USA Today -lehden Robert Bianco kuvaili päätösjaksoa viihdyttäväksi ja tyydyttäväksi, ja ylisti sitä tunteiden ja huumorin sekoittamisesta. Boston Heraldin Sarah Rodman ylisti Anistonia ja Schwimmeria näyttelijäntyöstään, mutta piti hahmojen yhteenpaluuta liian puhtaana, vaikka lopputulos olikin se, mitä fanit toivoivat. Newsdayn Noel Holston kutsui jaksoa suloiseksi ja tyydyttäväksi.
USA Today kiinnitti huomiota asiaan, jota monet kriitikot pitivät ongelmallisena, eli sarjan ikääntymiseen. Vaikka sarja pysyi suosittuna, oli siitä katoamassa into. Salon.com -sivuston Heather Havrilesky kirjoitti, että huolimatta jakson ympärillä pyörineestä kuvottavasta hypestä, pettymyksen täyteisestä tuotantokaudesta ja latteasta päätösjaksosta, on tärkeää muistaa, kuinka mahtava sarja oli pitkän aikaan. Fort Worth Star-Telegramin Ken Parish Perkins antoi päätösjaksolle hyvän arvosanan ja luonnehti sitä enemmän koskettavaksi kuin koomiseksi.
Vastaanotto > Tekijöiden vastaus

Sarjan tekijät kerääntyivät Los Angelesiin katsomaan päätösjaksoa. Se sai hyvän vastaanoton päänäyttelijöiltä, jotka olivat varmoja fanien tuntevan samoin. David Schwimmer kertoi päätösjakson olevan juuri sellainen, mitä hän oli toivonut. ”Me kaikki päädymme uuteen alkuun. Se on uusi luku hahmojen elämässä.”
Kuvattaessa jaksoa näyttelijät ja henkilökunta kierrättivät vuosikirjoja ja allekirjoittivat niitä toisillaan. Kun lavasteet oli purettu, näyttelijät ja muut tekijät saivat osan Central Perk -kahvilaa muistoksi.
Jakson tiimoilta järjestettiin kolme juhlaa – illallinen Anistonin ja Pittin asunnolla 19. tammikuuta 2004, illanistujaiset West Hollywoodissa 22. tammikuuta ja isot tuhannen vieraan juhlat 24. tammikuuta Los Angelesin Park Plaza Hotelissa. Juhlissa esiintyi The Rembrandts, joka esitti Frendien tunnuskappaleen ”I’ll Be There for You”.
Näyttelijät

| Vierailevat näyttelijät |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Anna Faris  | … |  Erica   |  |  |  |  |  |  |  |
|  James Michael Tyler  | … |  Gunther   |  |  |  |  |  |  |  |
|  Paul Rudd  | … |  Mike   |  |  |  |  |  |  |  |
|  Jim Rash  | … |  hermostunut matkustaja   |  |  |  |  |  |  |  |
Aiheesta muualla

Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
"Friends: The Last One (Part 1)" Internet Movie Databasessa (englanniksi)
"Friends: The Last One (Part 2)" Internet Movie Databasessa (englanniksi)
| --- | --- |
Tuotantokaudet:  Ensimmäinen kausi Mistä kaikki alkoi  Toinen kausi  Kolmas kausi  Neljäs kausi  Viides kausi  Kuudes kausi  Seitsemäs kausi  Kahdeksas kausi  Yhdeksäs kausi  Kymmenes kausi Loppu 
Hahmot:  Monica Geller  Rachel Green  Phoebe Buffay  Joey Tribbiani  Chandler Bing  Ross Geller 
Luojat:  David Crane  Marta Kauffman 
Musiikki: ”I'll Be There for You”
Aiheeseen liittyvät artikkelit:  Joey  Rachel-kampaus  Central Perk 
Sarjan päätösjakson jälkeen Warner Bros Studiosin Stage 24, jossa Frendejä oli kuvattu toisesta tuotantokaudesta lähtien, nimettiin ”The Friends Stageksi”.
Päätösjakso oli "juuri sellainen", mitä David Schwimmer oli toivonut.
Etnografinen näyttely

Tierra del Fuegon (Argentiinan Patagonia) alkuasukkaat Maître toi Pariisiin vuonna 1889.
Saamelaisten elämää esitellään etnografisessa näyttelyssä Pariisissa.
Etnografiset näyttelyt olivat näyttelyitä, joita järjestettiin siirtomaakaudella. Näyttelyissä oli näytteillä eri alueiden alkuasukkaita samantapaisesti kuin eläintarhoissa. Ihmistarhojen pääkaupunki oli Lontoo. Ranskassa Pariisissa oli siirtomaanäyttely Exposition coloniale internationale, jossa oli myös ihmistarhoja. Pariisin siirtomaanäyttely suljettiin vuonna 1931. Etnografisissa näyttelyissä Australian aboriginaaleja ja Afrikan mustia kuvattiin kannibaaleiksi. Tästä on käytetty nimitystä pseudo-etnografinen.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
http://en.rfi.fr/france/20110216-paris-s-forgotten-human-zoo-shows-crude-workings-colonial-propaganda
Dokumenttielokuva Human Zoos: America's Forgotten History of Scientific Racism (2018) https://www.imdb.com/title/tt7289514/ (englanniksi)
Dokumenttielokuva Savages – The Story of Human Zoos (2018) (englanniksi)
Dokumenttielokuva Zoos humains (2002) (ranskaksi)
Luettelo César Vallejon runojen suomennoksista

Tämä on luettelo perulaisen runoilijan César Vallejon runojen suomennoksista.
Etelä-Pohjanmaan Opisto

Vuonna 1896 käyttöön otetun päärakennuksen on suunnitellut arkkitehti Josef Stenbäck.
Etelä-Pohjanmaan Opisto on vuonna 1892 perustettu kansanopisto. Se on uskonnollisesti ja poliittisesti sitoutumaton. Koulutustarjontaan kuuluvat lukuvuoden mittaiset opintolinjat, ammatillinen perus- ja lisäkoulutus, avoimen yliopiston opetus, lyhytkurssit sekä muut koulutustapahtumat. Opisto toimii myös erilaisten yksityisten tilaisuuksien pitopaikkana ja järjestää tarvittaessa kokous-, majoitus- ja ruokapalveluita.
Etelä-Pohjanmaan Opisto järjestää koulutusta kahdella kampuksella: Ilmajoen Luomankylässä ja Kauhajoen Järvikylässä entisessä Kauhajoen Opistossa.
Historiaa

Etelä-Pohjanmaan Opiston syntysanat lausuttiin 29. kesäkuuta 1891 Ilmajoen Ala-Antilassa, jossa pidetyn eteläpohjalaisten ylioppilaiden kesäkokouksen yhteydessä pidettiin myös opiston perustava kokous. Ajatus kansanopiston perustamisesta oli herännyt pari vuotta aiemmin Helsingin yliopiston Pohjalaisessa Osakunnassa, ja sijaintipaikaksi kaavailtiin myös Lapuaa, Laihiaa ja Seinäjokea. Alkuperäinen nimi oli Etelä-Pohjanmaan suomalainen kansanopisto, joka lyheni vuonna 1925 muotoon Etelä-Pohjanmaan kansanopisto. Myöhemmin nimeksi vakiintui Etelä-Pohjanmaan Opisto.
Opiston yhtenä perustajana ja ensimmäisenä rehtorina vuosina 1892–1904 ja 1908–1912 toimi sittemmin kansanedustajana ja opetusministerinäkin ollut Niilo Liakka. Opiston johtajista myös Heikki Hosia toimi myöhemmin opetusministerinä vuosina 1959–1962. 1930-luvun alkupuolella opistoa johti kansanopistolaitoksen kehittäjänä myöhemmin tunnettu Mauno Karttunen. Opiston rehtorina vuosina 1960–1986 toimi Tuomas Tapola. 2010- ja 2020-luvuilla rehtorina on toiminut Kyösti Nyyssölä. Kaikkiaan opistolla on ollut 13 rehtoria.
Opiston ensimmäinen toimipaikka vuokrattiin Ala-Hannukselan talosta Kyrönjoen rannalta. Sen jälkeen opisto toimi kolme vuotta kolmessa lähekkäisessä talossa Alapäässä. Nykyinen opisto rakennettiin Korven tilan isännän Paul Roschierin tarjoamalle männikköharjulle Vestanåsille, jota pidettiin yleisesti Ilmajoen kauneimpana. Tammikuussa 1896 käyttöön vihityn päärakennuksen suunnitteli arkkitehti Josef Stenbäck ottamatta siitä palkkiota.
Opisto toimi alkuvaiheessa tiiviissä yhteistyössä nuorisoseuraliikkeen kanssa. Myös monet maakunnan vaikuttajat tukivat opiston työtä, kuten kansanedustajat Juho Erkki Antila, Kaarlo Lanne ja Mikko Luopajärvi sekä kirjailija Santeri Alkio, Orisbergin kartanon isäntä Edward Björkenheim ja vaasalainen hovioikeudenneuvos Oskar Rewell. Opiston toimintaa ovat vuosikymmenten varrella tukeneet myös Ilmajoen kunta ja Ilmajoen seurakunta.
Kauhajoen Opisto yhdistyi Etelä-Pohjanmaan Opistoon 1.1.2025, jolloin Kauhajoen Opistosta tuli Etelä-Pohjanmaan Opiston Kauhajoen yksikkö. Kauhajoen Opistoa ylläpitävä Kauhajoen evankelisen opiston kannatusyhdistys ja Etelä-Pohjanmaan Opistoa ylläpitävä  Korpisaaren säätiö päättivät yhdistymisestä vuoden 2024 maaliskuussa. Korpisaaren säätiö osti Kauhajoen Opiston tilat ja irtaimiston ja sen vakituinen henkilöstö siirtyi uuden työnantajan palvelukseen. Kauhajoen Opisto toimii alle kymmenen kilometrin päässä Kauhajoen keskustasta, mutta tarkoitus on siirtää opetus kaupungin keskustaan 2029 mennessä.  Kauhajoen Opistossa opiskelee vuonna 2024 päätoimisesti vajaat sata opiskelijaa, ja Etelä-Pohjanmaan Opiston tavoitteena on kasvattaa opiskelijamäärä noin 150 päätoimiseen opiskelijaan. Yhdistymisen jälkeen Etelä-Pohjanmaan Opistossa opiskelee yhteensä 550 opiskelijaa ja päätoimista henkilöstöä on noin 90.
Etelä-Pohjanmaan Opiston Kauhajoen toimipiste muuttaa vanhasta "Turjanlinnaksi" nimitetystä rakennuksestaan Kauhajoen keskustassa sijaitsevaan entisen koti- ja laitostalousoppilaitoksen kiinteistöön vuoden 2025 elokuussa.
Koulutus

Päätoimisesti opiskeltavat lukuvuoden mittaiset opintolinjat
Kasvatus- ja ohjausalan perustutkinto
Iltaisin ja viikonloppuisin opiskeltavat avoimen yliopiston opinnot
Lyhytkurssit
Ammatillinen lisäkoulutus: ammatti- ja erikoisammattitutkinnot sekä erilaiset täydennyskoulutus- ja teemapäivät.
Aiheesta muualla

Etelä-Pohjanmaan Opisto
Hosia, Heikki: Etelä-Pohjanmaan opisto 1892-1992 : juhlakirja Etelä-Pohjanmaan opiston viettäessä satavuotisjuhlia 8.11.1992. Ilmajoki : Etelä-Pohjanmaan opisto, 1992. ISBN 952-90-4149-7.
Hannuksela, Lauri (toim.): Etelä-Pohjanmaan kansanopisto 1892-1952. Ilmajoki : Korpisaaren toveriliitto, 1953.
Kuvia opiston toiminnasta Ilmajoki 1963 -lyhytelokuvassa, kohta 16:20 (Vimeo)
Luettelo suomennetuista H. P. Lovecraftin teoksista

Tämä on luettelo suomennetuista H. P. Lovecraftin teoksista. Lovecraft kirjoitti ainoan romaaninsa Charles Dexter Wardin tapaus lisäksi pääasiassa novelleja sekä runoja ja pienoisromaaneja. Suomessa näitä on julkaistu pääasiassa novellikokoelmina, mutta jotkut Lovecraftin novellit on julkaistu ensi kertaa suomeksi lehdissä tai antologioissa.
Suomenkieliset kokoelmat > Ensimmäiset novellikokoelmat (1988–1999)

Temppeli ja muita kertomuksia . Suomentanut Kari Nenonen. Jalava, 1988. ISBN 951-9201-56-4
Dagon (Dagon, 1919)
Unen seinämän takana (Beyond the Wall of Sleep, 1919)
Herbert West – elvyttäjä (Herbert West – Reanimator, 1922)
Ajokoira (The Hound, 1924)
Temppeli (The Temple, 1925)
Kuusuo (The Moon-Bog, 1926)
Ulkopuolinen (The Outsider, 1926)
Pickmanin malli (Pickman’s Model, 1927)
Viileää ilmaa (Cool Air, 1928)
Iranonin etsintä (The Quest of Iranon, 1935)
Hän, joka tuli käymään (The Thing on the Doorstep, 1937)
Kuvasta tekoihin (The Picture in the House, 1919)
Kuiskaus pimeässä . Suomentanut Ulla Selkälä & Ilkka Äärelä. Jalava, 1989. ISBN 951-8954-15-1
Varjo Innsmouthin yllä (The Shadow over Innsmouth, 1931), pienoisromaani
Cthulhun kutsu (The Call of Cthulhu, 1926)
Dunwichin hirviö (The Dunwich Horror, 1928)
Kuiskaus pimeässä (The Whisperer in Darkness, 1930)
Nimetön kaupunki . Suomentanut Ulla Selkälä & Ilkka Äärelä. Jalava, 1991. ISBN 951-8954-52-6
Väri avaruudesta (The Colour out of Space, 1927)
Juhlapäivä (The Festival, 1923)
Nimetön kaupunki (The Nameless City, 1921)
Vainooja pimeydestä (The Haunter of the Dark, 1935)
Hulluuden vuorilla (At the Mountains of Madness, 1931), pienoisromaani
Varjo menneisyydestä . Suomentanut Ilkka Äärelä. Jalava, 1993. ISBN 951-887-015-2
Faaraoiden vankina (Imprisoned with the Pharaos, 1924)
Red Hookin kauhu (The Horror at Red Hook, 1927)
Eryksin muurit (The Walls of Eryx, 1939)
Varjo menneisyydestä (The Shadow Out of Time, 1936), pienoisromaani
Alkemisti ja muita kertomuksia . (toim. Markku Sadelehto) Suomentanut Ulla Selkälä & Ilkka Äärelä. Jalava, 1994. ISBN 951-887-052-7
Vaaniva pelko (The Lurking Fear, 1923)
Erich Zannin musiikki (The Music of Erich Zann, 1922)
Rajan takaa (From Beyond, 1938)
Alkemisti (The Alchemist, 1916)
Hypnos (Hypnos, 1923)
Sarnathin tuho (The Doom That Came to Sarnath, 1920/1938)
Toiset jumalat (The Other Gods, 1933)
Valkoinen laiva (The White Ship, 1919)
Hän (He, 1926)
Nimetön (The Unnamable, 1925)
Kamala ukko (The Terrible Old Man, 1921)
Talo usvan keskellä (The Strange High House in the Mist, 1931)
Unet noitatalossa (The Dreams in the Witch-House, 1933)
Vaeltaja unien portilla . (toim. Markku Sadelehto) Suomentanut Matti Rosvall. Tampereen Science Fiction Seura, 1997. ISBN 952-5211-01-0
Lovecraftin kirje Gallomolle (HPL to Gallomo, 11 December 1919), kirje
Randolph Carterin lausunto (The Statement of Randolph Carter, 1920)
Tuntematon Kadath (The Dream-Quest of Unknown Kadath, 1943), pienoisromaani
Hopea-avain (The Silver Key, 1929)
Temppeli, Nimetön kaupunki ja muita kertomuksia.  Suomentanut Kari Nenonen, Ulla Selkälä & Ilkka Äärelä. Jalava, 1999.  ISBN 951-887-167-1
Suomenkieliset kokoelmat > Uudet kokoelmat (2014–)

Unennäkijän muistikirja . Suomentanut Juha-Matti Rajala. Tampere: Vaskikirjat, 2014. ISBN 978-952-572-219-2
Merkintöjä eräästä epähenkilöstä, essee
Outojen tarinoiden kirjoittamisesta, essee
Dagonin puolustus, essee
Lovecraftin muistikirja (Commonplace book)
Lovecraftin kirjeitä
H. P. Lovecraftin parhaat . (toim. Markku Jalava) Suomentanut Ilkka Äärelä, Ulla Selkälä & Matti Rosvall. Jalava, 2020. ISBN 978-951-887-607-9
Väri avaruudesta (The Colour out of Space, 1927)
Varjo Innsmouthin yllä (The Shadow over Innsmouth, 1931)
Herbert West – elvyttäjä (Herbert West – Reanimator, 1922)
Hulluuden vuorilla (At the Mountains of Madness, 1931), pienoisromaani
Charles Dexter Wardin tapaus (The Case of Charles Dexter Ward, 1941), romaani
Hautakummun salaisuus (The Mound, 1940) (Zealia Bishopin kanssa)
Väri avaruudesta ja muita Cthulhu-mytologian tarinoita . Suomentanut Lauri Lattu. Nysalor-kustannus, 2020. ISBN 978-952-727-543-6
Dagon (Dagon, 1919)
Cthulhun kutsu (The Call of Cthulhu, 1926)
Kuiskaaja pimeydessä (The Whisperer in Darkness, 1930)
Varjo Innsmouthin yllä (The Shadow over Innsmouth, 1931), pienoisromaani
Väri avaruudesta (The Colour out of Space, 1927)
Nimetön kaupunki ja muita tarinoita. Suomentanut, toimittanut ja kommentoinut Lauri Lattu. Nysalor-kustannus, 2023. ISBN 978-952-7275-96-2.
Olio kynnyksellä (The Thing on the Doorstep, 1933)
Dunwichin kauhu (The Dunwich Horror, 1928)
Nimetön kaupunki (The Nameless City, 1921)
Rotat seinissä (The Rats in the Walls, 1923)
Nyarlathotep (Nyarlathotep, 1920)
Romaanit, pienoisromaani ja essee

Charles Dexter Wardin tapaus.  Suomentanut Ilkka Äärelä. Jalava, 1992.  (The Case of Charles Dexter Ward, 1941)  ISBN 951-8954-98-4  romaani
Kauhun kynnys.  Suomentanut Ilkka Äärelä. WSOY, 1993.  (The Lurker at the Threshold, 1945)  ISBN 951-0-18761-5  romaani
Hulluuden vuorilla. Suomentanut, toimittanut ja kommentoinut Lauri Lattu. Nysalor-kustannus, 2021. (At the Mountains of Madness, 1931). ISBN 978-952-7275-72-6. Pienoisromaani. Perustuu Lovecraftin alkuperäiseen käsikirjoitukseen.
Yliluonnollinen kauhu kirjallisuudessa.  (Savukeitaan kauhuklassikot 2 (Supernatural Horror in Literature, 1927))  Suomentanut Juri Nummelin. Turku-Tampere:  Savukeidas, 2013.  ISBN 978-952-268-084-6
Ensijulkaisut lehdissä ja antologioissa

Kauhea Vanha Mies (The Terrible Old Man, 1921)
julkaistu Maaseudun Tulevaisuus-lehden sunnuntailiitteessä 23.10.1952
Sivullinen (The Outsider, 1926)
julkaistu Maaseudun Tulevaisuus-lehden sunnuntailiitteessä 18.12.1952
Pimeyden hornanhenki (The Haunter of the Dark, 1936)
julkaistu Portti-lehden numerossa 3/87
Tuolta puolen (From Beyond, 1938)
julkaistu Tähtivaeltaja-lehden numerossa 1/89
Rotat seinissä (The Rats in the Walls, 1924)
Outoja tarinoita 1.  (toim. Markku Sadelehto)  Suomentanut Ulla Selkälä. Jalava, 1990.  ISBN 951-8954-22-4
Hautaholvissa (In the Vault, 1925)
Kauhupokkari 1.  (toim. Markku Sadelehto)  Jalava, 1991.
Kammottu talo (The Shunned House, 1936)
Outoja tarinoita 4.  (toim. Markku Sadelehto)  Suomentanut Matti Rosvall. Jalava, 1992.  ISBN 951-8954-95-X
Arthur Jermyn (The White Ape, 1924)
Haudantakaisia.  (toim. Markku Sadelehto)  Jalava, 1994.
Öinen meri (The Night Ocean, 1936), kirjoitettu Robert H. Barlow:n kanssa
Amerikkalaiset aaveet.  (toim. Markku Sadelehto)  Suomentanut Sari Kallioinen ja Anita Puumalainen. WSOY, 1995.  ISBN 951-0-20244-4
Ultharin kissat (The Cats of Ulthar, 1920)
Mystisiä kissatarinoita.  (Mysterious Cat Stories, 1994) (toim. John Richard Stephens & Kim Smith)  Suomentanut Pasi Junila. Book Studio, 1995.  ISBN 951-611-688-4
Temppeli ja muita kertomuksia, 1988.
Kuiskaus pimeässä, 1989.
Nimetön kaupunki, 1991.
Varjo menneisyydestä, 1993.
Alkemisti ja muita kertomuksia, 1994.
Vaeltaja unien portilla, 1997.
Unennäkijän muistikirja, 2014.
H. P. Lovecraftin parhaat, 2020.
Väri avaruudesta ja muita Cthulhu-mytologian tarinoita, 2020.
Etelä-Venäjän armeija

Venäläiset valkoiset armeijat, kansalliset armeijat ja interventiojoukot.
Etelä-Venäjän armeija oli yksi Venäjän valkoisista armeijoista, jotka edustivat Venäjän väliaikaista hallitusta ja taistelivat bolševikkeja, Ukrainan itsenäisyysliikettä ja saksalaisia vastaan. Yksi Etelä-Venäjän armeijan edeltäjistä oli Vapaaehtoisarmeija.
Etelä-Venäjän armeija epäonnistui hyökkäyksessään Moskovaan vuonna 1919, minkä jälkeen sen vaikutus Venäjän sisällissotaan jäi marginaaliseksi. Sillä oli kuitenkin merkitystä Ukrainan tilanteeseen lähinnä Harkovan bolševikkihallinnon vastustajana, mikä toisaalta helpotti Ukrainan kansantasavallan asemaa bolševikkeja vastaan, mutta toisaalta esti sitä laajentamasta valtaansa Itä-Ukrainaan.
Etelä-Venäjän armeijaa komensivat Anton Denikin ja hänen seuraajansa Pjotr Wrangel. Armeijan rippeet jouduttiin lopulta evakuoimaan Krimiltä Konstantinopoliin marraskuussa 1920.
Muita vastaavanlaisia armeijoita olivat Neuvosto-Venäjän interventioon liittyen amiraali Aleksandr Koltšakin johtama Siperian armeija, jonka tarkoituksena oli kukistaa neuvostovalta hyökkäämällä Kaukoidästä Siperian kautta Moskovaan. Kenraali Nikolai Judenitšin komentama Luoteis-Venäjän armeija puolestaan pyrki Pietarin neuvostovallan kukistamiseen. Luoteis-Venäjän armeija toimi lähinnä Suomenlahden eteläpuolelta Baltiasta.
Komentajat

kenraaliluutnantti Anton Denikin (huhtikuu 1918 – huhtikuu 1920)
kenraaliluutnantti Pjotr Wrangel (huhtikuu 1920 – marraskuu 1920)
Kirjallisuutta

Wrangel, Pjotr Nikolajevitš: Kenraali Wrangelin muistelmat. Suomentanut Simo Hämeen-Anttila. (2. painos) Hämeenlinna: Karisto, 1989. ISBN 951-23-2639-6.
Kirjallisuutta > Kaunokirjallisuus

Bulgakov, Mihail: Valkokaarti. WSOY, 1972.
Šolohov, Mihail: Hiljaa virtaa Don. (1. painos) WSOY, 1956.
Šolohov, Mihail: Hiljainen Don. Teoksessa Lokakuu-sarja II. Suomentanut Elias Siippainen. Smia, 1944.
Etelä-Pohjanmaan kauppakamari

Etelä-Pohjanmaan kauppakamarin perinteinen jäsenlaatta
Etelä-Pohjanmaan kauppakamari on Etelä-Pohjanmaan maakunnan yritysten, kuntien ja muiden yrityselämään liittyvien organisaatioiden järjestö, joka tarjoaa asiantuntija-, koulutus- ja konsultointipalveluita jäsenilleen toimien siten myös siltana yritysmaailman ja julkishallinnon välillä. Kauppakamarien toiminta perustuu kauppakamarilakiin, joka määrittelee kauppakamareille mm. ulkomaankaupan asiakirjoihin liittyviä julkisia tehtäviä.
Etelä-Pohjanmaan kauppakamari on perustettu 1951, ja sillä on nykyisin yli 800 jäsentä (2023). Jäsenyritykset edustavat valtaosaa alueen liikevaihdosta, työpaikkojen määrästä sekä viennistä luoden näin kattavan pohjan alueen yritysten tarpeiden tunnistamiselle ja vaikuttamiselle.
Etelä-Pohjanmaan kauppakamari julkaisee neljä kertaa vuodessa ilmestyvää Etelä-Pohjanmaan kauppakamarilehteä (ISSN 2342-8198).
Hallinto

Kauppakamarien hallinto on Suomessa yhdistysmuotoinen. Jäsenet valitsevat vuosikokouksessa puheenjohtajiston ja hallituksen sekä erilliset valiokunnat. Luottamushenkilöhallinnon lisäksi kauppakamarilla on palkattuna henkilöstönä toimitusjohtaja ja muuta toimistohenkilökuntaa.
Puheenjohtajistoon kuuluvat varsinaiset puheenjohtajan lisäksi kolme varapuheenjohtajaa. Hallituksen puheenjohtaja, joka toimii myös koko kauppakamarin puheenjohtajana, toimii hallituksen puheenjohtaja Juhamatti Aronen Eepeeltä. (2019). Varapuheenjohtajat ovat Mikko Isoniemi (Ilkka Oyj), Lauri Lindholm (OP Etelä-Pohjanmaa) sekä Anna-Kaisa Pusa (Kurikan kaupunki). Hallitukseen kuuluvat puheenjohtajiston lisäksi kahdeksan (8) varsinaista jäsentä, jotka edustavat sekä eri toimialoja että alueen seutuja.
Valiokunnat toimivat joko oman toimialansa tai alueensa asioiden asiantuntijoina, valmistelijoina ja käsittelijöinä. 2000-luvulla toimialakohtaisiksi valiokunniksi ovat Etelä-Pohjanmaan kauppakamarissa vakiintuneet teollisuus-, kauppa- ja palvelu-, ICT-, elinkeino-, sekä innovaatio- ja koulutusvaliokunta. Alueellisena valiokuntana toimiin Suupohjan aluevaliokunta, joka on yhteinen valiokunta Pohjanmaan kauppakamarin kanssa.
Toimisto, jossa työskentelee kolme päätoimista toimihenkilöä, sijaitsee maakuntakeskuksessa Seinäjoella Seinäjoki Areenassa, jonka alkuperäinen rakentamisajatus tuli kauppakamarilta . Toimitusjohtajana toimii Tomi Kohtanen (2021).
Verkottuminen

Etelä-Pohjanmaan kauppakamarin toiminnan olennaisena osana on alueellinen vaikuttaminen ja kehittäminen. Verkottuminen niin alueellisesti, valtakunnallisesti kuin globaalistikin tuo jäsenille lisäarvoa, joka konkretisoituu vuosittaissa tapahtumissa ja tilaisuuksissa sekä neuvontapalveluiden laajuudessa. Suomen kauppakamareilla on esim. kauppakamariverkko-palvelu, jossa tarpeet ja tarjonta kohtaavat.
Kansainvälinen kauppakamareiden verkosto Finncham voi auttaa suomalaisyrityksiä etsimään kontakteja ulkomailla, samoin kauppakamarit eri maissa voivat toimia kontaktien ja tietojen välittäjinä. Etelä-Pohjanmaan kauppakamari on itse jäsenenä mm. Kansainvälisessä kauppakamarissa ICC:ssä ja Suomalais-Venäläisessä kauppakamarissa.
Kauppakamarin merkittäviä yhteistyökumppaneita alueella ovat esim. Etelä-Pohjanmaan elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskus, Seinäjoen ammattikorkeakoulu, Koulutuskeskus Sedu, Etelä-Pohjanmaan liitto, Etelä-Pohjanmaan Yrittäjät, sekä alueen kunnat.