stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Komplementti (tietotekniikka)
Historia

Eräät varhaiset tietokoneet kuten UNIVAC 1100 -sarja ovat käyttäneet yhden komplementtia, mutta tämä on pääasiassa jäänyt pois käytöstä. Sen sijaan kahden komplementti on yleistynyt muun muassa IBM S/360:n vaikutuksesta.
Etumerkin käyttö

Negatiiviset luvut voidaan esittää binäärilaskennassa lisäämällä luvun esitysmuotoon yksi bitti, merkkibitti, jonka toinen arvo tarkoittaa positiivista lukua ja toinen arvo negatiivista lukua. Tällöin kuitenkin positiivisten ja negatiivisten lukujen yhteenlasku täytyy käsitellä erikoistapauksena ja muuttaa se esimerkiksi tarvittaessa vähennyslaskuksi. Esimerkiksi +3 + -3 täytyy muuttaa vähennyslaskuksi 3 - 3. Ei ole myöskään kovin yksinkertaista käsitellä negatiivisia tuloksia antavia laskutoimituksia.
Yhden komplementti

Yksinkertaisempaa on muuttaa negatiivisten lukujen bitit vastakkaisiksi (ykkönen nollaksi ja päinvastoin) eli luvun yhden komplementiksi. Tällöin yhteenlasku voidaan laskea samalla tavalla positiivisille ja negatiivisille luvuille. Esimerkiksi +3 + -3 on kolmen bitin yhden komplementtiluvuilla esitettynä:
011
 +100
 ----
  111
Esimerkistä huomaa erään yhden komplementin esitysmuodon ongelman: luvulla nolla on kaksi eri esitysmuotoa: 000 ja 111.
Toinen ongelma on merkkibitin käsittely. Jos etumerkillisten lukujen yhteenlaskusta tulee ylimääräinen muistinumero, se pitää erikseen lisätä tulokseen. Esimerkiksi -1 + -2 = -3:
101
 +110
 ----
 1011 -> 1 + 011 = 100
Kahden komplementti

Yhden komplementtiin liittyvät ongelmat poistuvat, jos käytetään kahden komplementtia. Tällöin luvun vastaluku saadaan kääntämällä luvun bitit ja lisäämällä tulokseen yksi. Kahden komplementtijärjestelmässä luvulla nolla on yksikäsitteinen esitystapa (bittikuvio, jonka kaikki bitit ovat nollia) ja nollan vastaluku on nolla. Sama yhteenlaskuoperaatio toimii sekä etumerkillisten että etumerkittömien lukujen kanssa.
Esimerkkinä +3 + -3 on kolmen bitin kahden komplementtiluvuilla esitettynä:
011
 +101
 ----
 1000
Kun kolmen bitin tilan ylittävä bitti (1) jätetään pois, tulos on 000 eli nolla.
Kahden komplementtiluvuissa on aina yksi negatiivinen luku enemmän kuin on positiivisia lukuja (pois lukien luku 0). Esimerkiksi kolmella bitillä esitettävät luvut ovat:
011  3
 010  2
 001  1
 000  0
 111 -1
 110 -2
 101 -3
 100 -4
Tyypillisiä lukualueita ovat
-128..127 (8-bittiset luvut)
-32768..32767 (16-bittiset luvut)
Käytännöllisesti katsoen kaikki nykyiset tietokoneet käyttävät kahden komplementtilukuja negatiivisten lukujen esittämiseen. Muutama varhain suunniteltu tietokone käytti yhden komplementtia, esimerkiksi PDP-1 ja Univac/1100.
Kultaranta VII

| Kultaranta VII |
| --- | --- |

Suurin pituus (LOA):  13 m
Leveys:  4,2 m
Paino:  17 000 kg
Moottori:  2 x Wizeman Marine WM 423 V-10, à 260 kW
Miehistö:  2
Makuupaikkoja:  4+2
Lähteet:  
Kultaranta VII on Suomen tasavallan presidentin entinen virkavene, joka valmistui vuonna 1983. Se korvasi vuonna 1974 käyttöön otetun Kultaranta VI:n, ja sen korvasi vuonna 2008 Kultaranta VIII.
Kultaranta VII on 12,5 metriä pitkä ja 4,5 metriä leveä. Siinä on 2 kpl 375-hevosvoimaista dieselmoottoria ja sen huippunopeus on 20 solmua. Veneeseen mahtuu kaksihenkisen miehistön lisäksi 12 matkustajaa.
Tarja Halonen on kertonut, että ennen Putinin vierailua Suomessa käynyt etukäteisvalmistelukunta kommentoi Kultaranta VII:ää sanoin: "Onpa kivannäköinen yhteysalus, mutta missä se jahti on?"
Aiheesta muualla

Suomen presidenttien Kultaranta-veneet kautta aikojen
Ararat (kaupunki)

| Ararat Արարատ |
| --- | --- |
 Toisen maailmansodan uhrien muistomerkki Araratissa
 Ararat
 Koordinaatit: 39°58′34″N, 44°42′52″E 
Valtio:  Armenia
Maakunta:  Ararat
Väkiluku (2011):  20 235
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ararat (arm. Արարատ) on kaupunki Armeniassa, Jerevanin eteläpuolella sijaitsevassa Araratin maakunnassa. Ararat sijaitsee maanteitse vajaa 50 kilometriä Jerevanista kaakkoon. Vuonna 2011 kaupungin oli 20 235 asukasta (vuonna 2001: 20 480 as.).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ararat (kaupunki) Wikimedia Commonsissa
Daerpies Dierie

Daerpies Dierie on eteläsaamenkielinen kirkollinen aikakauslehti, joka ilmestyy neljä kertaa vuodessa.
Lehden perusti eteläsaamelainen pastori Bierna Bientie, jonka tavoitteena oli tehdä lehteä, joka olisi yhdistelmä seurakuntalehteä, uutisten levittäjää sekä keskustelukanavaa eteläsaamelaisille kulttuuriaiheille. Lehden nimeksi tuli Daerpies Dierie ja se alkoi ilmestyä neljästi vuodessa. Lehden nimi merkitsee kahta nauhaa, joita käytetään yhdistämään kaksi saamelaispuvun takin materiaalin osaa toisiinsa. Tämä kuvastaa lehden pyrkimystä yhdistää eteläsaamelaiset toinen toisiinsa. Muuten lehdellä on osin sama tarkoitus kuin Nuorttanaste -lehdellä pohjoissaamea puhuville. Lehti sisältää materiaalia sekä eteläsaameksi että norjaksi.
Lehden julkaisemista tukevat Nidarosin hiippakunta, Norjan Saamelaiskäräjät, Ruotsin kirkko sekä sen Härnösandin hiippakunta.
Aiheesta muualla

Lehden kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive)
John Archer

| Mitalit> Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Lontoo 1948 | 4×100 metriä |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Oslo 1946 | 100 metriä |  |
John Archer (10. elokuuta 1921 – 29. heinäkuuta 1997) oli brittiläinen pikajuoksija ja olympiamitalisti.
Archer voitti Oslon EM-kilpailuissa 1946 kultaa 100 metrin juoksussa ajalla 10,6 s. Hän juoksi viimeisen osuuden 4 × 100 metrin viestijuoksussa, jossa Britannian joukkue sijoittui viidenneksi ajalla 42,4 s. Lontoon 1948 olympialaisissa hän sai hopeaa viestissä, jossa hän juoksi avausosuuden. Britannian loppuaika oli 41,3 s. Yhdysvallat tuli maaliin 0,7 sekuntia nopeampana mutta hylättiin vaihtorikkeen vuoksi, ja Yhdysvaltain virallisesta vastalauseesta huolimatta palkintojenjako pidettiin ja briteille jaettiin kultamitalit. Kolme päivää myöhemmin kilpailua filmeiltä tarkastellut jury hyväksyi kuitenkin vastalauseen, joten Archer ja muut britit joutuivat luopumaan kultamitaleistaan.
Arapaimakalat

| Arapaimakalat |
| --- | --- |
 Aravana (Osteoglossum bicirrhosum)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Arapaimakalat Osteoglossiformes  Greenwood et al., 1966
Heimot
 Nauhanorsukalat Gymnarchidae  Norsukalat Mormyridae  Teräkalat Notopteridae  Arapaimat Osteoglossidae  Perhoskalat Pantodontidae 
Katso myös
   Arapaimakalat Wikispeciesissä   Arapaimakalat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Arapaimakalat (Osteoglossiformes) on viuhkaeväisten kalojen lahko. Sen kaikki jäsenet elävät suolattomassa vedessä. Arapaimakalojen erikoisin tuntomerkki on hammaspintainen tai luinen kieli. Lahkon suurinta lajia arapaimaa (Arapaima gigas) pidetään maailman suurimpana makean veden kalana. Se voi kasvaa yli kolmemetriseksi.
Kuusilmäkalojen lahko luokiteltiin aiemmin heimona osaksi arapaimakaloja.
Monia lajeja on hoidettu myös akvaarioissa.
Aiheesta muualla

Order Summary for  Osteoglossiformes (peilipalvelin) FishBase. Froese, R. & Pauly, D. (toim.). (englanniksi)
Li & Wilson: Osteoglossomorpha Tree of Life. Arkistoitu 5.6.2011. Viitattu 11.6.2008.
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q48407  Wikispecies: Osteoglossiformes  ADW: Osteoglossiformes  AFD: Osteoglossiformes  BioLib: 15480  BOLD: 274  CoL: 3QH  EoL: 5386  GBIF: 1069  iNaturalist: 49240  IRMNG: 12521  ITIS: 161886  NCBI: 41712  Open Tree of Life: 496754  Paleobiology Database: 35309  uBio: 113913  WoRMS: 152241
Antropologia

Antropologia (muinaiskreikan sanoista ἄνθρωπος, anthrōpos ’ihminen’ ja λογία, logia ’oppi’) eli ihmistutkimus on ihmisille (Homo-suvun eläimet, myös muut kuin Homo sapiens) ominaisia piirteitä ja ihmisen kulttuuria tutkivan tieteen yleisnimitys.  Sana ”antropologia” on viitannut eri aikoina moniin eri aloihin ja se on tiiviissä yhteydessä moneen muuhun tieteenlajiin, kuten luonnontieteisiin, kielitieteeseen ja arkeologiaan. Tässä artikkelissa tarkastellaan antropologiaa yhteiskuntatieteenä. Suomessa antropologian opetuksessa on painotettu kulttuurien vertailevaa tutkimusta.
Ihmisen biologian tutkiminen

Biologinen eli fyysinen antropologia on nimike, jota ovat käyttäneet pääasiassa yhdysvaltalaiset yliopistot. Näissä tutkimusyksiköissä on perinteisesti tutkittu ihmislajin biologisia ominaisuuksia kautta aikojen. Tutkimuksia on tehty esimerkiksi fossiilien perusteella eri kädellisten ja ihmislajien elintavoista, ympäristöstä ja ravinnon käytöstä. Lisäksi on tehty ihmisen rotuja koskevia tutkimuksia ja karttoja.
Biologisen antropologian nimen alla myös tehdään paljon tutkimusta, jonka voisi luokitella myös vaikkapa evoluutiopsykologiaan, arkeologiaan tai ekologiaan (esimerkiksi H. Clark Barrettin tutkimukset Ecuadorin shuar-intiaanien viljelystä tai Robert Boydin kulttuurin kehityksen teoriat).
Tunnetumpia antropologian alan tutkijoita ovat olleet esimerkiksi Paul Broca (1824–1880), joka kehitti kallonmittausmenetelmiä, ja Franz Boas (1858–1942), joka tutki muun muassa inuiiteiksi kutsumiensa ihmisten luita. Tunnettuihin nykyisiin tutkijoihin lukeutuu esimerkiksi Robert A. Foley, jonka tutkimusaiheita ovat olleet muun muassa ilmastonmuutoksen vaikutus ihmislajien sukupuuttoihin, kivityökalujen kehitys ja modernin käyttäytymisen tutkimus.
Kulttuurin tutkiminen

Kulttuurin symbolien ja merkityksien tutkimista psykologiaa, kielitiedettä ja sosiologiaa yhdistellen kutsutaan kulttuuriantropologiaksi. Kulttuuriantropologit ovat usein tuottaneet etnografioita, tutkimuksia joissa kuvaillaan omakohtaisesta kokemuksesta ja haastatteluihin perustuen jokin kulttuuri tai alakulttuuri kokonaisuudessaan. Kulttuuriantropologiassa on käytetty hyvin vähän jos laisinkaan kokeellisia menetelmiä, vaan kuten historiassakin etnografia on vain yksi tulkinta tutkimuskohteesta.
Ensimmäisenä kulttuuriantropologina on pidetty Bernardino de Sahagúnia, joka tutki 1520-luvulla asteekkien kulttuuria heidän pääkaupunkinsa Tenochtitlánin tuhoamisen jälkeen.
Kulttuurin tutkiminen > Varhaisen evolutionismin kausi

Evolutionismia ei tule sekoittaa biologiseen evoluutioteoriaan perustuvaan ihmistutkimukseen kuten evoluutiopsykologiaan ja siitä ammentaviin antropologisiin teorioihin, vaan sillä viitataan kulttuuriantropologisiin teorioihin, joissa ajateltiin kulttuurin kehittyvän kautta ihmishistorian primitiivisestä kehittyneempään.
Evolutionismi eli kehitysoppi voidaan jakaa kolmeen eri kauteen: varhaiseen (1725–1840), toiseen varhaiseen (1840–1890) ja uusevolutionismiin (1890 eteenpäin). Varhaiselle evolutionismille oli tyypillistä, että vieraat ulkoeurooppalaiset kulttuurit nähtiin alkukantaisina ja kehittymättöminä. Ajateltiin, että vain valkoinen eurooppalainen rotu oli saanut riittävät henkiset kyvyt korkeaan älyyn ja kulttuuriin.
Kulttuurin tutkiminen > Toinen varhaisen evolutionismin kausi

Toinen varhaisen evolutionismin kausi sai uusia näkökulmia darwinismista. Ajateltiin, että kulttuurilla oli alku- eli syntykehto, jossa järjestyksen tulo eli kulttuurin kehittyminen on saanut alkunsa. Kulttuurin ajateltiin väistämättä liikkuvan kohti korkeimpana muotona pidettyä eurooppalaista kulttuuria. Toisen varhaisen evolutionismin kauden aikana esiteltiin muun muassa uskonnon synty- ja kehitysteorioita ja yhteiskunnallisen järjestyksen muotojen kuten perheen ja avioliiton syntyteorioita.
Kulttuurin tutkiminen > Uusevolutionismi

Uusevolutionismi on kehittynyt 1950-luvulta lähtien. Se tutkii ihmisen ja kulttuurin muutosta irtisanoutuen 1700- ja 1800-lukujen painolastista. Uusevolutionismissa ajatellaan, että kehitys on välttämätön kaikissa yhteiskunnissa ja kaikkina aikoina vallitseva empiirisesti osoitettu tosiasia.
Kulttuurin tutkiminen > Lääketieteellinen antropologia

Lääketieteellinen antropologia on varsin uusi antropologisen tutkimuksen ala. Lääketieteellisen antropologian tutkimuksellisia aloja ovat esimerkiksi elintapojen vaikutukset terveyteen sekä lääketieteellisen kansantiedon kerääminen ja tutkimus (etnomedisiina). Lääketieteelliseen antropologian yksi alalaji on psykiatrinen antropologia, joka on erikoistunut tutkimaan mentaalisten häiriöiden, mielisairauksien, huumeongelmien yms. suhdetta kulttuuriin.
Kulttuurin tutkiminen > Uskontoantropologia

Uskontoantropologia tutkii ihmistä uskonnollisen maailman jäsenenä, uskonnollista käyttäytymistä. Se pyrkii selvittämään uskonnon kokemiseen ja ilmenemiseen ja muodostumiseen liittyviä tekijöitä. Tämän tutkimushaaran edustajia ovat muiden muassa Lucien Lévy-Bruhl (1857–1939), Paul Radin (1883–1959) ja Mircea Eliade (1907–1986).
Lévy-Bruhl oli pariisilainen antropologi, jonka pääteos Les fonctions mentales dans les sociétés inférieures julkaistiin vuonna 1910. Teoksessa pohditaan eroja "Länsimaisten kulttuurien" ja "primitiivisten kulttuurien" välillä. Pääteemana on, etteivät vähän kehittyneet kulttuurit osaa tehdä eroa todellisuuden ja taikauskon välillä, mutta kehittyneiden maiden kulttuurit sen sijaan käyttävät logiikkaa ja järkevää pohdiskelua. Lévy-Bruhlin teoriaan kuului käsitys kaikkien kulttuurien kehityksestä vähitellen primitiivisestä läntiseen. Teos edustaa etnosentrismiä, joka asettaa oman kulttuurin ja todellisuuskäsityksen ensisijaiseksi.
Kulttuurin tutkiminen > Lingvistinen antropologia

Lingvistinen antropologia eli etnolingvistiikka tutkii puhetta ja kieltä, niiden rakenteita, ominaisuuksia ja sosiaalisia merkityksiä. Etnolingvistiikkaa laajempi kielen tutkimuksen alue on semiotiikka.
Kulttuurin tutkiminen > Psykologinen antropologia

Psykologinen antropologia (etnopsykologia) on tutkimusalue, johon sisällytetään yleisesti myös kasvatusantropologia. Se tutkii ihmisen psyykkisiä ominaisuuksia, aistimuksia ja ihmisen tiedollisia ominaisuuksia. Psykologinen antropologia on myös kartoittanut juuri ihmislajille tyypillisiä universaaleja psyykkisiä ominaisuuksia. Tätä tutkimushaaraa edustavat muiden muassa A. I. Hallowell, Margaret Mead, Francis Hsu, Geoffrey Gorer, Ruth Benedict ja Erik H. Erikson.
Yhteiskuntarakenteiden tutkiminen > Sosiaaliantropologia

Sosiaaliantropologia tutkii sosiaalisia verkostoja, toisin sanoen, ne antropologit jotka ovat painottaneet tutkimuksissaan esimerkiksi hierarkioita, sukulaisuussuhteita yms. on luokiteltu liittämällä liite "sosiaali-" tieteenalan eteen.
Tutkimushaaran edustajia ovat esimerkiksi A. R. Radcliffe-Brown (1881–1965), W. H. R. Rivers (1864–1922), Raymond Firth ja E. E. Evans-Pritchard. Evans-Pritchard tutki Afrikassa Britannian entisissä siirtomaissa asuvien heimojen välisiä voimarakenteita ja konflikteja tarkoituksenaan selvittää siirtomaaisännälle kuinka maata voi parhaiten hallita. Tutkimusta hän teki vuosina 1926–1930 azandeista ja 1930-luvulla nuereista. Eräs hänen havainnoistaan oli se, että keskenään riidoissa olevat heimot liittyivät usein yhteen suuremman ulkopuolisen uhan äärellä. Evans-Pritchardiin vaikutti teoreettisesti toinen englantilainen antropologi Radcliffe-Brown, jonka pääteokset The Andaman Islanders (1922) ja The Social Organization of Australian Tribes käsittelevät yhteiskuntarakenteita Andamanien saarilla ja Australiassa. Radcliffe-Browinia ja Evans-Pritchardia pidetään keskeisimpinä funktionaalisen-strukturalismin teorian kehittäjinä.
Yhteiskuntarakenteiden tutkiminen > Poliittinen antropologia

Poliittinen antropologia on kiinnostunut valtarakenteista ja vallan ilmenemismuodoista kulttuurissa ja sosiaalispoliittisissa ympäristöissä. Poliittiseen antropologiaan liittyy myös lakia tutkiva oikeusetnologian haara sekä sotaa tutkiva antropologian haara. Poliittista antropologiaa edustavat esimerkiksi Ronald Cohen, E. Adamson Hoebel, P. J. Bohannan (1920–2007).
Bohannan tutki Tiv-nimisiä ihmisiä Nigeriassa. Hän arvaili kirjassaan Tiv Economy (1968) että yhteisössä oli mahdollisesti useampi eri vaihdon kehä (sphere of exchange), jotka sisälsivät keskenään vaihtokelpoisia esineitä. Esimerkiksi eräs kehä saattoi sisältää elintarvikkeita, toinen maatalouseläimiä ja orjia ja kolmas naimakelpoisia naisia. Kehien sisällä olisi ollut moraalisesti sallittua vaihtaa esineitä, mutta vaihtaminen kehästä toiseen oli mahdollisesti kiellettyä.
Yhteiskuntarakenteiden tutkiminen > Talousantropologia

Talousantropologia on erikoistunut tutkimaan talousjärjestelmiä. Se tutkii esimerkiksi talousjärjestelmien ja luonnon suhdetta, tuotannon ja hyvinvoinnin jakautumista yhteisössä sekä tekniikkaa ja teknisen kehityksen vaikutuksia talouteen.
Tämän tutkimushaaran edustajia ovat muiden muassa George Dalton, Karl Polanyi (1886–1964) ja M. Herskowits (1895–1963). Herkovitsin kirja Economic Life of Primitive People julkaistiin vuonna 1940.
Kuuluisia antropologeja

Franz Boas
Mary Douglas
E. E. Evans-Pritchard
Clifford Geertz
E. T. Hall
Claude Lévi-Strauss
Bronisław Malinowski
A. R. Radcliffe-Brown
Marshall Sahlins
Kuuluisia antropologeja > Suomalaisia

Harri Englund
Hilma Granqvist
Martti Grönfors
Matti Sarmela
Marja-Liisa Swantz
Edvard Westermarck
Kirjallisuutta

Eriksen, Thomas Hylland: Toista maata? Johdatus antropologiaan.  ((Small places, large issues: An introduction to social and cultural anthropology, 2001.) Suomentaneet Maarit Forde ja Anna-Maria Tapaninen)  Helsinki:  Gaudeamus, 2004.  ISBN 951-662-916-4
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
AntroBlogi.fi (antropologiasta tieteenalana tiedottava sivusto, jolla on erillinen osio antropologian hyödyistä työelämässä)
DOAJ: Anthropology (Arkistoitu – Internet Archive). Antropologian Open Access -aikakausjulkaisut (sivusto englanniksi, julkaisuista yksi myös suomeksi)
Antropologi.info. (norjaksi)
Mapping Transdisciplinarity in Human Sciences.  New York:  Nova Science Publishers, 2005.  ISBN 1-59454-212-0  Teoksen verkkoversio (PDF). (englanniksi)
Medicus, Gerhard: Basic Theory of Human Sciences (PPT) Innsbruckin yliopisto. (englanniksi)
Sosiaali- ja kulttuuriantropologia (Helsingin yliopisto)
Kulttuuriantropologia (Oulun yliopisto)
Mihin antropologiaa opiskelleet ovat sijoittuneet työelämässä (töissä.fi)
Ruth Benedict.
Franz Boas.
Louis Archinard

Louis Archinard.
Louis Archinard (11. helmikuuta 1850 Le Havre – 8. toukokuuta 1932 Villiers-le-Bel) oli ranskalainen siirtomaa-ajan kenraali.
Archinard syntyi protestanttiseen opettajaperheeseen ja valmistui Palaiseaun polyteknisestä koulusta. Hän liittyi laivaston tykistöön juuri ennen Saksan–Ranskan sotaa. Vuosina 1876–1878 Archinard toimi asevaraston kapteenina Saigonissa ja vuonna 1880 hänet lähetettiin ensimmäisen kerran Länsi-Afrikkaan. 1880-luvun alussa Archinardista tuli Ranskan Länsi-Afrikan laajentamista suunnitelleen Gustave Borgnis-Desbordesin upseeripiirin jäsen. Hän palasi Afrikkaan Ylä-Senegalin ylikomendanttina vuonna 1888 ja valloitti Ségoun vuonna 1890. Samana vuonna Archinard nimitettiin Ranskan Sudanin ylikomendantiksi ja myöhemmin varakuvernööriksi. Hän yritti pystyttää uudelleen Segun bambaravaltakunnan, johti viimeisten tukulorikaupunkien valtausta ja palasi vuonna 1893 Ranskaan, jossa hän suunnitteli Samori Tourén mandinkavaltakunnan tuhoamista. Myöhemmin hän suunnitteli Joseph Gallienin johtamaa Madagaskarin valtausta ja saatuaan vuonna 1897 ylennyksen kenraaliksi toimi prikaatinkomentajana Kotšinkiinassa.
Vuonna 1904 Archinardista tuli Ranskan armeijan päämajan nuorin kenraali. Vuonna 1914 hänet nimitettiin siirtomajoukkojen raha-asioiden ylitarkastajaksi. Archinard jäi eläkkeelle vuonna 1915, mutta osallistui vielä Puolan armeijan perustamiseen vuonna 1919.
Archinard muistetaan Ranskan Sudanin valloittajana ja epäsuoran alkuasukashallinnon kehittäjänä. Hän oli keskeisiä toimijoita armeijan imperialismissa, joka väheksyi siviiliviranomaisten määräyksiä.
Eteläviron kieli

Eteläviron (võro, seto, Mulgin murre ja Tarton murre sekä sammuneet Leivun murre, Lutsin murre ja Kraasnan murre) puhuma-alueet englanninkielisellä kartalla.
Eteläviron puhujien levinneisyys vuoden 2021 väestölaskennan mukaan.
Eteläviron kieli (eteläviroksi lõunaeesti kiil) tai eteläviron murreryhmä tai eteläviron murteet tai Tarton kieli on Kaakkois-Virossa puhuttava itämerensuomalainen alkuperäiskieli tai viron kielen murreryhmä, johon kuuluu neljä alueellista päämuotoa: Mulgin ja Tarton murteet sekä võron ja seton kielet. Lisäksi etelävirolla on kolme jo sammunutta varianttia: Leivun murre, Lutsin murre ja Kraasnan murre, jota puhuivat Kraasnan virolaiset.
Eteläviron murteiden tai kielten kehitys fennougristi Petri Kallion mukaan vironkielisessä puussa.
Viimeisimmän liivin kielen äidinkielisen puhujan kuoltua eteläviro oli muutaman vuoden itämerensuomalaisista kielistä eteläisin, kunnes eräät liiviläisvanhemmat alkoivat kasvattaa lastaan liivinkieliseksi. Eteläviron asemasta kiistellään. Nykyisin sitä pidetään usein omana kielenään, vaikkakin eteläviron puhujat ymmärtävät jotenkuten viron kieltä eli pohjoisviroa.
Võron kielelle on kehitetty oma kirjakieli. Sillä on kirjallisuutta ja mediatoimintaa. Kieltä opetetaan 26:ssa koulussa Kaakkois-Virossa ja myös Tarton yliopistossa. Kielen suojelemiseen, kehittämiseen ja tutkimukseen on perustettu erillinen valtion laitos, Võru-instituutti. Seton ja mulgin kielten tai murteiden kehittämisen eteen ei ole tehty niin paljon työtä. Tarton kielelle tai murteelle ei ole syntynyt yhteiskunnallista liikettä.
Eteläviron varianteista vain võrolla on kansainvälinen standardisointijärjestön tunnustus eli kielikoodi vro. Mulgin ja Tarton kieliversioita pidetään edelleen murteina ja seton kieltä võron murteena.
Historia

Eteläviroa pidetään yhtenä vanhimmista itämerensuomalaisista heimokielistä. Se erosi myöhäiskantasuomesta ensimmäisten kielten joukossa ajanlaskun alun tienoilla. Eteläviro kuului myöhäiskantasuomen eteläsuomen murteisiin, joita puhuttiin Inkerinmaalta Latviaan.
Eteläviro oli 1500–1800-luvulla oma runsaasti käytetty kirjakieli. Se pohjautui Tarton murteeseen. Ensimmäinen viroa sisältänyt painettu teos oli kirjoitettu oletettavasti Tarton kielellä. Uusi testamentti, Wastne Testament, julkaistiin ensimmäisen kerran eteläviroksi vuonna 1686, kun pohjoisviroksi eli Tallinnan kielellä se julkaistiin vuonna 1715. Myös ensimmäinen vironkielinen sanomalehti, vuodesta 1806 julkaistu, Tarto maa rahwa Näddali-Leht oli Tarton kielellä kirjoitettu. 1800-luvulle saakka pohjoisviroa ja eteläviroa käytettiin melkein yhtä paljon kirjallisina kielinä. Vasta tuolloin pääsi pohjoisviro, Tallinnan kieli, yleiseksi kirjakieleksi ja syrjäytti eteläviron, Tarton kielen, lähes kokonaan kirjallisesta käytöstä. Tämä tapahtui 1800-luvun jälkimmäisellä puoliskolla taloudellisista syistä, sillä kielen käyttäjäkunta oli Tallinnan kieltä pienempi. Myöhemminkin eteläviroa on käytetty muun muassa runoudessa, ja Virossa on kirjoitettu myös vakavaa murrerunoutta. Kun Suomessa taas murteet ovat olleet kirjallisuudessa niin sanotun murrebuuminkin aikana etupäässä humoristisessa käytössä.
Myöhemmin eteläviro on kehittynyt lähemmäksi viroa, kun kanssakäymiset ovat tiivistyneet. Tärkeimmät muinaiset kieliopin ja sanaston erot ovat kuitenkin säilyneet paremmin etelävirossa kuin pohjoisvirossa, minkä vuoksi suomea äidinkieleään tai erinomaisesti puhuva saattaa ymmärtää puhuttua eteläviroa helpommin kuin viroa.
Puhujamäärät

Vuoden 2021 väestölaskennan mukaan eteläviron kielen puhujia oli 128 590. Heistä võroa puhui 72 240 henkilöä eli 56 prosenttia, setoa 25 080 henkilöä eli 20 prosenttia, tarton kieltä 17 310 henkilöä eli 13 prosenttia ja mulgin kieltä 13 960 henkilöä eli 11 prosenttia.
Näyte

Isä meidän -rukous eteläviroksi: