stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Metallica
Historia > Death Magnetic ja kaksi maailmankiertuetta (2006–2009)

Metallica kiersi vuonna 2006 ympäri maailmaa ”Escape From The Studio '06” -kiertueella ja teki Master of Puppetsin 20-vuotisjuhlakiertueen.
Viikolla 22 vuonna 2007 Metallica teki suomalaista listahistoriaa, kun yhtyeellä oli levy-yhtiön ottamien ylimääräisten painosten ja alennusmyyntien siivittämänä samanaikaisesti kymmenen albumia Suomen virallisella Top 40 -albumilistalla.
Metallica esiintui heinäkuussa 2007 Live Earth -konsertissa Lontoossa. Yhtye aloitti vuonna 2007 ”Sick of the Studio ’07” -kiertueen Portugalista 28. kesäkuuta 2007. Metallica esiintyi Suomessa 15. heinäkuuta 2007 Helsingin Olympiastadionilla. Ensimmäiset 40 000 lippua myytiin loppuun noin 45 minuutissa.
Metallican kymmenennen studioalbumin tuotti Rick Rubin. Death Magnetic julkaistiin 12. syyskuuta 2008. Yhtye teki albumilla paluun 1980-luvun thrash metal -tyyliinsä, pitkiin kappaleisiin ja kitarasooloihin. Yhtye on kertonut paluun olevan osittain tuottaja Rick Rubinin ansiota.
Death Magnetic -albumi sijoittui ykköseksi monien eri maiden albumilistoilla, kuten Australiassa, Kanadassa, Meksikossa ja Euroopan albumilistalla. Albumi sijoittui myös Yhdysvaltojen Billboard 200 -listan ykköseksi. Viikko albumin julkaisun jälkeen albumi pysyi Billboard 200 -listan ja Euroopan listan ykkösenä. Syyskuun loppuun mennessä albumi oli käynyt ykköspaikalla 32 eri maassa. Suomessa Death Magnetic myi tuplaplatinaa jo ilmestymispäivänään 12. syyskuuta.
Useiden yhtyeen fanien mielestä Death Magneticin albumin ääni on liian kompressoitu CD:llä, jolloin soiton dynamiikka on kärsinyt. Levyn masteroineen Ted Jensenin mukaan levy on niin sanotun volyymisodan uhri. Vuoden 2009 toukokuussa Activision julkaisi Guitar Hero: Metallican. Monien kuuntelijoiden mielestä albumin kappaleet kuulostavat pelissä huomattavasti paremmalta kuin albumilla.
Death Magnetic -albumia seurasi vuonna 2009 alkanut maailmankiertue, jonka aikana Metallica vieraili myös Suomessa 14. ja 15. kesäkuuta. Yhtyeen molemmat esiintymiset Helsingin Hartwall Areenalla myytiin loppuun noin 40 minuutissa. Metallica esiintyi vuonna 2009 myös kolmannen kerran Suomessa, Sonisphere-festivaaleilla Porin Kirjurinluodolla.
Historia > Lou Reed, oma levy-yhtiö ja maailmankiertueita (2011–2015)

Keväällä 2011 Metallica äänitti San Franciscon liepeillä albumin Lou Reedin kanssa. Lou Reed oli tehnyt kappaleet Lulu-nimiseen teatterimusikaaliin, jota esitettiin Saksassa. Yhtye ilmoitti 22. elokuuta 2011 tulevan albumin, Lulun julkaisuajankohdaksi 1. marraskuuta Pohjois-Amerikassa ja muualla maailmassa 31. lokakuuta.
Vuonna 2012 Metallica kiersi maailmaa esittämässä Black albuminsa kokonaisuudessaan, pysähtyen myös Suomeen 4. kesäkuuta. Samana vuonna yhtye jätti Warner Bros.:in ja perusti oman levy-yhtiön, jonka nimi on Blackened Recordings. Uusi levy-yhtiö julkaisee Metallican tulevat albumit sekä uusintapainokset vanhoista albumeista.
Joulukuussa 2013 Metallicasta tuli maailman ainoa rockyhtye, joka on soittanut kaikilla seitsemällä mantereella. Metallica esiintyi 8. joulukuuta Etelämantereella toimivalla Carlinin tutkimusasemalla, joka sijaitsee Argentiinalle kuuluvilla Eteläisillä Shetlandsaarilla. Yleisönä oli 120 tutkimusaseman henkilökuntaan kuuluvaa sekä muutama Coca Colan järjestämän kilpailun voittanut eteläamerikkalainen fani. Kymmenen Freeze ’Em All -nimellä kulkeneen konsertin kappaletta on ladattavissa yhtyeen kotisivuilta. 2013 Metallica julkaisi elokuvan Metallica – Through the Never.
Historia > Hardwired…to Self-Destruct (2015–2023)

18. elokuuta 2016 Metallica julkisti kotisivuillaan kymmenennen albuminsa Hardwired...to Self-Destruct ensimmäisen singlen ”Hardwired”. Albumi julkaistiin 18. marraskuuta 2016. Hardwired... to Self-Destruct debytoi Yhdysvalloissa albumilistan ykkösenä. Albumilta julkaistiin vielä neljä muuta singleä: ”Moth into Flame”, ”Atlas, Rise!”, ”Now That We’re Dead” ja ”Spit Out the Bone”. Jokaiselle albumin kahdestatoista kappaleesta julkaistiin myös musiikkivideo.
WorldWired Tour -kiertue koostui Pohjois-Amerikassa stadionkonserteista. Yhtyeen kiertue Australiassa ja Uudessa-Seelannissa jouduttiin perumaan syksyllä 2019 Hetfieldin jouduttua vieroitushoitoon.
Historia > 72 Seasons (2022–)

Metallica julkaisi 28. marraskuuta 2022 uuden singlen ”Lux Æterna”. Samalla yhtye ilmoitti uuden albumin nimeksi 72 Seasons ja sen ilmestyvän huhtikuun 14. päivä 2023, sekä uuden maailmankiertueen aikataulun. lähde?
Tyyli

Musiikkinäytteet
”Nothing Else Matters”  tunnetaan akustisella kitaralla näppäillystä introstaan ja kitarasoolostaan.
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Metallica on saanut vaikutteita varhaisen heavy metalin edustajilta, kuten Scorpionsilta, Van Halenilta, Black Sabbathilta, Deep Purplelta ja Led Zeppeliniltä. Myös Mercyful Fate, Motörhead, Diamond Head, Iron Maiden ja thrash metallin edelläkävijänä tunnettu Venom ovat vaikuttaneet Metallican tyyliin. Varhaiset Metallican julkaisut sisälsivät nopeita tempoja ja pitkiä instrumentaaleja. James Hetfieldin sanoitukset kertovat esimerkiksi Master of Puppetsilla raivosta, hulluudesta ja hirviöistä ja käsittelevät kriittisesti uskonnollisia ja sotilaallisia johtajia.
Vuonna 1991 uuden tuottajan, Bob Rockin myötä Metallica yksinkertaisti musiikkiaan. Albumeilla Load ja ReLoad raskaimmat metallimusiikilliset piirteet hylättiin lähes kokonaan ja kappaleissa oli vaikutteita blues rockista, vaihtoehtorockista ja jopa countrysta. Sanoituksissa käsiteltiin vihaa, menetystä ja kostoa.
St. Anger -albumille yhtye haki rähjäistä ja raakaa äänimaailmaa eikä albumilla ole yhtään kitarasooloja. Death Magneticilla yhtye käytti useimmissa kappaleissa jälleen E-vireessä olevia soittimia (joissain Drop-D) ja kappaleet sisältävät useita kitarasooloja. Levyn sanoitukset käsittelevät muun muassa paholaista, huumeidenvastaisuutta, klaustrofobiaa ja uskontojen tekopyhyyttä.
Jäsenet

| --- | --- |
Alkuperäinen (1981, 1982):  James Hetfield – rytmikitara, laulut  Lars Ulrich – rummut  Dave Mustaine – kitara  Ron McGovney – basso
(1982–1983):  James Hetfield – rytmikitara, laulut  Dave Mustaine – kitara  Cliff Burton – basso, taustalaulut  Lars Ulrich – rummut
(1983–1986):  James Hetfield – rytmikitara, laulut  Kirk Hammett – kitara  Cliff Burton – basso, taustalaulut  Lars Ulrich – rummut
(1986–2001):  James Hetfield – rytmikitara, laulut  Kirk Hammett – kitara  Jason Newsted – basso, taustalaulut  Lars Ulrich – rummut
(2001–2003):  James Hetfield – rytmikitara, laulut  Kirk Hammett – kitara, taustalaulut  Lars Ulrich – rummut,  Bob Rock – basso
Nykyinen  (2003–):  James Hetfield – rytmikitara, laulut  Kirk Hammett – kitara, taustalaulut  Robert Trujillo – basso, taustalaulut  Lars Ulrich – rummut
Jäsenet > Nykyiset

James Hetfield – laulu, rytmikitara (satunnainen soolokitara)
Lars Ulrich – rummut
Kirk Hammett – soolokitara, taustalaulu (1983–)
Robert Trujillo – bassokitara, taustalaulu (2003–)
Jäsenet > Entiset

Jason Newsted – bassokitara, taustalaulu (1986–2001)
Cliff Burton – bassokitara, taustalaulu (1982–1986)
Lloyd Grant – soolokitara (1981)
Dave Mustaine – soolokitara (1981–1983)
Ron McGovney – bassokitara, taustalaulu (1981–1982)
Diskografia > Studioalbumit

Kill ’Em All (1983)
Ride the Lightning (1984)
Master of Puppets (1986)
...And Justice for All (1988)
Metallica (The Black Album) (1991)
Load (1996)
ReLoad (1997)
St. Anger (2003)
Death Magnetic (2008)
Hardwired...to Self-Destruct (2016)
72 Seasons (2023)
Kirjallisuutta

Halfin, Ross: Metallica kuvina.  ((Metallica, 2006.) Suomentanut Päivi Paappanen)  Helsinki:  Like, 2009.  ISBN 978-952-01-0315-6
Halfin, Ross: Voittamaton Metallica.  ((The Ultimate Metallica, 2010.) Suomentanut Maria Sjövik)  Helsinki:  Gummerus, 2012.  ISBN 978-951-20-8772-3
Putterford, Mark (toim.): Metallica.  ((Metallica in their Own Words, 1994.) Suomentanut Leena Lehtinen)  Helsinki:  Tammi, 1995.  ISBN 951-31-0550-4
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kotisivut. (englanniksi)
Metallica Last.fm:ssä (englanniksi)
Raskasmetallin jättiläinen Metallica Ylen Elävä arkisto. 7.6.2007 (päivitetty 4.3.2016).
MetClub.com – The Official Fan Club’s Website. (englanniksi)
Metallica Club Scandinavia.
MetClub.fi – The Official Finnish Metallica Local Chapter.
Metallica Guitar Lessons. (englanniksi)
Tuotanto ruodinnassa: Metallica. Kaaoszine.
Metallica-uutisointia suomalaisissa viestimissä.
| n k Metallica |
| --- | --- |
 Lars Ulrich  James Hetfield  Kirk Hammett  Robert Trujillo   Entiset jäsenet: Dave Mustaine  Ron McGovney  Cliff Burton  Jason Newsted 
Studioalbumit:  Kill ’Em All  Ride the Lightning  Master of Puppets  ...And Justice for All  Metallica  Load  ReLoad  Garage Inc.  St. Anger  Death Magnetic  Hardwired...to Self-Destruct  72 Seasons 
Livealbumit:  Live Shit: Binge & Purge  S&M  Orgullo, Pasión y Gloria: Tres Noches en la Ciudad de México  The Big 4 Live from Sofia, Bulgaria 
EP:t:  Garage Days Re-Revisited  Some Kind of Monster  Beyond Magnetic 
Videot:  Cliff ’em All  Cunning Stunts  The Videos: 1989–2004  Metallica: Some Kind of Monster  Quebec Magnetic 
Muuta:  diskografia  demot  kappaleet  konsertit Suomessa 
  Luokat 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Grammy Awards  MusicBrainz 
Henkilöt:  Yle 
Muut:  IdRef 
Metallican rytmikitaristi, laulaja ja pääasiallinen sanoittaja James Hetfield vuonna 2007.
Burtonin muistokivi lähellä onnettomuuspaikkaa.
Lars Ulrich.
Soolokitaristi Kirk Hammett vuonna 2010.
Robert Trujillo.
Tm-galleria

| tm•galleria |
| --- | --- |

Perustettu:  1967
Sijainti:  Erottajankatu 9 B (sisäpiha)
Ylläpitäjä:  Taidemaalariliitto
Kotisivut:  Tm-galleria
Tm-galleria tai tm•galleria, myös Taidemaalariliiton galleria, on Helsingin ydinkeskustassa sijaitseva näyttelytila. Näyttelyissä painottuu suomalainen tämän hetken maalaustaide. Gallerian sijainti ja nimen muoto ovat vaihdelleet.
Tm-galleria aloitti vuonna 1967 Nervanderinkatu 11:ssä lähellä Taidehallia entisissä Aukusti Tuhkan kurssiateljeen tiloissa. Galleria siirtyi Aleksanterinkadulle suurempiin tiloihin ja myöhemmin Albertinkadulle, jonka jälkeen Fabianinkadulle.
Gallerian nimenä on ollut tm-galleria maaliskuusta 1993, jolloin se muutti Fabianinkadulta Yrjönkadulle.
Nimen lyhyt muoto oli ollut käytössä jonkin aikaa myös Nervanderinkadulla. Yrjönkadulla Vanhan kirkkopuiston varrella olleessa talossa toimi samaan aikaan Galleria G:n ja Galleria Sculptorin ohella STS, Kuvanveistäjäliitto, Ornamo, SAFA, Käsityön ystävät, Visuaalisten taiteiden työskentelykeskus Yhdysvalloissa ja Frame.
Tilan koko on 91 neliömetriä. Tm-galleria on maksanut vuodesta 2022 alkaen näyttelypalkkiota.
Aiheesta muualla

Tm-gallerian verkkosivut
Dassault Rafale

| Dassault Rafale |
| --- | --- |
 Rafale RIAT 2009 -lentonäytöksessä.
Tyyppi:  hävittäjä
Alkuperämaa:   Ranska
Valmistaja:  Dassault Aviation
Ensilento:  4. heinäkuuta 1986
Esitelty:  12. joulukuuta 2000
Dassault Rafale (ranskalainen ääntämys: ​[ʁafal], ”puuska”) on 4. heinäkuuta 1986 ensilentonsa lentänyt ja 12. joulukuuta 2000 lähtien palvelukäytössä ollut neljännen sukupolven ranskalainen suihkuhävittäjä. Se on nykyaikaisin ja kehittynein Dassault Aviationin valmistama suihkuhävittäjä, ja sen kilpailijoita ovat Lockheed Martin F-35 Lightning II, Eurofighter Typhoon, Saab JAS 39 Gripen ja Mikojan MiG-35. Dassault Rafaleita on valmistettu yhteensä 120 konetta Ranskan ilmavoimille ja laivastolle.
Rafale oli yksi HX-hävittäjähankkeen ehdokkaista F/A-18 Hornetin seuraajaksi Suomen Ilmavoimille.
Yleistietoa

Dassault Rafale on kaksimoottorinen suihkuhävittäjä, joka on suunniteltu toimimaan useissa erilaisissa taistelurooleissa, kuten viholliskohteiden tiedustelua, ilmaherruuden saavuttamista tai maamaalien kimppuun iskemistä vaativissa tehtävissä. Monipuolisuutensa ansiosta Dassault Rafalesta on valmistettu useita malleja, jotka ovat palvelukäytöstä poistettu perusmalli Rafale A, kaksipaikkainen Rafale B, Rafale A:n korvaajaksi suunniteltu Rafale C, Ranskan laivaston palvelukäyttöön tarkoitettu ja kehittyneemmällä avioniikalla varustettu Rafale M ja puutteellisen rahoituksen takia peruutettu Rafale N.
Dassault Rafalen avioniikkajärjestelmään lukeutuvat heijastusnäyttö, nykyaikainen sensorilaitteisto, lennonohjausjärjestelmä. Thalesin valmistama RBE2-mallinen AESA-tutka. Elektro-optinen OSF-maalinhakujärjestelmä. Dassault Rafalessa on myös konetyyppiä varten suunniteltu elektroninen omasuojalaitteisto Thales SPECTRA, johon kuuluvat ohjusvaroitusjärjestelmä, viestintäyhteyksien häirintäjärjestelmä sekä soihtujen ja silpun laukaisujärjestelmä vihollisen laukaisemien ilmatorjuntaohjusten harhauttamiseksi. Rafalen hyvä kiihtyvyys ja ohjautuvuus ovat peräisin kahdesta SNECMA M88 -mallin jälkipolttavasta ohivirtausmoottorista, jotka on suunniteltu helposti huollettaviksi ja polttoainetta vähäkuluttaviksi. Ranskan ilmavoimat on myös suunnitellut asentavansa koneisiin uuden DAMOCLES-lasermittauslaitteiston.
Dassault Rafalen asejärjestelmä on suunniteltu siten, että hävittäjän siipien ja rungon alle voidaan asentaa monipuolisesti eri mallisia ilmasta-ilmaan-ohjuksia ja ilmasta-maahan-ohjuksia. Hävittäjä on yleensä aseistettu MBDA-puolustustarvikeyrityksen valmistamilla MBDA Apache-, MBDA MICA - ja MBDA Meteor - ja Exocet-ohjuksilla, mutta Rafale voidaan aseistaa myös Matran valmistamilla R.550 Magic -ohjuksilla tai yhdysvaltalaisilla AIM-9 Sidewinder -, AIM-120 AMRAAM - ja AIM-132 ASRAAM -ohjuksilla. Dassault Rafale kykenee myös kantamaan SCALP EG -risteilyohjuksia ja ASMP-ydinohjuksia. Ranskan ilmavoimien suunnitelmien mukaan koneita voidaan lähiaikoina aseistaa myös AASM-täsmäpommeilla. Rafalen aseistukseen kuuluu erilaisten ohjusten ja pommien ohella myös 30 millin GIAT 30/719B -mallin konetykki, jonka tulinopeus on noin 2 500 laukausta minuutissa.
Historia > Kehitystyö

1970-luvun puolivälissä Ranskan ilmavoimat ja laivasto päättivät yhdessä vanhentuneiden F-8 Crusader - ja SEPECAT Jaguar -suihkuhävittäjien korvaamisesta uudemmalla ja lento-ominaisuuksiltaan monipuolisemmalla hävittäjällä. Huhtikuussa 1983 Ranskan puolustusministeriön muodostaman komitean jäsenet päättivät siitä, että uuden hävittäjän valmistaisi ranskalainen ilmailualan yritys Dassault Aviation. Ensimmäinen valmistunut Dassault Rafale ilmestyi Ranskan ilmavoimien kokoonpanohallista syksyllä 1985, ja konetyyppi lensi ensilentonsa 4. heinäkuuta 1986. Dassault aloitti konetyypin massatuotannon toukokuussa 1988. Päätös aloittaa Rafalen massatuotanto johti siihen, että Ranska irtautui sopimuksesta Eurofighter Typhoonin kehittämiseksi.
1990-luvun alussa Ranskan ilmavoimat teki Dassault Rafalen lento-ominaisuuksilla kokeita, joiden seurauksena alkuperäinen perusmalli Dassault Rafale A poistui palvelukäytöstä ja sen tilalle tuli Dassault Rafale C, joka lensi ensilentonsa jo vuonna 1991. Kaksipaikkaisen Rafale B -mallin ja merivoimille lentotukialuskäyttöön tarkoitetun Rafale M -mallin prototyypit lensivät ensilentonsa vuonna 1993, mutta myöhästyneiden toimitusten takia Rafale M:n ensimmäinen tuotantomalli lensi ensilentonsa vasta vuonna 1999. Dassault lakkautti Rafale N  -mallin kehitystyön, koska puolustusministeriön myöntämä budjetti ei ollut tarpeeksi suuri ja kehitystyö oli myöhästynyt useita kertoja aikaisemmin. Palvelukäyttöön otettuja Rafalen malleja on myös huollettu ja niihin on asennettu kehittyneempiä avioniikkajärjestelmiä.
Ranska tilasi Dassaultilta alun perin 292 konetta, joista 232 oli tarkoitettu ilmavoimille ja 60 laivastolle. Kahdesta erillisestä tilauspyynnöstä huolimatta Ranskalle on tällä hetkellämilloin? toimitettu vasta 120 hävittäjää. Joulukuussa 2004 Ranskan puolustusministeriö lähetti Dassaultille kolmannen tilauksen 59 Rafalesta, mutta määrää saatetaan vähentää noin kymmenellä koneella.
Historia > Palvelukäytössä

12. joulukuuta 2000 Dassault ilmoitti Dassault Rafalen astumisesta palvelukäyttöön, minkä jälkeen Ranskan ilmavoimat muodostivat ensimmäisen Rafale-laivueensa 18. maaliskuuta 2001 ja ottivat sen aktiiviseen palvelukäyttöön 25. kesäkuuta 2004. Ensimmäinen Ranskan laivastolle valmistettu Rafale-laivue toimitettiin vuonna 2002, ja laivasto otti sen aktiiviseen palvelukäyttöön vuonna 2002. Ranskan puolustusministeriön mukaan Rafale on ollut konetyyppinä täysin aktiivisessa palvelukäytössä vuoden 2007 puolivälistä lähtien.
Dassault Rafalet osallistuivat sotatoimiin ensimmäisen kerran vuoden 2002 operaatio Héraclèsissa, jossa ne lensivät Afganistanin ylitse. Tehtävän aikana hävittäjät eivät kuitenkaan havainneet vihamielistä toimintaa, joten ne palasivat takaisin lentotukialus FS Charles de Gaullelle. Maaliskuussa 2007 kuusi Rafale-hävittäjää lensivät Afganistanin ilmatilaan ja pudottivat täsmäpommeja, koska Ranska halusi kokeilla hävittäjien ominaisuutta pudottaa pommeja. 28. maaliskuuta samana vuonna Rafalet pudottivat pommeja alankomaalaisten Nato-joukkojen tueksi Etelä-Afganistanissa, mikä oli Rafalen ensimmäinen todellinen osallistuminen taistelutehtävissä. Vuonna 2007 Ranskan puolustusministeriö myös julkisti suunnitelmansa siitä, että Dassault Rafale tulee korvaamaan lähiaikoina F-8 Crusaderin, Dassault Super Étendardin, Mirage F1:n, Mirage 2000:n ja SEPECAT Jaguarin.
Dassault Rafale on palvelukäytössä ainoastaan Ranskassa, vaikka Dassault on yrittänyt myydä hävittäjiä muihin maihin. Vuonna 2002 Dassault yritti myydä Rafaleja Korean tasavallan ilmavoimille, mutta lopulta Korean tasavallan puolustusministeriö valitsi Boeingin F-15E Strike Eaglen ja Dassault syytti maata Yhdysvaltain tukemisesta.
Rafale osallistui Intian tarjouskilpailuun ilmavoimien 126 hävittäjän hankinnasta, minkä Rafale myös voitti.
Tammikuussa 2006 ranskalaiset sanomalehdet uutisoivat Libyan ilmoittaneen 13–18 Rafalen hankkimisesta, mutta Libyan hallitus ei ole tehnyt virallista lausuntoa asiasta. Helmikuussa 2007 Sveitsi kertoi harkitsevansa Rafalen korvaamaan ilmavoimiensa vanhentuneet F-5 Freedom Fighterit.
Brasilia ja Ranska kävivät laajoja kauppaneuvotteluja, joihin osana kuuluu 36 hävittäjää. Näitä kauppoja ei lopulta solmittu, Saab JAS 39 Gripenin tultua valituksi.
Käyttäjät > Käyttäjiä nyt ja tulevaisuudessa:

Egypti
Egyptin ilmavoimat
Indonesia (tilauksessa 42)
Indonesian ilmavoimat
Intia
Intian ilmavoimat
Kreikka
Kreikan ilmavoimat
Kroatia (tilauksessa 12)
Kroatian ilmavoimat
Ranska
Ranskan ilmavoimat
Ranskan laivasto
Qatar
Qatarin ilmavoimat
Yhdistyneet arabiemiraatit (tilauksessa 80)
Yhdistyneiden arabiemiirikuntien ilmavoimat
Tekniset tiedot

Lähde: lähde?
Yleiset ominaisuudet
Miehistö: 1 (mallit A, C, D, ja M); 2 (mallit B ja N)
Pituus: &&&&&&&&&&&&&015.072000015,72 m
Kärkiväli: &&&&&&&&&&&&&010.080000010,8 m
Korkeus: &&&&&&&&&&&&&&05.03400005,34 m
Siipipinta-ala: &&&&&&&&&&&&&045.070000045,7 m²
Tyhjäpaino: &&&&&&&&&&&09060.&&&&009 060 kg
Lentopaino: &&&&&&&&&&&09500.&&&&009 500 kg
Suurin lentoonlähtöpaino: &&&&&&&&&&024500.&&&&0024 500 kg
Voimalaite: &&&&&&&&&&&&&&02.&&&&002 × Snecma M88-2 -suihkumoottori; &&&&&&&&&&&&&050.&&&&0050 kN  per moottori kuivana, &&&&&&&&&&&&&075.&&&&0075 kN jälkipolttimella
Suoritusarvot
Suurin nopeus: &&&&&&&&&&&02130.&&&&002 130 km/h (Mach &&&&&&&&&&&&&&01.08000001,8)
Lentomatka: &&&&&&&&&&&01800.&&&&001 800 km
Lakikorkeus: &&&&&&&&&&018000.&&&&0018 000 m
Nousukyky: 0Virhe lausekkeessa: odottamaton >-operaattori.0Virhe lausekkeessa: odottamaton >-operaattori>305 m/min
Siipikuormitus: &&&&&&&&&&&&0326.&&&&00326 kg/m²
Työntövoima-painosuhde: 1.13
Aseistus
Tykit
1 × 30 mm GIAT 30/719B
Pommit
AASM
Ohjukset:
AIM-9 Sidewinder
AIM-120 AMRAAM
AIM-132 ASRAAM
ASMP
Exocet
MBDA Apache
MBDA MICA
MBDA Meteor
R.550 Magic
SCALP EG
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Dassault Rafale AviationsMilitaires.net. (ranskaksi)
Air Force Technologyn esittely Dassault Rafalesta (englanniksi)
Valmistajan englanninkielinen verkkosivu (englanniksi)
Dassault Rafale lennolla Pariisin ilmailunäyttelyssä vuonna 2007.
Palvelukäytöstä poistettu Rafale A ilmailunäyttelyssä.
Dassault Rafale M lähtee lennolle lentotukialus USS Enterprisen kannelta. Rafale oli ensimmäinen yhdysvaltalaiselle lentotukialukselle laskeutunut ranskalainen hävittäjä.
Dassault Rafale, jonka alla AM39 Exocet-meritorjuntaohjus
Arkadi Appolonov

Arkadi Nikolajevitš Appolonov (ven. Аркадий Николаевич Аполлонов, alk. Bogoljubov; 18. maaliskuuta 1907 Balashov Saratovin alue, Venäjän keisarikunta – 3. elokuuta 1978 Moskova, Neuvostoliitto) oli neuvostoliittolainen kenraalieversti, NKVD-joukkojen komentaja ja urheilujohtaja.
Appolonov työskenteli lukiosta päästyään rautatietyöläisenä vuosina 1921–1923. Sen jälkeen hän siirtyi puna-armeijaan, jossa hän kävi jalkaväkikoulutuksen kotiseudullaan Saratovissa. Vuodesta 1927 Appolonovin ura alkoi pahamaineisen sisäasiain kansankomissariaatin palveluksessa. Hänet lähetettiin vuonna 1927 OGPU:n rajavartiojoukkoihin. Neuvostoliiton kommunistiseen puolueeseen Appolonov liittyi vuonna 1931. Seuraavana vuonna eli 1932 vuoteen 1935 hän toimi komentajana ja kouluttajana Gomelissa. Sen jälkeen hän siirtyi NKVD:n koulutusyksikköön Saratoviin. Vuonna 1939 Appolov valmistui Frunzen sotilasakatemiasta.
Keväällä 1939 Appolonov nimitettiin NKVD:n rajajoukkojen apulaispäälliköksi. Tässä tehtävässä hän toimi aina suuren isänmaallisen sodan syttymiseen asti eli heinäkuuhun 1941. Hän sai nimityksen kenraalikuntaan kesällä 1940, kun hänet ylennettiin kenraalimajuriksi. Sen jälkeen hänestä tuli rajavartiojoukkojen päällikkö. Maaliskuusta 1941 huhtikuuhun 1946 hän toimi NKVD:n joukkojen päällikkönä. Tänä aikana hänet ylennettiin joulukuussa 1942 kenraaliluutnantiksi ja lokakuussa 1943 kenraalieverstiksi. Hän oli osallisena pahamaineisissa Neuvostoliiton väestönsiirroissa, kuten tšetšeenien ja inguušien karkotuksessa Keski-Aasiaan vuonna 1944. Keväällä 1945 hän johti saksalaisväestön karkottamista puna-armeijan valtaamasta Itä-Preussista. Lisäksi hän osallistui Baltiassa ja Länsi-Ukrainassa tapahtuneisiin väestönkarkotuksiin. Huhtikuusta 1946 huhtikuuhun 1948 Appolonov toimi Neuvostoliiton varasisäministerinä.
Vaikka Appolonovilla ei ollut merkittävää urheilutaustaa, hänet nimitettiin Yleisliittolaisen liikuntakulttuurin- ja urheilukomitean puheenjohtajaksi huhtikuussa 1948. Tässä tehtävässä hän toimi elokuuhun 1951. Sitä ennen hän oli urheilun puolella toiminut ainoastaan sisäasiainkomissariaatin urheiluseuran Moskovan Dynamon puheenjohtajana kesäkuusta 1946 huhtikuuhun 1948. Syynä Appolonovin poikkeukselliseen urheilujohtajanimitykseen oli maassa koventunut asenne urheiluyhteistyöhön kapitalististen länsivaltojen kanssa. Edeltäjä Nikolai Romanov oli kannattanut kansainvälisen yhteistyön laajentamista ja panostamista huippu-urheiluun. Appolonovin kannattama urheilusuuntaus tarkoitti joukkourheiluun panostamista ja tiukempaa kuria kansainvälisessä yhteistyössä mukana oleville neuvostoliittolaisille huippu-urheilijoille.
Joulukuussa 1950 Appolonov nimitettiin valtion turvallisuusjoukkojen varaministeriksi. Vuosina 1951–1952 hän opiskeli vielä esikuntatyöskentelyä sotilasakatemiassa, mutta kurssin jälkeen joulukuussa 1952 hän ei palannut enää aktiivipalvelukseen. Appolonovin syrjäyttäminen liittyi Josif Stalinin maaliskuussa 1953 tapahtuneen kuoleman jälkeen käytyyn valtataisteluun, jossa sisäasiainkomissaari Lavrenti Berija syrjäytettiin. Appolonovin katsottiin kuuluneen Berijan lähipiiriin.
Appolonov kuoli 3. elokuuta 1978 Moskovassa.
Kirjallisuutta

necropol:Аполлонов (Боголюбов) Аркадий Николаевич (1907-1978)  (venäjäksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
Generals from Soviet Union: Arkadii Nikolaevich, Colonel-General (1907 – 1978) (NKVD)(venäjäksi)
Справочник по истории Коммунистической партии и Советского Союза 1898 - 1991 : Аполлонов Аркадий Николаевич (venäjäksi)
James Riordan: Sport in Soviet Society, s. 402-405.  (Appendix I: Sports leaders and the Nomenclatura: biographies and comment)  Bristol, UK:  Cambridge University Press, 1977.  ISBN 9780521212847  (englanniksi)