stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Luettelo Joseph Brodskyn runojen suomennoksista
Runot kokoelmittain > Muissa julkaisuissa

Kulttuurivihkot 1987 ; nro 5–6 Runot suom. Jukka Mallinen
Bobon hautajaiset: 1–4
Eräälle tyrannille Joseph
Kirjeitä roomalaiselle ystävälle: Martialiksen mukaan
Roomalaisia elegioita: IX–XII
Parnasso 2001 ; nro 3 Runot suom. Jukka Mallinen
Clifford Brownin muistoksi
Kevään paluulle
Landswehr-kanal, Berliini
Maailman runosydän , toim. Hannu Tarmio ja Janne Tarmio, WSOY Helsinki 1998 ISBN 951-0-22134-1 Runot suom. Jukka Mallinen
Astuin häkkiin villipedon sijaan
Jevgenille Joseph Brodsky
Žukovin kuolemalle
Sekä runot
Artikkeli tietosanakirjaan, suom. Jukka Mallinen. Nuori Voima: kirjallisen kulttuurin lehti 2005 ; nro 3
Simeonin kuolema, Lähteenkirkas hiljaisuus: uskonnollista runoutta 1900-luvun Euroopassa, suom. ja toim. Anna-Maija Raittila, Kirjapaja 1983 ISBN 951-621-403-7
Luettelo jääkäreistä Y

Jääkärimerkki
Tämä on luettelo Suomen jääkäriliikkeeseen kuuluneista jääkäreistä. Kaiken kaikkiaan 1 895 vapaaehtoista aloitti jääkärikoulutuksen 1915–1918 Saksassa. Aluksi 200 suomalaista koulutettiin Lockstedtin leirillä Holsteinissä. Vuoden 1915 syksyllä Saksa päätti nostaa suomalaisosaston vahvuuden 2 000 mieheen. Suomessa aloitettiin koko maata kattava salainen värväys. Seuraavana keväänä joukosta muodostettiin Kuninkaallinen Preussin Jääkäripataljoona 27.
Y

Siirry kirjaimeen → A B C D E F G H I J K L M
N O P R S T U
V W Y Z Å Ä Ö
Y > Otto Johannes Ylén myöh. Tarhiala

(26. joulukuuta 1888 Pälkäne - 8. marraskuuta 1950) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat työnjohtaja Kaarlo Johannes Ylen ja Vilhelmina Hellstön. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1917 Impi Ellida Syrönin kanssa. Ylen kävi kansakoulun ja yhden luokan yhteiskoulua sekä kansanopiston ja tietopuolisen maanviljelyskoulun. Hän suoritti myös laivuritutkinnon. Hän yöskenteli työnjohtajana ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n konekiväärikomppaniaan 28. syyskuuta 1915, josta hänet siirrettiin 17. maaliskuuta pataljoonan haupitsipatteriin, josta hänet komennettiin edelleen 27. huhtikuuta 1916 Saksan meriesikunnan käyttöön. Hän suoritti Saksassa ollessaan Berliinissä räjäytyskurssin. Saksan meriesikunta komensi hänet keväällä vuonna 1916 Suomeen erikoistehtäviin, mutta hänen saamansa tehtävä peruuntui matkusti Ruotsiin syksyllä samana vuonna ja erosi pataljoonasta ilmeisesti kornentosuhteita koskevien väärinkäsitysten vuoksi ja matkusti Pohjois-Amerikan Yhdysvaltoihin. Ylen palasi takaisin Suomeen 30. heinäkuuta 1920 ja toimi myöhemmin tiilitehtaan omistajana Alatorniolla ja puusepänliikkeen omistajana Helsingissä. Vuonna 1935 hän lähti merille.
Kustaa Paavali Ylimäki
Armas Johannes Ylinen
Y > Antti Ylivainio

(8. toukokuuta 1895 Alahärmä – 11. helmikuuta 1974) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat mäkitupalainen Antti Kustaa Ylivainio ja Anna Kaisa Tollikko. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1922 Iida Emilia Förstin kanssa. Ylivainio työskenteli työmiehenä Alahärmässä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 4. komppaniaan 23. helmikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella, josta hänet 22. lokakuuta 1916 pataljoonan täydennysjoukkoon ja lähetettiin 24. marraskuuta 1916 Altonan työosastoon, mistä hänet laskettiin myöhemmin siviilitöihin Saksaan.
Takaisin Suomeen hän palasi sisällissodan jälkeen 29. marraskuuta 1918 ja työskenteli sen jälkeen työmiehenä Jepualla. Ylivainio osallistui talvisotaan vartiotehtävissä Jepualla. Välirauhan aikana hän toimi vartiomiehenä Asevarikko 5:ssä (myöh. Keskusvarikko 8) Kokkolassa, missä tehtävässä hän jatkoi myös koko jatkosodan ajan. Sotien jälkeen hän työskenteli ajomiehenä Keskusvarikko 8:ssa vuoteen 1949 saakka, jolloin hän siirtyi varastomieheksi Ilmajoen Lääkintävarikolle ja palveli varikolla vuoteen 1961 saakka. Hänet haudattiin Alahärmään. Kunniamerkit:  Jääkärimerkki,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi.
Emil Ylivainio
Yrjö Johannes Ylänkö aik. Palmén
Farmakologia

Farmakologia (kreik. farmakon, lääke tai myrkky ja logos, oppi) on lääketieteen ala, joka tutkii lääkeaineiden vaikutuksia elimistöön, elimistön vaikutuksia lääkeaineisiin ja elimistön fysiologiaa ja biokemiaa siltä osin, kuin se on olennaista lääkeaineiden vaikutusten ymmärtämiselle. Farmakologian suomenkielisenä vastineena on käytetty sanaa lääkeaineoppi, mutta se ei ole vakiintunut.
Farmakologian tavoitteena on lääkkeiden rationaalinen, tutkimukseen pohjautuva käyttö. Farmakologia poikkeaa oleellisesti luonnontieteisiin ja teknologiaan painottuvasta farmasiasta, johon kuuluvat muun muassa lääkeaineiden kemia, lääkkeenvalmistusoppi ja apteekkaritaidot. Farmasiassa tarvitaan kuitenkin myös farmakologiaa, esimerkiksi lääketeollisuudessa kehitettäessä uusia lääkkeitä.
Osa-alueet > Farmakokinetiikka

Farmakokinetiikka käsittelee elimistön vaikutusta lääkeaineisiin eli lääkeaineiden imeytymistä elimistöön, jakautumista elimistön eri osiin, aineenvaihduntaa ja erittymistä pois elimistöstä.
Lääkkeiden kulku elimistössä alkaa imeytymisvaiheesta (absorptio). Farmakokineettisesti ruoansulatuskanavassakin olevat lääkkeet ovat vielä elimistön ulkopuolella. Imeytymisnopeuteen ja -osuuteen (hyötyosuus) vaikuttavat lääkkeen antotapa ja lääkeaineen ja -valmisteen kemialliset ominaisuudet. Esimerkiksi kurare menee ruoansulatuskanavan läpi imeytymättä, mikä mahdollisti sen käytön myrkkynuolimetsästyksessä; eläin pysähtyi, mutta saalis ei ollut syötäessä myrkyllinen.
Lääkeaineen jakautumisvaihe (distribuutio) on myös tärkeä aineen eri kudospitoisuuksien kannalta. Jakautumiseen ja kudoshakuisuuteen vaikuttavat muun muassa lääkkeen rakenne, koko, rasvaliukoisuus ja varaus, sitoutuminen plasman ja kudosten rajapintojen molekyyleihin sekä lääkeaineita siirtävät transportteriproteiinit. Esimerkiksi penisilliinit eivät jakaudu riittävästi aivokudokseen, mikä rajoittaa niiden hyötyä ja käyttöä keskushermoston infektioissa, mutta toisaalta myös suojaa keskushermostoa penisilliinin haitoilta.
Aineenvaihduntavaiheessa (metabolia) elimistö muokkaa lääkeainetta, erityisesti maksan entsyymijärjestelmässä, ja lopulta eritysvaiheessa (eksreetio) lääkeaine ja sen aineenvaihduntatuotteet (metaboliitit) erittyvät virtsan ja sapen kautta ulos elimistöstä. Näihin vaiheisiin vaikuttavat ennen kaikkea maksan ja munuaisten suorituskyky.
LADME-mallissa ensimmäiseksi vaiheeksi erotetaan vielä lääkeaineen vapautumisvaihe (liberaatio) elimistön ulkopuolella. Vapautumiseen voidaan vaikuttaa annostelumenetelmillä, kuten hitaasti lääkeainetta suolessa vapauttavalla depottabletilla.
Osa-alueet > Farmakodynamiikka

Farmakodynamiikka on farmakologian keskeisin alue, joka selvittää lääkeaineiden vaikutusmekanismeja koko elimistön tasolta molekyylitasolle saakka.
Lääkeaineet voivat olla vaikutusmekanismeiltaan kaikkea hyvin spesifisestä hyvin laaja-alaiseen. Kemiallisesti spesifi lääkeaine sitoutuu vain yhteen molekyyliin ja biologisesti spesifisellä lääkeaineella on vain yhdenlainen biologinen vaikutus.
Lääkkeiden vaikutuskohteista eniten on tutkittu lääkeaineiden vaikutuksia erilaisiin  reseptoreihin eli proteiineihin, jotka välittävät eri mekanismeilla aineiden (ligandien) vaikutuksia soluihin. Reseptoreihin kuuluvat G-proteiinikytkentäiset repseptorit, ionikanavat, entsyymireseptorit ja tumareseptorit. Lääkkeet voivat kuitenkin vaikuttaa myös muun muassa pienten molekyylien, ionien ja mikrobien välityksellä. Lääkkeiden vaikutusmekanismeihin liittyy usein myös elimistön luontaiset ligandit, entsyymit ja kuljetusproteiinit, proteiinien synteesi, kuljetus ja hajotus sekä signaalien välitys, integraatio ja vahvistus.
Monet lääkeaineet vaikuttavat esimerkiksi autonomisen hermoston välittäjäaineiden toimintaan. Sympaattisen hermoston toimintaa stimuloivaa vaikutusta kutsutaan adrenergiseksi ja parasympaattista stimuloivaa kolinergiseksi. Vastaavasti antikolinergiset lääkkeet estävät parasympaattisen hermoston välittäjäaineiden toimintaa. Muihin välittäjäaineisiin kohdistuvia vaikutuksia autonomisessa hermostossa taas on kutsuttu purinergisiksi (NANC, engl. non-adrenergic-non-cholinergic).
Lääkevaikutus edellyttää tavallisesti kemiallista sitoutumista. Sidos voi rakenteeltaan olla kovalenttisidos, vetysidos, ionisidos, hydrofobinen sidos tai van Der Waalsin sidos. Sitoutuminen voi olla sitoutumiskohdaltaan primaaria tai allosteerista ja sidoksen pysyvyydeltä kilpailevaa tai syrjäytymätöntä. Syrjäytymätönkin sitoutuminen voi olla vaikutukseltaan vain osittaista eli partiaalista. Luonnollisen ligandin mukaista vaikutusta reseptoriin kutsutaan agonismiksi ja vastaista antagonismiksi. Nämä ominaisuudet määrittävät lääkeaineen ja reseptorien välisen dynamiikan.
Lääkkeiden yhteisvaikutukset ja toleranssi voivat syntyä farmakodynaamisilla tai farmakokineettisillä mekanismeilla.
Osa-alueet > Farmakogenetiikka

Farmakogenetiikka tutkii perinnöllisten tekijöiden merkitystä lääkeaineiden kulkuun, aineenvaihduntaan ja vaikutuksiin. Tähän kuuluu esimerkiksi eri ihmisten väliset metabolianopeuden erot, jotka voivat johtaa joko myrkytyksiin tai lääkehoidon tehon laskuun. Idiosynkrasialla tarkoitetaan epätyypillisiä lääkereaktioita, joita on pyritty selittämään ja ennustamaan farmakogenetiikan keinoin.
Osa-alueet > Toksikologia

Toksikologia on oppi kemiallisten yhdisteiden haitallisista vaikutuksista. Toksikologia tutkii kaikkia kemiallisia aineita, mutta lääkeainetoksikologia on sen keskeinen osa. Historiallisesti toksikologia on monessa maassa alkanut nimenomaan lääkeaineiden toksisuuden tutkimisesta.
Kaikki lääkkeet, kuten muutkin aineet, ovat liian suurina annoksina myrkyllisiä. Siksi kaikista uusista lääkeaineista pyritään selvittämään tarkoin haittoja aiheuttavat annokset monin erilaisin keinoin. Tämä varhain ennen uusien lääkkeiden myyntiä aloitettu lääketoksikologinen tutkimus on keskeinen osa lääketurvallisuutta ja lääketutkimusta.
Osa-alueet > Kliininen farmakologia

Kliininen farmakologia on farmakologian sovellus kliinisessä työssä. Se edistää rationaalista lääkkeiden käyttöä ja niiden turvallisuutta käytössä, sekä tutkii lääkeaineen etuja ja haittoja tautitiloissa ja erikoisoloissa. Muun muassa maksa- ja munuaissairaudet voivat vaikuttaa oleellisesti lääkkeiden vaiheisiin elimistössä. Myös lääkkeiden yhteisvaikutukset voivat olla joskus ennustamattomia ja näkyvät vasta kliinisessä käytössä.
Menetelmät > Matemaattiset mallit

Matemaattiset mallit ovat hyödyllisiä myös farmakologiassa esimerkiksi farmakokinetiikassa, jossa lääkkeen kulkua elimistön läpi voidaan kuvata ja ennustaa täsmällisesti erilaisten tilamallien avulla ja farmakodynamiikassa, jossa ligandien ja reseptoreiden välistä dynamiikkaa voidaan kuvata matemaattisesti.
Menetelmät > Lääkekehitys

Lääkekehityksessä käytetään lisäksi muun muassa seuraavia menetelmiä:
Kemiallinen kirjasto
Laskennallinen (in silico) molekyylisuunnittelu
Biokemiallinen (in vitro) molekyyliseulonta
Molekyylien rakenneanalytiikka
Bakteriologinen molekyylisynteesi
Kemiallinen synteesi
Pitoisuusmittaukset (analyyttinen kemia)
Radioaktiiviset liganditestit
Reseptorikonstruktit
Reseptoritransfektiot
Toiminnalliset (in vivo) testit
Vakioidut toksisuustestit
Ohutsuolivalmistetestit
Kissan vilkkuluomitestit
Rotan verenpaine- ja univasteet
Muuntogeeniset eläinkokeet
Kliiniset kokeet
Epidemiologinen tutkimus
Lääkepatenttijärjestelmä
Rinnakkaislääkkeet ja biosimilaarit
Menetelmät > Geeniteknologia

Geeniteknologia on viime vuosina tullut hyvin keskeiseksi tutkimusalueeksi, ja monet uudet lääkkeet ovat geeniteknologialla tuotettuja, esimerkiksi insuliinit ja monet uudet syöpälääkkeet.
Geeniterapiassa tehdään geeninsiirto somaattisiin soluihin virusvektorin (retrovirukset, adenovirukset, herpes simplex, lentivirukset), plasmidin, kultapartikkelin, liposomin tai DNA-proteiini-kompleksin avulla. Lääkkeiden annostelujärjestelmistä on tutkimuksessa ollut muun muassa kimeeriset proteiinit, nanopartikkelit, helmet, kuidut ja solut. Geeniterapian haasteina ovat muun muassa immunogeenisuus, kudoshakuisuuden säätelyn vaikeus ja geenin virheelliseen sijoittumiseen liittyvät insertiovaikutukset, esimerkiksi jonkin tärkeän geenin promoottorin inaktivaatio.
Muihin mahdollisiin geneettisiin menetelmiin kuuluvat antisenseoligonukleotidit, ektooppinen proteiinin tuotanto, geenirokotus, geenivirheiden korjaaminen ribotsyymeillä tai oligonukleotideilla, mikroRNA ja muokattu RNA.
Historia > Luonnonkansat ja antiikki

Lääkkeiden historia on paljon kirjoitettua historiaa vanhempi. Lääkkeet saatiin luonnosta ja niiden käyttöön erikoistuivat papit ja poppamiehet. Ainakin 5 000 vuotta sitten käytettiin Kiinassa Ma Huang -rohdosta, jota saatiin Ephedra vulgaris -kasvista ja jonka osoitettiin 1920-luvulla sisältävän efedriiniä. Vanhin tunnettu lääkkeiden valmistus- ja annosteluohjeisto on sumerilaisten Mesopotamiassa käyttämä noin vuodelta 2200 eaa. Ehkä tunnetuin historiallinen reseptikokoelma on Egyptistä noin vuodelta 1550 eaa. peräisin oleva Ebersin papyrus, jossa on satoja ohjeita. Sen ohjeet periytyvät todennäköisesti monilta aikaisemmilta vuosisadoilta.
Luonnonkansojen lääkintätaito perustui luonnosta kerättyihin rohdoksiin, joista on usein löytynyt myös tehokkaita aineita. Käyttö perustui kuitenkin suurelta osin myös uskomuksiin, joita vahvistivat taikamenot. Onnistuminen jäi sattumanvaraiseksi, kun tautien luonnetta ei tunnettu ja toisaalta vaikuttavien aineiden pitoisuudet saattoivat vaihdella valmisteissa hyvin paljon, niin että annos muodostui melko sattumanvaraisesti. Monia nykyajan lääkeaineita on eristetty vuosituhansia käytetyistä luonnonlääkkeistä ja myrkyistä. Tyypillinen esimerkki on Etelä-Amerikan intiaanien nuolimyrkkynä käyttämä kurare, joka halvaannuttaa lihakset ja jota on siksi käytetty anestesian aikana lihasrelaksaatioon.
Alan kehityksen käytännöllisesti katsoen pysäytti kreikkalainen Galenos (131–201), joka yhdisteli siihenastisen tiedon lukuisiin kirjoihinsa, ja hänen arvovaltansa pysyi käytännössä muuttumattomana renessanssiaikaan saakka. Kasvikunnasta saatuja uutteita kutsutaan edelleenkin usein galeenisiksi valmisteiksi.
Historia > Tieteen vähittäinen tulo

Keskieurooppalainen Paracelsus hylkäsi 1500-luvulla Galenoksen opit ja ryhtyi hoitamaan tauteja yksinkertaisilla aineilla, muun muassa metalliyhdisteillä. Hän valmisti myös tinktuuroita, muun muassa oopiumitinktuuraa, vielä 1900-luvullakin käytetyillä menetelmillä. Hän oli aikaansa edellä, ja hänen jälkeensä lääkehoito alkoi kehittyä vasta, kun ihmisen fysiologiaa ruvettiin ymmärtämään entistä paremmin, esimerkiksi William Harvey selvitti 1628 verenkierron periaatteen. William Withering (1741–1799) sai eräältä kansanparantajalta pariakymmentä rohdosta käsittävä reseptin, joka auttoi "vesipöhöön". Withering löysi rohdosten joukosta rohtosormustinkukan (Digitalis purpurea), ja tästä alkoi digitalisglykosidien edelleen jatkuva käyttö muun muassa turvotuksia aiheuttavan sydämen vajaatoiminnan hoidossa. Tämä on tyypillinen esimerkki siitä, kuinka kansanparannuksessa tehokkaat ja tehottomat ainekset sekoittuivat keskenään.
Varsinaisen nykyaikaisen kokeellisen tutkimuksen farmakologiassa aloittivat ranskalaiset Francois Magendie ja hänen oppilaansa Claude Bernard (1815–1878), jotka tutkivat muun muassa myrkyllisiä aineita fysiologiaan kohdistuvan tutkimuksensa ohessa. Bernard pystyi muun muassa osoittamaan, että intiaanien nuolimyrkky kurare ei vaikuta hermoon eikä lihakseen, vaan niiden välissä olevaan hermo-lihasliitokseen.
Paul Ehrlich väitti jo 1900-luvun alussa, että lääkkeet eivät voi vaikuttaa, elleivät ne kiinnity kuin mosaiikin palanen sille kuuluvaan paikkaan (reseptoreihin).
Historia > Homeopatia

Hyvin erikoinen luku lääketieteen ja farmakologian historiassa on homeopatia. Saksalainen lääkäri Samuel Hahnemann vierasti 1700-luvun vahingollisia lääketieteen hoitoja, kuten suoneniskua, oksettamista ja ulostuslääkkeitä. Hän huomasi kiniinin aiheuttavan kuumetta joillekin potilaille ja päätteli virheellisesti, että lääkkeet parantavat samanlaisia oireita kuin ne itse aiheuttavat. Nykyään kiniinin aiheuttama kuume tiedetään tyypilliseksi sivuvaikutukseksi. Hahnemann loi kuitenkin koko hoitoajatuksensa tämän havainnon pohjalle. Hän päätyi käyttämään niin pieniä annoksia, ettei lääkeannoksessa ole nykytiedon mukaan ainuttakaan molekyyliä lääkettä.
Historia > Farmakologia Suomessa

Nykyaikaisen farmakologian isä Rudolf Buchheim (1820–1879) oli farmakologian professori Tartossa. Monista hänen oppilaistaan tuli keskeisiä farmakologian kehittäjiä eri maissa, ehkä tunnetuimpana Oswald Schmiedeberg (1838–1921). Suomeen Buchheimin vaikutus ei kuitenkaan Tartosta ulottunut, vaan ensimmäinen nykyfarmakologian edustaja Helsingin yliopistossa oli Yrjö Airila (1887–1949).
Pitkään farmakologiaa edusti Suomessa ainoana Helsingin yliopiston farmakologian professori. Lääketieteen koulutuksen laajentuessa farmakologian professuurit täytettiin myös Turussa (1952), Oulussa (1965), Kuopiossa (1973) ja Tampereella (1975). Farmasiassa se alkoi Helsingissä apulaisprofessuurina (1968) ja professuurina (1975), Eläinlääketieteellisessä korkeakoulussa farmakologian ja toksikologian professuurina (1947). Nykyään Suomen Farmakologiyhdistyksessä on useita satoja jäseniä. Yhdistys järjesti Kuudennen kansainvälisen farmakologian kongressin Helsingissä vuonna 1975, ja tämä merkitsi varsin paljon Suomen farmakologian kansainvälistymiselle ja tunnettuudelle maailmalla.
Kirjallisuutta

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Farmakologia Wikimedia Commonsissa
Heikki Ruskoaho ym. (toim.): Lääketieteellinen farmakologia ja toksikologia.  Duodecim, 2018.  ISBN 978-951-656-905-8
Brunton L. L., Chabner B. A., Knollmann B. C.: Goodman & Gilman's The Pharmacological Basis of Therapeutics.  12. painos. McGraw-Hill, 2011.  ISBN 978-0-07-162442-8
Koulu, Tuomisto (toim.): Farmakologia ja toksikologia, 6. painos (2001) Medicina Oy C/o Kuopion Lääketieteen Opiskelijat Ry
| n k Farmakologia |
| --- | --- |
Suuntaukset:  Biofarmasia  Etnofarmakologia  Farmakoepidemiologia  Farmakogenetiikka  Farmakognosia Yrttilääkintä  Farmakoinformatiikka  Farmakotoksikologia  Kliininen farmakologia Farmasia  Lääkeainekemia  Lääkekemia  Neurofarmakologia  Psykofarmakologia Uniterapia 
Osa-alueet:  Farmakodynamiikka  Farmakokinetiikka 
| n k Farmasia |
| --- | --- |
Yleistä:  Farmasian historia Esihistoriallinen lääketiede  Lääke Reseptilääke 
Farmaseutiikka:  Farmakologia Farmakodynamiikka  Farmakogenetiikka  Farmakokinetiikka  Toksikologia  Lääkeainekemia  Farmakognosia  Farmakokybernetiikka 
Ammatit:  Apteekkari  Proviisori  Farmaseutti 
Käytäntö:  Kliininen farmasia  Apteekki Sairaala-apteekki  Radiofarmasia 
Lääketeollisuus:  Lääkekehitys
Findelin kansainvälinen lentoasema

Luxemburgin lentoasema (IATA: LUX, ICAO: ELLX) on Luxemburgin päälentoasema. Se on Luxemburgin ainoa kansainvälinen lentoasema, ja lentoasemalla on maan ainoa päällystetty kiitotie. Lentoasema sijaitsee 6 kilometrin päässä Luxemburgin kaupungista. Lentoasema on täysin kansainvälinen, koska maassa ei ole muita julkisia lentoasemia. 
Luxemburgin lentoasemalla sijaitsevat Luxemburgin kansallisen lentoyhtiön Luxairin ja rahtilentoyhtiö Cargoluxin pääkonttorit.  Kuljetetun rahdin määrässä Luxemburgin lentoasema sijoittui Euroopan 5:nneksi, ja maailman 28:nneksi suurimmaksi lentoasemaksi vuonna 2010.
Historia

Alun perin lentoasema tunnettiin ”Sandweilerin lentokenttänä”, joka avattiin 1930-luvulla. Kentällä oli tuolloin ruohopäällysteinen 1000 metrin pituinen kiitotie.
Historia > Saksalaisten käyttö toisessa maailmansodassa

Saksa valloitti puolueettoman Luxemburgin 10. toukokuuta 1940, ja 21. toukokuuta, ’’Luftwaffe’’ sijoitti lentoasemalle Jagdgeschwader 53:n (JG 53), Messerschmitt Bf 109 hävittäjäyksikön. JG 53 oli mukana Ranskan taistelussa Ranskaa ja Isoa-Britanniaa vastaan touko- ja kesäkuussa. Myös JG 52 operoi Bf 109-koneilla Sandweileristä salamasodan ajan. JG 52 muutti Ranskaan 29. toukokuuta, mutta JG 53 pysyi Luxemburgissa 18. elokuuta asti, kunnes se siirtyi lähemmäksi Englannin kanaalia. 
Tämän jälkeen lentoasemalla ei ollut juurikaan käyttöä, kunnes Saksalaisten Henschel Hs 126-koneilla lentänyt tiedusteluryhmä Aufklärungsgruppe 123 (AKG 123) sijoitettiin kentälle. AKG123 siirtyi idemmäksi vain muutama päivä sen jälkeen, kun Yhdysvaltain Armeija siirtyi Luxemburgiin ja raivasi maan saksalaisista miehitysjoukoista.
Historia > Liittoutuneiden käyttö

Yhdysvaltain armeijan taisteluinsinöörejä saapui Sandweileriin syyskuun puolivälissä 1944, ja suoritti pieniä jälleenrakennustoimenpiteitä valmistellakseen kentän Ninth Air Forcen taistelukoneille. Lentokenttä nimettiin Advanced Landing Ground "A-97" Sandweileriksi, ja se avattiin 18. syyskuuta. Ninth Air Forcen 363D taktinen tiedusteluryhmä suoritti useita  valokuvatiedustelulentoja 29. lokakuuta 1944 asti, kunnes he siirtyivät myös Saksaan.  Sandweiler pysyi Yhdysvaltain käytössä loppusodan ajan. Yhdysvallat mm. evakuoivat uhrejaan Sandweilerin kautta Englantiin. Lentoasema palasi Luxemburgin valvontaan 15. elokuuta 1945.
Terminaalit > Terminaali A

Vanha Terminaali A oli rakennettu vuonna 1975, ja se oli lentoaseman ainoa terminaali aina vuoteen 2004 asti, jolloin avattiin uusi Terminaali A.
Vanha Terminaali A oli liian täysi erityisesti kesäkaudella, ja siellä oli vain muutamia kauppoja. Vanhaa Terminaalia alettiin purkaa loppuvuodesta 2011, ja purkaminen valmistui maaliskuussa 2012.
Terminaalit > Terminaali B

Terminaali B avattiin vuonna 2004. Se on ainutlaatuinen, koska terminaalissa ei ole lähtöselvityspisteitä tai tuloaulaa, vaan ne ovat Terminaali A:n puolella. Terminaali rakennettiin pienille koneille, joiden maksimikapasiteetti on 50 matkustajaa. Terminaali voi käsitellä vuodessa 600 000 matkustajaa.
Lentoyhtiöt ja kohteet

| Lentoyhtiö | Kohteet |
| --- | --- |
Air France   CityJetin operoimana: Lontoo-City
EasyJet: Lontoo-Gatwick, Milano-Malpensa (4.3.2013 alkaen)
Hahn Air: Düsseldorf
KLM  KLM Cityhopperin operoimana: Amsterdam
Lufthansa  Lufthansa City Linen operoimana: Münchenin lentoasema
Luxair: Alger, Barcelona, Berliini-Tegel, Bilbao, Djerba, Firenze, Frankfurt, Fuerteventura, Funchal, Geneve, Gran Canaria, Hampuri, Ibiza, Iraklion, Lanzarote, Larnaka, Lontoo-City, Madrid, Málaga, Mallorca, Manchester,  Marrakesh, Monastir, München,  Nizza, Porto, Rooma, Saarbrücken   Kausittainen: Agadir, Ajaccio, Almería, Antalya, Bastia, Boa Vista, Bodrum, Burgas, Cagliari, Catania, Chaniá, Dubrovnik, Constanta, Faro, Izmir, Jerez de la Frontera, Korfu, Kos, Malta, Napoli, Ouarzzazate, Palermo, Pafos, Ródos, Rimini, Sal, Varna, Venetsia
Scandinavian Airlines: Kööpenhamina
Scandinavian Airlines  Cimberin operoimana: Kööpenhamina
SunExpress: Izmir, Kausittainen: Antalya
Swiss International Air Lines  Swiss European Airlinesin operoimana: Zürich
TAP Portugal: Lissabon, Porto
Tunisair: Enfidha
Turkish Airlines: Istanbul (25.6.2013 alkaen)
Vueling Airlines: Barcelona (27.5.2013 alkaen)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Findelin kansainvälinen lentoasema Wikimedia Commonsissa
Luettelo jääkäreistä D

Jääkärimerkki
Tämä on luettelo Suomen jääkäriliikkeeseen kuuluneista jääkäreistä. Kaiken kaikkiaan 1 895 vapaaehtoista aloitti jääkärikoulutuksen 1915–1918 Saksassa. Aluksi 200 suomalaista koulutettiin Lockstedtin leirillä Holsteinissa. Vuoden 1915 syksyllä Saksa päätti nostaa suomalaisosaston vahvuuden 2 000 mieheen. Suomessa aloitettiin koko maata kattava salainen värväys. Seuraavana keväänä joukosta muodostettiin Kuninkaallinen Preussin Jääkäripataljoona 27.
D

Siirry kirjaimeen → A B C D E F G H I J K L M
N O P R S T U
V W Y Z Å Ä Ö
Karl Rafael Dahlman