stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Namikaze (1922)
Palvelus

Alus siirrettiin reserviin 5. lokakuuta 1945. Se luovutettiin 3. lokakuuta 1947 sotakorvauksena Kiinalle, joka liitti sen laivastoonsa nimellä Shen Yang. Alus romutettiin 1960.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Namikaze (1922) Wikimedia Commonsissa
Minekaze-luokan hävittäjät
Isokalpapyrstö

| Isokalpapyrstö |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Heimo::  Kivinilkat Zoarcidae
Suku::  Lycodes
Laji::  esmarkii
Kaksiosainen nimi
 Lycodes esmarkii  Collett, 1875 
Katso myös
   Isokalpapyrstö Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Isokalpapyrstö (Lycodes esmarkii) on kivinilkkoihin kuuluva suuri ahvenkala, joka elää Pohjois-Atlantin kylmissä vesissä.
Ulkonäkö

Täysikasvuisen isokalpapyrstön pituus on keskimäärin 40–55 cm ja enimmillään 75 cm. Sillä on pitkänomainen ruumis, jossa on 115–118 selkänikamaa. Selkäpuoli on ruskea ja siinä on 5–7 valkeaa kuviota, jotka ovat poikasilla käänteisen y-kirjaimen muotoiset mutta muuttuvat iän myötä renkaan muotoisiksi. Ihon suomupeite ulottuu vatsaeviin, niskaan, parittomiin eviin sekä rintaevien tyveen. Kylkiviiva jakaantuu kahteen haaraan, joista ylempi ei ole näkyvissä. Muita tuntomerkkejä ovat musta vatsakalvo sekä umpisuolen puuttuminen – toisin kuin muilla Lycodes-suvun lajeilla.
Levinneisyys

Isokalpapyrstö elää Atlantin valtameren pohjoisosissa. Levinneisyysalue ulottuu pohjoisessa Islannin pohjoispuolelle ja Barentsinmeren länsiosiin ja jatkuu Färsaarten ja Shetlandsaarten kautta Etelä-Norjaan. Atlantin länsireunalla sitä tavataan vyöhykkeellä, joka ulottuu Lounais-Grönlannista Newfoundlandiin ja edelleen Virginian rannikolle.
Elintavat

Isokalpapyrstö on pohjakala, joka elää 200–550 metrin syvyydessä pehmeässä merenpohjassa. Se viihtyy merivedessä, jonka lämpötila on 2–5 °C ja suolapitoisuus 34–35 promillea. Ravinnokseen se käyttää lähinnä piikkinahkaisia, kuten käärmetähtiä, meritähtiä ja merisiiliä. Syksyllä kutemisen jälkeen naaras laskee merenpohjaan noin 1 200 isoa mätimunaa (läpimitta 6 mm).
Irina Embrich

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Embrich vuonna 2013. |  Embrich vuonna 2013. |  Embrich vuonna 2013. |  |
Maa:   Viro
Naisten miekkailu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Tokio 2020 | kalpa, joukkuek. |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Leipzig 2017 | kalpa, joukkuek. |  |
|  Hopeaa | Lissabon 2002 | kalpa, joukkuek. |  |
|  Hopeaa | Torino 2006 | kalpa |  |
|  Hopeaa | Kazan 2014 | kalpa, joukkuek. |  |
|  Pronssia | Pietari 2007 | kalpa |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Zagreb 2013 | kalpa, joukkuek. |  |
|  Kultaa | Toruń 2016 | kalpa, joukkuek. |  |
|  Kultaa | Basel 2024 | kalpa |  |
|  Hopeaa | Bourges 2003 | kalpa, joukkuek. |  |
|  Hopeaa | Montreux 2015 | kalpa, joukkuek. |  |
|  Pronssia | Gent 2007 | kalpa |  |
|  Pronssia | Legnano 2012 | kalpa, joukkuek. |  |
|  Pronssia | Novi Sad 2018 | kalpa, joukkuek. |  |
Irina Embrich (o.s. Zamkovaja, s. 12. heinäkuuta 1980 Tallinna) on virolainen miekkailija, olympiavoittaja, maailman- ja euroopanmestari. Hänen aseensa on kalpa. Embrich valittiin vuonna 2007 Viron vuoden naisurheilijaksi.
Elämä ja urheilu-ura

Tokion kesäolympialaisissa 2020 Embrich kuului Viron kultaa joukkuekilpailussa voittaneeseen joukkueeseen. Hän oli olympiajoukkueessa mukana alun perin varanaisena, mutta finaalin loppuhetkillä hänet vaihdettiin Erika Kirpun tilalle, mikä mahdollisti myös Embrichille olympiakultamitalin. Rio de Janeiron kesäolympialaisissa 2016 Embrich sijoittui yksilökilpailussa kymmenenneksi ja joukkuekilpailussa neljänneksi.
MM-kilpailuista Embrich on voittanut viisi mitalia, kirkkaimpana joukkuekilpailun kultamitali Leipzigista 2017. Yksilökilpailusta Embrichin MM-mitaleista on tullut kaksi: hopea vuonna 2006 ja pronssi vuonna 2007. EM-kilpailuista Embrichillä on seitsemän mitalia, joista yksi henkilökohtainen, pronssi vuodelta 2007. Joukkuekilpailun Euroopan mestaruudet Embrich on voittanut vuosina 2013 ja 2016.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Irina Embrich Wikimedia Commonsissa
Irina Embrich Kansainvälinen olympiakomitea. (englanniksi)
Nuoria ihmisiä (vuoden 1969 elokuva)

| Nuoria ihmisiä> Căldura |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Șerban Creangă
Käsikirjoittaja:  Ion Luca Caragiale Horia Patrascu
Pääosat:  Emilia Dobrin Vladimir Gaitan Nikolaus Wolcz
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Romania
Tuotantoyhtiö:  Studioul cinematografic „Bucureşti”
Ensi-ilta:  1969
Alkuperäiskieli:  romania
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Nuoria ihmisiä (Căldura) on Șerban Creangăn ohjaama romanialainen komediaelokuva vuodelta 1969. Sen pääosia näyttelevät Emilia Dobrin, Vladimir Gaitan ja Nikolaus Wolcz. Tämä Creangăn esikoisohjaus on esitetty Suomen televisiossa kesäkuussa 1971.
Juoni

Elokuva seuraa kolmen nuoren aikuisen, lukionsa päättäneen Sergiun ja Smachen ja heidän ikätoverinsa Lauran ihmissuhteita ja tulevaisuuden suunnittelua. Sergiu ja Laura seurustelevat, mutta Sergiu lähtee vuosiksi armeijaan. Vuosien päästä kolmikko tapaa uudestaan. Laura on valmistunut pianonopettajaksi ja juuri eronnut miehestään.
Iso-Kaskinen (Turku)

Iso-Kaskinen
| --- | --- |
Sijainti:  60°25′49″N, 022°05′13″E, Turku Länsi-Suomi, Varsinais-Suomi Suomi
Saariryhmä:  Turun saaristo
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Iso-Kaskinen on saari Airistolla Turun saaristossa. Iso-Kaskinen on osa Turkua ja sijaitsee Ruissalon saaren luoteisrannikon edustalla. Matkaa Ruissalon rannikolle Iso-Kaskisista kertyy lyhimmillään noin 150 metriä.
Norjalainen rahtialus M/S Antares ajoi 10. joulukuuta 2007 karille Iso-Kaskisten edustalla, mutta pääsi omin konein irti.
Novgorodin ruusu

| 20 suosikkia – Novgorodin ruusu Seija Karpiomaa |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Julkaistu: 2000
 Tyylilaji: Iskelmä
 Levy-yhtiö: Warner Music Finland
Seija Karpiomaan muut julkaisut
|   | 20 suosikkia – Novgorodin ruusu 2000 |   |
20 suosikkia – Novgorodin ruusu on Seija Karpiomaan kokoelma-albumi vuodelta 2000. Levy on osa 20 suosikkia -kokoelmalevysarjaa.
Kappaleet

"Delfiinipoika" – 2.36
"Tango notturno" – 2.29
"Vanha musta" – 3.06
"Novgorodin ruusu" – 2.39
"Valkoisia sireenejä" – 2.57
"Seison sateessa" – 3.34
"Kun liekki sammuu" – 2.46
"Maruzzella" – 2.52
"Olet kohtaloni" – 2.43
"Sataman valot" – 2.31
"Tummia ruusuja" – 3.30
"Maria Dolores" – 2.58
"O Canhaceiro" – 3.16
"Muistojen virta" (- River's Edge -) – 2.31
"Särkyneen toiveen katu" – 2.53
"Vain hiukan" – 2.50
"Neiti neiti" – 2.36
"Sydämen sävel" – 2.48
"Vanha mustalainen" – 3.13
"Unta pustan nähdä tahdon" – 2.35
Nikula v. Suomi

Nikula vastaan Suomi oli Euroopan Ihmisoikeustuomioistuimen käsiteltävänä ollut sananvapauden loukkaustapaus (nro. 31611/96) vuonna 2002. Tapaus on saanut huomiota muun muassa alan kansainvälisissä käytännön ja tieteellisissä julkaisuissa.
Helsinkiläinen juristi Anne Nikula oli tuomittu maksamaan syyttäjälle korvauksia herjauksesta. Taustalla oli tapaus, jossa Nikula oli toiminut syytetyn puolustusasianajajana. Syyttäjä oli kutsunut todistajaksi henkilön, joka aiemmin oli ollut syytteessä petoksesta syytetyn kanssaepäilty, ja aiemmin todistajana ollut henkilö oli pantu syytteeseen, joten Nikulan päämies ei voinut kuulla tätä todistajana. Nikula oli kutsunut syyttäjän menettelyä kaksinkertaiseksi roolimanipulaatioksi ja virkavallan väärinkäyttämiseksi. Suomen korkein oikeus oli katsonut Nikulan syyllistyneen syyttäjän kunnianloukkaukseen.
Ihmisoikeustuomioistuimen mukaan Suomen valtio oli tuomitessaan Nikulan herjauksesta loukannut Euroopan ihmisoikeussopimuksen 10. artiklaa, jonka mukaan sananvapaus on turvattava. EIT-jutun loppuvaiheessa asiaan osallistui amicus curiaen roolissa kansainvälinen ihmisoikeusjärjestö Interights ja juristeja muun muassa Kanadasta, Britanniasta, Belgiasta, Ranskasta, Australiasta ja Etelä-Afrikasta.[lähde? ]
Tuomioistuin päätti äänin 5–2, että Nikulalle oli maksettava korvausta epäsuorasta vahingosta 5 042 euroa, taloudellisesta vahingosta 1 900 euroa ja kuluja 6 500 euroa.[lähde? ]
Aiheesta muualla

EIT Nikula v. Suomi Finlex.fi
Isaac C. Kidd

| Isaac Campbell Kidd |
| --- | --- |
 Kidd noin vuonna 1931
Henkilötiedot
Syntynyt: 26. maaliskuuta 1884 Cleveland, Ohio
Kuollut: 7. joulukuuta 1941 (57 vuotta) Pearl Harbor, Havaijin territorio
Ammatti:  sotilas
Sotilashenkilö
Taistelut ja sodat:  I maailmansota II maailmansota Hyökkäys Pearl Harboriin †
Sotilasarvo:  kontra-amiraali
Kunniamerkit:  Medal of Honor (postuumi)
Joukko-osasto:  Yhdysvaltain laivasto
Isaac Campbell Kidd (26. maaliskuuta 1884 – 7. joulukuuta 1941) oli Yhdysvaltain laivaston upseeri. Hän kuoli keisarillisen Japanin laivaston hyökkäyksessä Pearl Harborin laivastotukikohtaan Havaijilla.
Kidd syntyi Clevelandissa Ohiossa. Hänen vanhempansa olivat Isaac ja Jemima Kidd. Hän valmistui Yhdysvaltain laivastoakatemiasta vuonna 1906 ja palveli useilla aluksilla, kunnes hänestä tuli vuonna 1925 taistelulaiva USS Utahin perämies. Vuonna 1936 hänestä tuli taistelulaiva USS Arizonan kapteeni, ja vuoteen 1941 mennessä hän oli noussut kontra-amiraaliksi.
7. joulukuuta 1941 keisarillisen Japanin laivasto aloitti ilmahyökkäyksensä Pearl Harborin laivastotukikohtaan. Kidd oli 1. taistelulaivaviirikön komentaja ja johti taistelua lippulaivansa Arizonan komentosillalta, kunnes laivan makasiinit räjähtivät ja se sai osuman suoraan komentosillalle. Hänen ruumistaan ei ole löydetty.
Kunnianosoitukset

Kiddille myönnettiin toiminnastaan Pearl Harborin hyökkäyksessä Medal of Honor -kunniamerkki postuumisti vuonna 1942.
Isaac C. Kiddin mukaan on nimetty kolme Yhdysvaltain laivaston hävittäjää, jotka ovat runkonumeroiltaan DD-661, DDG-993 ja DDG-100. Ensimmäisen luullaan usein virheellisesti olevan nimetty merirosvo William Kiddin mukaan.
Perhe

Kidd avioitui vuonna 1911 Inez Nellie Gillmoren kanssa. Pariskunnalle syntyi kaksi lasta, jotka olivat Nereide ja Isaac C. Jr. Jälkimmäinen palveli isänsä tavoin laivastossa nousten arvoasteikossa korkeimmillaan amiraaliksi.
Novhorod-Siverskyi

| Novhorod-Siverskyi Новгород-Сіверський |
| --- | --- |
 vaakuna
 Tšernihivin alue Ukrainassa, alla kaupungin sijainti alueella
 Novhorod-Siverskyi
 Koordinaatit: 52.0019°N, 33.2711°E 
Valtio:   Ukraina
Alue:  Tšernihivin alue
Piiri:  Novhorod-Siverskyi
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  11,8 km²
Väkiluku (2021)  ():  12 647
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Novhorod-Siverskyi (ukr. Но́вгород-Сі́верський, ven. Но́вгород-Се́верский, Novgorod-Severski) on kaupunki Ukrainan Tšernihivin alueella. Se sijaitsee Dneprin sivujoen Desnan varrella. Kaupunki on Novhorod-Siverskyin piirin keskus. Siellä on Homelin ja Unetšan väliseltä rautatieltä Novozybkovissa haarautuvan sivuradan pääteasema. Asukkaita on noin 12 600 (vuonna 2021).
Kaupunki tunnettiin vuodesta 1096 lähtien Severskin ruhtinaskunnan keskuksena. Sen ruhtinaan Igor Svjatoslavitšin hyökkäystä kumaaneja vastaan kuvataan Laulussa Igorin sotaretkestä. Mongolivalloittajat hävittivät kaupungin vuonna 1239. Myöhemmin se kuului Brjanskin ruhtinaskuntaan ja Liettuan suuriruhtinaskuntaan. Vuonna 1503 Novhorod-Siverskyi liitettiin Venäjään, vuonna 1618 Puolaan ja vuonna 1667 jälleen Venäjään. Vuonna 1782 siitä tuli käskynhaltijakunnan keskus ja vuonna 1797 Tšernigovin lääniin kuulunut kihlakuntakaupunki.
1900-luvun alussa Novhorod-Siverskyin 12 500:sta asukkaasta yli kolmannes oli juutalaisia ja loput etupäässä ukrainalaisia. Vuonna 1918 ja vuosina 1941–1943 kaupunki oli saksalaisten miehittämä. Neuvostoaikana siellä toimi rakennustarvike-, elintarvike- ja kevyttä teollisuutta.
Nähtävyyksiin kuuluvat 1600–1700-lukujen vaihteessa rakennettu Neitsyt Marian kuolonuneen nukkumisen katedraali kellotapuleineen, puinen Nikolauksen kirkko (1760), Kristuksen kirkastumisen luostarin rakennukset (muun muassa Giacomo Quarenghin suunnittelema katedraali, 1791–1796), keskustan riemukaari (1786–1787) ja 1700–1800-lukujen vaihteessa pystytetty kauppahalli. Kaupungissa on kotiseutumuseo.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Novhorod-Siverskyi Wikimedia Commonsissa
Novhorod-Siverskyille omistettu sivusto (ukrainaksi), (venäjäksi)
Islanti talviolympialaisissa 2018

Islanti osallistui Pyeongchangin talviolympialaisiin 2018. Maata edusti viisi urheilijaa, joista kolme kilpaili maastohiihdossa ja kaksi alppihiihdossa. Urheilijoista miehiä oli kolme ja naisia kaksi. Avajaisissa joukkueen lippua kantoi alppihiihtäjä Freydís Halla Einarsdottir ja päättäjäisissä maastohiihtäjä Snorri Einarsson.
Urheilijat lajeittain

| Laji | Miehiä | Naisia | Urheilijoita yht>  |
| --- | --- | --- | --- |
| Alppihiihto | 1 | 1 | 2 |
| Maastohiihto | 2 | 1 | 3 |
Irja Browallius

Irja Browallius puutarhassaan Närkessa 1940-luvun alussa.
Agnes Irja Browallius (13. lokakuuta 1901 Helsinki – 1968 Lidingö, Ruotsi) oli ruotsalainen kirjailija ja opettaja. Hän kuvaa kirjoissaan tavallista maalaiselämää tyylinään realismi. Hänen vanhempansa olivat näyttelijät Carl Browallius ja Gerda Pisani.
Browallius opiskeli lääketiedettä Karolinska institutetissa 1923–1924 ja sen jälkeen maalausta 1924–1925. Hän valmistui alakoulunopettajaksi 1927 ja toimi sen jälkeen opettajana kymmenen vuotta. Hän oli Samfundet De Nion jäsen 1941–1949.
Suomennokset

Kevään tulo (Vårbräckning). Suom. Irja Roikonen, WSOY 1960
Palkinnot ja tunnustukset

De Nios Stora Pris, 1952
Doblougska priset, 1962
Aiheesta muualla

Nordic Women’s Literature
Im Wartesaal zum großen Glück

|  Im Wartesaal zum großen Glück |
| --- | --- |

Kappaleen tiedot
Esittäjä(t):  Walter Andreas Schwarz
Levy-yhtiö:  Ariola
Julkaistu:  1958
Säveltäjä(t):  Walter Andreas Schwarz
Sanoittaja(t):  Walter Andreas Schwarz
Euroviisutiedot
Vuosi:  1956
Maa:  Saksa
Kieli:  saksa
Sanat:  sanoitus
Muuta:  Kapellimestarina Fernando Paggi
Im Wartesaal zum großen Glück on Walter Andreas Schwarzin esittämä kappale, joka edusti Saksaa vuoden 1956 Eurovision laulukilpailussa Sveitsin Luganossa.
Kappaleen sijoitus ei ole tiedossa, koska kilpailun kokonaisia tuloksia ei ole koskaan julkaistu.
Iin Hamina

Iin Haminan kapeita kujia ja vanhoja puutaloja.
Iin Hamina on Iin kunnan keskustaajama Pohjois-Pohjanmaalla Iijoen varrella.
Suppeammassa merkityksessä Iin Haminalla tarkoitetaan taajaman vanhinta osaa, joka tunnettiin tärkeänä kauppapaikkana jo 1300-luvulla. Noin kahdensadan asukkaan alue on tunnettu erityisesti puutalomiljööstään. Vanhimmat säilyneet rakennukset ovat peräisin 1800-luvun puolivälistä. Alue on nykyisin suojelukohde. Se muodostaa kuitenkin vain pienen osan kunnan nykyisestä keskustaajamasta, josta siitäkin käytetään nimeä Iin Hamina. Tilastokeskuksen käyttämän rajauksen mukaan taajama käsittää 21,64 neliökilometrin laajuisen alueen, ja vuoden 2022 lopussa siellä oli 6 681 asukasta. Erotukseksi tästä laajemmasta taajama-alueesta käytetään historiallisesta Iin Haminasta nykyisin myös nimitystä Wanha Hamina.
Iin Wanha Hamina

Historiallinen Iin Hamina käsittää noin puoli kilometriä pitkän ja vain noin 100 metriä leveän alueen Iijoen rannalla noin 4-5 kilometrin päässä joen suusta.  Länsipäässään se ulottuu Iin kirkon edustalle, kun taas alueen itäpäästä on noin 300 metriä Iijoen ylittävälle valtatie 4:n eli Kemintien sillalle.
Haminalle tyypillisiä ovat pääosin 1800-luvulla rakennetut, vieri vieressä sijaitsevat puutalot. Ne ovat ryhmittyneet kahden Iijoen suuntaisesti kulkevan kapean kadun varrelle. Lähempänä jokea sijaitsee Alakatu, joka tunnetaan myös nimellä Etukatu, hieman kauempana joesta Yläkatu eli Takakatu. Niitä yhdistävät toisiinsa joukko vielä kapeampia kujia.
Vanhassa Haminassa lähellä Iin kirkkoa sijaitsee Iin kotiseutumuseo, joka on säännöllisesti auki vain kesäisin, mutta muulloinkin siellä saatetaan järjestää opastettuja kierroksia sopimuksen mukaan.
Hieman Wanhan Haminan ulkopuolella Iin kirkon naapurina sijaitsee vuonna 1985 valmistunut Nättepori -niminen rakennus, jossa on kansalaisopiston ja lasten ja nuorten kuvataidekoulun tiloja sekä Iin kirjasto. Nättepori on Iin Haminan vanha rinnakkaisnimi, jonka alkuperästö ei ole tarkkaa tietoa, ja joka nimikilpailun perusteella valittiin myös tämän rakennuksen nimeksi. Rakennuksen vierellä Iijoen rannalla sijaitsee tukinuittajien muistoksi pystytetty Sanna Koiviston tekemä, vuonna 2003 paljastettu Uittopatsas. Lähettyvillä ovat myös Iin kunnantalo ja seurakuntatalo.
Iin Wanhan Haminan ja valtatie 4:n välissä sijaitsee Iin Siltojen matkailukeskus hotelleineen ja leirintäalueineen.
Iin Wanha Hamina > Historia

Iin Hamina tunnettiin kauppapaikkana jo 1300-luvulla. Seudun tärkeimmät kauppatavarat olivat lohi, terva ja turkikset. Vuonna 1531 Kustaa Vaasa määräsi, että Hamina oli Oulun, Kemin ja Tornion lisäksi Perämeren rannikon ainoa luvallinen kauppapaikka.
Haminassa asui pitkään vakinaisesti vain muutamia kymmeniä kauppiaita, mutta markkinoiden aikoina sinne saapui runsaasti väkeä muun muassa Oulusta, Tukholmasta, Sigtunasta ja Vienan Karjalasta. Siellä myytiin varsinkin lohta, tervaa ja turkiksia.
Haminan kaupankäynti siirtyi oululaisille Oulun saadessa kaupunkioikeudet vuonna 1605. Suur-Iin alue oli 1700-luvulla merkittävä tervan kauppa-alue.
Vuonna 1912 Iin Hamina muodostettiin taajaväkiseksi yhdyskunnaksi. Sellaisena se kuitenkin lakkautettiin vuoden 1956 alussa samoin kuin Suomen kaikki muutkin silloin vielä jäljellä olleet taajaväkiset yhdyskunnat.
Haminan välittömään läheisyyteen 1694 rakennettu kirkko paloi maan tasalle salamaniskusta kesällä 1942. Uusi kirkko valmistui 1950.
Aiheesta muualla

Iin Haminan kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Kuvia Iin Haminasta Ii.fi-sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
"Nätteporin kaupunki" : Iin Hamina - outo asutusrykelmä Iijoen suulla, Seura, 09.11.1938, nro 45, s. 18, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Ii
| --- | --- |
Kylät:  Alaranta · Iin Asemankylä · Kuivaniemen Asemakylä· Halttula · Iin Hamina · Illinsaari · Jakkukylä · Jokikylä · Koni · Kuivaniemi · Laitakari · Luola-aapa · Meriläisenperä · Myllykangas · Nyby · Oijärvi · Ojakylä · Olhava · Paasonperä · Pohjois-Ii · Sorosenperä · Vuornos · Väli-Olhava · Yli-Olhava · Yliranta
Liikenne:  Iijoen rautatie- ja maantiesilta · Iin rautatieasema· Kuivaniemen rautatieasema · Lähessuon laituri · Myllykankaan rautatieasema · Olhavan rautatieasema · V. Alamäki · Veljekset Salmela · Yhdystie 8520  · Yhdystie 8523
Vesistöt:  Iijoki · Kivijoki · Kuivajoki · Muhojoki · Olhavanjoki · Oijärvi
Rakennukset ja rakennelmat:  Iin kirjasto · Iin kirkko · Iin lukio · Iin pappila · Kestilän saha · Kuivaniemen kirkko · Nybyn lasitehdas · Pahkakosken voimalaitos · Raasakan voimalaitos · Ulkokrunnin loisto · Ulkokrunnin tunnusmajakka
Muuta Iihin liittyvää:  Hiastinlahti · IIK!!-kauhuelokuvafestivaali · Iin Energia · Iin vaakuna · Kruununsaari ja hautausmaa · Taidekeskus KulttuuriKauppila · Litokaira · Nimettömänmatala · Olhavan taistelu · Suurhiekka · Vatunki
Pohjois-Pohjanmaan maakunnan kuntien hallinnolliset keskukset
Iin Hamina vuodelta 1939
Imaani Saleem

Imaani Saleem
Imaani Saleem (Melanie Crosdale, s. 1972 Nottingham, Englanti) on englantilainen laulaja. Vuonna 1998 hän osallistui Ison-Britannian Euroviisuedustaja karsintaan kappaleella Where Are You?. Imaani pääsi edustamaan Isoa-Britanniaa Eurovision laulukilpailussa Birminghamissa. Euroviisujen jälkeen Where Are You? nousi Britannian singlelistan 15. sijalle. Imaani soittaa Rhythm and bluesia.
Italian Grand Prix 1985

Italian Grand Prix oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 8. syyskuuta 1985 Monzan radalla. Kilpailun voitti Alain Prost, joka juhli kauden viidettä voittoaan. Voitto jäi hänelle kauden viimeiseksi. Viisi voittoa riitti Prostille mestaruuteen.
Tulokset

| Sija | Nro | Kuljettaja | Talli | Kierrokset | Aika/keskeytys | Lähtöruutu | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 2 |  Alain Prost | McLaren-TAG | 51 | 1:17'59.451 | 5 | 9 |
| 2 | 7 |  Nelson Piquet | Brabham-BMW | 51 | + 51.635 | 4 | 6 |
| 3 | 12 |  Ayrton Senna | Lotus-Renault | 51 | + 1'00.390 | 1 | 4 |
| 4 | 8 |  Marc Surer | Brabham-BMW | 51 | + 1'00.609 | 9 | 3 |
| 5 | 28 |  Stefan Johansson | Ferrari | 50 | + 1 krs. | 10 | 2 |
| 6 | 11 |  Elio de Angelis | Lotus-Renault | 50 | + 1 krs. | 6 | 1 |
| 7 | 15 |  Patrick Tambay | Renault | 50 | + 1 krs. | 8 |   |
| 8 | 3 |  Martin Brundle | Tyrrell-Renault | 50 | + 1 krs. | 14 |   |
| 9 | 18 |  Thierry Boutsen | Arrows-BMW | 50 | + 1 krs. | 19 |   |
| 10 | 25 |  Philippe Streiff | Ligier-Renault | 49 | + 2 krs. | 3 |   |
| 11 | 5 |  Nigel Mansell | Williams-Honda | 47 | Moottori | 15 |   |
| 12 | 19 |  Teo Fabi | Toleman-Hart | 47 | + 4 krs. | 7 |   |
| 13 | 27 |  Michele Alboreto | Ferrari | 45 | Moottori | 2 |   |
| Kesk. | 6 |  Keke Rosberg | Williams-Honda | 44 | Moottori | 20 |   |
| Kesk. | 26 |  Jacques Laffite | Ligier-Renault | 40 | Moottori | 16 |   |
| Kesk. | 1 |  Niki Lauda | McLaren-TAG | 33 | Voimansiirto | 13 |   |
| Kesk. | 22 |  Riccardo Patrese | Alfa Romeo | 31 | Pakoputki | 22 |   |
| Kesk. | 24 |  Huub Rothengatter | Osella-Alfa Romeo | 26 | Moottori | 26 |   |
| Kesk. | 9 |  Philippe Alliot | RAM-Hart | 19 | Turbo | 11 |   |
| Kesk. | 17 |  Gerhard Berger | Arrows-BMW | 13 | Moottori | 12 |   |
| Kesk. | 16 |  Derek Warwick | Renault | 9 | Voimansiirto | 25 |   |
| Kesk. | 33 |  Alan Jones | Lola-Hart | 6 | Moottori | 17 |   |
| Kesk. | 23 |  Eddie Cheever | Alfa Romeo | 3 | Moottori | 24 |   |
| Kesk. | 29 |  Pierluigi Martini | Minardi-Motori Moderni | 0 | Polttoainepumppu | 21 |   |
| DNS | 20 |  Piercarlo Ghinzani | Toleman-Hart | 0 | Ei startannut |   |   |
Muuta

Paalupaikka: Ayrton Senna – 1'25.084
Nopein kierros: Nigel Mansell – 1'28.283 kierroksella 38
Suomessa kilpailu nähtiin koosteena TV1:llä selostajana Juha Jokinen
Helsingin Sanomat 8.9.1985
Italian Grand Prix 1988

|  Italian Grand Prix 1988  |
| --- | --- |
 12 osakilpailu 16 osakilpailusta kaudella 1988. 

Päivämäärä:  11. syyskuuta 1988
Rata:  Autodromo Nazionale Monza
Sijainti:  Monza, Italia
Ratatyyppi:  Moottorirata
Radan pituus:  5,80 km
Kilpailun pituus:  51 kierrosta, 295,800 km
Sää:   Aurinkoinen, kuuma
Paalupaikka
Kuljettaja:   Ayrton Senna   (McLaren)
Paaluaika:  1.25,974
Palkintokoroke
Voittaja:   Gerhard Berger   (Ferrari)
Toinen:   Michele Alboreto   (Ferrari)
Kolmas:   Eddie Cheever   (Arrows)
Nopein kierros
Kuljettaja:   Michele Alboreto   (Ferrari)
Kierrosaika:  1.29,070 (kierroksella 44)
Italian Grand Prix 1988 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 11. syyskuuta 1988 Monzan radalla. Kilpailun voitti Ferrarin Gerhard Berger, ja toiseksi hänen tallikaverinsa Michele Alboreto. Lopputulos oli täysin erilainen kuin kauden mikään muu kilpailu, sillä molemmat McLarenit keskeyttivät. Kilpailu olikin kauden ainoa, jonka voitti jokin muu talli kuin McLaren ja muu kuljettaja kuin Alain Prost tai Ayrton Senna. Ferrarin kaksoisvoitto tuli neljä viikkoa tallin perustajan, Enzo Ferrarin kuoleman jälkeen.