stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tilavuuspaino
Yhtälöitä

Tilavuuspaino ilmaistaan yhtälöllä
missä
\gamma  on tilavuuspaino,
V on kappaleen tilavuus (yksikkö kuutiometri) ja
G=mg on kappaleeseen vaikuttava voima (yksikkö newton) eli kappaleen massa kertaa kappaleeseen vaikuttava kiihtyvyys, tässä putoamiskiihtyvyys.
Määritelmän mukaan tilavuuspaino voidaan laskea myös kappaleen tiheyden avulla
missä  \rho  on kappaleen tiheys.
Fluidien tilavuuspainoja

Taulukossa on esitetty eri fluidien tilavuuspainoja lämpötilassa  \scriptstyle T\approx 20^{\circ }C.
| --- | --- |
Fluidi: Tilavuuspaino  \scriptstyle \gamma  ( \scriptstyle {\frac {N}{m^{3}}})
Ilma (1 atm): 11,8
Etanoli: 7 733
SAE 30 -öljy: 8 720
Vesi: 9 790
Merivesi: 10 050
Glyseroli: 12 360
Hiilitetrakloridi: 15 570
Elohopea: 133 100
Tilde (nimi)

| Tilde |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  14. maaliskuuta
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  Thilda, Thilde, Tilda, Tilly, Tilta 
Nimen alkuperä:  Matilda (saks. Mathilde ’mahtava taistelijatar’) 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tilde on naisen etunimi. Se on Tildan rinnakkaismuoto ja Matilda-nimen lyhentymä. Suomessa, ruotsissa ja englannissa sana tilde tarkoittaa aaltoviivaa.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Tilde on vuoteen 2020 mennessä ollut Suomessa virallisena etunimenä 260 naisella. Heistä kaikki ovat syntyneet 1970-luvun jälkeen.
Ruotsissa Tilde on ollut 2010-luvulla yksi suosituimmista ristimänimistä.
Nimipäivä

Vuodesta 2010 alkaen Tildellä on ollut nimipäivä suomenruotsalaisessa almanakassa 14. maaliskuuta. Se on Tilden nimipäivä myös Virossa.
Aiheesta muualla

Etunimien taivutus: Tilde (Kotimaisten kielten keskuksen verkkojulkaisu)
Raitaevähiekkahautoja

| Raitaevähiekkahautoja> Uhanalaisuusluokitus |
| --- | --- |
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Luukalat Osteichthyes
Alaluokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Kirjoahvenkalat Cichliformes
Heimo::  Kirjoahvenet Cichlidae
Suku::  Hiekkahautojat Xenotilapia
Laji::  caudafasciata
Kaksiosainen nimi
 Xenotilapia caudafasciata  Poll, 1951 
Katso myös
   Raitaevähiekkahautoja Wikispeciesissä  
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Raitaevähiekkahautoja (Xenotilapia caudafasciata) on kirjoahventen heimoon ja hiekkahautojien sukuun kuuluva kalalaji. Sitä tavataan kotoperäisenä ja yleisenä Tanganjikajärvessä, jossa se elää parvissa hiekkapohjalla. Raitaevähiekkahautojaa pidetään akvaariokalana.
Antti Raita

Antti Raita (27. huhtikuuta 1883 Kaarina – 1. toukokuuta 1954 Turku) oli suomalainen pankkimies ja kunnallisneuvos, joka syntyi Kaarinan kuntaan tuolloin kuuluneella Nummenpakalla. Hänen nimeään kantaa Turussa niin sanottu Antintalo, joka on osa keskustan kauppakeskus Hansakorttelia.
Raita, joka otti sukunimensä käyttöön vuonna 1899, oli perustamassa Turun Työväen Säästöpankkia ja toimi alusta alkaen pankin hallintoelimissä, vuodesta 1946 alkaen hallituksen puheenjohtajana. Vuodesta 1918 lähtien hän istui Turun kaupunginvaltuustossa ja sittemmin myös kaupunginhallituksessa. Hän oli Turun yliopiston perustamiskokouksessa, johon otti osaa noin 50 henkeä, sekä mukana Turun kauppakorkeakoulun perustamisessa, ja Teräsrautelan kaupunginosan historiassa hänet mainitaan alueen perustajana.
Muurarin opissa nuorena työskennellyt Raita omisti Turun keskustassa useita rakennuksia. Eerikinkatu 15:ssä sijaitsevat rakennukset hän osti vuonna 1916, ja tontin kadunpuoleinen liikerakennus sai 1960-luvulla nimekseen Antintalo. Vuonna 1917 hän osti Piikkiön Niemenkulmalta Krapilan tilan ja ryhtyi harjoittamaan maataloutta. Vuonna 1920 hän osti Luolalan kartanon Naantalista ja keskittyi siellä karjanhoitoon.
Antti Raidan äiti Wilhelmina Antintytär oli syntyisin Marttilasta. Raidan isä Henrik Juhonpoika kuoli hänen ollessaan alle vuoden vanha. Hänen veljistään Kaarlo Ahto oli merikapteeni ja merenkulun ylitarkastaja.
Tietoyhteiskunta

Tietoyhteiskunta on yhteiskunta, joka arvostaa ja hyödyntää tietoa ja nopeaa tiedonkulkua.
Tietoyhteiskunta viittaa terminä eri asiaan kuin informaatioyhteiskunta, sillä kaikki informaatio ei ole tietoa.
Piirteitä

Tietoyhteiskuntaa luonnehtii verkostomainen toimintatapa, dynamiikka ja käsitteellisyys. Tietoyhteiskunnassa vaikuttaminen perustuu pääosin tietoon. Vaikuttavan tiedon lähteitä ovat esimerkiksi Internet, kansainvälinen media, tietotekniikka, yleisesti kasvanut ihmisten välinen kommunikaatio ja kansainväliset organisaatiot.
Tietoyhteiskunnalle ei ole olemassa selkeää määritelmää toisin kuin käsitteille maatalous-, teollisuus-, ja palveluyhteiskunta, jotka määrittyvät pääasiassa kansantalouden tuotannon rakenteen mukaan. Tietoyhteiskunta on nähty teollisuusyhteiskunnan jälkeisenä yhteiskunnan kehitysvaiheena, tosin monet katsovat jälkiteollisen palveluyhteiskunnan pitävän tätä paikkaa. Tietoyhteiskuntaa lähellä oleva käsite on myös postmoderni yhteiskunta.
Suomalainen tietoyhteiskunta

Tietoyhteiskunnasta tuli Suomessa 1990-luvulla trendikäs termi, jonka tiimoilta spekuloitiin uusien teknologioiden mukanaan tuomia mahdollisuuksia. Suomessa on pidetty tärkeänä sitä, että maa esiintyy yhtenä maailman johtavista tietoyhteiskunnista. Valtion hallinnossa on laadittu säännöllisin väliajoin uusia kansallisia tieto­yhteis­kunta­strategioita. Ensimmäinen strategioista julkaistiin pääministeri Esko Ahon hallituskaudella vuonna 1995, toinen vuonna 1998 ja tuorein vuonna 2007.
Tietoyhteiskunta on Suomessa samastettu usein Internetiin. Tietoyhteiskunnalla on tällöin tarkoitettu kiinteiden ja nopeiden Internet-yhteyksien saamista kaikkien kansalaisten ulottuville lanka- ja matkapuhelinverkkojen ohella. Uusimmassa kansallisessa tietoyhteiskuntastrategiassa 2007–2015 painopiste on siirtynyt pois tietoverkoista ja teknologiasta. Tavoitteena on luoda Suomesta ihmisläheinen ja kilpailukykyinen osaamis- ja palveluyhteiskunta.
Pohjimmiltaan Suomen strategioissa on ollut kyse yrityksistä antaa sanalle Suomi myönteisiä ja houkuttelevia merkityssisältöjä. 
Kehitystä ei ole kyseenalaistettu, vaan sitä on pidetty väistämättömänä. Ainoaksi merkitseväksi seikaksi on jäänyt sen seuraaminen, miten Suomi pärjää kansainvälisissä, tietoyhteiskunnan tilaa mittaavissa tutkimuksissa.
Kriittistä arviointia tietoyhteiskunnasta

Tietoyhteiskunta on herättänyt kritiikkiä sekä yhteiskuntatieteellisenä käsitteenä että yhteiskunnallisena ilmiönä.
Tietoyhteiskunnan käsitteen kriitikot voivat pitää käsitettä harhaanjohtavana tai väärin käytettynä. Esimerkiksi Suomen asemaa tietoyhteiskuntana on kritisoitu siltä pohjalta, että Suomi on yksi maailman kuljetusintensiivisimmistä yhteiskunnista. Toisaalta tietoyhteiskuntakehityksen voidaan nähdä kietoutuvan monin tavoin myös osaksi liikkumista ja kuljetuspalveluja.
Tietoyhteiskuntaa ilmiönä arvostelevien mielestä tietoa tulee liikaa. Tiedosta (engl. data) tai siitä tuotetusta informaatiosta tulisi päästä tietämykseen, ymmärrykseen ja ehkä jopa viisauteen. Tarvitaan enemmänkin tiedon kriittistä ja integroivaa, kokonaisvaltaista käsittelyä kuin lisää tietoa. Datafuusio on esimerkki tästä suunnasta.
Tieto ja osaaminen ovat tehokkaita vallankäytön muotoja ("Tieto on valtaa", Francis Bacon). Ihmisiä voidaan manipuloida esimerkiksi tiedotusvälineillä, informaatiosodankäynnillä, psykologisella sodankäynnillä ja refleksiivisellä kontrollilla.lähde?
Tiedolla on taipumus kasaantua kuten vallalla ja varallisuudellakinlähde?. Tämä kasvattaa kuilua tietävien ja tietämättömien välillä. Tieto voi myös päätyä vääriin käsiin. Tästä on saatu kokemuksia erilaisten tietomurtojen osalta, kun esimerkiksi luottokorttien numeroita on päätynyt vääriin käsiinlähde?. Suomessa kohua aiheutti Sonera-skandaali, jossa ihmisten teletunnistetietoja käytettiin väärinlähde?. Tieto ja tietovarastot muodostavatkin merkittävän yhteiskunnallisen kysymyksen.
Kirjallisuutta

Niiniluoto, Ilkka: Informaatio, tieto ja yhteiskunta: Filosofinen käsiteanalyysi.  (5. täydennetty painos (1. painos: Valtion painatuskeskus, 1989))  Helsinki:  Edita, 1996.  ISBN 951-37-1997-9
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Suomen hallituksen tietoyhteiskuntaohjelma (Arkistoitu – Internet Archive).
Thin Lizzy

| Thin Lizzy |
| --- | --- |
 Thin Lizzy 1977
Tiedot
Toiminnassa:  1969–1983, 1996–
Tyylilaji:  hard rock, heavy metal
Kotipaikka:  Irlanti
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Brian Downey - rummut   Scott Gorham - kitara   Darren Wharton - kosketinsoittimet   Marco Mendoza - basso   Damon Johnson - kitara   Ricky Warwick - laulu  
Levy-yhtiö:  Decca Records Phonogram Records Vertigo Records Mercury Records Warner Bros
Infobox OKNimi-testi OK: 
Thin Lizzy on vuonna 1969 perustettu irlantilainen hard rock -yhtye. Sen ensimmäinen toimintakausi oli vuosina 1969–1983. Yhtyeen johtohahmona ja pääsäveltäjänä toimi Phil Lynott (k. 1986). Yhtyeen tunnetuimpia kappaleita ovat muun muassa "Whiskey in the Jar", "The Boys Are Back in Town", "Jailbreak" ja "Dancing In The Moonlight". Thin Lizzy tunnetaan myös niin sanotun kahden soolokitaristin tuplakitara-soundin pioneerina. Karismaattisen keulakuvan, guyanalais-irlantilais-juuret omaavan Lynottin sanoitusten aiheita olivat mm. ns. "kovanaamat", rakkaus ja romantiikka sekä myös Irlannin historia. Vaikka yhtyeen musiikki luokitellaan yleisesti hard rock -genreen kuuluvaksi, on sen kappaleissa esiintynyt vaikutteita muun muassa irlantilaisesta kansanmusiikista, soulmusiikista, countrysta sekä psykedeelisestä rockista ja heavy metalista. Thin Lizzy vaikuttikin merkittävästi heavy metalin kehitykseen 1970-luvulla, ja lukuisat 1980-luvun speed metal - ja thrash metal - yhtyeet ovat nimenneet Thin Lizzyn esikuvakseen. Thin Lizzy koottiin uudelleen vuonna 1996, ja se tekee edelleen kiertueita soittaen yhtyeen alkuperäistä materiaalia.
Historia > Perustaminen ja Eric Bellin aika 1969–1973

Yhtye perustettiin Dublinissa joulukuussa 1969, kun kitaristi Eric Bell ja kosketinsoittaja Eric Wrixon tapasivat Orphanage-yhtyeessä soittaneet laulaja-basisti Phil Lynottin ja rumpali Brian Downeyn. Nimi Thin Lizzy oli Eric Bellin idea, joka tuli The Deano-sarjakuvassa esiintyneestä Tin Lizzie-robotista. Yhtye levytti EMI-yhtiölle kesällä 1970 singlen "The Farmer" / "I Need You", joka jäi ilman kaupallista menestystä. Wrixon oli eronnut yhtyeestä ennen singlen julkaisua ja jäljelle jääneet jäsenet jatkoivat triona. Saman vuoden lopussa yhtye sai levytyssopimuksen Decca Recordsilta.
Ensimmäinen albumi Thin Lizzy julkaistiin vuonna 1971 ilman suurempaa menestystä. Samoin kävi myös seuraavana vuonna julkaistulle Shades of a Blue Orphanage-albumille. Samana vuonna yhtye oli mukana Funky Junction-projektissa joka levytti albumillisen Deep Purple-covereita. Vuoden 1973 alussa Decca päätti julkaista ilman yhtyeen suostumusta Thin Lizzyn version irlantilaisesta kansanlaulusta "Whiskey in the Jar". Kappale nousi Irlannissa listakärkeen ja top 10:neen Isossa-Britanniassa ja Thin Lizzy pääsi esiintymään Top of the Pops-ohjelmaan saaden näkyvyyttä saarivaltiossa. Tästä huolimatta seuraava albumi Vagabonds of the Western World ja singlet "The Rocker" ja "Randolph's Tango" eivät menestyneet ja kaiken lisäksi joulukuussa 1973 Eric Bell jätti yhtyeen vedoten heikentyneeseen terveydentilaansa.
Historia > Kahden kitaristin yhtyeeksi ja menestykseen 1974–1978

Bellin tilalle tuli ensin belfastilainen nuori kitaristi Gary Moore joka oli mukana kuitenkin vain muutaman kuukauden ja hänen tilalleen tulivat väliaikaisesti Andy Gee ja John Cann. Kevään 1974 kiertueen jälkeen sopimus Decca Recordsin kanssa päättyi ja hajoaminen oli lähellä Brian Downeyn päätettyä erota yhtyeestä. Lynott sai kuitenkin Downeyn muuttamaan mielensä ja yhden kitaristin sijaan he päättivät hakea kahta kitaristia ja muuttaa yhtyeen tyyliä. Koesoittojen jälkeen paikan saivat 18-vuotias skotti Brian Robertson ja kalifornialainen Scott Gorham. Uutta tyyliä alettiin kehittelemään ja yhtye sai sopimuksen Phonogram Records-yhtiöltä jonka alamerkit Vertigo ja Mercury (Pohjois-Amerikassa myöhemmin Warner Bros) tulivat julkaisemaan Thin Lizzyn albumit. Vuoden 1974 lopulla julkaistu uusi albumi, soul-vaikutteinen Nightlife oli kuitenkin pettymys niin kaupallisesti kuin yhtyeen itsensä mielestä tuotannollisesti.
Vuoden 1975 alussa yhtye pääsi ensimmäiselle Yhdysvaltain kiertueelle yhdessä Bachman-Turner Overdriven kanssa. Thin Lizzy konsertoi myös Suomessa lokakuussa 1975, Turun Konserttitalolla. Samana vuonna julkaistu, enemmän hard rock-vaikutteinen Fighting-albumi nousi Ison-Britannian albumilistalle ja albumilta nousivat esille yhtyeen tunnusmerkeiksi tulevat tuplakitara-harmoniat mm. kappaleissa "Wild One" ja "Suicide". Seuraava albumi Jailbreak (1976) oli yhtyeen lopullinen läpimurto. Singlenä julkaistu "The Boys Are Back in Town" oli maailmanlaajuinen hitti. Muita tunnettuja kappaleita albumilla ovat "Warriors", "Emerald" ja nimikappale "Jailbreak". Seuraava albumi Johnny the Fox julkaistiin myös vuonna 1976. Albumilta nousi hitiksi kappale "Don't Believe a Word".
Thin Lizzy oli nyt iso nimi ja teki menestyneitä kiertueita, mutta ristiriitoja alkoi esiintyä etenkin Robertsonin ja Lynottin välillä. Tilanne kärjistyi, kun Robertson loukkasi kätensä ravintolanujakassa eikä voinut osallistua yhtyeen Yhdysvaltain kiertueelle. Hänen tilallaan kiertueella soitti Gary Moore, joka ei kuitenkaan jäänyt yhtyeeseen Lynottin pyynnöstä huolimatta.
Kesällä 1977 kolmimiehinen Thin Lizzy matkusti Kanadaan levyttämään tulevaa Bad Reputation-albumia. Sessioiden lopussa Brian Robertson palasi yhtyeeseen ja hän soittaa albumin kolmella raidalla, mutta ei päässyt kansikuvaan. Bad Reputation menestyi hyvin nousten top 5:een Isossa-Britanniassa ja myös kappale "Dancing in the Moonlight" menestyi hyvin. Vuonna 1978 Thin Lizzy julkaisi live-albumin Live and Dangerous joka oli menestys nousten toiseksi Ison-Britannian albumilistalla. Albumi on noussut yhdeksi yhtyeen arvostetuimmista töistä ja se on voittanut monia live-albumi-äänestyksiä. Tosin albumin live-nauhoituksen aitoudesta on esiintynyt ristiriitaisia väitteitä.
Historia > Gary Mooren paluu ja vaihtuvat kokoonpanot 1978–1980

Robertsonin erottua lopullisesti kesällä 1978 hänen tilalleen tuli jälleen Gary Moore. Yhtyeen kaukoidän kiertueella Brian Downeyn tilalla nähtiin mm. Ian Gillanin yhtyeestä tuttu Mark Nauseef sekä Cozy Powell. Downey jätti kiertueen väliin ylirasituksen vuoksi ja palasi yhtyeeseen vuoden 1979 alussa. Seuraava albumi Black Rose menestyi hyvin aiempien albumien tapaan. Phil Lynottin ja Scott Gorhamin päihdeongelmat alkoivat nousta pintaan albumin teon aikoihin ja kappale "Got to Give it Up" liittyy aiheeseen. Albumin tunnetuimpia kappaleita ovat "Waiting for an Alibi" sekä irlantilais-vaikutteinen "Roisin Dubh".
Kokoonpano ei kuitenkaan päässyt vakiintumaan kun Gary Moore erosi yhtyeestä kesällä 1979 kesken Yhdysvaltain kiertuetta. Häntä tuuraamaan tulivat Ultravox-yhtyeestä myöhemmin tunnetuksi tullut kitaristi-kosketinsoittaja Midge Ure ja kitaristi Dave Flett. Miehet olivat yhtyeessä vuoden 1980 alkuun saakka. Näihin aikoihin Lynottilla oli myös sivuprojekti The Greedy Bastards yhdessä Sex Pistols-miesten Steve Jonesin ja Paul Cookin kanssa.
Historia > Viimeiset vuodet 1980–1983

Vakituiseksi kitaristiksi yhtyeeseen liittyi Snowy White, mm. Pink Floydin taustakitaristina tunnettu muusikko. Yhtyeeseen otettiin myös pysyvä kosketinsoittaja, 17-vuotias Darren Wharton. Lokakuussa 1980 julkaistu Chinatown oli arvostelumenestys ja nousi top 10:neen Isossa-Britanniassa singlehitin "Killer on the Loose" siivittämänä. Näihin aikoihin menestys Pohjois-Amerikassa oli kääntynyt laskuun ja yhtye teki viimeisen Yhdysvaltain kiertueensa vuonna 1980.
Vuoden 1981 marraskuussa julkaistu Renegade ei enää menestynyt aiempien albumien tapaan. Yhtyeen jäsenet olivat pettyneitä kappalevalintoihin ja singlenä julkaistu "Hollywood (Down on Your Luck)" ei myöskään noussut listoille. Albumilta nousi kuitenkin tulevia Thin Lizzy-klassikoita, kuten "Angel of Death" ja "Renegade". Vuoden 1982 elokuussa Snowy White erosi yhtyeestä kyllästyneenä muiden jäsenten päihdeongelmiin ja yhtyeen epävarmaan tulevaisuuteen. Lisäksi blues-tyylisenä kitaristina hän vieroksui raskaampien hard rock-kappaleiden soittamista. Myös Brian Downey ja Scott Gorham joutuivat sivuun yhtyeen toiminnasta henkilökohtaisten ongelmien takia ja Phil Lynott keskittyi soolouraansa. Lynott oli julkaissut kaksi sooloalbumia Solo in Soho (1980) ja The Philip Lynott Album (1982) sekä teki soolokiertueita.
Thin Lizzyn toiminta jatkui syyskuussa 1982 John Sykesin liityttyä uudeksi kitaristiksi. Sykes oli noussut tietoisuuteen NWOBHM-yhtyeessä Tygers of Pan Tang. Hänen tulonsa myötä Thin Lizzyn musiikki suuntautui entistä enemmän uutta kukoistuskauttaan elävään heavy metaliin ja maaliskuussa 1983 julkaistu Thunder and Lightning-albumi oli menestys nousten top 5:een Isossa-Britanniassa. Soolouraansa keskittynyt Phil Lynott päätti kuitenkin, että albumi jäisi yhtyeen viimeiseksi ja tuleva kiertue olisi Thin Lizzyn jäähyväiskiertue. Aivan täysin hän ei kuitenkaan tyrmännyt mahdollista paluuta myöhemmin. Scott Gorhamin mukaan hänen ja Lynottin huumeongelmat vaikuttivat myös lopetuspäätökseen ja rumpali Brian Downey oli kyllästynyt pitkiin kiertueisiin.
Jäähyväiskiertue oli menestyksekäs ja konserteissa vierailivat myös yhtyeen ex-jäsenet Eric Bell, Gary Moore ja Brian Robertson. Viimeinen konsertti pidettiin Länsi-Saksassa syyskuussa 1983. Kiertueen konsertteja oli nauhoitettu ja lokakuussa 1983 julkaistiin tupla-live-albumi Life.
Historia > Thin Lizzyn jälkeen 1984–1996

Phil Lynott jatkoi soolouraansa ja sai myös menestystä yhdessä Gary Mooren kanssa top 5-hitillä "Out in the Fields" vuonna 1985. Hänen terveytensä oli kuitenkin alkanut heikentyä päihteiden käytön johdosta ja tammikuun neljäntenä päivänä vuonna 1986 Phil Lynott kuoli sairaalassa Salisburyssa, jonne oli joutunut saatuaan sairauskohtauksen kotonaan joulukuussa 1985. Hänellä todettiin verenmyrkytys ja keuhkokuume ja lisäksi hänen sisäelimensä olivat vaurioituneet. Ennen kuolemaansa Lynott oli tekemässä kolmatta sooloalbumiaan ja tiettävästi myös Thin Lizzyn paluu oli ollut suunnitteilla. Thin Lizzyn jäsenet esiintyivät toukokuussa 1986 Self Aid-tapahtumassa kokoonpanolla Gorham, Downey, Moore, Wharton sekä Bob Daisley (basso) ja Bob Geldof (laulu). Vuonna 1987 aloitettiin myös vuotuinen Vibe For Philo-tapahtuma Dublinissa Lynottin muistolle.
Vuonna 1991 julkaistiin kokoelma-albumi Dedication: The Very Best of Thin Lizzy, johon Scott Gorham ja Brian Downey olivat työstäneet Lynottin demo-tasolla olleen "Dedication"-kappaleen, joka nousi top 40:neen Ison-Britannian listoilla. Albumi oli myös menestys nousten top 10:neen. Tämän jälkeen järjestettiin useampia pienimuotoisempia tribuutti-projekteja, joissa Thin Lizzyn jäsenet olivat enemmän tai vähemmän mukana.
Historia > Thin Lizzyn paluu 1996–

Vuonna 1996 Thin Lizzy teki paluun John Sykesin johdolla. Muista vanhoista jäsenistä mukana olivat Scott Gorham, Brian Downey ja Darren Wharton. Basistiksi tuli Marco Mendoza ja laulupuolen hoiti Sykes. Hänen mukaansa yhtyeen paluun tarkoitus oli olla puhtaasti kunnianosoitus Phil Lynottin elämäntyölle ja musiikille, eikä yhtye ole tehnyt uutta musiikkia. Kokoonpano on vaihdellut vuosien aikana ja yhtye on julkaissut live-albumin One Night Only vuonna 2000. Albumilla rumpuja soitti Downeyn tilalle tullut Tommy Aldridge.
Vuoden 2009 kesällä John Sykes erosi yhtyeestä keskittyäkseen soolouraansa ja toukokuussa 2010 julkistettiin Thin Lizzyn uusi kokoonpano johon kuuluvat Scott Gorham, Brian Downey, Darren Wharton ja Marco Mendoza sekä laulaja Ricky Warwick (The Almighty) ja kitaristi Vivian Campbell (Def Leppard, Dio, Whitesnake).
Muusikot > Nykyiset jäsenet

Brian Downey: rummut (2010–, mukana myös vuosina: 1969–1983, 1996–1997)
Darren Wharton: kosketinsoittimet (2010–, mukana myös vuosina: 1980–1983, 1996–2001)
Scott Gorham: kitara (1996–, mukana myös vuosina: 1974–1983)
Marco Mendoza: basso (2010–, mukana myös vuosina: 1996–2001, 2005–2007)
Ricky Warwick: laulu (2010–)
Damon Johnson (2011-)
Muusikot > Entiset jäsenet

Phil Lynott: laulu, basso (1969–1983)
Eric Bell: kitara (1969–1973)
Eric Wrixon: kosketinsoittimet (1969–1970)
Gary Moore: kitara (1974, 1977, 1978–1979)
Andy Gee: kitara (1974)
John Cann: kitara (1974)
Brian Robertson: kitara (1974–1978)
Midge Ure: kitara, kosketinsoittimet (1979–1980)
Dave Flett: kitara (1979–1980)
Snowy White: kitara (1980–1982)
John Sykes: kitara (1982–1983, 1996–2009)
Tommy Aldridge: rummut (1997–2001, 2007–2009)
Randy Gregg: basso (2004–2005)
Michael Lee: rummut (2004–2007)
Francesco DiCosmo: basso (2007–2009)
Vivian Campbell: kitara (2010–2011)
Diskografia > Studioalbumit

Thin Lizzy (1971)
Shades of a Blue Orphanage (1972)
Vagabonds of the Western World (1973)
Nightlife (1974)
Fighting (1975)
Jailbreak (1976)
Johnny the Fox (1976)
Bad Reputation (1977)
Black Rose: A Rock Legend (1979)
Chinatown (1980)
Renegade (1981)
Thunder and Lightning (1983)
Diskografia > Livealbumit

Live and Dangerous (1978)
Life (1983)
BBC Radio One Live in Concert (1992)
The Peel Sessions (1994)
Boys Are Back in Town: Live in Australia (1999)
One Night Only (2000)
UK Tour '75 (2008)
Still Dangerous (2009)
Diskografia > Kokoelmia

Remembering - Part 1 (1976)
The Continuing Saga of the Ageing Orphans (1979)
The Adventures of Thin Lizzy (1981)
Dedication: The Very Best of Thin Lizzy (1991)
Wild One: The Very Best of Thin Lizzy (1996)
Vagabonds, Kings, Warriors, Angels (4 CD) (2002)
Thin Lizzy Greatest Hits (2004)
The Definitive Collection (2006)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Virallinen sivusto
Tämänhetkisen kokoonpanon sivusto
Phil Lynottin muistosäätiön sivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
Fanisivusto
Toinen fanisivusto
| n k Thin Lizzy |
| --- | --- |
 Brian Downey  Darren Wharton  Scott Gorham  Marco Mendoza  Ricky Warwick  Damon Johnson   Phil Lynott  Eric Bell  Eric Wrixon  Gary Moore  Andy Gee  John Cann  Brian Robertson  Midge Ure  Dave Flett  Snowy White  John Sykes  Tommy Aldridge  Randy Gregg  Michael Lee  Francesco DiCosmo  Vivian Campbell 
Studioalbumit:  Thin Lizzy  Shades of a Blue Orphanage  Vagabonds of the Western World  Nightlife  Fighting  Jailbreak  Johnny the Fox  Bad Reputation  Black Rose: A Rock Legend  Chinatown  Renegade  Thunder and Lightning 
Livealbumit:  Live and Dangerous  Life  BBC Radio One Live in Concert  The Peel Sessions  Boys Are Back in Town: Live in Australia  One Night Only  UK Tour '75  Still Dangerous 
Kokoelmat:  Remembering - Part 1  The Continuing Saga of the Ageing Orphans  The Adventures of Thin Lizzy  Dedication: The Very Best of Thin Lizzy  Wild One: The Very Best of Thin Lizzy  Vagabonds, Kings, Warriors, Angels  Thin Lizzy Greatest Hits  The Definitive Collection 
Thin Lizzy lavalla vuonna 1977 (v-o: Robertson, Lynott, Gorham ja Downey)
Phil Lynott vuonna 1980
Thin Lizzy vuonna 2007
Brian Downey vuonna 2009